google/wiki40b huggingface dataset:
Harri Kivi

Harri Juhani Kivi (s. 1961) on suomalainen kuvataiteilija, joka käyttää veistoksen ja maalauksen välimaastoon sijoittuvissa teoksissaan usein aiheina ja lähtökohtina avaruuden ja meren kuvastoa.
Kivi sanoo olevansa itseoppinut taiteilija, mutta on opiskellut kuvataidetta 1970-luvulta alkaen. Hän aloitti työuransa ravintola-alalla ja on toiminut myös tanssijana, valokuvamallina ja sivuosien näyttelijänä. Artesaaniopintojen myötä Kivi toimi useiden taiteilijoiden assistenttina ja kumppanina 1980-luvulla.

Näyttelyjä ja hankkeita

Harri Kivellä on ollut kymmeniä yksityisnäyttelyitä mm. Rauman taidemuseossa (2006) sekä Kemin taidemuseossa (2008).  Kivi on osallistunut yhteis- ja ryhmänäyttelyihin mm. Helsingin taidemuseossa Tennispalatsissa (Taidetta nuorille miehille, 2002), Vantaan taidemuseossa (Ei koskaan eläkkeelle, 2010), Espoon Taidemuseossa  (Häsäkkä, 2002) Helsingin Juhlaviikoilla (2006, 2009), Art Without Borders -kiertonäyttelyssä (Liettua, Kreikka, Hollanti, Suomi ja Bulgaria 2005-2006) sekä Etelä-Karjalan taidemuseossa (Taiteen vuoksi, 2011).
Vuonna 2007 Harri Kivi toteutti installaation Myös marsilaisilla on kotiintuloajat Nurmijärven kunnan Rajamäen kirjastoon. Vuonna 2011 Kivi perusti oman gallerian Helsingin Merihakaan,
Vuosina 2007-2008 Kivi toimi vastaavana tuottajana Suomen Kulttuurirahaston Myrsky-hankkeelle, jonka kohteena olivat syrjäytyneet ja syrjäytymisvaarassa olevat nuoret.
Oman taiteellisen tuotantonsa ohella Kivi on  1990-luvulta lähtien tullut tunnetuksi taiteen ”jalkauttajana” epäsovinnaisiin paikkoihin, kuten laitoskoteihin, työpaikkoihin, lähiöihin ja kaupunkitiloihin. Hankkeisiin on osallistunut kuvataiteilijoiden lisäksi myös näyttelijoitä, muusikoita, tanssijoita ja kuvataiteilijoita. Kivi on toiminut myös muun muassa Ateneumin ja Designmuseon näyttelytyöryhmissä, gallerioiden näyttelysihteerinä gallerioissa sekä tuottajana ja kuraattorina eri taidehankkeissa.
Lastenkotilapsen taustastaan johtuen Kivi on toiminut aktiivisesti muun muassa huostaanotettujen lasten, mielenterveyskuntoutujien ja muiden vähäosaisten puolesta. Mielenterveyden keskusliiton kanssa hän perusti Hyvän mielen gallerian 2007. Monien taideapurahojen lisäksi Kivi on palkittu Sosiaali- ja terveysturvan keskusliiton Kansalaistoiminnan tunnustuspalkinnolla 2007.
Professori Altti Kuusamo luonnehti Harri Kiven taidetta vuonna 2012:
Kuvataiteilija Harri Kivi on vaikuttanut taide-elämäämme piristävästi ja piikittävästi laajalla rintamalla ja pitkään. Hänen monet projektinsa, kuten Kauppala, Puska ja Myrsky, ovat monella tavalla olleet täyspainoista yhteisöllistä taidetta. Etenkin Myrsky-projektilla on ollut laajakantoisia nuorten sosiokulttuuriseen elämään ulottuvia positiivisia heijasteita.
Kipparikvartetti (elokuva)

Juoni

Tähtitaiteilijat Oy:llä menee huonosti. Vuorineuvoksetar Rahava kutsuu juhliinsa esiintymään Kultakurkkukvartetti-yhtyeen, mutta miten käy, kun sisään tuleekin musiikkiyhtye Kipparikvartetti? Ja keskelle roistokoplan ovelaa timanttikeikkaa.

Arviot

Aikalaiskritiikeissä elokuva tyrmätään lähes yksimielisesti, ja syntipukiksi nostetaan käsikirjoittaja Reino Helismaa. Nimimerkki E. T-la (Eugen Terttula) kirjoitti: ”Lopuksi on syytä vakavasti huomauttaa, että Kipparikvartetti tekee viisaasti pysytellessään vast’edes poissa kameran edestä. Näkymättöminä he sen sijaan voivat jatkuvasti olla hyödyksi kevyelle musiikkifilmeillemme.” Positiivisimpienkin arvioiden yleislinja oli, että elokuvan huumori oli samaa tasoa kuin Rovaniemen markkinoilla- ja Lännen lokarin veli -elokuvissa. Myöhemmässä kritiikissä elokuvan ainoana kestävänä antina pidetään sen lauluesityksiä.
Tuottaja Toivo Särkkä oli alun perin allekirjoittanut Kipparikvartetin kanssa sopimuksen kahden elokuvan teosta. Välittömästi Kipparikvartetti-elokuvan ensi-illan jälkeen kerrottiinkin – elokuvakriitikoiden suureksi harmiksi – tulossa olevasta toisesta Kipparikvartetti-aiheisesta elokuvasta. Reino Helismaa oli laatinut käsikirjoituksen Kauko Käyhkön antaman aiheen pohjalta ja Junttalipoo-nimisen filmin kuvausten ilmoitettiin alkavan viipymättä. Kipparikvartetti-elokuvan saamien huonojen arvostelujen vuoksi Kipparikvartetti vetäytyi kuitenkin hankkeesta eikä ensimmäisen elokuvan jatkoksi  kaavailtua Junttalipoo-elokuvaa koskaan tehty.
Juri Nikulin

Juri Vladimirovitš Nikulin (18. joulukuuta 1921 Demidov, Smolensk –21. elokuuta 1997) oli neuvostoliittolainen koomikko, miimikko, klovni, sirkuksenjohtaja ja näyttelijä. Hän oli yksi arvostetuimmista Moskovan valtionsirkuksen esiintyjistä. Uransa aikana hän sai miltei kaikki mahdolliset venäläiset ansiomitalit ja kunniamaininnat, muun muassa Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen. Hän näytteli myös monissa neuvostoelokuvissa, kuten Leonid Gaidain komedioissa Morsiamen ryöstö kaukasialaisittain (1967), Briljanttikäsi (1969) ja 12 tuolia (1971).
Isojen poikien leikit

Juoni

Sarja keskittyy Cory Matthewsin elämään, ja muut hahmot yleensä auttavat tai vaikeuttavat hänen eloaan lapsesta lähtien. Hänen paras kaverinsa on usein kapinallinen Shawn Hunter, jonka vanhemmat eivät kykene elättämään poikaansa, mutta hänellä on paljon tyttöystäviä, mitä Cory usein kadehtii. Coryn isä ja äiti ovat työtätekeviä vanhempia, jotka yrittävät ansaita kohtuullisen elannon elättääkseen kolmea lasta, sarjan lopussa jo neljää. Lapsista vanhin on Eric. Hän on hauska, komea ja usein ei kovin älykäs, ja hän yrittää kaikin keinoin pysyä erossa pikkuveljestään Corystä. Kolmikon nuorin on Morgan, joka joskus käyttää asemaansa saadakseen, mitä haluaa, ja pitää veljiään tyhminä ja toivottomina.
Itsepäisyytensä ja laiskuutensa takia Cory kohtaa usein vaikeuksia koulussa, ja hänen opettajansa ja naapurinsa George Feeny ohjaa häntä niin arkena kuin vapaa-ajallakin. Cory yrittää kovasti selviytyä koulunkäynnistä, ja lopulta hän saavuttaa tavoitteensa. Sarjan aikana Cory tapaa Topanga Lawrencen, joka on hänen ensirakkautensa ja lopulta vaimo. Coryn ja Topangan suhde nousee sarjan edetessä yhä keskeisemmäksi, kunnes viimeisellä tuotantokaudella he menevät naimisiin ja heidän lisäkseen Shawn ja Eric muuttavat Philadelphiasta New Yorkiin.
Kalajärven virkistysalue

Kalajärven virkistysalue sijaitsee n. 3 km Peräseinäjoen keskustasta itään ja on Seinäjoen keskustasta n. 30 km päässä. Kalajärven aluetta ja sen toimintaa ovat synnyttäneet ja kehittäneet vuosien kuluessa SFC Seinäjoen seutu ry, yksityiset toimijat sekä Peräseinäjoen kunta. Kalajärvi on voittanut useita käyttäjien myöntämiä valtakunnallisia tunnustuksia, mm. Vuoden Caravan-alue -palkinnon kolmasti sekä Caravan-lehden "Suomen suosituin leirintäalue"-tittelin.
Kalajärvi on neljän tähden leirintäalue ja alueen palveluita ovat mm. asuntovaunualue, ravintola, leirintäaluepalvelut, mökkivuokraus, Siirtolaismuseon maailman raitti, kesäteatteri, 18-reikäinen puistogolfrata, tanssi- ja viihdetoiminta, 100 metrin vesiliukumäki, venevuokraus, tenniskenttävuokraus ja ohjelmapalvelut.
Pohjanmaan käräjäoikeus

Pohjanmaan käräjäoikeus on Pohjanmaan tuomiopiiriin ja Vaasan hovioikeuspiiriin kuuluva kaksikielinen käräjäoikeus.
Pohjanmaan käräjäoikeuden piiriin kuuluu 17 kuntaa. Sen toimintaan sisältyy myös yrityssaneerausten, ulosottovalitusten ja maaoikeuden piiriin kuuluvien asioiden käsittely. Näissä tapauksissa myös Etelä-Pohjanmaan ja Keski-Pohjanmaan alueet kuuluvat Pohjanmaan käräjäoikeuden piiriin. Lisäksi Pohjanmaan käräjäoikeuden toimintavastuulle kuuluu merioikeuteen, sotilasoikeudenkäynteihin sekä ryhmäkanteisiin liittyvien asioiden käsittely. Käräjäoikeuden kanslia sijaitsee Vaasassa ja muut istuntopaikat sen toimialueella ovat Kristiinankaupunki ja Pietarsaari.
Virkby skola

Virkby skola on Lohjalla sijaitseva ruotsinkielinen ala-asteen koulu. Koulussa on luokat 1-6 kolmessa perusopetusryhmässä, joissa yhteensä on 59 oppilasta.
Feliciano González Ascanio

Feliciano González Ascanio (20. maaliskuuta 1921 Guatire – 13. joulukuuta 1986) oli venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 24. lokakuuta 1943 ja nimitettiin Maracayn hiippakunnan johtoon 31. heinäkuuta 1962. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Humberto Quintero Parra, jota avustivat José Alí Lebrún Moratinos ja Luis Eduardo Henríquez Jiménez.
González Ascanio osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän kuoli 65-vuotiaana virassa
Šigirin puuveistos

Šigirin puuveistos 11 600 vuotta vanha puuveistos, joka löytyi vuonna 1894 Jekaterinburgin läheltä. Sen materiaali on lehtikuusta. Veistoksen tarkoituksesta ei ole tietoa.
Veistos saatiin kootuksi vuonna 1914 niistä paloista, jotka ovat löytyneet. Sen korkeus on viisi metriä. Kullankaivajat löysivät palat turvekerroksesta neljän metrin syvyydestä.
Kaatuneitten muistopäivä

Kaatuneitten muistopäivä on toukokuun kolmantena sunnuntaina on kaikissa Suomen aluetta ja suomalaisia koskettaneissa sodissa tai muissa taisteluluonteisissa toimissa, rauhanturvaamistehtävissä kaatuneiden sekä taistelujen aikana ja niiden päättymisen jälkeenkin kuolleiden, kuten teloitettujen ja vankileireillä menehtyneiden muistoksi vietettävä päivä. puolustusvoimien ylipäällikkö, sotamarsalkka Gustaf Mannerheim määräsi päiväkäskyssään talvisodan jälkeen keväällä 1940 toukokuun kolmatta sunnuntaita vietettävän ”nyt päättyneessä sodassa kaatuneiden sankarivainajien sekä myös kaikkien murroskautena vuonna 1918 molemmin puolin vakaumuksensa puolesta henkensä uhranneitten yhteisenä uskonnollisena muistopäivänä”.
Päivään kuuluvat käynnit sankarihaudoilla. Alkuvuosikymmeninä Suomen lippua pidettiin kello 10–14 suruliputuksen tapaan puolitangossa, muun osan päivästä (klo 8–10 ja klo 14–21) kokotangossa. Vuodesta 1977 lähtien kaatuneitten muistopäivä on ollut vakiintuneena liputuspäivänä. Kun toisen maailmansodan päättymisestä vuonna 1995 tuli kuluneeksi 50 vuotta, ohjeita muutettiin niin, että liputetaan normaaliin tapaan koko päivän kokotangossa.

Kaatuneitten muistopäivän historiaa

Muistopäivän viettäminen Suomessa sai alkunsa huhtikuussa 1940 järjestetystä evankelis-luterilaisen kirkon piispainkokouksesta, jossa oli ehdotettu suru- ja muistojumalanpalvelusten pitämistä talvisodassa kaatuneiden muistoksi sunnuntaina 19. toukokuuta 1940. Mannerheimin antamassa päiväkäskyssä ilmoitettiin, ettei 16. toukokuuta, sisällissodassa Suomen tasavallan joukkojen (valkoiset) kapinallisista suomalaisista (punaiset) saavuttaman voiton paraatin muisto- ja siihenastisena sotaväen lippujuhlan päivänä järjestetä juhlallisuuksia. Tällä Mannerheim pyrki korostamaan kansallista yhtenäisyyttä. Päiväkäsky koski vain puolustusvoimia, mutta sitä alettiin noudattaa myös armeijan ulkopuolella. Toukokuun kolmatta sunnuntaita nimitettiin yksimielisyyden ja sankarivainajien muistopäiväksi ja nykyinen nimi sillä on ollut vuodesta 1947 alkaen.
Sankarivainajien muistopäivän kansallisesta viettämisestä vastasi Sotainvalidien Veljesliitto yhdessä Suomen Aseveljien Liiton kanssa vuodesta 1942. Kun jatkosodan jälkeen Moskovan välirauhan tuloksena aseveliyhdistykset oli lakkautettava, työn jatkajaksi tuli 1945 Sotaleskien Huolto, joka yhdistyi 1946 kahden muun yhdistyksen kanssa Sotaleskien ja kaatuneitten omaisten huolloksi, vuodesta 1958 Kaatuneitten Omaisten Liitto.
Ágios Nikólaoksen arkeologinen museo

Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu esineitä neoliittiselta kivikaudelta roomalaiselle kaudelle saakka, noin ajalta 6000 eaa. – 200 jaa. Esineisiin kuuluu muun muassa löytöjä Agía Fotián varhaisminolaiselta hautausmaalta ajalta 3000–2300 eaa., Málian palatsista sekä Foúrnou Koryfístä, muun muassa harvinainen niin kutsuttu ”Mýrtoksen jumalatar” eli ihmishahmoinen juomauhriastia. Roomalaisen ajan löytöihin kuuluu muun muassa ensimmäiseltä vuosisadalta jaa. peräisin oleva Latosta löytynyt kultaisella diadeemilla kruunatun urheilijanuorukaisen pääkallo.
Dani Clos

Daniel Clos Álvarez (s. 23. lokakuuta 1988 Barcelona, Espanja) on espanjalainen moottoriurheilija.

Ura

Clos on kilpaillut myös Formula Renault-, Formula 3- ja Aasian GP2-sarjoissa. Clos voitti vuoden 2006 Italian Formula Renault -sarjan mestaruuden. Clos on myös testannut Williamsin F1-autoa.
Clos debytoi GP2-sarjassa kaudella 2009 Racing Engineering -tallissa. Kauden päättävässä Portugalin sprinttikilpailussa Clos ajoi kolmanneksi saavuttaen ensimmäiset pisteensä. Kaudella 2010 Clos jatkoi tallissa seuraavalla kaudella ajaen avausvoittonsa Turkin sprinttikilpailussa. Hän sijoittui sarjan loppupisteissä neljänneksi. Clos jatkoi vielä kolmannen kauden samassa tallissa kaudella 2011. Clos keräsi 30 pistettä ja sai sarjan jaetulle kahdeksannelle sijalle Davide Valsecchin kanssa.
Vuonna 2012 Clos toimi F1-talli HRT:n testikuljettajana. Hän ajoi kauden aikana yhteensä kuusi kertaa perjantain ensimmäisissä harjoituksissa. Clos ajoi myös neljä kilpailua GP2:ssa saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2013 Clos siirtyi kesken kauden GP2-sarjaan korvaten tallia vaihtaneen Adrian Quaife-Hobbsin. Hän saavutti yhden kakkossijan ja 25 pistettä.
Cavaco

Cavaco eli cavaquinho on portugalilainen kielisoitin. Se on kooltaan melko pieni ja siinä on neljä kieltä. Aluksi cavacoa käytettiin pääasiassa portugalilaisessa kansanmusiikissa, mutta sittemmin siitä tuli tärkeä soitin myös brasilialaisessa musiikissa, kuten chorossa ja sambassa.
HMAS Albatross

Suunnittelu ja valmistus

HMAS Albatross tilattiin 10. kesäkuuta 1925 Cockatoo Islandin laivastontelakalta Sydneystä osana Australian laivaston laajentamisohjelmaa, johon kuului sen lisäksi muun muassa Britteinsaarille valmistettavat kaksi risteilijää ja kaksi sukellusvenettä. Kotimainen tilaus oli sekä poliittisesti järkevää ja se säästi noin miljoona puntaa. Albatrossin köli laskettiin 16. kesäkuuta 1926 telakkanumerolla 106, ja alus laskettiin vesille 23. helmikuuta 1928 kumminaan kenraalikuvernöörin puoliso lady Ethel Stonehaven. Alus valmistui 21. joulukuuta 1928, ja se otettiin palvelukseen nimellä HMAS Albatross.
Alus ei muistuttanut Britannian kuninkaallisen laivaston hankkimaa HMS Ark Royalia. Aluksella oli pitkä yhtenäinen etukansi, jolle oli asennettu paineilmalla toimiva katapultti. Kannen alle oli rakennettu yhdeksän lentokoneen hangaari. Koneiden siirtelyn mahdollistivat kolme nosturia, joista lähellä keulaa ollut avusti katapulttia ja kaksi taaempana ollutta hangaariin siirtämistä.
Alukseen oli asennettu sen vakauttamiseksi runkoon laajennukset, mutta ei lainkaan panssarointia. Aseistuksena oli neljä 4,7 tuuman pikatykkiä yksiputkisina asennuksina ilman suojarakenteita. Aluksella oli lentotoimintaa varten varastoituna 8 300 gallonaa polttoainetta. Lentokoneina oli aluksi Fairey IIID -koneita ja myöhemmin Seagull-lentoveneitä.

Palvelus

Palvelus Australian laivastossa jäi melko lyhyeksi, kun alus sijoitettiin huollon jälkeen vuonna 1933 reserviin.  Alus luovutettiin vuonna 1939 Britannian kuninkaalliselle laivastolle osamaksuna HMS Apollosta, joka luovutettiin Australian laivastolle nimellä HMAS Hobart.
Brooke Adams

Brooke Adams (s. 8. helmikuuta 1949) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Adams sai yhden tunnetuimmista rooleistaan elokuvassa Ihmispaholaiset vuonna 1978. Muita ovat muiden muassa Viimeinen yhteys: The Dead Zone (1983) ja Päätepysäkki New Mexico (1992). Adams on lisäksi tehnyt työtä televisiossa eikä pelkästään näyttelijänä, vaan myös tuottajana.
Adams opiskeli High School for the Performing Artsissa ja School of American Balletissa. Hän on ollut vuodesta 1992 naimisissa kollegansa Tony Shalhoubin kanssa.
Suki

Suki on japania ja tarkoittaa aukkopaikkaa vastustajan suojauksessa. Suki voi olla fyysinen taikka henkinen hetkellinen herpaantuminen ("nukahdus"). Japanilaisissa kamppailulajeissa vastustajan puolustuksessa avautuvaa sukia joko passiivisesti odotetaan tai mieluimmin se pyritään aktiivisesti muodostamaan vastustajassa voimakkaan semen avulla.
Tšauninlahti

Tšauninlahti (ven. Ча́унская губа́, Tšaunskaja guba) on Itä-Siperian meren lahti Tšukotkan autonomisessa piirikunnassa Venäjällä. Sen pituus on 150 kilometriä, leveys 100 kilometriä ja suurin syvyys 25 metriä. Lahden suussa on Aionin saari. Itärannalla sijaitsee Pevekin satamakaupunki.
Edvard Richter

Edvard Gottlieb Richter (10. joulukuuta 1880 Uusikirkko – 23. elokuuta 1956 kesähuvilalla Mikkelin lähellä) oli suomalainen taidehistorioitsija. 
Richterin vanhemmat olivat kappalainen Gustaf Edvard Richter (1852–1885) ja Anna Lovisa Streng. Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1913 ja filosofian maisteriksi 1914. Vuodesta 1904 alkaen Richter oli Helsingin Sanomien johtava taidearvostelija. Hän toimi taidehistorian opettajana Suomen Taideakatemian koulussa 1917–1947 ja Taideteollisessa oppilaitoksessa 1917–1951. 1930-luvulla ilmestyneeseen Isoon Tietosanakirjaan hän toimitti taideartikkelit, ja suomentaessaan C. G. Laurinin Konsthistorian hän loi merkittävän määrän suomenkielistä taidesanastoa. Richter oli Suomen Taideakatemian jäsenenä vuodesta 1933, valtion kuvaamataidelautakunnan sihteerinä 1918–1951 ja lautakunnan jäsenenä 1921–1952. Hän sai professorin arvonimen 1950. 
Edvard Richter oli naimisissa vuodesta 1919 lääketieteen lisensiaatti Mandi Maria Karnakosken kanssa. Suomalainen koulunjohtaja Sofia Streng oli hänen tätinsä.
Kai Lehtinen

Ura

Lehtinen valmistui ylioppilaaksi Lohjan lukiosta vuonna 1980 ja opiskeli sen jälkeen Jouko Turkan oppilaana Teatterikorkeakoulun näyttelijälinjalla, josta hän valmistui vuonna 1987. Hän on työskennellyt muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa, Espoon teatterissa, Tanssiteatteri Raatikossa ja Pyynikin kesäteatterissa. Suuren yleisön tietoisuuteen Lehtinen tuli Juhanin roolista televisiosarjassa Seitsemän veljestä.
Lehtinen voitti Olavi-palkinnon roolityöstään Taru Mäkelän elokuvassa Pikkusisar (1999). Hän on esiintynyt myös elokuvissa Raid (2003), Poliisin poika (1998), Pikkusisar ja Mosku – lajinsa viimeinen (2003), jossa Lehtinen näytteli Moskua eli porokeisari Aleksi Hihnavaaraa (1882–1938). Elokuvapuolella Lehtisen esikoisohjaustyö oli vuonna 2002 valmistunut Umur. Nurmijärven Kivi-juhlille Lehtinen ohjasi Aleksis Kiven näytelmän Nummisuutarit, jota esitettiin kesinä 2007–2009. Lehtinen ohjasi niin ikään Kivi-juhlille näytelmän Seitsemän veljestä, jota esitettiin kesäisin 2011–2012.
Lehtinen toimii myös videotuotantoyhtiössä sekä WWF:n luonnon lähettiläänä. Vuonna 2008 Lehtinen toimi yrittäjänä Sodankylän Vuotsossa sijaitsevassa baarissa, jonka hän nimesi Mosku-baariksi

Yksityiselämä

Lehtinen joutui klapikoneonnettomuuteen vuonna 1995, jonka seurauksena hän menetti neljä varvasta oikeasta jalastaan. Lehtinen asuu perheineen Karjalohjalla. Hänellä ja vaimollaan on kuusi lasta. Lehtisen esikoispoika kuoli hirsimökin tulipalossa Karjalohjalla vuonna 2007. Vuonna 2017 Lehtisen kotitilalla sattui vakava tulipalo. Tulipalossa Lehtisen perheen kaksikerroksinen ulkorakennus tuhoutui täysin. Tuhoutuneessa ulkorakennuksessa oli autotalli, verstas, talon lämpökeskus, hevostalli, sekä varastotilaa.
Veikko Tiitto

Veikko Tapani Tiitto (s. 7. heinäkuuta 1955, Oulu) on suomalainen kevyen musiikin tuntija ja kirjailija.
Oululaissyntyisen, nykyisin Oulunsalossa asuvan Veikko Tiiton musiikkiin liittyvä harrastus alkoi vuonna 1973. Veikko Tiiton musiikin tutkimuksen pääasiallisena aiheena on kotimainen kevyt musiikki ja aika ennen 1980-lukua. Hän on muun muassa kirjoittanut Populaarimusiikin Museon sivulle (www.pomus.net) henkilögalleriaan useiden musiikin vaikuttajien esittelyn (mm. Irwin Goodman, Martti Innanen, Seppo Rannikko, Jarno Sarjanen, Arvi Hänninen, Paavo Raivonen, Tapio Heinonen, Aapo Similä, Seppo Hanski, Viktor Klimenko, Vexi Salmi ja Oskari Nyström).
Vuonna 2003 Tiitto siirsi harrastuksensa omille kotisivuilleen internetissä. Sieltä löytyy hänen kokoamansa yli kahdeksankymmenen kotimaisen artistin diskografiat sekä lukuisia musiikkiaiheisia linkkejä. Varsinainen ura musiikin dokumentoijana ja kirjailijana aukeni Irwin Goodman Klubi Irwin Goodman ry:n myötä. Klubin julkaisemassa Ari Lahden toimittamassa kirjassa Vuosikertakirja 1 - Irwin (toinen, laajennettu painos 2006) on mukana Veikko Tiiton musiikkiaiheisia kirjoituksia sekä hänen laatimansa Irwin Goodmanin täydellinen diskografia. Vuonna 2007 ilmestyi Pop-lehden julkaisemana hänen ensimmäinen oma julkaisunsa, Veikko Lavin koko tuotannon käsittävä kirjallinen dokumentti Veikko Lavi Diskografia 1951-2006. Muita Tiitolle läheisiä artisteja tutkimuskohteina jo mainittujen Irwin Goodmanin ja Veikko Lavin ohella ovat muun muassa Tapio Rautavaara ja Jamppa Tuominen.
Koulutukseltaan Tiitto on sähköteknikko (1993). Sitä ennen hän on suorittanut ammattikoulussa autonasentajalinjan v. 1974 ja radio- ja TV-asentajalinjan v. 1979. Hänen viimeiset opintonsa ovat Oulun Seudun Ammattikorkeakoulussa vuoden kestävät kirjasto- ja informaatioalan ammatilliset erikoistumisopinnot (2003).
Särkijärvi (Orivesi, Ristijärvi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 15,5 hehtaaria ja se on 850 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Se sijaitsee korkealla ylänköalueella mäkien välisessä painaumassa. Jyrkin ja korkein mäistä on Vieruvuori, joka kohoaa 70 metriä järven vedenpintaa korkeammalle. Sen jyrkät rinteet putoavat järveen lähes koko itäisen rannan pituudelta. Muilla rannoilla rinteet ovat loivemmat. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Lounaisrannassa sijaitsee vapaa-ajan asunto, jonne tulee metsäautotie Ristijärveltä ja Korvenkylältä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Äväntäjärven valuma-alueeseen (35.724) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 152,5 metriä mpy. Järveen on johdettu kaksi ojaa viereisiltä soilta. Sen laskuoja laskee 600 metrin päähän Vähään Särkijärveen, jonka laskuoja laskee vuorostaan Äväntäjärven koillispäähän.

Historiaa

Vuoden 1958 peruskartassa sekä Särkijärven lounaispuolella että luoteispuolella sijaitsi pienet maatilat, jossa viljeltiin pieniä peltopalstoja. Vuoden 1977 kartassa ne oli kaikki metsitetty.
Elsa Sylvestersson

Elsa Maria Sylvestersson (11. elokuuta 1924 Turku – 9. marraskuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen balettitanssija ja koreografi.
Sylvestersson tanssi Suomalaisen Oopperan (Kansallisooppera) päärooleja 1931–1959. Hänen suurimpia menestyksiään olivat Joutsenlammen Odette–Odile ja Tulilinnun nimirooli.
Sylvestersson aloitti koreografina 1951. Hänestä tuli Suomen tuon ajan merkittävin ja tuotteliain balettikoreografi. Hän teki koreografioita myös televisioon ja suomalaisten kansantanssien pohjalta.
Sylvestersson toimi myös muun muassa Kuopion balettikoulun johtajana 1960-luvun lopulta lähtien ja oli kehittämässä Kuopio Tanssii ja Soi -tapahtumaa yhdessä Kuopion kaupungin silloisen orkesterinjohtaja Lauri Siimeksen, kaupunginjohtaja Eino Luukkosen ja teatterinjohtaja Aimo Hiltusen kanssa. Lisäksi hän oli monessa kansainvälisessä balettikilpailussa tuomariston jäsenenä.
Kansallisoopperassa Sylvestersson oli ensitanssijatar 1947–1955, balettikoulun johtaja ja balettimestari-koreografi 1969–1972 ja koreografi vuodesta 1972. Hän teki merkittäviä klassisia rooleja ja ansioitui modernin tanssin koreografioiden suunnittelijana.
Johannes XXIII (vastapaavi)

Vastapaavi Johannes XXIII, syntymänimeltään Baldassare Cossa (n. 1370 – 22. marraskuuta 1419) oli paavina Suuren skisman aikaan 1410–1415, mutta nykyaikana häntä pidetään vastapaavina, koska samaan aikaan Roomassa oli paavina Gregorius XII ja Konstanzin kirkolliskokous erotti hänet virastaan.
Baldassare Cossa oli vastapaaviksi tullessaan entinen napolilaissyntyinen merirosvoutta ammatikseen harjoittanut mies, jolla oli myös maine naistenmiehenä. Hänet valittiin 1409 edustamaan Pisan linjan vastapaaviutta. 
Vastapaavina Johannes XXIII oli ainoa kolmesta hallitsevasta paavista, joka saapui Konstanzin kirkolliskokoukseen. Kirkolliskokous päätti suuren skisman lopettaakseen erottaa kaikki kolme paavia viroistaan ja valita uuden paavin, ja varmistaakseen tämän onnistumisen Johannes XXIII:tä syytettiin siveettömästä elämästä, minkä perusteella hänet vangittiin.
Vastapaavi Johannes XXIII kuoli 22. marraskuuta 1419.