Itäinen laivasto

Kaukoidän laivasto (engl. Eastern Fleet, the East Indies Fleet ja the Far East Fleet) oli Britannian kuninkaallisen laivaston laivasto, joka oli toiminnassa vuosina 1904–1971.

Itäinen laivasto (engl. Eastern Fleet)

Vuonna 1904 Sir John Fisher käski yhdistää kolme Itä-Aasiassa sijainnutta Kuninkaallisen laivaston komentokuntaa. Itä-Intian (Singapore) (engl. East Indies Station), Kiinan (Hongkong) ja Australian laivastoasemat (Sydney) yhdistettiin kaikki saman Itäisen laivaston alaisuuteen, jonka päätukikohtana olisi Singapore. Kiinan laivastoaseman komentaja otti laivaston komentoonsa.
Ensimmäisen maailmansodan aikana laivasto-osastot toimivat kuitenkin yhä itsenäisesti ja Itäinen laivasto oli olemassa vain yleisenä kattoterminä. Sodan puhjetessa Kiinan laivastoasemalle oli sijoitettuna taistelulaiva HMS Triumph, panssariristeilijät HMS Minotaur ja HMS Hampshire, kevyet risteilijät HMS Newcastle ja HMS Yarmouth. Aluksista HMS Triumph oli sodan puhjetessa telakalla. Itä-intian laivastoasemalle oli sijoitettuna taistelulaiva HMS Swiftsure sekä kaksi kevyttä risteilijää. Näiden lisäksi Ranskan laivasto asetti kaksi panssariristeilijää ja Venäjä kaksi vanhentunutta kevyttä risteilijää asemanpäällikön käyttöön. Australian laivastoasema oli vahvin ja sinne oli sijoitettu taisteluristeilijä HMAS Australia, modernit kevyet risteilijät HMAS Sydney ja HMAS Melbourne sekä kaksi vanhentunutta risteilijää.
Rakenne pysyi käytännössä samana toiseen maailmansodan alkuvuosiin saakka, kunnes sota Japania vastaan puhkesi joulukuussa 1941, jolloin Itäinen laivasto varsinaisesti perustettiin 8. joulukuuta yhdistämällä Itä-Intian ja Kiinan laivueet (laivastoasemat). Sodan aikana laivastoon lukeutui useita aluksia sekä miehistöä muiden liittoutuneiden laivastoista kuten Alankomaiden laivastosta, Australian laivastosta, Uuden-Seelannin laivastosta ja Yhdysvaltain laivastosta. 
Itäinen laivasto lakkasi olemasta perustettaessa Brittiläinen Tyynenmeren laivasto, jonne siirrettiin kaikki modernit alukset Itäisestä laivastosta ja loppuosasta muodostettiin Itä-Intian laivasto.

Taustaa

Intian valtameri oli toiseen maailmansotaan saakka lähes brittiläinen sisämeri. Aluetta reunustivat lukuisat Britannian ja Kansainyhteisön tukikohdat ja runsaasti materiaalia kuljetettiin sen kautta. Strategisia raaka-aineita olivat Lähi-idän öljy, Malesian kumi, Intian tee sekä Australian ja Uuden-Seelannin elintarvikkeet. Britannia sai myös Australiasta ja Uudesta-Seelannista työvoimaa, jolloin turvallinen kauttakulku oli tarpeen.
Tämän vuoksi Kuninkaallinen laivasto sijoitti itään rakennetuille laivastoasemille vanhempaa kalustoaan ja käytti Kiinan ja Kaukoidän asemiaan miehistöntäydennykseen.
Toisen maailmansodan syttyessä Saksan laivasto sijoitti apuristeilijöitä sekä taskutaistelulaiva Admiral Graf Speen häiritsemään alueen meriliikennettä ja siten sitomaan laivastovoimia alueelle. Italian julistettua 10. kesäkuuta 1940 sodan Italian Itä-Afrikkaan sijoitettu laivasto-osasto aiheutti uuden uhan Punaisenmeren kautta kulkevalle liikenteelle.
Pahin tapahtui Japanin liityttyä sotaan joulukuussa 1941. Japanin ilma-ase upotti Force Z:n sekä se miehitti Malesian, Singaporen ja Alankomaiden Itä-Intian aiheuttaen uhan alueen meriliikenteelle. Uhka muuttui todeksi Japanin laivasto-osaston tunkeuduttua Intian valtamerelle ja upottaessa useita sotalaivoja muun muassa lentotukialus HMS Hermeksen. Tunkeutuminen aiheutti selkeän uhan Lähi-Idän öljyreitin sekä Intian valtameren reitin katkeamisesta.