Oulun Kärppien historia

Toiminnan alku

Kärpät pelasi ensimmäisen jalkapallo-ottelunsa 6. kesäkuuta 1946 Toppilan seurakuntatalon kentällä Toppilan Kisaa vastaan. Ottelu päättyi tasan 4–4. Jääpallossa oteltiin ensimmäistä kertaa saman vuoden marraskuussa. Molemmissa lajeissa Kärpät pelasi 1940-luvun lopussa maakunta- ja piiritasolla. Jääpallossa ensimmäinen virallinen voitto tuli tammikuussa 1948 Raahen Vesasta, maakuntasarjan ottelussa.
Jääkiekko otettiin ohjelmaan ensimmäisessä vuosikokouksessa vuoden 1947 tammikuussa ja samalla perustettiin Oulun ensimmäinen jääkiekkojaosto. Sen puheenjohtajaksi valittiin Jouko Lahti. Suomen Jääkiekkoliitto lupasi ensimmäiselle oululaiselle seuralle, joka ottaa jääkiekon ohjelmaansa, varustetukena kymmenen mailaa ja viisi kiekkoa. Tuolloin jääkiekko oli Oulussa vielä harrastelijoiden marginaalilaji, ja jääpallopiireissä sille jopa naurettiin. Vuonna 1948 kaupunkiin perustettiin kuitenkin ensimmäinen jääkiekon erikoisseura Oulun Jääkiekkoilijat, ja myös Oulun Luistinseura ja Oulun Työväen Palloilijat ottivat lajin ohjelmaansa. Kärpistä tuli jääkiekon erikoisseura, kun jääpalloilu vuonna 1955 ja jalkapalloilu vuonna 1974 päätettiin lopettaa.

Ensimmäinen jääkiekko-ottelu

»Oululainen jääurheiluyhteisö on tämän talven aikana jo saanut tutustua jääkiekkoiluun Oulun Jääkiekkoilijain järjestämien näytösotteluiden avulla. Oulun Kärpät saa ensi sunnuntaina vieraakseen Raahen Vesan jääkiekkojoukkueen. Ottelusta voimme odottaa näkemisen arvoista, koska Raahessa on valmentauduttu toden teolla. On mm. saatu kuulla, että siellä osataan pelata kovaakin peliä, onpa miehiä taklattu vallinkin yli. Ensi sunnuntaina siis menemme joukolla seuraamaan tätä ensimmäistä täysillä joukkueilla ja täydellä ajalla (3×20 min.) pelattavaa jääkiekko-ottelua Oulussa.» 
(Sanomalehti Kaleva 28. tammikuuta 1949.)
Kärpät pelasi siis ensimmäisen jääkiekko-ottelunsa sunnuntaina 30. tammikuuta 1949 ja voitti Raahen Vesan maalein 5–3 (2–0,1–1,2–2). Kärppien paras pelaaja oli Tauno Ollikainen, joka teki kaksi maalia. Sankassa lumipyryssä pelattua ottelua seurasi Oulun Keskuskentällä 200 katsojaa. Kärppien voitto oli yllätys, sillä Raahessa oli jääkiekkoa pelattu jo muutama vuosi. Raahelaiset voittivatkin muutamaa päivää myöhemmin kotiottelussaan Kärpät maalein 14–0. Valmentaja Jorma Nykänen sanoi suurinumeroisen häviön johtuneen ”ylikunnosta”. Kärppien silloisen hyökkääjän Eero Tauriaisen mukaan pelaajien piti erätauoilla puhdistaa jäätä itse, koska kentänhoitaja toimi saamiensa ohjeiden mukaan.
Seuraavana talvena Kärpät oli ainoa oululainen joukkue, joka osallistui virallisiin sarjapeleihin. Kärpät oli Maakuntasarjan pohjoislohkon toinen ja nousi seuraavaksi kaudeksi Suomensarjaan.

Vuoroin Suomen sarjassa ja SM-sarjassa

Kun Kärppien jääkiekkojoukkue alkoi menestyä, jääkiekosta tuli seuran ykköslaji. Jääpallosta luovuttiin vuonna 1955. Kärpät karsi pääsystä SM-sarjaan vuonna 1956 mutta epäonnistui.
Taloudellisesti 1950-luku oli sotakorvausten ja sodasta toipumisen vuoksi niukkaa aikaa koko maassa, eikä Kärpilläkään ollut yhtään taloudellista tukijaa. Ensimmäiset pelipaidat ostettiin armeijan ylijäämävarastoista ja mailat lakattiin moneen kertaan, jotta eritysnauha ei olisi kulunut niin nopeasti. Vaikean taloustilanteen vuoksi keskusteltiin jopa seuran lakkauttamisesta, mutta toimintaa päätettiin jatkaa tappioista huolimatta. Jalkapallon pelaaminen maakuntasarjassa vuonna 1957 maksoi seuralle 40 000 markkaa.
Kärppien jalkapallojoukkue pelasi parhaimmillaan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Suomensarjassa kaudella 1962. Se kokosi 22 ottelussaan 12 pistettä voittaen viisi ottelua, mutta jäi tuolloin kolmeen lohkoon jaetun sarjan pohjoislohkon viimeiseksi ja putosi takaisin alemmille tasoille.
Kärpät nousi jääkiekon SM-sarjaan vuonna 1960, ja siitä tuli pohjoisin Suomen korkeimmalla sarjatasolla pelannut joukkue. Sitä ennen pohjoisin oli ollut Kokkolan Hermes, joka kuitenkin putosi samana vuonna SM-sarjasta Suomen sarjaan. Samana vuonna Suomen Jääkiekkoliitto antoi Ruotsin mallin mukaan luvan käyttää mainoksia pelipaidoissa. Kärppien ensimmäinen sponsori oli Oulun Säästöpankki. Ensimmäinen SM-sarjan peli pelattiin Helsingin Jalkapalloklubia vastaan 4. joulukuuta 1960. Ottelu keskeytettiin, koska kentällä oli liikaa vettä. Tosin oululaisten mielestä HJK:n pelaajat olivat painostaneet tuomaria lopettamaan ottelun, sillä Kärpät hallitsi peliä. Uusintaottelua, jonka HJK voitti 3–5, seurasi Oulussa kaikkiaan 6 500 katsojaa, joista 6 000 oli maksanutta. Kärpät putosi sarjasta kauden päätteeksi, mutta joukkue nousi takaisin kaudeksi 1965–1966. Joukkue jäi kuitenkin sarjan yhdeksänneksi ja putosi jälleen SM-sarjasta. Kärpät palasi SM-sarjaan kaudeksi 1967–1968, mutta tulos oli edelliskausiakin heikompi: Kärpät jäi kokonaan ilman pisteitä koko sarjassa, otteluita pelattiin 20. Kärpät teki 21 maalia ja päästi 166 maalia.   Edellisen kerran Suomen korkeimmalla sarjatasolla kokonaan ilman pisteitä oli jäänyt Turun Palloseura kaudella 1947–1948. Otteluita pelattiin tosin silloin vain kahdeksan. Kauden 1967–1968 jälkeen yksikään seura ei ole jäänyt ilman pisteitä korkeimmalla sarjatasolla.
1960-luvulla Kärpät voitti Suomen sarjan kahdesti, vuosina 1965 ja 1967. Vaikka kauden 1965–1966 jälkeen Kärpät putosikin jälleen SM-sarjasta Suomen sarjaan, joukkueessa pelasi ensimmäinen oululainen tähtipelaaja, Esa Peltonen. Peltonen siirtyi Kärpistä kaudeksi 1966–1967 Upon Palloon ja nousi ensimmäisenä oululaispelaajana maajoukkueeseen. Peltosta pidetään oululaisen jääkiekkoilun symbolina.
Vuonna 1960 aloitettiin Erkki Koretin esityksestä Kärppien juniorityö, joka on tuottanut useita huippupelaajia jopa NHL:ään asti.Raksilaan valmistui vuonna 1965 tekojäärata, ja peliolosuhteet kohenivat edelleen, kun Oulun jäähalli rakennettiin 1974. Vuoden 1976 tammikuussa perustettiin naisten jaosto. Kärppien jääkiekkotoiminta ammattimaistui 1970-luvulla, ja seura keskittyikin vuodesta 1974 vain jääkiekkoon. Kärppien ensimmäiseksi toiminnanjohtajaksi palkattiin samana vuonna Paavo Pikkarainen, joka toimi tehtävässä vuoteen 1986.

1974–1977: I-divisioona

Kaudella 1974–1975 Suomen sarja oli korvattu I-divisioonalla. Kärpät sijoittui ensimmäisellä kaudella viidenneksi. Kaudella 1975–1976 se sijoittui I-divisioonassa toiseksi mutta pääsi liigakarsintaan vasta voitettuaan sen kanssa tasapisteissä olleen Saimaan Pallon uusintaottelussa maalein 6–4. Ottelupaikaksi oli arvottu Oulu, ja kotijoukkue nousi voittoon oltuaan ensimmäisen erän jälkeen kolme maalia tappiolla. Liigakarsinnassa Kärpät sijoittui kolmanneksi mutta pääsi uusintaotteluun samoilla pisteillä toiseksi sijoittuneen Kiekko-Reippaan kanssa. Uusintaottelu arvottiin jälleen pelattavaksi Oulussa, mutta ottelun voitti Kiekko-Reipas äkkikuolemamaalilla toisen kymmenminuuttiseksi aiotun jatkoajan toisella minuutilla.
Kaudella 1976–1977 Kärpät voitti I-divisioonan. Liigakarsinnassa se sijoittui toiseksi ja pääsi saman pistemäärän keränneen Forssan Palloseuran kanssa uusintaotteluun SM-liigapaikasta. Kärpät voitti Oulussa pelatun ottelun maalein 9–3 ja nousi SM-liigaan. Jouko Kämäräinen ja Kai Suikkanen tekivät kumpikin ottelussa kaksi maalia, ja kerran maalinteossa onnistuivat myöhemmin maineeseen nousseet Reijo Ruotsalainen ja Hannu Aravirta.

1977–1989: SM-liiga

Kaudella 1977–1978 Kärpät oli SM-liigan runkosarjassa seitsemäs ja Henry Saleva voitti pistepörssin 60:llä tehopisteellään. Kärppien Markku Kiimalainen oli SM-liigan paras maalintekijä 31 maalillaan. Hänet valittiin myös kauden parhaaksi tulokkaaksi, ja päävalmentaja Kari Mäkinen valittiin kauden parhaaksi valmentajaksi. Joukkueen kotipelejä oli katsomassa yhteensä 105 236 katsojaa, mikä oli eniten koko liigasta. Huonommin sen sijaan sujui kausi 1978–1979, jolloin Kärpät oli runkosarjan viimeinen, kymmenes, ja sarjapaikka säilyi vasta karsintojen jälkeen. Kärppien Kari Jalonen valittiin kuitenkin kauden tulokkaaksi.
Tampereen Tapparan entinen pelaaja, Ruotsissa MODO Hockeyssa kultaa voittanut Mikko Leinonen tuli Kärppiin kaudelle 1979–1980. Kärpät oli runkosarjan kolmas ja kohtasi välierissä runkosarjan toisen, HIFK Hockeyn. HIFK voitti avausottelun jatkoajalla maalein 4–3, mutta Kärpät tasoitti sarjan kotiottelussaan maalein 3–1. Tämän jälkeen kuitenkin HIFK voitti kahdesti, maalein 6–3 ja 2–4, ja pääsi loppuotteluun. Kärpät sen sijaan joutui pronssiotteluun, jossa vastassa oli Turun Palloseura. Kärpät voitti avausottelun maalein 2–12 ja varmisti pronssimitalin voittamalla toisen ottelun maalein 8–7. Voittomaalin teki Reijo Ruotsalainen vain kolme sekuntia ennen ottelun loppua. Se oli ensimmäinen kerta, kun Kärppien edustusjoukkue voitti mitalin pääsarjatasolla. Pekka Arbelius valittiin kauden tulokkaaksi.
Kärpät oli runkosarjan kolmas kaudella 1980–1981, ja tehokkain pelaaja Kärpistä oli Mikko Leinonen tehoin 16 + 36 = 52. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Kärpät kohtasi Tampereen Ilveksen, jonka Kärpät voitti otteluin 2–0 (5–1 ja 2–5). Seuraavaksi Kärpät pelasi TPS:aa vastaan. Ottelusarja ratkesi Kärppien voittoon vasta viidennen ottelun jatkoajalla, kun Juha Tuohimaa teki voittomaalin. Loppuottelussa vastassa oli Tappara. Tapparalla oli loppuottelusarjassa kotietu, ja Tappara voittikin ensimmäisen ottelun maalein 5–2. Toinen ottelu, joka pelattiin Oulussa, oli Kärppien maalein 6–1. Tappara voitti toistamiseen kotiottelunsa, nyt maalein 13–2. SM-liigan mestaruus olisi saattanut ratketa neljännessä ottelussa, joka pelattiin Oulussa. Muun muassa sanomalehti Helsingin Sanomat kirjoitti, ettei Kärpillä ole mahdollisuutta ja Tapparan mestaruus olisi selvä. Kärppien päävalmentaja Kari Mäkinen vei lehtijutun pukuhuoneeseen ja laittoi sen seinälle. Kärpät voitti ottelun 6–1, ja ratkaisu siirtyi viidenteen otteluun Tampereelle. Kärpät voitti viimeisen ottelun maalein 2–5 ja samalla historiansa ensimmäisen SM-liigan mestaruuden. Ottelun voittomaalin teki Kari Suoraniemi. Pudotuspelien pistepörssin voitti Kari Jalonen 21:llä tehopisteellään. Kauden päätteeksi Kärpistä lähtivät muun muassa Reijo Ruotsalainen, Mikko Leinonen, Kai Suikkanen ja Jalonen sekä Suoraniemi. Tapparan päävalmentaja Rauno Korpi syytti vuonna 2004 julkaistussa kirjassaan ”Yhteispeli työelämässä” omia peluutusvirheitään siitä, että Kärpät voitti mestaruuden.
Kärpät oli sijalla viisi, kun kauden 1981–1982 runkosarja päättyi. Kärpät oli mukana 19. marraskuuta 1981 tekemässä SM-liigan historiaa, kun ottelussa Kiekkoreipasta vastaan Kärppien pelaaja sai viiden minuutin rangaistuksen. Kyseisen jäähyn aikana Kiekkoreipas teki neljä maalia, mikä on vieläkin ennätys SM-liigassa. Ennätystä on tosin sivuttu kahdesti. Kiekkoreipas voitti ottelun lopulta maalein 14–4. Puolivälierissä Kärpät kohtasi Porin Ässät, joka oli kuitenkin parempi voitoin 2–1.
Kärpät joutui taas liigakarsintaan kaudella 1982–1983, kun Kiekko-Reipas voitti uusintaottelun sijasta kahdeksan. Kärpät voitti kuitenkin seuraavaksi Joensuun Kiekko-Pojat otteluin 3–2 ja välttyi niukasti putoamiselta. Kauden päätteeksi päävalmentaja Mäkinen lähti, ja hänen tilalleen tuli Pentti Matikainen.
Matikaisen ensimmäisen kauden, 1983–1984, runkosarja päättyi kolmanteen tilaan. Kärpät otti 25 pistettä enemmän kuin viime kaudella, tosin otteluita pelattiin nyt yksi enemmän. Kärpissä pelasi viisi maajoukkuepelaajaa sekä NHL:stä palanneet Suikkanen, Suoraniemi ja Jalonen. Joukkueessa oli myös Robert ”Bob” Miller, jota pidetään yhtenä parhaista ulkomaalaisista SM-liigan pelaajista.
Puolivälierissä Kärpät voitti runkosarjan kuudennen voitoin 2–0, mutta Ässät oli parempi välierissä, nyt voitoin 3–2. Tosin viides ottelu ratkesi vasta jatkoajalla. Kärpät voitti lopulta pronssia, kun TPS hävisi Kärpille voitoin 2–1. Mitalipelien jälkeen Miller karkotettiin maasta, sillä hänelle oli lähetetty Yhdysvalloista kirjeessä kaksi kannabissavuketta, jotka olivat päätyneet poliiseille.
Kärpät oli runkosarjan toinen kaudella 1984–1985, ja välierissä vastaan asettui Ilves, joka oli lopulta parempi voitoin 1–3. Pronssiottelussa vastaan asettui Ässät, jonka Kärpät kukisti lopulta voitoin 2–1. Kaudella 1985–1986 Kärpät oli runkosarjan neljäs, mutta yksi erikoinen tapahtuma nähtiin Oulussa alkukaudesta: päävalmentaja Matikainen kyllästyi tuomaritoimintaan, ja käski pelaajat pukukoppiin kahdeksan minuuttia ennen ottelun loppua. Kärpät sai lopulta 25 000 markan sakot ja Matikaiselle annettiin toimitsijakielto, joten loppukauden Kärppiä valmensi Hannu Aravirta.
Kärppien Kari Jalonen oli runkosarjan toiseksi tehokkain (19+35), ja välierissä Kärppiä vastaan tuli Tappara. Tappara voitti sarjan puhtaasti 3–0, mutta Kärpät voitti pronssia ennen TPS:ää voitoin 2–0.
Kärpät yllätti jääkiekkoasiantuntijat kaudella 1986–1987 voittamalla SM-liigan runkosarjan. Jalonen voitti pistepörssin tekemällä "ikuisesti lyömättömän" ennätyksen: hän teki 44 ottelussa 29 maalia ja antoi 64 maaliin johtanutta syöttöä. 93 tehopistettä on edelleen SM-liigan yhden kauden piste-ennätys. Välierissä Kärpät voitti HIFK:n voitoin 3–1, mutta loppuottelussa Tappara oli parempi voitoin 1–4. Samaan aikaan Kärppien yleisömäärät alkoivat pudota, ja kevään jälkeen Pentti Matikainen jätti Kärpät ja siirtyi maajoukkueen valmentajaksi.
Kaudella 1987–1988 Kärppiä valmensi tuttu Kari Mäkinen. Kärpät oli runkosarjan kuudes ja jäi pudotuspelien ulkopuolelle. Samaan aikaan seuran talous alkoi heikentyä: matkustaminen maksoi paljon, ja kun menestystä ei tullut, jäivät katsojamäärät pieniksi. Huono talous vaikeutti pelaajien hankintaa, joten kaudella 1988–1989 Kärpät jäi SM-liigassa 11:nneksi, tosin vain pisteen päähän sijoituksesta, jolla karsinnat olisi vältetty. Alkukaudella Kärppiä valmensi Esko Nokelainen, mutta koska kausi sujui heikosti, hänen tilalleen tulivat Jaakko Palsola ja Ari Hellgren. Karsinnoissa I-divisioonan toinen, Helsingin Jokerit pudotti Kärpät I-divisioonaan. Jokereiden Teemu Selänne teki viidessä ottelussa seitsemän maalia.

1989–1994: I-divisioona

Kun Kärpät putosi I-divisioonaan, tavoite oli nousta nopeasti takaisin liigaan. Tätä varten luotiin muun muassa iskulause ”paha palaa takaisin”, joka tosin muuttui myöhemmin asuun ”paha palata takaisin”. Liigaan nousu vaikeutui, kun divisioonaan putosi toinen perinteikäs liigaseura, Porin Ässät. Ässät voitti divisioonan, ja Kärppien edelle sarjataulukossa nousi myös Lahden Kiekko-Reipas. Kärpät teki kaudella 500 000 markkaa tappiota.
Kärpät tuli toiseksi kaudella 1990–1991 JoKP:n jälkeen, mutta Rauman Lukko piti Kärpät yhä divisioonassa voitoin 3–1. Seuraavalla kaudella 1991–1992 Kärpät oli jälleen toinen, tällä kertaa Kiekko-Espoon jälkeen, ja karsinnassa vastaan tuli Tampereen Tappara. Kärppien suurin tähti oli tšekkiläinen Vladimír Kameš, jonka kanssa Tapparan puolustajilla oli hankaluuksia.19.3.1992
Tappara–Kärpät 7–3 (1–3, 2–0, 4–0.Tapparan puolustaja Jari Grönstrand keihästi Kamešin toisessa erässä, minkä jälkeen Kameš ei enää pystynyt pelaamaan 1.ottelussa. 22.3.1992
Kärpät–Tappara 8–4 (1–1, 3–2, 4–1).26.3.1992
Tappara–Kärpät 12–3 (7–1, 2–0, 3–2)ja 29.3.1992
Kärpät–Tappara 0–5 (0–1, 0–2, 0–2), joten Tappara säilytti lopulta liigapaikkansa voitoin 3–1. Kauden päätteeksi Kärppien Iiro Itämies valittiin vuoden tulokkaaksi.
Kausina 1992–1993 sekä 1993–1994 pelattiin I-divisioonaa nimellä Finlandia-liiga. Kärpät ei selvinnyt edes karsintoihin kaudella 1992–1993, vaan oli runkosarjan neljäs. Lisäksi Matti Veivo loukkaantui pahasti ottelussa Kalajoen Junkkareita vastaan. Veivo taklattiin pää edellä laitaan, ja hän sai pysyvän selkäydinvamman.
Kärpät alkoi ottaa riskejä kaudella 1993–1994 ja tarjota suuria pelaajapalkkioita. Joukkueeseen saapuikin sekä entisiä että tulevia tähtiä, kuten Kari Jalonen, Harri Aho, Pekka Arbelius, Ilkka Sinisalo ja Reijo Ruotsalainen. Lisäksi omista junioreista nostettiin mukaan Jouni Loponen, Hannes Hyvönen ja Petri Pakaslahti. Raksilan jäähalli oli ääriään myöten täynnä, kun numerolla 10 pelannut Reijo Ruotsalainen palasi Oulun Kärppiin. Ruotsalainen pelasi kuitenkin vain neljä ottelua, joissa hän teki yhden maalin ja viisi maaliin johtanutta syöttöä. Kärppien alkukausi oli loistava, ja menestys jätti varjoonsa sen, että talous oli entistä heikommassa tilassa. Pelaajapalkkiot jäivät osittain maksamatta, ja tähtipelaajat lähtivät seurasta ennen siirtorajan umpeutumista. Jalonen lähti Lukkoon ja voitti kauden päätteeksi SM-liigassa pronssia, ja Sinisalo siirtyi Ilvekseen. Tunnetuin Kärppiin jäänyt pelaaja oli Pekka Arbelius.
Kärpät ei lopulta selvinnyt edes liigakarsintaan vaan jäi runkosarjassa viidenneksi. I-divisioonan ”Fair Play” -pelaajaksi valittiin Marko Lapinkoski. Kärppien talous oli jo niin huonossa kunnossa, että seura jätti oikeudelle hakemuksen velkasaneerauksesta. Velkojat eivät kuitenkaan enää hyväksyneet sitä, joten Kärpät Hockey Team haki itsensä konkurssiin, josta käytettiin nimeä ”kuuden miljoonan markan konkurssi”. Jääkiekkoliiton sääntöjen mukaan joukkue saattoi saada pelioikeuden takaisin vasta siirryttyään ensin alemmalle sarjatasolle, joten Kärpät pelasi kaudella 1994–1995 II-divisioonassa.

1994–1995: II-divisioona

Kärpät alkoi pyrkiä suunnitelmallisesti takaisin SM-liigaan Finnveran liiketoimintajohtajan Seppo Arposen johdolla vuonna 1995, jolloin Oulun talousalueella alkoi myös voimakas talouskasvu. Kärppien johtokunta uudistettiin ja kausi 1994–1995 vietiin läpi 800 000 markan budjetilla. Pelaajasopimukset aiheuttivat ongelmia, koska oli epäselvää, olivatko ne Arsenal-pankin panttina vai kuuluivatko ne konkurssipesälle. Lopulta päädyttiin siihen, että Kärpät osti pelaajat konkurssipesältä. Johtokunnan jäsenet joutuivat aluksi ottamaan lainaa omin vakuuksin, sillä laman jälkeen pankki ei myöntänyt lainoja pelaajaoikeuksia vastaan. Eräs merkittävä ongelma oli pienet pääsylipputulot: hallissa saattoi olla 2 000 katsojaa, joista vain tuhat oli maksanut. Kärpät päätti luopua vapaakorteista. Kaudella 1994–1995 Kärpissä pelasi melkein pelkästään omia nuoria. Kärppien aluekehitysjärjestelmä keräsi lupaavia junioreita Pohjois-Pohjanmaan lisäksi Keski-Pohjanmaalta, Kainuusta ja jopa Lapista. Pelaajasopimuksista huolehtinut johtokunnan jäsen Heikki Airio kuvasi tilannetta näin:
»Kaikki pelaajat, jotka pääsivät lähtemään, käyttivät tilaisuuden hyväkseen. Joukkueeseen jäivät lähinnä sellaiset juniorit, jotka eivät vielä kelvanneet muualle pelaamaan tai vanhemmat eivät heitä päästäneet. Lisäksi keräsimme vanhempia pelimiehiä naapuriseuroista. Palkkaa ei ollut juuri varaa maksaa, eivätkä pelaajat sitä vaatineetkaan.» 
(Heikki Airio)
Kärpät voitti II-divisioonan pohjoislohkon ylivoimaisesti ja oli noususarjan neljäs. Vielä edellisellä kaudella se ei olisi riittänyt sarjanousuun, mutta Fazer-liigaa (I-divisioonaa) laajennettiin neljällä joukkueella, jolloin myös Kärpät pääsi siihen. Kärppien parhaat pistemiehet olivat Markku Holappa ja Miikka Rousu. Valmentajana toimi Reino Ruotsalainen.

2009–2011: Alamäki

Kauteen 2008–2009 Kärpät lähti kovia muutoksia kokeneella joukkueella: lähes koko joukkueen kärki oli vaihtunut (mm. Pesonen ja Hyvönen siirtyivät muualle) ja valmentajaksi astui Matti Alatalo. Joukkueen toimitusjohtaja Juha Junno siirtyi kokonaan taloudelliselle puolelle ja joukkueen pelaajahankinnoista vastaavaksi urheilutoimenjohtajaksi nostettiin maalivahtivalmentaja Ari Hilli. Kärpät oli runkosarjassa vasta viides, mikä oli huonoin sijoitus sitten kauden 2001–2002, ja pisteitäkin kertyi vähiten neljään vuoteen. Puolivälierissä Kärpät voitti Jokerit voitoin 4–1 ja välierissä Espoo Bluesin 4–2, mutta loppuottelussa joukkue hävisi Jyväskylän JYP:lle voitoin 4–0. Mestaruus oli JYP:n ensimmäinen.
Kaudella 2009–2010 Kärpät menestyi runkosarjassa edellistäkin kautta heikommin ja sijoittui yhdeksänneksi. Kärppien runkosarjan sijoitus on ollut sitä huonompi viimeksi kaudella 1988–1989, jonka päätteeksi Kärpät putosi liigasta. Joukkue oli menettänyt vielä edelliskauteenkin verrattuna nimekkäitä ja tehokkaita pelaajia (Jonas Andersson, Toni Koivisto, Juhamatti Aaltonen), eikä kyennyt paikkaamaan niitä Pavel Rosan kaltaisilla suurhankinnoilla. Lisäksi osa pelaajahankinnoista osoittautui vääriksi: esimerkiksi tehomiehiksi hankitut Pekka Saarenheimo ja Kimmo Koskenkorva kärsivät koko kauden tehottomuudesta.
Ailahtelevien esitysten jälkeen seurajohto erotti Matti Alatalon ja päävalmentajaksi nimitettiin pitkäaikainen apuvalmentaja Mikko Haapakoski. Haapakosken astuminen päävalmentajaksi piristikin joukkueen esityksiä jonkin verran. Osittain asiaan vaikutti myös maalivahti Tuomas Tarkin palaaminen huipputasolleen. Kärpät kohtasi ensimmäisellä kierroksella Espoo Bluesin, jonka se pudotti otteluvoitoin 1–2. Puolivälierissä Kärpät lähti altavastaajana runkosarjan voittajaa JYP:iä vastaan, mutta onnistui nousemaan vielä 0–3 otteluvoitoista tasoihin ja viemään ratkaisun aina seitsemänteen peliin saakka. Siinä Kärpät hävisi kuitenkin 2–0 ja voitoin 3–4 jäi siis mitalitta. Sitä ennen Kärpät oli voittanut mitalin ennätyksellisesti seitsemänä kautena peräkkäin.
Keväällä 2010 Kärpät sai kuitenkin myös ilon aihetta, kun joukkueen A-nuorten joukkue voitti kultaa A-nuorten SM-liigassa. Joukkueen nuoria lupauksia olivat muun muassa tulevien kausien liigapelaajat Joonas Donskoi, Julius Junttila, Joonas Komulainen, Miikka Salomäki ja Tomi Karhunen.
Kauteen 2010–2011 Kärpät lähti selkeänä tavoitteenaan päästä takaisin mitalikantaan. Ari Hilli oli siirtynyt jo syksyllä 2009 kokonaan maalivahtivalmentajaksi, ja urheilutoimenjohtajaksi palkattiin ex-puolustaja Harri Aho. Joukkueeseen hankittiin nimekkäitä pelaajia, kuten Kamil Kreps, Marko Luomala ja Vladimir Sicak, minkä lisäksi myös Pavel Rosa jatkoi joukkueessa. Tämän lisäksi joukkueeseen liittyi vielä ennen joulua tuttu tsekkivahvistus Petr Tenkrat sekä keväällä hyökkääjä Ivan Huml ja puolustaja Jan Snopek. Vaikka joukkue olikin nimekäs, se pelasi alkukauden kehnosti ja kamppaili sarjan sijoituksista 8–12. Tähän olivat syynä joukkueen huono kemia, sekä lukuisien suurten hankintojen (etupäässä Kamil Krepsin) alisuorittaminen. Muun muassa Luomala saikin lopulta lähteä joukkueesta, samoin try outin kautta vuoden sopimuksen saanut Jonathan Hedström. Myös maalivahtiongelma oli ilmeinen: ykkösmaalivahdiksi kaavailtu Petri Koivisto ei onnistunut, ja lopulta maalivahdiksi hankittiin SaiPa-vahti Ville Hostikka. Kauden päätteeksi koko joukkueen kärki oli käytännössä vaihtunut.
Syksyn mittaan Mikko Haapakoski sai seurajohdolta lähtöpassit toisena valmentajana vuoden sisään ja paikalle palkattiin Kärpissä valmentajauransa aloittanut Hannu Aravirta. Joulun jälkeen, alun yskähtelystä huolimatta Aravirta saikin Kärppien peliin uutta ryhtiä ja runkosarjan loppupuolella Kärpät olikin yksi liigan kovakuntoisimmista joukkueista. Runkosarjasijoitus oli kuitenkin vasta kahdeksas, jonka myötä Kärpät joutui karsimaan playoff-paikasta viimevuotiseen tapaan Espoon Bluesin kanssa. Kausi päättyi katastrofiin, kun Blues voitti viimeisen ja ratkaisevan ottelun Raksilassa jatkoaikamaalissa 1–2 ja eteni jatkoon pudottaen Kärpät ensimmäistä kertaa 2000-luvulla kokonaan ulos pudotuspeleistä.

2011–2013: Aravirran aika

Hannu Aravirran aikakaudella Kärpät ei saavuttanut mainittavaa menestystä, vaikka joukkue oli jokaisella kaudella SM-liigan kalleimpia joukkueita. Kauden 2010–2011 pettymyksen jälkeen ulkomaalaispelaajien määrää kuitenkin karsittiin rajusti ja nuorien pelaajien sisäänajo aloitettiin. Vuosina 2011–2013 Kärpistä nousi pelaavaan kokoonpanoon täysi ketjullinen 90-luvulla syntyneitä pelaajia, etupäässä Joonas Donskoi, Miikka Salomäki ja Ville Pokka.
Kaudella 2011–2012 Kärpät vahvistui kovalla paluumuuttajalla, kun edelliskaudella pudotuspelien maalipörssin voittanut Juha-Pekka Haataja palasi kasvattajaseuraansa. Edelliskauden ulkomaalaisista Ouluun jäivät ainoastaan Ivan Huml ja Jan Snopek. Haataja ja Huml muodostivatkin seuraavien kausien aikana SM-liigan tehokkaimman tutkaparin. Uutena joukkueeseen liittyi ruotsalaispuolustaja Oscar Eklund. Kärpät pelasi kauden aikana pääosin positiivisella ilmeellä ja sijoitus pysyi pitkään liigan keskikastissa, mutta lopulta oli jälleen tyytyminen seitsemänteen tilaan suoran pudotuspeliviivan ulkopuolella. Yksi syy tähän oli selkeän ykkössentterin puuttuminen Jari Viuhkolan loukkaannuttua tammikuun alussa. Hänen tilalleen hankittiin siirtorajan kynnyksellä slovakkiveteraani Josef Stümpel. Myös maalivahtiosasto koki muutoksia, kun ruotsalaisvahti Johan Backlund saapui korvaamaan pääosin hyvin pelannutta Ville Hostikkaa.
Pudotuspeleissä Kärpät kukisti TPS:n suoraan 2–0 villikorttikierroksella ja sai näin vastaansa Lahden Pelicansin. Kärpät johti sarjaa parhaimmillaan 3–1 ja oli jo varmistaa välieräpaikkansa kuudennessa ottelussa, jossa Kärpät johti vastustajaansa kotonaan 2–0 toisen erän jälkeen. Kolmannessa erässä Johan Backlund kuitenkin romahti totaalisesti päästäen kolme helppoa maalia lyhyen ajan sisään. Kärpät taisteli pelin vielä tasoihin, mutta joutui nöyrtymään Justin Hodgmanin jatkoaikamaalin jälkeen. Lahdessa pelatussa seitsemännessä ottelussa Kärppien kausi päättyi lukemin 3–2.
Kautta 2012–2013 leimasi NHL:n työsulku. Kärpät lähti kauteen lähes samalla joukkueella kuin edelliseen, sillä erotuksella että Kimmo Koskenkorvan korvasi entinen Blues-kapteeni Toni Kähkönen ja Josef Stümppelin tilalle hankittiin johtavaksi sentteriksi TPS:stä Tomas Plihal. Myös Johan Backlund sai jatkaa joukkueessa Ville Hostikan vaihtaessa maisemaa. Heti alkusyksystä joukkue sai huonoja uutisia Jari Viuhkolan, Tomas Plihalin ja Oscar Eklundin loukkaantumisten myötä. Pelastajaksi saapui NHL-seura Carolina Hurricanesin Jussi Jokinen, joka otti kantaaksen ykkössentterin viitan. Jokisen paluu tapahtuikin puhtaalla 6–0 voitolla tulevasta Suomen mestarista Porin Ässistä. Jokisen lisäksi joukkueeseen saapuivat NHL:n puolelta San Jose Sharks -pakki Jason Demers ja Ottawa Senatorsin tähtisentteri Kyle Turris. NHL-miesten johdolla joukkue pelasikin erittäin hyvin ollen välillä jopa liigan kärjessä.
Ennen joulua alkoi kuitenkin joukkueen pelillinen alamäki. Kärpät pelasi ajoittain hyvin, mutta pisteputket ja perättäiset voitot jäivät ottamatta. NHL:n työsulun päätyttyä joukkue menetti kolme kärkipelaajaansa, eivätkä kuntoutuneet Jari Viuhkola tai Tomas Plihal kyenneet täyttämään ykkössentterin vaativaa tonttia. Tästä huolimatta Kärppien kevään ainoa pelaajahankinta oli puolustaja Josef Boumedienne. Ailahtelevat esitykset eskaloituivat lopulta aivan runkosarjan lopulla kuuden ottelun tappioputkeen, joka pudotti joukkueen suoran playoff-viivan alapuolelle. Kärppien runkosarjan viimeinen kolmen pisteen voitto tuli 16.2. sarjajumbo Ilvestä vastaan lähes kuukausi ennen sarjan päättymistä. Katastrofaalinen loppukausi sai sinettinsä joukkueen pudottua villi kortti-kierroksella Rauman Lukolle otteluvoitoin 1–2. Ensimmäisessä osaottelussa Johan Backlund suli jälleen totaalisesti, kun Lukko pommitti ruotsalaisvahdin penkille tehden kolme maalia ensimmäisen erän aikana. Ratkaiseva kolmas ottelu venyi Oulussa jatkoajalle, jossa Toni Kähkönen pääsi kokeilemaan jopa rankkaria, mutta lopulta voiton ratkaisi Lukolle Otto Honkaheimo.

2013–2016: Marjamäen aika

Maaliskuun 2013 lopussa Kärppien päävalmentajaksi nimettiin kahden vuoden sopimuksella Lauri Marjamäki.  Marjamäki toimi Espoo Bluesin päävalmentajana vuoden 2013 alkuun saakka, jolloin hänet erotettiin tehtävistään. Samassa tiedotustilaisuudessa julkistettiin Ari Hillin paluu maalivahtivalmentajaksi ja Mikko Mannerin palkkaaminen apuvalmentajaksi. Samana päivänä kerrotiin myös urheilullisten puolien uudelleenlinjauksista. Pelaajahankinnoista vastaa keväästä 2013 eteenpäin toimitusjohtaja Juha Junno, ja urheilutoimenjohtaja Harri Aho jatkaa muun muassa pelaaja- ja valmentajakartoitusta. 
Kauteen 2013–2014 joukkue koki merkittäviä positiivisia muutoksia edelliskausiin verrattuna. Pitkäaikainen kärppäkapteeni Ilkka Mikkola vaihtoi seuraa ja tilalle saapui pitkällä sopimuksella Lasse Kukkonen, jonka vanavedessä seurasi Mika Pyörälä. Floppisentteri Tomas Plihalin tilalle hankittiin kanadalainen Ben Maxwell ja ruotsalaisvahti Johan Backlundin korvasi Jussi Rynnäs. Juha-Pekka Haatajan lähtö KHL:ään yritettiin aluksi paikata tšekkilaituri David Květoňilla, mutta Květoň osoittautui nopeasti flopiksi ja lähti joukkueesta ennen lokakuuta. Tilalle Kärpät sai todellisen supervahvistuksen Juhamatti Aaltosen jäätyä ilman NHL- ja KHL-sopimuksia ja palattua näin kasvattajaseuransa paitaan. Myös vuoden 2004 mestaruuden ratkaissut Ari Vallin palasi Kärppiin.
Kärppien alkukausi oli alun yskähtelyjen jälkeen murhaavaa ylivoimaa. Kärpät rikkoi SM-liigan ennätyksen ottamalla 17 perättäistä voittoa ja häviämällä syyskauden 32 pelistä vain neljä varsinaisella peliajalla. Menestyksen tärkeimmäksi tekijäksi nousivat uhrautuva puolustus (vähiten päästettyjä maaleja), leveä hyökkäyskalusto (eniten tehtyjä maaleja) ja kaikkia maalivahtitilastoja dominoiva Jussi Rynnäs.
Finaalisarja Tapparaa vastaan oli äärimmäisen tiukka. Sarja venyi täyteen seitsemään otteluun, ja kaikki ottelut päättyivät yhden maalin erolla. Neljäs ja seitsemäs ottelu ratkesivat vasta jatkoerässä. Juhamatti Aaltonen teki finaalisarjan seitsemännen ottelun ratkaisseen jatkoerämaalin 68. peliminuutilla. Kyseessä oli ensimmäinen kerta SM-sarjan historiassa, kun mestaruus ratkaistiin vasta seitsemännessä loppuottelussa.
Kaudella 2014–2015 Kärpät selvisi finaalipeleihin Tapparaa vastaan. Maalinteossa kunnostautui erityisesti niin sanottu JJJ-ketju (Joonas Donskoi, Julius Junttila, Joonas Kemppainen). Kärpät voitti lopulta finaaleissa Tapparan otteluvoitoin 4–3, kuten edelliselläkin kaudella. 17-vuotias Sebastian Aho ratkaisi joukkueelleen suomenmestaruuden tekemällä Kärppien 2–1-voittomaalin toisessa jatkoerässä ajassa 81.00.
Kauteen 2015–2016 Kärpät lähti hallitsevana mestarina. Joukkueeseen liittyi uusia pelaajia kuten maalivahti Sami Aittokallio ja Ässistä tullut Mika Niemi. Kärpät pelasi tasaisen runkosarjan ja oli sarjataulukon kärkikolmikossa koko kauden. Helmikuussa 2016 joukkue sai nimekkään vahvistuksen kun Joni Pitkänen palasi Kärppiin pelattuaan useamman kauden NHL:ssä.  Runkosarjassa Kärppien paras pistemies oli 18-vuotias Sebastian Aho, joka teki tehot 20+25=45. Kärpät oli runkosarjassa lopulta toinen 119 pisteellä. Puolivälierissä Kärpät pelasi Turun Palloseuraa vastaan. Kärpät hävisi ensimmäisen ottelun lukemin 1–2, mutta seuraavan pelin Kärpät voitti selvästi 6–1. Sarja eteni kuudenteen otteluun, jonka Kärpät voitti jatkoajalla ja eteni välieriin otteluvoitoin 4–2. Välierissä Kärpät sai vastaansa kahden viime kauden finaalivastustajan Tapparan. Tappara voitti kaksi ensimmäistä ottelua, mutta Kärpät tasoitti otteluvoitot 2–2:een. Lopulta sarja eteni jälleen Oulussa pelattavaan seitsemänteen peliin. Tällä kertaa Tappara oli kuitenkin parempi ja eteni neljättä kertaan peräkkäin finaaliin voitoin 4–3. Kärpät jäi täten pronssiotteluun, jossa vastaan asettui JYP. Kärpät oli kolmanteen erään asti 0–2 tappiolla, mutta Kärpät tasoitti pelin, ja Taneli Ronkainen teki voittomaalin ajassa 50:38. Kärpät voitti pronssia ja samalla Marjamäen aikakausi Kärpissä päättyi.

2016–2017 Kai Suikkasen aika

Kaudeksi 2016–2017 Kärppien päävalmentajaksi asettui 2+1 vuotisella sopimuksella Kai Suikkanen. Kärpät lähti kauteen suuria muutoksia kokeneella kokoonpanolla. Useita avainpelaajia oli siirtynyt muualle tai lopettanut uransa. Uusina hankintoina joukkueeseen liittyi kesän aikana, SM-liigan parhaana puolustajana vuonna 2013 palkittu Shaun Heshka, paluun Kärppiin tehneet, tuohon kauteen uransa päättänyt puolustaja Ilkka Mikkola ja maalivahti Jussi Rynnäs. Hyökkäykseen hankittiin mm. Jesse Saarinen, Mikko Lehtonen, Toni Kähkönen, sekä ulkomaalaiset John Albert ja Niklas Olausson. Syksyn aikana hyökkäykseen värvättiin tšekkiläiset Jiří Tlustý ja Jan Hruška, sekä Niklas Hagman, joiden sopimuksia ei kuitenkaan jatkettu kauden loppuun asti. Kärpät oli kauden alussa sarjan häntäpäässä, mutta piristyi kauden edetessä ja nousi lähelle suoraa pudotuspelipaikkaa. Joukkue sijoittui lopulta runkosarjassa kahdeksanneksi. Ensimmäisellä pudotuspelikierroksella vastassa oli Helsingin IFK, jolle Kärpät hävisi otteluvoitoin 0–2. Kärppien paras pistemies oli tehot 26+29=55 tehnyt Mika Pyörälä, joka sijoittui SM-liigan pistepörssissä kolmanneksi ja palkittiin Lasse Oksanen -palkinnolla runkosarjan parhaana pelaajana. Muita onnistujia olivat läpimurtokauden pelannut, Kärppiin Sportista palannut Ville Leskinen ja puolustajien pistepörssissä kolmanneksi sijoittunut Heshka. Kauden päätyttyä Kärpät tiedotti, ettei Kai Suikkanen jatka päävalmentajana.

Mikko Mannerin aikakausi alkaa

Kärppien liigamiehistön vetovastuun otti kaudella 2017–2018 Mikko Manner. Kärppien miehistöltä ei ennen kauden alkua odotettu paljoakaan, vaikka joukkueeseen saapuivat muun muassa Charles Bertrand, Veini Vehviläinen ja Julius Junttila. Kuitenkin Manner sai joukkueen uskomattomaan nousuun. Kärpät voitti 29. marraskuuta mennessä putkeen 13 kotipeliään tehden samalla uuden kotivoittojensa ennätyksen, sillä se hävisi kauden kotikentällä pelatun avauspelinsä HPK:lle 2–3 voittolaukauskisan jälkeen. Samana päivänä on Kärpät kerännyt 63 sarjapistettä Liigassa, 12 pisteen erotuksella seuraavina tuleviin TPS:aan ja Tapparaan. 
Kärpät voitti runkosarjan ja keräsi siinä 123 pistettä. Puolivälierissä Kärpät sai vastaansa Porin Ässät. Kärpät passitti porilaiset kesälomalle voitoin 4–1. Semifinaalissa Kärpät kohtasi Helsingin IFK:n. Ottelusarja venyi seitsämänteen peliin, jonka Kärpät voitti. Kärpät eteni finaaliin kolmen vuoden tauon jälkeen ja sai vastaansa jälleen Tapparan, jolle finaali oli jo kuudes perättäinen. Kärpät voitti finaalisarjan 4–2 ja ratkaisevan maalin kuudennessa finaalissa iski Aleksi Mäkelä. Mestaruus oli Kärppien seurahistorian kahdeksas ja kolmas 2010-luvulla. Julius Junttila palkittiin pudotuspelien parhaana pelaajana. Mikko Mannerin ensimmäinen päävalmentajakausi päättyi mestaruusjuhliin.