google/wiki40b huggingface dataset:
Amerikankreikkalaiset

Historia

Tiettävästi ensimmäinen kreikkalainen Amerikassa oli espanjalaisen löytöretkeilijä Panfilio de Narvaezin kanssa samalla aluksella matkannut Don Teodoro tai Theodoros-niminen merimies. On myös väitetty, että Vancouverinsaarella purjehtinut Juan De Fuca olisi todellisuudessa ollut kreikkalaistaustainen ja oikealta nimeltään Ioánnis Fokás. Muita mahdollisesti Amerikassa varhain vierailleita merimiehiä olivat John Griego ja Petros Kreetalainen. Varhaisin kreikkalaisten siirtokunta Yhdysvalloissa oli vuonna 1768 perustettu New Smyrna (”Uusi Smyrna”) lähellä nykyistä St. Augustinea Floridassa. Kreikkalaisten ohella siirtokunnassa oli myös esimerkiksi korsikalaisia. Siirtokunta osoittautui kuitenkin epäonnistuneeksi ja se hylättiin vuonna 1777. Jo tätä ennen suuri osa sen asukkaista oli muuttanut St. Augustineen, jossa kreikkalaiset menestyivät kauppiaina ja pienliikemiehinä. Kaupunkiin rakennettiin kreikkalainen koulu ja kirkko.
Suurempi aalto kreikkalaisia siirtolaisia tuli Yhdysvaltoihin Kreikan vapaussodan seurauksena vuodesta 1821. Yhdysvaltalaiset lähetyssaarnaajat toivat maahan noin 40 orvoksi jäänyttä kreikkalaislasta, joiden lisäksi muuttajia tuli esimerkiksi Chíoksen saarelta siellä tapahtuneen verilöylyn jälkeen vuonna 1822. Muuttajista osa oli myös kotoisin varsinaisen Kreikan ulkopuolelta, kuten Vähästä-Aasiasta. Vuoteen 1860 mennessä Yhdysvalloissa asui 328 kreikkalaista. Heidän määränsä pysyi pienenä 1880-luvulle saakka, jolloin muuttajia alkoi taas tulla etenkin Peloponnesoksen alueelta Etelä-Kreikasta ja 1890-luvulla myös muualta Kreikasta. Muuttajia tuli edelleen muutamia satoja vuosittain 1900-luvun alussa. Suurin osa heistä oli yksin saapuvia miehiä ja noin 30 % ennen vuotta 1930-muuttaneista palasi takaisin Kreikkaan. Kreikkalaisten muuttajien määrää rajoittaneita kiintiöitä suurennettiin 1920-luvulla pariin otteeseen ja vuosien 1925–1929 välillä maahan tuli 10 883 kreikkalaista. Vuonna 1953 maahan saapui noin 17 000 kreikkalaista pakolaisina. Maahanmuuttajakiintiöt poistettiin kokonaan vuonna 1965 ja maahanmuuttoa kannustettiin niiden henkilöiden kohdalla, joilla oli jo perhettä Yhdysvalloissa. Kiintiöiden poiston jälkeen maahan tulleet kreikkalaiset olivat edeltäjiään keskimäärin paremmin koulutettuja ja mukana oli myös suurempia määriä naisia.

Kulttuuri

Yhdysvaltojen kreikkalaiset ovat pääosin ortodokseja ja uskontoon on sekoittunut myös vanhoja uskomuksia, kuten esimerkiksi usko pahaan silmään. Pahalta silmältä ja epäonnelta suojaudutaan erilaisin tavoin, kuten esimerkiksi pitämällä erilaisia amuletteja. Joulun, pääsiäisen ja uudenvuoden lisäksi amerikankreikkalaiset juhlivat monia ortodoksisen kirkon pyhäpäiviä, sekä Kreikan itsenäisyyspäivää. Itsenäisyyspäivän juhlinnoissa saatetaan käyttää kansallispukuja. Kreikkalainen ruoka on suosittua Yhdysvalloissa ja kreikkalaiset ravintolat ovatkin menestyneet hyvin.
Vanguard Productions

Vanguard Productions, Inc., usein Vanguard, on tuotantoyhtiö, jonka perusti amerikkalainen elokuvatuottaja David O. Selznick sen jälkeen kun hänen yhtiönsä Selznick International Pictures lakkasi toimimasta. Selznickin lisäksi yhtiössä toimi Dore Schary, joka teki yhtiössä ollessaan runsaasti elokuvia.
Vaikka Selznick International lopetettiin, se toimi kuitenkin jonkinlaisena Vanguardin kuoriyhtiönä niin kauan kuin Selznickillä oli levityssopimus United Artistsin kanssa. Kun sopimus raukesi, Vanguardin filmien levittäjänä toimi joko RKO Radio Pictures tai Selznick Releasing Organization

Oikeudet

Kuten muidenkin Selznickin tuottamien elokuvien, myös Vanguardin elokuvien oikeudet omistaa nykyisin American Broadcasting Company, ja kotivideoiden oikeuksia valvoo Metro-Goldwyn-Mayer. Merkittäviä poikkeusia ovat Minä näin hänet ensin, jonka omistaa Warner Bros. Turner Entertainmentin kautta, ja Lumottu veri.
Kuivannon kirkko

Kuivannon hautausmaa

Kirkon vieressä on kuivantolaisten hautausmaa sankarihautoineen. Kirkkomaalla on myös Uudenkylän asevarikon räjähdyksessä vuonna 1965 surmansa saaneiden hauta ja muistokivi.
Tehtaanpuisto

Tehtaanpuisto (ruots. Fabriksparken), jota usein kutsutaan myös Sepän­puistoksi, on puisto Helsingin Puna­vuoren etelä­laidalla, Mikael Agricolan kirkon ympärillä. Sitä rajoittavat etelässä Tehtaan­katu, idässä Laivurinkatu ja luoteessa Sepänkatu. Kirkon tontti lähes jakaa puiston kahtia, mutta sen kohdalla Sepänkadun varressa oleva kapea puisto­vyöhyke yhdistää sen osat toisiinsa.
Puiston itäosassa on jalkapallokenttä, jota talvisin käytetään myös luisteluratana. Sen länsi­puolella kirkon vieressä lasten leikkipuisto. Näiden välitse johtaa puu­rivien reunustama jalankulkutie Laivurin- ja Tehtaan­katujen risteyksestä Sepän­kadulle lähelle Albertin­kadun etelä­päätä.

Historia

Nykyisen Tehtaan­puiston alueella oli 1800-luvun alkupuolella senaattori ja vapaaherra Otto Wilhelm Klinkowströmin puutarha kasvihuoneineen. Se oli myös yleisölle avoinna ja kesä­iltoina suosittu kävelypaikka.
Vuonna 1834 puu­tarhan alue luovutettiin Suomen kaartin käyttöön pää­asiassa ampumarata-alueeksi vuoteen 1883 saakka. Ampuma­radan ohella alueella oli kuitenkin edelleen myös vihannes­istutuksia, ja sitä nimitettiinkin pitkään Kaartin puutarhaksi. Koska laajalla alueella ampumaradan lähistölläkin oli vaarallista liikkua ja luodit lensivät tosinaan merelle saakka, sen lakkauttamisesta syntyi kaupungin ja kaartin välille pitkäaikainen kiista. Joulukuussa 1866 alueella sijainnut ruutivarasto räjähti, minkä seurauksena monet lähistöllä sijainneet talot vaurioituivat asuin­kelvottomiksi ja muuallakin kaupungissa monet ikkunat särkyivät. Tapaus vauhditti ampuma­radan siirtoa, ja vuonna 1869 se poistettiinkin alueelta.
Kaartin poistuttua alue siirtyi kaupungin hallintaan. Osaa siitä käytettiin myöhemmin kansakoululaisten viljelys­palstoina, mutta muutoin se oli vahvistetusta asema­kaavasta huolimatta pitkään hoitamatonta varasto­aluetta. Kasvi­huoneet purettiin 1910-luvulla, mutta niiden kivijalat säilyivät 1930-luvulle saakka.
Vuonna 1875 vahvistetun asemakaavan mukaan alueelle olisi tullut huomattavasti nykyistä laajempi puisto, joka olisi ulottunut pohjoisessa Pursi­miehen­kadulle saakka. Puistosta olisi johtanut leveä puistokatu, Röddälds­esplanaden (Punanotkon esplanadi) pohjoiseen nykyisen Koulu­puistikon kautta Erottajalle sekä myös etelään meren rantaan. Vuonna 1887 asema­kaavaa kuitenkin muutettiin, ja puistoalue pieneni nykyiselleen. Samana vuonna puisto sai ruotsin­kielisen nimen Fabriksparken, jonka suomenkielinen käännös vahvistettiin viralliseksi vuonna 1928. Puiston samoin kuin sen ohi kulkevan Tehtaankadun nimi johtuvat sen eteläpuolelle 1800-luvun lopulla suunnitellusta tehdasalueesta
Vuonna 1920 Suomen ensimmäisten messujen aikana alueella toimi tivoli.
Mikael Agricolan kirkko valmistui alueelle vuonna 1935.
Puistoalue kuului Eiran kaupungin­osaan vuoteen 1977 saakka, jolloin asema­kaavan muutoksella kaupunginosien raja siirrettiin Sepän­kadulta Tehtaan­kadulle.
Leikkiviä poikia rannalla

Omistushistoria

Pariisilainen taidekauppias Georges Petit myi heinäkuussa 1885 maalauksen kreivi Vladimir Šeremetjoville, mutta varsinainen ostaja oli keisarinna Maria Fjodorovna. Edelfelt peräsi rahojaan taidekauppiaalta kirjeellä, jonka säveltäjä, keräilijä Juhani Komulainen löysi pariisilaiselta huutokauppakamarilta.
Maalauksen osti helsinkiläinen taidekauppias W. Sjöberg vuonna 1930 Leningradista Anitškovin palatsin myyntiin pannusta kokoelmasta. Sjöbergiltä maalaus siirtyi Ateneumin kokoelmiin.
Santiago Denia

Seurajoukkueura

Santi aloitti ammattilaisuransa kotikaupunkinsa Albacetestä. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa maan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa 6. syyskuuta 1992 Sevillaa vastaan. Ensiesiintymisensä jälkeen hän onnistui vakiinnuttamaan pelipaikkansa joukkueen avauskokoonpanossa, ja kauden edetessä hänestä tuli yksi joukkueen luottopelaajista.
Vuonna 1995 Santi siirtyi Atlético Madridiin. Hän voitti joukkueessa ensimmäisellä kaudellaan 1995–1996 maan pääsarjamestaruuden sekä cupin. Otteluita sarjakauden aikana hänelle kertyi yhteensä 37.
Kauden 1999–2000 päätteeksi Atlético Madrid tippui Segunda Divisióniin. Hänen asemansa joukkueessa myös laski seuraavien kausien aikana, peliajan jäätyä vähemmälle. Kaudeksi 2004–2005 hankittu Pablo aiheutti lisää kilpailua kyseisellä pelipaikalla, eikä Santi lopulta pelannut kauden ensimmäisen puoliskon aikana otteluakaan. Tammikuussa 2005 hän palasi kasvattajaseuraansa lainasopimuksella, josta kuitenkin tehtiin pysyvä kauden päätyttyä. Hän solmi joukkueen kanssa kaksivuotisen sopimuksen.
Santi päätti pelaajauransa kauteen 2006–2007. Hän pelasi urallaan yhteensä 362 sarjaottelua ja teki niissä 10 maalia.

Maajoukkueura

Santi teki ensiesiintymisensä Espanjan maajoukkueessa 11. lokakuuta 1997 vuoden 1998 MM-karsintaottelussa Färsaaria vastaan. Toisen ja viimeisen esiintymisensä hän teki maaliskuussa 1998 ystävyysottelussa Ruotsia vastaan.
Tom Jones (romaani)

Juoni

Tom Jones kertoo Tom-nimisestä löytölapsesta, jonka hyväntahtoinen kartanonherra Allworthy adoptoi. Tarina jatkuu Tomin kasvuna aikuisuuteen ja edelleen päätymisenä naimisiin. Romaani on jaettu kolmeen osaan. Ensimmäinen käsittelee Tom Jonesin rakastumista naapurin Sophia Westerniin. Toisessa osassa Tom Jones joutuu donquijotemaisiin seikkailuihin ja lähtee taistelemaan jakobiittiarmeijaa vastaan Skotlantiin. Viimeisessä kolmanneksessa Tom Jones yrittää löytää uudelleen Sophian jakobiittikapinan jälkeen.

Tyyli

Fielding kääntyy Tom Jonesissa jokaisen luvun alussa lukijan puoleen välillä velmuillen ja välillä filosofoiden. Hän siteeraa teoksessa sekä Horatiusta että Aristotelesta. Lukujen alut lähtevät liikkeelle periaatteessa vakavasti, mutta hiljalleen paljastuu, ettei kirjailijaa eikä filosofeja pidä ottaa turhan vakavasti. Välillä Fielding myös nokittelee lukijaa ja antaa tälle ironisia neuvoja.
Kertomus on rakennettu klassisten mytologiasankareiden kertomusten tapaan. Tarina heittäytyy välillä näennäisesti epämerkittäviin suuntiin, ja koko tarinaa alleviivaa säädytön huumori, minkä takia Samuel Johnson sanoi, ettei todennäköisesti tiedä yhtä turmeltunutta teosta.
Roosa Lukkarinen

Elämä ja urheilu-ura

Lukkarinen nousi Lappeenrannan Catzin edustusjoukkueeseen kaudella 2009–2010. Seuranneella kaudella hän ei pystynyt pelaamaan leikkaukseen johtaneen polvivamman ja siitä seuranneen yhdeksän kuukauden pelikiellon vuoksi. Lukkarinen voitti Catzissa Suomen mestaruuden kausilla 2009–2010 ja 2011–2012 sekä Suomen cupin vuonna 2012.
Kaudeksi 2012–2013 Lukkarinen muutti pääkaupunkiseudulle opintojen perässä ja edusti kauden verran Keravan Kori-80:aa. Hän kirjautti kauden aikana pääsarjauransa parhaat tilastolukemat, 8,9 pistettä ja 5,4 levypalloa ottelua kohden.
Syksyllä 2013 Lukkarinen siirtyi edustamaan I-divisioonassa pelannutta Tampereen Pyrintöä. Hän pelasi kauden 10,0 pisteen ja 6,6 levypallon keskiarvoilla. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi I-divisioonajoukkue Joensuun Katajaan.
Lukkarinen lähti Katajasta kauden 2015–2016 jälkeen. Hän siirtyi kaudeksi 2016–2017 takaisin pääsarjatasolle, Espoo Basket Teamiin.
Lukkarinen on kärsinyt useista loukkaantumisista: polvivammansa lisäksi hänen kätensä on murtunut ja nilkoissa on ollut myös ongelmia. Hän on pelannut urallaan 23 A-nuorten maaottelua.

Yksityiselämä

Lukkarisen perheeseen kuuluvat äiti, isä, isosisko ja pikkuveli. Hän pelasi aikaisemmin myös jalkapalloa mutta luopui lajista polvivamman jälkeen. Lukkarinen kävi Kimpisen lukion urheilupainotteista linjaa ja opiskeli myös Laurea-ammattikorkeakoulussa rikosseuraamusalaa aikeenaan pääsy Tampereen poliisiammattikorkeakouluun.
Viheltäjäsammakot

Ulkonäkö ja koko

Täysikasvuisen yksilön pituus on 1-25 cm. Viheltäjäsammakot on varsin monimuotoinen heimo.

Levinneisyys ja elinympäristö

Heimon lajeja tavataan enimmäkseen trooppisessa Amerikassa. Viheltäjäsammakoita esiintyy sekä vedessä, maalla että puissa.
Poinzi

Poinzi oli Yle TV2 -kanavalla osana Galaxia esitettävä lasten liikuntaohjelma, jossa katsojat saivat luoda hahmon internetissä. Hahmoja olivat: koira nimeltään Viilee, porsas nimeltään Ciidu, virtahepo nimeltään Virtane ja lisko nimeltään Limu. Tehtävänä lasten tuli  täyttää joka päivä hahmon tiedot internetissä. (Yöunen pituuden, liikunnan määrän, ruokavalion, ym.) Ohjelmaa juonsi Ville "Mongo" Mononen. Ohjelman ovat käsikirjoittaneet Pirkko-Liisa Perttula ja Ville Mononen. Ohjelman ensimmäinen jakso esitettiin sunnuntaina 30. lokakuuta 2005.
Keskimmäinen pakaralihas

Keskimmäinen pakaralihas (lat. musculus gluteus medius) kuuluu pakaralihaksiin eli ihmisellä sijaitsee jalassa ja eläimillä takaraajassa. Ihmisen muita pakaralihaksia ovat iso pakaralihas ja pieni pakaralihas. Eläimillä vastaavat lihakset ovat pinnallinen pakaralihas ja syvä pakaralihas. Keskimmäinen pakaralihas lähtee lonkkaluun suoliluusta ja päättyy reisiluuhun. Lihas osallistuu lonkkanivelen ojentamiseen ja takaraajan loitontamiseen.
Bill Frist

William Harrison ”Bill” Frist, Sr. (s. 22. helmikuuta 1952) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän syntyi Nashvillessä, Tennesseessä, ja istui Yhdysvaltain senaatin jäsenenä vuosina 1995–2007.
Lääkäriksi valmistunut Frist suuntautui urallaan sydän- ja keuhkokirurgiaan. Hän toimi senaatin enemmistöjohtajana vuosina 2003–2007.
Frist päätti jättää senaatin kahden kauden jälkeen; häntä seurasi Bob Corker. Frist ilmoitti marraskuussa 2006 myös päätöksestään olla osallistumatta vuoden 2008 presidentinvaaleihin.
Andrássy út

Katu

Andrássy út voidaan jakaa kolmeen osaan. Ensimmäinen osa on noin kilometrin pituinen, ja se ulottuu tien alusta Bajcsy-Zsilinszky útilta kahdeksankulmaiseen Oktogonin risteykseen. Sitä reunustavat korkeat asuinrakennukset, joiden pohjakerroksissa on kalliita liikkeitä. Ensimmäisen osan varrella sijaitsevat muun muassa Unkarin valtionooppera, entinen baletti-instituutti Dreschlerin palatsi ja Ferenc Lisztin musiikkiakatemia. Toinen osa ulottuu Oktogonista Kodály köröndin ympyräaukiolle, ja se on edellistä osaa leveämpi ja kolmekaistainen molempiin suuntiin. Tämän osan varrella on muun muassa niin sanottu Terrorin talo, joka on ollut natsien salaisen poliisin päämaja toisen maailmansodan aikana ja AVOn päämaja kommunistihallinnon aikana. Bulevardin viimeinen osa kulkee Kodály köröndiltä Sankarien aukiolle, jonne katu päättyy. Talot ovat kauempana tiestä, mikä tekee viimeisestä osasta leveämmän.

Historia

Budapest laajeni nopeasti 1870-luvulla, kun Buda ja Pest yhdistettiin, ja uutta kaupunkia alettiin pitää todella Unkarin pääkaupunkina. Kaupunki oli kuitenkin kasvanut melko epäsäännöllisesti ja suunnittelemattomasti. Pääkaupungin rakentamista suunnittelemaan muodostettiin komissio, joka haki mallia Lontoosta. Se hahmotteli uuden bulevardin kulkemaan suunnittelemattoman kaupunkialueen halki.
Bulevardin rakennustyöt alkoivat 1872, ja se avattiin 1876. Ympäröivä infrastruktuuri valmistui 1885, jolloin kaikki 131 uutta rakennusta olivat valmiina. Siemens & Halske rakensi 1893–1896 Andrássy útin alle manner-Euroopan ensimmäisen metron.
Unesco valitsi Andrássy útin maailmanperintöluetteloon Budapestin kohteen laajennuksena vuonna 2002. ICOMOSin arvion mukaan se on hyvä esimerkki 1800-luvun kaupunkisuunnittelusta ja arkkitehtonisesti yhtenäinen kokonaisuus uusrenessanssityylisine rakennuksineen, jotka rakennettiin yhden vuosikymmenen aikana.
Mike Reilly

Seurajoukkueura

Reilly on Columbus Blue Jacketsin neljännen kierroksen 98. varaus vuodelta 2011. Hän ei ole kuitenkaan pelannut vielä NHL:ssä tai Blue Jacketsin farmiseurassa Springfield Falconsissa. Kaudesta 2012–2013 lähtien Reilly on pelannut Minnesotan yliopiston Golden Gophers -joukkueessa.

Maajoukkueura

Reilly voitti Yhdysvaltain alle 20-vuotiaiden maajoukkueen kanssa MM-kultaa vuonna 2013 Ufasta. Reilly teki turnauksessa tehot 1+2. Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkueessa hän on pelannut vuodesta 2015 lähtien ja kuului joukkueeseen myös vuoden 2015 MM-kilpailuissa, joista Yhdysvallat saavutti pronssia.

Muuta

Montréal Canadiens varasi vuonna 1977 Reillyn isän Michael J. Reillyn kahdeksannella varauskierroksella NHL:ään, mutta hän ei pelannut siellä yhtään ottelua.
Odette

Odette on eräs henkilöhahmo Marcel Proustin teoksessa Kadonnutta aikaa etsimässä.
Odetten tyttönimi ei tule teoksen aikana esille, mutta se tiedetään, että hän on ollut nuoruudessaan mallina taiteilija Elstirille Nizzassa tekaistulla nimellä Miss Sacripant. Voidaan todeta, että hän on viettänyt taiteellista elämää, poseerannut alasti ja ehkä toiminut prostituoituna, josta hänen liikanimensä ”Sacripant”.
Hän avioituu ensimmäisen kerran Pierre Saylor de Verjusin, Crécyn kreivin kanssa. Kreivi on aristokraatti, mutta verraten köyhä. Sittemmin he eroavat.
Kertoja Marcel kohtaa Odetten lapsena setänsä Adolphen luona. Odette on ”Ruusujen daami, joka eittämättä on sedän elättämä. Odette tekee voimakkaan vaikutuksen kertojaan, joka ei ymmärrä kuin hyvin paljon myöhemmin, että kyseinen nainen oli juuri Odette.
Kun Swann kohtasi Odetten Verdurinien salongissa, häntä kutsuttiin nimellä Odette de Crécy. Heidän seurustelunsa ja sittemmin avioliittonsa järkytti Combrayn porvaristoa, joka ei voinut ymmärtää niin erisäätyisten ihmisten avioliittoa. Swannin rakkaustarina Odetten kanssa käsittää luvun Swannin rakkaus teoksen osassa ”Swannin tie”. Rakkauden sokaisema Swann ei nähnyt, että Odette oli ”helppo nainen”, ja kesti kauan ennen kuin Swann rohkeni tehdä tälle ehdotuksiaan. Swann pyytää Odettea vaimokseen vasta, kun hän ei enää rakasta tätä. Odette ehkä pettää miestään joidenkin rakastajiensa kanssa.
Odette perustaa salongin, josta tulee vähitellen seurapiirien loistavin. Hänen taiteellinen makunsa, joskus jopa vulgaari, hienostuu Swannin vaikutuksesta. Swannin kuoltua hänellä ei ole vaikeutta jatkaa sosiaalista nousuaan avioitumalla Forchevillen kreivin kanssa. Tultuaan Odette de Forchevilleksi, hyvin varakkaaksi, hän saattaa naittaa tyttärensä Gilberten kreivi Robert de Saint-Loup’lle. Näin hän saattaa yhteen Swannin tien ja Guermantesin tien Jälleenlöydetty aika -niteen lopulla.
Anton Buttiġieġ

Elämäkerta

Buttiġieġ syntyi Qalassa, Gozolla, ja valmistui Maltan yliopistosta. Varsinaiselta koulutukseltaan hän oli lakimies; lisäksi hän työskenteli mm. Times of Maltan ja The Voice of Maltan toimittajana. Hän toimi vuosina 1959–1961 Maltan Työväenpuolueen puheenjohtajana ja vuosina 1962–1976 varapuheenjohtajana. Vuonna 1971 hänestä tuli saarivaltion varapääministeri. 
Buttiġieġ pääsi Maltan edustajainhuoneeseen ensimmäistä kertaa vuonna 1955. Hän erosi lokakuussa 1976 aloittaakseen presidenttinä. Hän kuoli 71-vuotiaana 5. toukokuuta 1983.
Iso Kuhajärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 137 hehtaaria eli 1,4 neliökilometriä, se on 3,2 kilometriä pitkä ja 900 metriä leveä. Järvi on kaksiosainen siten, että sen pohjoisosa, jota kutsutaan nimellä Pieni Kuhajärvi, jää pengertien ja lyhyen sillan taakse. Pieni Kuhajärvi on 650 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Sen vedenpinnan korkeus on sama kuin järven pääaltaalla, jota kutsutaan Isoksi Kuhajärveksi. Tällä nimellä tunnetaan myös koko järvi. Pääaltaan pituus on 2,8 kilometriä ja leveys 900 metriä. Sen eteläosaa kutsutaan Vihtataipaleenlahdeksi. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on luodattu. Järven tilavuus on luotauksen mukaan 13,0 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0130 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 9,5 metriä ja suurin syvyys on noin 36 metriä. Järven syvin kohta löytyy järvialtaan eteläosista, missä on laaja syvänne. Syvänteen vuoksi esimerkiksi Talvilahti ja sen eteläpuoliset rannat sykeltavat nopeasti 30 metriin. Pienessä Kuhajärvessä syvin kohta yltää yli 10 metriin. Järven rantaviivan pituus on 8,6 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata lukuun ottamatta lounaisrantoja, jonne ulottuvat kylän vanhat peltomaat. Järven länsipuolelle on kohonnut Vihtavuoren taajama-alue, joka on Jyväskylän kaupunginosa. Siitä ulottuu Brittilänranta järven rantaan asti. Järven lähialueella on taajama-asutuksen lisäksi myös haja-asutusta sekä järven rannoilla että järvelle viettävillä rinteillä. Sen rannoilla on myös vapaa-ajan asutusta. Niille tulee tiet yhdystieltä 16728, seututieltä 640 ja 637 sekä taajama-alueelta. Järvialtaiden välissä kulkeva yksityistie siltoinen on rakennettu Lopotinmäen ja Vihtavuoren välille. Järven itärannalla sijaitsee Kuhankosken erityisammattikoulu ja sen pohjoispuolella kurssikeskus Puustellin Työkylä. Kuhajärven kalliomaalaus sijaitsee järven itärannan tuntumassa. Vihtavuoren uimarannan löytää taajaman pohjoisosassa järven länsipuolen rannassa.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Leppäveden alueella (14.31), jonka Iso Kuhajärven valuma-alueeseen (14.314) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,8 metriä mpy. Järveen laskee kolme johto-ojaa järven lähialueelta ja sen taajama-alueelta, mikä tekee sen valuma-alueesta hyvin pienen ja järven veden vaihtumisesta hitaan. Sen laskujoki Kuhapuro lähtee pääaltaan itärannasta ja se laskee 700 metrin päässä Kuhankosken kanavaan. Kuhapuroon yhtyy pohjoisesta virtaava Lahnajärven laskujoki Lahnajoki .

Historiaa

Vuosien 1963 ja 1967 peruskartoissa on järven rantoihin ulottuvia peltomaita ollut enemmän kuin nykyään. Pienen Kuhajärven ympäristö oli tuolloin viljeltyä ja myös järven muut pohjoispään alueet. Tähän aikaan oltiin Vihtavuorta vasta rakentamassa taajamaksi. Seuraavassa kartassa oli taajama laajentunut suuresti, mutta järvenrantojen maatilat olivat vielä toiminnassa. Brittilänrantaan ulottuva rakentaminen alkoi vasta 1992.