google/wiki40b huggingface dataset:
Deepa Mehta

Deepa Mehta (hindiksi दीपा मेहता) (s. 1. tammikuuta 1950 Amritsar, Punjab, Intia) on intialaissyntyinen kanadalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Mehta tunnetaan muun muassa luonnon elementtejä kuvaavasta trilogiasta Tuli (1996), Maa (1998), ja Vesi (2005), joista viimeisin oli ehdolla Parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi.
Sara Bernat

Sara Bernat on espanjalainen pornonäyttelijä. Hänen aktiivinen uransa kesti vuodesta 1997 vuoteen 2003. Hänet palkittiin FICEB:n parhaan espanjalaisen naisnäyttelijän Ninfa-palkinnolla vuonna 2000. Hän oli myös ehdolla AVN-palkinnon saajaksi vuonna 2002 parhaasta ryhmäseksikohtauksesta videolla.
Lauri Helanterä

Lauri Eskil Helanterä, vuoteen 1934 Helander (8. joulukuuta 1891 Hämeenlinna – 8. huhtikuuta 1962 Hämeenlinna) oli yritysjohtaja, pikaluistelija, luisteluvalmentaja ja Hämeenlinnan Tarmon pitkäaikainen aktiivi.

Henkilöhistoria

Helanterän vanhemmat olivat vaatturimestari Oskari Helander ja Maria Alice Sved ja puoliso vuodesta 1919 Alli Aurora Elo. Seiväshyppääjä Yrjö Helander oli hänen veljensä ja yhtiökumppaninsa. Helanterä kävi teollisuuskoulun Tampereella 1912 ja toimi  Huberilla työnjohtajana 1919–1921, kunnes perusti veljensä kanssa vesi- ja lämpöjohtoliikkeen ja ryhtyi sen toimitusjohtajaksi. Pikaluistelun piirimestaruuksia Helanterällä oli useita, Suomen mestari hän oli 1923 ja 1925 ja ikämiesten Suomen mestari 1933, 1934, 1938 ja 1939. Helanterä oli Suomen Luisteluliiton valmentaja 1934–1948, pikaluistelun olympiavalmentaja hän oli talviolympialaisissa 1936 ja 1948. Hämeenlinnan Tarmon jäsenenä ja sihteerinä toiminut Helanterä oli seuran johtokunnan puheenjohtaja 1938–1952 ja sitten kunniapuheenjohtaja. Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsen hän oli vuodesta 1946.
Erkki Heikkilä (taiteilija)

Erkki Antero Heikkilä (5. toukokuuta 1933 Jyväskylän maalaiskunta – 3. toukokuuta 1996) oli suomalainen taidemaalari.

Taiteellinen ura

Heikkilä syntyi Jyväskylän Taulumäellä sepän perheen 11. lapseksi. Kotona suhtauduttiin koulutukseen, lukemiseen, kulttuuriin ja kaikenlaiseen itsensä kehittämiseen hyvin kannustavasti. Ensimmäinen taiteellinen esikuva Heikkilälle oli Taulumäellä hänen naapurissaan asunut Yrjö Saarinen. Heikkilä hakeutui kansalaisopistoon Helmer Selinin kuvataiteen kurssille ja vuodesta 1948 lähtien Putkilahden kuvataideleireille. Hän opiskeli vuosina 1954–1958 Suomen Taideakatemian koulussa, missä hän myös opetti 1965–1968.
Varhaistuotannossaan Heikkiä maalasi lähinnä suurehkoja tummia maisemia, joiden värisointu on syvä ja surumielinen. Oma linja alkoi löytyä 1950 luvun lopulla. Teosten lähtökohtana oli luonnonelämykseen perustuva sommitelma, joka loi elämystä vastaavan vaikutelman. Teokset olivat ilmavia ja kevyitä ja hieman kubistisvaikutteisia.
1960-luvun alussa Heikkilän työskentelyssä tapahtui merkittävä muutos. Hän hylkäsi taiteen dekoratiivisuuden. Sen sijaan hän alkoi kuvata abstraktismin keinoin uutta mystistä luontosuhdettaan, jonka hän oli löytänyt kallioista, harjuluonnosta, ympäröivissä ihmisissä ja historiassa. Näissä tekniikaltaan informalistisissa maalauksissa hän käsitteli vaikutelmaa maisemasta ja kuvasi samalla ihmisen sisäistä maisemaa. Heikkilä luopui informalismista kuitenkin melko pian ja siirtyi takaisin pehmeän figuratiiviseen taiteeseen, jota hän kutsui realistislyyriseksi.

Teokset

Heikkilän tuotannossa on lukuisasti erilaisia julkisia teoksia kuten lasimaalaus Helsingin Tammisalon kirkossa, seinämaalaukset Helsingin päärautatieaseman yläravintolassa, Keski-Suomen Osuuspankissa sekä Jyväskylän kaupungin kouluissa ja päiväkodeissa.
Gösta Sumelius

Gustaf (Gösta) Oscar Sumelius (29. toukokuuta 1866 Tampere – 7. maaliskuuta 1940 Tampere) oli suomalainen tukkukauppias, valtiopäivämies ja vuorineuvos.
Sumeliuksen vanhemmat olivat tukkukauppias Gustaf Oskar Sumelius (1835–1895) ja Maria Kristina Hydén (1833–1913). Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1885 ja oli sitten Lyypekissä toiminimi Buck & Willmannin palveluksessa 1885–1888. Suomeen palattuaan hän oli isänsä 1859 perustaman tukkukauppaa harjoittaneen toiminimi G. O. Sumeliuksen palveluksessa 1888–1912 ja hänestä tuli liikkeen prokuristi 1893 ja johtaja 1895. Sumelius rakennutti liikkeelle vuonna 1901 uuden liiketalon Tampereen Keskustorin itälaidalle.
Kun toiminimi G. O. Sumelius muutettiin osakeyhtiöksi Sumelius oli uuden yhtiön johtokunnan puheenjohtajana 1912–1916. Hän toimi myös Hammarén & Co Ab:n, Tampereen Puuvilla Oy:n ja Äänekoski Oy:n johtokuntien puheenjohtajana. Sumelius sai vuorineuvoksen arvon 1920.
Sumelius oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä 1898–1920 ja valtuuston puheenjohtajana 1907–1908 sekä varapuheenjohtajana 1905–1906 ja 1912–1915. Hän oli säätyvaltiopäivillä porvarissäädyn edustajana 1904–1905 ja hän toimi Ruotsin varakonsulina Tampereella 1908–1921.
Gösta Sumelius oli naimisissa 1893–1919 Tyra Johanna Charlotta Mörtengrenin (1873–1951) kanssa ja vuodesta 1920 Agnes Maria Thulén (1893–1959) kanssa.
Juovapyrstökotinga

Levinneisyys

Juovapyrstökotingaa tavataan Boliviassa ja Perussa. Sitä on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Miekkaliljat

Ulkonäkö ja koko

Miekkaliljojen korkeus vaihtelee 40–140 senttimetrin välillä.

Lehdet

Lehdet ovat pitkät, teräväkärkiset ja miekkamaiset. Lehden reunat ovat ehytlaitaiset.

Kukat

Kukat ovat suppilomaisia ja sijaitsevat latvatertussa. Kukat ovat väriltään yksi-, kaksi- tai monivärisiä.

Levinneisyys

Miekkaliljojen sukuun kuuluu 260 lajia, joista 250 elää luonnonvaraisena Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, pääosin Etelä-Afrikassa. Kymmenen lajia on luonnonvaraisia Euraasiassa. Miekkaliljoista 160 lajia on kotoisin Etelä-Afrikasta ja 76 trooppisesta Afrikasta. Lajit vaihtelevat hyvin pienistä kasveista, mahtaviin jalostettuihin kukintoihin.

Elinympäristö

Miekkaliljat elävät aurinkoisessa ja lämpimässä paikassa jossa maa on tuore. Kasvi ei siedä kuivuutta eikä märkyyttä. Mukulat istutetaan n. 10 cm syvyyteen ja nostetaan ylös n. syyskuussa ja viedään viileään paikkaan talvisäilytykseen.
Peuralampi (Keuruu, Jukojärvi)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,8 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä.Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 70 600 kuutiometriä eli 0,071 miljoonaa kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 4,0 metriä ja suurin syvyys on 7,2 metriä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Elämäistenjoen valuma-alueeseen (35.627) se kuuluu.
Poliisiauto

Poliisiauto on poliisien virkatehtäviensä suorittamiseen käyttämä auto.
Kero Blaster

Juoni

Pelin päähenkilö on sammakko, joka työskentelee Cat & Frog Inc. yhtiössä, joka kehittää teleportti teknologiaa. Hänen tehtävänään on puhdistaa yhtiön tukkeutuneet teleportit mustista olennoista, joita kutsutaan nimellä "negativus legatia".

Pelaaminen

Kero Blaster on tasohyppelypeli ja se muistuttaa Pixelin aikaisempaa peliä, Cave Storya. Pelin grafiikat ovat pikseligrafiikkaa ja se tekee pelaamisesta retrohenkistä. Peli etenee tasoissa, joihin "Kero" lähetetään vuoroperään teleportin välityksellä. Pelissä on aseiden kehittämismahdollisuus ja tuhoamalla pomoja pelaaja saa uusia aseita sekä apuvälineitä.
Ormus

Ormus tai Ormuz oli 1000-luvulta 1600-luvulle nykyisen Hormuzinsalmen rantoja hallinnut monarkia.
Tärkeä satamakaupunki sijaitsi pohjoisrannikolla noin muutaman kymmenen kilometrin päässä nykyisestä Bandar Abbasista itään. Mongolien vallattua Persian, satama siirrettiin Hormuzin saarelle. Ormus joutui kuitenkin maksamaan veroja Mongolihallitsijoille. 1500-luvun alusta portugalilaiset valloittivat alueen ja Ormusista tuli Portugalin vasalli. 1622 shaahi Abbas I valloitti Hormuzin saaren Englantilaisten avustuksella. Shaahi ei luottanut saarelaisiin ja perusti sataman Bandar Abbasiin. Portugalilaisten joutuivat vetäytymään viimeisestä Persianlahden linnoituksesta 1650. Ormusin kukoistusaika oli 1300- ja 1400-luvuilla. Valtakunnan varallisuus perustui keskeiseen asemaan Intian, Persian ja Arabian välisessä kaupassa.
Ormusissa kävi vuonna 1414 kiinalainen laivasto amiraali Zheng Hen johdolla. Myös Ibn Battuta kävi Ormusissa.
EGS

EGS (s. 1974 Helsinki) on suomalainen graffititaiteilija. Hän aloitti uransa Helsingissä 1980-luvulla, ja on sen jälkeen työskennellyt yli 40 maassa. Viime vuosina EGSin teoksia on ollut esillä museoissa ja gallerioissa, kuten Madridin nykytaidemessuilla, mutta enimmäkseen niihin voi törmätä eri puolilla maailmaa junissa, tunneleissa, katujen varsilla ja hylätyissä rakennuksissa. Kansallisgalleria on hankkinut kokoelmiinsa yhden EGSin teoksen, ja Kampin metroasemalle valmistui Helsingin taidemuseon tilaama teos kesäkuussa 2015.
EGSin henkilöllisyys ei ole yleisesti tiedossa, eikä hänestä ole julkaistu tunnistettavaa kasvokuvaa.
EGS kertoo tehneensä ensimmäiset graffitikokeilunsa vuonna 1986 Helsingin Katajanokalla. Ne olivat hänen mukaansa vaatimattomia rävellyksiä ja ensimmäiset kunnon maalaukset hän teki muutamia vuosia myöhemmin. Ensimmäinen kotimaan ulkopuolelle toteutetut graffitit EGS teki Tukholmaan joulukuussa 1990. 
EGS on kiinnostunut graffitien visuaalisuudesta, mutta myös niitä verhonneesta salamyhkäisyydestä. Kiinnostavinta EGS:lle graffitin teossa on matkustaminen uusiin paikkoihin maalaamaan.
Jättini

Juoni

Manageri Sammy matkustaa Romaniaan edustamansa näyttelijän kanssa. Saatuaan potkut Sammy joutuu auto-onnettomuuteen, ja pelastuu suurikokoisen romanialaisen miehen, Maxin, avulla.
Sammy uskoo Maxissa olevan potentiaalia näyttelijäksi, ja esittelee tälle elokuvateollisuutta. Samalla hän saa tietää Maxin halusta tavata nuoruuden rakkautensa Lilliana, joka oli muuttanut Gallupiin, Yhdysvaltoihin. Sammy lupaa viedä Maxin Lillianan luokse, mikäli tämä suostuu elokuvarooleihin. Näin Max päätyy ensimmäiseen rooliinsa Romaniassa kuvattavaan elokuvaan, josta kaksikko saa palkkioksi lentoliput Yhdysvaltoihin.
Saatuaan tietää uudesta Steven Seagalin elokuvasta, Sammy matkustaa Maxin kanssa kuvauspaikalle. Seagal ei ensin hyväksy Maxia elokuvaan, koska päävihollisen rooli on jo täytetty, mutta muuttaa mieltään kuultuaan Maxin toistavan lainauksia William Shakespearen näytelmästä.
Yhtäkkiä Maxin kunto huononee ja hänelle diagnosoidaan sydänsairaus, jota ei voida hoitaa sydämen siirrolla Maxin sydämen suuren koon takia. Sammy päättää etsiä käsiinsä Lillianan, mutta tämä ei suostu tapaamaan Maxia. Sammy joutuu turvautumaan vaimoonsa, joka esiintyy Maxin edessä Lillianan ja tapaa tämän.
Sammy lopulta päättää palauttaa Maxin Romaniaan, ja vie tämän tapaamaan vanhempiaan, jota Max ei ole tavannut vuosiin. Max kohtaa ilahtuneet vanhempansa, ja jää asumaan heidän kanssaan Sammyn palatessa Yhdysvaltoihin.
George Gé

George Herman Karl Gé (alk. Grönfeldt; 26. kesäkuuta 1893 Pietari – 18. marraskuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen tanssija, koreografi  ja balettimestari. Hän opiskeli balettia Pietarissa Venäjän keisarillisen baletin tanssijan Nikolai Legatin johdolla. George Géstä tuli suomalaisen miestanssin pioneeri, ja hän toimi Helsingin Suomalaisen Oopperan ensimmäisenä balettimestarina sen alkuvuosina 1921–1935.

Tausta

George Grönfeldt syntyi Pietarissa, jossa hänen vanhempansa, liikemies Ernst Grönfeldt ja puoliso Amelie Söderberg asuivat. Hän suoritti musiikkiopintoja Pietarin konservatoriossa ja sai baletin yksityisopetusta Keisarillisen baletin tanssijalta Nikolai Legatilta. Hän hankki myös porvarillisen ammatin ja toimi pankkivirkailijana Pietarissa, mutta musiikki ja tanssi muodostuivat hänelle kuitenkin elämäntyöksi.

Tanssija

Gé toimi tanssijana Mihailovski-teatterissa Pietarissa vuosina 1917–1920, pianistina eri balettikouluissa sekä tanssijana Apollo-teatterissa 1920–1921. Hän siirtyi itsenäistyneeseen Suomeen ja toimi tanssijana ja balettimestarina Suomalaisessa oopperassa 1921–1935. Tämän jälkeen hän siirtyi useiksi vuosiksi ulkomaille ja toimi sekä tanssijana, koreografina, balettimestarina että revyyohjelmien laatijana vuosina 1935–1938 eritoten Ranskassa. Hän lähti sotaa pakoon Ranskasta ja päätyi puolueettomana pysyneeseen Ruotsiin. 
Ruotsissa Gé toimi Tukholman kuninkaallisen oopperan balettimestarina vuosina 1940 ja 1948. Samaan aikaan hän kuitenkin teki vierailuja Oscarsteaterniin ja Stora Teaterniin Göteborgissa. Jo vuodesta 1937 lähtien hän oli laatinut operettikoreografioita Helsingin Svenska Teaterniin. Tätä toimintaa hän jatkoi aina kuolemaansa saakka vuoteen 1962. Vuonna 1955 hän pestautui vuoden ajaksi balettimestariksi Göteborgin Stora Teaterniin. Kotimaahan hän kuitenkin palasi pysyvästi vuonna 1955, jolloin hän aloitti toimintansa Suomen Kansallisoopperassa ja jatkoi tässä tehtävässä kuolemaansa asti.
Kustavi Elovaara

Erik Gustaf (Kustavi) Elovaara (ent. Eriksson, 1. joulukuuta 1867 Alatornio – 31. toukokuuta 1935 Pyhäjärvi Ol.} oli Maalaisliiton kansanedustaja vuosina 1919–1922 Oulun eteläisestä vaalipiiristä.  
Elovaara kävi kuusi luokkaa keskikoulua ja suoritti kameraalitutkinnon Helsingin yliopistossa. Hän toimi Liperin vt. nimismiehenä ja oli maanviljelijä Pyhäjärvellä Ol. 1896–1935.
Aslak Juuso

Aslak Juuso, Ántt' Ásllat, suomalaisittain Kaijukka (1887–1969) oli Enontekiön Yliperällä asunut poromies, jota etelän suomalaiset  kutsuivat myös Yliperän patriarkaksi ja pororuhtinaaksi. Kerrotaan, että hän omisti jopa 3000 poroa. 
Hänet tunnetaan erityisesti ystävyyssuhteestaan Suomen presidenttiin Urho Kekkoseen. Aslak ja hänen puolisonsa Inka Juuso olivat ensimmäisiä saamelaisia, jotka saivat kutsun tasavallan presidentin itsenäisyyspäivän vastaanotolle 6. joulukuuta vuonna 1957.
Aslak Juuso asui perheineen tiettömässä erämaassa Kilpisjärven kylän itäpuolella. Juusoilla oli  kesäasuttava talo Rommajärven (Ropmajávri) rannalla ja sittemmin Raittijärvellä (Ávžžášjávri), jossa yhä asuu Juuson jälkeläisiä. Juuso perusti Raittijärven kesäkylän vuonna 1948.
Aslak Juuso oli osaltaan auttamassa  turistiretkikuntaa, Kaarina Karin porukkaa, joka suuntasi matkansa Halti-tunturille. Kaarina Kari kertoo tästä kirjassaan Haltin valloitus.
Urho Kekkonen kävi usein käsivarressa ja tapasi tällöin myös Aslak Juuson. Heillä oli tapana vetäytyä keskustelemaan asioista kahden kesken turvekammiin. Vaikka Juuso yleensä puhui kohtaamistaan ihmisistä, Kekkosen kanssa käydyistä keskusteluista hän ei tiettävästi puhunut kellekään.
Aslak Juuso on esiintynyt myös lyhyissä dokumenteissa Pohjola poroilla ajaa (1948) ja Tunturin arkea (1961).
Helmikikla

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Helmikiklan tullessa sukukypsäksi, sen väri muuttuu. Kyljen tummat juovat voimistuvat, vaaleat täplät katoavat ja väri muuttuu kellanruskeaksi. Koiraalle kasvaa kyhmy otsaan. Koiras kaivaa kraatterimaisen kuopan hiekkaan ja jää vartioimaan kutua.
Yhdysvaltain kansallinen tiedeakatemia

Yhdysvaltain kansallinen tiedeakatemia (engl. National Academy of Sciences, lyh. NAS) on eri tieteenaloilla vaikuttavien erittäin ansioituneiden tutkijoiden akatemia. Se perustettiin sisällissodan aikana 3. maaliskuuta 1863.
Akatemia jakaa tieteellisistä ansioista useita palkintoja ja julkaisee arvostettua PNAS-tiedelehteä.
Yhdysvaltain tiedeakatemiaan on kuulunut ja kuuluu lukuisia Nobel-palkittuja jäseniä. Akatemia valitsee omat jäsenensä eliniäksi.
Wendell Wyatt

Wendell Wyatt (15. kesäkuuta 1917 – 28. tammikuuta 2009) oli yhdysvaltalainen lakimies ja republikaanisen puolueen poliitikko. Hän istui vuosina 1964–1975 Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Oregonin ensimmäisestä vaalipiiristä.
Wyatt syntyi Eugenessa, Oregonissa, ja muutti perheineen Portlandiin, jossa hän valmistui Jefferson High Schoolista vuonna 1935. Valmistuttuaan Oregonin yliopistosta 1941 hän palveli vuosina 1942–1946 Yhdysvaltain merijalkaväessä. 
Wyatt tuli valituksi kongressiin alun perin erikoisäänestyksellä, joka järjestettiin A. Walter Norbladin kuoleman johdosta. Wyatt ei asettunut uudelleen ehdolle enää vuoden 1974 vaaleissa, vaan aloitti vuonna 1975 työt Schwabe, Williamson & Wyatt -lakifirmalle. Hän jäi sittemmin eläkkeelle ja kuoli Portlandissa 91-vuotiaana.
Jonas Beckman

Jonas Beckman (23. tammikuuta 1729 Sjörup, Malmöhusin lääni – 11. syyskuuta 1811 Ulvila) oli ruotsalaissyntyinen asessori ja ruukinpatruuna. Hän toimi 1700-luvun puolivälissä Skaraborgin läänin lääninsihteerinä ja myöhemmin hollantilaisen Christian van Orsay & Söhne -pankkiiriliikkeen asiamiehenä Tukholmassa. 1700-luvun lopulla Beckman hankki Suomesta omistukseensa Anolan kartanon sekä Leineperin ruukin.

Anolan kartano ja Leineperin ruukki

Backman oli toiminut välittäjänä, kun Ulvilassa sijainneen Anolan kartanon ja sen maille rakennetun Leineperin ruukin omistaja Berndt Johan Hastfer oli lainannut suuren summan kolmelta hollantilaiselta pankilta. Hastfer ei pystynyt maksamaan velkojaan, jonka vuoksi kartano ja ruukki siirtyivät van Orsay & Söhne -pankkiiriliikkeen haltuun vuonna 1781. Ne olivat kuitenkin nimellisesti Backmanin omistuksessa aina vuoteen 1791 saakka, jolloin hän lunasti molemmat itselleen. Tämän jälkeen Backman kehitti ruukin toimintaa muun muassa rakentamalla paikalle sen ensimmäisen masuunin.

Perhe

Beckman avioitui vuonna 1763 ruotsalaiseen aatelissukuun kuuluneen Margareta Elisabet Hiertan (1744–1826) kanssa. Pariskunnalle syntyi neljä lasta; luutnantti Carl Ulrich Beckman, Beata Christina Gripenberg (1765–1815), Fredrika Lovisa Silfversvärd (1767–1852), sotatuomari Pehr Gottlieb Beckman (s. 1777) ja ruukinpatruuna Gustaf Beckman (s. 1778). Anolan kartanossa vuonna 1811 kuollut Jonas Beckman on haudattu Ulvilan keskiaikaisen kirkon viereen.
Hannibal TV

Historia

Tunimedian perustama Hannibal TV lähetti esilähetyksensä 12. helmikuuta 2005 kello 19 paikallista aikaa. Seuraavana päivänä kanava aloitti virallisesti lähetyksensä. Ohjelmisto alkoi tunnin myöhässä, kun lähetys aloitettiin lukemalla Koraania ja sen perään lukemalla presidentin tekemän kirjeen.
23. helmikuuta 2007 kanava teki yhteistyösopimuksen France Télévisionsin kanssa, joka koski pääosin mainostamista ja televisio-ohjelmia.
Toukokuussa 2008 Tunisiassa tehdyn tutkimuksen mukaan kanava oli maan katsotuin televisiokanava maaliskuun ja huhtikuun aikana.
Matti Rauko

Yrjö Matias (Matti) Rauko (s. 4. helmikuuta 1907 Akaa) oli pesäpalloilija.
Rauko pelasi mestaruussarjassa Toijalan Pallo-Veikkojen joukkueessa 1929-50 ja saavutti Puolustusvoimain mestaruuden 1926 sekä Suomen Mestaruuden 1945 ja -46. Kautta aikojen ensimmäiseksi Vuoden lukkariksi hänet valittiin 1947 ja Itä-Länsi -otteluun hän osallistui kolme kertaa. SM-sarjassa Rauko toimi tuomarina yli 15 vuotta ja tuomitsi yhden Itä-Länsi -ottelun.
Rekottilan linnavuori

Linnavuori

Linnavuori sijaitsee Paimion kirkosta 4,2 kilometriä kaakkoon Kevolan länsilaidalla olevalla Katinhäntä nimisen kallion jyrkänteen päällä. Itään pellollepäin aukevan jyrkänteen kohdalla mäki kohoaa 25 metriä pellonreunaa korkeammalle. Kalliomäen koillis- ja kaakkoissivuilla on jyrkänteet ja mäen päällä aukeaa lounaaseen pienempi jyrkänne. Muinaislinnoille tyypillisiä kivivallien rakenteita on löydetty vain lakialueen eteläreunasta. Muiden vallien puuttuminen on hieman ongelmallista muinaislinnoituksen määrittämisen kannalta. Kivistä on myös rakennettu hautaröykkiötä, joista kahta on kaitettu vuonna 1885. Niistä löytyi palanutta luuta. Jos paikka on toiminut pakolinnana, olisi sen lakialue voinut olla noin 30×50 metriä suuri.

Alueen hoito ja saavutettavuus

Turku-Helsinki-moottoritie ohittaa kohteen noin 250 metriä etelämpämä. Helpointa on lähestyä linnavuorta paimion keskustasta käsin yhdystietä 2351 pitkin. Museovirasto on myös hoitanut muinasjäänöksien aluetta pitämällä sitä puista vapaana niin, että se röykkiöiden ympäristö on avoin ja että jykänteet näkyvät ympäristöönsä selvästi. Kohteille johtaa hannunvaakunioin merkitty polku ja paikallinen Paimio-seura on pystyttänyt sinne kaksi opastaulua.
Alueen hoidosta ovat vastanneet Teija Tiitinen ja Henrik Asplund (1990–1995) sekä Satu Mikkonen-Hirvonen (1998) ja Marja Sipilä (1999).

Tutkimukset

Kohde oli tunnettu jo 1800-luvulla ja vuonna 1885 Hjalmar Appelgren kävi paikalla tutkimassa vuorilinnaa ja kaivoi samalla kertaa kaksi hautaröykkiötä. Muita arkeologisia kaivauksia ei olla tehty. Kohde on tutkittu pintapuolisesti vuosina 1927 (Allan Lindroos), 1996 (Marianne Schauman-Lönnqvist), 2005 (Eeva Raike) ja 2014 (Kaisa Lehtonen & Satu Mikkonen-Hirvonen). Liisa Tuomi on tehnyt kohteen ympäristössä 23.7.1991 kasvillisuuskartoituksen.
Saukkosuon kapearaiteinen rata

Historia

Sukevan Keskusvankilan ensimmäinen savirata avattiin 1940-luvulla tiilitehtaan läheisyyteen ja sen pituus oli noin 400–500 m. Uusi savenottoalue avattiin Saukkosuolle 1950-luvun lopulla ja radan pituus Tiilitehtaalta sinne oli noin 2,5 km. 
Aluksi käytettiin vaunujen vetäjinä hevosvetovoimaa, mutta 1950-luvulla hankittiin 2 veturia. Vuonna 1969 liikenne radalla päättyi ja siirryttiin saven kuorma-autokuljetuksiin. Kuorma-autojen käyttö jatkui tiilitehtaan lopettamiseen (1999) saakka. Rata purettiin ja kalusto jätettiin alueelle 1970-luvulla. Ratapohjat löytyvät kuitenkin vielä maastosta. Myös kalusto (veturi, vaunuja, vaihteita jne.) on pääosin radan alueella hylättynä. Ainakin toisesta veturista käytettiin lempinimeä Pässi.
Ylä-Kintaus

Ylä-Kintaus on Petäjäveden kunnassa, Keski-Suomen maakunnassa sijaitseva kylä, joka sijaitsee Kintaus–Uurainen-tien varressa. Ylä-Kintaus on tunnettu Suomen rallin Mökkiperän erikoiskokeesta.
Salt Laken temppeli

Salt Laken temppeli (engl. Salt Lake Temple) on Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon suurin ja parhaiten tunnettu temppeli. Järjestyksessään se on kuudes kirkon rakennuttama temppeli. Se sijaitsee Utahin pääkaupungissa Salt Lake Cityssä, Yhdysvalloissa. Uusgoottilaista arkkitehtuuria edustava temppeli rakennettiin vuosina 1853–1893 arkkitehti Truman O. Angellin piirustusten pohjalta. Se vihittiin 4. huhtikuuta vuonna 1893 kirkon presidentin Wilford Woodruffin johdolla. Temppeli yltää 64 metrin korkeuteen ja sillä on lattiapinta-alaa 23 506 neliömetriä. Temppelissä on myös kaikkein pyhin.
Anssi Maasalo

Anssi Maasalo on suomalaisen pop-rockyhtye Egotripin basisti. Anssi on syntynyt Etelä-Pohjanmaalla Lehtimäen kunnassa. Maasalo liitettiin yhtyeen jäseneksi elokuussa 2005, siihen asti hän oli toiminut bändin keikkabasistina. Maasalo on Egotripin historian kolmas basisti.
Sihtimonninen

Koko ja ulkonäkö

Sihtimonninen kasvaa noin 5 cm pitkäksi. Sen selkäevä on musta ja silmän ympärillä on musta raita. Kalassa on myös mustia pilkkuja, mutta muuten se on harmaa.

Alkuperä

Sihtimonninen on kotoisin Brasiliasta.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Sihtimonninen on eloisa ja rauhallinen parvikala, joka viihtyy akvaarion pohjalla. Sen viljely on melko helppoa.

Vesiolot ja ravinto

Sihtimonninen tarvitsee vähintään 100 litran kokoisen akvaarion. Sille sopiva pH on 6–7, veden kovuus alle kymmenen ja lämpötila 23–26 °C astetta.