google/wiki40b huggingface dataset:
Heinrich Janssen

Heinrich Janssen (s. 13. lokakuuta 1932 Kevelaer) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Münsterin hiippakuntaan 2. helmikuuta 1961 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Aquae Sirensesin titulaaripiispaksi 4. heinäkuuta 1986. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Reinhard Lettmann, jota avustivat Heinrich Maria Janssen ja Ludwig Averkamp.
Janssen jäi eläkkeelle 31. toukokuuta 2010.
De l’Esprit des Lois

Vastaanotto

Kirjasta tuli äärimmäisen vaikutusvaltainen Ranskassa ja Britannian Amerikan-siirtokunnissa. Katolinen kirkko kielsi Montesquieun kirjat, mutta muualla Euroopassa, etenkin Britanniassa, niitä arvostettiin suuresti.
Montesquen mukaan ”hallitusvalta pitää rakentaa siten, että yhdenkään ihmisen ei tarvitse pelätä toista”. Tämä ja hänen esittämänsä tarkka vallan ositus ja osien tasapainotus (”checks and balances”) vaikutti myöhemmin ratkaisevasti Yhdysvaltain perustuslakiin ja sen isään, James Madisoniin.

Sisältö

De l’Esprit des Lois on laaja teos, jossa käsitellään monia lain­säädännön aloja ja vertaillaan eri maissa eri aika­kausina voimassa olleita lain säännöksiä. Teos ei kuitenkaan ole ainoastaan historiallinen tutkielma, vaan Montesqieu esitti monista lain­säädäntö­kysymyksistä selvästi myös omat mieli­piteensä. Teos tunnetaankin parhaiten siinä esitetystä vallan kolmi­jako-opista, jolla on ollut hyvin suuri merkitys länsimaisten demo­kratioiden hallitus­muotojen kehitykselle.
Lakien hengessä Montesquieu puoltaa perustuslaillisuutta, vallanjakoa, orjuuden lakkauttamista, ihmisoikeuksia ja laillisuusperiaatetta.
Kirja omistaa neljä kappaletta Englannin ja sen vapauden turvaavan vallanjaon käsittelemiseen. Montesquieu oli myös huolissaan siitä, että Ranskassa monarkin valtaa rajoittava aatelin voima oli katoamassa.

Orjuus

Vastustaessaan orjuutta Montesquieu oli edellä aikaansa. Hän esittää satiirisen hypoteettisen luettelon orjuutta puoltavista argumenteista, tosin usein asiayhteydestä irrottaen (ks. olkinukke).
Copacabana (vuoden 2010 elokuva)

Juoni

Keski-ikäinen Elisabeth ”Babou” Delmotte (Isabelle Huppert) on iloiseksi ikiteiniksi jäänyt erikoinen äiti, joka ei ota elämää vakavasti. Babou saa tietää oman tyttärensä Esmén (Lolita Chammah) häpeävän häntä niin paljon, että ei aio kutsua häntä häihinsä. Tämän johdosta Babou päättää tehdä muutoksia elämäänsä.

Tuotanto

Copacabana kuvattiin Ranskassa ja Belgiassa noin 3,5 miljoonan euron budjetilla. Ranskassa elokuvan kuvauspaikkoina olivat Lillen ja Tourcoingin kaupungit Nordin departementissa sekä Le Touquet-Paris-Plagen kunta Pas-de-Calais’n departementissa. Belgiassa elokuvan kuvauspaikkoina olivat Bruggen kaupungin Zeebrugge, Oostenden kaupunki ja Knokke-Heistin kunta Länsi-Flanderin provinssissa. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat ranskalaiset Avenue B Productions, Arte France Cinéma ja Mars Films sekä belgialainen Caviar Films. Copacabanan virallinen traileri julkaistiin 5. toukokuuta 2010.

Julkaisu ja vastaanotto

Copacabana sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla Ranskassa 16. toukokuuta 2010. Elokuva sai teatteriensi-iltansa Ranskassa 7. heinäkuuta 2010 ja Belgiassa 11. elokuuta 2010. Mars Distribution oli elokuvan teatterilevittäjänä Ranskassa ja Cinéart Belgiassa. Copacabana ei saanut Suomessa teatteriensi-iltaa, mutta se esitettiin Espoo Cinén elokuvajuhlilla 25. elokuuta 2011. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 300 864 katsojaa.
Copacabana on saanut elokuvakriitikoilta myönteisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 77% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 6,2/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 13 arviointiin. 286 käyttäjästä 72% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,7/5 keskiarvolla. Internet Movie Databasen 1 412 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,8/10.
Copacabana julkaistiin Ranskassa DVD:lle 17. marraskuuta 2010.
Torsten Stjernschantz

Torsten Stjernschantz (21. tammikuuta 1882 Helsinki – 27. heinäkuuta 1953) oli suomalainen Ateneumin taidekokoelmien intendentti vuosina 1919–1952 ja Sinebrychoffin taidekokoelmien intendentti vuosina 1924–1952. 
Stjernschantzin vanhemmat olivat liikennejohtaja Johan Wilhelm Stjernschantz ja tämän toinen puoliso Alma Charlotta Sirén. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1900 (Nya svenska samskolan i Helsingfors) ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1906 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1916.
Stjernschantz oli Helsingin yliopiston kirjaston ylimääräisenä amanuenssina 1903–1916, Taideyhdistyksen ja Taideteollisen yhdistyksen koulun taidehistorian opettajana 1910–1916 sekä venäläisen antiikin ja taiteen maahantuontia, kauppaa ja restaurointia harjoittaneen Antica Oy:n johtajana 1916–1919, Hän toimi Ateneumin taidekokoelmien intendenttinä vuodesta 1919 alkaen ja Sinebrychoffin kokoelmien intendenttinä vuodesta 1921. oli Taiteilijaseuran sihteerinä 1910-1913, Taideyhdistyksen johtokunnan jäsenenä 1911–1913 ja 1919–1922 sekä Antellin valtuuskunnan sihteerinä vuodesta 1924. Hän oli myös useiden taidenäyttelyiden komissaarina Helsingissä ja ulkomailla.
Stjernschantz oli naimisissa 1910–1914 Elsa Anna Rosina Zilliacuksen kanssa (liitto päättyi avioeroon) ja vuodesta 1915 virolaisen Irma Helena Graebnerin kanssa. Hänen sisarensa oli taidemaalari Beda Stjernschantz.
Quark, Strangeness and Charm

Kokoonpanomuutokset 1976–1977

Vuoden 1976 lopussa alkuperäisjäsen Nik Turner ja rumpali Alan Powell erotettiin yhtyeestä ja jäljelle jäänyt viisikko Robert Calvert, Dave Brock, Paul Rudolph, Simon House ja Simon King levyttivät single "Back On The Streets"/"The Dream Of Isis" ja tekivät joulukuussa lyhyen Britannian kiertueen.
Tammikuussa 1977 yhtye lähti Walesiin Rockfield-studioille nauhoittamaan uutta albumia. Pian levytyksen alussa tapahtui kuitenkin jälleen muutoksia, kun basisti Paul Rudolph erotettiin yhtyeestä musiikillisten ja henkilökohtaisten erimielisyyksien vuoksi. Hänen tilalleen tuli Adrian Shaw Magic Muscle-yhtyeestä, joka oli lämmitellyt Hawkwindia 1970-luvun alkupuoliskolla.

Albumin materiaali ja vastaanotto mediassa

Musiikillisesti albumi palasi suoraviivaisempaan tyylin edeltäjäänsä verrattuna. Robert Calvertin sanoitukset käsittelevät kärkevästi ajan teemoja kuten kloonausta ("Spirit Of The Age"), ydinsotaa ("Damnation Alley") ja Lähi-idän öljykriisiä ja terrorismia ("Hassan I Sahba"). 
Popahtava nimikappale perustuu kuvauksiin tiedemiehistä ja tähtitieteilijöistä (Galileo Galilei, Kopernikus ja Einstein). "Days Of The Underground" on kuvaus yhtyeen alkuajoista ja "Fable Of A Failed Race" on hitaampitempoinen kappale ihmiskunnan syntyhistoriasta. Albumilla on lisäksi kaksi instrumentaalia, Simon Housen "The Forge Of Vulcan" ja Simon Kingin "The Iron Dream". 
Albumi sai hyvän vastaanoton brittiläisessä musiikkilehdistössä julkaisun aikoihin ja varsinkin Calvertin sanoituksia ja Housen soittoa kehuttiin. Myös suoraviivaisempi soitto ja Brockin riffit saivat kehuja. Britannian albumi-listalla albumi nousi sijalle 30. 
Monet albumin kappaleista ovat kuuluneet vielä viime vuosinakin yhtyeen keikkasettiin ja kappaleista kuten "Spirit Of The Age", "Damnation Alley" ja "Hassan I Sahba" on tullut klassikoita yhtyeen historiassa ajan myötä. Myös fanit pitävät Quark Strangeness And Charmia yhtyeen parhaimpiin kuuluvana albumina.

Levyn julkaisun jälkeen 1977–1978

Albumin tehnyt kokoonpano kävi studiossa vielä vuoden 1978 alussa ja myös syksyn 1977 konsertteja oli nauhoitettu. Näitä nauhoituksia julkaistiin vuonna 1979 PXR 5-albumilla sekä Weird Tapes-sarjassa.
Robert Calvertin mielenterveydelliset ongelmat alkoivat haitata yhtyeen toimintaa albumia seuranneella Euroopan kiertueella. Calvertin sekoilut Pariisissa johtivat yhtyeen pidätykseen ja kevään 1978 asianosaisten mukaan katastrofaalisen Pohjois-Amerikan kiertueen viimeisen keikan jälkeen Dave Brock myi pettyneenä kitaransa fanille uskoen yhtyeen tarun olevan lopussa. Simon House oli eronnut jo kesken kiertueen ja kiertueen loppuajan koskettimia soitti Calvertin ja Brockin Sonic Assassins-projektista tuttu Paul Hayles.
Luuydin

Luuydin (lat. medulla ossium) on kudosta, joka täyttää pitkien luiden yhtenäiset ydinontelot. Luuydinontelo sijaitsee hohkaluukerroksen sisäpuolella. Punaisen luuytimen kantasolujen yksi solulinja johtaa kypsien punasolujen kehittymiseen, toinen granulosyyttien ja monosyyttien kehittymiseen ja kolmas imusolujen kehittymiseen. Verihiutaleet muodostuvat luuytimessä kuroutumalla irti luuytimen jättisoluista, megakaryosyyteistä.
Keltainen luuydin on pääasiassa sidekudosta ja rasvaa. Vastasyntyneen luuydin on kokonaan verisoluja tuottavaa punaista ydintä, mutta kasvuvuosina punainen luuydin rasvoittuu suurelta osin keltaiseksi ytimeksi. Terveellä ja täysikokoisella henkilöllä on punaista luuydintä vain kylkiluissa ja muutamissa muissa lyhyissä litteissä luissa kuten lantiossa ja rintalastassa. Luissa ei ole hermoja vaan ne ovat luuta ympäröivässä luukalvossa.
Robert Sundman

Robert Sundman (s. 21. syyskuuta 1994 Kerava) on suomalainen toimittaja. Hän työskentelee Ylen uutisissa.
Aiemmin Sundman työskenteli Ylioppilaslehden päätoimittajana elokuusta 2016 toukokuuhun 2018. Tätä ennen hän on päätoimittanut muun muassa Improbatur-lehteä. Yle TV2:lla hän on juontanut ja toimittanut Galaxia sekä Onks noloo? -ohjelmaa Ronja Salmen ja Mimosa Willamon kanssa.
Sundman opiskelee suomen kieltä Helsingin yliopistossa, ja on valmistunut ylioppilaaksi Kallion lukiosta vuonna 2013. Hän on kertonut olevansa partiolainen ja kiinnostunut sukupolvien välisestä oikeudenmukaisuudesta.
Tunturipoimulehti

Ulkonäkö ja koko

Tunturipoimulehti kasvaa 10–25 senttimetriä korkeaksi. Sen varsi on koheneva ja silkkikarvainen. Lehtilapa on jakaantunut 5–7 sormeen ja on päältä kalju, alta tiheään karvainen. Tunturipoimulehti eroaa lehden muodossa useista muista poimulehdistä, joiden lehtilapa on enintään piparkakkumaisen matalaliuskainen. Tunturipoimulehden kukinto on tiheä viuhko, pienet kukat ovat mykerömäisinä ryhminä.

Tunturipoimulehti Suomessa

Suomessa kasvia tavataan yleisenä vain Enontekiön pohjoisosassa, harvinaisena paikoin muualla Pohjois-Lapissa, satunnaisena se on tavattu Kainuussa.  Tunturipoimulehden kasvupaikkoja ovat tuntureiden tuoreet niityt, tunturikankaat ynnä muut.
Kylmä tila

Kylmä tila oli vuonna 1945 säädetyn maanhankintalain mukainen asutustila, jolla ei ollut kunnollisia rakennuksia. Kylmän tilan maanviljelykseen tarkoitetusta maa-alasta sai enintään 10 prosenttia olla aiemmin raivattua. Tilan asukkaille voitiin myöntää valtion varoista uudistilan perustamispalkkiota. Maanhankintalain mukaisen asutustoiminnan tarkoituksena oli viljelys- ja metsämaan hankinta siirtoväelle, sotainvalideille, sotaleskille, sotaorvoille, perheellisille rintamamiehille sekä ansiomahdollisuutensa menettäneille maataloustyöntekijöille ja maanvuokraajille. Asutustoimintaan tarvittavaa maata hankittiin sekä ostamalla että laajoilla pakkolunastuksilla. Perustamispalkkioiden lisäksi valtio lainoitti asutettavia ihmisiä ja suoritutti tiloilla muun muassa koneellista raivaustyötä.
Eric Bailly

Seurajoukkueura

Eric liittyi barcelonalaisseura Espanyolin nuorisoakatemiaan joulukuussa 2011. Hän pelasi ensimmäistä kertaa seuran reservijoukkueessa kaudella 2013–2014 maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä.
5. lokakuuta 2014 Eric teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa kotiottelussa Real Sociedadia vastaan. Hieman tämän jälkeen hänet nostettiin pysyvästi edustusmiehistöön.
29. tammikuuta 2015 Eric siirtyi 5½-vuotisella sopimuksella Villarrealiin. Hänestä maksettiin 5,7 miljoonan euron siirtokorvaus.

Maajoukkueura

Eric kuului maajoukkueen päävalmentaja Hervé Renardin 29. joulukuuta 2014 julkistamaan 23-henkiseen kokoonpanoon vuoden 2015 Afrikan-mestaruuskilpailuihin.
Metsärinne

Metsärinne on Kempeleen kunnassa sijaitseva asuinalue. Se sijaitsee noin viisi kilometriä kunnan keskustaajamasta kaakkoon Ketolanperälle päin. Alueen rakentaminen aloitettiin 1980- ja 1990-luvun vaihteessa, ja sen rakennukset koostuvat lähinnä omakoti- ja rivitaloista. Metsärinteen maaperä on hiekkapohjaista mäntykangasta. 2010-luvulla aluetta on alettu laajentaa.
Alueelta lähtee huonokuntoinen metsätie Mourunginjärvelle.
Erkki Ala-Honkola

Erkki Ala-Honkola (s. 30. joulukuuta 1934 Kuortane) on suomalainen ampumahiihtäjä.
Ala-Honkola sijoittui Altenbergin MM-kilpailuissa 1967 kuudenneksi 20 kilometrin kilpailussa saatuaan ammunnasta 13 sakkominuuttia. Samana vuonna hän voitti Grenoblen esiolympialaisissa viestin. Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti 20 kilometrillä vuonna 1966 kukistaen muun muassa samana vuonna maailmanmestaruuden voittaneen Norjan Jon Istadin sekä viestissä vuonna 1968. SM-kisoissa hän saavutti hopeaa vuonna 1964 ja pronssia vuonna 1966. Hänen seuransa oli Kuortaneen Kunto. Ammatiltaan Erkki Ala-Honkola oli maanviljelijä.
Koovee

Aiempia lajeja

Seuran aiempia lajeja ovat olleet muiden muassa hiihto,  jalkapallo ja pöytätennis.
Huippu-uinnissa Kooveeta edusti muun muassa Eetu Karvonen. Vuoden 2013 tammikuussa Koovee ja Tampereen Uimaseura ilmoittivat yhdistävänsä kilpauintijaostonsa uudeksi seuraksi, Uinti Tampereeksi, minkä myötä Kooveen uintijaoston valmennus- ja kilpauintitoiminta päättyi. Seura keskittyy nykyisin masters- ja lasten harrasteuintiin.
Yū Kanamaru

Yū Kanamaru (jap. 金丸悠 Kanamaru Yū, s. 13. toukokuuta 1994 Tokio) on japanilainen moottoriurheilija. Kanamaru aloitti uransa Karting-luokista vuonna 2001 ja kilpaili eri luokissa vuoteen 2011 asti. Vuonna 2012 Kanamaru aloitti kilpauransa Eurocup Formula Renault -sarjassa, jossa hän ei saavuttanut pisteitä. Samana vuonna hän kilpaili Formula Renault NEC -sarjassa ja voitti yhden kilpailun. Vuonna 2013 Kanamaru jatkoi Eurocup- ja NEC-sarjoissa ilman mainittavaa menestystä. Vuonna 2014 hän siirtyi Euroformula Open -sarjaan, jossa hän saavutti neljä palkintosijaa ja sijoittui sarjan neljänneksi. Vuonna 2015 Kanamaru jatkoi Euroformula Open -sarjassa saavuttaen yhden voiton, kaksi paalupaikkaa ja seitsemän palkintosijaa sijoittuen sarjan kolmanneksi. Samana vuonna hän debytoi Formula Renault 3.5 -sarjassa ajaen kuusi kilpailua saavuttaen yhdeksän pistettä.
Professori Power

Voimat ja varusteet

Alkuperäisessä kehossaan Professori Power omasi tavallisen, ikäisensä ihmisen voimat (joka ei urheile säännöllisesti). Uusitussa kehossaan Professori Power ja hänen taisteluhaarniskansa takasivat hänelle yli-inhimilliset fyysiset voimat, joiden avulla Power kykenee nostamaan noin 10 tonnia. Tämän lisäksi Professori Power on taitava strategikko ja suunnittelija. 
Professori Power on lisäksi kehittänyt kyvyn säilyttää tietoisuutensa astraalitasolla, joskus jopa kuukausien ajan. Tämän jälkeen hän kykenee siirtymään joko omaansa tai Matthewin kehoon. Powerin voimakas mieli on erään kerran jopa liikutellut kahta robottia. 
Powerilla on paljon muutakin korkeateknologista laitteistoa, kuten kehittyneitä Mandroideja, valtava lentävä linnoitus ja suuri maanalainen käytäväverkosto, jonka avulla Power kykeni liikuttelemaan linnoitustaan maan alla. Lisäksi siirtyessään ensimmäistä kertaa Matthewin ruumiiseen Power asensi tämän aivoihin alfa-muuntajan - salaperäisen laitteen, jonka todelliset kyvyt ovat vielä tuntemattomat. 
Ilmestyessään jokin aika sitten jälleen piinaamaan supersankareita Powerin mieli valtasi voimallisen kyborgin, jonka voimien tasot ovat toistaiseksi tuntemattomat.

Haarniska

Haarniska on tehty hiilikuituteräksestä, jonka punoskuvio takaa hyvän liikkuvuuden ja uskomattoman suojan. Haarniska painaa noin 169 kg ja kesti kerran 33 kg TNT:ta metrin päästä laukaistuna. Haarniskan pääasiallinen voimanlähde on kylmäfuusiolla toimiva generaattori, joka sijaitsee haarniskan vyössä. 
Haarniskassa on myös kehittynyt tietokoneistettu sensori, joka myötäilee Professori Powerin liikkeitä ja siirtää ne vaivatta raskaan haarniskan liikkeiksi. 
Haarniskan tehokkain ase on kuitenkin alfa-muuntaja, joka lasertähtäyksen avulla ampuu korkeataajuuksisen elektroni-iskun, E-säteen vastustajaan. Ase sijaitsee hänen oikeassa kädessään ja tulituksen voima vastaa noin 45 kg TNT:ta. Ase tarvitsee kuitenkin massiivisen määrän virtaa ja siksi viiden sekunnin mittainen laukaisu vaatii ainakin 45 minuutin latausajan. 
Haarniskassa on myös molemmissa saappaissa tehokkaat turbiinit, joiden ansiosta Professori Power kykenee lentämään noin 240 km/h ja nousemaan liki 152 metrin korkeuteen.
Alavuden Urheilijat

Alavuden Urheilijat eli AU on Alavudella toimiva urheilun yleisseura. Sen lajeihin kuuluvat nykyisin hiihto, paini, painonnosto, uinti, voimistelu ja yleisurheilu.
Alavuden Urheilijoita ovat edustaneet muun muassa yleisurheilijat Erik ja Kaisa Gustafsson, Eeles Landström, Satu Levelä, Heikki Pippola ja Teija Saari sekä painijat Tuomo Mäntylä ja Antti Vainionpää. Tällä hetkellä seuran nimekkäimpiä urheilijoita ovat korkeushyppääjä Mari Sepänmaa ja painija Antti Hakala.
Alavuden Urheilijat voitti suunnistuksen Jukolan viestin vuonna 1975.
Karin Mandelstam

Karin Margareta Mandelstam (26. maaliskuuta 1908 Helsinki – 26. lokakuuta 1982) oli suomenruotsalainen teatteripäällikkö ja runoilija. Hän käänsi myös ruotsin kielelle useita radiokuunnelmia.
Mandelstam valmistui kielenkääntäjäksi 1937. Hän julkaisi ensimmäisen runokoelmansa Insikt vuonna 1936. Mandelstam toimi vuodesta 1945 amanuenssina Yleisradion ruotsinkielisellä teatteri- ja viihdeosastolla. Hän oli ruotsinkielisen radioteatterin johtajana 1950–1968 ja jäi eläkkeelle 1968.
Mandelstam käänsi ruotsin kielelle useita Yleisradiossa esitettyjä radiokuunnelmia, näitä olivat muun muassa Olavi Paavolaisen Eurooppalainen Odysseia, Eeva-Liisa Mannerin Poltettu oranssi, Pirkko Jaakolan Kehtolauluja au-lapsille ja Eila Pennasen Mies ja hänen kolme vaimoaan.
Lara Arruabarrena

Tennisura

Helmikuussa 2012 Arruabarrena voitti Bogotássa pelatun WTA-turnauksen. Turnauksen loppuottelussa hän päihitti Aleksandra Panovan. Arruabarrena lähti turnaukseen maailmanlistan sijalta 174, eikä hän kuulunut turnauksen voittajasuosikeihin. Ranskan avoimissa Arruabarrena hävisi ensimmäisellä kierroksella Ana Ivanovićille. Yhdysvaltain avoimissa hän pääsi toiselle kierrokselle voitettuaan Shahar Pe'erin.
Pavel Trahanov

Pavel Sergejevitš Trahanov (ven. Павел Сергеевич Траханов) (21. maaliskuuta 1978 – 7. syyskuuta 2011) oli venäläinen jääkiekkopuolustaja joka pelasi KHL-joukkue Lokomotiv Jaroslavlissa. Trahanov sai surmansa lento-onnettomuudessa 7.9.2011, kun joukkueen piti matkata Minskiin Valko-Venäjälle KHL-kauden ensimmäiseen otteluun.
Timo Nykopp

Ura

Nykopp oli Espoon Jääklubin kasvatti, mutta hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä Karhu-Kissoissa kaudella 1986–1987 I-divisioonassa. Kaudella 1987–1988 Nykopp sijoittui 86 minuutillaan sarjan jäähypörssissä kolmanneksi. Kaudella 1988–1989 hän oli tehoilla 21+28=49 koko I-divisioonan toiseksi tehokkain puolustaja FPS:n Jouni Vennon jälkeen. Kaudella 1989–1990 Nykopp teki sarjan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 23+30=53 ja sijoittui puolustajien pistepörssissä kolmanneksi.
Viiden Karhu-Kissoissa vietetyn vuoden jälkeen Nykopp siirtyi kaudeksi 1991–1992 SM-liigaan ja Hämeenlinnan Pallokerhon riveihin. Hänen ensimmäinen SM-liigakautensa toi 41 runkosarjaottelussa tehot 8+10=18. Nykopp oli HPK:n eniten maaleja tehnyt puolustaja Hannu Henrikssonin kanssa. Hänen toinen liigakautensa 1992–1993 päättyi SM-hopeaan.
Kaudeksi 1993–1994 Nykopp palasi I-divisioonaan ja siirtyi TuTon riveihin. Hän oli tehoilla 19+23=42 joukkueen tehokkain puolustaja. Nykopp voitti koko I-divisioonan puolustajien maalipörssin ja sijoittui puolustajien pistepörssissä kolmanneksi. Hänet valittiin sarjan ensimmäiseen tähdistökentälliseen ja oli nostamassa TuToa SM-liigaan keväällä 1994. Nykopp jatkoi kaudella 1994–1995 SM-liigauraansa kuitenkin Porin Ässissä, jossa hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 12+10=22 ja oli joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja. Viimeiseksi jääneen SM-liigakautensa 1995–1996 Nykopp pelasi Kiekko-Espoossa, jonka tehokkain puolustaja hän oli tehoilla 10+11=21.
Nykopp siirtyi kaudeksi 1996–1997 Ruotsiin ja Elitserien-joukkue AIK IF:ään, mutta hän siirtyi sieltä kesken kauden kuitenkin Saksan DEL-liigan ESV Kaufbeureniin. Kauden 1997–1998 Nykopp aloitti Karhu-Kissoissa, II-divisioonassa, mutta palasi kesken kauden Saksaan ja siirtyi 2. Bundesligassa pelanneeseen 1. EV Weideniin. Hän pelasi samaa sarjaa myös kahtena seuraavana kautena; kaudella 1998–1999 Braunlager EHC/Harzin ja kaudella 1999–2000 SC Bietigheim-Bissingenin riveissä. Kesken jälkimmäisen kauden Nykopp palasi kuitenkin Suomeen ja siirtyi pelaamaan II-divisioonaa Espoon Palloseuraan, jossa hän lopetti pelaajauransa keväällä 2000.
Kaudella 2010–2011 Nykopp toimi Karhu-Kissojen B-nuorten valmentajana I-divisioonassa ja kaudesta 2011–2012 hän on toiminut joukkueen A-nuorten I-divisioona/Mestis-joukkueen valmentajana.

Muuta

Nykoppin poika Thomas pelaa hyökkääjänä Helsingin IFK:n SM-liigajoukkueessa.
Julien Soucours

Julien Soucours (s. 7. kesäkuuta 1926) on entinen ranskalainen este- ja maastojuoksija.
Soucours sijoittui maastojuoksun MM-kilpailuja edeltäneessä kansainvälisessä maastojuoksumestaruuskilpailussa kuudenneksi vuonna 1952. Kilpailun voitti hänen maanmiehensä Alain Mimoun ja Ranska voitti joukkuekilpailun.
Soucours voitti Ranskan mestaruuden 3 000 metrin estejuoksussa vuosina 1955–1956. Hän paransi estejuoksussa Ranskan ennätystä kolme kertaa ja sivusi sitä kerran. Elokuussa 1955 hän juoksi ennätysajat 9.16,0 Bukarestissa ja 9.07,8 Prahassa. Syyskuussa 1956 hän ensin Varsovassa sivusi ennätystään ja juoksi kolme päivää myöhemmin Lontoossa uuden ennätyksen 9.04,2. Ennätyksen vei häneltä Hamoud Ameur heinäkuussa 1959.
Seuratasolla Julien Soucours edusti ESBS Les Mureaux'ta. Hän on pituudeltaan 164-senttinen ja painoi huippu-urheiluvuosinaan 55 kiloa.
Grand Est

Grand Est on yksi Ranskan 18 alueesta (ransk. région), jotka otettiin käyttöön vuoden 2016 alussa. Siihen yhdistettiin kolme aikaisempaa aluetta: Alsace, Champagne-Ardenne ja Lorraine. Alueen pääkaupunki on Strasbourg.
Alueella järjestetyssä kansanäänestyksessä 75 % asukkaista kannatti nimeä Grand Est.
Aivojen valtimokehä

Aivojen valtimokehä eli Willisin valtimokehä (lat. circulus arteriosus cerebri) muodostuu aivojen alapuolelle ja se tuo hapekasta verta aivoille. Aivojen valtimokehän muodostavat yhteisestä päänvaltimosta haarautuva sisempi päänvaltimo ja nikamavaltimosta haarautuva kallonpohjavaltimo. Aivojen valtimokehän monihaarainen rakenne varmistaa aivojen verensaannin, koska vaikka jokin verisuonista tukkeutuisikin, veri pystyy kulkemaan aivoille muita verisuonia pitkin.
Oestergronden

Oestergronden on Pohjanmereen kuuluva merenselkä, joka sijaitsee Alankomaiden talousvyöhykkeellä, Doggermatalikon ja Länsifriiseinsaarten välillä. Veden syvyys on siellä suurempi kuin ympäröivillä merialueilla, keskimäärin 40–50 metriä. Merivirtaukset ovat niin heikkoja, ettei vajoava aines ehdi kulkeutua muualle vaan kertyy pohjaan liejuksi. Kesän aikana merivesi kerrostuu lämpötilan suhteen ja pintavesi muuttuu lämpimäksi ja leväiseksi – syksyllä voimistuvat tuulet ja myrskyt kuitenkin sekoittavat veden taas pohjia myöten.
Oestergronden on saanut nimensä (holl. osterivedet) suurista osteriyhdyskunnista, joita esiintyi siellä vielä 1800-luvun lopussa ennen kuin liikakalastus ja taudit hävittivät ne. Nykyään runsaslukuisimpia lajeja ovat Amphiura filiformis ‑käärmetähti, Echinocardium cordatum ‑merisiili, Abra alba ‑simpukka sekä Callianassa-sukuun kuuluvat katkaravut. Alueella esiintyy yleisesti monia pitkäikäisiä pohjaeläimiä, kuten myrkyllistä Neptunea antiqua ‑kotiloa ja islanninsimpukkaa, mutta myös muutamia harvinaisempia lajeja, esimerkiksi Musculus niger‑, Mysia undata‑ ja Thracia convexa ‑simpukkaa. Talvella Oestergronden on tärkeä ruokailupaikka myrskyliitäjille, lokeille sekä etelänkiisloille ja muille ruokeille.