Space Ritual

Konsepti

”Space Ritual” oli yhtyeen suuri kiertue vuosina 1972-1973, jonka ideoi yhtyeen laulaja/runonlausuja Robert Calvert. Ideana oli tarjota yleisölle audiovisuaalinen kokemus avaruudessa ja ajassa matkustamisesta. Lavasteet, teemat ja konserteissa nähdyt avaruus-animaatiofilmit olivat Calvertin ja taiteilija Barney Bubblesin kehittelemiä ja valoshowsta vastasi Liquid Len (Jonathan Smeeton) ryhmineen. Mukana olivat myös tanssijat Miss Renee ja Tony Carrera Hawkwindin oman tanssijan Stacian lisäksi. Varsinaisessa yhtyeessä soittivat Calvertin lisäksi kitaristi-laulaja Dave Brock, basisti Lemmy Kilmister, saksofonisti Nik Turner, elektronisista tehosteista vastaavat Dik Mik ja Del Dettmar sekä rumpali Simon King.
Calvert ja yhtyeen lähipiiriin kuulunut tieteiskirjailija Michael Moorcock kirjoittivat albumilla kuultavat, kappaleita linkittävät runot (”Earth Calling”, ”The Awakening”, ”Black Corridor”, ”Ten Seconds of Forever”, ”Sonic Attack” ja ”Welcome to the Future”), jotka Calvert lausui. Klassikoksi muodostunut, Moorcockin kirjoittama ”Sonic Attack” -runo julkaistiin promo-singlenä, joka nykyään on keräilyharvinaisuus.
Kiertueen menestykseen vaikutti kesällä 1972 julkaistu hitti-single ”Silver Machine”, joka nousi Top-3:een Ison-Britannian single-listalla ja löi yhtyeen läpi laajemmalle yleisölle. Itse asiassa juuri singlen menestyksestä saatu pääoma mahdollisti ”Space Ritual” -kiertueen toteutuksen. Kappale kuitenkin puuttui setistä kyseisellä kiertueella. Ennen kiertuetta yhtye oli julkaissut myös tuoreimman studioalbuminsa Doremi Fasol Latido.
Uusia, tuolloin studio-albumeilla ennenjulkaisemattomia kappaleita albumilla runojen lisäksi ovat Dave Brockin ”Upside Down”, Del Dettmarin ja Dik Mikin esittämä elektroninen siirtymä ”Electronic No. 1” sekä Hawkwind-klassikoksi vuosien aikana noussut Robert Calvertin kirjoittama, psykiatri Wilhelm Reichin teorioihin perustuva ”Orgone Accumulator”. Kappaleen musiikissa on vaikutteita Canned Heatin ”Fried Hockey Boogie” -kappaleesta ja siinä Brockin raskas riffi ja Kilmisterin bassonsoitto ovat hyvin pinnassa. Albumin alussa kuultavaa ”Born to Go” -kappaletta ei myöskään oltu aiemmin julkaistu studio-albumeilla ja ”Seven By Seven” oli alun perin ”Silver Machine” -singlen b-puoli.
Vuoden 1972 Doremi Fasol Latido-albumilta on mukana viisi kappaletta (”Down Through The Night”, ”Lord of Light”, ”Space Is Deep”, ”Brainstorm” ja ”Time We Left (This World Today)”) ja kahdelta ensimmäiseltä albumilta vain yksi (In Search of Space-albumin ”Master of the Universe”). Musiikillisesti yhtyeen esiintyminen on hyvin heavy rock-painotteinen efekteillä höystettynä.

Nauhoitus

Albumi nauhoitettiin kahdessa konsertissa 22. joulukuuta 1972 Liverpoolin Stadiumilla ja 30. joulukuuta Brixton Sundownissa, Lontoossa. Konsertit nauhoitti myöhemmin muun muassa Motörheadin tuottajana tunnettu Vic Maile. Maile ja Anton Matthews miksasivat nauhat myöhemmin Olympic-studioilla Lontoossa. Kansitekstien mukaan kappaleita ”Brainstorm” ja ”Time We Left” jouduttiin lyhentämään liiallisen pituuden vuoksi. Leikkaamattomia ja dubbaamattomia versioita kappaleista on saatavilla vuoden 1985 puoli-virallisella Space Ritual Volume 2-koosteella, sekä vuonna 2007 julkaistulla Collectors Edition -painoksella. Lisäksi konserteissa encorena kuultu ja alkuperäiseltä versiolta poisjäänyt ”You Shouldn’t Do That” löytyy remasteroiduilta painoksilta. Vuoden 2007 painoksella oleva DVD-audioversio mahdollistaa albumin kuuntelun kokonaisena jatkuvana konserttina ilman levyn / puolenvaihtoja. Perinteiseen live-konserttiin nähden ”Space Ritual” ei sisältänyt välispiikkejä tai yleisön ja yhtyeen välistä kommunikaatiota, vaan konsertti kulki musiikin ja runojen myötä yhtenä jatkumona.

Kansitaide

Albumi on tunnettu myös Barney Bubblesin suunnittelemasta kansitaiteesta. Alkuperäinen vinyyliversio julkaistiin kuuteen osaan jakautuvassa kansipaneelissa, jotka sisälsivät psykedelisin värein tehtyjä maalauksia sekä mustavalkoisia valokuvia sekä runotekstejä ja muita kirjoituksia. Albumi pääsi Q-lehden sadan parhaan levynkannen listalle.

Albumin vastaanotto ja arvostus mediassa

Space Ritual julkaistiin toukokuussa 1973 ja se menestyi hyvin nousemalla Brittein albumilistalla sijalle 9. Myös arvostelut albumista olivat myönteisiä. New Musical Express -lehden Nick Kent kirjoitti arvostelussaan, että ”Hawkwind on löytänyt avaruuden tunnelman ja pystynyt luomaan todellisen tuntuisen ympäristön, ja he ovat myös Britannian paras psykedeelinen yhtye”. Sounds-lehden kriitikko totesi, että ”yhtye rokkaa kuin mielipuoli, ja sen tahdissa voi hyvin bailata, vaikkei sanoituksia heti ymmärräkkään”.
Albumi julkaistiin Pohjois-Amerikassa lokakuussa 1973 ja se nousi niukasti siellä Billboardin albumi-listalla sijalle 179. Rolling Stone -lehti oli varauksellinen arviossaan: ”Basisti soittaa edelleen kahta samaa nuottia ja yhtyeen pääpaino näyttäisi olevan albumikansien tekemisessä, mutta he ovat myös todiste, että jotkut käyttävät edelleen happoa”. Billboard-lehti puolestaan oli positiivisempi: ”Yksi Britannian tämän hetken parhaista bändeistä on julkaissut villin miksauksen efektejä sisältävää musiikkia ja avaruusaiheisia tarinoita. Levyn pitkät soolot suorastaan kietoutuvat kuuntelijaan”. Space Ritual nousi myös Suomessa albumilistan top-30:neen.
Nykyään albumi on arvostettu proge- ja space rock -piireissä korkealle. Mojo-musiikkilehti kehui albumia vuoden 1999 artikkelissaan ”yhtyeen ehdottomaksi virstanpylvääksi” ja sanoo yhtyeen onnistuneen täydellisesti ”heavy metalin ja acid rockin yhdistämisessä”. Vuonna 2005 albumi rankattiin sijalle 8. Mojon ja Q-lehden ”40 Cosmic Rock Albums” -äänestyksessä. Albumista on julkaistu kaksi bonus-raitoja sisältävää remasteroitua versiota vuosina 1996 ja 2007.

Hawkwind vuonna 1973

Space Ritual-kiertue huipentui toukokuussa 1973 pidettyyn suureen konserttiin Wembleyn areenalla Lontoossa. Saman vuoden kesällä julkaistun ”Urban Guerilla” -singlen jälkeen Robert Calvert lähti yhtyeestä soolouralle. Myös alkuperäisjäsen Dik Mik poistui yhtyeestä saman vuoden lopulla. Marraskuussa yhtye lähti ensimmäiselle Pohjois-Amerikan kiertueelle pääesiintyjänä, vaikka sillä ei ollut ollut suurempaa menestystä taikka hittiä uudella mantereella. Tästä huolimatta yhtye soitti lähes aina täysille saleille kyseisellä kiertueella ja varsinkin yhtyeen valoshowta kehuttiin. Space Ritualin jälkeen yhtye loitontui avaruus-teemasta ja seuraavien albumien tekstit ja teemat liittyivät enemmän "maanläheisiin aiheisiin" kuten fantasia ja mytologia, ja myös yhtyeen musiikki muuttui melodisemmaksi.