google/wiki40b huggingface dataset:
Sitruunakerttuli

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan sitruunakerttuli on 10–12 cm. Sitruunakerttulin selkä ja siivet ovat väriltään oliivinvihreät. Lajin naama ja vatsa ovat väriltään keltaiset. Sukupuolet eroavat ulkonäöltään vain koiraan päälaen pienehkön mustan alueen perusteella. Läntisen alalajin väritys on kirkkaampi kuin itäisemmillä alueilla pesivien yksilöiden. Erityisesti tämä näkyy naaman värityksessä: läntisen alalajin yksilöillä naamassa voi olla myös oranssi vivahde.

Elinympäristö

Kesäisin lajia tavataan itä-länsi-suunnassa Alaskan ja Kanadan poikki. Etelässä lajia tavataan Yhdysvaltain länsirannikolla New Mexicoon saakka. Sitruunakerttulit elävät metsien tiheiköissä usein pienien vesialueiden, kuten lampien, lähettyvillä. Laji talvehtii Yhdysvaltain eteläosien ja Karibian metsissä.

Lisääntyminen ja ravinto

Sitruunakerttulit tekevät pesänsä yleensä maahan pensaan suojiin. Pesä rakennetaan ruohoista. Naaras munii kahdesta seitsemään, yleensä 4–6, punapilkullista kermanvalkeaa munaa. Sitruunakerttulin ravinto koostuu pääosin hyönteisistä ja ajoittain myös marjoista.
Marlon Harewood

Marlon Harewood (s. 25. elokuuta 1979 Hampstead, Lontoo, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelaa Englannin mestaruussarjaa Hartlepoolissa.
Harewood pelasi Nottingham Forestissa vuodesta 1996 lähtien. Vuonna 1998 hän oli lainassa Valkeakoskella FC Hakassa, missä hän voitti sekä Veikkausliigan mestaruuden että Suomen Cupin. Vuonna 1999 hän oli lainassa Ipswichissä. Nottinghamista Harewood siirtyi West Hamiin 500 000 punnalla marraskuussa 2003. Vuonna 2007 hän siirtyi Aston Villaan. Vuonna 2010 hän liittyi Blackpooliin. Harewood teki kaksi maalia Blackpoolin Valioliiga-debyytissä Wiganin verkkoon. Heinäkuussa 2011 hän siirtyi kiinalaiseen Guangzhou R&F:ään, josta palasi jo tammikuussa 2012 tuttuun Nottingham Forestiin. Tammikuussa 2014 hän siirtyi Hartlepool Unitediin pelattuaan sitä ennen myös Barnsleyssä ja Bristol Cityssä.
Estádio da Ferrovia

Estádio da Ferrovia on monikäyttöinen stadion, joka sijaitsee Huambossa, Angolassa. Sitä käytetään enimmäkseen jalkapallo-otteluja varten ja sillä on 4 000 istumapaikkaa. Atlético Petróleos do Huambo käyttää stadionia kotikenttänään.
Masayuki Mori

Masayuki Mori (jap. 森 雅之, Mori Masayuki; 13. tammikuuta 1911, Sapporo – 7. lokakuuta 1973) oli japanilainen näyttelijä. Hän näytteli muiden muassa Akira Kurosawan ja Kenji Mizoguchin elokuvissa; niistä merkittävimpiin kuuluvat Kurosawan Rashōmon (1950) ja Idiootti (1951) sekä Mizoguchin Musashino-fujin (1951) ja Ugetsu monogatari (1953). Hänen parhaimpien roolisuoritustensa joukkoon lukeutuu myös huonoihin naisiin lankeavan, älymystöön kuuluvan keski-ikäisen miehen rooli Mikio Narusen ohjaamassa elokuvassa Ukigumo (1955).
Morin isä oli tunnettu kirjailija Arishima Takeo.
Vaalea viettelys

Juoni

Stormy Tornado (Betty Grable) ja Curly Flagg (Sheree North) ovat kaksi revyytyttöä sanfranciscolaisesta kabareesta, jotka joutuvat murhan silminnäkijöiksi; ja tunnistavat murhaajan. Tytöt eivät halua sekaantua murhaan, joten he päättävät paeta. He piiloutuvat Bristol Collegeen, jossa he pukeutuvat pojiksi. Kuitenkin ongelmat alkavat pian pyöriä tyttöjen ympärillä...

Tausta

Vaalea viettelys perustuu Edward Hopen romaaniin She Loves Me Not (1933). Romaanista on tehty ennen Vaaleaa viettelystä kaksi Paramount-elokuvaa: komedia She Loves Me Not (1934), jonka pääosissa ovat Miriam Hopkins Curly Flaggina ja Bing Crosby ja sen remake komedia True to the Army (1942). Romaanista on tehty näytelmäversio Broadwaylle, johon Vaalea viettelys lähinnä perustuu. Romaanin näytelmäversion ovat kirjoittaneet Howard Lindsay, Lyford Moore ja Harlan Thompson.
Curly Flaggin rooli oli pääosassa She Loves Me Not -elokuvassa, mutta siitä tehtiin "toinen" pääosa Vaalea viettelys -elokuvaan Stormy Tornadon rinnalle.
Vaalea viettelys oli Betty Grablen elokuvauran viimeinen elokuvarooli.
Marilyn Monroelle, Foxin suurin rahasampo tuolloin, tarjottiin Curly Flaggin roolia näyttelemään Betty Grablen rinnalle. Elokuvan ohjaaja-käsikirjoittaja-tuottaja Nunnally Johnson oli kirjoittanut Curly Flaggin roolin varta vasten Monroelle; Monroe ei ollut ihastunut käsikirjoitukseen ja tuohon aikaan Monroe halusi näytellä dramaattisia ja haastavia rooleja, joten kieltäytyi roolista Vaalea viettelys -elokuvassa. Grable ja Monroe olivat aiemmin näytelleet yhdessä Kuinka miljonääri naidaan -elokuvassa vuonna 1953. Grable oli 1940-luvun suurin tähti ja Monroesta tulisi 1950-luvun suurin tähti. Kuitenkaan kahden vaaleaverikön välillä ei ollut kilpailua; itse asiassa Grable on tunnetusti sanonut Monroelle "go and get yours, honey! I've had mine" (suom. "mene ja saat omasi, kulta! Minä sain jo omani"). Kaksikosta tuli pian ystäviä tämän jälkeen.

Vastaanotto

Vaalea viettelys -elokuva tehtiin 2,3 miljoonan dollarin budjetilla; elokuva tuotti Yhdysvalloissa 3,7 miljoonaa dollaria.
Vaalea viettelys sai ensi-iltansa kotimaassaan 22. heinäkuuta vuonna 1955 New Yorkissa ja Los Angelesissa 29. heinäkuuta. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 6. heinäkuuta vuonna 1956. Vaalea viettelys on 20th Century Foxin tuottama.
Elokuvan julkistamisen aikaan Vaalea viettelys sai sekalaisarvosteluista positiivisiin arvosteluihin. Grablen roolisuoritusta kehuttiin, kun taas Northin roolisuoritus sai vähemmän kiitosta kuin Grablen. Vaalea viettelys nautti kohtuullisesta menestyksestä lippuluukuilla. Komedia tuotti arviolta 1,65 miljoonaa dollaria teatterilevityksessä Pohjois-Amerikassa ensimmäisenä vuonna.
Suuri kauneus

Juoni

Rooman kulttuuripiirien keskushahmo Jep Gambardella täyttää 65 vuotta ja sitä juhlii iso joukko vieraita. Neljä vuosikymmentä aikaisemmin Jep kirjoitti suurta huomiota herättäneen romaanin, joka avasi nuorelle Napolin kasvatille ovet Rooman kulttuurieliittiin. Toista kirjaa kulttuurilehden reportterina vähällä työllä leveää leipää ansaitseva Gambardella ei koskaan kirjoittanut. Hänestä tuli juhlien kuningas ja hän tunnustaa itse että kun hän 26-vuotiaana muutti Roomaan, se oli hänen tavoitteensa: "En halunnut ainoastaan osallistua juhliin, halusin että minulla olisi valta tehdä niistä epäonnistuneita". Kun omat syntymäpäiväjuhlat ovat ohi, Jep saa tiedon että hänen nuoruuden rakastettunsa Elisa on kuollut. Se on Jepille herätyskello, tuntuva muistutus siitä että kaikkien elämä, myös juhlien kuninkaan, päättyy kuolemaan. Hän alkaa miettiä mitä oikeastaan on saanut aikaan ja mitä on jäänyt tekemättä. Levottomana hän kuljeksii Rooman öisillä kaduilla, ja hakeutuu lopulta tapaamaan vanhaa ystävää, yökerhon johtajaa jota ei ole tavannut yli kolmeenkymmeneen vuoteen. Vanhalla ystävällä on 42-vuotias tytär, Ramona, joka herättää Jepin uteliaisuuden.
Palkka-armeija

Palkka-armeija tarkoittaa armeijaa, joka ottaa osaa sotatoimiin rahallista korvausta vastaan pääasiassa yksityisten intressien vuoksi ilman erityistä ideologista, poliittista tai kansallista motiivia. Palkka-armeijan sotilaat ovat palkkasotilaita. Palkkasotilas ei ole sama asia kuin ammattisotilas, joka palvelee vakinaisessa sotaväessä ammatikseen saaden siitä palkkaa.
Vakinaisista sotaväen sotilaista koostuvaa armeijaa kutsutaan ammattiarmeijaksi.
Edmund Burke

Ajattelu

Burke ei koskaan esitellyt näkemyksiään systemaattisesti, vaan sovelsi niitä aina tapauskohtaisesti. Hänen käytännöllisten kantojen takana on kuitenkin yleisiä periaatteita, jotka tulevat ilmi, kun Burken tuotantoa tarkastelee kokonaisuudessaan. Nämä periaatteet keskittyvät ”luonnon” tai ”luonnonlain” käsitteisiin. Burken näkemysten ytimessä on ihmisen ja maailmankaikkeuden harmonia. Yhteiskunta ja valtio mahdollistavat ihmisen potentiaalin täyden ymmärtämisen, antavat muodon yhteiselle hyvälle ja tarjoavat joko sanallisen tai sanattoman sopimuksen normeista ja päämääristä. Burken ihanne on, että poliittinen yhteisö toimisi yhtenä kokonaisuutena.
Burken ajattelun mukaan poliittiset sopimukset perustuvat ennemminkin periaatteisiin ja kirjoittamattomiin lakeihin kuin perusoikeuksiin tai tasa-arvoon. Tasa-arvon ihanne on hänen mielestään vaarallinen. Yhteiskunta on monimutkainen, orgaanista kokonaisuus, joka kehittyy asteittain. Tällaisessa yhteiskunnassa yhteiskunnalliset ja poliittiset suhteet pohjautuvat perinteisiin. Yhteiskunta toimii kuin ihmisruumis. Konservatismin tukipilareina hän piti uskoa perinteeseen, käytännöllisyyteen ja orgaaniseen yhteiskuntaan.
Carl-August von Willebrand

Carl-August Josef von Willebrand (20. elokuuta 1923 Erfurt, Saksa – 20. maaliskuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen lehtori ja kääntäjä.  
Von Willebrandin vanhemmat olivat koneinsinööri Kurt August von Willebrand (1899–1941) ja saksalainen Fanny Terese Screiber (1901–1952). Hän vietti lapsuusvuotensa Suomessa ja kävi sitten koulunsa Saksassa Erfurtissa ja Berliinissä. Ylioppilaaksi päästyään von Willebrand aloitti lääketieteen opinnot Würzburgissa mutta hän palasi vuonna 1942 Suomeen osallistuakseen jatkosotaan. 
Sodan jälkeen von Willebrand oli saksan kielen opettajana Helsingin yliopistossa 1945–1953 ja sen jälkeen eläkkeelle jäämiseensä saakka Helsingin kauppakorkeakoulussa. Hän toimi myös kauppakorkeakoulun kielistudioesimiehenä. Von Willebrand oli saksan kielen opettajana myös Heidelbergin yliopiston kääntäjäin laitoksella ja hän oli työssä vuosina 1979–1980 Erlangenin yliopistossa.
Von Willebrand järjesti Suomessa saksalaisten kirjojen näyttelyn 1948 ja hän piti vuosina 1951–1954 Helsingin yliopistossa studiokonsertteja saksalaisten yleisradioyhtiöiden äänitteillä. Hän osallistui 1961–1995 suomalais-saksalaisten yhdistysten toimintaan ollen ensin sihteerinä ja myöhemmin Helsingin suomalais-saksalaisen yhdistyksen toiminnanjohtajana sekä suomalais-saksalaisten yhdistysten liiton puheenjohtajana.
Von Willebrand kuoli maaliskuussa 1999 sydänleikkauksen komplikaatioihin.
Pako (videopeli)

Pako – Car Chase Simulator on suomalaisen Tree Men Gamesin kehittämä autoaiheinen videopeli. Pako julkaistiin ensimmäisenä Windows Phonelle toukokuussa 2014 ja myöhemmin samana vuonna myös iOSille ja Androidille.
Pelin tarkoituksena on väistellä ja paeta poliiseja tietyllä suljetulla alueella mahdollisimman kauan. Mikäli pelaaja törmää johonkin esteeseen, hänen autonsa räjähtää ja pelin joutuu aloittamaan alusta. Pelissä on viisi erilaista suljettua aluetta, joille jokaiselle on oma erilainen autonsa. Pelin autoa pystyy kääntämään vasemmalle painamalla näytön vasenta reunaa ja oikealla painamalla oikeata reunaa. Peli on saatavilla Windows Phonelle, iOSille, Androidille, tvOS :lle, Amazon FireTV :lle sekä PC/MAC -versiona Steamista.
Vilgort

Vilgort (ven. Вильго́рт) on kylä ja maalaiskunta Permin aluepiirin Tšerdynin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Višeran sivujoen Kolvan varrella 16 kilometriä Tšerdynistä pohjoiseen. Asukkaita on 641 henkeä (vuonna 2002).
Vylgortin pogosta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1579. Sen nimi perustuu komipermjakin sanoihin vil’ ’uusi’ ja gort ’koti, kylä’. 1700-luvun lopulta 1920-luvulle kylä oli Tšerdynin kihlakunnan Vylgortin volostin keskus. Nykyään siellä toimii maatalousyritys ja metsäteollisuuspiiri. Kylässä on lastentarha, koulu, kulttuuritalo, kirjasto ja sairaala. Nähtävyyksiin kuuluu vuosina 1779–1810 rakennettu Kolminaisuuden kirkko, kunnanhallinnon rakennus (1906), koulutalo (1914) ja kauppias Timohinin talo. Lähistöllä on komipermjakkien muinaislinna sekä hauta- ja asuinpaikkoja 800–1100-luvuilta.
Wendell Corey

Wendell Reid Corey (20. maaliskuuta 1914 Dracut, Massachusetts – 8. marraskuuta 1968 Woodland Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen teatteri-, elokuva- ja televisionäyttelijä.
Hän aloitti uransa teatterissa ja hänen Broadway-debyyttinsä oli vuonna 1942. Hän näytteli lukuisissa elokuvissa joista tunnetuin on luultavasti Takaikkuna (Rear Window, 1954). Hän näytteli myös lukuisissa televisiosarjoissa ja hän onkin saanut televisiourastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Hän oli naimisissa Alice Wileyn kanssa ja pariskunnalla oli neljä lasta. Hän kuoli maksasairauteen 54-vuotiaana.
Rämekynsisammal

Ulkonäkö

Rämekynsisammal on keski- tai isokokoinen (2-10 cm) sammal. Sen lehden kärki on aaltopoimuinen, isohampainen ja tylppä. Lehdet ovat kuivana suoria ja niiden kärjissä on lyhyitä soluja.

Levinneisyys

Rämekynsisammal kasvaa yleisenä koko Suomessa.

Elinympäristö

Rämekynsisammal on vähäravinteisten paikkojen sammal. Se kasvaa rämeillä ruskorahkasammalten (Sphagnum fuscum) kanssa ja pohjoisessa myös kuivissa kangasmetsissä.
BBC Radio 3

Historia

Kanava aloitti 29. syyskuuta 1946 nimellä The BBC Third Programme, ja nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa 30. syyskuuta 1967, jolloin myös muille kolmelle BBCn pääradiokanavalle annettiin nimet Radio 1, Radio 2, Radio 4.

Ohjelmisto

BBC Radio 3:n ohjelmisto sisältää klassista musiikkia, oopperaa, jazzia ja draamoja, joissa esitetään erityisesti William Shakespearen näytelmiä. Vuonna 2007 kanava vähensi suoria konserttilähetyksiä. Nykyisin konsertit ovat yleensä nauhoitettuja, ja näitä konsertteja tallennetaan yleensä julkisista musiikkitapahtumista.
Radio 3:n pitkäikäisimpiin ohjelmiin kuuluu Composer of the Week, jota esitetään nykyisin klo 12.00 ja uusintana samana iltana klo 20.45. Ohjelma kestää tunnin viitenä päivänä viikossa, jona aikana esitetään vain tietyn säveltäjän musiikkia.
Toinen pitkään jatkunut ohjelma on vuonna 1997 aloittanut Private Passions – viikoittainen haastatteluohjelma, jota juontaa Michael Berkeley.
Radio 3:a voi kuunnella nykyisin ympäri maailmaa internetin välityksellä, Britanniassa DAB-radioiden kautta sekä antenniverkon digilähetysten kautta.
HMAS Quiberon

Palvelus

HMAS Quiberon palveli aluksi Pohjois-Atlantin saattueiden suojana, kunnes se liitettiin Pohjois-Afrikan maihinnousuun lokakuussa 1942. Alus upotti 28. marraskuuta Algerian rannikolla Italian laivaston sukellusvene Dessièn. Se palveli maihinnousun päätyttyä Välimerellä ja Intian valtamerellä saattuetehtävissä. Alus osallistui vuonna 1944 lentotukialusosaston mukana huhtikuussa Sabangin ja toukokuussa Surabayan iskuihin. Lokakuussa alus osallistui tulitoimintaan japanilaisten asemia vastaan Nikobaareilla. Se osallistui myös amerikkalaisten mukana Okinawan taisteluihin sekä Japanin kotisaarille suunnattuihin iskuihin. Japanin antauduttua alus osallistui miehitysjoukkoihin.

Fregatti

Vuoden 1950 alussa tehtiin päätös viiden Australian laivaston Q-luokan aluksen muuttamisesta sukellusveneentorjuntafregateiksi. Muutostyön piti vastata Britannian kuninkaallisen laivaston Tyypin 15 fregateiksi muuttamista. Aluksi Australian hallitus esitti edelleen lainassa olleiden alusten muuttamista 400 000 Australian punnan hintaan, mutta Britannian amiraliteetti tarjosi 1. kesäkuuta alukset lahjaksi Australialle.
HMAS Quiberon siirrettiin muutettavaksi vuonna 1950 Cockatoon ja Garden Islandin telakalle Sydneyyn. Alus palasi palvelukseen 18. joulukuuta 1957 ja palveli sen jälkeen Kansainliiton strategisessa reservissä Kaukoidän alueella ja Australian laivaston tehtävissä.
Alus poistettiin palveluksesta 26. kesäkuuta 1964, jolloin se siirrettiin reserviin. Alus myytiin 15. helmikuuta 1972 romutettavaksi Fujita Salvage Companylle Osakaan Japaniin. Se lähti 10. huhtikuuta Sydneystä hinauksessa.
Rusorintamesikko

Levinneisyys

Rusorintamesikkoa tavataan Australian pohjoisosissa, Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ravinto

Ravinto on ainetta, jota eliöt käyttävät energianlähteenä ja rakennusmateriaalinaan. Yleensä ravinto on peräisin toisista eliöistä, kuten eläimistä, sienistä tai kasveista.

Ravintoaineet

Ravinto koostuu pääasiassa tärkeimmistä energiaravintoaineista: hiilihydraatista, proteiinista ja rasvasta. Ravinnossa tulee olla myös elämälle välttämättömiä kivennäisaineita ja vitamiineja. Ruoassa on myös kuituja, joita ihmisten elimistö ei pysty pilkkomaan, vaan ne kulkevat elimistön läpi sellaisenaan puhdistaen samalla suolistoa. Ravinto voi sisältää myös alkoholia, joka sisältää energiaa. Usein alkoholijuomat sisältävät myös paljon sokeria.

Hiilihydraatti

Vuoden 2014 suomalaisen ravitsemussuosituksen mukaan hiilihydraateista tulisi saada 45–60 % päivittäisestä energiasta. Lisättyjen sokerien määrä tulisi olla alle kymmenen prosenttia. Ravintokuitua aikuisen tulisi saada vähintään 25–35 g päivässä.

Proteiini

Proteiineja saa esimerkiksi lihasta, kananmunasta, kalasta ja monista palkokasveista, on energiaa. Elimistö käyttää proteiineja lihasten rakennusaineena sekä monessa muussa tehtävässä.
Suomalaisen suosituksen mukaisessa terveellisessä ravitsemuksessa proteiineista saadaan 10–20 % energiasta.

Rasva

Rasvaa on tyydyttynyttä ja tyydyttymätöntä. Tyydyttyneitä rasvahappoja on esimerkiksi punaisessa lihassa, voissa ja kookosöljyssä. Tyydyttymättömiä rasvoja puolestaan sisältävät useimmat kasviöljyt, kuten oliivi- ja rypsiöljy sekä pähkinät ja siemenet.
Suomalaisten ravitsemussuositusten mukaan päivittäisestä energiasta noin 25–40 % tulisi saada rasvasta, jotta välttämättömien rasvahappojen saanti tulisi taattua. Tyydyttyneitä rasvahappoja eli niin sanottua kovaa rasvaa tulisi olla alle 10 % rasvasta. 10–20 % rasvoista tulisi olla kertatyydyttymättömiä ja 5–10 % monityydyttymättömiä rasvahappoja eli pehmeää rasvaa. Transrasvaa tulisi välttää.

Ruokavalio

Ruokavalio on kaikki se, mitä yksittäinen eliö tai eliöryhmä käyttää ravinnokseen. Erityisruokavaliossa rajoitetaan yhden tai useamman ruoka-aineen käyttö terveydellisistä, eettisistä tai elämänkatsomuksellisista syistä.

Virheravitsemus

Virheravitsemus on yhden tai useamman ruoka-aineen puutetta tai ylimäärää ravinnossa. Se kattaa etenkin ravintoaineiden liian vähäisestä saannista johtuvan aliravitsemuksen ja liiallisesta saannista johtuvan ylipainon mutta myös ravintoaineiden epätasapainoisen saannin tai tiettyjen ravintoaineiden puutostilat.
Nevskaja zastava (museo)

Nevskaja zastava (ven. музе́й «Не́вская заста́ва») on museo Pietarin Nevan piirin samannimisessä kaupunginosassa Venäjällä.
Museo sijaitsee entisen Aleksandrovskojen kylän tyypillisessä 1800-luvun lopun kaksikerroksisessa puutalossa. Alun perin siinä asui neljä työläisperhettä. Vuosina 1894–1895 talossa asuneen Vasili Šelgunovin luona kokoontui V.I. Leninin johtama paikallisten työläisten marksilainen kerho. Vuonna 1967 rakennukseen avattiin vallankumoushistoriallinen kansanmuseo. 1970-luvun alussa sen yhteyteen pystytettiin Pietarin ensimmäisille marksilaisille omistettu muistomerkki, joka käsittää Leniniä esittävän kohokuvan sekä Ivan Babuškinin, Gleb Kržižanovskin, Nadežda Krupskajan, Šelgunovin ja Aleksanteri Schottmannin rintakuvat. Vuodesta 1995 lähtien talossa toimii Nevan piirin historiasta kertova kotiseutumuseo.
Nevskaja zastava -museo esittelee Nevan rantojen ja niiden asuttamisen historiaa, seudulla toiminutta teollisuutta, Leningradin piirityksen aikaisia tapahtumia sekä paikallisten merkkihenkilöiden toimintaa. Museoon kuuluu 1800-luvun lopun tyyliin sisustettu Vasili Šelgunovin muistohuone, jossa on hänelle kuuluneita esineitä.
Museon osoite on Novo-Aleksandrovskajakatu 23. Lähin metroasema on Proletarskaja.
Margareta Steinby

Eva Margareta Steinby (vuoteen 1961 Wilén; s. 21. marraskuuta 1938, Viipuri) on suomalainen professori (emerita). Hän on filosofian tohtori, antiikin historioitsija ja arkeologi. Hän on toiminut Helsingin yliopiston yleisen historian dosenttina 1977–1979, Suomen Rooman-instituutin johtajana 1979–1982 ja 1992–1994 sekä Rooman valtakunnan arkeologian professorina 1994–2004 Oxfordin yliopistossa (Archaeology of the Roman Empire, All Souls College). Parhaiten Steinby tunnetaan työstään Rooman topografian ja arkkitehtuurin tutkimuksessa, etenkin hänen toimittamastaan kuusiosaisesta teoksesta Lexicon Topographicum Urbis Romae (1993-2000).
Steinbylle myönnettiin vuonna 1991 Valkoisen Ruusun ritarikunnan kunniamerkki.
Steinby on Suomen Tiedeseuran jäsen.
Juha Vuorinen

Kirjoittaminen

Keväällä 1998 Vuorista pyydettiin kirjoittamaan huumoria keskus.net-portaaliin. Vuorinen oli juuri tehnyt radio-ohjelman Tarmo Mannista, jonka silloisen Mielipuolen päiväkirja -näytelmän kautta syntyi idea Juoppohullun päiväkirjasta. Aluksi Vuorinen kirjoitti päiväkirjaa vain nettiin, mutta lukijoiden toivomuksesta se julkaistaisiin lopulta myös kirjana.
Ensimmäisen painotalon kieltäydyttyä painamasta ”tällaista paskaa” Vuorinen alkoi tehdä omakustanteita keravalaisessa kopioliikkeessä. Vuonna 2002 Like kiinnostui kirjan pokkariversion julkaisemisesta ja otti sen kustannettavaksi. Like ehti painaa kirjaa 36 000 kappaletta, kunnes Vuorinen otti oikeudet takaisin Diktaattori-kustantamolleen. Tammikuun 2013 loppuun mennessä ensimmäistä Juoppohullun päiväkirjaa oli myyty 200 000 kappaletta. 
Juoppohullun päiväkirja -sarjan viides osa Dokumentti julkaistiin marraskuussa 2014. Sarjaa myydään myös Saksassa, Itävallassa, Sveitsissä, Norjassa, Ruotsissa ja Virossa, jossa kirja on julkaistu nimellä Joomahullu päevaraamat. Virossa on toistaiseksi julkaistu yhdeksän Vuorisen teosta. Vaippaihottuma nousi Viron myydyimmäksi kirjaksi heti ilmestyttyään ja on Vuorisen neljäs Viron top 10 -listalle noussut teos.
Vuorisen kirjat ovat lähes poikkeuksetta nousseet taskukirjalistojen kärkeen, ja hänen kaikki pokkarinsa ovat ylittäneet Kultapokkari-rajan, joka on Suomessa 20 000 myytyä kirjaa. Vuorinen julkaisee kirjansa yrityksensä Diktaattori Oy:n kautta. Vuorisen kirjoja on myyty Suomessa yhteensä yli kaksi miljoonaa kappaletta.
Toukokuussa 2008 Vuorinen alkoi kirjoittaa kolumneja Sanomaan kuuluvan Metro Live -lehden verkkosivuille. Tammikuussa 2011 Vuorisen kolumnit siirtyivät Iltalehden sivuille. Huhtikuussa 2016 Vuorinen aloitti Apu-lehden kolumnistina. Vuorisen kirjoituksissa kommentoidaan usein julkkisten toilailuja humoristiseen sävyyn. Toinen aihe on kirjoittajan oma elämä, erityisesti vuodet radiotoimittajan työssä ja sittemmin kirjailijana. Vuorinen käyttää varsin roisia kirjoitustyliä, jossa ruumiitoiminnot ovat näkyvässä osassa. Hänellä on tapana keksiä teksteihinsä loppukaneetti, jolla hän tavoittelee lukijalta naurunpurskahdusta. 
Vuorinen on julkaissut vuodesta 2009 lähtien kerran vuodessa hyväntekeväisyyspokkarin, joiden tuottoa on ohjattu muun muassa ensi- ja turvakodeille.
Ogopogo

Ogopogo on järvihirviö, jonka väitetään asuvan Okanaganjärvessä, Kanadan Brittiläisessä Kolumbiassa.
Alueen intiaanit ovat tunteneet hirviön valkoihoisia kauemmin. He kutsuvat sitä nimellä N´ha-a-itk. He pelkäsivät järven ylitystä ja saattoivat kuljettaa mukanaan eläimiä olennolle uhrattaviksi, mikäli tämä näyttäytyisi. Intiaanit myös kieltäytyivät kalastamasta tietyissä järven osissa.
Ensimmäiset kirjatut näköhavainnot hirviöstä ovat vuodelta 1860, jolloin ensimmäiset eurooppalaiset uudisasukkaat asettuivat alueelle. Ensimmäinen havainto, jossa suuri joukko ihmisiä väitti nähneensä hirviön, tapahtui vuonna 1926. Järvihirviö sai nimen "Ogopogo" 1920-luvun luvun foxtrot-kappaleesta The Ogo-Pogo – The Funny Fox-Trot, joka kertoo intialaisesta, banjoa soittavasta merihirviöstä.
Olennon kerrotaan olevan pitkä, hoikka ja käärmemäinen ja sen viiksekäs pää muistuttaa lampaan tai hevosen päätä. Silminnäkijöiden kertoman mukaan se on 7–9 metriä pitkä, mutta sen vartalon läpimitta on alle metri. Eräiden kertomusten mukaan olion pyrstö olisi kaksihaarainen ja iho karvaton ja sileä. Ogopogon sanotaan uivan liikuttamalla ruumistaan pystysuunnassa.
On esitetty arveluja siitä, että Ogopogo olisi jonkinlainen hengissä säilynyt zeuglodontti eli Basilosaurus.