google/wiki40b huggingface dataset:
Hermann Kretzschmar

Hermann Kretzschmar (19. tammikuuta 1848, Oldernhau, Saksi – 10. toukokuuta 1924, Berliini, Saksa) oli saksalainen musiikintutkija, kapellimestari ja pedagogi. Aluksi hänen opettajanaan toimi oma isä, kuoronjohtaja ja urkuri Karl Dankegott Kretzschmar. Hermann Kretzschmar pääsi 14-vuotiaana opiskelemaan musiikkia Dresdenin Kreuzschuleen vuoteen 1867 asti. Vuonna 1868 hän alkoi opiskella musiikkitiedettä Leipzigin yliopistossa opettajinaan Oscar Paul, F. Ritschl ja Woldemar Voigt. Hän väitteli tohtoriksi 1871 latinankielisellä tutkimuksellaan keskiaikaisesta nuottikirjoituksesta. Lisäksi hän opiskeli Leipzigin konservatoriossa 1869–1870 opettajinaan Oscar Paul, Ernst Friedrich Richter ja Carl Reinecke.
Vuonna 1871 Kretzschmar alkoi opettaa Leipzigin konservatoriossa toimien samalla kapellimestarina kaupungin musiikkiseuroissa, joita olivat muun muassa Euterpe ja Singakademie. Samalla vuosikymmenellä hän myös sävelsi laulumusiikkia. Kretzschmar kuitenkin ylirasittui suuresta työmäärästä niin paljon, että joutui luopumaan opettajan toimestaan 1876. Vähän aikaa hän johti Metzin kaupunginteatterissa ennen kuin siirtyi Rostockin yliopiston musiikinjohtajaksi 1877. Vuodesta 1880 lähtien hän oli myös Rostockin kaupungin musiikinjohtaja. Kretzschmar palasi 1887 Leipzigiin yliopiston musiikinjohtajaksi johtaen samalla ylioppilaiden Paulus-kuoroa. Leipzigissa hän toimi myös yliopiston musiikinhistorian dosenttina ja ylimääräisenä professorina vuodesta 1895. Vuonna 1904 Kretzschmar aloitti Berliinin yliopiston musiikkitieteen professorina ja 1909–1920 hän oli Berliinin musiikkikorkeakoulun johtaja.
Kretzschmar oli aikanaan yksi merkittävimmistä Saksan musiikinhistorioitsijoista, joka teki myös uraauurtavaa työtä vanhan musiikin ja sen esitystavan parissa. Hänen näkökulmansa musiikinhistoriaan edusti laajaa kulttuuri- ja sosiaalihistoriallista katsantoa. Hän oli myös musiikillinen kansansivistäjä Führer durch den Konzertsaal -kirjasarjallaan. Hän oli musiikin hermeneutiikan perustajia.
René Lacoste

René Lacoste (2. heinäkuuta 1904 – 12. lokakuuta 1996) oli ranskalainen tennispelaaja, joka on tullut tunnetuksi myös vuonna 1929 perustamastaan Lacoste-vaatemerkistä. Lacosten lempinimi oli Krokotiili, ja se esiintyy myös vaatemerkin tuotteissa.
Lacoste kuului niin sanottuihin Neljään musketööriin, joka oli ranskalaisten tennispelaajien muodostama ryhmä. Ryhmän muut jäsenet olivat Henri Cochet, Jean Borotra ja Jacques Brugnon. Neljä musketööriä dominoivat lajia 1920- ja 1930-luvuilla. He voittivat muun muassa kuusi perättäistä Wimbledonin tennisturnausta (Cochet 2, Lacoste 2, Borotra 2) ja kahdeksan perättäistä Ranskan avointen turnausta (Cochet 4, Lacoste 3, Borotra 1). Nelikko myös voitti Davis Cupin vuonna 1927 Yhdysvaltain maaperällä, mikä oli USA:n tennisväelle šokki. Seuraavana vuonna Davis Cup pelattiin Ranskassa. Mestaruuden puolustamiselle kotimaassa haluttiin arvoisensa puitteet ja niin rakennettiin Roland Garros’n tenniskeskus.
Lacoste saavutti kymmenen Grand Slam -turnausvoiton lisäksi olympiapronssia nelinpelissä Pariisissa 1924.
Franz Gruber

Franz Xaver Gruber (25. marraskuuta 1778 – 7. kesäkuuta 1863) oli itävaltalainen alkeis­koulun opettaja ja kirkko­urkuri Arnsdorfin kylässä. Hänet tunnetaan parhaiten joululaulun Jouluyö, juhlayö (saks. Stille Nacht, Heilige Nacht) säveltäjänä.

Elämä

Franz Xaver Gruber syntyi 25. marraskuuta 1787 Hochburgin kylässä Ylä-Itä­vallassa pellavan­kutojien Josef ja Maria Gruberin pojaksi. Kasteessa hän sai etu­nimikseen Condar Xavier, mutta nimi muutettiin myöhemmin muotoon Franz Xaver. Hochburgilainen musiikin­opettaja Andreas Peterlechner antoi hänelle musiikin opetusta. Gruber toimi kutojana 18-vuotiaaksi saakka, sen jälkeen hän opiskeli koulun­opettajaksi. Hän jatkoi musiikin opintojaan Burghausenissa kirkko­urkuri Georg Hartdoblerin oppilaana. Vuonna 1807 Gruber tuli koulun­opettajaksi Arnsdorfiin. Hän tuli myös kirkon suntioksi ja urkuriksi. Vuonna 1808 hän meni naimisiin lesken, Maria Elisabeth Fischinger engelsbergerin kanssa. He saivat kaksi lasta, jotka molemmat kuolivat nuorina. Ensimmäisen vaimonsa kuoleman jälkeen vuonna 1825 Gruber meni naimisiin entisen opiskelijan, Maria Breitfussin kanssa. He saivat kymmenen lasta, joista neljä eli aikuis­ikään saakka. Vuonna 1820 Gruber muutti Berndorfiin sekä myöhemmin Halleiniin Salzburgin osavaltioon, jossa hänet nimitettiin kuoron­johtaksi, kanttoriksi ja urkuriksi.
Maria Gruber kuoli synnytykseen vuonna 1841. Seuraavana vuonna Franz Gruber meni naimisiin Katherine Wimmerin kanssa.

Jouluyö, juhlayö

Vuonna 1816 Gruber otti vastaan urkurin ja kuoron­johtajan virat Pyhän Nikolauksen kirkossa naapuri­kylässä, Oberndorf bei Salzburgissa.
Yhdessä katolisen pappi Joseph Mohrin kanssa, joka kirjoitti laulun alku­peräiset saksan­kieliset sanat, Gruber sävelsi joululaulun Jouluyö, juhlayö. Jouluaattona 1818 Mohr, Pyhän Nikolauksen kirkon apulais­pastori, näytti Gruberille vuonna 1816 kirjoittamansa kuusisäkeistöisen runon. Hän pyysi Gruberia säveltämään sen. Kirkon urut olivat epä­kunnossa, minkä vuoksi Gruber käytti säveltämisessä apunaan kitaraa. Laulun lauloivat ensimmäisinä yhdessä Mohr ja Gruber joulu­yönä keski­yön messussa, jolloin Mohr soitti kitaraa ja kuoro toisti jokaisen säkeistön kaksi viimeistä säettä.
Myöhempinä vuosina Gruber laati sävelmästä sovituksia uruille sekä uruille ja orkesterille yhdessä. Hän sävelsi myös suuren määrän muita joulu­lauluja ja messuja, joista monia julkaistaan yhä uusina painoksina ja lauletaan Itä­vallan kirkoissa.
Silent Night, Holy Night (Jouluyö, juhlayö)
Laulu Yhdysvaltain armeijan kuoron (United States Army Chorus) esittämänä
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Kalafornian golfkenttä

Kalafornian golfkenttä on Porissa sijaitseva 27-reikäinen golfkenttä, jonka omistaa Porin Golfkerho (PGK). Se sijaitsee Porin läntisen ohikulkutien eli Länsitien varrella Kokemäenjoen Hanhiluodon saaressa.

Historia

Vuonna 1939 perustetun Porin Golfkerhon ensimmäinen kenttä sijaitsi vajaan 10 kilometrin päässä keskustasta Preiviikin Kaarluodossa. Seuraava 9-reikäinen kenttä valmistui Tiilimäen kaupunginosaan Porin lentokentän kupeeseen vuonna 1954. Pelaaminen siirtyi Isomäen urheilukeskukseen vuonna 1963, jossa PGK:n kenttä toimi 1980-luvun alkuun saakka. Kun Isomäen kenttä jäi valtatie 8:n uudelleenjärjestelyiden alle, sai PGK uuden alueen Hanhiluodon luoteispäässä sijaitsevasta Kalaforniasta. Ensimmäisen kerran Kalaforniassa pelattiin vuonna 1985 ja viralliset 9-reikäisen kentän avajaiset vietettiin elokuussa 1987. Sen pääsuunnittelijana toimi arkkitehti Reijo Louhimo, joka on suunnitellut myös Yyterin golfkentän.
Vuonna 1992 Kalafornia laajeni 18-reikäiseksi ja samana vuonna kentälle siirrettiin kerhorakennukseksi entinen Delfin Cruises -yhtiön terminaalirakennus Turun satamasta. Lisärakennus pukuhuone- ja saunatiloineen valmistui 2000. Nykyiseen muotoonsa 27-reikäiseksi Kalafornian golfkenttä laajennettiin vuonna 2006.

Paikannimi

Kalafornia on ollut tunnettu kesäisenä virkistysalueena 1800-luvun puolesta välistä saakka. Nimensä alue on saanut Yhdysvaltain Kalifornian osavaltion mukaan, jonne Porin tulitikkutehdas harjoitti vientiä 1860-luvulta lähtien.
Erigone (mytologia)

Erigone oli kreikkalaisessa mytologiassa kahden eri naishahmon nimi.

Erigone, Ikarioksen tytär

Erigone oli Ikarioksen, jonka luona Dionysos vieraili Ateenassa, tytär. Hänen isänsä sai vieraaltaan lahjaksi vieraanvaraisuudestaan viiniköynnöksen ja taidon valmistaa viiniä. Hän halusi esitellä uuden juomaan naapureilleen, mutta kun hän antoi eräiden paimenien maistaa sitä, nämä runsaan juomisen tuloksena juopuivat, ja luullen Ikarioksen myrkyttäneen heidät, tappoivat tappoivat tämän. Päivän taas valjettua ja paimenten selvittyä he ymmärsivät asioiden laidan ja hautasivat ruumiin. Erigone huolestui isästään, kun tämä ei palannutkaan metsästämästä, ja lopulta lähti etsimään tätä koiransa Mairan avulla. Löydettyään isänsä ruumiin hän suruissaan tämän kohtalosta hirttäytyi. Hänen koiransakin kerrotaan tämän jälkeen surmanneen itsensä hukuttautumalla kaivoon.
Rangaistukseksi tästä Dionysos sai ateenalaisten tyttäret vimmaan käyttäytyä samalla tavoin; kerrotaan, että Erigone olisi itse rukoillut näille samaa kohtaloa kuin itselleen ennen kuin hän surmasi itsensä. Kun nämä tiedustelivat Apollonilta itsemurhien syytä, he saivat vastaukseksi piittaamattomuutensa Ikarioksen ja Erigonen kohtalosta. Näin sai alkunsa vuosittainen juhla, jossa puihin ripustettiin hirtettyjä nukkeja ja annettiin juomauhreja näiden kahden muistolle.
Dionysoksen tai Zeuksen kerrotaan nostaneen Erigonen taivaalle Neitsyen tähdistöksi ja hänen koiransa Mairan Ison koiran tähdistöksi.

Erigone, Agamemnonin puoliso

Erigone oli Aigisthoksen ja Klytaimestran tytär ja Agamemnonin puoliso. Oresteen, velipuolensa, kanssa hän sai pojan, joka sai nimen Penthilos.
Cun

Cun (寸 pinyin: cùn; Wade-Giles: ts'un) on perinteinen kiinalainen suhteellinen pituusmitta. Sen määritelmä on peukalon leveys tai keskisormen keskifalangin pituus. Etusormen kahden falangin pituus on kaksi cunia. Etu- ja keskisormen yhteisleveys on 1,5 cunia. Neljä sormenleveyttä etusormen ensimmäisen nivelen kohdalta mitattuna on kolme cunia.
Cun on yksi kymmenesosa chitä eli kiinalaista jalkaa. Kun mitat standardisoitiin, cunin mitaksi määritettiin ~3.715 cm, joka on käytössä Hongkongissa. 1900-luvulla Kiinan kansantasavallassa mitat standardisoitiin metrijärjestelmään sopiviksi. Cunin mitta 3 1/3 cm on käytössä Kiinassa ja Taiwanilla.
Japanissa vastaavan mitan sunin standardi on 1000/33 mm (~3.030 cm).
Cun-mitalla mitataan akupunktiossa akupisteiden sijainti. Tällöin mitta on yhä suhteellinen eli ihmisen oman kehon mukainen. Täten lapsen cun on lyhyempi kuin aikuisen cun. Eri ruumiinosien mitoitus on määritelty käyttäen cunia. Esimerkiksi silmän leveys silmäkulmasta silmäkulmaan on 1 cun, otsan korkeus on 3 cunia, lapaluiden väli 6 cunia, olkavarren pituus kainalosta 9 cunia ja reiden pituus pakaran alareunasta polvitaipeeseen 14 cunia.
Efraim Syyrialainen

Pyhä Efraim Syyrialainen (syyr. ܡܪܝ ܐܦܪܝܡ ܣܘܪܝܝܐ, Mār Aphrêm Sûryāyâ; arab. أفرام السرياني‎; m.kreik. Ἐφραίμ ὁ Σῦρος) (n. 306–373) oli merkittävä teologi ja syyriankielisten hymnien kirjoittaja. Hänet luetaan usein kirkkoisien joukkoon erityisesti syyrialaisessa kristillisyydessä. Samoin hänet luetaan pyhimykseksi erityisesti Syyriassa.
Nalle Puhin uudet seikkailut

Sarja Suomessa

Suomessa sarjan jaksoja on esitetty 1990-luvulta lähtien dubattuna moneen otteeseen, muun muassa MTV3:lla ja Nelosella. Viimeksi sarja on esitetty MTV3:lla keväällä 2010. Sarjan jaksoja on julkaistu myös 1990- ja 2000-luvulla videokasetteina. Osaa jaksoista ei olla esitetty lainkaan televisiossa eikä julkaistu VHS:lle vaan ne on dubattu suomeksi ensikertaa vuonna 2005 tulleiden DVD -julkaisuiden myötä. Sarjan suomenkieliset ohjaukset teki 1990 -luvulla Pekka Lehtosaari ja 2000 -luvulla Carla Rindell. Jarmo Koski, Aarre Karén ja Tiina Bergström ovat ainoat sarjan parissa työskennelleet ääninäyttelijät, jotka ovat olleet mukana alusta loppuun.
Muirchú

Palvelus

Irlantia varten muodostettu Maatalous- ja teknisenneuvonnan osasto tilasi dublinilaiselta telakalta kalastuksenvalvonta-aluksen, joka nimettiin 16. toukokuuta 1908 vesille laskettaessa edeltäjänsä kunniaksi Helgaksi.
HMY Helga palveli kalastuksenvalvontatehtävissä, kunnes se 1915 aseistettiin ja siirrettiin laivastoluetteloon. Se tulitti vuoden 1916 kansannousussa tasavaltalaisten asemia Dublinin keskustassa. Alus upotti 1918 Isle of Manin edustalla tykkitulella Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen. Alus luovutettiin Irlannin vapaavaltiolle 7. elokuuta 1923, jolloin se nimettiin Muirchúksi.
Alus palveli 1923–1924 partioaluksena, kunnes se 1924 luovutettiin maatalous- ja kalastusministeriölle kalastuksenvalvonta-alukseksi. Alus siirrettiin 19. joulukuuta 1939 puolustusministeriölle. Se otettiin laivastopalvelukseen 15. tammikuuta 1940 ensimmäisenä päällikkönään F. A. White.
Alus myytiin tammikuussa 1947 Hammond Lanelle. Se upposi 8. toukokuuta Salteesaarten edustalle, kun sitä siirrettiin romutettavaksi.
Pylyp Orlyk

Pylyp Orlyk (ukr. Пилип Орлик, puol. Filip Orlik; 11. lokakuuta 1672 Kosuta, Puola-Liettua – 26. toukokuuta 1742 Jassy, Moldavia) oli vuodesta 1710 Ukrainan kapinallisten kasakoiden johtaja ja hetmani maanpaossa.
Böömiläistä sukua ollut Orlyk syntyi Liettuan alueella Kosutassa (nykyisin Valko-Venäjää). Hän opiskeli Vilnan jesuiittakollegiossa ja Kiovan Mohyla-kollegiossa. Vuodesta 1699 hän työskenteli korkeana virkamiehenä Ukrainan kasakkahetmanaatin hallinnossa ja vuonna 1706 hetmani Ivan Mazepa nimitti hänet pääkanslerikseen. Hän tuki Mazepaa tämän liittoutuessa suuren Pohjan sodan aikana Ruotsin kanssa Venäjää vastaan ja pakeni maasta yhdessä Mazepan kanssa tappiollisen Pultavan taistelun jälkeen. Mazepan kuoltua tämän mukana maanpakoon siirtyneet Zaporožjen kasakat valitsivat Orlykin uudeksi hetmaniksi Benderissä 16. (5.) huhtikuuta 1710. Orlyk julisti taistelevansa Ukrainan vapauttamiseksi Venäjän vallasta ja julkisti niin sanotun Benderin perustuslain, jossa tuomittiin itsevaltius ja luvattiin rajoittaa hetmanin valtaa. Hän vahvisti liiton Ruotsin kuninkaan Kaarle XII:n kanssa toukokuussa 1710 solmitulla sopimuksella, liittoutui vuonna 1711 myös Krimin kaanin kanssa ja sai 1712 Osmanien valtakunnan tuen. Hän pyrki jatkamaan sotaa venäläisiä vastaan itäisen Ukrainan alueella, mutta Osmanien valtakunnan solmittua vuonna 1711 Prutin rauhan Venäjän kanssa kasakoilla ei ollut mahdollisuuksia menestyä yksinään.
Orlyk lähti Turkista vuonna 1714 yhdessä Kaarle XII:n kanssa ja asui vuosina 1715–1720 maanpaossa Ruotsissa. Vietettyään jonkin aikaa Sleesiassa ja Puolassa hän asui vuodesta 1722 jälleen Osmanien valtakunnan alueella, vuoteen 1734 saakka Kreikan Salonikissa ja viimeiset vuotensa Moldavian Jassyssa (nykyinen Iaşi Romaniassa). Hän yritti turhaan hankkia ulkovaltojen tukea uudelle sodalle Venäjää vastaan. Ruotsin valtiopäivät myönsivät vuonna 1747 Orlykin leskelle ja kahdelle tyttärelle 400 taalarin vuotuisen eläkkeen. Orlykin poika Hryhor Orlyk loi myöhemmin sotilasuran Ranskassa.
Thorsten Waenerberg

Thorsten Adolf Waenerberg (25. toukokuuta 1846 Porvoo – 26. helmikuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja opettaja.

Henkilöhistoria

Waenerbergin vanhemmat olivat esittelijäsihteeri, teologian tohtori Gabriel Mauritz Waenerberg ja Agata Sofia Aschan. Hän pääsi ylioppilaaksi 1865, kävi Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulun 1865–1867 B. A. Godenhjelmin oppilaana ja opiskeli sitten Oswald Achenbachin johdolla Düsseldorfin taideakatemiassa 1867–1870, sekä myöhemmin Pariisissa 1873–1874. Waenerberg teki opintomatkat Hollantiin 1880–1881 ja 1889–1890, opiskellen siellä merimaalausta H. V. Mesdagin johdolla, sekä Saksaan 1885. Hän toimi Turun piirustuskoulun opettajana ja johtajana 1874–1887, samoin kuin Suomen taideyhdistyksen kokoelmien intendenttinä 1887–1914.

Taiteellinen tuotanto

Waenerberg maalasi maisemia ja meriaiheita, erityisesti hänen vuosikymmenten aikana Suursaaresta tekemänsä maalaukset tulivat tunnetuiksi.
Nils-Olof Franzén

Nils-Olof Franzén (23. elokuuta 1916, Oxelösund – 24. helmikuuta 1997) oli ruotsalainen kirjailija, joka muistetaan erityisesti humoristisista nuortenkirjoistaan.
Franzén tunnetaan parhaiten yhdestätoista Agaton Sax -kirjastaan, jotka hän kirjoitti vuosina 1955–1978. Weilin+Göös julkaisi sarjasta muutaman suomennoksen 1972–1973. Agaton Sax -sarjan lisäksi Franzén kirjoitti muutaman muun nuorten salapoliisiromaanin ja aikuisten dekkarin sekä joukon historiallisia romaaneja ja monta merkkihenkilöiden elämäkertaa. Hän loi 1960-luvulla hahmot Göran Ulv, Fred Y ja herra Zippo.
Franzén toimi Ruotsin radion ohjelmapäällikkönä 1956–1973. Ruotsin dekkariakatemia myönsi kirjailijalle 1978 palkinnon tämän kirjoittamista lasten ja nuorten salapoliisikirjoista.
Moralia

Historia

Moralian tekstit ovat varhaisempia kuin teos Kuuluisien miesten elämäkertoja, jonka Plutarkhos kirjoitti elämänsä loppupuolella. Kokoelmana Moralia — joka tunnetaan yleensä tällä latinankielisellä nimellään — syntyi, kun Maksimos Planudes yhdisti tekstit yhdeksi kokoelmaksi 1200- ja 1300-lukujen vaihteessa.
Monet eurooppalaiset sukupolvet ja erityisesti renessanssihumanistit ja valistusfilosofit ovat lukeneet ja jäljitelleet Plutarkhoksen esseitä, tunnetuimpina Michel de Montaigne.

Sisältö

Moralian kirjoituksista vain osa on aiheeltaan moraalisia. Kirjoitukset käsittelevät yhtä lailla tapoja, kasvatusta, filosofiaa, uskontoa, politiikkaa, kirjallisuutta, luonnontieteitä kuin esimerkiksi lääketiedettäkin. Osa teksteistä on erilaisia tutkielmia ja esseen kaltaisia kirjoituksia, osa retorisia harjoituspuheita ja osa dialogeja.
Kirjoituksiin lukeutuvat muun muassa Aleksanteri Suuren myötäisestä onnesta ja hyveestä, joka on merkittävä lisä Aleksanteri Suuren elämäkertatietoihin; Isiksestä ja Osiriksesta, joka on tärkeä lähde egyptiläisiin uskonnollisiin rituaaleihin; Herodotoksen pahanilkisyydestä, joka saattaa olla alun perin retorinen harjoitus, ja jossa Plutarkhos kritisoi historiankirjoituksen isää Herodotosta puolueellisuudesta; sekä filosofisempia teoksia, kuten Platonisia kysymyksiä, Sokrateen daimonionista, Niistä, joita jumaluus rankaisee myöhemmin ja Mielenrauhasta; sekä Gryllos, joka on humoristinen dialogi Homeroksen Odysseuksen ja yhden Kirken siaksi noituman merimiehen välillä.
Osan Moraliaan luetuista teoksista tiedetään olevan pseudepigrafisia: näihin kuuluvat muun muassa Kymmenen puhujan elämäkerrat, Filosofien luonnonopillisista mielipiteistä ja Musiikista. Pseudepigrafisten teosten kirjoittajasta tai kirjoittajista käytetään nimeä Pseudo-Plutarkhos. Vaikka nämä kirjoitukset eivät olekaan Plutarkhoksen omia ja ne ovat peräisin hieman myöhemmältä ajalta, ne ovat kuitenkin antiikin aikaisia ja arvokkaita historioitsijoille.
Moralian esseistä on suomennettu vain muutama: näitä ovat Lihansyönnistä (Summa 2004); Neuvoja vastanaineille, Sisarrakkaudesta, Kiintymys jälkeläisiin ja Rakkaudesta teoksessa Hellien tunteiden kirja (Tammi 2005); sekä Eläinten älykkyydestä, Gryllos ja valikoima Pitopuheista teoksessa Eläinten älykkyydestä ja muita kirjoituksia (Gaudeamus 2015).
Banská Bystrica

Väestö

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan asukkaista 83,82% oli slovakkeja ja tšekkejä 0,84%, unkarilaisten osuus oli 0,37%. Uskonnoltaan 38,36% ilmoitti olevansa roomalaiskatolisia ja 10,89 % luterilaisia. 29,30% ei ilmoittanut mitään uskontoa.
Tätä entistä keskiaikaista kaivoskaupunkia ympäröivät vuoret (Tatra-vuoriston jatke) joten se on suosittu talviurheilukohde, joka kutsuu turisteja maan pääkaupungista Bratislavasta myös kesäisin.
Kaupunki on perustettu runsaiden kuparivarojen takia. Esihistoriallisia kaivostyökaluja on löydetty ajalta jopa 2000 vuotta eaa. Kaupungissa on yliopisto (Univerzita Mateja Bela, 15 000 opiskelijaa) ja sotahistoriallinen museo.
Biz Stone

Christopher Isaac "Biz" Stone (s. 10. maaliskuuta 1974) on yhdysvaltalainen ohjelmistosuunnittelija. Parhaiten hänet tunnetaan muun muassa mikroblogipalvelun Twitterin ja Bloggerin perustamisesta. Hän on ollut mukana kehittämässä myös internetpalveluita Xanga ja Odeo.

Yksityiselämä

Stone on kasvissyöjä ja asuu Kaliforniassa vaimonsa Livian ja poikansa Jacobin kanssa.
Herrat pitävät vaaleaveriköistä

Juoni

Ystävykset Dorothy Shaw (Jane Russell) ja Lorelei Lee (Marilyn Monroe) laulavat revyyssä. Komeista miehistä pitävä Dorothy tavoittelee rakkautta, Lorelei rahaa. Lorelei on kihloissa rikkaan Gus Esmondin kanssa. Esmondin isä ei hyväksy liittoa, sillä hän pitää Loreleita rahanahneena.
Lorelei ja Gus aikovat matkustaa Pariisiin ja mennä siellä naimisiin. Gus ei pääse matkalle "työkiireiden" takia, joten Lorelei ja Dorothy purjehtivat Pariisiin kaksin. Laivaan astuu myös Ernie Malone (Elliott Reid), Gusin isän palkkaama vakooja, jonka tehtävänä on hankkia todisteita Lorelein säädyttömyydestä. Laivassa on myös olympiajoukkue, jonka jäsenten kanssa Dorothy flirttailee.
Myöhemmin Dorothy ihastuu Maloneen ja Lorelei kiinnostuu Francis Beekmanista, iäkkäästä miljonääristä, jonka vaimon timanttitiaraa Lorelei himoitsee. Malonen oikeat tarkoitusperät paljastuvat Dorothylle, kun hän näkee tämän ottavan kuvia Loreleista ja Beekmanista.
Dorothy ja Lorelei hankkivat kuvat haltuunsa. He eivät tiedä, että Malone on salaa nauhoittanut heidän keskustelujaan. Kun naiset saapuvat Pariisiin, on Esmondin heille tarkoittama tili jäädytetty.
Rahattomat Lorelei ja Dorothy vaeltelevat onnettomana kaupungilla ja hankkiutuvat lopulta laulajiksi pariisilaiseen yökerhoon. Lopulta he saavuttavat haluamansa. Takaisin Yhdysvaltoihin menevällä laivalla juhlitaan tuplahäitä. Lorelei menee naimisiin Gusin kanssa, Dorothyn uusi aviomies on Ernie Malone.
Fatih Birol

Fatih Birol (s. 1958 Ankara, Turkki) on Kansainvälisen energiajärjestön (IEA) pääekonomisti. Hän liittyi IEA:han vuonna 1995.
Hän saavutti insinöörin tutkinnon Istanbulin teknillisessä korkeakoulussa. Tämän jälkeen hän hankki tohtorin tutkinnon Wienin teknillisestä korkeakoulusta.
Tällä hetkellä Fatih Birol toimii IEA:n pääekonomistina Pariisissa. Hän on myös johtaja virastossa, joka on vastuussa energiapolitiikan ekonomisista analyyseista. Hän valvoo maailman tulevaisuuden energianäkymää (engl. World Energy Outlook), mikä on IEA:n tärkein projekti ja se on tunnistettu maailman luotettavammaksi lähteeksi energiapolitiikassa.
Birol opastaa IEA:n jäsenmaita energiaturvallisuudessa ja ilmastonmuutosongelmissa . Hän on vastuussa juuri perustetusta IEA:n kaupallisen energian raadista, joka yhdistää monen suuren energiayhtiön johtajia, jotta he voivat sopia keskenään tulevista energiahaasteista.
Birol on saanut palkintoja Venäjän tiedeakatemiasta vuonna 2002 ja Yhdysvaltain energiayhtiöltä vuonna 2004 tunnustuksena panostuksestaan energiapolitiikkaan. Hän sai myös vuosittaisen IEA:n palkinnon panostuksestaa ammattiinsa (engl. Outstanding Contributions to the Profession) vuonna 2005.
Itävallan tasavalta myönsi hänelle kultaisen kunniamitalin vuonna 2007 panostuksesta maailman energiaongelmien ratkaisemiseen.
Ennen kuin Birol liittyi IEA:han, hän työskenteli kuusi vuotta OPEC:ssä (Organization of the Petroleum Exporting Countries) Wienissä.
Tiurun sairaala

Tiurun sairaala sijaitsee Lappeenrannan Korvenkylässä. Kiinteistön omisti vuoteen 2005 saakka Etelä-Karjalan sairaanhoitopiiri, mutta nykyisin sen omistaa Lappeenrannan kaupunki.

Historia

Tiurun sairaala rakennettiin vuonna 1939 tuberkuloosiparantolaksi. Sairaala sijoitettiin juuri Tiuruun, sillä alueen mäntymetsien uskottiin olevan hyväksi tuberkuloosipotilaille. Toisen maailmansodan aikana sairaala toimi sotasairaalana ja kenttäsairaalana. Tiurun sairaalassa hoidettiin talvisodan aikana noin puolet Suomen haavoittuneista. Sodan jälkeen toiminta tuberkuloosiparantolana jatkui. 1960-luvulta 1990-luvulle sairaalassa toimi keuhko- ja reumasairaala. Vuodesta 1993 vuoteen 2012 kiinteistössä toimi Joutsenon vastaanottokeskus.

Kiinteistö

Sairaalaan kuuluu kaksi rakennusta, itse sairaala ja lämpökeskus. Molemmat on suunnitellut Jalmari Lankinen ja ne valmistuivat vuonna 1939. Sairaalarakennus edustaa funktionalistista suuntausta. Rakennukselle tunnusomaisia ovat pitkät, pyöreät parvekkeet sekä tasaiset ikkunarivistöt. Siinä on kahdeksan kerrosta.
Lämpökeskus sijaitsee rinteessä sairaalarakennuksen alapuolella vasemmalla. Se suunniteltiin käyttämään polttoaineenaan puuta, mutta 1960-luvulla se modernisoitiin öljylämmitteiseksi. Myöhemmin  lämpökeskus siirtyi käyttämään polttoaineenaan haketta ja lopulta maakaasua. Vuonna 1997 lämpökeskuksen huonoon kuntoon päässyt punatiilinen piippu purettiin räjäyttämällä.