google/wiki40b huggingface dataset:
Sentteri (amerikkalainen jalkapallo)

Sentteri (engl. Center, lyhennetään C) on amerikkalaisessa jalkapallossa hyökkäyksen linjan keskimmäinen pelipaikka. Sentterin kolme päätehtävää amerikkalaisessa jalkapallossa ovat koko hyökkäyksen linjan blokkauskuvioiden kutsuminen aloituslinjassa ennen liikkeelle lähtöä, aloitussyötön (engl. snap) antaminen pelinrakentajalle sekä blokkaaminen eli pelinrakentajan tai palloa kantavan keskushyökkääjän suojeleminen puolustajien taklausyrityksiltä.
Sentterillä on keskeinen rooli hyökkäyksen linjassa, ja hän toimii pelinrakentajan tärkeimpänä suojelijana aloitussyötön jälkeen. Sentteriä kutsutaan toisinaan myös "kentän fiksuimmaksi pelaajaksi pelinrakentajan jälkeen". Varsinkin ammattilaispeleissä sentterit ovat pelinrakentajien tavoin vastuussa puolustuksen tarkkailusta ja blokkaustehtävien vaihtamisesta aloituslinjassa ennen pelin alkua. Tätä varten on olemassa hyökkäyksen linjan omat ns. pelinvaihtokutsut (engl. audible).
Joissakin joukkueissa pelinrakentajalla on vastuu myös blokkaussuunnitelmien vaihtamisesta ennen aloitussyöttöä. Esimerkiksi NFL-joukkue Denver Broncosin Peyton Manning on tunnettu koko hyökkäyksen pelikuvioita hallitsevana pelaajana. Silti tyypillisimmin juuri sentterit huolehtivat erikseen muiden hyökkäyksen linjamiesten käskyttämisestä.
Nykyään ammattilaisliigoissa sentteri on yleensä hyökkäyksen linjan pienikokoisin pelaaja. Tämä ei tosin tarkoita "pientä" sanan varsinaisessa merkityksessä, sillä esimerkiksi kauden 2007 NFL Draftiin kutsuttujen senttereiden keskimitat ovat noin 191 senttimetriä ja 136 kilogrammaa.
Aura (juusto)

Aura on Valion valmistama vähintään neljä viikkoa kypsytetty murukoloinen sinihomejuusto. Aura on hapan ja voimakasarominen.
Aurajuustoa valmistettiin alun perin, vuodesta 1935 lähtien, Turussa. Sen valmistus on myöhemmin siirretty Äänekoskelle. Juusto on saanut nimensä Turun halki virtaavasta Aurajoesta, ja sen logossa on Turun tuomiokirkon kuva.
Juustoa myydään vahakuoreen pakattuna, uudelleensuljettavassa rasiassa, tinapaperiin käärittyinä sektoripaloina ja pieninä muruina, joita valmistaja suosittelee käytettäväksi esimerkiksi pizzoihin, laatikkoruokiin, salaatteihin ja keittoihin. Aurajuuston hapan suolaisuus täydentää monia vahvoja makuja, kuten oliivia ja karpaloa, ja se tuo myös mehevyyttä lämpimiin ruokiin.
Aurajuustosta valmistetaan myös kaksi kertaa pidempään kypsytettyä Aura Gold -versiota.
Aura nousi vuonna 2015 Suomen arvostetuimmaksi juustobrändiksi Markkinointi & Mainonta -lehden ja Taloustutkimuksen vuosittaisessa Brändien arvostus -kyselyssä. Toiseksi ja kolmanneksi tulivat saman yrityksen Oltermanni ja Koskenlaskija.
Saarisen malli

Saarisen malli tai Malli Saarinen (virallisesti "Malli 1917 Saarinen") on nimitys, jota käytetään itsenäisen Suomen ensimmäisistä postimerkeistä. Nimensä ne saivat suunnittelijastaan, arkkitehti Eliel Saarisesta.

Yleistä

Saarisen malli laskettiin liikkeelle jo 1. lokakuuta 1917, paria kuukautta ennen Suomen itsenäistymistä. Ne olivat ensimmäiset suomalaiset postimerkit sitten vuonna 1889 ilmestyneiden yleismerkkien, joiden käyttö kiellettiin postimanifestin myötä vuonna 1900. Uusien suomalaisten postimerkkien julkaisun mahdollisti Venäjällä vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen myötä tapahtunut hallitsijanvaihdos.
Saarisen mallin merkit olivat ainoita Suomessa vuosien 1917–1929 välillä julkaistuja postimerkkejä lukuun ottamatta itsenäisyyden 5- ja 10-vuotisjuhlien kunniaksi ilmestyneitä erikoismerkkejä. Vuosina 1919 ja 1921 niitä varustettiin inflaation vuoksi nimellisarvoa korottavalla lisäpainamalla. Viimeiset Malli Saarisen merkit olivat käytössä vuoden 1930 loppuun saakka. Ne korvasi saman vuoden alussa ilmestynyt "Malli 1930 Leijona" -yleismerkkien sarja.

Vaasan malli

Suomen sisällissodan aikana maan postimerkkivarannot jäivät punaisten hallitsemaan Helsinkiin, eikä rintamalinjan pohjoispuolelle voitu toimittaa merkkejä. Tämän vuoksi Vaasaa pääkaupunkinaan pitänyt Suomen valkoinen senaatti painatti kahdeksan postimerkin sarjan, jotka tunnetaan nimellä Vaasan malli. Matti Visannin suunnitelman mukaan muokatut merkit eroavat ulkoasultaan jonkin verran alkuperäisistä Eliel Saarisen postimerkeistä.

Aunuksen ja Pohjois-Inkerin postimerkit

Heimosotien aikana Aunuksen väliaikainen hoitokunta painatti kahdeksan omaa postimerkkiä varustamalla Malli Saarisen merkkejä lisäpainamalla "Aunus". Kyseiset postimerkit olivat käytössä lyhyen aikaa vuoden 1918 heinä- ja lokakuun välillä. Aunuksen merkit ovat Suomen eniten väärennettyjä postimerkkejä, johtuen lähinnä väärentämisen helppoudesta.
Pohjois-Inkerin Hoitokunta puolestaan julkaisi vuonna 1920 Saarisen mallia muistuttaneita postimerkkejä, joita käytettiin Pohjois-Inkerissä maaliskuusta joulukuuhun 1920. Niissä muun muassa Suomen vaakunaleijona oli korvattu Inkerin vaakunalla.
Love Canal

Love Canal on Niagara Fallsin asumalähiö New Yorkin osavaltiossa Yhdysvalloissa.

Ympäristöonnettomuus

Love Canal tuli tunnetuksi 1970-luvulla ympäristöonnettomuudesta. Alueella sijaitsi myrkyllisten aineiden kaatopaikka. Maahan oli haudattu muun muassa dioksiinia. Lähiön asukkaat evakuoitiin 22. toukokuuta 1980, koska alueella ilmeni paljon syöpää ja muita vaikeita sairauksia.
Olympianero

Olympianero oli Yle TV2-kanavalla Suomessa kesällä 1996 esitetty olympialaisaiheinen visailuohjelma, jota tehtiin kymmenen jakson verran. Kukin jakso kesti noin puoli tuntia. Ohjelmaa juonsi Olli Keskinen, ja kilpailun tuomarina taustalla istui Suomen urheilutietäjien yhdistyksen puheenjohtaja Erik Relander. Ohjelman tuottivat TV2 ja Sitruuna Ryhmä Ky. Aiemmin TV2:ssa oli esitetty osittain samojen tekijöiden Lätkänero-visailuohjelmaa.
Olympianerossa oli mukana kymmenen kilpailijaa, ja jokaisessa jaksossa kaksi heistä kilpaili toisiaan vastaan. Kilpailijat oli valittu Suomen urheilutietäjien yhdistyksen jäsenistöstä. Kilpailu käytiin live-yleisön edessä, ja studiossa oli myös nelihenkinen XL-yhtye soittamassa alku-, väli- ja loppusoittoja. Kilpailukysymykset koskivat pääasiassa kesäolympialaisia aikavälillä 1952–1992 ja ne olivat osittain Suomen Urheilukirjaston tietopalvelun, osittain ohjelman tuottajien laatimia.

TV-esitykset

Ohjelma nauhoitettiin Tampereen Ristimäen studiolla 11.–14. kesäkuuta 1996. Ohjelmaa esitettiin TV2:ssa kolme kertaa viikossa. Ensimmäinen jakso esitettiin 26. kesäkuuta ja viimeinen 18. heinäkuuta.
Australian Grand Prix 1985

Australian Grand Prix 1985 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 3. marraskuuta 1985 Adelaiden katuradalla. Kilpailu oli kauden viimeinen, ja sen voitti Keke Rosberg. Voitto oli hänen uransa viimeinen ja kauden toinen. Voitto oli Rosbergin uran viides. Seuraava suomalaiskuljettajan voitto tuli 12 vuotta myöhemmin, kun Mika Häkkinen voitti Euroopan Grand Prix:n kaudella 1997.
Viimeisellä kierroksella Ligier-kuljettaja Philippe Streiff yritti ohittaa toisena ajanutta tallikaveriaan Jacques Laffitea. Ohitusyrityksen seurauksena Streiffin etupyörän akseli vaurioitui vakavasti, mutta molemmat kuljettajat onnistuivat kuitenkin ajamaan maaliin samoilla sijoituksilla.
Kilpailu oli ensimmäinen F1-sarjan Australian Grand Prix. Samalla nimellä oli toki ajettu aikaisemminkin kilpailuja, mutta ei F1:ssä.
Nobuhisa Yamada

Jalkapallomaajoukkue

Nobuhisa Yamada edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 2002-2004. Hän on osallistunut mm. Maanosaliittojen cupissa 2003.
Paris (Texas)

Liikenne

Kaupunki sijaitsee valtateiden 82 ja 271 risteyskohdassa. Kaupungissa on Cox Fieldin lentokenttä.
Raahe (sanomalehti)

Raahe oli Raahen kaupungissa vuosina 1907–1918 ilmestynyt sanomalehti.
Kaupungin nuorsuomalaiset perustivat Raahen vanhemman Raahen Lehden tilalle, koska he katsoivat sen kirjapainon omistajan Robert Rossanderin suosivan samassa painossa tehtyä vanhasuomalaisten Raahen Sanomia. Vuoden 1918 hallitusmuototaistelussa sekä Raahen että Raahen Sanomien julkaisijoiden enemmistö osoittautui monarkisteiksi ja ahtaalla markkina-alueella toimineet lehdet yhdistettiin Raahen Seuduksi.
Lehti ilmestyi aluksi kahdesti ja vuodesta 1916 lähtien kolmesti viikossa. Sen päätoimittajina työskentelivät Lahja Marjola-Kaislaranta (1907–1908), Yrjö A. Valkonen (1909–1916) ja E. Valtamo (1916–1918).
Kungliga Myntkabinettet

Kungliga Myntkabinettet – Sveriges Ekonomiska Museum (Kuninkaallinen kolikkokabinetti – Ruotsin talousmuseo) on Tukholmassa toimiva museo, joka esittelee historiallisia rahoja ja taloushistoriaa. Se on osa Ruotsin valtion historiallisia museoita, ja sinne on koottu Ruotsin valtion raha- ja mitalikokoelmat. Kokoelmiin kuuluu paljon harvinaisia varhaiskeskiaikaisia arabialaisia, saksalaisia ja anglosaksisia kolikoita. Museorakennus sijaitsee vanhassakaupungissa Slottsbackenin etelälaidalla.

Historia

Kolikkokabinetilla on pitkä historia. Ruotsin kruunu aloitti historiallisten rahojen keräämisen jo Vaasa-ajalla. Kuningatar Kristiina tosin vei suuren osan varhaisesta rahakokoelmasta mukanaan lähtiessään Ruotsista vuonna 1654. Kaarle XI onnistui 1690-luvulla ostamaan osan Kristiinan viemistä harvinaisista kolikoista takaisin ja määräsi asiantuntijat järjestämään kokoelmaa. Kruunun rahakokoelmat olivat ensin Ruotsin valtiokonttorin hallussa, mutta vuonna 1727 ne liitettiin Antikviteettiarkiston löytökokoelmiin. Nimi Kungliga Myntkabinettet otettiin käyttöön pian sen jälkeen.
Kokoelmat kasvoivat 1700-luvulla huomattavasti suurten yksityisten rahakokoelmien ostojen myötä. Niihin kuuluivat muun muassa kuningatar Ulriika Eleonooran 1734 ostama Magnus Bromellin rahakokoelma sekä kuningatar Loviisa Ulriikan 1746 ostama ja 1763 kolikkokabinetille siirtynyt Carl Gustaf Tessinin raha- ja mitalikokoelma. Tunnetuin kokoelmien hoitajista ja järjestäjistä oli Bror Emil Hildebrand, joka työskenteli kolikkokabinetin palveluksessa 1832–1879. Ruotsin keskuspankin eli Sveriges Riksbankin laaja kolikkokokoelma yhdistettiin virallisesti Kuninkaalliseen kolikkokabinettiin vuonna 2007.

Tilat

Myntkabinettet toimi vuosina 1769–1845 Tukholman kuninkaanlinnassa, 1845–1865 niin sanotussa Ridderstolpin talossa Skeppsbronilla, 1865–1938 Ruotsin kansallismuseon tiloissa ja sen jälkeen yhdessä Valtion historiallisen museon kanssa Östermalmilla, kunnes se muutti nykyiseen rakennukseensa vanhaankaupunkiin vuonna 1996. Kyseinen talo, joka on tunnettu myös Banérin palatsina, on rakennettu vuonna 1676, joskin sitä on muutettu 1805 ja 1907–1909. Se oli alkujaan yksityinen palatsi, 1800-luvulla suutarien ammattikunnan omistuksessa, ja vuonna 1906 se siirtyi Tukholman kaupungin omistukseen. Rakennuksessa toimi 1950-luvulle asti Tukholman ylikuvernöörin virasto, sitten jonkin aikaa musiikkimuseo ja vuosina 1961–1990 valtion työnantajalaitos.
Sähköankerias (yhtye)

Sähköankerias on suomalainen lastenmusiikkiyhtye.
Yhtyeen perusti vuonna 1999 raumalainen lastentarhanopettaja Kimmo Haikonen. Haikonen ja yhtyeen kitaristi Hamid Moeini esiintyvät myös kahdestaan Duo Sähköankerias-nimellä. Yhtye on julkaissut yhden albumin vuonna 2003 Audiosaari-levymerkillä.
Aku Vuontela

Aku Adam Vuontela ent. Welling (3. marraskuuta 1895 Kirvu – 29. lokakuuta 1958) oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällisotaan Valkoisen Armeijan riveissä vahtimestarina Karjalan rakuunarykmentissä. Talvisodassa hän toimi komppanianpäällikkönä ja jatkosodan lopulla jo Armeijakunan panssarintorjuntakomentajana.

Perhetausta

Vuontelan vanhemmat olivat maanviljelijä Tahvo Welling ja Katri Räihä. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Katri Kivikarin kanssa.

Opinnot

Vuontela kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Hämeenlinnan lyseossa vuonna 1920. Hän suoritti viestikurssin Santahaminassa vuonna1919 ja jääkärialiupseereille järjestettyyn aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1921.

Jääkärikausi

Vuontela työskenteli maanviljelijänä Kirvussa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 13. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan ratsuosastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota

Vuontela saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan vahtimestariksi Karjalan ratsujääkärirykmentin 3. eskadroonaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa ja Karjalankannaksella.

Sisällissodan jälkeinen aika

Vuontela siirrettiin sisällissodan jälkeen 1. lokakuuta 1918 alkaen Lapin rajavartioryhmän 1 pataljoonaan, josta hänet siirrettiin 1. huhtikuuta 1919 vahtimestariksi Hämeen ratsurykmenttiin ja 15. kesäkuuta 1921 nuoremmaksi upseeriksi Karjalan kaartin rykmenttiin. Karjalan kaartin rykmentissä hän toimi pataljoonan adjutanttina, opettajana viestikursseilla, komppanianpäällikön viransijaisena ja talouspäällikön apulaisena. Armeijasta hän erosi 18. heinäkuuta 1930 ja astui 1. kesäkuuta 1934 suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin Viipurin suojeluskuntapiirin XI alueen alisotilasohjaajaksi mitä tehtävää hän hoiti talvisotaan saakka.
NHL-kausi 1935–1936

Kausi 1935–1936 oli National Hockey Leaguen 19. kausi. Sen aikana kahdeksan joukkuetta pelasi kukin 48 ottelua. Stanley Cupin voitti Detroit Red Wings, joka kukisti Toronto Maple Leafsin loppuottelusarjassa voitoin 3–1.

Runkosarja

Edellisellä kaudella Ottawa Senators oli yrittänyt selvittää taloudellisia vaikeuksiaan muuttamalla St. Louisiin ja vaihtamalla nimensä St. Louis Eaglesiksi. Lopulta ongelmat kuitenkin osoittautuivat ylivoimaisiksi, ja Eagles joutui lopettamaan toimintansa ainoastaan yhden St. Louisissa pelatun kauden jälkeen. Näin NHL supistui kahdeksan joukkueen sarjaksi. Eaglesin pelaajat levitettiin ympäri NHL:ää erityisessä hajautusvaraustilaisuudessa (”dispersal draft”).
Yli viisikymmentä vuotta myöhemmin, kaudella 1992–93, Ottawalle myönnettiin lupa toisen samannimisen NHL-joukkueen perustamiseen. St. Louis sai kuitenkin toisen toimilupansa jo aiemmin, sillä St. Louis Blues liitettiin viiden muun joukkueen ohella NHL:ään liigan 1967 tapahtuneen laajennuksen yhteydessä.
Kaudella 1935–36 Howie Morenz pelasi huonosti Chicagossa ja sai osakseen joukkueen omistajan Frederic McLaughlinin vihan. Morenz kaupattiin myöhemmin New York Rangersiin.
Kauden aikana New York Americans joutui talousvaikeuksiin, ja joukkue laitettiin myyntiin. Sekä Joseph Cattarinich että Leo Dandurand, joka oli myynyt osuutensa Montreal Canadiensiin, olivat kiinnostuneita. Cattarinich sanoi, että hän ostaisi joukkueen, mikäli hinta olisi sopiva. Myöhemmin kuitenkin ilmoitettiin, ettei sopimusta syntynyt, joten ilmeisesti hinta ei ollut sopiva.
Vuosi oli Detroitin. Joukkue kaappasi ensimmäisen sijan Yhdysvaltojen divisioonassa. Montreal Maroons puolestaan vei kärkipaikan Kanadan divisioonassa, mutta sen peleissä alkoi käydä yhä vähemmän faneja, mikä huolestutti Maroonsin toimitusjohtajaa, manageria ja valmentajaa Tommy Gormania. Eräässä vaiheessa Lionel Conacherin täytyi hoitaa joukkueen asioita Gormanin kärsiessä terveys- ja hermo-ongelmista. Kauden keskivaiheilla Toe Blake vaihdettiin Chicagossa pelikieltoon joutuneeseen, alasarjoissa pelaamisesta kieltäydyttyään Canadiensiin siirtyneeseen Lorne Chabot’hon, ja Chabot’n maalivahtityöskentelyn myötä joukkueen pelit kääntyivät voitokkaiksi.

Pudotuspelit

Montreal Maroonsin ja Detroit Red Wingsin välisen, hyvin tasaväkisiä kamppailuja sisältäneen ottelusarjan ensimmäinen peli muodostui Stanley Cup -pudotuspelihistorian pisimmäksi. Peli alkoi illalla klo 20.30 Montréalin Forumissa ja loppui yöllä klo 2.25. Peli oli maaliton, kunnes kuudennella jatkoajalla Mud Bruneteau sai ohitettua Maroonsin maalivahdin Lorne Chabot’n ja tehtyä näin ottelun ratkaisseen osuman. Seuraavassa pelissä Normie Smith torjui kaikki Maroonsin maalintekoyritykset. Tämän jälkeen Red Wings kukisti Maroonsin vielä kerran ja voitti ottelusarjan. Finaaleissa Detroit löi Toronton 3–1 ja vei Stanley Cupin.
NRP Dili

Palvelus

Alus oli asema-aluksena Portugalin Timorilla, kunnes se poistettiin laivastoluettelosta 1938.
Toppilan Mallasjuomatehdas

Oy Toppilan Mallasjuomatehdas Ab on oululainen panimo, jonka lahtelainen Oy Mallasjuoma Ab osti vuonna 1967. Mallasjuoma lopetti oluen panon Toppilassa vuonna 1979.
Toppilan Mallasjuomatehtaan voidaan katsoa perustetun jo vuonna 1862, kun Isak Wilhelm Fellman perusti Toppilansalmen Oluttehtaan Oulun kauppaseuran maille. Tehdas aloitti oluen ja sahdin valmistuksella ja kolme vuotta tämän jälkeen yritys sai oikeuden valmistaa myös portteria. Nälkävuonna 1867 panimo ajautui vararikkoon. Sen osti seuraavana vuonna J. W. Snellman G:son. Panimo oli jonkin aikaa oululaisen Snellman-suvun hallinnassa, mutta myytiin Isak Åströmille vuonna 1885. Vuonna 1919 panimo fuusioitiin Mustasalmen oluttehtaan kanssa ja fuusiossa syntyneen yrityksen nimeksi annettiin Oy Toppilan Mallasjuomatehdas Ab.

Panimon rakennukset

Tehdasalueella Länsi-Toppilassa on säilynyt rakennuksia panimon koko historian ajalta. Vanhin varsinainen panimorakennus on 1864 rakennettu panimon viljavarasto, jossa nykyisin toimii Allin Matala-niminen kokous- ja juhlaravintola. Rakennuksen yhteydessä on punatiilinen tehdasrakennus noin vuodelta 1889. Rakennukset ovat toimineet mallastamona ja varastona. 
Toinen tiilirakennus alueella on vuonna 1900 valmistunut lämpökeskus ja sen taakse vuonna 1940 rakennettu höyrykeskus. Molempiin rakennuksiin liittyy tiilimuurattu piippu.
Tiilirakennusten väliin on valmistunut vuonna 1968 keittämö- ja pullottamorakennus. Myös viimeisimmät (vuonna 1979 suljetut) oluen keittolaitteistot ovat jäljellä kokonaisina keittämössä ja lähes käyttökunnossa (laitteisiin tulee mm. sähkö). Rakennus edustaa tyylikästä 1960-luvun elementtirakentamista lasitiilisine ikkunoineen.
Alueen pohjoisosassa on vuonna 1980 valmistuneet aluetta hallitsevat varastorakennukset. Rakennuksissa on Mallasjuoman myöhemmin ostaneella Hartwallilla jakeluvarasto.

Huvilarakennus

Panimon konttorina toiminut huvila on alueen rakennuksista vanhin. Se on myös vanhin koko Toppilansalmen ja Hietasaaren alueen huvilarakennuksista. Huvilan rakennutti Henrik Tornberg vuonna 1856. Huvila sai nykyisen uusrenessanssityylisen ulkoasunsa näköalatorneineen vuonna 1881, jolloin Johan Georg Snellman rakennutti ja sisusti huvilan uudelleen. Huvila myytiin panimon ohella Isak Åströmille. Åströmin aikana huvilaan rakennettiin rakennusmestari W. Linderoosin piirustusten mukaan suuri avoin veranta ja verannan päälle parveke. Veranta on sittemmin lasitettu 1960-luvulla.
Tyyppi 21 -fregatti

Taustaa

Työväenhallituksen päätös vuonna 1966 luopua kuninkaallisen laivaston lentotukialuksista johti CVA-01 projektin lakkauttamiseen. Lisäksi lentotukialusten saattajiksi suunnitelluista tyypin 82 -hävittäjistä valmistui ainoastaan HMS Bristol kolmen muun tultua peruutetuksi. Tuolloin tyypin 82 -hävittäjien korvaajaksi suunniteltu uusi pienemmät tyypin 42 hävittäjät olivat vasta suunnitteluvaiheen alussa samoin kuin Leander-luokan korvaajiksi suunnitellut tyypin 22 fregatit. Päätöksen seurauksena oli syntynyt vaje alusten hankinnassa. Laivaston suunnittelutoimisto oli täystyöllistetty kahden alusluokan suunnittelussa, joten laivasto pyysi kaupallisten telakoiden apua suunnittelussa tekemällä tarjouspyynnön alusten suunnittelusta ja hankinnasta.

Suunnittelu

Alustyypillä piti olla kyky suojata saattueita tai laivasto-osastoa sukellusveneiden tai pinta-alusten hyökkäyksiltä sekä torjua joko lentokoneiden tai ohjusten hyökkäykset itseään vastaan. Suunniteltuun aseistukseen kuului yksi Vickersin 4,5 tuuman Mk.8 automaattitykki, neliohjuksinen Short SeaCat-ilmatorjuntaohjusten laukaisualusta, merimaaliohjuksin ja sukellusveneentorjuntatorpedoin varustettu Westland WG13 -helikopteri, kuusi torpedoputkea sekä kaksi kahden tuuman omasuojaheitintä. Modernisointien yhteydessä alusten aseistukseen lisättiin neljän Exocet-merimaaliohjuksen laukaisualustat ja Falklandin sodan kokemusten perusteella lisättiin kaksi Oerlikonin 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä.
Alusten propulsiojärjestelmänä oli COGOG (engl. COmbined Gas Or Gas), johon kuului kaksi toisistaan riippumatonsa omaa akseliaan pyörittävää järjestelmää. Kumpaankin kuului Rolls-Royce Olympus TM3B ja Tyne RMIC -kaasuturbiini, jotka oli liitetty voimansiirtojärjestelmän kautta toisiinsa ja edelleen akseliin.
Leo X

Paavi Leo X, oikealta nimeltään Giovanni di Lorenzo de' Medici (s. 11. joulukuuta 1475, Firenze – k. 1. joulukuuta 1521, Rooma), oli paavina 11. maaliskuuta 1513 – 1. joulukuuta 1521. Leo X oli todellinen renessanssiruhtinas, nautinnonhaluinen ja laajasti sivistynyt. Hän yritti turhaan vastustaa Ranskan vaikutusvaltaa Italiassa.
Leo X muistetaan paavina, jonka aikana alkoi reformaatio eli uskonpuhdistus, jota hän ei onnistunut tukahduttamaan. Hänen väitetään käyttäneen Vatikaanin varoja kolmen paavinkauden edestä. Päästäkseen eroon tuhlailevan hovinsa aiheuttamista veloistaan hän suosi aneiden myyntiä ja aloitti niiden järjestelmällisen myynnin kaikissa yhteiskuntaluokissa. Aneiden myynti oli keskeinen seikka Martti Lutherin paavia vastaan esittämässä kritiikissä, mikä johti luterilaisen uskonpuhdistuksen syntyyn.
Lutherin julkaistua 95 teesiään Leo X lähetti Lutherille bullan Exsurge Domine (1520).
Kardinaali Alfonso Petrucci ja firenzeläinen lääkäri Battista de Vercelli yrittivät vuonna 1517 surmata Leo X:n, mutta tämä pääsi salajuonesta selville. Salaliittolaisille kostettiin julmasti.
Uhkapeliä Shanghaissa

Tuotanto

Tuottaja Arnold Pressburger päätti vuonna 1941 herättää henkiin idean filmata sensaationäytelmä, jonka filmatisointi ei siihen mennessä ollut onnistunut, eli John Coltonin The Shanghai Gesture, jonka tapahtumapaikka oli eksoottinen kiinalainen bordelli.
Ilotalo oli kuitenkin tabu tuolloisessa Hollywoodissa, ja miljöö muutettiin luksuspelitaloksi.
Sternberg sai hankkeeseen myötämielisen tuottajan, aiemmat vapautensa ohjaajana ja ehdottoman määräysvallan joka alueella näyttelijävalinta mukaan lukien. Kun ohjaaja tarjoutui lähettämään käsikirjoituksen maineikkaalle saksalaiselle näyttelijälle Albert Bassermanille, tämä vastasi, että näytteleminen Sternbergin elokuvassa olisi kunnia, eikä hänen tarvitse lukea käsikirjoitusta etukäteen.

Juoni

Elokuva alkaa kun nuori amerikkalainen tyttö saapuu isoon kiinalaiseen pelikasinoon.
Tyttö esittäytyy nimellä Poppy eli Unikko, (Gene Tierney)mikä herättää sekavia mielipiteitä ja tunteita.
Nyt paikalle ilmestyy talon emäntä (Ona Munson); hän on jääkylmä ja julma nainen, joka kantaa syvää kaunaa entiselle aviomiehelleen.
Hän ei tiedä että Poppy on hänen tyttärensä ja on kylmästi myymässä tätä prostituoiduksi ennen kuin totuus paljastuu; nyt käy selväksi että hänen entinen miehensä ei kavaltanut hänen rahojaan: ne olivat kiinni suuressa jos varmassa rakennushankkeesta ja olisi maksettu heti sen valmistuttua - mutta kohtalo päätti toisin! 
Tierneyn liekkimäinen hehku ja Munsonin jäinen olemus täydentävät toisiaan loistavasti - ja loppukohtaus onkin sitten suurta draamaa.