google/wiki40b huggingface dataset:
Tote

Seurajoukkueura

Tote pelasi nuoruusvuosinaan Atlético Madridin sekä Real Madridin junioriakatemioissa, joista jälkimmäiseen hän siirtyi vuonna 1993. Hän pelasi pääosin Real Madridin reservijoukkueessa, kunnes 8. toukokuuta 1999 hän teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa ottelussa Real Sociedadia vastaan.
Vietettyään kauden 1999–2000 lainalla portugalilaisseura Benficassa, hän palasi Madridiin kaudeksi 2000–2001 ja onnistui vakiinnuttamaan pelipaikkansa edustusjoukkueen kokoonpanossa. Tästä huolimatta peliaika jäi kuitenkin hyvin vähäiselle kauden aikana, vain kolme ottelua. Seuraavaksi kaudeksi 2001–2002 Tote siirtyi lainasopimuksella Valladolidiin, joka pelasi myös maan pääsarjassa Primera Divisiónissa. Hän teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa 16. syyskuuta 2001 ottelussa Málagaa vastaan. Kuukausi myöhemmin hän merkautti hattutempun ottelussa Athletic Bilbaota vastaan.
Kaudella 2002–2003 hän pelasi ainoastaan yhden ottelun madridilaisseurassa. Seuraavana kesänä 2003 hän teki viisivuotisen sopimuksen Betisin kanssa. Loukkaantumiset haittasivat kuitenkin hänen aikaansa sevillaisseurassa, ja lopulta tammikuussa 2005 hän siirtyi loppukauden kestävällä lainasopimuksella naapuriseura Málagaan.
Pelattuaan kauden 2005–2006 Valladolidissa, hän siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Segunda Divisiónissa pelanneeseen Hérculesiin. Kaudella 2009–2010 hän pelasi 35 ottelua ja teki niissä neljä maalia, kun alicantelaisseura nousi Primera Divisióniin.
Olli Puhakka

Risto Olli Petter Puhakka (11. huhtikuuta 1916 Sortavala – 28. tammikuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen hävittäjälentäjä ja Mannerheim-ristin ritari. Sotilasarvoltaan hän oli everstiluutnantti. Puhakka lensi 401 sotalentoa ja saavutti 43 ilmavoittoa. Hänet nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 21. joulukuuta 1944 numerolla 175.
Olli Puhakka syntyi Sortavalassa tohtori Yrjö ja Ester Amalia (o.s. Oesch) Puhakan perheeseen. Perhe muutti pian Puhakan syntymän jälkeen Helsinkiin. Sotilasuransa Puhakka aloitti 6. kesäkuuta 1935 astumalla asepalvelukseen Ilmailukouluun. Hänet ylennettiin reservin vänrikiksi 18. elokuuta 1936. Puhakka kutsuttiin palvelukseen Lentolaivue 26:een 1. kesäkuuta 1939. Laivueen kalustona oli tuolloin Fokker D.XXI -hävittäjät. Puhakka ampui talvisodassa Fokkerilla alas 4 vastustajan konetta. Laivueen vastaanotettua Fiat G.50 -hävittäjät helmikuussa 1940, Puhakka ampui konetyypillä vielä kaksi vastustajan konetta alas ennen sodan päättymistä. Jatkosodan alettua Puhakka palveli samassa laivueessa 26. lokakuuta 1941 asti, jolloin hänet komennettiin Lentolaivue 30:een. 2. kesäkuuta 1942 hänet siirrettiin takaisin LeLv 26:een, jossa hänet ylennettiin lentueen päälliköksi. 29. joulukuuta 1942 seurasi ylennys kapteeniksi, ja 9. helmikuuta 1943 siirto Messerschmitt Bf 109 -koneilla varustettuun Lentolaivue 34:ään, 3. lentueen päälliköksi. Puhakka ampui MT-kalustolla lentäessään alas 26 vastustajan konetta. Puhakka jäi sodan päätyttyä Ilmavoimien palvelukseen 25. heinäkuuta 1946 asti, jolloin hän erosi omasta pyynnöstään. Puhakka toimi liikennelentäjänä ja lentotoiminnan johtajana - nykytermein pääohjaajana - Finnairilla vuoteen 1971 asti.
Antti Vuorenrinne

Antti Tapio Vuorenrinne (s. 9. marraskuuta 1953 Tampere) on suomalainen journalisti, joka toimi usean eri sosiaalidemokraattisen lehden päätoimittajana. 
Antti Vuorenrinne syntyi varatuomari Veikko Vuorenrinteen ja Airi Annikki Hyötyläisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1980 on Teija Maarit Kuure. Vuorenrinne tuli ylioppilaaksi 1973 ja valmistui filosofian maisteriksi 1981. Hän oli Työväen Sivistysliiton alueopintosihteeri 1981–1986 ja Pohjolan Työn päätoimittaja 1986–1989.  Turun Päivälehden  päätoimittajaksi hänet nimitettiin vuonna 1989. Vuorenrinteellä oli myös useita alansa luottamustehtäviä, kuten SONK:n puheenjohtajuus 1979–1980.  Kun Turun Päivälehti ja Demari fuusioitiin vuonna 2001, Vuorenrinne tuli Uutispäivä Demarin uutispäätoimittajaksi. Demokraatiksi nimensä vaihtaneen Uutispäivä Demarin vastaavana päätoimittajana hän työskenteli 2013–2015.
Erkki Niemelä

Erkki Niemelä (1915 Oulu – 1999 Lappeenranta) oli lappeenrantalainen valokuvaaja. Hän oli kotoisin Oulusta, ja osti ensimmäisen kameransa lähtiensä Viipuriin sotaväkeen. Niemelä oli tutustunut Sakari Pälsin teokseen Näppäilkää hyviä kuvia (1930), jonka kautta hän oli innostunut valokuvauksesta.
Viipurissa Niemelä viehättyi karjalaisesta maisemasta, ja asettui sen vuoksi perheineen Lappeenrantaan asumaan 1951. Hän liittyi heti Saimaan kameraseuraan, ja alkoi osallistua valokuvakilpailuihin. Saimaan Kameraseuran kunniajäseneksi hänet nimitettiin vuonna 1976, ja Suomen Kameraseurojen Liiton hopeinen ansiomerkki hänelle myönnettiin vuonna 1986.
Valokuvataiteen osalta Niemelän läpimurtoteos oli nimeltään Tusina. Se valittiin Suomen Kameraseurojen Liiton vuosikilpailuun 1953. Vuonna 1954 sama kuva palkittiin kansainvälisen valokuvataiteen kattojärjestön Féderation Internationale de l'Art Photographiquen eli FIAP:n hopeamitalilla Barcelonassa, ja julkaistiin FIAP:n vuosikirjassa 1956.Vuonna 1990 hänelle myönnettiin kultamitali Singaporen 41. kansainvälisessä valokuvanäyttelyssä teoksella Trotting-match. Niemelälle myönnettiin FIAP:n kansainvälinen arvonimi AFIAP 1961 ja korkeampi EFIAP-arvo 1980.
Päätoimisesti Niemelä työskenteli SOK:lla, mutta käytti suurimman osan vapaa-ajastaan valokuvataiteen parissa. Hän teki useita kuvausretkiä usein perheensä kanssa, ja näistä retkistä syntyi monia palkittuja teoksia. Hyvä esimerkki on teos Vähäistä musiikkia, joka julkaistiin Photography Year Book 1959:ssä koko aukeaman kokoisena. Saman kirjan myöhemmissä vuosikerroissa hänen kuviaan oli ainakin vuosina 1984, 1985, 1987 ja 1988. Vuosina 1986–1993 Niemelä oli Suomen kameraseurojen liiton jäsenten "10 kärjessä" -listalla, parhaimmillaan kolmantena 1987.
Niemelän valokuvaustuotannon kaksi eri vaihetta olivat mustavalko- ja väridiakuvaus. Mustavalkokausi alkoi Rolleiflexin ja jatkui Hasselbladin kalustolla, ja väridiakausi huipentui Leican kinojärjestelmäkameraan eläkevuosina. Niemelä käytti hitaita filmejä (25/15°ISO) niiden sävymaailman takia. Niemelä ei käyttänyt automaattista valotusta eikä automaattista etäisyyden säätöä, vaan halusi määritellä kaiken itse.
Würenlingen

Sijainti

Würenlingen sijaitsee Aarejoen varrella, Badenin pohjoispuolella, kymmenkunta kilometriä Saksan rajalta ja Reiniltä.

Liikenne

Valtatie H5 (saks. Hauptstrasse 5) Koblenzista Aarauhun kulkee Würenlingenin kautta. Kunnan eteläosassa, Untersiggenthalin vastaisella rajalla sijaitsee Siggenthal-Würenlingenin rautatieasema, jonka kautta kulkee Baden–Koblenz-rata.

Muuta

Würenlingenissä sijaitsee Paul Scherrer Institut, fysiikan tutkimuslaitos.
Rehabilitation International

Rehabilitation International (RI) on maailmanlaajuinen kuntoutusalan verkosto, joka toimii yli sadassa maassa. Se pyrkii luomaan alueellisia ja kansainvälisiä verkostoja ja tukemaan niiden toimintaa. Toimintaan osallistuu niin vammaisjärjestöjä, palveluntuottajia, tutkijoita kuin viranomaisia.
Järjestön presidenttinä johtajana kaudella 2013–2016 toimii norjalainen Jan Arne Monsbakken.
RI perustettiin vuonna 1922 Yhdysvaltain keskilännessä. Lähialueen vammaisten lasten auttamiseksi perustettu järjestö laajeni nopeasti voimakastahtoisten johtajiensa myötä.
Järjestön nimi vaihtui kahdesti ennen kuin nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 1972.  Yksi järjestön näkyvimpiä saavutuksia on ollut kansainvälinen esteetöntä toimintaympäristä symboloiva ISA-tunnus. Merkin sanotaan nykyisin olevan yksi maailman viidestä tunnetuimmasta symbolista. 
Viime vuosina järjestö on toiminut etenkin YK:n vammaisten oikeuksia koskevan yleissopimuksen puolesta. Järjestö on ollut mukana kehittämässä sopimusta ja kampanjoi sen puolesta, että YK:n jäsenmaat allekirjoittaisivat ja ratifioisivat sopimuksen.
Suomessa RI:n toimintaa toteuttaa RIFI (Rehabilitation International Finnish Committee).
Terry Chimes

Terry Chimes (myös Tory Crimes) (s. 25. tammikuuta 1955 Lontoo) on englantilainen rumpali, joka tuli tunnetuksi punkyhtye The Clashin alkuperäisjäsenenä. The Clashin jäsenenä hän oli heinä–marraskuussa 1976, helmi–huhtikuussa 1977 ja toukokuusta 1982 toukokuuhun 1983. Hän soitti yhdessä Black Sabbathin kanssa 1987–1988. Hän oli Hanoi Rocksin jäsen joulukuusta 1984 kesäkuuhun 1985 ja Cherry Bombzin jäsen 1985–1986.

Ura

Terry Chimes aloitti rumpujen soiton 15-vuotiaana vuonna 1970 Lontoossa. Vuonna 1975 hän soitti ajoittain esipunkyhtyeessä London SS, jossa olivat eri vaiheissa mukana myös Mick Jones, Tony James, Brian James, Topper Headon, Paul Simonon ja Matt Dangerfield. Yhtye ei koskaan päässyt alkua pidemmälle, mutta jäsenten myöhempien yhtyeiden ansiosta siitä tuli sittemmin kuuluisa.
Jones, Simonon ja Terry Chimes perustivat The Clashin vuonna 1976 kitaristi Keith Levenen ja laulaja-kitaristi Joe Strummerin kanssa. Levene ja Chimes erosivat pian yhtyeestä, mutta jälkimmäinen palasi levyttämään yhtyeen debyyttialbumin The Clash. Albumin jälkeen hän erosi jälleen yhtyeestä vuonna 1977. Samana vuonna hän soitti myös Johnny Thunders and the Heartbreakersin kanssa. 
Vuonna 1979 Chimes soitti Cowboys Internationalissa, joka julkaisi albumin The Original Sin. Yhtyeen hajoamisen jälkeen hän liittyi Billy Idolin Generation X:ään. Vuonna 1982 Chimes kutsuttiin mukaan The Clashin Yhdysvaltain-kiertueelle, jolla yhtye toimi The Whon lämmittelijänä. Kiertueen jälkeen hän jätti yhtyeen viimeisen kerran. 
Lontoossa Chimes oli ystävystynyt Hanoi Rocksin kanssa, ja hänet pyydettiin Hanoi Rocksin rumpaliksi yhtyeen rumpalin Razzlen kuoltua auto-onnettomuudessa. Chimes harjoitteli 3–4 kertaa ja esiintyi tammikuussa 1985 Razzlen muistokonsertiksi muodostuneilla keikoilla Helsingin Kulttuuritalolla. Näiden keikkojen lisäksi hän oli mukana Hanoi Rocksin viimeisellä kiertueella Puolassa ja soittaa yhtyeen vuonna 1985 tekemillä levytyksillä. Tämän jälkeen Michael Monroe ilmoitti jättävänsä yhtyeen ja Chimes jatkoi Nasty Suiciden ja Andy McCoyn kanssa Cherry Bombzissa. Cherry Bombzin läpimurto epäonnistui alun huomiosta huolimatta, ja Chimes siirtyi soittamaan Black Sabbathin kanssa. 
Vuodet 1992–1993 Chimes soitti vielä  Les Mckeown And The 70's Bay City Rollersissa ja sen albumilla Loveletter, minkä jälkeen hän päätti lopettaa muusikon uran. Vuodesta 1994 lähtien hän on toiminut kiropraktikkona. Vuonna 2003 hän pääsi Rock and Roll Hall of Fameen yhdessä muiden The Clashin soittajien kanssa.
Tänään, tässä ja nyt

Tänään, tässä ja nyt oli suomalainen uutismakasiiniohjelma, jota esitettiin Kolmoskanavalla vuosina 1987–1989. Ohjelman juontajana toimi Timo T. A. Mikkonen. Sitä esitettiin 312 lähetyksen verran. Ohjelman uutisia suorissa lähetyksissä toimittivat muiden muassa Ahti Uusivuori ja Petri Lempiäinen ja assistenttina toimi Maria Lindell.
Ohjelmassa vieraili aina aikansa ajankohtaisia vieraita, joiden kanssa Mikkonen ja uutisankkurit keskustelivat, sekä kertoivat ja kävivät läpi viikon uutisia.
Lennart Forstén

Berndt Lennart Forstén (s. 9. elokuuta 1817 Kuopio – 27. helmikuuta 1886) oli suomalainen taidemaalari, piirtäjä ja runoilija. Varsinaiselta ammatiltaan hän oli tie- ja vesikulkulaitosten ylihallinnon yli-insinööri ja everstiluutnantti ja valvoi tässä ominaisuudessa Konnuksen kanavan rakennustöitä.
Forsténin vanhemmat olivat kamarineuvos Carl Gabriel Forstén ja Maria Charlotta, piispa Johan Molanderin tytär. Hänen puolisonsa oli Alfonsine Fredrique Adelaide o.s. Stjernvall. Lapsista Torsten Karl perusti Suomen eläinsuojeluyhdistyksen ja tyttärenpoika Eero Corell jatkoi yhdistyksen puheenjohtajana.
Forstén opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1875–1876. Hän oli Suomen Taiteilijaseuran jäsen. Teoksia oli ensi kerran näyttelyssä 1847.
Forsténin teoksia on julkisissa kokoelmissa Ateneumin ja Tampereen taidemuseoissa ja Cygnaeuksen galleriassa. Hän osallistui teoksen Finland framställdt i teckningar kuvittamiseen 14 piirroksella. Teos ilmestyi 1845–1852. 
Runoilijana Forstén toimitti runokokoelman Finska kadetten, johon hän kirjoitti itse 14 runoa. Muista kokoelman kirjoittajista ahkerin oli hänen identtinen kaksoisveljensä Torsten Wilhelm Forstén 13 runolla. Forstén osallistui runoillaan myös teoksiin Lärkan (1845) ja Necken (1847 ja 1849). Forstén oli ensimmäinen suomalainen runoilija, joka käytti Suomen sodan (1808–1809) tapahtumia runossaan "Slaget vid Virta Bro". Aihepiiri on sama kuin myöhemmässä J. L. Runebergin Sandels-runossa. Forsténilla oli kuvaamiensa taistelujen vaiheista ensi käden tietoa, sillä hänen isänsä Carl Gabriel Forstén oli Partalassa Sandelsin luona majoitus- ja tiedustelutehtävissä hyvän paikallistuntemuksensa vuoksi.
Edward Mulhare

Edward Mulhare (8. huhtikuuta 1923 Cork, Irlanti – 24. toukokuuta 1997 Los Angeles, Kalifornia) oli irlantilainen näyttelijä. Hänet muistetaan Devon Milesin roolista televisiosarjassa Ritari Ässä. Hän kuoli keuhkosyöpään.
Reimarla

Liikennemelu

Helsingin kaupungin meluselvityksen mukaan valtaosa Reimarlaa on yli 55 dB:n melualueella. Reimarlassa tieliikenteen melua aiheuttavat Kehä I ja Vihdintie.
Trifenyylimetanoli

Ominaisuudet

Trifenyylimetanoli on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee muun muassa etanoliin, dietyylieetteriin ja bentseeniin. Yhdiste liukenee myös vahvojen happojen väkeviin liuoksiin muodostaen voimakkaan keltaisen liuoksen. Väri johtuu trifenyylimetyyli- eli trityylikationin muodostumisesta. Trifenyylimetanoli ei helposti reagoi muodostaen estereitä, mutta hydroksyyliryhmä voidaan korvata muilla ryhmillä.
Alinen Rautjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 49 hehtaaria ja se on 1,2 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 3,8 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 125,5 metriä mpy.
Superman vs. The Elite

Tuotanto

Elokuva julkistettiin 22. heinäkuuta Comic-Con 2011 tapahtumassa, jossa Bruce Timm kertoi vuoden 2012 toisen elokuvan olevan Superman vs. The Elite. Myöhemmin helmikuussa 2012 elokuvan pääosissa kerrottiin olevan aikaisemmin Teräsmiehen roolissa ollut George Newbern ja Pauley Perrette. Myös elokuvan tarina vahvistettiin perustuvan Joe Kellyn käsikirjoittamaan tarinaan "What’s So Funny About Truth, Justice and the American Way", jossa Teräsmies taistelee armotonta ja supervoimia omaavaa ryhmää vastaan nimeltä The Elite.
Krisiun

Krisiun on brasilialainen brutaalia death metallia soittava yhtye. Se perustettiin vuonna 1990 Porto Alegressa, Rio Grande do Sulin osavaltiossa Brasiliassa, jossa se julkaisi kaksi demoa. Pian yhtye siirtyi São Pauloon, jossa se julkaisi vuonna 1995 ensimmäisen studioalbuminsa, Black Force Domainin. Yhtyeellä on levytyssopimus Century Media Recordsin kanssa.
Yhtyeen kaikki kolme jäsentä, Moyses Kolesne, Max Kolesne ja Alex Camargo, ovat veljeksiä, vaikka viimeksi mainittu käyttääkin äitinsä sukunimeä.
Yhtyeen nimi Krisiun on vanhaa latinaa ja tarkoittaa ”inhottavuuden näkijää” (engl. ”seer of abomination”), vaikka usein yhtyeen väitetään virheellisesti olevan nimetty Mare Crisiumin mukaan.
Meri Holopainen

Meri Anna ”Merica” Virta (o.s. Holopainen) (s. 29. joulukuuta 1983 Helsinki) on suomalainen ääninäyttelijä sekä laulaja ja säveltäjä/sanoittaja.
Holopaisen ääni on tuttu mm. Disneyn Leijonakuninkaasta, Maa aikojen alussa -elokuvista, Peikko Keskuspuistossa -elokuvasta sekä lukuisista mainoksista.
Hän on tehnyt jälkiäänitystyötä vuodesta 1994 alkaen, mutta nykyään keskittyy musiikin tekoon (2008-).

Musiikki

Holopaisen tunnetuimpia pseudonyymejä ovat Merica ja Afrodite. Hän on keikkaillut mm. Mariskan taustalaulajana vuodesta 2003 ja oli mukana Mariskan singlenäkin julkaistussa kappaleessa Murha. 
Merica Holopainen on laulanut mm. seuraavien artistien ja yhtyeiden julkaisuilla: Yavis (Baggy Pants Comic 2003), Mariska (Memento Mori, 2004), Femcees Finland (Suomi Hip Hop Kokoelma 4, 2004), Kaksio (Lähikuvia, 2004), Tommy Tabermann (MulleKaikkiHetiNyt, 2004), Technicolour (People, 2006), Sunrise Avenue (Fairytale gone bad - Blush remix, 2006), Antti Tuisku (New York, 2006), Mighty 44 (Sky Rockers, 2007, Alex Sandunga (Sin Freno: No me apagues la luz feat Merica, 2009). Lisäksi hän on osallistunut Antti Tuiskun ja Mariskan esittämän "Hyppää kyytiin" kappaleen laulutuotantoon, joka julkaistiin muun muassa albumilla Antti Tuisku - Aikaa - Greatest Hits Vol. 1 (2007).
Afroditellä oli Rankkurin ja Mariskan kanssa J.A.M-niminen dancehall-ryhmä vuonna 2007, mutta projekti jäi lyhytikäiseksi ja ryhmä hajosi vuoden sisällä perustamisestaan.
Regentti

Regentti (lat. regens, hallitseva) tarkoittaa hallitsijaa, hallituksen hoitajaa tai sijaishallitsijaa. Sijaishallitsija hoitaa kruunun vakinaisen haltijan tehtäviä tämän ollessa alaikäinen, pitkään sairaana, mielenvikainen tai matkoilla. Regentti-nimitystä käytetään erityisesti Orléansin herttua Filipistä, joka vuosina 1715–1723 sijaishallitsijana johti Ranskan hallitusta Ludvig XV:n puolesta tämän ollessa alaikäinen.
Sijaishallitsijana saattaa toimia jopa hallitsijasukuun kuulumaton henkilö. Näin kävi esimerkiksi Espanjassa 1841–1843, kun kenraali Baldomero Espartero toimi Isabella II:n sijaishallitsijana ja holhoojana. Regentiksi voidaan kutsua myös valtionhoitajaa, jolla on kuninkaallista valtaa, vaikka hän ei itse omistakaan kruunua.

Regenttimaisteri

Regenttimaisteri on historiallinen kunnianosoitus, jonka Cambridgen ja Oxfordin yliopistot myönsivät maistereille aluksi vuoden, myöhemmin viiden vuoden kuluttua loppututkinnosta.

Regenttikuva

Regenttikuva (holl. Regentenstuk) on Alankomaiden 1500- ja 1600-luvun taiteessa esiintyvä ryhmämuotokuva, joka esittää jonkin ammattikunnan tai järjestön johtomiehiä.
Stephanocereus

Tuntomerkit

Stephanocereus-lajit ova tavallisesti haarattomia ja pylväsmäisiä, toisinaan puumaisia, ja kasvavat 1-5 m korkeiksi. Aluksi varsi on pallomainen tai munamainen, mutta pitenee pylväsmiseksi tai pullomaiseksi kapeine kauloineen. Matalia uurteita varressa on 12-20, ja areoleissa on runsaasti valkoista villakarvaa, jonka alle varsi jää näkymättömiin. Keskipiikkejä on yhdestä neljään, ja ne ovat valkoisia tai kullanvärisiä, kolme tai neljä cm pitkiä. Keltaisia tai valkoisia säteittäispiikkejä on 15-20, ja niiden pituus vaihtelee 0,5 - 1,5 cm:n välillä. Kefaliot ovat varren kärjessä tai rengasmaisesti vuorotellen kasvullisten varren vyöhykkeiden kanssa, ja niissä on tiheässä sukasia, valkoista huopakarvaa ja pidempiä karvoja. Kukat ovat putkimaisia tai suppilomaisia, kehälehdet ovat valkoisia tai toisinaan hieman vaaleanpunertavia. Kukkapohjuksessa on muutamia pieniä suomuja siellä täällä, ja sen areoleissa ovat kaljuja tai vähäkarvaisia. Kehälehdet ovat lyhyitä ja harittavia. Munamainen tai soikea hedelmä on sininen tai purppuran sävyinen vihreä, paljaspintainen ja avautumaton. Hedelmävaiheessa kehälehdet tummenevat mustiksi. Siemenet ovat isoja, munan tai päärynän muotoisia, mustia ja kyhmyisiä.

Levinneisyys

Suku kasvaa Brasiliassa, Bahian osavaltion alueella.

Lajit

Suvussa on kaksi lajia: Stephanocereus leucostele ja S. luetzelburgii.
Kerttu Tapiola

Kerttu Kaarina Tapiola (o.s. Peltola, 3. syyskuuta 1919 Sysmä – 2. syyskuuta 2012 Sysmä) oli sysmäläinen emäntä, taidekauppias ja kulttuurivaikuttaja.
Tapiola piti Sysmässä kolmetoista vuotta taidekauppa ja antikvariaatti Vanhaa Kerttua ja on ollut taustavoimana Sysmän kirjakylää perustettaessa. Aleksis Kiven Seura myönsi Kerttu Tapiolalle Eskon puumerkki -palkinnon 1995.
Tapiolan tytär on taidemaalari Marjatta Tapiola ja tyttärentytär elokuvaohjaaja Zaida Bergroth.
Kypäräkasuaari

Levinneisyys

Kypäräkasuaari esiintyy Pohjois-Australiassa ja Uudessa-Guineassa.

Ulkonäkö ja koko

Kypäräkasuaari muistuttaa sinipäistä emua. Sillä on musta, kova ja jäykkä höyhenpuku, harmaa kypärä, sininen pää ja kaula, punainen niska ja kaksi punaista kurkusta roikkuvaa helttaa. Kolmivarpainen jalka on paksu ja voimakas. Sisimmässä varpaassa on tikarimainen, jopa 12 senttiä pitkä kynsi. Linnun korkeus on 1,5–1,8 m ja naaraan paino noin 60 kg; koiras on selvästi sirompi ja painaa noin 35 kg. Kypäränsä avulla se voi liikkua nopeasti tiheässä aluskasvillisuudessa. Huippunopeus on jopa 50 kilometriä tunnissa. Se on myös hyvä uimari.

Ravinto

Kypäräkasuaarien pääravintoa ovat maahan pudonneet ja puiden alaoksien hedelmät. Ne syövät myös sieniä, etanoita, hyönteisiä, sammakoita, käärmeitä ja muita pieniä eläimiä. Niiden tiedetään hyödyntävän ravinnokseen myös haaskoja.

Lisääntyminen

Kasuaari on yksineläjä, joka pariutuu vain lisääntymiskauden aikana. Uros rakentaa maahan pesän, hautoo munat ja kasvattaa poikaset. Naaras munii kolmesta kahdeksaan munaa, joiden koko on noin 9 kertaa 14 senttiä. Hautominen kestää kaksi kuukautta, jonka jälkeen uros huolehtii poikasista vielä yhdeksän kuukauden ajan.
Prothin teoreema

Historia

Ranskalainen matemaatikko François Proth (1852 - 1879) julkaisi teoreeman vuoden 1878 tienoilla.
Nordic Challenge Cup

Nordic Challenge Cup (NCC) oli urheiluautosarja jossa ajettiin kolme osakilpailua vuonna 1969. Kilpailut ajettiin Suomessa ja Ruotsissa. Seuraavana vuonna sarja korvattiin Interserie-sarjalla, jota ajettiin ympäri Eurooppaa.
Anna Anthropy

Pelien suunnittelu

Vuonna 2010 Anthropy työskenteli San Franciscolaisen Koduco pelinkehitysyrityksen kanssa: hän auttoi kehittämään iPad-pelin "Pong Vaders". Vuonna 2011 hän julkaisi Lesbian Spider Queens of Mars -pelin kunnianosoituksena Midwayn 1981 arcade-pelille Wizard of Wor. Pelissä on queer-teema ja sen on sanottu sisältävän "some fun commentary on master-slave dynamics." Vuonna 2012 hän julkaisi Dys4ian, joka on omaelämäkerrallinen peli hänen kokemuksistaan hormonikorvaushoidosta, ja jonka avulla pelaaja voi kokea, mitä hän on käynyt läpi. Anthropy sanoo, että hänen pelinsä tutkivat suhdetta sadismin ja pelinsuunnittelun välillä, ja että ne haastavat pelaajien odotukset siitä, mitä pelinkehittäjän pitäisi luoda ja miten pelaajaa pitäisi rankaista virheistä.
Louhijääkalat

Taksonomia

Louhijääkalat jaetaan lähteestä riippuen 8–11 sukuun ja lajeja on noin 16, muun muassa louhijääkala (Akarotaxis nudiceps). Heimon molekyylifylogeneettisissä tutkimuksissa on osoittautunut, että se ei välttämättä ole monofyleettinen vaan parafyleettinen ja eräät lajit ovat hyvin lähellä jääkaloja (Channichthyidae). Eräät tutkijat jakavat louhijääkalat kolmeen alaheimoon Bathydraconinae, Cygnodragoninae ja Gymnodraconinae.

Anatomia

Louhijääkalat ovat kooltaan noin 15–60 cm pitkiä. Ne ovat ruumiinrakenteeltaan melko pitkulaisia, pää ja erityisesti kuono ovat litteät. Tyypillinen piirre heimon lajeille on, että selkäeviä on vain yksi ja se ei ole piikikäs, pyrstöevä on pyöreähkö. Jääkalojen tavoin, toisin kuin monilla muilla Notothenioidei-alalahkon heimoilla, louhijääkalat eivät kykene työntämään leukojaan eteenpäin. Kalat ovat suomuttomia tai suomut ovat pieniä.

Levinneisyys

Louhijääkaloja tavataan Etelämantereen ympäristöstä. Eräät lajit elävät hyvinkin syvällä, jopa 2 000 metrin syvyydessä merenpinnasta.