Assunta Spina

Juoni

Napolilaisessa pesulassa silittäjänä työskentelevä Assunta Spina on kihloissa lihakauppias Michele Boccadifuocon kanssa, mutta hänen entinen rakastettunsa Raffaele ei jätä häntä rauhaan. Syntymäpäivillään Assunta tanssii Raffaelen kanssa ja mustasukkainen Michele viiltää häntä kostoksi kasvoihin. Michele pidätetään ja viedään oikeuden eteen, vaikka Assunta väittää häntä syyttömäksi. Tuomioistuin lähettää Michelen kahdeksi vuodeksi Avellinon vankilaan. Saadakseen miehensä siirrettyä Napoliin Assunta antautuu suhteeseen oikeussihteeri Federigo Funellin kanssa. Jouluaattona vankilasta vapautettu Michele etsii Assuntan käsiinsä ja tappaa Federigon. Poliisin saapuessa paikalle Assunta ottaa syyn taposta niskoilleen.

Tuotanto, teemat ja merkitys

Gustavo Serenan ohjaama Assunta Spina perustuu Salvatore Di Giacomon samannimiseen näytelmään, jonka ensi-ilta oli Napolissa vuonna 1909. Pääosaa esittävä Francesca Bertini oli jo ennen elokuvauraansa esiintynyt suositun näytelmän sivuroolissa. Di Giacomo oli keskustellut näytelmänsä elokuvasovituksesta napolilaisen Morgana Filmin kanssa vuonna 1914, jolloin pääosiin kaavailtiin Giovanni Grassoa ja Assuntaa teatterissa esittänyttä Adelina Magnettia. Sen sijaan elokuvan toteutti roomalainen Caesar Film.
Sinällään yksinkertainen melodraama on elokuvahistoriallisesti merkittävä italialaisen verismin perinteitä jatkavan realistisen yhteiskunta- ja miljöökuvauksensa ansiosta. Sen päähenkilöitä ovat tavalliset napolilaiset, jotka elävät arkeaan kaupungin ahtailla ja ränsistyneillä sivukaduilla. Luonnollisessa ympäristössä ja paljolti ulkoilmassa kuvatun elokuvan kamera on liikkumaton ja välttää lähikuvia. Paikallisväriä lisäävät Bertinin taitavasti käyttämä valkoinen huivi sekä napolilaiseen intohimodraamaan kuuluva rituaalinen kasvojen viiltäminen.
Teemoiltaan Assunta Spina on ennen kaikkea elokuva naisesta ja hänen seksuaalisuudestaan. Sen päähenkilö on yhteiskunnan normeja rikkova femme fatale, joka sekä viettelee että uhkaa miehiä. Bertinin näyttelijäntyö on varsin hienovaraista aina elokuvan loppupuolelle saakka, kunnes pitkässä loppukohtauksessa se muuttuu voimakkaita tunteita ilmaisevaksi kehonkieleksi. Viimein Assunta joutuu alistumaan häntä ympäröivän miesten maailman vaatimuksiin.
Italiassa aikalaiskriitikot suhtautuivat elokuvasovituksen ilmaisumahdollisuuksiin hieman epäillen, mutta kiittivät sen aitoa miljöökuvausta ja voimakasta tunteellisuutta. Myöhemmin elokuvaa on pidetty Bertinin parhaana näyttelijäsuorituksena ja yhtenä italialaisen neorealismin varhaisista edeltäjistä. Siitä on tehty kaksi samannimistä uusintaversiota, Roberto Robertin vuonna 1929 ohjaama mykkäelokuva ja Mario Mattolin vuoden 1948 elokuva, jonka pääosia esittävät Anna Magnani ja Eduardo De Filippo.
Assunta Spinaa lienee esitetty Suomessa vuonna 1916 nimellä Napolittaren kosto. Uudessa Suomettaressa julkaistun mainoksen mukaan ”suurenmoisena, kuten aina, voittaa tuo suuri taiteilijatar tässä kuvassa kaiken mitä hän aikaisemmin on esittänyt filmissä”.

Restaurointi ja DVD

Assunta Spina on ainoa kokonaisuudessaan säilynyt italialaisen realistisen mykkäelokuvan edustaja. Se on restauroitu Bolognan elokuva-arkistossa vuonna 1993. Restauroitu versio perustuu Brasilian elokuva-arkiston portugalinkielisin välitekstein varustettuun nitraattikopioon ja Italian elokuva-arkistossa Milanossa alkuperäisestä negatiivista 1960-luvulla valmistettuun tekstittömään kopioon. Elokuva on värjätty alkuperäiseen tapaan sekä varustettu Guido Sodon ja François Laurentin musiikilla.
Bolognan elokuva-arkiston restaurointi on julkaistu DVD:llä vuonna 2015. Julkaisu sisältää englannin- ja saksankielisen tekstityksen.