google/wiki40b huggingface dataset:
Emilia Linna

Emilia Linna (s. 1998) on suomalainen pesäpalloilija. Hän edustaa Superpesiksessä Porin Pesäkarhuja sekä 2014 alkaneella Superpesisurallaan Lipottaria ja Kempeleen Kiriä. 28.7.2018 mennessä pelaamissaan 95 Suoerpesiksen runkosarjaottelussa Linna on lyönyt kahdeksan kunnaria ja sata tavallista juoksua, tuonut 35 juoksua ja kerännyt 389 kärkilyöntiä. 14 pudotuspeliottelussa Linna on lyönyt seitsemän juoksua ja kerännyt 41 kärkilyöntiä.
Sirkus Finlandia

Sirkus Finlandia on suomalainen vuonna 1976 perustettu sirkus. Sirkuksen omistaa Jernströmien sirkusperhe. Sirkuksen johtaja eli sirkustirehtööri on Carl Jernström jr. (s. 1980 Vaasa), joka on toiminut tirehtöörinä isänsä Carl-Gustaf Jernströmin jälkeen kevään 2011 kiertueelta alkaen. Sirkus Finlandian kotikaupunki on Raasepori.
Sirkus Finlandian kiertue kattaa koko Suomen. Kiertuekausi alkaa huhtikuun lopulla ja päättyy loka–marraskuun vaihteessa. Sirkus antaa kauden aikana noin 250 näytöstä. Sirkusteltassa on 1 300 istumapaikkaa. Sirkuksessa esiintyy joka vuosi suuri joukko kansainvälisiä sirkustaiteilijoita, joita tulee pääasiassa Saksasta, Englannista, Espanjasta, Ruotsista, Unkarista ja Venäjältä. Joka vuosi mukaan on yritetty saada myös joku suomalainen esiintyjä.
Humanitaarinen suojelu

Humanitaarinen suojelu oli Suomen myöntämän oleskeluluvan peruste. Jos turvapaikanhakija ei täyttänyt turvapaikan eikä toissijaisen suojelun kriteerejä, mutta hän ei voinut palata kotimaahansa huonon turvallisuustilanteen tai ympäristökatastrofin vuoksi, hänelle voitiin myöntää oleskelulupa humanitaarisen suojelun perusteella. Huonoksi turvallisuustilateeksi katsottiin aseellinen selkkaus tai vaikea ihmisoikeustilanne.
Maahanmuuttovirasto myönsi vuosittain muutamia satoja oleskelulupia humanitaarisen suojelun perusteella lähinnä Irakista ja Somaliasta tulleille. Humanitaarista suojelua saivat muun muassa Keski- ja Etelä-Somaliasta kotoisin olevat henkilöt, joiden ei katsottu voivan palata, koska he olisivat voineet joutua vaikeisiin olosuhteisiin. Myös Afganistanissa ja Irakissa oli ollut alueita, joilla oli katsottu olleen humanitaarinen suojelun edellyttämä huono turvallisuustilanne.
Humanitaarinen suojelu poistui ulkomaalaislaista 16. toukokuuta 2016. Muutos ei vaikuttanut jo voimassa olleisiin oleskelulupiin. Kun aiemmin humanitaarisen suojelun perusteella oleskeluluvan saaneen lupa umpeutuu, hänen pitää joko hakea uutta lupaa jollakin toisella perusteella, esimerkiksi työnteon, opiskelun, elinkeinonharjoittamisen tai perhesiteen perusteella, tai poistua maasta.
Humanitaarinen suojelu oli Suomen oma säädös eikä se perustunut kansainvälisiin sopimuksiin.
Liikenne Satuli

Liikenne Satuli Oy on vihtiläinen tilausliikenteen palveluihin keskittynyt linja-autoyhtiö, joka ajaa myös aikataulun mukaista linjaliikennettä ja koululaiskuljetuksia Vihdin ja Lohjan alueella sekä palveluliikennettä Vihdissä. Yrittäjät Tuula Vuori-Satuli ja Aarni Satuli perustivat Liikenne Satuli Oy:n vuonna 1996.
Aluksi yhtiöllä oli vain yksi linja-auto, mutta nykyään 10–63-paikkaisia linja-autoja on 12, joista suurin osa on pienkalustoa.
Paukkuopaste

Käyttö Suomessa

Äänimerkin synty varmistettiin asettamalla radalle kaksi rasiaa, yksi kummallekin kiskolle. Veturin ajaessa yhden parin yli kuljettaja tiesi, että eteenpäin sai ajaa enintään 5 km/h seuraavan kilometrin pituisen matkan, ellei paikalla ollut henkilöä, joka voi kertoa varoituksen syyn. Pimeällä ja sumussa sai ajaa eteenpäin vain siten, että junan edellä kulki henkilö tarkkailemassa syytä varoituksen antoon. Jos kiskoille oli asetettu useampi pari paukkuopasteita, juna oli pysäytettävä.
Ratajakson päällikön tuli joka vuoden alkupuolella pistokokein tutkia paukkuopasteiden kelpoisuus valitsemalla kokeiltavaksi kolme rasiaa kunkin vuoden valmistuserästä. 
Paukkuopasteet eivät enää ole käytössä Suomen rataverkolla.
Antonio Berni

Delesio Antonio Berni (14. toukokuuta 1905 Rosario – 13. lokakuuta 1981 Buenos Aires) oli argentiinalainen taidemaalari. Hän edusti Nuevo Realismo (Uusi realismi) nimistä taiteilijaryhmää, jota voi pitää Latinalaisen Amerikan vastineena sosialistiselle realismille.
Joseph Hubert Hart

Joseph Hubert Hart (s. 26. syyskuuta 1931) on yhdysvaltalainen katolisen kirkon pappi, joka toimi Cheyennen piispana vuosina 1978–2001.
Hart syntyi Kansas Cityssä, Missourissa. Hänet vihittiin papiksi 1. toukokuuta 1956 ja hän työskenteli eri seurakunnissa Kansas Cityssä, kunnes hänet vihittiin Cheyennen vihkipiispaksi 1. heinäkuuta 1976. Hän toimi hiippakunnan yleisvikaarina ja pastorina Casperissa ennen vihkimistään Cheyennen piispaksi 25. huhtikuuta 1978. Piispana hän oli muun muassa Yhdysvaltain katolisten piispojen konferenssin hallinnon jäsen. Hän jäi eläkkeelle 26. syyskuuta 2001.
Vuonna 2002 Hartia epäiltiin 14-vuotiaan pojan seksuaalisesta ahdistelusta 1970-luvulla, mutta hänet vapautettiin myöhemmin epäilyistä. Hart haastettiin vuonna 2004 oikeuteen kolmen lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä, jotka tapahtuivat 1970- ja 1980-luvuilla. Vuonna 2005 viides henkilö syytti häntä hyväksikäytöstä. Vuonna 2008 hiippakunta maksoi Hartin ja muiden pappien uhreille yhteensä 10 miljoonaa dollaria korvauksia.
Luka Dončić

Ammattilaisura

Dončić aloitti uransa KK Union Olimpijan junioreissa. Hän teki 13-vuotiaana viisivuotisen sopimuksen espanjalaisen suurseuran Real Madridin kanssa.
Dončićista tuli huhtikuussa 2015 nuorin Real Madridin edustusjoukkueessa pelannut pelaaja, sekä Espanjan pääsarjan kolmanneksi nuorin debytantti. Kaudella 2015–2016 hän kuului jo joukkueen vakiomiehistöön. Hän kuului vuoden 2018 Euroliigan voittaneeseen joukkueeseen ja hänet valittiin Euroliiga-kauden 2017–2018 kuten myös Euroliigan lopputurnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Atlanta Hawks varasi Dončićin vuoden 2018 NBA:n varaustilaisuudessa numerolla 3 mutta myi hänet saman tien Dallas Mavericksiin.

Maajoukkue

Dončić on edustanut myös Slovenian miesten maajoukkuetta, jossa hän voitti Euroopan mestaruuden vuonna 2017. Loppuottelun kolmannella neljänneksellä loukkaantunut Dončić valittiin EM-turnauksen tähdistöviisikkoon.
Emilio Simeon Allué

Emilio Simeon Allué (s. 18. helmikuuta 1935 Huesca) on espanjalaissyntyinen, Yhdysvalloissa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hän kuuluu salesiaaneihin. Hänet vihittiin papiksi 22. joulukuuta 1966 ja nimitettiin Bostonin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Croaen titulaaripiispaksi 24. heinäkuuta 1996. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bernard Francis Law, jota avustivat Theodore Edgar McCarrick ja Robert Joseph Banks.
Allué jäi eläkkeelle 30. kesäkuuta 2010.
Nikolai Gubenko

Nikolai Gubenko (s. 17. elokuuta 1941 Odessa) on venäläinen näyttelijä, teatterinjohtaja, elokuvaohjaaja ja poliitikko. Hän toimi Neuvostoliiton viimeisenä kulttuuriministerinä vuosina 1989–1991. Länsimaissa Gubenko tunnetaan parhaiten neuvostoajan elokuvistaan, kuten Siipirikot (1976), Lomalaiset (1981) ja Elämää, elämää (1983). Hän kuuluu moskovalaisen Taganka-teatterin perustajiin ja on toiminut sen johtajana.
Orpokodissa varttunut Nikolai Gubenko opiskeli näyttelijäksi Neuvostoliiton valtiollisessa elokuvakoulussa (VGIK) Sergei Gerasimovin ja Tamara Makarovan ohjauksessa. Hän valmistui näyttelijäksi 1964 ja elokuvaohjaajaksi 1970. Hänen ensimmäinen pääroolinsa oli Marlen Hutsijevin elokuvassa Olen 20-vuotias (Mne dvadtsat let, 1965) ja myöhempiä rooleja hän teki omien ohjaustöidensä ohella muun muassa Andrei Smirnovin elokuvassa Enkeli (Angel, 1967) ja Gleb Panfilovin elokuvassa Pyydän puheenvuoroa (Prošu slova, 1976).
Gubenko ohjasi ensimmäisen pitkän näytelmäelokuvansa Prišjol soldat s fronta (1971) yhteistyössä Vasili Šukšinin kanssa. Hänen parhaana ohjaustyötään pidetään yleensä omakohtaista lapsuuskuvausta Siipirikot (1976), joka kilpaili Cannesin elokuvajuhlilla 1977. Lomalaiset (1981) varoitteli pikkuporvarillisten arvojen leviämisestä neuvostokansan keskuuteen. Gubenkon viimeiseksi elokuvaohjaukseksi on jäänyt Zapretnaja zona (”Kielletty vyöhyke”, 1988).
Mihail Gorbatšov nimitti Gubenkon Neuvostoliiton kulttuuriministeriksi 1989, ja Gubenko on ainoa tuossa virassa ollut taiteilija. Hän erosi virasta Neuvostoliiton vallankaappausyrityksen 1991 yhteydessä, mutta palasi monien toivomuksesta virkaan.
Tactic Games

Historia

Perheyhtiön tarina alkoi Suomessa vuonna 1967, jolloin Nelostuote toi markkinoille suuren suosion saavuttaneen lautapeli Kimblen. Nykyään pelit valmistetaan Tactic-tuotenimen alla. Nelostuotteen nimi on vaihtunut Tactic Games Oy:ksi tammikuussa 2014. Tactic Games osti Mölkky-tavaramerkin oikeudet vuonna 2016.

Myönnettyjä palkintoja:

Satakunnan Vuoden Yrittäjä 2018 -palkinto 
Vuoden yritys 2018 -palkinto
Haakon Harteikas

Haakon Harteikas (Håkon II Sigurdsson Herdebrei) oli Norjan kuningas 1157–1162. Haakon oli Sigurd Munnin avioton poika, ja hän seurasi valtaistuimella setäänsä Östeniä. Haakonin surmasi Erling Skakke 7. heinäkuuta 1162.
Giuseppe Casale

Giuseppe Casale (s. 28. syyskuuta 1923) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 3. helmikuuta 1946 ja nimitettiin Vallo di Lucanian hiippakunnan piispaksi 26. lokakuuta 1974. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Sebastiano Baggio, jota avustivat Gaetano Pollio ja Giuseppe Carata.
7. toukokuuta 1988 Casale nimitettiin Foggia-Bovinon arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 27. toukokuuta 1999.
Geoff Cameron

Geoffrey Scott ”Geoff” Cameron (s. 11. heinäkuuta 1985 Attleboro, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapallopuolustaja, joka pelaa Englannin Valioliigan Stoke Cityssä ja Yhdysvaltain maajoukkueessa. Hän on pelannut 55 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia vuosina 2010–2017.
Wengerka

Wengerka eli "puolalainen pomppimistanssi" on vanhojentanssi, alun perin unkarilainen kansantanssi Ritka Búza. Kappale on jiddišin kielellä Vengerke ja perustuu 19. vuosisadan Csárdás-tanssiin.
Wengerkan tanssikuvion ytimen muodostaa wengerka-askelikko "ristiin-sivulle-viereen".
ristiote takana (H:n oikea käsi päällä) hyppy, hyppy (H hyppää ensin vasemmalle jalalle, L oikealle) alkaen ulkojalalla, ristiin-sivulle-viereen (H paino oikealla jalalla, näpäyttää vasemman eteen ristiin, vasemman sivulle ja jalat yhteen; L sama, mutta näpäyttää oikealla) hyppii parin kanssa ympäri (H peruuttaa) ristiin-sivulle-viereen H kaksi hyppyä (jälkimmäinen jalka edestä ristiin) ulkopiiriin, L kohti keskustaa, menosuunnan puoleiset jalat (H oikea, L vasen) ristiin-sivulle-viereen ulkojalalla näpäytellen (H oikea, L vasen), H:lla kädet ristissä rinnan korkeudella hyppii yksin ympäri palaa takaisin parin luo (H vasemmalla alkaen, L oikealla) ristiin-sivulle-viereen (H näpäyttää vasemmalla, L oikealla), korjaa samalla otteen (takaristiote) hyppii parin kanssa ympäri kertaa alusta
Katharina Schütz Zell

Katharina Schütz Zell (o.s. Schütz; s. 1498, Strasbourg – k. 1562, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta), oli elsassilainen (saksalainen) protestanttinen naiskirjailija, maallikkovaikuttaja, hyväntekijä, saarnaaja ja kirkkoäiti. Hän toimi erityisesti Strasbourgissä. 
Hänen vanhempansa olivat Jacob Schütz ja Elisabeth Gester. Hähen puolisonsa oli pappi Mathias (Matthäus) Zell (1477–1548), ja Katharina oli ensimmäisiä julkisesti papin naineita naisia. Hän puolusti avioliittoaan myös kirjallisella työllään. 
(Artikkeli on keskeneräinen)
Quest (kirjallisuus)

Quest on fantasiakirjallisuuden alalaji, jossa päähenkilö on yleensä matkalla pelastamaan maailmaa. Tarinan lopussa on usein jokin suuri tapahtuma, joka muuttaa maailman. Tyypillistä Questille on myös, että päähenkilöt ovat jatkuvasti liikkeellä tarkoituksenaan saada maailma takaisin raiteilleen.
Vaikka rajat fantasiakirjallisuuden alalajeissa ovat jokseenkin häilyviä, eivätkä teokset usein edusta puhtaasti vain yhtä lajia, voisi Questin esimerkkinä mainita muun muassa J. R. R. Tolkienin Taru sormusten herrasta -trilogian.
Salles-la-Source

Salles-la-Source on kunta Aveyronin departementissa Midi-Pyrénées'n hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 1 800 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Salles-la-Sourcen pinta-ala on 78 neliökilometriä.
Suomalais-norjalainen kulttuuri-instituutti

Suomalais-norjalainen kulttuuri-instituutti (norj. Finsk-norsk kulturinstitutt) on vuonna 1997 perustettu kulttuuri-instituutti. Instituutin toiminnan tavoitteena on vahvistaa Suomen ja Norjan välistä yhteistyötä kulttuuri- ja yhteiskuntaelämän alueilla sekä lisätä tietoa Suomen kulttuurielämästä Norjassa ja Norjan kulttuurielämästä Suomessa. Kulttuuri-instituutin taustalla ovat kahdenväliset kulttuurirahastot Suomalais-norjalainen kulttuurirahasto ja Norjalais-suomalainen rahasto. Kulttuurirahastojen hallitukset valitsevat instituutin hallituksen, jossa on jäseniä Norjasta ja Suomesta. Kulttuuri-instituutti saa perusrahoituksensa Suomen valtion budjetista opetusministeriön kautta.
Instituutti kuuluu Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituuttien verkostoon, jonka tavoitteena on tehdä suomalaista kulttuuri- ja tiedemaailmaa tunnetuksi ulkomailla. Verkoston muodostavia instituutteja on yhteensä seitsemäntoista. Kukin instituutti on sopeuttanut rakenteensa ja toimintatapansa asemamaansa olosuhteisiin. Erilaisuudestaan huolimatta instituutit toimivat samoista peruslähtökohdista ja yhteistyössä sekä keskenään että paikallisten organisaatioiden ja suomalaisten toimijoiden kanssa. Suomalais-norjalainen kulttuuri-instituutti tekee yhteistyötä myös muiden instituutioiden kanssa, jotka pitävät yllä yhteyksiä Suomen ja Norjan välillä.

Toiminta

Instituutin tavoitteena on tehdä suomalaista kulttuuria ja taidetta tunnetuksi Norjassa sekä edistää kulttuurivaihtoa Suomen ja Norjan välillä.
Kulttuuri-instituutilla oli aiemmin tiloissaan oma galleria, jossa esiteltiin suomalaista kuvataidetta, muotoilua, arkkitehtuuria ja taidekäsityötä. Nykyään kulttuuri-instituutti ei omista galleriatiloja, vaan järjestää sen sijaan kulttuuritapahtumia yhteistyössä norjalaisten kulttuurilaitosten kanssa ympäri Norjaa. Instituutin kulttuuriohjelma käsittää edellä mainittujen taidemuotojen lisäksi muun muassa konsertteja, elokuvaesityksiä, kirjailijailtoja, esitelmätilaisuuksia ja seminaareja.
Kulttuuri-instituutti toimii aktiivisesti suomalaisen taiteen ja kulttuurin näkyvyyden lisäämiseksi koko Norjassa muun muassa välittämällä suomalaisia taiteilijoita Norjan festivaaleille. Instituutti toimii läheisessä yhteistyössä Suomen Norjan suurlähetystön ja muiden Norjassa toimivien suomalaistahojen kanssa.

Sijainti ja osoite

Suomalais-norjalainen kulttuuri-instituutti toimii ajanmukaisissa tiloissa Kuninkaanlinnan (Slottsparken) puistoa vastapäätä Oslon keskustassa. Instituutin toiminta-alueeseen kuuluu koko Norja. Instituutin osoite on Wergelandsveien 23 B, 0167, Oslo.
Korihaiden kausi 2018–2019

Johtokunta

Seuran johtokunnassa tapahtui kesän aikana muutoksia, kun kesällä 2017 Korihaiden puheenjohtajaksi valittu Ville Laaksonen siirtyi sivuun tehtävistään. Hänen tilalleen hallitus valitsi pitkäaikaisen seura-aktiivin Johanna Kutilan, josta tuli seuran ensimmäinen naispuheenjohtaja. 1. elokuuta Korihait palkkasi Jouni Grönroosin seuran henkilöstö- ja talousjohtajaksi.

Joukkue

Kauden 2017–2018 jälkeen Korihaissa jatkoi Vesa-Pekka Laine, jonka kanssa Korihait oli tehnyt kahden vuoden sopimuksen vuonna 2017. Joulukuussa 2017 Korihaiden päävalmentajaksi nimetty Damion Dantzler teki toukokuussa 1+1 vuotisen jatkosopimuksen Korihaiden kanssa. Tammikuussa 2019 Korihait purki Dantzlerin valmentajasopimuksen ja pestasi Dantzlerin tilalle portugalilaisvalmentaja Pedro Monteiron.
30. toukokuuta Miikka Marttinen teki Korihaiden kanssa sopimuksen. Marttinen liittyi Korihaihin I-divisioona A:ssa pelaavan Jyväskylä Basketball Academyn riveistä. Samalla Korihait teki jatkosopimuksen oman kasvatin Roope Viinikkalan kanssa.
29. kesäkuuta Korihait ilmoitti tehneensä sopimukset takamies Emil Osmanu Djeenin sekä ensimmäisen ulkomaalaisvahvistuksen Bryan Colemanin kanssa.
16. heinäkuuta Korihait teki sopimukset takamiehien Topias Kuukkasen ja yhdysvaltalaisen Mario Edwardsin kanssa.
20. heinäkuuta Korihait teki sopimukset Mika Nuolivirran ja Brandon Conleyn kanssa.
29. heinäkuuta Korihait teki sopimuksen yhdysvaltalaisen Stephon Jelksin kanssa.
6. elokuuta Korihait teki jatkosopimuksen Marius van Andringan kanssa.
19. marraskuuta Korihait purki yhteisymmärryksessä Vesa-Pekka Laineen sopimuksen.
14. joulukuuta päävalmentaja Dantzler nosti 15-vuotiaan Aamos Nikulan edustusjoukkueeseen. Nikula debytoi samana iltana BC Nokiaa vastaan antaen yhden koriin johtaneen syötön.
21. joulukuuta Korihait teki sopimuksen Chris Jenkinsin kanssa.
12. tammikuuta 2019 Korihait nosti junioreista 15-vuotiaan Tommi Lehtosen edustusjoukkueeseen.
15. tammikuuta Korihait nosti junioreista Eemil Wahlbäckin edustusjoukkueeseen.
28. helmikuuta Korihait tiedotti tehneensä sopimuksen Teemu Hartikaisen kanssa. Samalla seura tiedotti, että Emil Osmanu Djeen ei jatka loppukautta Korihaissa.
3. huhtikuuta Korihait tiedotti purkaneensa Brandon Conleyn sopimuksen pelaajan pyynnöstä.
Kalle Ahonen

Kalle Anselmi Ahonen (s. 12. joulukuuta 1906 Evijärvi) oli suomalainen maanviljelijä ja kirjailija.
Joseph Roth

Joseph Roth (2. syyskuuta 1894 Brody, Galitsia, Itävalta-Unkari – 27. toukokuuta 1939 Pariisi, Ranska) oli itävaltalainen kirjailija.
Rothin kotikaupunki, Lvivin lähellä sijaitseva Brody, oli tyypillinen galitsialainen pikkukaupunki, jolle antoivat leimansa sekä puolalainen, juutalainen että ukrainalainen kulttuuri. Roth aloitti opinnot ensin Lvivissä, sitten Wienissä, mutta ensimmäinen maailmansota keskeytti opinnot ja hän liittyi Itävallan armeijaan. Sotakokemus vaikutti hyvin pitkään hänen elämäänsä, kuten myös Habsburgien vallan romahtaminen synnyttämällä häneen kodittomuuden tunteen, joka leimasi myös hänen tuotantoaan.
Muutamien romaanien jälkeen syntyivät Job ja Radetzky-marssi, joihin hänen maineensa lähinnä pohjautuu. Hän muutti Hitlerin valtaannousua edeltävänä päivänä 30. tammikuuta 1933 Pariisiin, ja jo helmikuussa hän kirjoitti enteellisesti ystävälleen Stefan Zweigille:
» Olet jo varmasti ymmärtänyt, että olemme menossa kohti katastrofia. Yksityisen katastrofin lisäksi – kirjallinen ja taloudellinen puoli elämästämme on tuhoutunut – edessä on uusi sota. Enpä panisi penniäkään likoon henkemme puolesta. Heidän on onnistunut luoda barbaarihallinto. Älä huijaa itseäsi, helvetti on valloillaan.»
Alkoholiongelmastaan huolimatta Roth oli hyvin tuottelias ennenaikaiseen kuolemaansa saakka. Hänen viimeinen teoksensa, pienoisromaani Pyhän juomarin legenda, on hänen hienoimpia teoksiaan. Siinä hän kuvaa vanhan juoppolallin yrityksiä palauttaa arvokkuutensa ja maksaa velkansa. Roth on haudattu Pariisiin Thiaisin hautausmaalle.
Ateria

Ateria on syömishetki, jolloin nautitaan ruokaa. Aterioille on yleensä varattu tietty hetki päivästä. Aterioita tarjoillaan kotona, ravintoloissa tai kahviloissa. Myös erikoistilaisuuksissa, kuten syntymäpäivillä, häissä ja vuosijuhlissa tarjoillaan yleensä ateria. Suomessa myös kouluissa tarjoillaan oppilaille vähintään yksi ateria päivässä.
Parnas

Parnas (ven. Парнас) on Pietarin historiallinen kaupunginosa nykyisessä Viipurin piirissä, kaupungin pohjoisosassa lähellä Pietarin kehätietä ja Suvalan alueen Shuvalovskiy puistoa. Parnasin läpi kulkee keskustaan johtava Prospekt Engelsa, joka saa alkunsa kehätiestä. Parnasin mukaan on nimetty alueella sijaitsevan Pietarin sinisen metrolinjan pääteasema sekä kehätien varrella oleva Mega Parnas -ostoskeskus.
Eino Jauri

Eino Jauri, vuoteen 1918 Enroth (12. elokuuta 1886 Laihia – 1. maaliskuuta 1972 Tampere) oli opetusneuvos, joka toimi opettajan ja rehtorin tehtävien lisäksi myös usean eri lehden toimittajana ja julkaisi tietokirjoja liiketalouden alalta.

Henkilöhistoria

Jaurin vanhemmat olivat asianajaja Karl Theodor Enroth ja Maria Mara ja puoliso vuodesta 1910 näyttelijä Tyyne Halme. Jauri tuli ylioppilaaksi 1904 ja valmistui filosofian kandiaatiksi 1908. Hän toimi kauppakoulun opettajana Kuopiossa 1909–1912 ja Viipurissa 1912–1917. Jauri oli Kauppalehden toimittaja 1917–1925, Viikko-Sanomien päätoimittaja 1926–1930, Talousmiehen 1928–1929 ja Finnish Trade Reviewin 1930–1931. Liiketaidon päätoimittaja Jauri oli 1930–1945 ja Liikemaailman 1939–1945. Suomen Liikemiesten Kauppaopistossa opettajana vuodesta 1929 ollut Jauri oli oppilaitoksen rehtori 1940–1956. Opetusneuvoksen arvonimen hän sai 1948.
Loch Nessin salaisuus 2

Loch Nessin salaisuus 2 (saks. Das zweite Wunder von Loch Ness, suomeksi myös nimellä Loch Nessin salaisuus jakso 2) on vuonna 2010 valmistunut saksalainen koko perheen seikkailuelokuva, joka on jatkoa elokuvalle Loch Nessin salaisuus. Elokuvan aiheena on Loch Nessin hirviö.
Elokuva kertoo pienestä Tim-pojasta, jonka äiti kuoli autokolarissa, kun hän lähti hakemaan sairastuneelle pojalleen lääkettä. Kun Tim isineen lähtee Skotlantiin, kukaan ei usko Timin isän löytävän Loch Nessin hirviötä mistään. Niinpä Tim lähtee etsimään Nessietä todistaakseen, että hänen isänsä on oikeassa. Juuri samaan aikaan eräs metsästäjäporukka lähti etsimään Loch Nessiä. Heidän apurinsa oli saanut varastettua Timiltä Loch Nessin järvelle vievän kartan, mutta ei aio antaa sitä muille, vaan pitää sen salaperäisesti itsellään Tämä alkaa jo herättää pieniä epäilyksiä muissa miehissä, ja he pitävät apuriaan silmällä. Tarina huipentuu siihen kun jokainen metsästäjäporukan jäsen saa surmansa salaperäisesti matkan aikana ja viimeisiksi jäävät eräs nainen ja mies, joka oli saanut varastettua kartan. Kun nainen joutuu hengenvaaraan ja hänen henkensä riippuu vain tuosta salaperäisestä miehestä, hän tajuaa että tuo mies oli surmannut muut ja aikoo surmata naisenkin, koska hän haluaa itse Loch Nessin löytöpalkkion. Lopussa kumminkin Tim saa surmautettua miehen ja todistettua Nessien olemassaolon. Palkkioksi hän saa Nessien munan huolehdittavakseen.
Paavali Kaski

Paavali Alarik Kaski ent. Kask (24. toukokuuta 1893 Valkeakoski – 24. huhtikuuta 1919) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen äitinsä oli Ida Maria Kask.

Opinnot

Kaski kävi kansakoulun ja Haminan taistelukoulu vuonna 1918.

Jääkärikausi

Kaski työskenteli palosotilaana Viipurissa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 20. syyskuuta 1916, josta hänet siirrettiin 1. maaliskuuta 1917 alkaen pataljoonan 3. komppaniaan. Hän suoritti Polangenissa vuonna 1917 järjestetyn erikoiskurssin (pommarikurssi).

Suomen sisällissota

Kaski astui Suomen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 Saksassa vannottuaan ensin sotilasvalan ja kirjoitettuaan sitoutumissopimuksen. Tämän jälkeen hänet ylennettiin Suomen armeijan aliupseeriksi. Takaisin suomeen hän palasi 18. helmikuuta 1918 jääkärien etujoukon mukana Vaasaan, josta hänet määrättiin Satakunnan rintamalle, missä hän sai 23. helmikuuta 1918 tehtäväkseen aseiden toimittamisen Parkanoon, missä hänen tuli kouluttaa paikallisia vapaaehtois- ja asevelvollisjoukkoja.
Maaliskuun toinen päivä vuonna 1918 hän sai käskyn, joka määräsi hänet lähtemään vapaaehtoisista Jalasjärveläisistä kootun 110 miehisen joukon johtajana Ikaalisiin, missä hän johdatti joukkonsa Ikaalisten ympäristön taisteluihin. Kun kymmenen päivää oli taisteltu Kaski palasi joukkoineen takasin Parkanoon. Seuraavaksi hän sai tehtäväksi marssittaa joukkonsa Parkanosta 21. maaliskuuta 1918 Osaraan, matkalla hänen joukkoihinsa yhdistettiin vielä Karvian nostoväki. Osaralle saavuttuaan hänen tuomansa joukko yhdistettiin Turun pataljoonaan, missä se määrättiin pataljoonan 3. komppaniaksi. Huhtikuussa vuonna 1918 Hänet siirrettiin Porin rykmentin 3. pataljoonaan 2. komppaniaan. Kaski toimi edellä mainittujen komppanioiden päällikkönä ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Kyröskoskella, Epilän-Tampereen akselilla, Karkussa, Kauvatsalla, Laitikkalassa ja Alvettulassa.

Sisällissodan jälkeinen aika

Kaski palveli sisällissodan jälkeen komppanianpäällikkönä Varsinais-Suomen rykmentin 3. pataljoonan 2. komppaniassa ja hetken myös Lappeenrannan vartiopataljoonassa. Hänet siirrettiin 17. lokakuuta 1918 nuoremmaksi upseeriksi Karjalan kaartin rykmentin 5. komppaniaan.