google/wiki40b huggingface dataset:
William Henry Phelps

William Henry Phelps (14. kesäkuuta 1875 New York City – 8. joulukuuta 1965 Caracas, Venezuela) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä ja liikemies.
William Phelpsin vanhemmat olivat Dudley F. Phelps ja Louise Lander Prince Phelps. Hän opiskeli Milton Academyssa ja Harvardissa. Vuonna 1896 Phelps matkusti lintutieteelliselle tutkimusmatkalle Venezuelaan mentorinsa Frank Chapmanin ja Wirt Robinsonin kehotuksesta. Matkallaan hän rakastui brittiläisen maahanmuuttajaperheen tyttäreen Alicia Elvira Tuckeriin. Phelps palasi Yhdysvaltoihin mukanaan pieni näytekokoelma, jonka hän luovutti American Museum of Natural Historylle. Hän laati ensimmäisen tutkielmansa kokoelman linnuista yhdessä Chapmanin kanssa vuonna 1897 (Birds observed on a collecting trip to Bermúdez, Venezuela. By William Henry Phelps. With critical notes and descriptions of two new species, by Frank M. Chapman). Päätettyään opintonsa Harvardissa Phelps palasi Venezuelaan ja avioitui Alicia Tuckerin kanssa. He asettuivat Maturíniin, missä Phelps aloitti liiketoimintansa myymällä kahvia. Heille syntyi kolme poikaa, joista William Henry Phelps, Jr. avusti häntä myöhemmin kaikessa lintutieteeseen liittyvässä.
Phelps nimesi useita uusia lintulajeja, useimmat yhdessä John Todd Zimmerin tai poikansa kanssa. Näitä olivat muun muassa venezuelanviuhkakerttuli (Myioborus cardonai), keltarillikerttuli (Myioborus pariae), valkonaamakerttuli (Myioborus albifacies), venezuelantinami (Crypturellus ptaritepui) ja venezuelanluhtakana (Rallus wetmorei).
Phelps julkaisi suuren määrän tieteellisiä kirjoituksia.
Isotermi

Isotermit eli lämpötilan samanarvokäyrät yhdistävät sekä luonnossa että kartalla paikkoja, joiden lämpötila on sama. Ne eivät ole kuitenkaan leveyspiirien suuntaisia, koska tuulet ja merivirrat viilentävät tai lämmittävät vaikutuspiireissään alueita eri määrin. Lämpimät tuulet ja merivirrat nostavat keskilämpötiloja, kun taas kylmät laskevat.
Veolia

Historiaa

Yritys tulkitsee historiansa alkaneen 14. joulukuuta 1853, jolloin keisarillisella määräyksellä perustettiin vesiyhtiö Compagnie Générale des Eaux (CGE). Jo samana vuonna se sai sopimuksen veden toimittamisesta Lyoniin ja seitsemän vuotta myöhemmin yhtiö teki 50-vuotisen vedentoimitussopimuksen Pariisiin. Vuonna 1867 François Grandjouan voitti sopimuksen Nantesin katujen likavesien ja saastan poistamisesta ja muuttamisesta lannoitteeksi.  Vuonna 1870 Soulierin veljekset käynnistivät vanhojen mattojen ja sanomalehtien keräys-, osto- ja myyntitoiminnan. Edellä mainitut toiminnot yhdistyivät vuosina 1980 ja 1990 CGE:n kanssa.  Vuonna 1880-luvulla CGE:n vesiliiketoiminta laajenee ulkomaille: Venetsiaan, Istanbuliin ja Portoon. Vuonna 1935 perustetaan lämmitys- ja ilmastointijärjestelmiä toimitava Chauffage Service. Tämä yhdistyy toisen yrityksen kanssa 1960 ja liitetään CGE:hen 1967.
Vuonna 1980 tehdään laajoja yritysjärjestelyjä. CGE:hen muodostuu neljä keskeistä liiketoiminta-aluetta, jotka Veolialla oli vielä 2010-luvulle tultaessa. Vuonna 1994 CGE:stä tulee Euroopan suurin yhdyskuntien ympäristöpalvelujen toimittajayritys. Vuonna 1998 CGE Group muuttaa nimensä Vivendiksi. Seuraavana vuonna perustetaan Vivendi Environnement, johon yhdistetään Vivendi Water (vesiliiketoiminta), Onyx (jätteenkäsittely), Dalkia (energia) ja Connex (liikenne). Vuonna 2000 yhtiö listautuu Pariisin pörssiin. Emokonserni Vivendi Universal:in omistusosuus Vivendi Environnementista pienenee viidennekseen. Tällöin yritys on jo käytännössä itsenäinen  toimija. Yhtiönimeksi vaihdetaan Veolia Environnement vuonna 2003. Vuonna 2005 yhtiön kaikki neljä liiketoiminta-aluetta nimetään Veolia-brändin mukaisesti: Veolia Water, Veolia Environmental Services, Veolia Energy (Dalkia) ja Veolia Transport.
Maaliskuussa 2011 Veolia Environnement ja Ranskan valtiollinen La Caisse des dépôts et consignations perustavat Veolia Transdev S.A. -osakeyhtiön, johon silloiset liikenneyhtiöt Veolia Transport ja Transdev yhdistetään. Maaliskuussa muodostettu yhteisyritys Veolia Transdev muutti nimensä Transdev S.A.:ksi.
Milton Glaser

Milton Glaser (s. 26. kesäkuuta 1929 New York) on yhdysvaltalainen graafinen suunnittelija, joka tunnetaan parhaiten New Yorkin kaupungille suunnittelemastaan valtavan suositusta ja monia jäljittelijöitä saaneesta I Love New York -logosta ja vuoden 1966 psykedeelisestä Bob Dylan -julisteestaan. Yhdessä Clay Felkerin kanssa hän perusti New York Magazine -aikakauslehden 1968.

Elämä ja ura

Glaser valmistui graafiseksi suunnittelijaksi New Yorkin Cooper Union -oppilaitoksesta. Vuonna 1954 perusti Push Pin Studios -suunnittelutoimiston yhdessä Edward Sorelin, Seymour Chwastin ja Reynold Ruffinsin kanssa. Glaser ja Chwast johtivat studiota parikymmentä vuotta, jona aikana siitä tuli kansainvälinen graafisen suunnittelun suunnannäyttäjä.
Vuonna 1974 Glaser perusti Manhattanille oman yrityksensä Milton Glaser Inc., jonka kautta hän on tehnyt yritysgrafiikkaa, myymäläsuunnittelua, pakkauksia ja tuotemuotoilua asiakkainaan muiden muassa JetBlue Airways, Target-vähittäiskauppaketju, muotoiluyritys Alessi, Juilliard School -musiikkioppilaitos, monet muut oppilaitokset ja teatterit sekä aikakauslehdet.
Vuonna 2004 Glaserille myönnettiin Cooper-Hewitt-museon National Design Award -elämäntyöpalkinto. Vuonna 2009 presidentti Barack Obama myönsi hänelle National Medal of Arts -kunniamerkin.
Glaserin töitä on muun muassa Cooper Hewitt -museon, Lontoon Victoria and Albert Museumin ja Jerusalemin Israel-museon kokoelmissa.

Glaserin töiden yksityisnäyttelyjä ovat järjestäneet muun muassa New Yorkin Museum of Modern Art 1975, Pariisin Pompidou-keskus 1977, New Yorkin Lincoln Center 1981, Cooper Union 1984 sekä Italiassa Vicenzan museo ja Bolognan Galleria Comunale d’Arte Moderna 1989 ja Nuages-galleria Venetsiassa 2000. Vuonna 1997 Japanin Suntory-museo järjesti Push Pin Studios -toimiston takautuvan näyttelyn.
Glaserista tehtiin vuonna 2009 dokumenttielokuva To Inform and Delight: The World of Milton Glaser. Vuonna 2014 Glaserilta tilattiin tunnusgrafiikka New Yorkin mainosmaailmasta kertovan Mad Men -televisiosarjan viimeistä tuotantokautta varten, joka sijoittuu 1960-luvun lopulle.
Rick Ross

Biografia

Rick Ross syntyi Mississippissä vuonna 1976 mutta varttui Carol Cityssä Floridassa. Valmistuttuaan Carol City Senior High Schoolista hän jatkoi opintojaan Albany State Universityssä. Myöhemmin hän liittyi 8Ball & MJG:n Suave House Recordsiin. Ross teki myös sopimuksen Slip-n-Slide -levy-yhtiön kanssa.
19. lokakuuta 2011 Ross joutui sairaalaan ja perumaan keikkansa. Hänellä on ollut toistuvia ongelmia terveytensä kanssa.
Krista Uusi-Kinnala

Krista Uusi-Kinnala (s. 3. maaliskuuta 1997) on suomalainen kiekonheittäjä. Hän edustaa Laitilan Jyskettä ja hänen valmentajanaan toimii Anne Lehto.
Kinnala karsiutui loppukilpailusta alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 ja MM-kilpailuissa 2016.  Bydgoszczin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui seitsemänneksi.
Kalevan kisoista Uusi-Kinnala on saavuttanut kiekonheiton hopeaa vuonna 2017. Hänen ennätyksensä ulkoradoilta on 53,48 metriä (2017) ja hallista 49,60 (2017).
Evelina Hromtšenko

Evelina Leonidovna Hromtšenko (ven. Эвелина Леонидовна Хромченко, s. noin 1974 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen muotitoimittaja.
Hromtšenkon isä oli taloustieteilijä ja äiti venäjän kielen ja kirjallisuuden opettaja. Kertomansa mukaan hän sai äitinsä, tätinsä ja isoäitinsä opastuksella perehdytystä muodin saloihin sekä englantilaiseen ja saksalaiseen kulttuuriin jo lapsuudessaan. Hän opiskeli journalistiikkaa Moskovan yliopistossa ja saavutti niin sanotun punaisen diplomin.
Vuonna 1994 Hromtšenko ryhtyi toimittamaan teinitytöille tarkoitettua Karusel (Карусель) -lehteä, muutti sen sisällön muotitietoisempaan suuntaan ja vaihtoi sen nimeksi Marusjan. Miehensä Aleksandr Šumskin kanssa Hromtšenko perusti Artefakt-tiedonvälitystoimiston. Tämän päätoimittajana hän oli järjestämässä reilun vuoden aikana kymmeniä lehdistökonferensseja, joihin osallistuivat muun muassa Sharon Stone, Brad Pitt, Giorgio Armani, Linda Evangelista ja Pierre Carden. Artefakt ryhtyi toimittamaan Russian Fashion Week -nimistä viikkojulkaisua. Alkaen 1999 Evelina Hromtšenko on ollut L'Officiel-lehden Venäjän osaston luova päätoimittaja.
Nykyään Hromtšenko on tunnettu Venäjän television Ykköskanavalla päivittäisestä muotiohjelmasta Modnyi prigovor (Модный приговор), jossa hän kertoo yhdessä Slava Zaitsevin ja Arina Šarapovan kanssa moskovalaisen muodin uusimmista virtauksista. Iäkäs herrasmies Zaitsev on olevinaan makutuomari, Šarapova puolustusasianajaja ja Hromtšenkolla on syyttäjän osa.
Hromtšenko teki cameo-esiintymisen televisiosarjassa Ne rodis krasivoi (Не родись красивой) vuonna 2005.
Air Force 1

Air Force 1 on suunnittelija Bruce Kilgoren luoma Nike-urheilujalkine. Se on ensimmäinen koripallokenkä, jossa on käytetty Niken Air-ilmatyynytekniikkaa.
Air Force 1 on saanut nimensä Yhdysvaltain presidenttiä kuljettavasta lentokoneesta, Air Force One:sta. Kenkää on saatavana varrettomana, puolikorkeana ja korkeavartisena mallina ja lukuisissa eri väreissä, materiaaleissa ja kuoseissa. Air Force 1:n korkeavartisessa versiossa on nilkan ympärillä tarranauha, joka antaa lisätukea nilkalle.

Historia

Nike esitteli Air Force 1:n vuonna 1982, mutta jo seuraavana vuonna sen tuotanto lopetettiin. Kenkä julkaistiin uudelleen vuonna 1986 Niken Swoosh-logon kera. Kenkä oli lähestulkoon sama kuin vuonna 1982 lukuun ottamatta muutamaa ulkonäöllistä muutosta. Sittemmin kenkää on valmistettu yli 1 700:ssa eri värimuunnelmassa ja sitä on myyty arviolta 800 miljoonan Yhdysvaltain dollarin edestä.

Käyttö

Kenkä oli jo alun perin suosittu paitsi koripallonpelaajien, myös kaupunkilaisnuorten käytössä. Edelleen nykyisinkin Air Force 1 on suosittu jalkine osana nuorisokulttuuria ja katumuotia eri puolilla maailmaa. Air Force 1 -kenkiä ovat käyttäneet muun muassa hip hop -artistit kuten Snoop Dogg, The Game ja 2pac. Vuonna 2002 rap-artisti Nelly julkaisi singlen "Air Force Ones". Kappale kertoo siitä kuinka hän osti kyseiset kengät. Kenkämallia käytetään edelleen myös koripalloilijoiden keskuudessa. Sitä käyttävät niin katukoripallonpelaajat kuin myös alan ammattilaiset. NBA-pelaajat kuten Rasheed Wallace ja Jerry Stackhouse ovat pelatessaan käyttäneet Air Force 1 -kenkiä.
Combat Zone Wrestling

Combat Zone Wrestling (CZW) on Philadelphiassa Yhdysvalloissa toimiva showpainipromootio. Sen painiottelut perustuvat "ultraviolenceen" tai "hardcoreen" ja otteluissa käytetään usein piikkilankaa (joskus kehän narujen tilalla ovat piikkilangat), piikkilankaan käärittyjä pesäpallomailoja, loisteputkia, nastoja, lasia, tikapuita, tulta, pöytiä ja paljon muitakin tavaroita joilla vastustajat telovat toisiaan. CZW on yksi maailman suurimmista hardcore/ultraviolence painipromootioista.

Historia

Vuoden 1998 lopussa John Zandig (John Corson) avasi painikoulun New Jerseyiin, jossa hän koulutti ensimmäisen oppilaansa, Lobon, joka oli hänen entinen työtoverinsa. Muutaman kuukauden päästä hänelle tuli kaksi uutta oppilasta, Nick Gage ja Justice Pain, jotka jo alkuvuonna paljastettiin veljeksiksi. Neljäs koulutettu oppilas oli Ric Blade, jolla oli taustaa taistelulajeista.

Tapahtumat

CZW:lla on kolme jokavuotista tapahtumaa: Cage of Death, Tournament of Death ja Best of the Best.
Vaughan Jones

Sir Vaughan Frederick Randal Jones, KNZM, FRS, FRSNZ (s. 31. joulukuuta 1952) on uusiseelantilainen matemaatikko, joka on tunnettu työstään von Neumannin algebrojen, solmupolynomien ja konformaalisen kuntateorian tutkimuksista. Hän sai Fieldsin mitalin vuonna 1990 ja tuli kuuluisaksi pukeuduttuaan palkintojen jakotilaisuudessa All Blacks -nimisen rugby-joukkueen pelipaitaan. Jones on Kalifornian yliopiston professori ja on Aucklandin yliopiston kunniaprofessori.
Jones syntyi Gisbornessa, Uudessa-Seelannissa ja kävi yläasteen ja lukion Aucklandin Grammar Schoolissa. Hän suoritti Aucklandin yliopistossa yliopisto-opinnot, jossa hän valmistui kandidaatiksi vuonna 1972 ja maisteriksi vuonna 1973. Hän meni jatko-opintoihin Sveitsiin Geneven yliopistoon, jossa hän väitteli tohtoriksi vuonna 1979. Väitöskirjansa Actions of finite groups on the hyperfinite II₁ factor ohjaaja oli André Haefliger. Vuonna 1980 Jones muutti Yhdysvaltoihin. Hän opetti ensiksi Kalifornian yliopistossa vuosina 1980–1981 ja sitten Pennsylvanian yliopistossa vuosina 1981–1985, jonka jälkeen hänestä tuli Kalifornian yliopiston matematiikan professori.
Jones tutkii solmupolynomeja ja hänen mukaansa on nimetty Jonesin polynomi. Keksintö syntyi odottamatta, kun Jones tutki von Neumannin algebroja. Keksintö johti monien klassisten solmuteorian ongelmien ratkaisuun ja lisäsi kiinnostusta tutkia pieniulotteisia topologioita.
Jonesille myönnettiin New Zealand Order of Meritin Distinguished Companionship vuonna 2002.
Suomen vaalipiirit

Eduskuntavaaleja varten Suomi on jaettu nykyisin 13 vaalipiiriin, joista kustakin valitaan niiden asukaslukuun suhteutettu määrä kansanedustajia. Aikaisemmin eduskuntavaalipiireissä käytiin myös tasavallan presidentin valitsijamiesvaalit ennen suoraan kansanvaaliin siirtymistä 1994.

Puoluekannatus vaalipiireissä

Vuoden 2011 vaalit olivat poikkeukselliset, mutta kertovat myös sekä uutta että vanhaa puolueiden kannatuksesta eri vaalipiireissä. Suurin puolue Kokoomus sai suurimman osan kannatuksestaan Uudenmaan, Helsingin, Varsinais-Suomen sekä Pirkanmaan vaalipiireistä. Kokoomuksen kannatus siis sijoittui jälleen etupäässä Etelä- ja Länsi-Suomen suuriin kaupunkiseutuihin. SDP:n kannatusalueet säilyivät perinteisesti Etelä- ja Itä-Suomen pienissä ja keskisuurissa kaupungeissa. SDP oli suurin puolue muun muassa Kymen, Hämeen ja Pohjois-Karjalan vaalipiireissä. Historian suurimman vaalivoiton myötä kolmanneksi nousseen Perussuomalaisten kannatus jakautui suurista puolueista tasaisimmin ympäri Suomea, mutta eniten kannatusta puolue sai rakennemuutosalueilta, joita heijastaa korkea työttömyys. Perussuomalaisten vahvoja alueita olivat Satakunnan, Kymen ja Pohjois-Karjalan vaalipiirit sekä Pirkanmaan maaseutukunnat. Roiman tappion saanut Keskusta sai perinteiseen tapaan suurimman osan kannatuksestaan harvaanasutuilta alueilta etenkin Pohjois- ja Itä-Suomen vaalipiireistä, vaikka puolueen kannatus romahtikin niissä samoin kuin muualla maassa. Vasemmistoliitolle parasta seutua olivat Lapin ja Oulun vaalipiirit ja Vihreille vastaavasti Helsinki ja Uudenmaan vaalipiiri. RKP:n kannatus jatkui uskollisena ruotsinkielisillä alueilla, joita on etenkin Vaasan vaalipiirissä. Myös Kristillisdemokraattien kannatus perustui enemmänkin kuntiin kuin kokonaisiin vaalipiireihin. Luodon ja Pedersören kunnat olivat KD:lle jälleen muuta maata selvästi suosiollisemmat kansanedustajaksi valitun Peter Östmanin äänimäärien myötä.

1945–1948

Viipurin läänin entiset asukkaat eivät äänestäneet eduskuntavaaleissa 1945 ja eduskuntavaaleissa 1948 tosiasiallisten asuinpaikkojensa vaalipiireissä, vaan Viipurin läänin itäisen vaalipiirin entiset äänestäjät äänestivät muodostaen yhteisen vaalipiirin ympäri Suomen Kymen läänin itäisessä vaalipiirissä, joka oli uudelleen vallinneet olosuhteet huomioon otettu Viipurin läänin itäinen vaalipiiri sisällöltään jotkin kunnat lisättyinä.
Tempelhof

Tempelhof on yksi Berliinin kaupunginosista (saks. Ortsteil). Se kuuluu Tempelhof-Schönebergin hallintoalueeseen (saks. Bezirk). Vuoden 2011 lopussa Tempelhofilla oli 56 669 asukasta. Sen pinta-ala on 12,2 km² ja väestötiheys 4645 as./km². Tempelhof tunnetaan etenkin Tempelhofin lentoaseman sijaintipaikkana.
Vuosina 1920–2000 Tempelhofin, Mariendorfin, Marienfelden ja Lichtenraden kaupunginosat muodostivat hallintoalueen, jonka nimi oli myös Tempelhof. Vuonna 2001 Tempelhofin hallintoalue yhdistettiin Schönebergin hallintoalueeseen, johon kuuluivat Schönebergin ja Friedenaun kaupunginosat. Uuden, kuusi kaupunginosaa käsittävän hallintoalueen nimeksi tuli Tempelhof-Schöneberg.
Tempelhofin nimi juontuu Temppeliherrain ritarikunnasta, joka 1200-luvulla perusti paikalle linnakkeen. Ensimmäinen kirjallinen maininta Tempelhofista on vuodelta 1290. Tempelhofin kirkko, joka rakennettiin noin vuonna 1220, tuhoutui toisessa maailmansodassa ja korvattiin sen jälkeen pienemmällä.
Mannus

Mannus on myyttinen germaanikansojen esi-isä. Roomalainen historioitsija Tacitus kertoo teoksessaan Germania, että Mannus oli vanhojen runojen mukaan Tuisto-jumalan poika, Maan poika. Mannuksella puolestaan oli kolme poikaa, Ingvo, Irmin ja Istvo, joista germaanien eri kansat muinaisten uskomusten mukaan polveutuivat. Poikien nimien mukaan heimot nimettiin ingaevoneiksi, herminoneiksi ja istaevoneiksi. Ingaevonit asuivat lähinnä valtamerta (Pohjanmeri ja Itämeri), herminonit puolestaan sisämaassa ja muita kutsuttiin istaevoneiksi. Tacitus kertoo myös tarun toisen version, jonka mukaan Mannuksella oli useampia poikia, ja nämä olisivat olleet sveebien, vandaalien ja muiden tunnettujen heimojen esi-isät.
Joe Lovano

Joe Lovano (s. 29. joulukuuta 1952 Cleveland, Ohio) on yhdysvaltalainen jazzsaksofonisti, jonka pääsoitin on tenorisaksofoni. Hän soittaa myös muita saksofoneja sekä huilua, alttoklarinettia ja rumpuja. Vuonna 1996 Down Beat -lehden lukijaäänestyksessä Lovano äänestettiin vuoden jazzmuusikoksi ja vuoden jazzalbumin tekijäksi. Sama albumi, Quartets, sai myös Grammy-ehdokkuuden.

Elämä ja ura

Joe Lovanon isä oli parturi ja sivutoiminen tenorisaksofonisti, Lovanon mukaan heidän kotikaupunkinsa Clevelandin parhaita. Poika sai oman saksofoninsa 11-vuotiaana, soitteli teini-iässä Motown-tyylisissä soulyhtyeissä ja pääsi sitten opiskelemaan Berklee College of Musiciin Bostoniin. Siellä hänen kurssitovereitaan olivat muiden muassa John Scofield ja Bill Frisell.
1970-luvun puolivälissä Lovano soitti detroitilaisessa Lonnie Smithin yhtyeessä ja kiersi vuosikymmenen loppuvuosina Woody Hermanin big bandin ja läpi 1980-luvun Mel Lewisin big bandin jäsenenä. Samaan aikaan hän soitti myös Paul Motianin triossa yhdessä Bill Frisellin kanssa sekä Carla Bleyn ja Charlie Hadenin kokoonpanoissa.
Vuonna 1995 Joe Lovano perusti oman kvintettinsä nimeltä Symbiosis, jonka laulajana toimi hänen vaimonsa Lisa Silvano. Samana vuonna Village Vanguardissa äänitetty albumi Quartets julkaistiin tammikuussa 1996 ja se tuotti Grammy-ehdokkuuden ja Down Beat -lehden vuoden parhaan jazzalbumin tittelin. Lovano itse valittiin vuoden jazzmuusikoksi.
Lovano on julkaissut improvisaatioaiheisen opetus-DVD:n Joe Lovano. Improvisation: Developing a Personal Approach (2003). Hän teki yhdessä Gunther Schullerin kanssa musiikin vuoden 1997 elokuvaan Face Down.

Lovano Suomessa

Joe Lovano on vieraillut Suomessa useasti 1970-luvulta lähtien ja opettanut Sibelius-Akatemian opiskelijoita.Hän on vieraillut ainakin kahdesti Pori Jazz -festivaaleilla: vuonna 1995 yhdessä Lee Konitzin, Bill Frisellin, Paul Motianin ja Marc Johnsonin kanssa sekä vuonna 1997 ison 12-jäsenisen yhtyeensä kanssa. UMOn vieraana häntä on kuultu 1994 ja 2005. Maaliskuussa 2012 Joe Lovano konsertoi Helsingin Savoy-teatterissa McCoy Tynerin kvartetin kanssa. Huhtikuussa 2015 Lovano vieraili jälleen Savoy-teatterissa yhtyeensä Joe Lovano’s Village Rhythm Band kanssa. Hän tulee Sibelius-Akatemian Sibafest-tapahtumaan tammikuun lopussa 2016.
Aja ääneti, aja syvällä

Juoni

Edvard 'Rich' Richardsson on nuori luutnantti joka on pitkän palvelun jälkeen saanut ensimmäisen päällikkyytensä, ikivanhan jos ongelmallisen sukellusveneen S-16.  Hänellä on apunaan kolme upseeria: reserviupseerikoulusta valmistuneet Jim Bledsoe ja Keith Leone sekä aliupseerista kohonnut Tom Schultz.
Miehet saavat aluksen kuntoon mutta aikanaan sekin tarvitsee uutta huoltoa - ja totta kai se osuu joulun - 41 ajalle.  Sekin katkeaa kun Jim joutuu varoittamatta päällikkyystutkintoon - ja reputtaa viime hetkellä.  
Rich saa puhuttua hänelle paikan miehistössään ja yllättäen vanha alus luovutetaan Puolan laivastolle.  Entinen miehistö saa uuden Gato-luokan alus Mursun josta tuleekin hyvä alus.
Nyt on sotaan lähdön aika,
Taistelu kuorii pojista miehiä ja lopulta Rich haavoittuu neljännellä matkalla, nyt Jimistä tulee päällikkö lopultakin.
Rich toipuu vammoistaan ja Jim kunnostautuu; eräänä iltana miehet puhuvat kaunansa puhki ja tekevät sovinnon.  
Kun Rich saa uuden Ankerias -nimisen sukellusveneen, Jim miehineen katoaa pahamaineisessa Bungo-salmessa Japanin rannikolla; Rich lähtee hakemaan kostoa ja lopulta upottaa erityistehokkaan vihollisryhmän - lopuksi ajaen keulallaan näiden pelastusveneet palasiksi.
Tästä seuraa henkinen kriisi, joka paranee kun Rich vaarantaa henkensä pelastaessaan kolme haavoittunutta lentäjää kumiveneestä.
Loppuriveiltä selviää että hän on saanut kaikesta Medal of Honorin eli korkeimman kunniamerkin.
Veikko Halmetoja

Veikko Matias Halmetoja (s. 16. kesäkuuta 1977 Turku) on suomalainen kuvataidekriitikko.
Halmetoja on kirjoittanut paljon taiteilijaesittelyjä sekä teosanalyysejä näyttelykatalogeihin. Halmetoja on vaikuttanut myös ½-lehden toimituskunnassa ja oli sen ensimmäinen päätoimittaja vuonna 2009. Tätä ennen hän kirjoitti kuvataidekritiikkejä Aamulehteen (2002–2007) ja toimi Galleria Rajatilan tiedottajana (2001). Hän on avustanut muun muassa Helsingin Sanomia, Taide-lehteä ja Vihreää Lankaa.
Halmetoja työskenteli Mäntän kuvataideviikkojen toiminnanjohtajana vuosina 2007−2010. Hän on toiminut näyttelykuraattorina muun muassa Graphica Creativassa 2012 ja Pirkanmaan 5. Triennaalissa. Vuodesta 2010 hän on toiminut myös Kajaanin Runoviikon tiedottajana. Halmetoja on Helsingissä olevan Artag -gallerian johtaja.
Aiemmin Halmetoja on työskennellyt Rosa Meriläisen edustaja-avustajana 2003–2007 ja ollut Vihreiden puoluehallituksen jäsen 2003–2007. Halmetoja on ollut vihreiden edustajana Sara Hildénin taidemuseon johtokunnassa 2000–2008 ja Helsingin kaupungin taidemuseon johtokunnan puheenjohtajana 2009–2012. Halmetoja oli Suomen ylioppilaskuntien liiton hallituksen jäsen 2002.
Halmetoja on avoimesti homoseksuaali. Hän on ollut Setan hallituksen jäsen 2007–2010.
Phillip Island Grand Prix Circuit

Historia

Ensimmäinen katurata avattiin 31. maaliskuuta 1928. Katuradan päällysteenä oli sora. Katurata oli eripituinen eri luokille. Vuonna 1936 avattiin uusi katurata joka oli paljon lyhyempi kuin alkuperäinen rata.
Nykymuotoinen moottorirata avattiin 15. joulukuuta 1956. Radan pinnoite oli alkuaikoina huono, joten rata jouduttiin sulkemaan aika-ajoin, kunnes löydettiin rahoitus pinnoitteen uusimiseen. Rata asfaltoitiin vuonna 1988. Omistajayhtiö Linfoxin rahoituksella rataa uudistettiin vuoden 2006 remontissa useilla miljoonilla dollareilla, rataprofiilin säilyessä ennallaan.
Radalla on vuodesta 1989 alkaen ajettu vuosittain MotoGP-osakilpailu. Ensimmäisen kilpailun voitti Australian oma MotoGP-legenda Wayne Gardner. Seuraavasta vuodesta alkaen radalla on ajettu vuosittain myös Superbiken MM-sarjaa.
Pikkukiitäjä (lintu)

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 10–13 cm, siipien kärkiväli 32–34 cm ja paino noin 25 g. Tummanruskea, räystäspääskyn kokoinen kiitäjä, jolla on valkoinen kurkku ja yläperä. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Lentelee parvina hyönteisjahdissa, lento on tavallisesti hitaampaa kuin isompien kiitäjien. Ääni on vaihtelevan voimakasta viserrystä. Lajista tunnetaan 6 alalajia.

Levinneisyys

Afrikka ja Aasian eteläosat Indonesiaan saakka. Euroopassa, lähinnä Turkissa, mainitaan elävän 1 800–5 000 yksilöä. Lajia ei ole tavattu Suomessa. Osa kannasta on paikkalintuja, osa pohjoisimmista populaatioista muuttaa etelään.

Elinympäristö

Taajamat ja kaupungit, vuoristoseudut.

Lisääntyminen

Pesii yhdyskunnittain rakennuksissa ja kalliojyrkänteillä. Pari pesii samassa kolossa vuodesta toiseen. Munia on 21–3, joskus 4, haudonta-aika on noin 3 viikkoa ja molemmat emot osallistuvat haudontaan. Poikaset lähtevät pesästä lentokykyisinä 5-6 viikon ikäisinä.

Ravinto

Ilmameren hyönteiset ja hämähäkit.