google/wiki40b huggingface dataset:
Kuopion kaupunginteatteri

Historia

Teatterin historia juontaa juurensa 1900-luvun alkuun, sillä vuonna 1902 Kuopion Työntekijäin Yhdistys perusti Kuopion Näytelmäseuran, joka vuonna 1910 muutti nimensä Kuopion Työväen Teatteriksi. 
Vuonna 1918 Kuopioon perustettiin myös toinen ammattiteatteri, Kuopion teatteri, jonka toiminta loppui kuitenkin 1920-luvulla varojen puutteeseen. Sen toiminnan jatkajaksi tuli Savon Näyttämö, joka kuitenkin toimi vain muutaman vuoden lähinnä harrastajateatterina.
1930-luvulla keskusteltiin eri teatteritahojen yhdistämisestä Kuopiossa, mutta tämä tapahtui vasta 27. elokuuta 1940, jolloin perustettiin Kuopion Yhteisteatteri. Vuoden 1976 alusta teatteri muuttui kunnalliseksi laitokseksi ja sai samalla uuden nimen Kuopion kaupunginteatteri.
Kuopion Yhteisteatteri toimi vuoteen 1959 asti Kuopion Työväentalolla, jonka jälkeen se siirtyi muutamaksi vuodeksi Pohjois-Savon ammattioppilaitoksen juhlasalin näyttämölle. Nykyinen teatterirakennus vihittiin käyttöönsä vuonna 1963, jolloin tämä vakiintui teatterin päänäyttämöksi. Rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Risto-Veikko Luukkonen ja Helmer Stenros.

Nykypäivä

Kuopion kaupunginteatterin 2000-luvun suurin tuotanto on ollut vuonna 2007 kaupungissa vietetyn Minna Canthin juhlavuodeksi valmistunut Minna -musikaali.
Kuopion kaupunginteatteri oli ehdolla Vuoden teatteriksi 2007. Tittelin vei lopulta toinen kuopiolaisteatteri, Tanssiteatteri Minimi.
Maaliskuussa 2009 Kuopion kaupunginteatteri vastaanotti Kiitos kotimaisesta näytelmästä 2008 -adressin, jonka Suomen Näytelmäkirjailijaliitto myöntää vuosittain teatterille, jolla on ollut eniten liiton edustamia kotimaisia näytelmiä ohjelmistossaan. Adressia on jaettu vuodesta 1975 lähtien. Se on myönnetty Kuopion kaupunginteatterille myös vuosina 1989 ja 1975.
Teatterirakennukselle tehtiin peruskorjaus 2012–2014. Uudistuneessa talossa on kaksi katsomoa: 464-paikkainen Minna-näyttämö ja 212-paikkainen Maria-näyttämö. Rakennuksen ulkopuolelle tehtiin ulkoilmanäyttämö. Vanhan osan pinta-ala on 5500 m² ja uuden laajennuksen 2300 m².
Käymälä

Käymälä on paikka, huonetila tai rakennus, jossa tehdään tarpeet.

Erilaisia käymälöitä

WC:ssä (myös vessa, vesivessa) jätökset huuhdotaan veden avulla viemäriverkostoon.
Kuivakäymälässä jätöksiä ei huuhdota vedellä, vaan ne kerääntyvät astiaan, säiliöön, kasaan tai kuoppaan. Kuivakäymälöitä ovat kemiallinen käymälä, kompostikäymälä, pakastava käymälä ja tuhkaava käymälä. Erillisessä rakennuksessa esimerkiksi kesämökeillä oleva kuivakäymälä on ulkokäymälä eli huussi.
Länsimaisissa kodeissa on yleensä yksityinen WC. Yleisiä vessoja on julkisissa rakennuksissa, ja niitä voivat käyttää asiakkaat tai joskus kuka tahansa. Yleinen käymälä voi olla siirrettävä koppi, joka pystytetään ulkosalle.
Länsimaisissa käymälöissä on usein WC-istuin, jolla kävijä istuu tarpeillaan, ja joskus pisoaareja, joiden äärellä seistään. Muualla maailmassa yleisiä ovat kyykkykäymälät, joiden aukon ylle kävijä kyykistyy.
Luonnonolosuhteissa käymälänä voi toimia esimerskiksi riuku tai kuoppa.
Käymälässä voi olla paperia tai vettä, jolla kävijä puhdistautuu toimituksen jälkeen.
Merirantaputki

Ulkonäkö

Merirantaputki kasvaa 20–50 senttimetriä korkeaksi. Kolmilehdykkäiset lehdet ovat tummanvihreitä ja kiiltäväpintaisia. Sarjakukinto koostuu 8–20 pikkusarjasta, kukat ovat pieniä ja valkoteräisiä. Lohkohedelmä on soikea, siipipalteinen. Merirantaputkea kuvaillaan pahanhajuiseksi tai voimakkaan tuoksuiseksi.

Levinneisyys

Merirantaputkea esiintyy Pohjois-Euroopassa Atlantin, Barentsinmeren, Vienanmeren ja Itämeren rannikoilla, luoteisessa Pohjois-Amerikassa Atlantin rannikolla sekä pohjoisella Tyynenmeren rannikolla Kanadan länsirannikolta yhtenäisesti Japaniin asti. Atlantin ja Tyynenmeren esiintymät luetaan erillisiksi alalajeiksi, scoticum ja hultenii. Merirantaputkea myös viljellään.
Suomessa merirantaputkea kasvaa melko harvinaisena uustulokkaana kivikkoisilla merenrannoilla Ahvenanmaalla, Selkämeren rannikolla ja Uudellamaalla Pääkaupunkiseudulla. Se löydettiin ensimmäisen kerran Merikarvialta vasta 1968, Ruotsin puoleiselta Selkämeren rannikolta 25 vuotta aiemmin. Lajia pidetään Suomessa leviävänä kasvina ja leviämisnopeuden on epäilty kasvavan tulevaisuudessa.
Tripp Eisen

Tod Rex Salvador (s. 29. kesäkuuta 1965), paremmin tunnettu nimellä Tripp Eisen, on muusikko, joka tiedetään parhaiten industrial metal -yhtyeen Static-X:n entisenä kitaristina. Hän on ollut myös yhtyeiden Dope, Murderdolls, ja Ego 69 -jäsen.

Seksiskandaali

Eisenin ollessa vielä Static-X:n jäsen hänet pidätettiin 10. helmikuuta 2005 alaikäiseen tyttöön sekaantumisesta Kaliforniassa. Kaksi viikkoa myöhemmin, 24. helmikuuta, Eisen jäi kiinni uudestaan 14-vuotiaan kidnappauksesta ja seksuaalisesta häirinnästä. Static-X:n jäsenten kuultua Eisenin toimista hänet erotettiin yhtyeestä ja tilalle otettiin uudestaan Koichi Fukuda.
Eisen todettiin 24. kesäkuuta 2005 syylliseksi, ja hänet tuomittiin vuoden vankeuteen. Hän vapautui vankilasta jo 7. lokakuuta 2005.
Hugo Vasquez

Hugo Sebastiano Vasquez (s. 5. helmikuuta 1978, Caracas, Venezuela) on venezuelalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten telenovelasta Tuhkimotarina (Mi Gorda Bella) Jordi Rosalesin roolista. Vasquezilla on ollut muutamia sivurooleja eteläamerikkalaisissa elokuvissa.
Vasquez meni kihloihin floridalaisen Elizabeth Hintonin kanssa. Vasquez ja Hinton erosivat parin vuoden yhdessäelon jälkeen. Myöhemmin Vasquez meni naimisiin argentiinalaisen Julieta Carreñon kanssa. Carreño ja Vasquez saivat tyttövauvan toukokuussa 2007.

Lapsuus

Vasquezin äiti Natalie Lazaro de Vasquez oli kotoisin Brasiliasta mutta ollessaan raskaana, (odottaessaan Hugoa) hän muutti Venezuelaan. Hugon isä oli kotoisin Venezuelasta. Vasquez aloitti näyttelemisen 9-vuotiaana. Lapsena Vasquez asui Venezuelassa, mutta lähti aikuisena opiskelemaan näyttelemistä, hän opiskeli New Yorkissa, Saksassa ja Kolumbiassa, ja muutti sitten takaisin Venezuelaan.
Shaquille Harrison

Pelaajaura

Harrison pelasi yliopistokoripalloa Tulsan yliopistossa vuosina 2012–2016.
Harrisonia ei varattu NBA:n kesän 2016 varaustilaisuudessa. Lokakuussa hän siirtyi NBA:n kehityssarjassa pelanneen Northern Arizona Sunsin kokoonpanoon. Kevään 2018 hän pelasi NBA:ssa Phoenix Sunsissa, joka luopui hänestä lokakuussa 2018. Noin viikkoa myöhemmin hän teki sopimuksen Chicago Bullsin kanssa. Joulukuussa Celticsiä vastaan kärsityssä historiallisen suuressa tappio-ottelussa Harrison heitti NBA-uransa uuden piste-ennätyksen, 20 pistettä. Kauden kevätpuoliskolla hän tuli tunnetuksi laadukkaana puolustuspelaajana.
Pispalan Radio

Pispalan Radio on nimensä mukaisesti Tampereen seudulla kuuluva paikallisradioasema. Se lähettää ULA-taajuudella 99,5 MHz, ja ainoana jatkuvan toimiluvan asemana Suomessa myös keskipitkillä aalloilla taajuudella 729 kHz. Asema on kuultavissa myös netissä.
Aseman omistaa Pispalan Radioyhdistys ry. Se lähettää paikallisesti tuotettua ohjelmaa. Musiikissa pääpaino on erityisesti 1920–1960-lukujen kotimaisissa iskelmissä. Asema aloitti toimintansa vuonna 2015. Aseman FM lähetys kuului Pispalan haulitornista viimeisen kerran 1.3.2019. Pispalan Radio laajensi 1.3.2019 alkaen kuuluvuusaluettaan eteläiselle Pirkanmaalle nostamalla lähetystehoa ja siirtämällä taajuuden 99,5 MHz Tampereen keskustasta Kangasalan Saarenmaalle Hervannan läheisyyteen.
Helena Hietanen

Helena Hietanen (s. 1963) on suomalainen valo- ja tilateoksia tekevä kuvanveistäjä sekä taideaktivisti. Hietanen on opiskellut Taideteollisessa korkeakoulussa ja Helsingin yliopiston piirustuslaitoksella.

Taiteellinen tuotanto ja tunnustukset

Helena Hietanen on tehnyt teoksia moninaisista materiaaleista, kuten hiuksista ja kumista. Hän tuli tunnetuksi optista kuitua soveltavista teoksistaan, kuten Teknopitsiä ) ja Valoseinä. Hietasta kiinnostaa keinovalo, luonnonvalon vaihtelu ja kuinka materiaalit heijastavat valoa. Hietasen teoksia oli esillä Venetsian biennaalissa vuonna 1997 ja hän on muutenkin ollut runsaasti esillä ulkomailla eri taidemuseoissa ja yhteisnäyttelyissä.
Helena Hietanen sai Kuvataiteen valtionpalkinnon vuonna 1999. Kuvasto myönsi vuonna 2008 Hietaselle Erik Ehnroth -palkinnon toiminnasta kuvataiteilijoiden oikeuksien parantamiseksi. Hän sai myös William Thuringin säätiön pääpalkinnon 14 000 euroa vuonna 2007. Hietanen on lisäksi suunnitellut vuonna 2004 Millennium-teknologiapalkinnon palkintoteoksen "Huipun".

Yksityiselämä

Hietanen asuu Lallukan taiteilijakodissa Helsingissä kuvanveistäjämiehensä Jaakko Niemelän kanssa. Hietanen on sairastanut rintasyöpää kolmesti ja on ollut valtion taiteilijaeläkkeellä vuodesta 2007 alkaen.
Mark Weatherly

Mark Weatherly (s. 18. tammikuuta 1958 Ramsgate, Englanti, Britannia) on englantilainen entinen jalkapalloilija. Weatherly pelasi sekä hyökkäyksessä että puolustuksessa.

Ura

Weatherly pelasi lähes koko uransa Gillinghamin joukkueessa. Pelejä Gillinghamissa kertyi vuosien 1975–1989 aikana yhteensä 457. Maaleja noissa otteluissa syntyi 46.
Keväällä 1978 kuopiolainen pääsarjajoukkue Koparit onnistui hankkimaan Weatherlyn joukkueeseensa kesän ajaksi. Englannin liigat olivat kesän ajan tauolla ja näin pelaaminen Suomessa mahdollistui. Samalla Weatherlysta tuli kautta aikojen ensimmäinen kuopiolaista joukkuetta pääsarjassa edustanut ulkomaalainen pelaaja.
Rajala Pro Shop

Historia

Perustaja Oskari Rajala aloitti valokuvaajana ja valokuvaustarvikkeiden kauppiaana vuonna 1919. OR-merkkisten kameroiden valmistus aloitettiin 1930-luvulla Suomen Kameratehtaassa, jonka lyhenne SKT oli kaikissa valmistetuissa malleissa. Turussa sijainnut tehdas tuhoutui sota-ajan pommituksissa 1940-luvulla. Sota-aikana ei myöskään saatu tuontilisenssejä valokuvaustarvikkeille. 
Värikuvien valmistus aloitettiin omassa Color-Kolmio-laboratoriossa 1960-luvulla, jolloin avattiin myymälät myös Paimioon ja Poriin. Valokuvaustarvikkeiden maahantuonti aloitettiin uudelleen 1970-luvulla, jolloin myös perustettiin audiovisuaaliseen alaan erikoistunut AV-Rajala. 1990-luvulla perustettiin myymälät Raisioon ja Helsinkiin.

Palkintoja ja tunnustuksia

Rajala käyttää vain kierrätyskemiaa, ottaa metallin ja muovit kierrätykseen ja poistaa raskasmetallit jätekemioista. Varsinais-Suomen Agenda 21 palkitsi Rajala Cameran vuoden ympäristötekopalkinnolla. Vuonna 2001 Varsinais-Suomen Yrittäjät ry valitsi Rajalan vuoden perheyritykseksi.
Mikrobitti-lehti testasi nettikuvien laadun kahdeksassa kuvavalmistamossa vuonna 2003, ja Rajala Camera voitti testin.

Myymälät

Rajala Pro Shop -myymälöitä on Helsingissä, Espoossa, Turussa, Tampereella ja Porissa, Rajala Cameran suppeamman valikoiman myymälät toimivat lisäksi Turussa, Paimiossa, Raisiossa. Studio Rajala toimii Turussa, Raisiossa, Porissa ja Paimiossa. AV- Rajala toimii Helsingissä,Turussa ja Tampereella. Vuonna 2008 Rajala avasi myymälät myös Tukholmassa ja Malmössä.
Vince Foster

Vincent Walker "Vince" Foster Jr. (15. tammikuuta 1945 Hope, Arkansas – 20. heinäkuuta 1993 Fairfaxin piirikunta, Virginia)  oli yhdysvaltalainen lakimies ja presidentti Bill Clintonin varaneuvonantaja (Deputy White House Counsel).
Ennen Valkoisessa talossa työskentelyä Foster oli osakkaana Rose-nimisessä lakimiestoimistossa Arkansasin Little Rockissa. Hänet valittiin Bill Clintonin varaneuvonantajaksi alkuvuodesta 1993. Varaneuvonantaja hän hoiti erilaisia lakiasioita ja osallistui muun muassa uuden korkeimman oikeuden tuomarin valintaprosessiin. Neuvonantajana toimiessaan Foster valitti läheisilleen kärsivänsä voimakkaasta stressistä ja hän sairastui ilmeisesti masennukseen. 20. heinäkuuta 1993 Foster ampui itsensä virginialaisessa puistossa.
Fosterin kuolemaa tutkittiin tarkasti ja ainakin Yhdysvaltain puistopoliisi, Valkoinen talo, kongressi ja riippumaton selvitysmies tekivät tapahtumista omat tutkimuksensa. Kaikkien tutkimusten lopputulos oli, että Foster surmasi itsensä. Tästä huolimatta varsinkin Clintonien poliittiset vastustajat ovat levittäneet salaliittoteoriaa, jonka mukaan Fosterilla olisi ollut jotakin salaista tietoa Whitewater-skandaalista ja että hänet olisi sen vuoksi surmattu. Muun muassa Jerry Falwell,  Donald Trump ja tämän poika Donald Trump Jr. ovat jatkaneet tämän salaliittoteorian levittämistä.
Almirante Latorre (1913)

Palvelus Britannian kuninkaallisessa laivastossa

HMS Canada liitettiin palvelukseen otettaessa 15. lokakuuta 1915 Suuren laivaston 4. taistelulaivaviirikköön, jonka mukana se  osallistui toukokuussa 1916 Skagerrakin taisteluun. Taistelun aikana alus ampui 42 laukausta pääaseillaan eikä kärsinyt itse vaurioita. Alus palveli sodan loppuun saakka Suuressa laivastossa.
Alus myytiin huhtikuussa 1920 takaisin Chilelle, joka lunasti aluksen toukokuussa. Sen nimeksi palautettiin 20. elokuuta 1920 palvelukseen otettaessa Almirante Latorreksi.

Palvelus Chilen laivastossa

Almirante Latorre saapui 20. helmikuuta Valparaisoon, jossa seuraavana päivänä maan presidentti tutustui alukseen. Seuraavat kahdeksan vuotta alus palveli maan aluevesillä ennen suunniteltua modernisointia Britteinsaarilla. Alus lähti 15. toukokuuta 1929 Balboaan kulkien Panaman kanavan läpi 24. toukokuuta ja tankaten Trinidadissa Port of Spainissa 28. toukokuuta. Tämän jälkeen alus jatkoi matkaansa Azoreille saapuen 24. kesäkuuta Plymouthiin, josta se siirrettiin Devonportin telakalle modernisoitavaksi.
Modernisointi valmistui 5. maaliskuuta 1931, minkä jälkeen alus aloitti kotimatkan saapuen 12. huhtikuuta Valparaisoon. Aluksen kansirahtina oli kuljetettu kaksi 33 tonnin satamahinaajaa Intrepido ja Montezuma, jotka sijoitettiin Punta Arenasiin ja Valparaisoon. Alus jatkoi palvelustaan rauhan ajan kadettien koululaivana.
Aluksen miehistö nousi 1. syyskuuta 1931 maan heikon taloustilanteen seurauksena kapinaan vangiten aluksen upseerit. Chilen ilmavoimat tekivät 6. syyskuuta tehottoman iskun alusta vastaan, minkä jälkeen kapinallisten rivit hajosivat keskinäiseen kahakointiin ja hallitus sai laivaston alukset jälleen hallintaansa.
Japanilaisten hyökättyä Pearl Harboriin Yhdysvallat teki epävirallisen tarjouksen aluksesta sekä muutamasta hävittäjästä. Chilen hallitus oli kuitenkin haluton myymään aluksiaan. Alus palveli Chilen laivastossa aina vuoteen 1951, jolloin sen kunto oli heikko. Aluksen konehuoneessa tapahtui vakava onnettomuus, kun syöpyneet höyryputket repesivät surmaten kolme miehistönjäsentä.
Alus palveli 1950-luvun puolessa välissä Talcahuanossa kelluvana polttoainevarastona, kunnes se virallisesti poistettiin palveluksesta 1. elokuuta 1958. Vanhentunut taistelulaiva myytiin 25. elokuuta romutettavaksi Mitsubishi Heavy Industriesille Jokohamaan Japaniin. Hinaaja Cambrian Salvor  vei aluksen 29. toukokuuta 1959 Talcahuanosta Callaon ja Havaijin kautta Jokohamaan, jonne alukset saapuivat 30. elokuuta.
Heikki Mairinoja

Heikki Juhani Mairinoja (s. 15. elokuuta 1947 Orimattila) on suomalainen diplomi-insinööri, ekonomi ja yritysjohtaja, joka työskenteli muun muassa G. W. Sohlbergin toimitusjohtajana.  
Heikki Mairinoja syntyi maanviljelijä Hannu Mairinojan ja Helvi Degermanin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1977 on diplomi-insinööri Aila Orvokki Hirvelä. Mairinoja tuli ylioppilaaksi 1967 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1971 ja ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1973. Hän oli Huhtamäen suunnitteluinsinööri 1973–1975, Säterin myyntipäällikkö 1975–1976, Koneen tulosyksikön päällikkö 1976–1985 ja Uponorin varatoimitusjohtaja 1985–1989 ja 2000 (Uponor Oyj) sekä toimitusjohtaja 1989–1999. G.W. Sohlbergin toimitusjohtajana Mairinoja työskenteli vuodesta 2001 vuoteen 2009.
Tung Chee-hwa

Elämäkerta

Tung syntyi rikkaaseen perheeseen Shanghaissa vuonna 1937. Hänen isänsä oli Oriental Overseas Container Line -nimisen laivayhtiön perustaja. Tung muutti Hongkongiin ollessaan kymmenvuotias ja vuonna 1982 hän peri isänsä aseman laivayhtiössä. Vuonna 1993 Hongkongin viimeinen brittikuvernööri Chris Patten nimitti hänet kaupungin hallintoon. Tungista tuli myös poliittisesta kokemattomuudestaan huolimatta suosikkiehdokas suunnitellun vallanvaihdoksen jälkeiseen hallintojohtajan asemaan, sillä hänestä pitivät niin britit kuin kiinalaiset ja hongkongilainen talouseliittikin. 400-hengen vaalikomitea valitsikin hänet hallintojohtajaksi suurella äänten enemmistöllä.
Virkakaudellaan Tung pyrki uudistamaan siirtomaahallinnon aikaista järjestelmää ja aloitti esimerkiksi suuren asuntojen rakennuskampanjan. Tätä hankaloitti kuitenkin Aasian talouskriisi ja Tungia syytettiin sitä seuranneesta asuntomarkkinoiden romahduksesta, sekä myös tukijoidensa suosimisesta. Tästä huolimatta Tung valittiin myös seuraavalle kaudelle vuonna 2002. Tungin toisella virkakaudella tuli uusia ongelmia. SARS-epidemia ja sitä seurannut paniikki hankaloittivat elämää Hongkongissa vuoden 2003 alussa. Saman vuoden heinäkuussa Tungin ajama keskushallintoa vahvistava lakiuudistus herätti 500 000:n henkilön mielenosoitukset ja siitä jouduttiinkin luopumaan liberaalipuolueen vedettyä kannatuksensa aloitteelle. Pekingin puoluejohtajat arvostelivat Tungia heikkoudesta ja vuonna 2005 hän joutuikin eroamaan virallisesti terveyssyiden takia. Uransa jälkeen Tung sai kuitenkin Grand Bauhinia Medal -kunniamerkin, sekä kaksi kunniatohtoriutta työstään Hongkongissa.
Kaikki vastaan 1

Ohjelman kulku

Ideana on, että yksi studiokilpailija pelaa koko Suomea vastaan erilaisissa ja erikoissa kysymyksissä. Suomena pelissä toimii live-katsomossa olevat henkilöt sekä muut Kaikki vastaan 1 -sovelluksen kautta peliä pelaavat suomalaiset. Suomalaisten vastauksista lasketaan keskiarvo, joka näytetään lähetyksessä Suomen vastauksena. Se kumpi, eli studiokilpailija vai Suomi, saa vastauksen lähemmäs totuutta saa pottiinsa tietyn summan rahaa. Joka kierroksella summa nousee jonkun verran. Finaalissa lähemmäs oikeaan kysymykseen vastannut saa keräämänsä rahasumman itselleen. Jos studiokilpailija voittaa niin hän voittaa rahat. Jos taas Suomi voittaa, arvotaan yksi sen illan voittajista live-katsomosta ja muualta Suomesta, joka saa rahat. Jos kysymyksen kohdalla vastaus menee osapuolilla tasan, potti jaetaan kahtia. Jos finaalissa vastaus menee tasan, molemmat saavat pitää omat rahansa.
Studiokilpailija voi käyttää kysymykseen vastatessaan apuna oljenkorsia, joista jokaista voi käyttää vain kerran. Oljenkorsia on kolme, joita ovat kysyminen lähetyksessä vierailevilta kahdelta julkisuuden henkilöltä, kysyminen kilpailijan kolme mukana tulleelta ystävältä tai perheenjäseneltä sekä kysyminen kilpailijan kotikaupungin asukkailta, jotka pelaavat peliä.
Arkkipiispa

Arkkipiispa evankelis-luterilaisessa kirkossa

Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa arkkipiispa toimii kirkolliskokouksen, piispainkokouksen, kirkkohallituksen ja kirkon ulkoasiain neuvoston puheenjohtajana, mutta valvonta- tai johtotehtäviä hänellä ei ole. Arkkipiispa hoitaa kirkon suhteita toisiin kirkkoihin koti- ja ulkomaille. Arkkipiispan arvonimi on käytössä Ruotsin, Suomen, Latvian ja Viron luterilaisissa kirkoissa. Suomen kirkon arkkipiispa on Turun arkkipiispa. Nykyinen arkkipiispa on Tapio Luoma (2018−).

Historiaa

Suomen ensimmäinen arkkipiispa oli Jakob Tengström, joka vihittiin tehtäväänsä vuonna 1817. Venäläisten ottaessa eteläisen Suomen haltuunsa Suomen sodan alkuvaiheissa 1808 Turun piispa Tengström ja Porvoon piispa Zacharias Cygnaeus ymmärsivät, että Suomesta tulisi osa Venäjää. Tämän jälkeen Tengström tähtäsi toiminnassaan siihen, että Suomessa sopeuduttaisiin uuteen tilanteeseen ja venäläisten näkemyksiin. Venäläisten saavuttua Turkuun Tengström kävi venäläisten ylipäällikön luona tervehdyskäynnillä. Puheessaan hän lausui ilonsa sen johdosta, että keisari oli luvannut säilyttää Suomessa luterilaisen uskon ja perinnäisen kirkollisen järjestyksen.

Arkkipiispa ortodoksisessa kirkossa

Ortodoksisessa kirkossa arkkipiispa on perinteisesti käytettynä autokefaalisen tai autonomisen kirkon (kirkkokunnan) johtavan piispan nimitys. Vaikka kaikki piispat ovat vihkimykseltään samanarvoisia, on kirkon järjestyksen ja toiminnan kannalta ollut tarpeellista asettaa jotkut piispat tehtäviltään tai vastuiltaan merkittävämpään asemaan.
Suomen ortodoksisen kirkon arkkipiispa on Helsingin hiippakunnan piispa ja hänen arvonimenään on korkeasti pyhitetty Helsingin ja koko Suomen arkkipiispa. Nykyinen ortodoksinen arkkipiispa on arkkipiispa Leo. Ekumeenisen patriarkan siunauksesta hän saa käyttää arvonsa tunnuksena valkoista klobukkia. Arkkipiispa Leo on ortodoksisen kirkollishallituksen ja kirkolliskokouksen sekä ortodoksisten piispainkokouksen puheenjohtaja.
Juoppohullun päiväkirja (elokuva)

Juoni

Juha Berg (Joonas Saartamo) on 31-vuotias rapajuoppo Helsingin Kalliosta. Juhalla ei ole pienintäkään aikomusta muuttaa elintapojaan – päinvastoin. Hän todella nauttii sekalaisista seksisuhteista, adrenaliinia nostattavasta väkivallasta ja tietenkin alkoholista, johon rahat revitään vaikka pulloja keräämällä. Viinanhuuruinen hauskuus saa kuitenkin kovan kilpailijan, kun kiihkeämielinen Juha rakastuu AA-kerhon ryhmänvetäjään. Suhde Tiinan (Krista Kosonen) kanssa etenee nopeasti seurusteluksi ja Juhan on pakko tehdä ratkaisevia valintoja. Tästä alkaa tasapainottelu toimivan parisuhteen ja vanhan elämäntyylin välillä. Juhan paras ystävä Kristian (Santtu Karvonen) kaataa urakalla kapuloita rakastavaisten rattaisiin, eikä Juhan horjuvaa raittiuspäätöstä helpota myöskään saksalaisen erotiikan asiantuntija Mikael (Johannes Holopainen). Mutta miten pitkälle voidaan mennä, ennen kuin ratkaisuja on vain yksi?

Vastaanotto

Juoppohullun päiväkirjan saamat arvostelut ovat olleet ristiriitaisia. 
Episodin Jouni Vikman antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä ja kehui, kuinka "sen energia ja intohimo on kiistämätöntä, hengästyttävää – ja sopivasti osuessaan myös vastustamatonta." Neljä tähteä antoi myös Stara.fi:n Anna Poikkimäki, jonka mukaan "jo kulttiklassikoksi muodostuneesta kirjasta on saatu aikaan silmät auki reväyttävä taideteos". Myös Me Naiset piti Juoppohullun päiväkirjaa neljän tähden elokuvana ja arvostelija Linda Mäki-Kala kehui erityisesti näyttelijöiden suorituksia. Dome.fi:n arvostelija Olli Sulopuisto antoi sille kolme tähteä viidestä, huomauttaen ettei juttua pitäisi ottaa liian vakavasti: "Totta kai jutut ovat tyhmiä. Niin niiden pitääkin olla. Ihan kaikki eivät jaksaneet naurattaa, mutta ainakin niitä on paljon ja sitä paitsi perseviinatarina on aina hauska". V2.fi:n Jari Tapani Peltonen antoi myös elokuvalle kolme tähteä, pitäen epävakaata rakennetta tietoisena ratkaisuna.
Imagen elokuvakriitikko Kalle Kinnunen antoi Juoppohullun päiväkirjalle kolumnissaan erittäin huonon arvostelun. Hän kritisoi erityisesti elokuvan loppua, jota hän piti saarnaavana. Myöhemmin Kinnunen kirjoitti elokuvasta Suomen kuvalehden verkkosivuilla julkaistavaan Kuvien takaa -blogiinsa otsikolla Joisin mielummin homeista kiljua kuin katsoisin Juoppohullun päiväkirja -elokuvan toistamiseen. Yhtä negatiivista palautetta elokuva sai Iltalehden Tuomas Riskalalta, joka sanoi sen muistuttavan "alkoholistiparantolan terapiaryhmässä syntynyttä sketsisarjaa, jonka työstämisen aikana on lipsahdettu kofeiinista takaisin etanoliin". Kahden tähden arvostelussaan MTV3:n Minna Karila piti elokuvan maailmaa rohkeasti tyyliteltynä ja kuvakerrontaa kunnianhimoisena. Hän ei kuitenkaan pitänyt elokuvaa hauskana vaan "surullisena tarinana itsetuhoisista ihmisistä". Keskipohjanmaan Hannu Björkbacka oli samoilla linjoilla kolmen tähden arvostelussaan. Hänen mielestään "Pätevällä tarinalla ja kiinnostavilla luonnekuvilla tällä porukalla syntyisi viiden tähden suomifilmi. Nyt touhun syy ei selviä ja tulos jää keskinkertaiseksi".
V8 Supercars

V8 Supercars on australialainen Touring Car -autourheilusarja. Sarja järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1997. Sarjassa ajetaan kahden eri valmistajan- Holdenn ja Fordin valmistamilla autoilla ja Dunlopin renkailla. Vuodesta 2013 Nissan ryhtyi kolmanneksi autonvalmistajaksi. Sarjalla on olemassa kolme luokkaa: V8 Supercar Championships, Dunlop V8 Supercar Series ja V8 Touring Car National Series.
Nykyisen sarjan mestaruuden ovat voittaneet Craig Lowndes, Mark Skaife (kolmesti), Marcos Ambrose (kahdesti), Russell Ingall, Rick Kelly, Garth Tander ja Jamie Whincup.