google/wiki40b huggingface dataset:
Hum Aapke Hain Koun…!

Juoni

Elokuva kertoo Premistä (Salman Khan) ja Nishasta (Madhuri Dixit). Prem menetti vanhempansa jo nuorena, ja asuu vanhemman veljensä Rajeshin (Mohnish Behl) kanssa heidän setänsä Kailashnathin (Alok Nath) luona. Rajesh hoitaa yritystään menestyksekkäästi ja perhe etsii hänelle sopivaa morsianta. Professori Siddharth Chaudharylla (Anupam Kher) ja rouva Chaudharylla (Reema Lagoo) on kaksi tytärtä, Pooja (Renuka Shahane) ja Nisha. Chaudharyn pariskunta ja Kailasnath ovat vanhoja ystäviä ja tapaavat ensimmäisen kerran vuosiin. He sopivat Rajeshin ja Poojan avioliitosta. Heti ensi tapaamisesta Nisha ja Prem nahistelevat keskenään, mikä jatkuu myös Poojan ja Rajeshin häissä.
Prem tulee hyvin toimeen kiltin ja rakastavan kälynsä kanssa. Jonkin ajan kuluttua Pooja ja Rajesh saavat tietää odottavansa lasta. Professori ja rouva Chaudhary eivät pääse vielä Kailashnathin luo juhlistamaan tulevaa lasta, joten he lähettävät sinne Nishan, joka jää synnytykseen asti. Tänä aikana Nisha ja Prem rakastuvat toisiinsa. Pooja synnyttää pojan. Professori ja rouva Chaudhary saapuvat juhlimaan lapsenlapsensa syntymää. Kun heidän on aika lähteä, kaikki ovat surullisia – varsinkin Prem. Hän ja Nisha lupaavat toisilleen, että olisivat pian ikuisesti yhdessä.
Eräänä päivänä Pooja kutsutaan vanhempiensa luokse ja Prem vie hänet sinne. Heidän saapuessaan perille Pooja saa tietää, että Prem ja Nisha rakastavat toisiaan. Hän lupaa järjestää heidät naimisiin ja antaa kaulakorunsa Nishalle sopimuksen merkiksi. Puhelin soi ja Pooja lähtee vastaamaan. Hän rientää iloisena portaita alas, kun hän äkkiä liukastuu. Pooja kuolee pään alueen vammoihin pudottuaan portaat alas. Kaikki ovat surun murtamia.
Nisha pitää hyvää huolta kuolleen sisarensa pojasta. Tästä syystä hänen vanhempansa ja Kailashnath keksivät, että hänestä tulisi hyvä äiti lapselle. He päättävät järjestää Nishan ja Rajeshin naimisiin. Nisha kuulee vahingossa vanhempiensa suunnitelmasta naittaa hänet Kailashnathin perheeseen, ja olettaa heidän puhuvan avioliitosta Premin kanssa. Hääjuhlissa hänelle selviää, että hänen pitäisi naida Rajesh.
Prem ja Nisha päättävät uhrata rakkautensa Rajeshin ja lapsen vuoksi. Hetkeä ennen häitä Nisha lähettää Premille Poojan antaman kaulakorun ja kirjeen, jotka päätyvät Rajeshin käsiin. Rajesh ymmärtää, että Prem ja Nisha rakastavat toisiaan, ja menee puhumaan heille. Lopulta Nisha ja Prem menevät naimisiin perheidensä suostumuksella.
Gaspard Monge

Gaspard Monge (9. toukokuuta 1746 Beaune, Ranska – 28. heinäkuuta 1818 Pariisi) oli ranskalainen matemaatikko, joka tunnetaan deskriptiivisen geometrian keksijänä.
Mongen vanhemmat olivat Jacques Monge ja Jeanne Rousseaux. Lapsena Gaspard Monge kävi koulua Beaunessa kahden veljensä kanssa ja myöhemmin, vuodesta 1762 vuoteen 1764 Lyonissa. Lyonissä hänestä tuli fysiikan opettaja vain 17-vuotiaana.
Myöhemmällä iällään Monge loi perustan deskriptiiviselle geometrialle toimiessaan piirtäjänä Mézièresin École royale du génie -oppilaitoksessa. Koska koulu oli tarkoitettu aatelisille, ei Monge saanut varsinaisesti opiskella laitoksessa. Myöhemmin vuonna 1769 Monge palkattiin kuitenkin opettajaksi kouluun.
Monge toimi aktiivisesti Ranskan suuren vallankumouksen eteen ja mm. toimi vuosina 1792–1793 laivastoministerinä. Hän oli myös perustamassa École polytechniqueä ja sen edeltäjää, École normalea, joissa hän myös opetti.
Ebbe Sand

Varhainen ura

Sand aloitti jalkapalloilun kotikaupunkinsa Hadsund BK:ssa yhdessä veljensä Peterin kanssa. Kun Sandit lähtivät opiskelemaan insinööreiksi Kööpenhaminaan, he päättivät käydä Brøndby IF:n pelaajakatsastuksissa. Ebbe pääsikin pelaamaan Brøndbyhyn, Peter puolestaan ei mahtunut joukkueeseen.

Läpimurto Tanskassa

Läpimurtokaudellaan 1995–1996 Sand teki 12 maalia 30 ottelussa, ja Brøndby voitti Tanskan mestaruuden. Joukkue uusi mestaruuden myös vuosina 1997 ja 1998, jolloin hän oli Tanskan pääsarjan paras maalintekijä 33 maalillaan. Sand esiintyi maajoukkueessa 22. huhtikuuta 1998 ottelussa Norjaa vastaan. 
Maailmanmestaruuskilpailuissa 1998 hän pelasi kaikissa viidessä ottelussa ja teki ensimmäisen maajoukkuemaalinsa ottelussa Nigeriaa vastaan. Erikoisen tästä maalista teki se, että se on nopein vaihdosta kentälle saapuneen pelaajan tekemä maali maailmanmestaruuskilpailuissa. Sandilta meni tultuaan kentälle vain 16 sekuntia tehdä tämä maali. Vuonna 1998 hänet valittiin vuoden parhaaksi tanskalaiseksi jalkapalloilijaksi. Hänellä todettiin samana vuonna kivessyöpä, jonka takia hän joutui leikkaukseen josta toipumiseen meni vain muutama viikko.

Schalke

Brøndbyssä Sand pelasi vielä kauden 1998–1999, jonka aikana hän teki 19 maalia. Kauden jälkeen hänet myytiin saksalaiseen Schalkeen 10 miljoonalla Saksan markalla, joka oli silloin suurin tanskalaisseuran saama siirtokorvaus. Hänen ensimmäinen kautensa Saksassa oli menestyksekäs, sillä hän teki 14 maalia, vaikka Schalke sijoittui vasta sijalle 13. Hän esiintyi Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2000 kahdessa ottelussa. 
Kausi 2000-2001 oli vielä menestyksekkäämpi kausi Sandille. Schalke sijoittui sarjassa toiseksi, voitti Saksan cupin99 ja Sand oli Bundesliigan paras maalintekijä 22 maalillaan yhdessä Sergej Barbarezin kanssa sekä hänet valittiin jälleen kotimaansa vuoden jalkapalloilijaksi. Vuonna 2002 Schalke voitti jälleen cupin ja sijoittui sarjassa viidenneksi. Sand teki kauden aikana yhteensä 11 maalia. Vuoden 2002 maailmanmestaruuskilpailujen karsinnoissa hän teki kymmenessä ottelussa peräti yhdeksän maalia ja lopputurnauksessa hän pelasi kolme ottelua.
Seuraavat kaudet Schalkessa olivat vähemmän menestyksekkäitä Sandille, sillä hän teki kaudella 2002-2003 vain kuusi ja seuraavalla kahdeksan maalia. Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2004 hän joutui jättämään Tanskan viimeisen ottelun väliin ja päätti lopettaa maajoukkueuransa kisojen jälkeen. Hän tosin olisi osallistunut vielä seuraaviin maailmanmestaruuskilpailuihin, jos Tanska olisi niihin selvinnyt ja hän olisi ollut kunnossa. Hän pelasi Schalkessa vielä kaksi kautta ja lopetti uransa keväällä 2006. Hänen viimeiseksi ottelukseen jäi ottelu VfB Stuttgartia vastaan 13. toukokuuta, jolloin hän teki Schalken 3-2 voittomaalin.
Talo 2000

Talo 2000 on rakennusalalla Suomessa käytettävä nimikkeistö, standardisoitu rakennushankkeen tiedon erittelytapa. Nimikkeistö toimi tiedonvaihdon perustana hankkeen eri osapuolten välillä ja koko hankkeen olemassaolon ajan.

Talo 2000 -toimikunta

Nimikkeistön on määritellyt Talo 2000 -toimikunta, jossa on kattava edustus rakennusalan eri osapuolilta. Nykyiseen päätoimikuntaan kuuluu edustus suurimmista rakennusyhtiöistä, alan etujärjestöistä ja muun muassa Suomen arkkitehtiliitosta, Senaatti-kiinteistöistä, Helsingin kaupungin rakennusvirastosta ja VTT:ltä. Koordinaattorina toimii Rakennustietosäätiö RTS. Lisäksi toimikunnassa on asiantuntijajäseniä muun muassa Teknillisestä korkeakoulusta. Kansallisen nimikkeistön laatimisen ohella toimikunnan tehtävänä on osallistua kansainväliseen nimikkeistötyöhön.

Rakennusalan nimikkeistöt Suomessa

Talo 2000 pohjautuu aikaisempaan nimikkeistöjen kehitystyöhön. Talo-toimikunta on kehittänyt nimikkeistöjä jo 40 vuotta. Työ alkoi 1960-luvun lopullaTalo 70-nimikkeistöllä, joka sisälsi kustannuslaskentaohjeen, pientalonimikkeistön, laskutyö- ja tavoitehintaurakoiden osittelun sekä rakennustapaselostus- ja rakennusselitysohjeen. Talo 80 -nimikkeistö laajeni erityisesti määrälaskennan yksityiskohtaisempaan määrittelyyn. 1990-luvulla laadittu, joissakin projekteissa yhä käytössä oleva Talo 90 laajensi nimikkeistöä ja standardisoi tiedonsiirtoa hankkeen eri vaiheissa.
Samaan aikaan Suomessa laadittiin myös muita rakennusalan nimikkeistöjä. Talo-toimikunnan lisäksi Rauta-, rakennus- ja sisustustarvikekaupan yhdistyksellä Rasi ry:llä oli oma nimikkeistönsä, Rasi-koodipankki, ja myös Haahtela-yhtiöt kehittivät kustannuslaskentaa ja nimikkeistöjä. Talo 2000 hanketta käynnistettäessä tavoitteeksi asetettiin näiden kolmen nimikkeistön yhteensovittaminen. Nimikkeistö onkin rakenteeltaan ja tavoitteeltaan kokonaan uudistettu Talo 90-nimikkeistöön verrattuna. Talo 2000 on valmis rakennuksen tuotemallipohjaiseen kustannuslaskentaan, joka perustuu 3D-malleihin ja tuoterakenteiden sekä vaadittavien panosten erittelyyn.
Piaggio

Tausta

Yhtiön perusti Rinaldo Piaggio vuonna 1884 ja se valmisti aluksi junien moottoreita ja vaunuja. 
Toisen maailmansodan aikana yhtiö keskittyi lentokoneiden valmistamiseen. Piaggion lentokonemoottoreita oli useissa italialaisissa sotilaslentokoneissa. Lentokonesuunnittelija Corradino D'Ascanio kunnostautui Vespan suunnittelijana sodan jälkeen. Vuonna 1946 yhtiö esitteli uutuuden, Vespa-skootterin, josta tuli yhtiön tunnetuin tuote ja tuotemerkki. Vespoja valmistettiin 10 vuoden sisällä yli miljoona kappaletta ja sille omistettiin jopa postimerkki.
Vuonna 1957 yhtiö valmisti Vespa 400:n, pienen henkilöauton. Vuonna 1964 kaksi jaostoa (ilmailu ja moottoripyörä) erosivat toisistaan ja muuttuivat kahdeksi itsenäiseksi yhtiöksi; ilmailujaosto sai nimeksi IAM Rinaldo Piaggion. Vuonna 1969 yhtiö osti Gileran.

Museo

1990-luvun alussa valmistui Museo Piaggio, missä on nähtävillä kaikki Vespan mallit, ja myös runsaasti erikoisuuksia. Yhtenä erikoisuutena on Dalin koristelema Vespa.
Life Science Center Espoo

Life Science Center Keilaniemi on  Espoon Keilaniemessä, noin 8 kilometrin päässä Helsingistä ja merenrannan tuntumassa sijaitseva viiden tornitalon Business Park yrityskeskittymä. Life Science Center Keilaniemi (lyhennetty LSCK) koostuu eri kokoisista ja eri toimialojen kuten lääketeollisuuden, tietotekniikan tai biotekniikan alan yrityksistä. 
Life Science Center Keilaniemi on Hartelan vuosina 2003-2008 rakentama toimistotalojen kokonaisuus.
Life Science Centerissä toimivia yrityksiä ovat mm. diabetesteknologiayritys Mendor, Laatukeskus Excellence Finland ja Regus Suomi, joka tarjoaa toimitiloja vuokralle.
Liikenneyhteyden Life Science Centeriin ovat hyvät Karhunsaarentietä, kehä 1. tietä ja länsiväylää pitkin. Toimistokohde sijaitsee länsimetron reitin varrella Keilaniemen pysäkin välittömässä läheisyydessä. Suunnitteilla oleva Raidejokeri tulee parantamaan yhteyksiä entisestään.
Ruskeala

Marmorilouhos

Ruskeala tunnetaan vanhastaan Otrakkalan marmorilouhimosta, joka avattiin vuonna 1767. Ruskealan marmoria on käytetty muun muassa Pietarin Iisakin kirkossa ja Talvipalatsissa sekä Helsingissä Yleisradion ja Säästöpankin rakennuksissa. Marmorilouhos on lopetettu. Vanhasta, veden täyttämästä kaivoksesta on tullut alueen tärkeimpiä matkailunähtävyyksiä. Se on myös sukeltajien suosima paikka.

Kylät

Haapavaara, Höksölä, Issakanvaara, Kaalamo, Kirkkolahti, Kollitsa, Kontiolahti, Kuljakko, Kumuri, Leppäselkä, Matkaselkä, Mähkönvaara, Otrakkala, Pirttipohja, Rajakylä, Ruisselkä, Särkisyrjä, Uusi-Matkaselkä ja Vahvajärvi.
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 13 koulupiiriin.

Nykytilanne

Entisen Ruskealan kunnan alue kuuluu nykyisin Karjalan tasavaltaan, missä se kuuluu pääosin Sortavalan piirin Kaalamon maalaiskuntaan. Entisessä kirkonkylässä Ruskealassa toimii aktiivinen luterilainen seurakunta.
Veikko Lesonen

Veikko Juhani Lesonen (s. 1957 Keminmaa) on suomalainen Oulunsalossa asuva teollisuusneuvos, suursijoittaja ja yrittäjä.

Yrittäjäura

Keminmaalaislähtöinen Lesonen tunnetaan Nokian imussa kasvaneen tuotantoautomaatioita valmistaneen JOT Automationin perustajana. Hän luopui kansainväliseksi suuryhtiöksi kasvaneen JOT Automationin omistuksesta vuonna 2000 ansaiten 200 miljoonaa euroa ja oli kahtena vuonna perättäin Suomen suurituloisin henkilö. 
Vuonna 2011 Head Invest Oy ja Veikko Lesonen osti JOT Automation Oy:n takaisin kymmenen vuoden jälkeen Rohwedder Groupilta. JOT myytiin toisen kerran kesäkuussa 2018 kiinalaiselle Suzhou Victory Precisionille.
Nykyään Lesonen on ympäristöteknologiayritys Proventia Groupin pääomistaja teknologiakonserni Head Invest Oy:n kautta. Proventia kehittää ympäristöystävällisiä ratkaisuja moottori-, kone- ja ajoneuvoteollisuuteen.
Lesonen on osakkaana lukuisissa eri yrityksissä, muun muassa Head Recycle Systemsissä, joka automatisoi muovijätteen jalostamisen uudelleenkäytettäväksi raaka-aineeksi. Hän omistaa arvokiinteistöjä muun muassa Suomessa ja Espanjan Marbellassa, jossa hän asuu osan vuotta. Suomalaiskiinteistöistä merkittävin omistus on Oulun Uusi Seurahuone, niin sanottu Petrellin palatsi.
Lesosen suku siirtyi Suomeen Vienan Karjalasta heimosotien aikana. Veikko Lesosella on kiinteät yhteydet sukuunsa Vienaan ja hän omistaa talon Lesosen suvun ”kantakylässä” Venehjärvellä.
Joni Skiftesvikin kirjoittama Veikko Lesosen elämäkertakirja "Kyllä Veikko voi" ilmestyi WSOY:n kustantamana syksyllä 2007. Harrastuksikseen Veikko Lesonen ilmoittaa veteraanityön, valokuvauksen ja liikunnan. Helsingin Sanomien mukaan hän on myös vapaamuurari.
Mårten Johan Lindforss

Mårten Johan (Martti Juhana) Lindforss (Lindfors) (25. syyskuuta 1800 Tuusula – 12. tammikuuta 1869 Kuopio) oli suomalainen eläinlääkäri, lääkäri ja aloitteiden tekijä.
Lindforssin vanhemmat olivat kirkkoherra Mårten Kristofer Lindfors ja Katarina Borgström. Hän valmistui maisteriksi 1823 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1825. Collegium medicumin eli myöhemmän lääkintöhallituksen eläinlääkäriksi hänet nimitettiin 1829, ainoana alallaan. Lindforss väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1832, väitöskirjan aiheenaan Dissertatio physiologica assimilationis legem generalem exponens. Myös Lindforssin seuraavana vuonna julkaisema tutkimus De abscessu lymphatico herätti huomiota. Lindforss kuului Lauantaiseuraan ja oli mukana tekemässä aloitteet muun muassa Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran ja Helsingin yksityislyseon perustamisesta. Hän muutti 1836 piirilääkäriksi Kuopioon, mutta erosi virastaan 1845 ja toimi Kuopion lukion apulaisena, opettaen muun muassa suomen kieltä. Uudestaan lääkäriksi hän ryhtyi 1855, toimien ensin lääkärinä Kuopion ruotuväkipataljoonassa ja sitten Pielisjärven piirilääkärinä, kunnes jäi eläkkeelle 1866.
Lindforssin puoliso vuodesta 1833 oli Maria Auroa Bygdén (k. 1894). Heidän poikansa oli opettaja ja oppikirjojen tekijä Carl Mårten Lindforss.
Aleksandr Petrovitš Karpinski

Aleksandr Petrovitš Karpinski (1847–1936) oli venäläinen geologi, joka tutki Uralin geologiaa, maansa vuorisuola- ja rautamalmiesiintymiä ja kivihiilikauden muinaisjäännöksiä. Vuosina 1877–1896 hän oli Pietarin vuoriopiston professori. Vuosina 1885–1903 hän johti maansa geologista tutkimusta, ja vuosina 1917–1936 hän toimi tiedeakatemian esimiehenä.
Eino Railo

Henkilöhistoria

Railon vanhemmat olivat Taivalkosken kappalainen, pastori Gustaf Edward Nyman (1848–1892) ja Anna Helander. Perhe muutti Taivalkoskelta Suomussalmelle jo vuoden kuluttua Railon syntymästä, ja hän kävi sittemmin talvet koulua Oulussa ja vietti kesät Pudasjärvellä. Railo kirjoitti ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta lyseosta vuonna 1904. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1907 ja filosofian tohtoriksi 1925. Hän toimi myös yliopiston kirjallisuuden historian dosenttina vuodet 1924–1948. Railon väitöskirja Haamulinna (1925) käsitteli englantilaista kauhuromanttista kirjaillisuutta.
Railo toimi aluksi lehtialalla Lahden Lehden päätoimittajana ja sitten toimitussihteerinä Helsingin Sanomissa vuoteen 1914 saakka. Hän oli Kustannus Oy Kirjan toimitus- ja kirjallisena johtajana 1914–1931 ja sen jälkeen WSOY:n palveluksessa 1931–1937. Railo oli sitten 1937–1939 Uuden Suomen kirjallisuustoimittajana ja 1941–1948 Kauppalehden kirjallisuusarvostelijana. Railo sai professorin arvonimen 1948. 
Railo julkaisi tutkimuksia muun muassa Englannin kauhuromantiikasta (väitöskirja Haamulinna, 1925) sekä kirjailija Kyösti Wilkunasta. Hän julkaisi myös kuusiosaisen Yleisen kirjallisuuden historia -teoksen 1933–1937. Hän oli mukana perustamassa Kirjallisuudentutkijain Seuraa vuonna 1927 ja toimi seuran puheenjohtajana 1935–1936. Railo toimi kirjailijoiden sananvapausjärjestö Suomen PENin puheenjohtaja vuosina 1934–1936  ja Kirjailijaliiton varapuheenjohtaja 1934–1938. Railo julkaisi vuonna 1944 kirjan Uusi Päivä -lehdestä, johon hän oli vuosina 1917–1918 kirjoittanut pakinoita nimimerkillä Sissi.
Railo oli paikalla, kun kirjailija Algoth Untolaa (Maiju Lassila) lähdettiin viemään 21. toukokuuta 1918 yhdessä muiden punavankien kanssa laivalla Helsingin kauppatorin rannasta Santahaminaan teloitettavaksi. Laivamatkalla Untola hyppäsi laivasta mereen ja joutui ammutuksi. Railo oli toiminut Untolan kirjojen kustantajana.
Railon puoliso oli Eva Elisabeth Ekholm. Heidän pojastaan Juhani Eljas Railosta (s. 1920) tuli kirurgiaan erikoistunut lääketieteen ja kirurgian tohtori, joka avioitui arkkitehti Rafael Blomstedtin tyttären Brita Maria Charlotta Blomstedtin (s. 1921) kanssa.

Kirjallinen tuotanto

Railo julkaisia teoksia sekä omalla nimellään että nimimerkeillä ja oli myös suomentaja.
Mihhail Kõlvart

Mihhail Kõlvart (s. 24. marraskuuta 1977 Qızılorda, Kazakstanin SNT, Neuvostoliitto) on virolainen urheilija, yhteiskuntatieteilijä ja keskustapuolueen poliitikko. Kõlvart valittiin Tallinnan kaupunginjohtakasi Taavi Aasin tilalle 11.4.2019 ja astui virkaansa 12.4.2019. Kõlvart on myös Keskustapuolueen varapuheenjohtaja.

Yksityiselämä

Kõlvart on korealais-virolainen, joka puhuu äidinkielenään venäjää. Kõlvart puhuu kuitenkin myös sujuvaa viroa, englantia, saksaa ja koreaa. Kõlvartin äiti on pedagogi Liidia Kõlvart.
Kotkan kirkko

Arkkitehtuuri

Kotkan kirkko on päätytornillinen pitkäkirkko, joka edustaa uusgoottilaista tyyliä. Suunnittelija on kirkkoarkkitehti Josef Stenbäck, jonka käsialaa on ulkoisesti lähes samanlainen Mikkelin tuomiokirkko, joka on kuitenkin pitkäkirkko ilman poikittaistilaa. Sisätilat niissä ovat kuitenkin erilaiset. Kotkan kirkon sisätilaa hallitsee pilareiden kannattama lehterikerros. Pilarit jakavat salin kolmeen laivaan. Salissa on noin 1 500 istumapaikkaa. Kuorissa on lasimaalausikkunat ja kirkon sivuilla kuusimetriset yli 2 000 lasinpalasta kootut ruusuikkunat, joista toisen  keskusaiheena on Jumalan Karitsa, Agnus Dei. Toisessa on keskiössä pelikaani. Kirkon 54 metriä korkeassa tornissa on aikaa näyttävä kello. Kirkkoa ympäröi puistomainen tontti, jolla sijaitsee viime sotien sankarihauta-alue.

Esineistö

Kirkossa on 44-äänikertaiset Martti Porthanin urkurakentamon urut, jotka valmistuivat kirkon satavuotisjuhlaan 1998. Urut ovat barokkiurut ja niiden esikuvana on 1700-luvulla rakennetut Freibergin tuomiokirkon urut Saksassa. Pekka Halosen maalaama alttaritaulu Kuninkaitten kumarrus vuodelta 1900 kuvaa Itämaan tietäjiä Jeesus-lapsen seimen äärellä. Taulussa taustalla olevalle tietäjälle Halonen on antanut omat kasvonsa.
Kirkon ikkunoissa on koristeelliset lasimaalaukset, jotka on tilattu Saksasta. Kirkon valaisimet on valmistettu Stenbäckin ja Lindroth -nimisen sepän yhteistyönä. Valaisimet ovat tiettävästi ensimmäiset Suomessa valmistetut kirkkovalaisimet.
Kirkossa on aikaa näyttävä tornikello. Mekaaninen kellokoneisto poistettiin käytöstä, mutta jätettiin paikalleen 1990-luvun lopussa, jolloin torniin asennettiin sähköinen kello. Se kuitenkin lakkasi toimimasta 2009, jolloin mekaaninen kello päätettiin kunnostaa. Tornikellon korjaus maksoi noin 52 000 euroa. Koneisto on nyt lämpimissä tiloissa. Kellon koneiston on alun perin 1898 rakentanut ruotsalainen kellomestari Linderoth.
ZP Theart

Alkuajat

Theart sanoo, ettei muista tarkkaan, milloin hänen lauluharrastuksensa alkoi; hän on laulanut siitä asti kuin muistaa. Hänellä on paljon kokemusta erilaisista musiikkityyleistä, sillä hän on tehnyt musiikkia bluesista ja thrashista rockiin ja metalliin. Theart on kertonut musiikillisiksi vaikutteikseen muun muassa Bon Jovin, Metallican, Helloweenin, Iron Maidenin, Judas Priestin, Megadethin, Skid Row’n, Teslan sekä kaiken, jossa on mukavat melodiat ja joka soitetaan oikeilla soittimilla.

DragonForce

Theart otettiin DragonForceen, kun yhtyeen kitaristit Herman Li ja Sam Totman näkivät hänen ilmoituksensa Metal Hammer -lehdessä. Li on jälkeenpäin sanonut, että hän oli ”ensimmäinen, joka pystyi laulamaan sen, mitä sanoi pystyvänsä”. Theart erosi kuitenkin DragonForcesta maaliskuussa 2010, koska halusi keskittyä hänen omiin projekteihinsa. Hän on esiintynyt Totmanin sivuprojektissa Shadow Warriors. Hänen kerrotaan myös soittelevan satunnaisesti akustista kitaraa.
Ostrovin piiri

Ostrovin piiri (ven. О́стровский райо́н, Ostrovski raion) on paikallinen itsehallintoalue Pihkovan alueella Venäjällä. Alueen länsiosassa sijaitsevan piirin pinta-ala on 2 435 neliökilometriä. Asukkaita on 33 600 henkeä (vuonna 2009).
Vuonna 1927 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Ostrovin kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu 8 maalaiskuntaa.
Piirin kautta kulkee Pietarin ja Valko-Venäjän rajan välinen M20-valtatie sekä Pihkovan ja Rēzeknen välinen rautatie.
Seudulla on lähinnä kone- ja laiteteollisuutta. Maatalous tuottaa maitoa, lihaa, pellavaa ja viljaa.
Ostrovissa ja sen lähistöllä sijaitsee useita varuskuntia.
Kristinestads Tidning

Kristinestads Tidning oli Kristiinankaupungissa vuosina 1897–1900 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Kristinestads Tidning oli luonteeltaan kansansivistystyöhön keskittynyt paikallinen uutislehti, joka pyrki leviämään varsinkin maaseudulle. Kielikysymyksessä se kannatti ruotsalaisen puolueen linjaa. Venäjän-politiikassa se oli jyrkän perustuslaillinen. Kenraalikuvernööri Bobrikov lakkautti lehden joulukuussa 1901.
Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 900 kappaletta vuonna 1900. Päätoimittajana työskenteli Valter Sjöblom.
San Marinon Grand Prix 1984

San Marinon Grand Prix 1984 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 6. toukokuuta 1984 Imolan radalla Italiassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Alain Prost, jolle voitto oli kauden toinen.

Aika-ajo

Paalupaikan valloitti Nelson Piquet ajalla 1.28,517, joka merkitsi keskinopeutta 204,98 km/h. Aika oli myös Imolan radan rataennätys. Seuraavat lähtöruudut saivat Alain Prost, Keijo Rosberg, Derek Warwick ja Niki Lauda.
Rosberg ajoi vara-autolla ensimmäisellä rengaskerrallaan muita pari sekuntia paremman pohja-ajan. Sen jälkeen hän ajoi varikolle ja alle vaihdettiin toinen rengaskerta. Sitten hän jäi odottelemaan ajaako joku nopeamman kierroksen. Rosbergin edelle kiilasivat Prost, Piquet ja Warwick. Keke palasi radalle ja ajoi renkaat lämpimiksi. Aivan aika-ajon lopussa Rosberg paransi hieman aikaansa, mutta se ei riittänyt kuin kolmanteen sijaan. Hän jäi Piquet'n pohja-ajasta 0,9 sekuntia.

Kilpailu

Alain Prost starttasi toisesta lähtöruudusta ja siirtyi heti kilpailun johtoon. Hän piti johtopaikan vakuuttavasti hallussaan maaliin asti. Edes varikkokäynti kilpailun puolivälissä ei vienyt johtopaikkaa. Vain johto kaventui 34 sekunnista 14 sekuntiin.
Silvio Camboni

Silvio Camboni (s. 4. syyskuuta 1967 Santadi, Italia) on italialainen sarjakuvapiirtäjä. Hän on koulutukseltaan arkkitehti ja toimittaja. Camboni on tullut tunnetuksi sarjakuva-alalla enimmäkseen Disneyn sarjakuvista.
Camboni on luonut ankka-maailmaan monta uutta hahmoa, esim: Massu (lokki Ankportin tarinoissa), Isidor, Hailimarja, Von Kvak ja Tonttula.