google/wiki40b huggingface dataset:
Al-Farabi

Abū Nasr Muhammad ibn al-Farakh al-Fārābi (870–950) (turk. Farabi, pers. ‏محمد فارابی‎) tai Abū Nasr al-Fārābi (joidenkin lähteiden mukaan: Muhammad ibn Muhammad ibn Tarkhan ibn Uzalagh al-Farabi), oli  muslimifilosofi ja tiedemies. Hänet tunnetaan Euroopassa nimellä Al-Farabi. Hän oli aikansa suurimpia filosofeja ja tiedemiehiä. Häntä voidaan pitää islamilaisen maailman Voltairena.
Al-Farabin kuva on Kazakstanin  200 tengen setelissä. Silti ei ole päästy yhteisymmärrykseen siitä, mikä oli Al-Farabin etninen tausta tai kansallisuus. On olemassa tietoja, joiden mukaan Al-Farabin aikana ei kirjattu ylös hänen henkilötietojaan jotka koskivat taustaa ja kansalaisuutta. Jotkut historiantutkijat väittävät, että Al-Farabi syntyi Wasjin kylässä, Farabissa (nykyisessä Otrarin kaupungissa, Kazakstanissa), turkkilaiseen perheeseen.  Al-Farabin persialaisnimi Parab mainitaan vanhassa Hodud al-'alam -kirjassa joka kirjoitettiin 900-luvulla. Kirjan mukaan Al-Farabin syntymäpaikka oli Persia (nykyinen Iran). Ibn al-Nadim ja muut historiantutkijat väittävät, että Al-Farabin syntymäpaikka olisi Faryab, joka sijaitsee Khorasanissa nykyisen Afganistanin alueella.
Al-Farabin elämästä tiedetään ainakin se, että hän kävi kouluja Faryabissa ja Buharassa. Hän saapui Bagdadiin ansaitsemaan rahaa jatko-opiskelua varten vuonna 901. Hän opiskeli kristityn opissa.
Al-Farabilla oli suuri vaikutus tieteen nousuun ensimmäisen ja toisen vuosituhannen vaihteen aikana. Filosofina Al-Farabi tunnetaan uusplatonistina joka kirjoitti laajoja arvosteluita Aristoteleen teoksista. Myöhemmin kävi kuitenkin ilmi, että nämä eivät olleetkaan hänen kirjoittamiaan vaan ne oli kirjoittanut Plotinos joka oli myös uusplatonilainen.
Al-Farabi kirjoitti myös kirjoja musiikista. Hän oli lahjakas soittaja ja kehitti monia musiikki-instrumentteja. Hänen kehittämää sointua käytetään arabialaisessa musiikissa.
Danny Nucci

Danny Nucci (s. 15. syyskuuta 1968 Klagenfurt, Itävalta) on Yhdysvalloissa työskentelevä näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Fabrizio De Rossina James Cameronin ohjaamassa elokuvassa Titanic (1997). Danny vietti lapsuutensa Italiassa ja muutti 7-vuotiaana New Yorkiin. Danny on naimisissa Terry Bridghanin kanssa ja hänellä on myös vuonna 1996 syntynyt Savannah-lapsi. Vuodesta 2013 lähtien Danny on esittänyt Mike Fosteria amerikkalaisessa draamasarjassa The Fosters.
Ville Salminen

Nuoruus

Oltuaan Hannes Närhen lavastajaoppilaana 1927–1930 Turun Teatterissa Salminen siirtyi vuonna 1932 lavastajaksi Kansan Näyttämölle, josta tie vei lavastaja-näyttelijäksi 1933 Kotkan Näyttämölle, 1935 Porin Teatteriin ja edelleen 1937 Helsingin Työväenteatteriin. Vuonna 1938 vuorossa oli kiinnitys Suomi-Filmiin, jossa Salminen lavasti seuraavan kuuden vuoden aikana 16 elokuvaa, näytteli 13 roolia sekä ohjasi ja käsikirjoitti yhden elokuvan. Ohjaustyö on vuoden 1941 Viimeinen vieras, jossa hän myös näytteli ”roistomaista hahmoa”. Suurin osa Salmisen rooleista oli juuri konnia, kuten maineikkaissa Kuollut mies -elokuvissakin. Salmisen kapeaviiksisille konnanrooleille oli tyypillistä useiden eri kansallisuuksien näyttelminen. Hän oli tuottajien ja ohjaajien mielestä (usein itse) luonteva valinta niin eteläamerikkalaiseksi kuin venäläiseksikin.

Keski-ikä

Vuonna 1947 Salminen siirtyi ensimmäisen kerran Suomen Filmiteollisuuden palvelukseen, jossa hän ohjasi ja lavasti 14 elokuvaa (joista ensimmäinen Pekka Puupää-elokuva tämän vaiheen viimeinen ohjaustyö) sekä näytteli seitsemässä elokuvassa, lähinnä konnia. Tämän aikajakson merkittävimpiä Salmisen ohjaustöitä ovat Kaunis Veera ja Toukokuun taika. Saatuaan tarpeekseen ”roskaelokuvista” Toivo Särkän tallissa Salminen siirtyi 1953 Fennada-Filmiiin, jossa hän ohjasi ja käsikirjoitti yhdeksän elokuvaa. Elokuvat olivat poikkeuksetta varsin vaatimattomia tuotoksia (ehkä Anua ja Mikkoa sekä Evakkoa lukuun ottamatta), ja pesti Fennadassa päättyi jo 1957. Tämän jälkeen Salminen perusti oman Taskuteatterin, joka toimi vuoden päivät.

Myöhemmät vaiheet

T. J. Särkkä otti Salmisen takaisin Suomen Filmiteollisuuteen ohjaajaksi 1959, ja yhteistyötä jatkui vuoteen 1961 saakka. Näinä vuosina Salminen ohjasi kuusi elokuvaa, joista kaksi Eemeli-elokuvaa. Särkän annettua hänelle lopputilin 1961, kehnosti menneen Toivelauluja-elokuvan jälkeen, Salminen siirtyi Mainostelevision teatteripäälliköksi ja toimi tehtävässä vuoteen 1973 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle. Salmisen näyttelijänura jatkui sattumanvaraisesti aina vuoteen 1984 saakka, jolloin hänet nähtiin pienessä roolissa elokuvassa Klaani – tarina Sammakoitten suvusta. Hänen lapsensa Ville-Veikko Salminen (äiti Aune Häme) ja Timo Salminen ovat myös niittäneet mainetta elokuvien parissa.
Helge Heinonen

Helge William Heinonen (14. syyskuuta 1922 Nastola – 21. lokakuuta 2012 Vääksy) oli suomalainen lehtikuvaaja. Hän työskenteli kaksi vuosikymmentä (1963–1984) Apu-lehden valokuvaajana. Heinonen voitti 1960-luvulla kolmasti Vuoden lehtikuva -kilpailun ja sai kansainvälisen ARPS-arvon 1956, AFIAP-arvon 1961 ja EFIAP-arvon 1962.
Nastolassa syntynyt Helge Heinonen kävi koulunsa Helsingissä. Haavoituttuaan jatkosodan loppuvaiheissa hän kouluttautui kirjapainoalan kemigrafiksi eli tuolloisten kuvalaattojen valmistajaksi, minkä myötä valokuvaus alkoi kiinnostaa häntä. Hän opiskeli valokuvausta Wetzlarin Leica-koulussa ja oli koko ikänsä Leica-kinofilmikameran käyttäjä. 
Ennen pitkää rupeamaansa Apu-lehdessä Heinonen työskenteli Uuden Suomen omistamassa Kuvateollisuus Oy:ssä, Sanomien Lehtikuva Oy:ssä 1946–1950, Keskisuomalaisessa 1950–1957 ja Kuluttaja-lehdessä vuoteen 1963 asti. Hän sai valtion taiteilijaeläkkeen vuonna 1984.
Vuonna 1961 häneltä ilmestyi valokuvateos Kotka, suomalainen satamakaupunki.
Zapad 2017

Zapad 2017 oli Venäjän asevoimien ja Valko-Venäjän asevoimien yhteinen sotaharjoitus, joka järjestettiin 14. − 20. syyskuuta 2017. Tapahtumapaikkoina olivat Venäjän Läntinen sotilaspiiri, Valko-Venäjä ja Kaliningrad. Zapad-harjoitus järjestetään Venäjällä neljän vuoden välein. Venäjän mukaan harjoitukseen osallistui alle 13 000 sotilasta, mutta länsimaiden arvioiden mukaan todellinen määrä saattoi olla jopa 100 000.
Ruotsissa järjestetään samaan aikaan Aurora 17 -sotaharjoitus.
Elektroniaffiniteetti

Elektroniaffiniteetti on energia, joka vapautuu, tai sitoutuu, kun kaasutilassa olevaan atomiin tai ioniin liittyy yksi elektroni. Jos saatu tulos on positiivinen arvo niin siitä tiedetään että energiaa sitoutuu, jos saatu tulos on negatiivinen arvo energiaa vapautuu. Mitä negatiivisempi elektroniaffiniteetti arvo on sitä helpommin elektroni liittyy atomiin. Negatiivisempi elektroniaffiniteetti kasvaa mentäessä alkuaineiden jaksollisessa järjestelmässä ylös ja oikealle.
Erkki Peltonen

Erik (Erkki) Peltonen (sukunimi aik. Tiitula; 1. toukokuuta 1861 Askola – 25. tammikuuta 1942 Ristiina) oli suomalainen kansakoulunopettaja, valtiopäivämies ja kansanedustaja.
Peltosen vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Henrikinpoika Tiitula ja Maria Johanintytär. Hän kävi kiertokoulun ja valmistui 1883 kansakoulunopettajaksi Jyväskylän opettajaseminaarista. 
Peltonen toimi kiertokoulunopettajana Orimattilassa 1877–1879, kansakoulunopettajana Simossa 1883–1885 sekä kansakoulunopettajana Nurmeksessa 1885–1918 ja uudestaan 1921–1925. Hän oli lisäksi Suomen maatalousosakepankin Nurmeksen konttorin johtajana 1918–1921, lukkari-urkurina Simossa 1883–1885 ja Nurmeksen meijerikoulun johtajana 1901–1911.
Peltonen edusti talonpoikaissäätyä säätyvaltiopäivillä 1905–1906 ja hän oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana 1908–1909 edustaen Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä. Kunnallispolitiikassa Peltonen toimi Nurmeksen kunnanvaltuuston jäsenenä.
Erkki Peltonen oli naimisissa vuodesta 1892 Hilma Kinnusen kanssa.
Game over

Game over on videopeleissä esiintyvä viesti, joka kertoo pelaajalle, että peli on päättynyt. Näin voi käydä, jos pelaaja on esimerkiksi menettänyt kaikki elämänsä pelissä. Pelaaja joutuu usein aloittamaan pelin tai tason alusta, kun viesti on tullut. Lausetta on sittemmin käytetty myös muissa merkityksissä.
Lasten liikennepuisto (Tampere)

Lasten liikennepuisto on Tampereen Sorsapuistoon vuonna 1956 avattu lapsille suunnattu liikennepuisto. Nykyiselle paikalleen Kalevaan se siirtyi vuonna 1989. Puiston toiminta sijoittuu kesäaikaan ja se tarjoaa 6–10-vuotiaille mahdollisuuden opetella liikennekäyttäytymistä.
Suurijärvi (Kuhmoinen)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 52 hehtaaria, se on 1,7 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kolme saarta.  Sen rantaviivan pituus on 5,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 101,6 metriä mpy.
Justus Elias Montell

Justus Elias Montell (16. elokuuta 1869 Geta – 6. elokuuta 1954 Turku) oli suomalainen biologi. Montell toimi Åbo Akademin biologisten kokoelmien intendenttinä vuosina 1930–1954. Filosofian kunniatohtoriksi hänet nimitettiin vuonna 1947.
Ahvenanmaalla syntynyt Montell valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1893, jonka jälkeen hän opiskeli kuvataiteita Helsingissä, Tukholmassa, Münchenissä ja Italiassa. Tämän jälkeen hän hakeutui opiskelemaan Evon metsäkouluun, josta valmistuttuaan hän toimi metsäntarkastajana ja metsänhoitajana muun muassa Muoniossa ja Enontekiöllä eläkkeelle jäämiseensä vuonna 1930 asti.
Varsinaisen leipätyönsä lisäksi Justus Montell oli kasvi- ja perhoskerääjä. Hän lahjoitti aikansa suurimman Pohjolan yksityisen kasvikokoelmansa Åbo Akademille, joka palkkasi päätyöstään eläkkeelle jääneen Montellin hoitamaan yliopiston biologisia kokoelmia. Montell omisti myös laajan täytettyjen lintujen sekä linnunnahkojen  ja munien kokoelman. Montellin ehdotuksesta perustettiin Suomen ensimmäinen luonnonsuojelualue, Mallan luonnonpuisto vuonna 1916.
Tiglat-Pileser I

Elämäkerta

Tiglat-Pileser pystyi rakentamaan suurvallan, kun Egypti oli jakautuneena Tanisin ja Theban johtamiin valtioihin, ja heettiläisten valtakunta oli luhistunut. Nebukadnessar I:n johtama Babylonia oli Assyriaa heikompi. Tiglat-Pileser I ajoi 1114 eaa. pois maahan tunkeutuneet fryygialaiset mushkit Ylä-Eufratilta Assyrian alueelta. Se onnistui armeijan Tur Abdinin vuortn yli johtamalla pikamarssilla. Tiglat-Pileser valtasi samalla retkellä Kommagenen itäisen Eufratin ja Kilikian välissä. Suuri määrä vihollisia surmattiin armotta, vankeja vietiin Assyriaan. Vallattiin myös Itä-Kappadokia.
Assyria voitti myös heettiläisten rippeet Pohjois-Syyriasta ja laittoi heidät maksamaan veroja, samoin Malatiasta koilliseen Assyrian Subartun provinssista. Assyrialaiset etenivät Vanjärven eli Nairin suuren meren eteläpuoliseen vuoristoon Khabikhin maahan ja kääntyivät länteen vallatakseen Mussrin ja Malatian. Etelä-Amenian Nairimaat voitettiin ja pakotettiin maksamaan veroa. Viidentenä vuonna Tiglat-Pileser I valtasi Comanan ja Kappadokian ja alueita Kilikiassa. Pohjois-Syyrian aramealaisten kimppuun hyökättiin myös.
Tiglat-Pileser palautti Assyrian entiseen kokoonsa, ja päätti ylittää suurvallan rajat. Tiglatpileser pyrki Välimerelle, ja kauhistuneet Foinikian kaupungit Byblos, Siidon ja Arvad, ja monet muut kaupungin päättivät maksaa veroa kuultuaan Assyrian armeijan hirmotöistä, toisaalta ne aivan oikein uskoivat Assyrian rauhoittavan aramealaisia ryöstelijöitä. Tiglatpileser marssi Libanoniin, josta Amurruun ja meren yli Simyraan kuuden tunnin purjehduksen päähän. Libanon valloitettiin 1095 eaa., foinikialaiset maksoivat Assyrialle veroa. Tiglatpileser taisteli monta kartaa maahan tunkeutuvia aramealaisia vastaan tunkeutuen Syyrian Palmyraan eli Tadmoriin.
Kun Babylonian kuningas Nebukadnessar kuoli, hänen seuraajansa päätti hyökätä Assyriaan ryöstämään maata. Tiglatpileserin johtamat assyrialaiset kostivat hyökkäämällä Babyloniaan valloittaen Babylonin ja loput maasta. Sinettitaide oli yleistymäsäs näihin aikoihin. Kuningas rakennuttii temppeleitä ja viljavarastoja. Usko pahoihin aaveisiin, joka oli ollut yleistä aiemmin, yleistyi erityisesti, ja papit loitsivat niitä vastaan.
Artakserkses II

Artakserkses II Mnemon (noin 436–358 eaa.) oli Persian kuningas vuodesta 404 eaa. aina kuolemaansa asti. 
Artakserkses nousi valtaistuimelle isänsä Dareios II:n kuoltua. Hänen nuorempi veljensä Kyyros nuorempi, joka oli satraappi Vähässä-Aasiassa, hyökkäsi häntä vastaan ja yritti kaapata vallan. Vuonna 401 eaa. Artakserkses kukisti veljensä Kunaksen taistelussa. Kyyroksen sotaretkellä mukana ollut ateenalainen Ksenofon kirjoitti retkestä myöhemmin kirjan Kyyroksen sotaretki (kreik. Αναβασις, Anabasis).
Seuraavaksi Artakserkses joutui taistelemaan kapinoivia satraappeja vastaan vuosina 366–358 eaa.
Vuonna 386 eaa. Artakserkses pakotti kreikkalaiset kaupunkivaltiot allekirjoittamaan Antalkidaan rauhan.
Pietarin tulvapato

Pietarin tulvapato (ven. Комплекс защитных сооружений Санкт-Петербурга от наводнений, Kompleks zaštšitnyh sooruženi Sankt Peterburga ot navodneni, ”Pietarin tulvasuojelun rakennuskokonaisuus”) on Venäjällä Pietarin kaupungin edustalla Itämeressä sijaitseva patoyhdistelmä, joka sulkee taakseen Nevanlahden, Suomenlahden äärimmäisen perukan.
Padolla on tarkoitus suojella Pietaria mereltä uhkaavilta satunnaisilta tulvilta. Samalla se muodostaa ajoväylän lahden poikki: patoa pitkin kulkee kuusikaistainen Pietarin kehätie. Vuonna 2011 valmistunut pato on 25,4 kilometriä pitkä ja kulkee Retusaaren kautta. Hankkeen rakennuskustannukset olivat yli 3 miljardia euroa. Pato alkaa Siestarjoen Koronnenästä ja päätyy etelässä Lomonosovin kaupungin lähelle. Laivaliikenne Pietariin kulkee kahden padossa olevan aukon kautta. Lisäksi padossa on kuusi veden virtausaukkoa muun muassa Nevanlahden rehevöitymisen estämiseksi; aukot voidaan sulkea tulvan aikana.

Historia

Ensimmäiset ajatukset Pietarin padosta esitettiin 1700-luvulla. Vuonna 1824 Pietaria kohtasi tulva, joka nosti meren pintaa neljä metriä. Padon rakentaminen aloitettiin 1979. Kaupunginhallinto keskeytti sen 1990-luvulla jo kerran asiaan liittyvien ympäristöepäilyjen vuoksi. 1990-luvun lopulla rakennushanke jaettiin erillisiksi projekteiksi. Patoa 1970-luvulta urakoinut venäläisyritys nosti asiasta oikeusjutun 1999 esittäen, ettei rakentamista voida pilkkoa useiksi projekteiksi, koska se on yksi kokonaisuus. Oikeusjutusta johtuen ei Venäjän federaatio tukenut padon rakentamista 1999. Pietarin kaupunki myönsi vuonna 2000 kehätien osuuden toiselle venäläisyritykselle, joka kehitti TACIS-rahalla yhdessä alankomaisten asiantuntijoiden kanssa tulvavaroitusjärjestelmän. Vuonna 2001 tieurakka otettiin pois yritykseltä.
Jääpallon SM-sarjakausi 1981–1982

Suomen mestarit

OLS: Jussi Mäkelä, Jukka Palinsaari, Jouni Taskila; Jari Huovinen, Kalevi Immonen, Pasi Kalliokoski, Tuomo Lämsä, Jari Löthman, Juha Niemikorpi, Timo Okkonen, Ari Rintala; Ilkka Alatalo, Matti Alatalo, Juha Krankkala, Kari Moilanen, Esa Määttä, Jukka Ohtonen; Asko Eskola, Eero Hamari, Risto Kontturi, Jari Loukkola, Jari Surakka. Valmentaja Reijo Karppinen.
Maurice Fournier

Maurice Fournier (s. 18. tammikuuta 1933 Lassigny, Oise, Ranska) on entinen ranskalainen korkeushyppääjä.
Fournier edusti Ranskaa kaksissa olympialaisissa. Hän sijoittui korkeushypyssä 11:nneksi Melbournen 1956 olympialaisissa tuloksella 196 cm ja 14:nneksi Rooman 1960 olympialaisissa tuloksella 200 cm.
Ranskan mestaruuden 190-senttinen ja 83-kiloinen Fournier voitti vuosina 1959 ja 1963. Hän hyppäsi Ranskan ennätyksen neljä kertaa: Toukokuussa 1956 hän paransi Papa Gallo Thiamin kuusi vuotta vanhaa ennätystä kahdella senttimetrillä tuloksellaan 205 cm ja sivusi sitä toukokuussa 1960. Kesäkuussa 1960 hän hyppäsi uuden ennätyksen 206 cm ja kuukautta myöhemmin vielä 207 cm mutta menetti ennätyksen samassa kilpailussa Mahamat Idrissille. Seuratasolla Fournier edusti Racing CF:ää ja US Batillya.
Lauri Roivas

Lauri Roivas, myös Roivanen (1683, nähtävästi Ilomantsi–15. marraskuuta 1750) oli talonpoikaispäällikkö sodassa vuosina 1741–1743.
Roivas oli maanviljelijä Ilomantsin Eimisjärvellä, jonka oma kotitalokin lienee tuhottu 1741 alkaneessa sodassa . Hän ja toimi Pohjois-Karjalassa yhteistyössä sissipäällikkö Erkki Sallisen ja muiden kanssa venäläisiä vastaan. Asemalleen hän lienee saanut vahvistuksen maaherra Stjernstediltä. Roivas tunnettiin neuvokkaana sotilaana, joka pystyi yllättämään vihollisen ja kaappaamaan siltä kuormastoja ja muuta saalista. Hän osallistui muun muassa huhtikuussa 1742 käytyyn Öllölän taisteluun, jossa Sallisen johtamat talonpojat karkottivat moninkertaisen vihollisjoukon.
Roivaksen puoliso oli Valpuri Sillanen .
Valvoja

Valvoja oli suomalainen aikakausjulkaisu, joka ilmestyi 1880–1922 Söderströmsin kustantamana. Siihen yhdistettiin vuonna 1906 ilmestymisen aloittanut aikakausjulkaisu Aika, ja lehti ilmestyi nimellä Valvoja-Aika vuodet 1923–1943. Aika pudotettiin nimestä pois, ja nimellä Valvoja se ilmestyi jälleen vuodet 1944–1968, ja sen julkaisija oli Valvoja-Ajan kannatusyhdistys. Vuodesta 1969 se yhdistettiin Suomalaiseen Suomeen, jolloin lehden nimeksi tuli Suomalainen Suomi-Valvoja ja sitä julkaisivat yhdessä Suomalaisuuden liitto ry ja Valvoja-ajan kannatusyhdistys ry, ja sen kustantaja oli Valiolehdet, myöhemmin Yhtyneet kuvalehdet. Vuosina 1970–1973 lehteä julkaistiin nimellä Aika, ja vuonna 1973 lehden seuraajaksi perustettiin Kanava, jota julkaisee nyttemmin Otavamedia.
Lehden perustajia olivat O. E. Tudeer, Valfrid Vasenius ja Volmari Porkka. Lehti oli linjaltaan nuorsuomalainen. Lehti toi esiin 1880-luvulle tunnusomaisia aatteita, joista keskeisimpiin kuului naisemansipaatio. Tudeer ja Vasenius olivat olleet perustamassa naisjärjestö Unionia.
Lehdet vuosilta 1880–1922 ovat Kansalliskirjastossa mikrofilmikopiona ja Kansalliskirjaston digitoiduissa aineistoissa osana aikakauslehtin kokoelmaa.
Voosen kartano

Voosen kartano (viroksi Voose mõis, saks. Wosel) oli Massun kartanon (saks. Massau) sivukartano nykyisellä Pärnumaalla Virossa. Se sijaitsi nykyisessä Läänerannan kunnassa. Ennen Viron kuntauudistusta 2017 sen sijaintipaikka kuului Hanilan kuntaan Läänemaalla.
Kartano perustettiin 1600-luvulla. Sen 1870-luvulta peräisin ollut päärakennus purettiin 1920-luvulla silloin perustettujen uusien maatilojen rakennustarpeiksi. 2010-luvulla kartanon riihen savupiippua on entisöity ja sen luokse on pystytetty kartanon historiasta kertova opastaulu.
Walter Hagen

Walter Charles Hagen (21. joulukuuta 1892 – 6. lokakuuta 1969) oli yhdysvaltalainen golfaaja. Hagenin ensimmäisen merkittävä saavutus oli U.S. Openin voitto vuonna 1914. Hän saavutti urallaan kaikkiaan 11 major-turnausvoittoa, mikä on historian kolmanneksi suurin määrä.
Hagen oli nuoruudessaan myös lahjakas baseballpelaaja, mutta muutti urasuunnitelmiaan ja saavutti menestystä golfissa jo 1910-luvulla.
Hagen kuoli Michiganin Traverse Cityssä 76 vuoden ikäisenä. Hän on golfin historian tunnetuimpia pelaajia, ja Golf Digest -lehti nimesikin hänet vuonna 2000 lajin kaikkien aikojen seitsemänneksi suurimmaksi mestariksi. Hagen kelpuutettiin World Golf Hall of Fameen vuonna 1974.
Eija Wager

Eija Wager (s. Helsinki) on suomalainen toimittaja, tietokirjailija ja paluumuuttaja. Hän asui 1970-luvulta alkaen Italiassa ja palattuaan on kirjoittanut useita kirjoja kokemuksistaan Italiassa ja Suomessa.
Wager on ollut MTV:n ja Sanomien Italian kirjeenvaihtaja. Hän on Finitalia-sivuston päätoimittaja.
Robin Williams

Varhainen elämä

Williams varttui rikkaan perheensä kolmikerroksisessa kartanossa Detroitissa, Michiganissa. Hänen vanhempansa Robert ja Laurin Williams olivat harvoin kotona, sillä isä oli Ford-yhtiöiden johtaja ja joutui matkustelemaan paljon. Robin oli nuorena ujo ja hänellä oli vain muutama ystävä. Ollessaan yksin kotona hän kulutti aikaansa leikkimällä tinasotilailla ja katsomalla televisiosta komediasarjoja. Williams ja hänen äitinsä vitsailivat yhdessä tämän ollessa kotona, ja äiti myös sai hänet aina nauramaan. Muita viihdyttämällä Williams alkoi saada enemmän kavereita, ja hän päätti jo varhain ryhtyä koomikoksi.

Ura

Williams kävi jonkin aikaa kuuluisaa Juilliard Schoolin näyttelijälinjaa, mutta lopetti opintonsa ja alkoi esittää stand up -komiikkaa.
Williams tunnettiin taitavana imitaattorina ja miimikkona. Hän pystyi vaihtamaan esittämäänsä hahmoa nopeasti ja vaivattomasti, mitä taitoa hän hyödynsi muun muassa Mrs. Doubtfiressa. Williamsin huumorityyli vaikutti suuresti talk show -juontaja Conan O'Brieniin.
Williams palkittiin parhaan miessivuosan Oscarilla roolistaan elokuvassa Will Hunting. Hänet palkittiin uransa aikana myös kahdella Emmyllä, kuudella Golden Globella, kahdella SAG-palkinnolla sekä viidellä Grammyllä. Williamsin viimeiseksi elokuvaksi jäi Night at the Museum – Haudan salaisuus, joka tuli ensi-iltaan Suomessa helmikuussa 2015.
Williams näytteli pitkään myös televisiossa, mm. sarjoissa Ystäväni avaruudesta, Sesame Street ja Luovat hullut.

Yksityiselämä

Williams kärsi 1970- ja 1980-luvulla päihde- ja kokaiiniriippuvuudesta ja oli myöhemminkin vieroitushoidossa. Hän myönsi olleensa alkoholisti.
Robin Williams oli naimisissa kolmesti: Valeria Velardin kanssa 1978–1988 ja Marsha Garces Williamsin kanssa 1989–2010. Vuonna 2011 hän nai Susan Schneiderin. Hänellä oli ensimmäisestä avioliitostaan yksi lapsi ja toisesta kaksi lasta. Hänen tyttärensä Zelda Williams on myös elokuva-alalla. 
Williams teki itsemurhan 63-vuotiaana kotonaan Kaliforniassa 11. elokuuta 2014. Ennen kuolemaansa Williams oli kärsinyt pitkään masennuksesta. Hänellä oli myös diagnosoitu alkava Parkinsonin tauti.
Ämmänlänget

Ämmänlänget eli niskakorento on niskan taakse olkapäille muotoiltu, puusta valmistettu kantoteline.(vrt. korento) Sen avulla kannetaan raskaita taakkoja, ja se on ollut perinteisesti vesiämpäreiden kantamisessa yleinen apuväline. Suomessakin ämmänlänget olivat käytössä vielä ennen sotia.
Ämmänlänget muistuttaa litistettyä vannetta, jonka pitkät sivut yhdistetään toisiinsa kahdella kangas- tai nahkahihnalla. Laite nostetaan olkapäille lepäämään näiden hihnojen varassa, ja hartiat jäävät siis vanteen sisään. Pituudeltaan säädettävät kantoketjut on kiinnitetty vanteen molempiin päihin.
Helinä Salotie

Elsa Helinä Tellervo Kangas, kirjailijanimi Helinä Salotie (s. 23. syyskuuta 1917 Perho) on suomalainen lastenkirjailija. Hän kirjoitti myös nimimerkillä Leena.
Innoitettu raamatunkäännös

Sisältö

Innoitettu raamatunkäännös perustuu englanninkieliseen Kuningas Jaakon käännökseen, joka on julkaistu ensi kertaa vuonna 1611. Kuningas Jaakon käännökseen verrattuna se sisältää useita laajennuksia, täsmennyksiä ja selittäviä lisäyksiä. Smith työskenteli käännöstyön parissa käytännössä koko aikuisikänsä, mutta pääosa käännöksestä syntyi vuosien 1830 ja 1833 välillä. Smith ei saanut käännöstyötään valmiiksi. Osan Raamatusta, kuten 1. Mooseksen kirjan ja neljä evankeliumia, hän ehti tarkastaa kokonaan, mutta osaa kirjoista hän ei ehtinyt edes aloittaa. Reorganisoitu Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko julkaisi Smithin Innoitetun raamatunkäännöksen ensimmäistä kertaa 1867.
Käännöstyön aikana Smith kertoi saaneensa ilmoituksen, jonka mukaan apokryfikirjat - jotka Kuningas Jaakon käännöksessä ovat liitteenä Vanhan ja Uuden testamentin välissä - eivät ole Jumalan henkäyttämiä, eikä niitä siksi tule kääntää. Myöskään Laulujen laulu ei hänen käsityksensä mukaan ollut Jumalan inspiroima, joten hän jätti sen pois Innoitetusta käännöksestään.

Käyttö nykyään

Eri mormoniyhteisöistä vain Kristuksen yhteisö ja Kristuksen kirkko (cutlerilaiset) käyttävät Innoitettua käännöstä pyhänä kirjoituksenaan. Myös Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko tunnustaa sen "innoitetuksi", mutta pitää sitä Raamattua selittävinä lisäyksinä, ei välttämättä Raamatun tekstiä korvaavana. MAP-kirkon julkaisemassa englannin kielisessä kuningas Jaakon Raamatussa Innoitettu raamatun käännös on alaviitteinä sekä pitemmät osuudet erillisenä liitteenä. Tämä liite on myös suomenkielisessä Pyhien kirjoitusten oppaassa. Kallisarvoinen helmi sisältää lisäksi kaksi otetta Innoitetusta käännöksestä. Mooseksen kirja on sisällöltään identtinen Innoitetun käännöksen 1. Mooseksen kirja 1:1-6:13 kanssa, lisäksi Kallisarvoiseen helmeen on liitetty Matteuksen evankeliumin 23:39-24:51.