google/wiki40b huggingface dataset:
Košice

Väestö

Vuonna 2007 kaupungissa asui 234 237 henkeä. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan asukkaista oli slovakkeja 89,1 %, unkarilaisia 3,8 %, romaneja 2,1 % ja tšekkejä 1,2 %. Uskonnoltaan 58,3 % asukkaista ilmoitti olevansa roomalaiskatolisia ja 7,6 % kreikkalaiskatolisia; 19,4 % ei ilmoittanut mitään uskontoa.

Yleistä

Košicessa on yliopisto (per. 1959) ja mm. Slovakian tiedeakatemian instituutti, tekniikan museo ja Itä-Slovakian museo. Kaupunki on Slovakian tärkeimpiä raskaan teollisuuden keskuksia, ja siellä on myös rakennus- ja elektroniikkateollisuutta. Košicella on oma lentokenttä. Kaupungissa sijaitsee Slovakian suurin kirkko, katolinen P. Elisabetin tuomiokirkko. Siellä on myös evankelis-luterilaisen kirkon piispanistuin sekä kaksi katolista piispanistuinta: bysanttilaiskatolinen piispanistuin ja vuodesta 1995 roomalaiskatolinen arkkipiispanistuin.

Historia

Košice mainitaan ensimmäisen kerran kaupunkina 1241 ja Unkarin kuninkaallisena kaupunkina 1290. Keskiajalla se on merkittävä markkinapaikka Puolan, Unkarin ja Venäjän välisen kauppatien varrella. Se oli myös tuolloisen Pohjois-Unkarin keskuspaikka, ja sen asema oli koko Unkarin valtakunnassa tärkeä: se sai markkinaoikeudet, tullivapauden ja kuninkaallisen vapaakaupungin statuksen 1347, jolloin se kohosi Budan jälkeen valtakunnan tärkeimmäksi kaupungiksi. 1369 se sai ensimmäisenä Unkarin kaupunkina oikeuden käyttää vaakunaa. 
Uskonpuhdistuksen ja vastauskonpuhdistuksen aikana kaupungilla oli tärkeä strateginen merkitys, ja sen omistajuudesta käytiin kiivasta kamppailua, kunnes 1600-luvun katolilaisuus palautettiin lopullisesti. Košicen porvarit olivat pitkään enimmäkseen saksalaisia, mutta unkarilaisten osuus kasvoi vähitellen. 1700-luvulla slovakit kuitenkin muodostivat jo enemmistön kaupungin väestöstä. Košice oli silti valistuksen kaudella ja kansallisen heräämisen aikana 1800-luvulla unkarilaisten toinen henkinen pääkaupunki. 1776 siellä aloitti toimintansa Academia Regia Cassoviensis, Budan yliopiston alaisuuteen kuuluva korkeakoulu. 
Tšekkoslovakian perustamisen jälkeen 1918 se liitettiin Tšekkoslovakiaan. Koko eteläisen Slovakian mukana se liitettiin Unkariin vuoden 1938 Wienin päätöksellä sen jälkeen, kun Saksa oli miehittänyt sudeettialueet. Operaatio Barbarossan käynnistyttyä kesäkuussa 1941 Neuvostoliitto pyrki pitämään yllä rauhaa Unkarin kanssa, mutta 26. kesäkuuta tunnistamattomat lentokoneet pommittivat kaupunkia. Unkarin valtionhoitaja Miklós Horthy sai siitä syyn lähteä sotaan Neuvostoliittoa vastaan. Lentokoneet saattoivat olla eksyneitä neuvostoliittolaisia, slovakkien lentämiä saksalaisia tai saksalaisten järjestämä provokaatio. Kaupunki palautettiin 1944 Slovakialle. Keväällä 1945 siellä toimi Tšekkoslovakian hallitus ja Slovakian kansallisneuvosto. 5. huhtikuuta 1945 Košicessa julistettiin uuden Tšekkoslovakian hallitusohjelma, ns. Košicen ohjelma.
Kailasjärvi (Luhanka, Tommola)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,2 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84 metriä mpy.
LOMO

Historia

LOMO perustettiin venäläis-ranskalaisena yhteisyrityksenä Petrogradissa 1914. Ensimmäisen maailmansodan aikaan tehtaan tuotantoon kuuluivat mm. tähtäinkiikarit ja etäisyysmittarit. Myös ensimmäinen, vuonna 1930 myyntiin tullut, venäläinen kamera oli Lomon valmistama. 1930-luvun mittaan alettiin myös kehittää 35-millistä kinofilmiä käyttäviä kameroita, joihin haettiin ilmeisesti mallia saksalaisista tuotteista (muun muassa vuosina 1932–1935 valmistettu VOOMP I voidaan varsin helposti tulkita Leica-kopioksi). Ensimmäinen elokuvakamerakin ehti myyntiin jo 1933. Vuotta myöhemmin saatiin valmiiksi myös ensimmäiset mikroskoopit.
Paranassaipalmu

Kuvaus

Paranassaipalmu on monivartinen palmu, joka voi kasvaa yli 25 metriä korkeaksi. Yhdellä palmuyksilöllä saattaa olla samanaikaisesti yli 45 vartta eri kehitysvaiheissa, mutta luonnonvaraisilla kasveilla on tavallisesti vain 4–8 suurempaa vartta. Varret ovat joustavia, väriltään harmaita ja läpimitaltaan yleensä 9–16 senttimetriä leveitä. Laaja juuristo on suurimmaksi osaksi alle 20 senttimetrin syvyydessä maan alla. Varren pullistuneesta tyviosasta kasvaa yleensä myös useita maanpäällisiä jälkijuuria, joita saattaa muodostua jopa 80 senttimetrin korkeudelle maanpinnan yläpuolelle.
Yhdessä varressa on yleensä samanaikaisesti 9–15 suurta lehteä. Lehdet ovat sulkamaisen parilehdykkäisiä ja keskimäärin noin 2,5 metriä pitkiä. Yhdessä lehdessä on 50–62 parittaista lehdykkää, jotka ovat 39–77 senttimetriä pitkiä. Varren yläosaa verhoavat suurten lehtien noin 1,2 metriä pitkät vihreät tai kellertävät lehtikannat, jotka jättävät varistessaan jälkeensä vartta rengasmaisesti ympäröiviä lehtiarpia.
Paranassaipalmu on yksikotinen, ja erilliset hede- ja emikukat kehittyvät samaan kukintoon, joka on rakenteeltaan kerrannainen tähkä. Kaksineuvoinen kukinto on aikaisheteinen, eli hedekukat avautuvat ja vapauttavat siitepölynsä ennen emikukkien avautumista. Pienet kukat ovat yleensä 2,6–4,5 millimetriä halkaisijaltaan. Hedekukat ovat hieman suurempia kuin emikukat. Kukat ovat hyönteispölytteisiä.
Hedelmä on rakenteeltaan luumarja. Se on muodoltaan pallomainen ja halkaisijaltaan 1,1–1,5 senttimetriä leveä. Hedelmä on yleensä raakana vihreä ja kypsänä tumman purppuran värinen, mutta joillakin kasveilla hedelmä voi olla kypsänäkin vihreä.

Levinneisyys ja elinympäristö

Paranassaipalmua kasvaa laajalti Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Se on hyvin yleinen Brasilian Parán osavaltiossa, jossa sillä on myös suuri taloudellinen merkitys. Paranassaipalmu kasvaa yleensä kosteilla ja soisilla alueilla. Se on sopeutunut myös elämään Amazonasin alueella yleisissä kausittain tulvivissa metsissä. Ekologisessa sukkessiossa sitä pidetään kliimaksivaiheen lajina, sillä se kasvaa hitaasti, tarvitsee paljon kosteutta ja tulee toimeen taimivaiheessa hyvin vähäisellä valolla.

Käyttö

Hedelmiä käytetään ravintona. Paranassaipalmun ja lähisukuisen amazoninassaipalmun (Euterpe precatoria) hedelmiä kutsutaan usein yhteisesti nimellä ”acai-marja”. Hedelmiä ei yleensä syödä sellaisenaan, vaan niistä valmistetaan sakeaa mehua, joka on perinteisesti ollut tärkeä osa Amazonin alueen asukkaiden ruokavaliota. Hedelmä on 2000-luvulla saanut suuren antioksidanttipitoisuutensa vuoksi suosiota länsimaissa, ja sitä on markkinoitu superruokana.
Hedelmien lisäksi palmusta käytetään ravintona varren kasvupisteellä olevia lehtien aiheita, joita kutsutaan palmuytimeksi. Palmuytimen kerääminen tuhoaa varren kasvupisteen, ja siten tappaa varren, mutta ei koko monivartista palmuyksilöä. Palmuydintä kerätään useista muistakin palmulajeista, mutta paranassaipalmu tuottaa suurimman osan maailman kaupallisesta palmuydintuotannosta.
Keijo Kihlman

Keijo ”Kippari” Kihlman (31. toukokuuta 1920 Turku – 2. toukokuuta 2007 Turku) oli suomalainen palloilijalahjakkuus, joka pelasi pääsarjatasolla useissa palloilulajeissa kuten jalkapallossa, jääkiekossa, jääpallossa ja käsipallossa. Pelaajauransa jälkeen Kihlman toimi valmentajana.

Jalkapallo

Jalkapalloilijana Kihlman kuului TPS:n ”dream teamiin” (termi Heikki Mäen, ks. lähde). ”Kippari” pelasi edustusjoukkueessa vuosina 1939–1954 ja saavutti sekä Suomen Palloiluliiton mestaruuden 1945 että kaksi Suomen mestaruutta, vuosilta 1941 ja 1949. TPS voitti mestaruuden myös 1939, mutta tuolloin Kihlmanin ottelumäärä ei riittänyt mitaliin. Keskushyökkääjänä pelannut Kihlman voitti mestaruussarjan maalikuninkuuden 1946.
Kihlman pelasi myös yhden A-maaottelun Suomen edustusjoukkueessa.

Jääkiekko

Kihlman sai lukioikäisenä TPS:n johtokunnan hyväksymään jääkiekon seuran ohjelmaan vuonna 1937, ja hän pelasi edustusjoukkueessa aina vuoteen 1954 asti. Kihlman oli ehdolla myös maajoukkueeseen vuonna 1948, mutta maan rahapula esti joukkueen lähettämisen. Vuonna 1944 sarja jäi sodan vuoksi kesken, tuolloin TPS oli sarjan johdossa. TPS-aikana ainoan varsinaisen mitalinsa, pronssin, Kihlman sai vuonna 1953. Kaudella 1948–1949 Kihlman tosin voitti TPK:n riveissä pronssia, TPS:n lopetettua tuolloin jääkiekkoilun joksikin aikaa.
Kihlman valmensi myös TuTon jääkiekon edustusjoukkuetta kaudella 1960–1961.

Muut palloilulajit

Käsipallo tuli Suomeen sotavuosina, ja ensimmäinen Suomen mestari vuodelta 1944 oli TPS, jonka riveissä Kihlman pelasi.
Ossian Ansas

Frans Ossian (Ossi) Ansas (sukunimi aik. Husberg; 26. huhtikuuta 1856 Vaasa – 11. helmikuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja, lehdenkustantaja ja valtiopäivämies.
Ansaksen vanhemmat olivat hatuntekijämestari Anders Gustaf Husberg ja Emilia Lovisa Ahlström. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1877 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa. Ansas oli Vasa Tidningin päätoimittaja 1884–1887. Hän ajoi lehden palstoilla kiivaasti rautatien rakentamista Vaasasta Vaskiluodon satamaan mikä sitten toteutuikin 1893. Ansas perusti Vaasaan nuorsuomalaisten äänenkannattajaksi Pohjalainen-nimisen lehden ja hän toimi sen päätoimittajana 1890–1901 lehden lakkauttamiseen saakka. Pohjalainen oli vuodesta 1894 ainoa Etelä-Pohjanmaalla ilmestynyt suomenkielinen lehti, mutta lehti joutui vuosisadan vaihteessa vaikeuksiin viranomaisten kanssa. Se lakkautettiin määräajaksi 1899 ja pysyvästi vuonna 1901. Varsinkin tässä lehdessä Ansas toimi pelottomana perustuslaillisuuden puolustajana. Tällä Ansaksen Pohjalainen-lehdellä ei ole mitään tekemistä Pohjanmaalla tällä hetkellä ilmestyvän Pohjalainen-nimisen maakuntalehden kanssa.
Ansas oli sitten Vaasassa ilmestyneen Pohjan Pojan julkaisijana ja päätoimittajana 1905–1909 ja hän perusti 1910 uudelleen Pohjalainen-lehden. Lehti oli nyt poliittisesti sitoutumaton ja ilmestyi kuusi kertaa viikossa. Ansas toimi itse lehden päätoimittajana. Pohjalaista painanut Ansaksen omistama kirjapaino teki konkurssin 1915 ja lehti lakkasi samalla ilmestymästä.
Ansas oli mukana säätyvaltiopäivillä 1904-1906 porvarissäädyn edustajana.
Ossian Ansas oli naimisissa vuodesta 1894 Vaasan käytännöllisen naisopiston perustajan ja johtajan Elin Emmy Augusta (Elli) Åkerbergin kanssa.
Vaasan Ansaankatu on nimetty Ossian Ansaksen mukaan.
Ahmednagarin sulttaanikunta

Ahmednagarin sulttaanikunta oli myöhäiskeskiaikainen nykyisen Intian alueella sijainnut sulttaanikunta. Se sijaitsi luoteisessa Deccanissa Gujaratin ja Bijapurin sulttaanikuntien välissä. Malik Ahmad, Bahmanin sulttaanikunnan kuvernööri perusti 28. toukokuuta 1490 Nizam Shahin dynastian, joka korvasi Ahmednagarin vanhan sulttaanikunnan. Pääkaupungiksi tuli Junnar, mutta hallinto siirrettiin Ahmednagariin 1494. Vuonna 1636 Suurmogulien valtakunta valloitti Nizam Shahin.

Historia

Malik Ahmad oli Nizam-ul-Mulk Malik Hasan Bahrin poika. Isänsä kuoleman jälkeen hän aloitti Nizam Shahin dynastian, jonka pääkaupunki siirrettiin pian Ahmadnagariin, Sinajoen lähelle. Malik Ahmad kuoli 1510, ja hänen lapsensa Burhan Shah I pääsi valtaan. Hänen valtansa aikoina todellinen valta oli virkamies Mukammal Khanilla. Bahran Shahin kuudesta pojasta seuraavaksi valtaan tuli Hussain Shah. Hänen jälkeensä vallassa oli Murtaza Shah, jonka aikana Ahmednagar valloitti Berarin.
Murtaza Shahin lapsi Miran Hussain ehti olla vallassa vain hieman yli 10 kuukautta, kunnes hänet myrkytettiin. Ahmednagarin viimeinen johtaja oli 14. sulttaani Murtaza Shah III, joka oli vallassa vuodet 1633–1636.
Johannes Lasaroff

Ura

Joensuun Katajan kasvatti Lasaroff pelasi seuransa juniori- ja II-divisioonajoukkueissa ennen siirtymistään Katajan edustusjoukkueeseen Korisliigaan syksyksi 2011. Seuranneiden kolmen kauden aikana Lasaroff pelasi hajaminuutteja voittaen joukkueen mukana Suomen cup-mestaruuden vuonna 2011, SM-hopeaa vuonna 2012 ja SM-pronssia vuonna 2013. Kataja osallistui myös EuroChallenge-kaudelle 2012–2013 selviytyen kahdeksan parhaan joukkoon. Kaudella 2013–2014 Lasaroff pelasi myös A-poikien valtakunnallista I-divisioonaa.
Kauden 2014–2015 Lasaroff pelasi M1DB:tä vantaalaisessa Pussihukissa suorittaen samalla varusmiespalveluksensa Santahaminan varuskunnassa.
Kaudeksi 2015–2016 Lasaroff palasi Katajaan, missä hän on pelannut vaihtopelaajan roolissa. Kaudella 2015–2016 hän edusti Katajaa FIBA Europe Cupissa. Vuonna 2017 Kataja voitti Suomen mestaruuden.
Lokakuussa 2018 Lasaroff siirtyi pelaamaan rinnakkaislisenssillä myös Äänekosken Huiman M1DB-joukkueessa.

Yksityiselämä

Lasaroff on opiskellut markkinointia ja johtamista Itä-Suomen yliopiston Joensuun kampuksella. Hän on opiskellut sivuaineenaan urheilujohtamista.
Bosepreviiri

Ominaisuudet ja käyttö

Bosepreviiri sitoutuu hepatiittiviruksen NS34A-proteaasiin ja muodostaaa kovalenttisen sidoksen entsyymin aktiivisen kohdan seriiniaminohapon kanssa. Tällöin entsyymin toiminta estyy ja se ei kykene pilkkomaan erästä viruksen polyproteiinia pienemmiksi viruksen lisääntymisen kannalta olennaisiksi proteiineiksi. Yhdiste on tehokkain HCV-1-genotyyppiä vastaan, ja genotyyppejä HCV-2 ja HCV-3 vastaan teho on heikompi. Resistenssin kehittymisen ehkäisemiseksi bosepreviiriä käytettiin yhdistelmänä ribaviriinin ja pegyloidun interferoni-α:n kanssa. Bosepreviiri hyväksyttiin markkinoille Euroopan unionissa ja Yhdysvalloissa vuonna 2011. Se vedettiin markkinoilta vuonna 2015 uudempien ja tehokkaampien lääkkeiden kuten sofosbuviirin tultua myyntiin.

Haittavaikutukset

Tyypillisimmät bosepreviirin aiheuttamat haittavaikutukset ovat huonovointisuus, oksentelu, ripuli, ihottuma ja luuydintoksisuudesta aiheutuva anemia.
Vesa-Pekka Kangaskorpi

Vesa-Pekka Kangaskorpi (s. 6. toukokuuta 1963 Jyväskylä) on Keskisuomalainen Oyj:n toimitusjohtaja. Hän siirtyi tehtävään eduskunnan kansainvälisten asioiden neuvoksen työstä. Kangaskorpi oli virkavapaalla eduskunnasta, kunnes irtisanoutui tehtävästä 1.9.2011.
Kangaskorpi toimi Keskisuomalaisen konsernihallituksen puheenjohtajana 2002–2010, kunnes silloinen konsernin toimitusjohtaja Arto Tiitinen erotettiin. Kangaskorvesta tehtiin vt. toimitusjohtaja ja valinnan myötä hän siirtyi hallituksen rivijäseneksi (1996–2002, 2010–). Hallituksen puheenjohtajaksi nousi Antero Vesterinen. Keskisuomalainen Oyj:n hallitus nimitti Kangaskorven konsernin vakinaiseksi toimitusjohtajaksi 18.3.2010.
Kangaskorpi on toiminut myös Savon Sanomat Oy:n hallituksen puheenjohtajana 1998–2010. Enson myyntijohtajana hän toimi 1989–1993. Kangaskorpi on myös Keskisuomalaisen suurimpia osakkeenomistajia. Hänen suvullaan on hallussa liki yhdeksän prosenttia yhtiön osakkeista ja hänellä itsellään yli kaksi prosenttia.
Kangaskorven isän suku on kotoisin Kangasniemen Läsäkoskelta, jonne Kangaskorven isoisä, venäläissyntyinen Koslov tuli kyläkauppiaaksi. Kaksi Koslovin lapsista suomensi myöhemmin sukunimensä Kangaskorveksi. Koulutukseltaan hän on kauppatieteiden maisteri. Kangaskorpi on avoliitossa ja hänellä on kolme lasta.
Kangaskorpi on Suomen Lehtiyhtymän hallituksen puheenjohtaja, Ilkka-yhtymän hallintoneuvoston jäsen sekä muun muassa Jyväskylän yliopiston varainhankinnan kunniatoimikunnan puheenjohtaja (2010–2011), Nordean ja Laatukeskuksen neuvottelukunnan jäsen, Tietoykkönen Oy:n hallituksen puheenjohtaja, Jyväskylän Messut Oy:n hallituksen jäsen, Sanomalehtien liiton hallituksen jäsen sekä UKK-seuran hallituksen jäsen. Kangaskorpi on toiminut Sanomalehtien Liiton puheenjohtajana vuoden 2014 alusta lukien.  Saksan kunniakonsuliksi Keski-Suomeen Kangaskorpi nimitettiin 1.5.2014 lukien. Vuoden 2016 alusta alkaen Kangaskorpi on toiminut Medialiiton (entinen Viestinnän Keskusliitto VKL) hallituksen puheenjohtajana.
Kangaskorpi on ollut Elinkeinoelämän Keskusliiton (EK) hallituksen jäsen vuodesta 2016 lähtien.
Poika varjoiselta kujalta

Poika varjoiselta kujalta (ital. Guaglione) on alun perin italiainen, erittäin suosittu iskelmä, jonka on säveltänyt Giuseppe Fanciulli ja alkuperäiset sanat on tehnyt Nicola Salerno. Suomenkielisen tekstin siihen teki Sauvo Puhtila.
Kappaleen levyttivät ensimmäisenä suomeksi Seija Lampila ja Olavi Virta vuonna 1957. Samana vuonna se ilmestyi myös Metrotyttöjen, Sing Song Sistersin ja Maynie Sirénin laulamina versioina.
Sittemmin kappaleen ovat suomeksi levyttäneet mm. Paula Koivuniemi, Tapani Kansa, Kivikasvot, Erkki Junkkarinen ja useat muut.
Korisliiga-kausi 2012–2013

Pallokiista

Korisliigassa oli helmikuussa 2013 tarkoitus siirtyä käyttämään pelipalloina ”älypalloja”, jotka sisältävät mitta-anturin pelitapahtumien analysointia varten. Uusien pallojen käyttäytymistä kritisoitiin muun muassa joidenkin liigavalmentajien ja -pelaajien taholta, ja Suomen Koripalloliitto lykkäsi pakollista uusiin palloihin siirtymistä. Älypallojen vapaaehtoinen käyttö oli jonkin aikaa kuitenkin mahdollista ottelukohtaisesti seurojen näin sovittua. 12. maaliskuuta pidetyssä kokouksessa Korisliigan seurat päättivät siirtyä älypallojen käyttöön kokouksen jälkeisen päivän otteluista lähtien. Joensuun Katajan otteluissa älypalloja ei käytetty ennen seuran putoamista EuroChallengesta.

Ennätyksiä ja merkkipaaluja

Tampereen Pyrinnön Damon Williams siirtyi sarjan kaikkien aikojen tripla-tuplatilaston kärkeen ohi Faisal Abrahamin ja nousi Mikko Koskisen ohi Pyrinnön kaikkien aikojen eniten pisteitä tehneeksi pelaajaksi. Petri Virtanen ylitti historian ensimmäisenä pelaajana 1500 koriin johtaneen syötön rajan, ja teki Kari-Pekka Klingan jälkeen historian toisena pelaajana tuhat onnistunutta kolmen pisteen koria.
Martin Zeno antoi tammikuussa ottelussa Korikobria vastaan 16 syöttöä, mikä oli suurin yksittäisen ottelun syöttölukema sitten vuoden 2004. Salon Vilpas teki Loimaata vastaan pääsarjahistorian pienimmän pistemäärän (2) yhdellä neljänneksellä.
Lappeenrannan NMKY teki 11. huhtikuuta 2013 käydyssä ottelussa Pyrintöä vastaan vain 40 pistettä, mikä oli miesten pääsarjan alhaisin pistemäärä vuodesta 2000 käytössä olleen 24 sekunnin hyökkäysaikana. Vuosina 1957–2000 käytössä olleen 30 sekunnin hyökkäysajan aikana alhaisin pistemäärä oli 29 pistettä.
Cramo

Historia

Yrityksen perustivat 1953 rakennusmestarien yhdistykset ja niitä lähellä oleva vakuutusyhtiö Louhi. Yrityksen alkuvaiheessa oli myrskyä, sillä petosten vuoksi sen johtajia jouduttiin erottamaan. Kun Louhi päätyi Pohjolan omistukseen, myös Rakentajain Konevuokraamo joutui sen hoiviin. 1990-luvulla alaa hallitseva RK ja sen kilpailija A-Rakennusmies (nyk. Ramirent) tekivät useita yrityksiä hintasopimuksiin, jotka eivät kuitenkaan pitäneet.
Yritys on perinteisesti toiminut erityisesti Suomessa. Vuodesta 2000 lähtien liiketoiminta on kasvanut yritysostojen myötä myös ulkomaille, aluksi Venäjän, Viron ja Puolan suuntaan. Vuoden 2006 alussa ruotsalainen Cramo liitettiin Rakentajain Konevuokraamon tytäryhtiöksi. Tämä nosti yrityksen liikevaihdon kertaheitolla viisinkertaiseksi yli 400 miljoonaan euroon. Samalla henkilöstömäärä konsernissa kasvoi vajaasta 600:sta yli 1600 henkilöön. Samalla yhtiön toiminta laajeni Ruotsin, Norjan, Tanskan, Alankomaiden, Latvian ja Liettuan vuokrausmarkkinoille.
Rakentajain Konevuokraamo muutti nimekseen Cramo Oyj 24. marraskuuta 2006, kun ylimääräinen yhtiökokous 20. marraskuuta oli hyväksynyt yhtiön hallituksen esityksen.
Vuonna 2012 Parmaco osti Cramon siirtokelpoisten tilojen valmistusliiketoiminnan ja asiakasohjautuvien siirtokelpoisten tilojen vuokrausliiketoiminnan.
Cramon hallitus hyväksyi helmikuussa 2019 suunnitelman konsernin siirtokilpoiset tilat -liiketoiminnan erittäymisestä uuteen Adapteo-yhtiöön, joka listattaisiin Tukholman pörssiin. Jakautumisessa Cramolle jäisi puolestaan konsernin kone- ja laitevuokrausliiketoiminta. Jakautuminen pantiin täytäntöön 30. kesäkuuta 2019.

Liiketoiminta

Cramon vuokrauskalusto kattaa yli 150 000 rakentamisen käyttöön tarkoitettua konetta ja laitetta. Lisäksi Cramo tarjoaa enenevässä määrin niin sanottuja työmaapalveluja. Tällä tarkoitetaan, että yritys toimittaa rakennustyömaan urakoitsijalle laitteiden sijaan niitä laajempia rajattuja osaurakoita. Esimerkkejä ovat vaikka työmaan sähköistys ja suojaus säätä vastaan tai rakentamisen kuivaustyöt tai betonilattioiden hionnat.
Cramo on alansa markkinajohtaja Suomessa, Ruotsissa ja Virossa. Viime vuosien yrityskauppojen myötä Cramo on kasvanut alansa viiden merkittävimmän toimijan joukkoon Euroopassa.
Mordheim

Mordheim on Games Workshopin luoma niin kutsuttu Skirmish-tason miniatyyripeli. Peli eroaa Warhammer Fantasy Battle -miniatyyripelistä siinä, että se on tarkoitettu 3–20 miniatyyrin peleihin, ja peli on kampanjamuotoinen, jonka tehtävistä saadaan kokemusta ja wyrdstoneja. Myös soturitappiot voivat johtaa hahmojen menetykseen kokonaan tai jonkinlaiseen haavoittumiseen, joka yleensä heikentää hahmon taitoja tai siitä voi joskus olla jopa hyötyä (esimerkiksi arpinaama herättää pelkoa vihollisissa). Kokemuksen avulla voi saada uusia taitoja hahmoille ja wyrdstoneja voi vaihtaa rahaan, jolla voi palkata lisää sotureita ja ostaa varusteita.
Itse peli etenee vuoropohjaisesti kahden tai useamman soturijoukon taistellessa saavuttaakseen jonkin tavoitteen. Pelin soturijoukkoihin kuuluu useita eri ryhmiä, kuten eri ihmispalkkasoturiryhmiä, noidanmetsästäjät, Sigmarin papittaret, kaaoksen kultistit, epäkuolleet, skavenit sekä myöhemmin White Dwarf -lehdissä lisätyt kääpiöt ja örkit.
Yksi pelin pääkehittäjistä on Games Workshopilla työskennellyt Tuomas Pirinen.
Isaiah Osbourne

Isaiah Osbourne (s. 15. marraskuuta 1987 Birmingham Iso-Britannia) on englantilainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja ja hän on edustanut Blackpoolia vuodesta 2012 lähtien (28 ottelua, 1 maali). Jalkapallon pelaamisen hän aloitti Aston Villan riveissä, jossa pääsi pelaamaan myös ensimmäisen aikuisten ottelunsa vuonna 2006. Kaikkiaan hän pelasi Villassa 19 ottelua onnistumatta maalinteossa kertaakaan. Aston Villan lisäksi Osbourne on pelannut ennen nykyistä seuraansa myös Nottingham Forestin (8 ottelua), Middlesbroughin (9 ottelua), Sheffield Wednesday FC:n (10 ottelua) ja Hibernian FC:n (30 ottelua, 1 maali) riveissä. Osbourne on myös pelannut yhden ottelun Englannin alle 16-vuotiaiden maajoukkueessa.
Kriisinhallintakeskus

Kriisinhallintakeskus (engl. Crisis Management Centre Finland, lyhyesti CMC Finland) on vuonna 2007 perustettu siviilikriisinhallinnan osaamiskeskus, jonka päätehtävänä on rekrytoida ja kouluttaa siviilikriisinhallinnan asiantuntijoita kansainvälisiin kriisinhallintaoperaatioihin, sekä vastata operaatioihin lähtevien logistisista ja materiaalisista valmiuksista. Lisäksi keskus laajentaa niin suomalaista kuin kansainvälistäkin siviilikriisinhallintakenttää tutkimus- ja kehittämistoiminnallaan. Keskuksen johtajana toimii Kirsi Henriksson.
Kriisinhallintakeskus toimii kansainvälisesti: sillä on jatkuvasti maailmalla noin 120 sekondeerattua eli Suomen valtion puolesta rekrytoitua siviilikriisinhallinnan asiantuntijaa. Asiantuntijoita lähetetään eniten Euroopan Unionin (EU), Yhdistyneiden Kansakuntien (YK), Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön (Etyj) sekä Euroopan neuvoston koordinoimiin kriisioperaatioihin. Lisäksi koko koulutus on englanninkielistä, ja joka kurssille osallistuu ulkomaalaisia koulutettavia.

Kokonaisvaltainen kriisinhallinnan osaamiskeskus

Kriisinhallintakeskus perusti vuonna 2008 Puolustusvoimien kansainvälisen keskuksen (FINCENT) kanssa Kokonaisvaltaisen kriisinhallinnan osaamiskeskuksen, johon liitettiin vuosikymmen myöhemmin vuonna 2018 myös Poliisiammattikorkeakoulu. Osaamiskeskuksen tavoitteena on edistää yhteistoiminnallista kriisinhallintaa siviili- ja sotilaskriisinhallinnan välillä.

Vuoden 2019 siviilikriisinhallintalain muutos

Vuoden 2018 syksyllä hallitus päätti siviilikriisihallintalain muutoksen nojalla siirtää Kriisinhallintakeskuksen Pelastusopiston yhteydestä sisäministeriön hallinnolliseen yhteyteen. Lakimuutos astui voimaan 1.1.2019. Muutoksen myötä myös keskuksen toiminta siirtyy Kuopiosta Helsinkiin kahden vuoden siirtymäajan kuluessa.