google/wiki40b huggingface dataset:
Philip Strong Humphrey

Philip Strong Humphrey (s. 1926) on yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Humphrey väitteli filosofian tohtoriksi Michiganin yliopistossa vuonna 1955. Hän toimi Kansasin yliopiston luonnonhistoriallisen museon johtajana ja on Systematiikan ja ekologian emeritusprofessori.
Humphrey tutki eteläisen Etelä-Amerikan lintujen biologiaa ja eliömaantiedettä sekä Tulimaan arkeologiaa.
Dionysius Beurreus

Dionysius Beurreus (k. 1567) oli Ruotsin kuninkaan Eerik XIV:n opettaja ja lähettiläs. Hänestä polveutuu Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 104.
Beurreus oli kotoisin Ranskasta, mistä hänet oli kutsuttu kruununprinssi Eerikin opettajaksi. Myöhemmin kuninkaaksi tultuaan Eerik käytti entistä opettajaansa valtiollisiin tehtäviin ja lähetti tämän mm Englantiin kosiomatkalla tarjoamaan avioliittoa kuningatar Elisabet I:lle. Beurraeus sai surmansa 1567 yrittäessään hillitä Uppsalassa mielenhäiriöön joutunutta kuningasta Sture-murhien jälkeen. Erik XIV huusi "Katsokaa, siinäkin on kavaltaja" ja käski henkivartioidensa surmata Beurreuksen.
Dionysius Beurreuksen puolisona maninitaan Ingeborg Haraldsdotter (Körning). Poika Tomas (k. 1635) muutti Suomeen ja toimi Turun linnan käskynhaltijana. Tomas Beurreus on haudattu Hattulan kirkkoon.
Suku Beurreus sammui kun sen viimeinen edustaja, Tomasin pojanpoika Arvid Beurræus kuoli 1679.
Jalla Jalla

Jalla Jalla on mäkihyppyharrastuksestaan tunnettu rovaniemeläinen rock ja punk-yhtye. Se oli aktiivisimmillaan vuosina 1986–1997.
Yhtyeen juuret olivat 1970–80-lukujen punk-liikkeessä. Se sai suurimmat musiikilliset vaikutteensa The Damnedilta, Ramonesilta, Rubettesilta, Iggy and the Stoogesilta sekä Jason and The Scorchersilta. Yhtyeen musiikillinen genre oli indietyyppinen kitararock. Tamperelainen Hiljaiset Levyt -yhtiö julkaisi useita Jalla Jallan albumeita, joita lisensoitiin muun muassa Englantiin ja Yhdysvaltoihin. Yhtye teki useita kiertueita Euroopassa ja esiintyi 1990-luvulla useimmilla suomalaisilla rockfestivaaleilla. Legendaarisimmat keikkansa jallat heittivät kotiyleisönsä edessä Down by the Kemijoki-festareilla Rovaniemellä Café Tivolin ympäristössä. Viimeisimmän niistä kesällä 2007. Keikkailu jatkuu satunnaisesti edelleen.
Näkymättömät kaupungit

Näkymättömät kaupungit (Le città invisibili, 1976.) on italialaisen kirjailijan Italo Calvinon romaan. Sen on suomentanut Jorma Kapari ja Tammi julkaisi sen Keltaisessa  kirjastossa heti alkuteoksen ilmestymisvuonna 1976. 
Lyhyistä, muutaman sivun mittaisista luvuista koostuvaa kirjaa suositteli Helsingin Kallion kirjaston kirjastonhoitaja Sini Turunen sellaiselle, joka ei ole pitkään aikaan lukenut kirjoja.
Kirjan päähenkilöt Marco Polo ja Kublai-kaani keskustelevat ja Polo kertoo kaupungeista, joissa hän on käynyt. Kublai-kaani suhtautuu kertomuksiin epäillen onko niitä olemassakaan.
Dzmitryi Verh’autsou

Seurajoukkueura

Verh’autsou pelasi vuosina 2005–2011 valkovenäläisessä Naftan Novopolotskissa 164 ottelua, joissa teki 17 maalia. Joulukuussa 2011 hän teki kolmen vuoden sopimuksen Krylja Sovetov Samaran kanssa. Kesäkuussa 2014 hän teki kahden vuoden sopimuksen FK Ufan kanssa. Tammikuussa 2016 hän jätti seuran ja teki puolentoista vuoden sopimuksen Korona Kielcen kanssa.

Maajoukkueura

Verh’autsou on pelannut vuodesta 2008 alkaen Valko-Venäjän maajoukkueessa ja tehnyt kolme maalia.
Missa solemnis

Missa solemnis (lat. juhlallinen messu) on Ludwig van Beethovenin messu D-duuri op. 123. Beethoven sävelsi teoksen vuosina 1819–1823. Missa solemnis kantaesitettiin Pietarissa vuonna 1823 konsertissa, jossa esitettiin myös Beethovenin yhdeksäs sinfonia. Missa solemnis kuuluu Beethovenin arvostetuimpiin teoksiin.
Missa solemnis on kirjoitettu suurelle orkesterille (sanan perinteisessä merkityksessä, mukana myös pasuunat) sekä neliosaiselle kuorolle ja neljälle solistille (altto, sopraano, basso ja tenori).

Teos ja sen synty

Beethoven oli jo aiemmin säveltänyt yhden messun (C-duuri, op. 86), mutta varhaisempi messu ei ole erityisen tunnettu teos. D-duuri-messu Missa solemnis puolestaan on yksi klassisen vokaalimusiikin arvostetuimpia teoksia. Se kuuluu Beethovenin loppukauden töihin, ja Beethoven itse piti sitä suurimpana saavutuksenaan. Suuren yleisön keskuudessa teoksesta ei ole kuitenkaan tullut niin rakastettua kuin vaikka Bachin h-molli-messusta tai W. A. Mozartin ja Johannes Brahmsin sielunmessuista. Beethovenin Missa solemnis on laajamuotoinen teos, ja kuulijalta vaaditaan paneutumista. Messua ei kuulla yhtä usein esitettynä kuin esimerkiksi edellä mainittuja kuoroteoksia.
Beethovenin oppilas ja tukija, Itävallan arkkiherttua Rudolph korotettiin Olumützin arkkipiispaksi 4. kesäkuuta 1819. Virkaanastujaisten oli määrä tapahtua vuoden 1820 maaliskuussa. Uskonnollisesta musiikista kiinnostunut Beethoven näki tässä tilaisuuden tehdä suurteos virkaanastujaispäivää varten. Beethoven uppoutui kuitenkin teokseen paljon suunniteltua pidemmäksi ajaksi, eikä se valmistunut kuin vasta kolme vuotta virkaanastujaisten jälkeen. Beethoven työskenteli teoksen parissa vuosina 1819–1823.
Beethoven pyrki toisaalta nojaamaan vanhempien teosten perinteeseen ja samalla luomaan jotain uutta. Beethovenin muista suurista teoksista Missa solemnis eroaa esimerkiksi siten, että siitä puuttuvat Beethovenille tyypilliset muunnelmamuotoiset kehittelyjaksot. Varsinkin teoksen pitkät osat ovat varsinaista musiikillista seikkailua, mutta kyse on aivan uusien sävelkulkujen jatkuvasta tulemisesta eikä pääteeman muunnelmista. Beethoven kirjoitti, että teoksen tarkoitus oli herättää uskonnollisia tunteita esittäjissään ja kuulijoissaan. On jäänyt epäselväksi, oliko teosta tarkoitus esittää ensisijaisesti kirkossa vai kenties ennemminkin konserttisaleissa, joihin se mittakaavansa vuoksi soveltuu paremmin.
Beethovenin omasta uskonnollisuudesta tiedetään varsin vähän. Hän ei osallistunut säännöllisesti kirkonmenoihin mutta oli omaksunut kirjeidensä perusteella ainakin jotain uskonnollisia vakaumuksia. Kuurouden, mielenterveysongelmien sekä muiden tragedioiden runtelema Beethoven kirjoittikin omistavansa suuren messunsa ”Jumalalle, joka ei ole koskaan hylännyt minua”. Jotkut kommentaattorit ovat vähätelleet omintakeisen teoksen uskonnollista luonnetta, kun taas toiset näkevät teoksen juhlallisuuden osoituksena Beethovenin vakaasta uskosta. Joka tapauksessa Beethoven oli kiinnostunut uskonnollisesta musiikista ja käytti paljon aikaa Missa solemnista säveltäessään vanhojen kuoroteosten, kuten Palestrinan sävellysten, tutkimiseen.
Carl Andre

Carl Andre (s. 16. syyskuuta 1935) on yhdysvaltalainen minimalistitaiteilija. 
Andre syntyi Quincyssä, Massachusettsissa, ja piti esikoisnäyttelynsä vuonna 1965. Vuonna 1972 Tate Gallery osti hänen teoksensa Equivalent VIII (1966), josta tuli kansainvälinen menestys. 
Andre oli naimisissa taiteilija Ana Mendietan kanssa. Avioliitto päättyi traagisesti 8. syyskuuta 1985, kun Mendieta putosi 34. kerroksesta New Yorkissa.
Belcastel (Aveyron)

Belcastel [bɛlkastɛl] on kylä ja kunta Aveyronin departementissa Midi-Pyrénées’n hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 251 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Belcastelin pinta-ala on 11 neliökilometriä.
Paristakymmenestä maatilasta koostuva Belcastelin kunta kuuluu vanhan linnan ympärille rakentuneen keskustaajamansa ansiosta kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France. Aveyronin departementissa järjestön jäsenkyliä on sen lisäksi yhdeksän: Brousse-le-Château, Conques-en-Rouergue, La Couvertoirade, Estaing, Najac, Peyre (Comprégnacin kunnassa), Saint-Côme-d'Olt, Sainte-Eulalie-d'Olt ja Sauveterre-de-Rouergue.
Ralph Waldo Emerson

Ralph Waldo Emerson (25. toukokuuta 1803 Boston, Massachusetts – 27. huhtikuuta 1882  Concord, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen esseisti, runoilija, filosofi ja 1800-luvun transsendentalistisen liikkeen johtaja. Transsendentalismin Emerson esitteli esseessään ”Luonto” vuonna 1836. Hän sai vaikutteita Michel de Montaignelta, William Wordsworthilta, Immanuel Kantilta, G. W. F. Hegeliltä ja Veda-kirjoista.
Outokummun ortodoksinen kirkko

Historia

Outokummun Pyhän Hengen kirkko valmistui ensin tsasounaksi. Sen on suunnitellut rakennusmestari Uuno Korhonen käyttäen esikuvanaan Impilahden pitäjän Kitelän kylän vanhaa kirkkoa. Silloinen rukoushuone rakennettiin pääosin valtion jälleenrakennustuen turvin, joskin puutavaraa saatiin seurakunnan omasta metsästä. Outokummun alueelle sotien seurauksena muuttaneet ortodoksit, mm. Impilahden pitäjästä, vastasivat suurella talkootyöllä rakennustöistä. Perinteisen karjalaistyylisen tsasounan vihki käyttöön arkkipiispa Herman 7.6.1954 ja tsasouna pyhitettiin Pyhän Hengen kunniaksi. Tsasounan vihki kirkoksi vuonna 1984 silloinen Joensuun piispa Tiihon.

Ikonit ja muu esineistö

Kirkkosalin ja ikonostaasin ikonit ovat pääosin 1700-luvulta ja peräisin Viinijärven vuonna 1906 puretusta kirkosta. Ikonostaasin vasemmassa reunassa kiotakaapissa on 1600-luvulta peräisin oleva Korsunin Jumalanäidin ikoni. Ikonin lahjoitti kauppias Isotov, jonka suvun hallussa se oli ollut sukupolvien ajan. Alttarin takaseinällä pääikonina oleva suurikokoinen ja kultataustainen Jumalanäidin ikoni, Pyhällä pöydällä oleva hopeinen papin käsiristi ja osa kirkonkelloista on peräisin Kitelän vanhasta kirkosta, josta ne ihmeellisesti pelastuivat sodan jaloista ja monien vaiheiden jälkeen päätyivät Outokummun kirkkoon. Kirkollishallitukselta saadut Neitsyt Marian ja suurmarttyyri ja parantaja Panteleimonin ikonit ovat peräisin Hyrsylän kylän tsasounasta. Joitakin ikoneja ja muuta kirkollista esineistöä on lahjoittanut Valamon luostari.

Praasniekka

Outokummun ortodoksisen kirkon praasniekkaa vietetään Pyhän Hengen päivänä (helluntain jälkeinen maanantai), joka on riippuvainen pääsiäisen ajankohdasta. Vuonna 2019 Pyhän Hengen päivää juhlitaan 10. kesäkuuta, vuonna 2020 päivä on 1. kesäkuuta.

Kirkko avoinna

Outokummun ortodoksinen kirkko kuuluu ns. tiekirkkoihin ja on kesäisin avoinna tutustumista ja hiljentymistä varten. Kirkossa on tuolloin paikalla esittelijä. Muuna aikana kirkko on avoinna jumalanpalvelusten yhteydessä ja eri sopimuksesta.

Seurakuntasali

Kirkon alakerrassa on n. 50-paikkainen seurakuntasali keittiö- ja wc-tiloineen. Salissa kokoontuu mm. seurakunnan toimintapiirejä. Seurakuntasalia on mahdollisuus vuokrata myös yksityistilaisuuksiin; esim. perhejuhiin, muistotilaisuuksiin, luentoihin ja kokouksiin.
Tekno

Reclaim the Streets

Konemusiikki on näkynyt maailmalla muun muassa Isossa-Britanniassa perustetun Reclaim the Streets -liikkeen järjestäminä Street Party -tapahtumina, joissa on kysymys väkivallattomasta joukkokansalaistottelemattomuudesta katujen valtaamisen, tanssimisen ja musisoinnin muodossa. Vallatut kadut on tapahtumien yhteydessä suljettu autoliikenteeltä, ja alueella on soitettu usein teknoa kaikissa muodoissaan. Suurin Suomessa vallattu katu on ollut kesällä 1999 seitsemäksi tunniksi haltuunotettu Helsingin Sörnäisten rantatie. Tampereella puolestaan on vallattu 1990-luvulla lyhyt osa Rautatienkadusta aivan kaupungin pääkadun Hämeenkadun lähettyviltä. Suomessa Street Partyja on järjestetty Helsingissä, Tampereella, Turussa, Jyväskylässä ja Joensuussa.

Tekno Suomessa

Suomeen teknomusiikki rantautui 1980-luvulla muun muassa Hyperdelic Housersin, F-Clefin, DJ Eliot Nessin ja DJ Joken ansiosta.
Suomen ensimmäisiä niin sanottuja warehouse-tapahtumia järjestettiin Turussa kesällä 1989; silloin musiikki oli kuitenkin housea ja acidia, ei varsinaisesti teknoa. Näin myös Helsingissä, missä ensimmäinen warehouse-tapahtuma järjestettiin Salmisaaren tehtaalla lokakuussa 1989.
Ensimmäisiä teknojuhlia järjestettiin Suomessa vasta vuosien 1990–1991 vaihteessa. Edelläkävijöitä olivat Helsingin, Turun, Oulun ja Vaasan aktiivit, jotka järjestivät juhlia esimerkiksi yhdistysten "syyskokouksina". Oulussa uranuurtajana toimi Oulu Warehouse ja Vaasassa Wasa Party Syndicate. Vaasan juhlissa levysoitinten takana oli useimmiten Dj Jocka, joka tunnetaan nykyisin hieman muista yhteyksistä. Myös Dj Ace B, Dj Sane ja MC Hyper M esiintyvät tuon ajan tapahtumia mainostaneissa flaijereissa.
Helsingissä teknoaikaan siirryttiin jo 1988, jonka jälkeen niin sanottuja "laittomia bileitä" oli viikoittain muun muassa Kuvataideakatemian kellarissa, Kaapelitehtaan ja Lepakon tiloissa. Varsinainen teknobuumi alkoi Suomessa vuoden 1993 alkupuolella. Helsingissä järjestettiin tosin muun muassa Suomen ensimmäiset acid-bileet jo vuonna 1988 Njassan ja Joken johdolla.
1990-luvulla tekno-aktiivit järjestivät "laittomia" tapahtumia mm. Salmisaaren Kaapelitehtaalla. Tilan vuokraaminen oli suhteellisen vaivatonta, ja kaveripiirissä jaetut "flyerit" ts. lentolehtiset takasivat riittävän määrän osallistujia vuokrakulujen kattamiseksi. 1990-luvulla omaa teknomusiikkia julkaisivat esimerkiksi Marko Laine ja Leo Laker sekä myöhemmin 2010-luvulla Hannu Ikola.
Athena Karkanis

Athena Irene Karkanis (kreik. Αθηνά-Ειρήνη Καρκάνη) on kanadalainen näyttelijä, joka on tunnettu muun muassa elokuvasta Survival of the Dead sekä FBI-agentti Lindsey Perezin roolista elokuvissa Saw IV ja Saw VI.
K. E. Kontro

Kaarlo Elias (Kalle) Kontro (s. 9. heinäkuuta 1886 Suistamo – 21. maaliskuuta 1928 Helsinki
) oli suomalainen liikemies.
Kontro oli kansakoulun käytyään aluksi erään kauppaliikkeen palveluksessa Sortavalassa. Hän lähti opiskelemaan Katrineholmin kauppaopistoon Ruotsiin ja oli sittemmin työssä kirjeenvaihtajana ja kauppamatkustajana Buck & Willmannin vientiliikkeessä Lyypekissä Saksassa. Palattuaan Suomeen Kontro oli vuoden verran helsinkiläisen toiminimi Otto Lumme & Kumppanin palveluksessa, kunnes perusti tammikuussa 1914 oman yrityksen Toiminimi Kontro & Kuosmanen yhdessä Juho Kuosmasen kanssa.
Toiminimi Kontro & Kuosmanen toimi pääasiassa kahvi- ja vilja-agentuurina. Sillä oli liikesuhteita muun muassa suurten brasilialaisten kahvinvientiliikkeiden kanssa ja se toi Suomeen viljaa sekä välitti brasilialaista kahvia. Vuonna 1918 Toiminimi Kontro & Kuosmanen ja Suomen Kahvituonti Oy yhdistyivät uudeksi yhtiöksi nimeltä Suomen Valtamerentakainen Kauppa Oy (toimii nykyisin nimellä Valtameri Oy). Tässä yhtiössä oli osakkaina myös useita suomalaisia tukkuliikkeitä. Toiminimi Kontro & Kuosmasen kaupallinen toiminta päättyi tammikuussa 1919, ja osakkaista Kuosmanen siirtyi Suomen Valtamerentakainen Kauppa Oy:n toimitusjohtajaksi ja johtokunnan puheenjohtajaksi. Kontro sitä vastoin siirtyi puunjalostusteollisuuden palvelukseen. 
Kontro ja Kuosmanen ostivat 1917 Reposaaren Höyrysaha Osakeyhtiön osakkeet Alfred Kordelinin kuolinpesältä. Jo vuonna 1914 he olivat ostaneet Wiipurin Saha Osakeyhtiön osake-enemmistön. Kontro toimi molempien yhtiöiden toimitusjohtajana, ja 1920-luvun loppuun mennessä yhtiöiden osakkeet siirtyivät hänelle.
Kontro lahjoitti 1921 rahaa Viipurin Sahateollisuuskoulun perustamiseen, ja hän tuki rahallisesti myös Kauppakorkeakoulua ja Turun yliopistoa. Kontro oli myös perustamassa yhdessä toisen sahanomistajan Pekka Supisen kanssa yksityissahojen yhdistystä Suomen Puunjalostusliittoa joka jäi kuitenkin lyhytikäiseksi.
Petter Portin

Petter Erik Portin (s. 12. joulukuuta 1940 Kruunupyy) on suomalainen geneetikko ja Turun yliopiston perinnöllisyystieteen emeritusprofessori.

Elämä ja ura

Kruunupyyssä vuonna 1940 syntynyt Portin pääsi ylioppilaaksi Nokian yhteiskoulusta vuonna 1959. Hän jatkoi opintojaan Turun yliopistossa, jossa hän toimi eri tehtävissä aina vuodesta 1969 alkaen. Portin valmistui filosofian tohtoriksi vuonna 1972 ja hänet valittiin perinnöllisyystieteen vs. apulaisprofessoriksi vuonna 1976. Professorin virkaan Portin nousi vuonna 1980 ja tässä tehtävässä hän toimi Turun yliopistossa aina eläköitymiseensä asti vuonna 2004.
Portin oli myös vuonna 1962 perustamassa Turun Yliopiston biologian ja maantieteen ainejärjestöä, Synapsia.

Tutkimus- ja julkaisutoiminta

Portin on tutkinut muun muassa banaanikärpäsen sukupuolisolujen kypsymisjakautumista, geenien vuorovaikutuksia, yksilönkehityksen mekanismeja, ihmisen hampaiston genetiikkaa sekä skitsofrenian genetiikkaa. Hänen eniten siteeratut julkaisunsa koskevat geenin käsitteen teoriaa. Nuorempana Portin tutki myös lintuja, ja julkaisi katsauksen Nokian linnustoon vuonna 1965.
Portin on tieteellisten kirjoitusten ohella julkaissut myös noin viisisataa suomenkielisiä aikakausi- ja sanomalehtiartikkelia, sekä on osallistunut perinnöllisyystieteeseen liittyvistä aiheista käytävään julkiseen keskusteluun. Hänen lehtikirjoitustensa aiheina ovat olleet erityisesti evoluutio ja muuntogeeniset kasvit. Kirjoituksissaan Portin on pyrkinyt korostamaan näkemystään, jonka mukaan muuntogeenisten kasvien havaitut hyödyt ylittävät selvästi niiden pelätyt haitat ja että haittoja korostetaan usein vain tunteen pohjalta.
Portinilta on ilmestynyt muun muassa yleistajuinen genetiikan oppikirja Ne geenit! Ne geenit! (2006). Biologian sanakirjasta hän on saanut yhdessä muiden kirjoittajien kanssa tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 2002. Tieteellisen tuotantonsa lisäksi Portin on myös julkaissut tieteenfilosofisia mietekokoelmia ja runoteoksia.
Johannes Gezelius nuorempi

Johannes (Juhana) Gezelius, nuorempi (6. syyskuuta 1647 – 10. huhtikuuta 1718) toimi Turun piispana vuosina 1690–1718. Sitä ennen hän oli 1681–1689 Inkerinmaan superintendentti, joka kannusti inkerikkojen ja karjalaisten ortodoksien voimalliseen käännyttämiseen luterilaisiksi.
Hän oli edellisen piispan Johannes Gezelius vanhemman poika. Hän jatkoi uutterasti isänsä työtä, muun muassa hänen suunnittelemaansa Gezeliuksen raamattuteosta. Työhön hän otti vaikutteita Englantiin ja Saksaan vuosina 1670–1674 tekemällään opintomatkalla. Hänen aikanaan Suomessa otettiin käyttöön uusi kirkkokäsikirja vuonna 1694 ja virsikirja (ns. Vanha virsikirja) vuonna 1701. Gezeliuksen kaudella puhdasoppisuuden valta-asema alkoi murtua osaksi uusien filosofisten virtausten ja osaksi pietismin vaikutuksesta. Isonvihan alettua vuonna 1713 Gezelius pakeni Ruotsiin ja yritti vielä sieltä käsin kirjeitse hoitaa oman hiippakuntansa ja hänen hoitoonsa vuonna 1712 uskotun Viipurin hiippakunnan asioita.
Stephanie Kelton

Stephanie Kelton (s. 1969) on yhdysvaltalainen ekonomisti ja yhteiskuntapolitiikan ja talouden professori Stony Brook University -yliopistossa New Yorkissa. Hän toimi aiemmin talouden professorina University of Missouri–Kansas City -yliopistossa Missourissa, Yhdysvaltain senaatin budjettikomitean 2015 vähemmistöpuolueen henkilöstön pääekonomistina ja talous-neuvonantajana Bernie Sandersin vuoden 2016 presidentinvaalikampanjassa. Hän on New Economic Perspectives -blogin perustaja ja päätoimittaja. Kelton on Modern Monetary Theory -talousteoriasuuntauksen johtava puolestapuhuja ja hänet nimettiin Politico-lehden "50 ajattelijaa, tekijää ja visionääriä jotka muuttavat Amerikkalaista politiikkaa vuonna 2016" -listauksessa sijalle 44.
Cristian Laevuo

Ilkka Cristian Schultz Laevuo on suomalainen laulaja ja musiikintekijä. Äänialaltaan hän on korkea baritoni.
Laevuo on toiminut solistina, sovittajana, säveltäjänä ja sanoittajana. Hän on säveltänyt ja sanoittanut kappaleita muun muassa hyväntekeväisyystapahtumiin, joulukonsertteihin ja sävellyskilpailuihin. Hän on myös tehnyt elektronista musiikkia jo 1990-luvulta lähtien aluksi lisäksi miksaten tunnettuja ulkomaisia kappaleita salanimillä. Sittemmin hän on keskittynyt omien kappaleiden tekoon. 
Vuonna 2002 Cristian Laevuo sijoittui jaetulle 3. sijalle Somero Soikoon -laulukilpailussa. Hän voitti Ponnahdus Pinnalle -laulukilpailun vuonna 2003 ja vuonna 2005 paikallisen Hämeen Tangotähti -laulukilpailun. Vuoden 2003 syksyllä Cristian esiintyi Turun paikallistelevision Turku-TV:n show’ssa Varjokuva-orkesterin säestyksellä.
Cristian Laevuo on vuosien mittaan esiintynyt lukuisissa yksityistilaisuuksissa. Hän toimi Satuhäät-ohjelmasarjan jakson hääjuhlaorkesterin solistina sarjan toisella tuotantokaudella. Hän on lisäksi esiintynyt mm. Olavi Virta 90 v -juhlaristeilyllä vuonna 2005, Ville-Paavali Hyvösen säveltämässä Jouluoopperassa vuonna 2008 , Riihimäellä järjestetyissä Asematapahtumissa ja lukuisissa hyväntekeväisyystapahtumissa. Laevuon ohjelmisto käsittää musiikkia rockista klassiseen. Vuonna 2011 Cristian Laevuo sovitti Ilkka Juotteen säveltämän ja sanoittaman gospelmessun, Riemumessun, jonka kantatoteutus tapahtui Lahden kirkkopäivillä kyseisen vuoden toukokuussa. Hän toimi messussa myös solistitehtävissä.
Klassisessa laulussa Laevuota ovat opettaneet oopperalaulajat Aulikki Metsäterä, Ingrid Bjoner ja Pia Raanoja sekä laulunopettaja Helge Nyman.
Musiikin lisäksi hän on toiminut avustajana erilaisissa televisiosarjoissa, kuten Salatuissa elämissä, Korkeajännityksessä, Ranuan kummeissa ja Kaverille ei jätetä.

Yksityiselämä

Cristian Laevuo on ammattikoulutukseltaan erä- ja luonto-opas. Lisäksi hän on ylioppilas ja opiskellut suomen kielen perusopinnot avoimessa yliopistossa, sähkötekniikkaa ammattikorkeakoulussa, humanistisia tieteitä Helsingin yliopistossa ja kursseja Sibelius-Akatemian avoimella puolella.
Cristian Laevuo opiskelee syksystä 2017 lähtien ympäristösuunnittelijaksi Hämeen ammattikorkeakoulussa.
Lapsena hän on opiskellut pianonsoiton alkeet ja ennen aikuistumistaan klassista laulua ja teoriaa musiikkiopistoissa Riihimäellä ja Tampereella, ja sittemmin yksityisopetuksissa. Lapsuudessa ja nuoruudessa hän oli myös yhteensä yli 10 vuotta aktiivinen kuorolainen, muun muassa Lapsikuoro Pisaroissa Hyvinkäällä sekä Lopen lapsi- ja nuorisokuorossa.

Sukututkimus

Cristian Laevuon äidinkieli on suomi. Hänellä on kuitenkin suomalaisten sukujuurien ohella mm. skandinaavinen ja keskieurooppalainen sukutausta. Laevuon isoisän äiti ja kirjailija Hagar Olssonin isä ovat keskenään sisaruksia. Hänen äitinsä isän isän ja isoisän omistuksessa oli aikanaan Lopella Rautakosken ruukki ja äitinsä isän setä Oskar Schultz on toiminut RKP:n kansanedustajana.
Lankosken paperitehdas

Lankosken paperitehdas toimi Merikarvian Lankosken kylässä vuosina 1842-1873. Lumppuja raaka-aineena käyttänyt tehdas valmisti käärepaperia, kartuusipaperia ja pinkopahvia neljän työntekijän voimin.
Tehtaan perusti Lapväärtistä kotoisin ollut kirjanpitäjä Johan Liljeblad joka oli mennyt naimisiin Lankoskella maatilan omistaneen Johan Långforsin tyttären kanssa. Liljeblad perusti Lankoskelle paperitehtaan ohella 1835 jauhomyllyn, vesisahan ja saviastiatehtaan. Saviastiatehtaassa valmistettiin erilaisia käyttöastioita sekä kaakeleita.
Liljebladin kuoltua 1847 tehtaat jäivät hänen leskelleen Margaretille. Tämä meni naimisiin joulukuussa 1850 itseään 15 vuotta nuoremman Antti Ahlströmin kanssa. Antti Ahlström oli vauraan merikarvialaisen Yli-Kaasan talon poika joka oli käynyt koulua Porissa. Ahlströn lunasti vaimonsa lapsilta näiden osuudet Liljebladin jättämään omaisuuteen. Hän aloitti puutavaran myynnin ulkomaille, viljan tuonnin ja laivojen rakentamisen. Ahlström rakensi myös 1863 kaksiraamisen sahan Lankoskelle. Vuonna 1872 Ahlström muutti Lankoskelta Noormarkkuun ja seuraavana vuonna myös Lankosken paperitehtaan toiminta päättyi.
Robert von Bahr

Carl Robert Lauri von Bahr (s. 27. elokuuta 1943 Solna, Tukholman lääni, Ruotsi) on ruotsalainen musiikkituottaja ja levy-yhtiön johtaja.
Von Bahr on opiskellut laulupedagogiksi Ruotsin Kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa Tukholmassa. Hän on työskennellyt musiikkiteknikkona Tukholman filharmonisessa orkesterissa 1968–1973 ja levytuottajana vuodesta 1970. Hän on perustanut 1973 levy-yhtiön BIS, jonka toimitusjohtaja hän edelleen on.
Von Bahr on ollut naimisissa 1970–1977 Gunilla von Bahrin kanssa, 1979–2001 Marianne von Troilin ja 2002–2010 Sharon Bezalyn kanssa. Hänen äitinsä oli balettitanssija Margaretha von Bahr ja velipuolensa laulaja Riki Sorsa. Von Bahr sairastaa Castlemanin tautia, joka aluksi oli diagnosoitu syöväksi. Sairaus pysyy hänellä kurissa lääkityksellä.