Biometrinen passi

Biometrinen passi tai biopassi on passi, jossa on RFID-sirulle tallennettuna passin omistajan biologisia tietoja, tavallisesti kasvokuva ja sormenjälki, sekä perinteiset henkilötiedot kuten nimi, syntymäaika ja kansalaisuus. Lisäksi sirulla on passin numero ja salausavaimia kommunikoinnin salaamiseen lukijan kanssa. Passin nimitys tulee siitä, että siinä sovelletaan biometriaa.

Historia

Biopassi saa nimensä sirulle tallennettavasta biotunnisteesta. Ensimmäisiä biotunnisteita, sormenjälkiä, käytettiin jo 1800-luvulla rikostutkinnassa. Nykyiset tunnistusmenetelmät ovat 1960-luvulta peräisin ja ne yleistyivät vuoden 1996 jälkeen. Biometrisiä tunnistusmenetelmiä käytetään kulunvalvonnassa ja tarkimpia tunnistustekniikoita, kuten iiris- ja verkkokalvotunnistusta, käytetään erityisissä tiloissa, joissa tarvitaan vahvaa tunnistusta.

Biometriset passit Suomessa

Suomessa biometriset passit otettiin käyttöön 2006, jolloin passeihin lisättiin kasvokuva digitaalisesti luettavassa muodossa. Ensimmäiset biopassit Suomessa myönnettiin 22. elokuuta. Vuonna 2009 passeihin lisättiin sormenjäljet. Hallitus arvioi sormenjälkirekisterin kattavan noin kymmenessä vuodessa koko Suomen aikuisikäisen väestön.
Biometristen tietojen levittäminen herätti vääntöä ennen passilain muutosta 2009. Poliisiylijohtaja Mikko Paatero olisi halunnut passilain muutoksen yhteydessä poliisin käyttöön kaikkien kansalaisten sormenjäljet käsittävän rekisterin. Prümin sopimukseen liittyvät tietojenjakovelvoitteen vuoksi tiedot olisi pitänyt luovuttaa myös kaikkien EU-maiden ja muiden sopimusmaiden turvallisuusviranomaisille.
Tietosuojavaltuutettu Reijo Aarnio vastusti ehdotusta. Hallituksen esitykseen tietojen luovutus poliisille sisältyi, mutta perustuslakivaliokunta vaati kohdan poistamista laista.
Opposition SDP ja vasemmistoliitto esittivät ettei sormenjälkiä tallennettaisi mihinkään rekisteriin. Myös vihreiden Jyrki Kasvi arvosteli rekisterin perustamista, mutta äänesti kuitenkin hallituksen esityksen puolesta.

Sormenjälkirekisteri

Suomessa (Passilaki 6 a §) passien yhteydessä kerättävät sormenjäljet talletetaan passin tekniseen osaan sekä passirekisteriin. Passirekisteriin talletetut sormenjäljet on pidettävä erillään rikoksesta epäiltyjen henkilötuntomerkeistä. Tämä on ainutlaatuista Euroopassa; vain Hollannissa on tällaista suunniteltu. Hollanninkielisen Wikipedian mukaan tästä on Hollannissakin lopullisesti luovuttu.  Saksassa tällaisen rekisterin muodostaminen on kielletty lailla, "Paßgesetz (PaßG)§ 4 Paßmuster (3)". Asiaa on käsitelty myös Euroopan unionin tuomioistuimessa, joka on asiassa C‑291/12 yksiselitteisesti todennut (rivit 53–61), että sormenjälkien ottaminen ja rekisteröiminen lähtökohtaisesti loukkaa perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklassa tunnustettuja oikeuksia, mutta tämä ei ole biometrisen passin osalta ongelma koska; 

»On kuitenkin tärkeää muistuttaa, että asetuksen N:o 2252/2004 1 artiklan 2 kohdan mukaan sormenjäljet tallennetaan vain itse passiin, joka jää haltijansa yksinomaiseen hallintaan.» 
Suomen valtio kuitenkin kieltäytyy myöntämästä passia, ellei saajan sormenjälkiä luovuteta passin ulkopuoliseen rekisteriin. Asiasta on Korkeimman hallinto-oikeuden päätös 3872/2017, jonka mukaan sormenjälkirekisteri on hyväksyttävä, ja siihen osallistumiseen voidaan pakottaa passin myöntämättömyyden uhalla, koska esimerkiksi; 

»Poliisin oikeus käyttää sormenjälkitietoja muuhun kuin passin myöntämistä ja valmistamista koskeviin tarkoituksiin on täsmällisesti ja tarkkarajaisesti rajattu lailla...» 
Laki henkilötietojen käsittelystä poliisitoimessa 5§:n mukaan Suojelupoliisin toiminnallinen tietojärjestelmä voi sisältää tietoja, joita on tarpeen käsitellä oikeus- ja yhteiskuntajärjestystä tai valtion turvallisuutta vaarantavien hankkeiden tai rikosten estämiseksi tai selvittämiseksi. Näihin tietoihin kuuluu muun muassa matkustusasiakirjan tiedot.