google/wiki40b huggingface dataset:
Lew Wallace

Lewis "Lew" Wallace (10. huhtikuuta 1827 Brookville, Indiana – 15. helmikuuta 1905 Crawfordsville, Indiana, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja kenraalimajuri. Hänet tunnetaan parhaiten kirjailijana romaanista Ben-Hur – kertomus Kristuksen ajoilta (1880), josta on tehty useita elokuvia.
Wallace oli naimisissa Susan Arnold Elstonin kanssa vuodesta 1852 kuolemaansa saakka vuoteen 1905. Heillä oli yksi poika Henry Lane Wallace.
Lew Wallacen isästä tuli Indianan kuvernööri ja sen jälkeen edustajainhuoneen jäsen. Isän toinen puoliso (Lew'n äitipuoli) Zeralda G. Wallace oli tunnettu kirjailija ja äänioikeuden laajentamisen kannattaja. 
Vuonna 1846 Lew Wallace osallistui vapaaehtoisena Meksikon–Yhdysvaltain sotaan. Sodan päätyttyä hän palasi kotiin harjoittamaan lakimiehenammattia. Aiempi sotilaselämä oli sopinut Wallacelle, ja hän perusti miliisin. Kun sisällissota alkoi, tästä joukko-osastosta tuli 11. Indianan jalkaväkirykmentin (11th Indiana Infantry Regiment) ydin. Hän johti yksikköään everstinä. Maaliskuussa 1862 hänet nimitettiin liittovaltion armeijan nuorimmaksi kenraalimajuriksi.
Sisällissodan jälkeen hän pyrki kahdesti kongressiin, mutta ei tullut valituksi. Presidentti Rutherford B. Hayes nimitti Lew Wallacen New Mexicon territorion kuvernööriksi. Alusta lähtien hän oli epäsuositun Santa Fe Ringin puolella; Santa Fe Ring oli korruptoitunut juonittelijoiden piiri. Wallace yritti selvittää niin kutsutun Lincolnin piirikunnan sodan (Lincoln County War) tarjoamalla armahduksen kaikille niille, jotka olivat olleet mukana tässä väkivaltaisessa gangsterien toiminnassa. Yksi henkilö jäi ilman armahdusta: Billy the Kid.
Santa Fessä Wallace ja hänen puolisonsa asuivat kuvernöörien palatsissa (Palace of the Governors). Vapaa-aikaansa hän kulutti kirjoittamalla historiallista romaania nimeltä Ben-Hur, josta tuli hänen tunnetuin teoksensa. 
Wallace erosi virastaan vuonna 1881 ja lähti Yhdysvaltain lähettilääksi Osmanien valtakuntaan, nykyiseen Turkkiin. Hän palasi Yhdysvaltoihin vuonna 1885. Ennen kuolemaansa hän kirjoitti kauno- ja tietokirjoja sekä keksi ja patentoi mekaanisia laitteita. Ben-Hurista saadut myyntitulot kasvattivat hänen varallisuuttaan.
Peräjärvi (Ruovesi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,3 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Ruoveden alueella (35.33), jonka Enonjoen valuma-alueeseen (35.339) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 125,9 metriä mpy.
Harry Silfver

Harry Silfver (s. 26. tammikuuta 1948 Salo) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjaa Turun Palloseuran joukkueessa vuosina 1969–1972. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
Silfverin paras kausi oli 1970–1971, jolloin hän pelasi SM-sarjassa 20 ottelua sekä teki kolme maalia ja syötti yhden. Koko uransa aikana hän pelasi 43 SM-sarjaottelua ja sai kolmen maalin ja yhden syötön lisäksi tilastomerkinnöikseen 12 jäähyminuuttia.
Valkialampi (Lemi, Pesu)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,2 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Kivijärven alueeseen (14.192) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 78,8 metriä mpy.
HMS Spitfire (1912)

Palvelus

Alus myytiin 9. toukokuuta 1921 romutettavaksi.
Jigi

Jigi on silikonista valmistettu matoa, toukkaa tai kalaa muistuttava viehe. Jigiin kiinnitetään paino, jonka ansiosta jigi uppoaa etuosa edellä. Jigiä pyritään pomputtelemaan pohjassa tai pohjan lähellä. Myös pilkkimisessä voidaan käyttää jigiä. Jigikalastuksessa käytetään yleensä jäykähköjä vapoja ja punottua siimaa. Yleisimmät jigityypit ovat toukka-, mato- ja kalajigi.

Kalastaminen jigillä

Jigillä kalastetaan tyypillisesti niin, että jigin annetaan upota pohjaan, jolloin huomataan siiman veltostuminen. Tämän jälkeen tehdään vavalla nykäisy ja kelataan löysät pois, mitä jatketaan siihen asti kunnes siima on kelautunut kokonaan takaisin kelalle. Toinen tapa nostaa viehe pohjasta on tehdä yhdestä viiteen nopeaa kammenpyöräytystä vavan ollessa koko ajan siiman suuntaisena. Tämän tekniikan etu on siinä, että vastaisku saadaan tehtyä heti ja nopeasti, koska vapa on jo valmiiksi alhaalla. Vastaiskun ei tarvitse olla pitkä, kunhan se on hyvin nopea. Jigissä on useimmiten vain yksi koukku, ja nopealla vastaiskulla saadaan maksimoitua koukun tarttuminen. Kala nappaa vieheeseen useimmiten vieheen ollessa laskeutumassa takaisin pohjaa kohti noston jälkeen.
Jigiä voidaan käyttää myös pilkin tavoin. Ankkuroidusta tai hitaasti virran tai tuulen mukana ajelehtivasta veneestä pilkkien pystyy tavoittamaan kivien koloissa lymyävät kalat, joita ei kevyemmillä vieheillä pysty tavoittamaan. Liikkuvasta veneestä pilkkiminen ei kuitenkaan ole jokamiehenoikeus, vaan se rinnastetaan vetouisteluun. Jäältä pilkkiessä jigi on usein tasapainopilkin kaltainen, jolloin jigi nykäisyn yhteydessä ui sivusuunnassa ja houkuttelee kaloja laajemmalta alueelta kuin paikallaan pomppiva viehe.
Jigillä voidaan saada melkein jokaista Suomessa esiintyvää kalaa. Tavallisimpia saaliskaloja ovat ahven, kuha ja hauki.
Kääpiöhiiri

Ulkonäkö ja koko

Kääpiöhiiri on maailman kevyin jyrsijälaji. Se painaa 6 grammaa, sen ruumiin pituus on 4,5–8,2 cm ja hännän pituus 2,8–6,5 cm.
Aikuisten yksilöiden turkki on yleensä selkäpuolelta punaruskea ja vatsapuolelta valkoinen. Vastasyntyneet poikaset ovat karvattomia ja nuoret yksilöt ovat harmaita. Lajista on jalostettu useita värimuunnoksia.

Levinneisyys ja elinympäristö

Luonnonvaraisena kääpiöhiirtä tavataan Saharan eteläpuolisessa Afrikassa.

Lisääntyminen

Eläin tulee sukukypsäksi 6-8 viikon ikäisenä. Naaraan tiineys kestää noin 19 päivää. Pesueessa on 1-6 poikasta. Vieroitusaika on poikasten ollessa 4 viikon ikäisiä.

Ravinto

Kääpiöhiiren ravinto koostuu enimmäkseen siemenistä. Lemmikkinä pidettäessä sille voidaan antaa myös eläinperäistä ravintoa, kuten kissan ruokaa, sekä kasviksia.
László Rajk

László Rajk (8. toukokuuta 1909 – 15. lokakuuta 1949) oli unkarilainen poliitikko ja kommunistijohtaja, joka toimi uransa aikana muun muassa maan ulkoministerinä. Rajk tuomittiin 24. syyskuuta 1949 järjestetyssä näytösoikeudenkäynnissä kuolemaan syytettynä salaliitosta kommunistihallituksen kaatamiseksi Jugoslavian Josip Broz Titon kanssa.
Rajk oli kenkäkaupan omistajan poika. Hän liittyi nuorena Unkarin kommunistipuolueseen, hänet erotettiin Budapestin yliopistosta poliittisen toimintansa vuoksi. Rajk työskenteli rakennustyöläisenä vuoteen 1936 asti. Hän taisteli kansainvälisessä prikaatissa tasavaltalaisten puolella Espanjan sisällissodassa. Sodan loputtua hän pakeni Ranskaan, jossa hänet vangittiin.
Rajk palasi Unkariin vuonna 1941. Gestapo kidutti ja kuulusteli häntä, mutta tuloksetta. Hän oli vangittuna puna-armeijan tuloon asti vuoteen 1945. Antifasistisen hallituksen kommunistisen  maatalousministerin Imre Nagyn aloittaman maareformin johdosta maanomistajien lukumäärä Unkarissa nousi huomattavasti keväällä 1945. Marraskuun 1945 vaaleissa pienviljelijäpuolue sai 57 prosenttia äänistä, kommunistit saivat vain 17 prosenttia. Neuvostoliiton Unkarin johtajan, marsalkka Vorošilovin määräyksestä pienviljelijäpuolue ei saanut yksin muodostaa hallitusta. Vorošilov perusti hallituskoalition, jossa kommunisteilla olivat tärkeimmät virat. Tärkeään sisäministerin virkaan valittiin Rajk. Rajk perusti salaisen poliisin AVO. Salainen poliisi alkoi vangita pienviljelijäpuolueen ja Kansallisen talonpoikien puolueen jäseniä. Lukuisia kokeneita henkilöitä molemmista puolueista pakeni ulkomaille.
Elokuun vaalit 1947 olivatkin menestys kommunisteille. Vasemmisto sai yli 60 prosenttia äänistä. Rajkista tuli Unkarin ulkoministeri mutta hänet pidätettiin toukokuussa 1949. Hänet saatiin tunnustamaan olleensa fasisti, Gestapon agentti ja myönsi yhteistyön Titon kanssa näytösoikeudenkäynnissä syyskuussa 1949. Hänet teloitettiin lokakuussa 1949. Keväällä 1956 Mátyás Rákosi myönsi Rajkin oikeudenkäynnin ja kuolemantuomion olleen poliittinen, vaikka yrittikin siirtää vastuuta ÁVH:n johdolle.  Rajkin maineen palauttaminen ja uudelleen hautajaiset valtion menoin 6. lokakuuta 1956 muodostuivat opposition mielenosoitukseksi ja Unkarin kansannousun alkutapahtumaksi.
Brasílian televisiotorni

Brasílian televisiotorni (port. Torre de TV de Brasília) on televisiotorni Brasílian kaupungissa Brasiliassa. Televisiotornin rakentaminen aloitettiin vuonna 1965 ja rakentaminen päättyi vuonna 1967. Televisiotorni on 224 metriä korkea. Televisiotornin suunnitteli brasilialainen arkkitehti Lucio Costa.Brasílian televisiotorni toimii radio- ja televisiotornina ja samalla myös näköalatornina.
Indonesian demokraattinen puolue

Indonesian demokraattinen puolue (indonesiaksi Partai Demokrasi Indonesia, PDI) oli vuonna 1973 perustettu indonesialainen poliittinen puolue. Se toimi Suharton uusi järjestys- politiikan aikana Suhartoa vastustaneessa oppositiossa. 1990-luvulla Megawati Sukarnoputrin johtama siipi perusti uuden, PDI:stä irtautuneen puolueen Partai Demokrasi Indonesia Perjuangan PDI-P.
Uncle Buck

Juoni

Russellin perheen vanhemmat hakevat suvun mustan lampaan Buck Russellin (John Candy) hoitamaan lapsiaan. Hän saa kuriin kaikki muut paitsi vanhimman teinitytön Tian (Jean Louisa Kelly), jonka poikaystävän hän yrittää häätää pois Tian kimpusta seksiasioista varoitellen.
MR-UR-100 Sotka

MR-UR-100 Sotka (UR-100MR) oli Neuvostoliiton mannertenvälinen ballistinen ohjus (ICBM). Sen NATO:n koodinimi oli SS-17 Spanker. Vuonna 2006 Venäjän asevoimat eivät käytä näitä ohjuksia vaan ne on poistettu käytöstä ja tuhottu aserajoitussopimusten mukaisesti.
Ohjus kehiteltiin vuosina 1978–1983 Mihail Jangelin perustamassa OKB-586-suunnittelutoimistossa. Se käytti nestemäistä ajoainetta: UDMH/typpitetraoksidi. Se on varastoitavaa ilman jäähdytystä ja raketti on välittömästi lähtövalmis. Ensimmäisessä rakettivaiheessa on yksi RD-0229-päämoottori ja yksi nelisuuttiminen 15D167-moottori. Toisessa rakettivaiheessa moottorina yksi 15D169. Kolmas vaihe käyttää kiinteää ajoainetta: 15D171.
Ohjuksen kantama oli 10 200 - 11 000 km. Sen osumistarkkuus oli venäläisten antamien tietojen mukaan 1080-920 metriä versioista riippuen, NATO:n arvioiden mukaan 500-220 metriä. Joidenkin tietojen mukaan tarkkuus olisi 1600 m 10 000 km lentomatkalta.
Ohjuksen taistelukärki: Joko yksi 3,4 megatonnia tai neljä kpl 0,4 megatonnia. Kärjen paino 2100 kg.
Suomen Huolto

Suomen Huolto oli jatkosodan ja sitä seuranneiden pulavuosien aikana toiminut, vapaaehtoista kansalaisten huoltoa tehneiden järjestöjen keskuselin, jonka tarkoituksena oli taata avustustyön tasapuolisuus ja tarkoituksenmukaisuus. Järjestön edeltäjä oli talvisodan jälkeen perustettu Suomen huollon komitea. Virallisesta kansanhuollosta vastasi kansanhuoltoministeriö.
Suomen Huolto perustettiin vuonna 1941. Järjestö välitti ulkomailta, lähinnä Ruotsista, Tanskasta, Sveitsistä ja Yhdysvalloista aineellista apua pääasiassa sotaleskille ja -orvoille, sotainvalideille ja siirtoväelle. Suomen Huolto suoritti myös välitöntä avustustyötä lääninkeskusten ja paikallisten vapaan huollon keskusten kautta, etenkin Pohjois-Suomessa. Avustuksia jakaessaan järjestö käytti maan eri osien välillä tarveharkintaa. Suomen Huollon sääntöjen mukaan sen jäseneksi pääsi järjestö tai muu huoltoelin, joka toimi hädänalaiseen asemaan joutuneen väestön hyväksi. Vuoden 1941 lopussa Suomen Huollossa oli kaikkiaan 19 jäsenjärjestöä, muiden muassa Suomen Punainen Risti, Mannerheimin Lastensuojeluliitto, Suomen Aseveljien Liitto, Lotta-Svärd ja Pelastusarmeija.
Avustustoiminnan kokonaisarvo oli noin 14 miljardia silloista markkaa (nykyrahassa vajaat 500 miljoonaa euroa). Vuosina 1942–1949 Suomen Huolto toteutti Kansanavun suurkeräykset, jotka tuottivat noin 1,2 miljardia markkaa (noin 40 miljoonaa euroa). Tunnetussa Kansanavun suurkeräysjulisteessa oli kuvattuna evakkomatkalla ollut poika ja teksti "Oletko auttanut minua?"
Suomen Huolto isännöi vuonna 1950 Yhdysvaltain presidentin Franklin D. Rooseveltin lesken Eleanor Rooseveltin vierailua Suomessa.
Katsottuaan tehtävänsä tulleen suoritetuksi Suomen Huolto lopetti toimintansa vuonna 1952.
Angelniemen Isokylä

Isokylä (ruots. Storby) on kylä Halikossa lähellä Paimion rajaa. Ennen Angelniemeen kuulunut kylä sijaitsee Kinnarpyölin ja Pöylän kylien välissä. Itä-Länsi -suunnassa kylä sijaitsee Paimion rajan ja Vainionjoen välissä. Sauvontie kulkee kylän lävitse.
Isokylä on 1300-luvun jälkeen asutettu uudisasutuskylä. Se kuului 1500-1700-lukujen ajan hallinnollisesti Sauvoon. Kylässä on ollut kuusi kantatilaa, joista on ajan myötä lohkottu useita maatiloja - etenkin isojaon ja torpparilain yhteydessä.
Isokylän maasto on hyvin vaihtelevaa: kylässä on hyvin korkeita mäkiä, pieni jokilaakso, metsikköjä ja peltoaukeita. Kylässä on vanha linnavuori.
Projekti 206-M -luokan alukset

Projekti 206-M -luokan alukset (NATO: Turya-luokka) olivat neuvostoliittolaisia torpedoveneitä, joita rakennettiin 1972–1976 kaikkiaan 48 kappaletta, joista 29 Neuvostoliiton laivastolle ja 19 vientiä varten. Alusten uppouma oli 190 tonnia / 260 tonnia, pituus 38,6 metriä, leveys 7,6 m / 9,6 m sekä korkeus 1,8 m / 3,3 metriä. Jälkimmäiset luvut pätevät kantosiivillä olevana. 
Aluksessa on kolme diesel-moottoria, joiden kunkin teho on 4 000 hevosvoimaa – 5 000 hevosvoimaa (n. 2 941–3 676 kW), ja joiden avulla alus saavuttaa 48 solmun nopeuden. Alus kykenee 1 450 meripeninkulman matkaan 14 solmun nopeudella tavanomaisesti uiden tai 600 meripeninkulman matkaan 37 solmun nopeudella kantosiivillä.
Aseistuksen aluksessa on neljä 533 millimetrin torpedoa, kaksi 57 mm konetykkiä tornissa ja kaksi 25 mm konetykkiä keulassa. Miehistöön kuuluu 21 jäsentä.
Baddingin kioski Paratiisi

Somerjoen kioski 1962–1975

Alun perin Somerjoen kioskina tunnetun kioskin perustivat Rauli Somerjoen vanhemmat Gunnar (1909–1962) ja Elina (1915–1992) Somerjoki. Perheen isä Gunnar Somerjoki oli keuhkolaajentuman ja astman takia joutunut jäämään sairauseläkkeelle kattohuopatehtaalta ja perhe tarvitsi lisäansioita. Kioski nousi Helsingintien varteen, muutaman sadan metrin päähän perheen kotitalosta Aholasta Someron Hirsjärvellä vuonna 1962. Kioskin urakoi somerolainen maatalous- ja rakennusalan yrittäjä Aimo Laakso, ja rakennus valmistui lopulta kolmessa illassa.
Kioskia, josta pian tuli lähiseudun nuorison suosittu kokoontumispaikka, hoitivat aluksi perheen vanhemmat, ja myöhemmin myös lapset kukin vuorollaan, myös pojat Rauli ja Kari melko usein. Gunnar Somerjoki itse ehti hoitaa kioskia vain yhden kesän; hän kuoli 2. marraskuuta 1962. Tämän jälkeen kioskin pito jäi äiti Elinan ja lasten harteille. Toiminnassa kioski oli vuoteen 1975, mutta jäi senkin jälkeen Helsingintien varren maamerkiksi. Ennen uutta käyttöönottoaan 1990-luvulla kioski oli jo huonokuntoinen ja piirustuksin töhritty.

Baddingin kioski Paratiisi 1997–

Vuonna 1987 kuolleen laulajan muistokohteeksi Kioski avattiin vuonna 1997, kymmenen vuotta laulajan kuoleman jälkeen. Kioskin vuokrasi ja kunnosti sen alkuperäistä ulkoasua vaalien Someron yrittäjät ry. Sittemmin kioskin läheisyyteen on Leader-hankkeena rakennettu myös pysäköintipaikka ja pöytä penkkeineen kävijöitä varten. Uusi nimi Baddingin kioski Paratiisi kioskille saatiin avajaispäivän yleisöäänestyksessä. Vielä vuonna 1984 otetussa, somerolaissyntyisen Pertti Toukkarin kuvaamassa kuvassa, jossa laulaja kauniina kesäpäivänä poseeraa perheensä vanhalla kioskilla, näkyy kioskin nimikilvessä 1970-luvun tyyliin maalatuin kirjaimin sen alkuperäinen nimi Somerjoen Kioski.
Vuosien varrella, laulajan maineen vakiintuessa, kioskista on tullut suosittu matkailukohde, joka on noteerattu eri medioissa ja myös Someroa ja esimerkiksi Hämeen Härkätietä esittelevässä matkailu- ja muussa kirjallisuudessa. Esitetyissä arvioissa pyhiinvaelluskohteeksi muodostunutta kioskia on sanottu yhdeksi Someron komeimmista nähtävyyksistä. Someron yrittäjien ylläpitämällä kioskilla myydään virvokkeiden ohella erilaista laulajaan liittyvää matkamuistoesineistöä, kuten paitoja, pinssejä, kirjoja ja kortteja, ja sen luona järjestetään myös yleisötapahtumia. Kioski ei tuota taloudellista voittoa.
Kaija Väre

Kaija Väre (3. tammikuuta 1920 – 30. syyskuuta 1980) oli suomalainen erityisesti muotokuvamaalarina tunnettu taidemaalari joka asui Porissa ja myöhemmin Espoossa.
Väre halvaantui viisivuotiaana ja oli siitä lähtien pyörätuolissa. Hän oli Uuno Alangon oppilaana 1945–1948 ja opiskeli myös Italiassa Villa Lantessa, Caprilla ja Firenzessä sekä vielä tutki taidetta muun muassa Espanjassa. Ensimmäisen näyttelynsä Väre piti Porissa 1945.
Väre maalasi satoja muotokuvia julkisuuden henkilöistä (muun muassa Tarmo Manni ja Ansa Ikonen) sekä myös maisemia ja asetelmia. Hänen töitään on yksityiskokoelmissa Suomessa, Euroopassa ja Yhdysvalloissa sekä eri yhteisöjen kokoelmissa ja Helsingin yliopiston kokoelmissa.
Nick Park

Nicholas Wulstan ”Nick” Park, CBE (s. 6. joulukuuta 1958 Preston, Lancashire, Englanti) on brittiläinen animaattori ja elokuvantekijä. Park tunnetaan etenkin suosituista Wallace & Gromit -vaha-animaatioistaan. Nick Park on ollut Oscar-ehdokkaana vuoteen 2016 mennessä kuusi kertaa ja voittanut Oscarin niistä neljästi: Koti kaikilla mukavuuksilla (1989), Väärät housut (1993), Läheltä piti (1995) ja Wallace & Gromit: Kanin kirous (2005).

Elämä ja ura

Kouluaikoina Nick Parkilla oli tapana piirrellä vihkoihinsa erilaisia sarjakuvia. Tästä opettajat eivät pitäneet ja sanoivat hänelle monesti, ettei hän ansaitsisi elantoaan sarjakuvilla. Park opiskeli Sheffieldin yliopistossa sekä Britannian kansallisessa elokuvakoulussa National Film and Television Schoolissa, jossa hän alkoi tehdä lopputyönään ensimmäistä Wallace & Gromit -animaatiotaan. Vuonna 1985 hänet palkattiin animaattoriksi Aardman Animations -elokuvayhtiöön Bristoliin. Vuonna 1989 Park julkaisi kaksi lyhytanimaatiota, jotka tekivät hänestä kuuluisan: ensimmäisen Wallace & Gromit -elokuvan Suurenmoinen huviretki (A Grand Day Out) sekä satiirin Koti kaikilla mukavuuksilla (Creature Comforts), jossa kotioloistaan puhuvien brittien äänet oli pantu animoitujen eläintarhan eläinten suuhun. Jälkimmäinen elokuva toi Parkille hänen ensimmäisen Oscarinsa. Suurenmoinen huviretki sai ehdokkuuden.
Park jatkoi Wallacen ja Gromitin parissa lyhytelokuvilla Väärät housut (The Wrong Trousers, 1993) ja Läheltä piti (A Close Shave, 1995), jotka molemmat voittivat Oscarit. Parkin elokuvien on sanottu tehneen teknisen vallankumouksen savianimaation saralla: niiden juonet ovat äärimmäisen hiottuja, niiden lavastus, kuvaus, äänitehosteet ja musiikki ovat "oikeiden" elokuvien luokkaa. 
Parkin elokuvien ja niiden menestyksen ansiosta Aardman teki hollywoodilaisen Dreamworks-studion kanssa sopimuksen sarjasta pitkiä animaatioelokuvia. Ensimmäinen oli Parkin ja Peter Lordin ohjaama Kananlento (Chicken Run, 2000), jota seurasi Parkin ja Steve Boxin Wallace & Gromit: Kanin kirous (Wallace & Gromit: The Curse of the Were-Rabbit, 2005), joka teki Oscar-gaalassa uuden aluevaltauksen vaha-animaatiolle voittamalla parhaan animaatioelokuvan Oscarin ensimmäisenä vaha-animaationa. Park ja Aardmanin animaattorit ovat pitäneet tiukasti kiinni vanhanaikaisesta "stop motion" -animaatiotekniikastaan: savihahmoa pitää liikuttaa 24 kertaa sekunnin otosta varten, ja valmista elokuvaa valmistuu vain muutamia sekunteja päivässä. Park on jopa jättänyt tahallaan sormenjälkiään näkyviin hahmojen pinnalle, kontrastiksi kliinisille tietokoneanimaatioille.
Józef Kowalczyk

Józef Kowalczyk (s. 28. elokuuta 1938) on puolalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki Warmiaan diakoniksi Tomasz Wilczyński 18. maaliskuuta 1961 ja papiksi Józef Drzazga 14. tammikuuta 1962. Hänet nimitettiin 26. elokuuta 1989 Heraclean titulaariarkkipiispaksi ja apostoliseksi nuntiukseksi Puolaan. Piispaksi konsekroinnin suoritti 20. lokakuuta paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Edward Idris Cassidy ja Francesco Colasuonno.
8. toukokuuta 2010 Kowalczyk sai nimityksen Gnieznon arkkihiippakunnan arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 26. kesäkuuta.
Dawn Upshaw

Dawn Upshaw (s. 17. heinäkuuta 1960 Nashville, Tennessee) on yhdysvaltalainen sopraano. Hän varttui Illinoisin Park Forestissa ja opiskeli Illinoisin Wesleyan-yliopistolla valmistuen Bachelor of Artsiksi vuonna 1982. Hän sai myös laulunopetusta Ellen Faullilta New Yorkin Manhattan School of Musicissa valmistuen maisteriksi vuonna 1984. Lisäksi hän kävi Jan DeGaetanin kursseilla. Hän saavutti voittoja Young Concert Artists Auditionsissa (1984) ja Walter M. Naumburg -kilpailussa (1985). Hän on myös saanut levytyksillään muun muassa Grammy-palkintoja.
Upshaw'n oopperaohjelmistoon on kuulunut esimerkiksi Wolfgang Amadeus Mozartin rooleja ja Pelléas et Mélisande. Orkesterimusiikin alalla hän on esiintynyt muun muassa Henryk Góreckin Surullisten laulujen sinfoniassa. Hänelle ovat säveltäneet musiikkia eri säveltäjät, kuten John Harbison. Hänellä on kunniatohtorin arvo Illinoisin Wesleyan-yliopistosta. Marraskuussa 2006 Upshaw'n uutisoitiin sairastuneen hyväennusteiseen rintasyöpään.
Suomen Lähi-idän instituutti

Suomen Lähi-idän instituutti (FIME) on yksi Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituuteista. Se on yksi kolmesta suomalaisesta Välimeren alueella toimivasta akateemisesta tiedeinstituutista. Kohdealue on itäisen Välimeren alue. Se on perustettu vuonna 1994. Suomen Lähi-idän instituutin tarkoituksena on tukea ja edistää Lähi-idän kielten, kulttuurien ja yhteiskuntien tutkimusta ja opetusta. Instituutin tavoitteena on myös edistää yhteistyötä Suomen ja Lähi-idän maiden korkeakoulujen ja tutkimuslaitosten välillä. Instituutti myöntää lisäksi apurahoja kohdemaissa tehtävään tutkimukseen.
Instituutilla on tällä hetkellä Lähi-idän toimipaikka Beirutissa ja yhteyshenkilö Kairossa, ja sen toiminta on pääosin opetusministeriön rahoittamaa. Israelin ja palestiinalaishallinnon alueen toiminnot ovat säätiön alaisia. Instituutin toiminta kattaa muun Lähi-idän alueen.
Instituuttia on johtanut vuodesta 2014 eteenpäin dos. Raija Mattila.
Instituutti ylläpitää vierasblogeja Lähi-itä Nyt ja Mosaiikki. Se julkaisee myös tiedettä popularisoivaa Lukemista Levantista-kirjoitussarjaa.
Suomen Lähi-idän instituutin säätiö toimii Suomen Lähi-idän instituutin taustaorganisaationa. Lisäksi se koordinoi Suomen Anna Lindh -verkostoa. Suomen Lähi-idän instituutin ystävät ry on instituutin taustalla toimiva yhdistys, jonka toiminnan tarkoituksena on tehdä Lähi-idän maita tunnetuksi järjestämällä luentoja, yleisötilaisuuksia, koulutusmatkoja ja kulttuurinvaihtoa Lähi-idän alueen maihin ja maista.
Beit Jala

Beit Jala (arab. بيت جالا ‎)  kuuntele ääntämys on pieni kaupunki Betlehemissä, jossa oli 16 690 asukasta vuonna 2006. Se sijaitsee noin 10 kilometrin päässä Jerusalemista etelään.
Beit Jalassa on useita kristillisten kirkkojen ylläpitämiä kouluja.