google/wiki40b huggingface dataset:
Strother Martin

Strother Martin (26. maaliskuuta 1919 – 1. elokuuta 1980) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka näytteli useissa elokuvissa ja televisio-ohjelmissa. Hänet tunnetaan parhaiten sydämettömän ”vankilakapteenin” roolistaan vuoden 1967 elokuvassa Lannistumaton Luke (Cool Hand Luke). Hän näytteli useissa lännenelokuvissa.
Martin oli naimisissa Helen Meisels-Martinin kanssa vuodesta 1967 kuolemaansa saakka. Hän kuoli sydänkohtaukseen 61-vuotiaana. Martinin kymmenen vuotta nuorempi leski kuoli vuonna 1997.
Ghost Rider (videopeli)

Pelaaminen

Peli koostuu taistelujaksoista, joissa päähenkilöllä on käytettävissä ketjut ja haulikko, sekä ajovaiheista moottoripyörällä.

Vastaanotto

Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 4/10.
Peli on saanut Eurogamerin arvostelussa arvosanaksi 5/10.
Hans van Sanden

Hans van Sanden (k. 1590, Helsinki) oli 1500-luvun lopulla Helsingissä elänyt kauppias ja porvari, joka muistetaan Helsingin Vanhassakaupungissa säilyneestä hautakivestään sekä Ursula Pohjolan-Pirhosen kirjoittamien historiallisten romaanien pääosin fiktiivisenä päähenkilönä. Hän lienee tunnetuin Helsingin 1500-luvun asukkaista, vaikka hänestä onkin säilynyt vain fragmentaarista tietoa.
Hans van Sandenia on nimensä perusteella oletettu syntyjään hollantilaiseksi, tosin hän saattoi olla saksalainenkin, sillä Lyypekissä asui samannimisiä kauppiaita 1500-luvulla. Hän tuli Helsinkiin kauppakestinä Tukholmasta pian kaupungin perustamisen (1550) jälkeen ja kohosi pian kaupungin varakkaimpien porvarien joukkoon. Pian hänen kauppavaihtonsa muodosti ilmeisesti puolet koko Helsingin tuonnista. Vuonna 1571 van Sanden omisti maatilan Helsingin pitäjästä, 19 kultasormusta, 144 luotia hopeaa ja runsaasti muita arvoesineitä. Samana vuonna hän sai maksamattoman lainan panttina myös rälssimaata – Hyvikkälän kartanon Janakkalassa – jonka tosin myöhemmin myi eteenpäin. Hän nai aatelissätyisen Anna Henrikintytär Jägerhornin, minkä seurauksena Jägerhorneille kuulunut Båtsvikin kartano Helsingin pitäjässä siirtyi 1636 van Sandenin jälkeläisille. Heidän ainoa lapsensa oli tytär, joka meni naimisiin ratsumestari Hans Gyllenloodin kanssa. Hollantilainen syntyperä ja aateliston rinnalle nouseminen saattoivat olla syitä siihen, ettei van Sanden merkittävästä asemastaan huolimatta toiminut koskaan Helsingin pormestarina tai raatimiehenä.
Van Sandenin hautakivi löydettiin vuonna 1866 Helsingin ensimmäisen kirkon, Vanhankaupungin kirkon raunioista Vanhankaupungin Kirkkorinteestä. Kuvanveistäjä Robert Stigell teki siitä 1890 mustaa graniittia olevan kopion, joka sijoitettiin nähtäville kirkon perustusten sisäpuolelle. Van Sanden käytti hautakivessä vaimonsa aatelisvaakunaa. Ursula Pohjolan-Pirhosen romaaneissa kuvatut van Sandenin seikkailut ovat romantisoituja ja perustuvat monilta osin kirjailijan mielikuvitukseen.
Rakastunut Shakespeare

Juoni

Näytelmän Romeo ja Ethel, merirosvon tytär esiintymiskokeessa nuori William Shakespeare (Joseph Fiennes) ihailee uuden näyttelijän, Thomas Kentin, taitoja. Tämä kuitenkin karkaa nopeasti. Shakespeare tapaa Viola de Lessepsin (Gwyneth Paltrow), joka asuu Kentin kanssa samassa talossa, ja rakastuu tähän. Viola antaa Williamille innoituksen kirjoittaa jälleen.
Jonkin ajan päästä Will tajuaa, että Viola ja Thomas ovat sama henkilö. Viola on luvattu vaimoksi Lord Wessexille (Colin Firth). Avioliiton on siunannut itse kuningatar Elisabet I (Judi Dench). Viola ja Will eivät pysty lopettamaan salasuhdettaan. He ottavat riskin ottamalla Violan näyttelemään Romeon roolia, sillä laki kieltää naiset teatterinlavalla. Lopulta hän kuitenkin ottaa Julian roolin nyt nimellä Romeo ja Julia kulkevassa näytelmässä. Näytelmän loputtua kuningatar taputtaa sekä kirjoittajalle että näyttelijälle, mutta määrää Violan palaamaan Amerikkaan muuttamassa olevan miehensä luokse.
Rakastunutta Shakespearea verrattiin vuoden 1941 romaaniin No Bed for Bacon, jossa myös oli osia Shakespearen näytelmistä.

Teatterisovitus

Vuonna 2014 Lontoon Noël Coward Theatressa sai ensi-iltansa Rakastuneesta Shakespearesta tehty teatterisovitus. Sen on käsikirjoittanut Lee Hall.
Solofa Fatu

Solofa Fatu jr. (s. 11. lokakuuta 1965) on samoalainen ammattilaisvapaapainija. Hänet tunnetaan parhaiten paininimellään Rikishi. Rikishi on 185 senttiä pitkä ja painaa 185 kiloa. 
Fatun kaksoispojat Jonathan ja Joshua Samuel ovat esiintyneet vuodesta 2010 WWE:ssä kehänimillä Jimmy Uso ja Jey Uso.
Hiiviskelypeli

Hiiviskelypeli (engl. stealth-action tai stealth-based game) on videopelien lajityyppi. Lajityypissä paino on usein tekoälyn ohjaamien vastustajien välttämisellä ja vaihtoehtoisilla ratkaisuilla kuten häiriötekijöiden aiheuttamisella.
Hiiviskelypelit eroavat ammuntapeleistä ja muista toimintapeleistä monin tavoin. Hiiviskelypeleissä tärkeää on tekojen suunnittelu, ympäristön tutkiminen ja ongelmien ratkonta. Esimerkiksi katossa kulkeva putki voi tehdä mahdolliseksi vihollisen ohi kulkemisen huomaamattomasti.
Tunnettuja hiiviskelypelejä ovat muun muassa Metal Gear Solid, Splinter Cell, Hitman, Sly Raccoon, Thief, Tenchu, Desperados ja Dishonored.
Lajityypin ensimmäisenä pelinä pidetään Segan julkaisemaa kolikkopeliä 005 (1981).
Alburquerque (Espanja)

Historia

Alburquerquen alueelta on löydetty esihistoriallista esineistöä ja rakennelmia, joiden perusteella alue on ollut asuttu jo tuolloin. Asiakirjassa olevan tiedon mukaan keltiberit perustivat Alburquerquen vuonna 590 eaa. Neoliittisen kauden ja pronssikauden välisen ajan (6500–1000 eaa.) ihmisten tekemiä kalliomaalauksia voi tarkastella Risco de San Blasissa, joka on jyrkkä ja rosoinen kallio Alburquerquessa.
Pizzicato

Pizzicato [pittsiˈkaːto] on tapa soittaa jousisoitinta. Soittaja näppäilee sormilla kieliä, toisin kuin tavallisesti jousella soittaessa. Tuloksena on lyhyt ja selkeä ääni; pizzicato. Soittotavan ensimmäisiä käyttäjiä oli Monteverdi, jonka sävellyksessä Il Combattimento di Tancredi e Clorinda (noin 1638) pizzicato esiintyy tiedättävästi ensimmäistä kertaa musiikin historiassa. Sävellyksessä on ohjeena käyttää kahta oikean käden sormea ja näppäistä kieltä. Monteverdi käytti myös muita uusia soittotapoja, kuten tremoloa, luodakseen uusia sointivärejä ilmaisun korostamiseksi ja tuodakseen musiikkiin tunnelmaa. Vuonna 1756 Leopold Mozart ohjasi soittajaa teoksessaan Versuch einer gründlichen Violinschule soittamaan pizzicaton käyttäen oikean käden etusormea. Tapa on vakiintunut yleisimmäksi pizzicaton soittotavaksi, vaikka toisinaan käytetään myös keskisormea. Pizzicato on melko usein käytetty jousisoitinten soittotapa, joka merkitään nuoteissa myös lyhenteenä pizz.
Valkohammaskotilo

Ulkonäkö ja ominaisuudet

Valkohammaskotilon kuori on suippo, sylinterimäinen ja hieman käyrä. Kuoren pinnalla on 18–20 pitkittäistä uurretta. Kuori on valkeahko, mutta sen pinnalta saattaa löytyä punertavia raitoja. Pään sivuilta pistää esiin nuijapäisiä lonkeroita, joita eläin käyttää tuntoeliminä ja ravinnon pyydystämiseen. Kielellään eli raudullaan hammaskotilo pystyy hienontamaan pienten nilviäisten, äyriäisten ja huokoseläinten kuoren.

Levinneisyys

Valkohammaskotiloita tavataan Pohjois-Atlantin muta-, hiekka- ja sorapohjaisissa rannikoissa. Pohjaan kaivautuneesta valkohammaskotilosta näkyy vain kuoren kapeampi pää. Valkohammaskotilo elää pääasiassa rannalla, mutta sitä voi tavata myös usean sadan metrin syvyydessä.
Karate Kid II... kertomus jatkuu

Juoni

Miyagi palaa 45 vuoden jälkeen takaisin Okinawaan tapaamaan kuolemaisillaan olevaa isäänsä. Hän ottaa mukaansa Danielin, joka tapaa saarella nuoren tytön Kumikon. Miyagi menneisyys alkaa palata takaisin, kun hän tapaa 45 vuoden jälkeen rakastamansa naisen Yukien, jonka hän jätti muutettuaan Yhdysvaltoihin. Sekä vanhan ystävänsä Saton, joka on edelleen katkera Miyagille menneistä tapahtumista.
Jalmari Sauli

Jalmari Verneri Sauli (vuoteen 1908 Saxelin) (17. elokuuta 1889 Hämeenlinna – 22. huhtikuuta 1957 Tampere) oli suomalainen kirjailija, toimittaja ja olympiaurheilija.

Elämäkerta

Saulin vanhemmat olivat tehtaanjohtaja Carl Otto Saxelin ja Zaida Maria Blåfield. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1907 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1911. Sauli toimi vuosina 1911–1914 Aamulehden päätoimittajana ja Hämeen Sanomien päätoimittajana 1914–1917. Myöhemmin hän oli G. A. Serlachius Oy:n palveluksessa Mäntässä 1917–1920, Varsinais-Suomen Vartion päätoimittajana sekä Järviseutu-lehden toimittajana 1937–1945.
Sauli kirjoitti nelisenkymmentä kaunokirjallista teosta ja oli aikanaan tunnettu erityisesti nuortenkirjoistaan. Jälkimmäisiä Otava julkaisi uusintapainoksena vielä vuonna 1984.
Saulilla oli sivupääosa elokuvassa Muurmannin pakolaiset, joka on ensimmäisen maailmansodan vuosiin sijoittuva seikkailutarina. Saulin roolihahmo oli Väinö Taipale -niminen opas ja hänet tunnistaa kuvista paljon muita miesnäyttelijöitä pidempänä (193,5 cm).
Sauli osallistui Lontoon olympiakisoihin vuonna 1908. Hän sijoittui siellä keihäänheitossa ja kuulantyönnössä seitsemänneksi sekä vapaan tyylin keihäänheitossa kahdeksanneksi. Lisäksi hän osallistui kiekonheittoon sekä normaalityylin että antiikkisen tyylin kilpailussa. Vuonna 1908 hän saavutti Tukholmassa maailmanennätyksen kuulantyönnön molempien käsien yhteistuloksessa. Vuonna 1908 Sauli työnsi kuulassa uuden Suomen-ennätyksen 14,06, joka paransi Elmer Niklanderin vanhaa ennätystä 32 senttimetriä. Niklander otti ennätyksen takaisin seuraavana vuonna.
Sauli oli naimisissa vuosina 1909–1929 Lyyli Allaksen kanssa ja vuodesta 1931 Kaarina Pirjolan kanssa. Hänen poikansa Jaakko Sauli (1911–1940) voitti kaksi Suomen-mestaruutta viestijuoksuissa ja kaatui Säkkijärvellä talvisodan viime hetkillä. Jalmari Saulin veli Jonni Sauli (1881–1957) toimi Helsingin yliopiston maanviljelysopin dosenttina ja professorina.
Viimeinen silta yli Reinin

Kuvaukset

Elokuva kuvattiin Tšekkoslovakiassa Vltavajoen varrella sijaitsevassa Davlessa, jossa oli elokuvaan sopiva siltarakennelma. Kuvausten aikana Varsovan liiton joukot tunkeutuivat maahan ja kuvausryhmä joutui poistumaan takseilla maasta pois. Robert Vaughn toimi kertojana BBC:n radiokuunnelmassa Solo behind the Iron Curtain, joka kertoo elokuvan kuvauksista 1968.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi sanoo elokuvaa tutuilla näyttelijöillä miehitetyksi perinteiseksi sotakuvaksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. VideoHound’s Golden Movie Retriever suosittelee elokuvaa vain sotafilmiharrastajille ja antaa sille kaksi ja puoli tähteä neljästä.
Hammasrata

Hammasrata on vuoristoissa, mm. Karpaateilla, käytettävä kapearaiteinen rautatiejärjestelmä, jossa kiskotuksen välissä kulkee erillinen hammastanko. Vetureissa on tankoon vastaava erillinen hammaspyöräkoneisto, joka voidaan nostaa ylös tasamaalla nopeuden lisäämiseksi. Tämä koneisto mahdollistaa jopa 480 promillen nousut ja laskut. Tietyn kaltevuusrajan jälkeen nykyisin käytetään veturijunien sijasta yksinomaan moottorivaunuja; useimmat tällaiset radat ovat sähköistettyjä. 
Jyrkin nousu on Sveitsissä, Luzernin lähellä olevalla Pilatusvuorelle nousevalla hammasradalla. Rata on sähköistetty ja käyttää moottorivaunuja. Tätä jyrkemmät radat ovat funikulaareja eli kiskoköysiratoja. 
Loivemmissa nousuissa, aina 70 promilleen  asti, on joillakin radoilla hammasratakoneistot korvattu joko moottorivaunuihin asennetuilla erityisvarustetuilla jarruilla tai kaikkein loivimmissa nousuissa voimakkailla työntövetureilla. 
Hammasradan sijasta voidaan käyttää myös kumipyöriä kitkan lisäämiseksi. Lausannen metrorata m2, Sveitsissä, on toteutettu kumipyörillä. Radan jyrkkyys on suurimmillaan 120 promillea.
Jacob Schiff

Jacob Schiff (s. 10. tammikuuta 1847 – 25. syyskuuta 1920) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen pankkiiri. Schiff syntyi Frankfurtissa, Saksassa ja muutti Yhdysvaltoihin sisällissodan jälkeen. Schiff työskenteli Kuhn, Loeb & Co. -pankille. Schiff kuului useiden yhdysvaltalaisten suurten ja merkittävien yritysten hallituksiin, muiden muassa: National City Bank of New York, Equitable Life Assurance Society, Wells Fargo & Company ja Union Pacific Railroad. Schiff auttoi rahoittamaan japanilaisten sodankäyntiä tsaarin Venäjää vastaan Venäjän–Japanin sodassa. Henry Ford mainitsee Schiffin 1920-luvulla ilmestyneessä kirjasessaan Kansainvälinen juutalainen.

Yksityiselämä

Schiff avioitui Solomon Loebin tyttären Therese Loebin kanssa vuonna 1875 ja he saivat kaksi lasta: Frieda Schiff (1876–1958) ja Mortimer L. Schiff (1877–1931). Schiffin hauta sijaitsee Brooklynissä, New Yorkissa Salem Fields -hautausmaalla.
Veikko ja Lahja Hurstin Laupeudentyö

Veikko ja Lahja Hurstin Laupeudentyö ry on vuonna 1983 perustettu yhdistys, joka kantaa Veikko Hurstin ja hänen vaimonsa Lahja Hurstin nimeä. Yhdistys jakaa erityisesti ruoka- ja vaateapua. Yhdistys järjestää myös vuosittain itsenäisyyspäivänä tapahtuman "köyhien linnanjuhlat" Hakaniementorilla ja yksinäisten ja vähävaraisten joulujuhlan, joka on kaikille avoin. Joulujuhla on järjestetty aiemmin Töölön Kisahallissa, mutta vuonna 2015 se pidettiin Helsingin Messukeskuksessa. 
Veikko Hursti johti yhdistystä kuolemaansa asti vuoteen 2005, jonka jälkeen hänen poikansa Heikki Hursti jatkoi yhdistyksen toiminnanjohtajana vuoteen 2019. Tällä hetkellä Heikki Hurstin tytär Sini Hursti on yhdistyksen toiminnanjohtaja. Yhdistyksellä on yhteensä neljä palkattua työntekijää sekä noin 30 vapaaehtoistyöntekijää. Yhdistyksen toimitila Hurstin Valinta sijaitsee Helsingin Harjussa osoitteessa Helsinginkatu 19.
Misao Tamai

Jalkapallomaajoukkue

Hän edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1927.
Freenode

Freenode (aiemmin tunnettu nimellä Open Projects Network) on maailman suurin IRC-verkko, jota ylläpitää voittoa tavoittelematon yhdistys nimeltä PDPC (Peer-Directed Projects Center). Freenode on tunnettu erityisesti siitä, että useiden avoimen lähdekoodin ohjelmistoprojektien kanavat sijaitsevat siellä. Verkko eroaa muista suurista IRC-verkoista pyrkimällä olemaan vapaaseen ohjelmistotuotantoon ja muuhun vapaaehtoiseen kansalaistoimintaan liittyvän viestinnän väline ja verkon politiikan mukaan verkkoa ei suositella yleiseen chat-toimintaan.

Historia

Freenode sai alkunsa muissa verkoissa olleina IRC-kanavina 1990-luvulla. Vuonna 1998 Open Projects Network muuttui omaksi IRC-verkokseen. Tuolloin käyttäjiä oli noin 200 ja kanavia 20 kappaletta. IRC:n käytön ollessa yleisessä laskutrendissä 2000- ja 2010-luvuilla freenode on ollut ainoa merkittävä verkko, joka on kokenut pysyvää kasvua käyttäjämäärissä. Kesällä 2012 verkko nousi pitkään kärkisijaa pitäneen Quakenetin ohitse suurimmaksi IRC-verkoksi. Ruuhkaisimpiin aikoihin freenodea käyttää noin 85 000 käyttäjää.
Rob "lilo" Levin, Freenoden pitkäaikainen pääylläpitäjä, kuoli liikenneonnettomuudessa 16. syyskuuta 2006.
Nord-du-Québec

Nord-du-Québec on suurin Kanadan Quebecin provinssin seitsemästätoista hallinnollisesta alueesta. Alueen pinta-ala on 839,000 km² (josta vettä 121 000 km²) ja se käsittää yli puolet Labradorin niemimaasta. Alue on pinta-alaltaan lähes 2,5 kertaa Suomen kokoinen. Alueen väkiluku on 39 817 (2001).
Vuodesta 1895 vuoteen 1912 asti alueen pohjoisin osa, Ungavan alue oli osa Luoteisterritorioita, mutta siitä lähtien se on kuulunut Québecin provinssiin. Vuosina 1912-1987 tästä alueesta käytettiin nimitystä Nouveau-Québec, Uusi-Québec. Alue rajoittuu lännessä Hudsonin- ja Jamesinlahtiin, pohjoisessa Hudsoninsalmeen ja Ungavanlahteen, koillisessa Labradoriin ja etelässä Abitibi-Témiscaminguen-, Mauricien-, Saguenay-Lac-Saint-Jeanin ja Côte-Nordin hallinnollisiin alueisiin.
Nord-du-Québec on osa vuonna 1975 laadittua Jamesinlahden- ja Pohjois-Québecin sopimuksen aluetta. Sopimuksen piiriin kuuluva alue käsittää lisäksi osittain Côte-Nordin-, Mauricien- ja Abitibi-Témiscaminguen hallinnolliset alueet.
Bam Bam Bigelow

Scott Charles "Bam Bam" Bigelow (1. syyskuuta 1961 Asbury Park, New Jersey – 19. tammikuuta 2007 Hudson, Florida) oli yhdysvaltalainen showpainija. Hänet muistetaan kaljusta, tatuoidusta päästään, liekkikuvioisesta puvustaan sekä huomattavasta koostaan (191 cm, 180 kg). Charles kuoli vuonna 2007 kotonaan Floridassa. Kuoleman syyksi selvisi myöhemmin huumeiden yliannostus.
Bigelow paini Extreme Championship Wrestlingin, World Championship Wrestlingin ja World Wrestling Federationin riveissä. Hän oli myös maailmanmestari ja kantoi ECW World Heavyweight Championship -vyötä.
Nurmijärvi (Jämsä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 5,7 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 93,8 metriä mpy.
Zuiunmaru

Zuiunmaru oli keisarillisen Japanin armeijan keskeneräiseksi jäänyt Yamashiomaru-luokan lentokoneidenkuljetusalus toisessa maailmansodassa. Alusta ei saatu valmiiksi sodan loppuvuosina. Alus muutettiin tankkeriksi sodan jälkeen vuonna 1949. Aluksen omisti Okada Shosen Company.
Alus romutettiin Oskatassa 5. kesäkuuta 1964.
Eino Waronen

Kaupunginjohtaja Eino Johannes Waronen (24. elokuuta 1896 Kaprio, Inkerinmaa – 6. joulukuuta 1978 Helsinki) oli kunnallisvirkamies, joka teki pitkän virkauran Suomen Kaupunkiliiton ja Helsingin kaupungin palveluksessa. Hän opetti virkatehtäviensä ohella kunnallispolitiikkaa ja kunnallistaloutta Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa ja Tampereen yliopistossa.

Elämäkerta

Eino Waronen oli syntynyt Kapriossa Inkerinmaalla siellä työskennelleen suomalaisen papin poikana. Koulunsa hän kävi Helsingissä, jossa hän asui äitinsä vanhempien Emil ja Eugénie Böökin kotona vanhassa Helsingfors Lyceumin eli "Böökin lyseon" koulutalossa Vuorikatu 22:ssa. Waronen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Normaalilyseosta 1914. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1917 Helsingin yliopistosta ja sai filosofian maisterin arvon 30.5.1919. Valmistuttuaan Waronen työskenteli Helsingin kaupungin tilastokonttorin amanuenssina vuonna 1918  ja 2. aktuaarina 1918–1919  . 
Eino Warosta kannusti kunnalliselle virkauralle mm. hänen enonsa Einar Böök, joka työskenteli Kunnallisen keskustoimiston (eli Suomen Kaupunkiliiton toimiston) ensimmäisenä johtajana. – Waronen taas oli nuoremman serkkunsa ja myöhemmän shakkimestarin Eero Böökin ensimmäinen shakinopettaja. 
Eino Waronen työskenteli Einar Böökin seuraajan Yrjö Harvian johtaman Kunnallisen keskustoimiston 2. sihteerinä 1920–1929 ja 1. sihteerinä 1930–1942. Helsingin kaupunginsihteerin virkaa hän hoiti 1942–1954. Vuosina 1955–1963 Eino Waronen toimi Erik von Frenckellin jälkeen Helsingin rahatoimen apulaiskaupunginjohtajana, jonka toimialaan kuului myös sosiaalitoimi. Hän hoiti virkaa tekevänä myös Yhteiskunnallisen korkeakoulun kunnallispolitiikan professorin virkaa 1950–1953 ja Tampereen yliopiston kunnallistalouden apulaisprofessorin virkaa vuosina 1963–1965.  
Ylipormestari Lauri Aho, joka toimi Helsingin kaupunginjohtajana Eino Warosen apulaiskaupunginjohtajakaudella ja oli lisäksi hänen henkilökohtainen ystävänsä, arvioi Eino Warosen muistotilaisuudessa 15.12.1978 pitämässään puheessa Warosen virkauraa seuraavasti: 
"Eino Waronen oli viimeinen siitä nimekkäiden kunnallismiesten polvesta, joka 1920- ja 30-luvuilla loi kaupunkien uudenaikaisen hallintojärjestelmän". Ahon mukaan työskennellessään Kunnallisessa Keskustoimistossa hän joutui läheltä mukaan siihen kaupunkien kunnallishallinnon uudistamistyöhön, jonka mukaisesti uudistettu hallinto tuli voimaan 1930-luvun alusta. Edelleen Helsingin kaupunginsihteerinä ja rahatoimen apulaiskaupunginjohtajana "Eino Waronen joutui keskeiseltä paikalta vaikuttamaan pääkaupungin ja erikoisesti sen talouden ja myös sosiaalihuollon kehitykseen." 
Tasavallan presidentti myönsi 31.1.1964 Eino Waroselle kaupunginjohtajan arvonimen.  
Eino Warosen vanhemmat olivat rovasti Juho (Janne) Waronen (1863–1934) ja opettaja Jenny Emilia (Lili) Böök (1864–1953). Hän oli naimisissa vuodesta 1924 lähtien kotitalousopettaja Hilkka Marjatta Hurmalaisen (1902–1964) kanssa. Heillä oli kaksi lasta (Jorma Johannes, 1926–2012, ja Leena Marjatta [Wiio], 1928–2012).
Baggy-housut

Baggy-housut eli "roikkuhousut" ovat "lötköttävät" ja tilavammat housut kuin farkut. Baggy-housut ovat suosittuja rap- ja hip hop kulttuurissa.
Seututie 213

Tien kulku

Ypäjän kirkonkylän kohdalla tie risteää Koskelta Ypäjälle johtavan yhdystien 2805 kanssa ja ylittää tämän jälkeen Ypäjän Mannisissa Loimijoen sivujoen Kuusjoen. Loimaan Kauhanojalla tiestä erkanee Ypäjänkylään johtava yhdystie 2815, ja Loimaan keskustassa tie ylittää valtatien 9. Loimaan Hirvikoskella tien uusi oikaisu ylittää Loimijoen, ja tiestä erkanevat Metsämaalle yhdystie 2292 ja Oripään ja Yläneen kautta kantatielle 43 Hinnerjoella johtava seututie 210, minkä jälkeen oikaistu tie ylittää Loimijoen uudelleen. Alastarolla tie ylittää Loimijoen sivujoen Niinijoen, ja tien kanssa risteää Loimaan Haaroisissa seututieltä 210 alkunsa saava, Alastaron ja Vampulan kautta Köyliön Vuorenmaalle johtava yhdystie 2101 ja siihen yhtyy valtatieltä 2 Punkalaitumen Kanteenmaalla alkunsa saava seututie 231. Alastaron keskustan jälkeen tie ylittää Loimijoen sivujoen Hanhijoen, risteää Virttaan luona Auran ja Huittisten välisen kantatien 41 kanssa, kulkee halki Alastaron Virttaankankaan ja seurailee lopuksi Säkylässä Säkylän Pyhäjokea Korven ja Löytäneen kylien luona.
Osoitenimenä tiellä on Ypäjällä Forssantie ja Loimaantie, Loimaalla Hämeentie, Pikatie, Lännentie, Vakkatie, Virttaantie ja Säkyläntie ja Säkylässä jälleen Virttaantie.

Historiaa

Ennen nykyisen valtatien 2 valmistumista 1960-luvulla osat tiestä tien alusta Alastarolle kuuluivat valtatiehen 2. Tienoikaisujen johdosta nykyinen tie noudattaa vanhan tien kulkua kuitenkin enää vain paikoin. 
Ypäjän ja Loimaan välinen osuus on parannettu 1980-luvulla. Loimaan ja Alastaron välillä tie on rakennettu kokonaan uudelle linjaukselle 90-luvun lopulla. Samoihin aikoihin tie on rakennettu uudelle linjaukselle myös Alastarolla, Virttaalla ja Huovinrinteellä. 
Loimaan Kauhanojalla käytöstä jäänyt vanha tie on suoralta mutta mäkiseltä osuudeltaan kunnostettu valaistuksi hiihtoladuksi.

Kaavailuja tulevaisuudesta

Maakuntakaavassa seututie 213 on merkitty Loimaan ja Hirvikosken välillä uudelle linjaukselle (Loimaan ohikulkutie).
Eurooppa (kansallislaulu)

Eurooppa (albaniaksi Evropa, serb. Evropa, Европа) on Kosovon kansallislaulu. Kosovon julistautuessa itsenäiseksi Serbiasta 17. helmikuuta 2008 olivat uuden tasavallan lippu ja vaakuna jo valmiina. Kansallislauluna käytettiin aluksi Ludwig van Beethovenin 9. sinfoniasta peräisin olevaa "Oodia ilolle",
12. maaliskuuta 2008 julistettiin avoin sävellyskilpailu uudesta kansallislaulusta. Laulun valitsemista varten maan hallitus nimesi komission, jonka jäseninä toimivat maan kaikkien puolueiden puheenjohtajat. 5. kesäkuuta 2008 komissio ilmoitti valinneensa maan uudeksi kansallislauluksi kosovolaisen säveltäjän Mendi Mengjiqin sävellyksen "Eurooppa". 11. kesäkuuta 2008 Kosovon parlamentti hyväksyi sävellyksen virallisesti maan kansallislauluksi 72 äänellä viittätoista vastaan, viiden pidättäytyessä äänestyksestä. Virallisesti sävelmästä tuli maan kansallislaulu 15. kesäkuuta 2008, jolloin maan uusi perustuslaki astui voimaan.
Jo sävellyskilpailun julistuksessa todettiin, että Kosovon tuleva kansallislaulu tulee olemaan tekstitön. Ratkaisun takana on pyrkimys olla kärjistämättä suhteita maan eri väestöryhmien välillä.
Zappa (elokuva)

Vastaanotto

Projektio-elokuvakerholehdessä 1/1984 Hans Sundström kiittää Augustin hienoa otetta nuoriin amatöörinäyttelijöihinsä. Hänestä elokuva saattaa pelottaa pessimismillään, mutta sen loppuratkaisu jättää kuitenkin kaikki mahdollisuudet avoimiksi. Sundström kuvaa Zappaa yhdistelmäksi Truffaut’n 400 kepposta ja Buñuelin Los Olvidadosia. Myös Helsingin Sanomien Mikael Fränti arvostaa elokuvan avointa loppua, koska se pakottaa katsojaa miettimään asioita syvempään kuin valmis ratkaisu.
Zappa sai Suomen teatterikierroksellaan vain 415 katsojaa, millä se sijoittuu vuonna 1983 Suomen-ensi-iltansa saaneen 238 elokuvan joukossa sijalle 213.