google/wiki40b huggingface dataset:
Retoriikka Aleksanterille

Retoriikka Aleksanterille (lat. Rhetorica ad Alexandrum) on Aristoteleen nimiin pantu retoriikkaa käsittelevä teos. Teosta ei tule sekoittaa Aristoteleen teokseen Retoriikka. Teos muistuttaa Aristoteleen teoksia huomattavasti, mutta sen tekijää ei tunneta. Retoriikka ja Retoriikka Aleksanterille on kirjoitettu suunnilleen samaan aikaan, mutta jälkimmäinen jatkaa vanhempaa retorista perinnettä kuin Aristoteleen esittelemä. Joidenkin mielestä teos on kuitenkin huomattavasti myöhäisempää tuotantoa.
Yleisen näkemyksen mukaan teoksen on todennäköisesti kirjoittanut Anaksimenes Lampsakoslainen. Jotkut ovat esittäneet kirjoittajaksi Theodektestä tai Koraksia.

Sisältö

Teos käsittää tervehdyksen ja neljä kirjaa. Ensimmäinen kirja käsittelee puhetaidon eri lajeja. Toinen kirja käsittelee puheen topiikkaa, todistamista ja tyyliä. Topiikkaan kuuluvat poliittisen, oikeudellisen ja esittävän puheen tyylilajit ja niiden käsittelemät aiheet. Tämä vastaa suoraan Aristoteleen Retoriikassa esittelemää puheiden jaottelua. Samoin todistamisen välineet, kuten esimerkkien hyödyntäminen, vastaa Retoriikkaa. Teos käsittelee kuitenkin myös Aristoteleelle vieraita asioita, kuten todistamista kidutuksen alaisena.
Tyyliä käsiteltäessä teos ottaa huomioon sellaisia asioita kuin ennakointi, postulaatti, toisto eli kertaaminen, ironia, sekä tekstin pituus ja selkeys. Kolmas kirja käsittelee puheen jaottelua ja järjestämistä. Teos päättyy huomautuksiin ihmisluonteista.
World Slavery Tour

Lämmittelyesiintyjät

World Slavery Tourin aikana Iron Maidenin lämmittelijöinä esiintyivät Accept, Twisted Sister, Mötley Crüe, Queensrÿche, Ratt, Quiet Riot, Rock Goddess, Warrior, Paul Samson’s Empire, Why on Earth, Bad News, Waysted, Warriors, Pokolgép, P-Box, Boss ja Mama’s Boys.
Roger Gustafsson

Roger Gustafsson (13. syyskuuta 1947 Tammisaari – 23. kesäkuuta 2013 Espoo) oli suomalainen diplomi-insinööri, taidehistorioitsija, kuraattori ja taiteilija. Gustafsson on toiminut Ulkoministeriön palveluksessa kaupallisena sihteerinä Algeriassa.
Gustafsson on pitänyt muumiaiheeseen perustuvien töiden näyttelyn Hommage à... Amos Andersonin taidemuseossa 2009. Esillä oli 40 teoksen kokonaisuus. Sittemmin teossarja kasvoi noin viiteenkymmeneen, ja kokonaisuus on ollut esillä ulkomailla, esimerkiksi Berliinissä, Tukholmassa, Madridissa ja Fuengirolassa. Tekijänoikeuksien haltijan edustajana Moomin Characters on kieltänyt teosten ja niistä kertovan kirjan myynnin, joskin teos on jo etääntynyt kauas alkuperäisestä aiheesta.
Gustafssonin pro gradun aihe Åbo Akademissa vuonna 2007 oli "Kari Jylhäs konstnärskap". Gustafsson oli jäsenenä muun muassa Emman ja Helsingin Taidehallin hallituksissa. Hän on ollut auttamassa Pekingin kansainvälisen taidebiennaalin järjestämisessä 2003, 2005 ja 2008. Gustafsson on saanut Suomen kuvanveistäjäliiton Pro Sculptura -mitalin. 
Gustafsson menehtyi kesäkuussa 2013 nopeasti edenneeseen syöpään.
HMS Seabear (J333)

Palvelus

Alus romutettiin 1958 Prestonissa.
Jerry Mathers

Jerry Mathers (s. 2. kesäkuuta 1948) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan muun muassa televisiosarjasta Leave It to Beaver, joka esitettiin alun perin vuosina 1957–1963.
Mathers esiintyi myös elokuvissa, joista eräs on Alfred Hitchcockin Mutta... kuka murhasi Harryn? (1955). Hän aloitti uransa hyvin varhain; hänet nähtiin mainoksessa jo kaksivuotiaana. 
Suurimman maineensa Iowan Sioux Cityssä syntynyt Mathers saavuttikin juuri lapsinäyttelijänä. Hän valmistui Notre Dame High Schoolista 1967 ja myöhemmin Kalifornian yliopistosta. 1960-luvun viimeisinä vuosina Yhdysvalloissa alkoi levitä virheellinen huhu, jonka mukaan Mathers olisi saanut surmansa Vietnamissa.
Mathersilla on kolme lasta. Hän sairastaa aikuisiän diabetesta.
Isokynsimö

Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen isokynsimö kasvaa 15–30 cm korkeaksi. Varsi on haaraton ja lähes pelkästään tähtikarvainen, yläosista kuitenkin lähes kalju. Ruusukelehdet ovat suikeita, tavallisesti hampaisia ja kohtalaisesti tähti- ja niukasti hapsikarvaisia. Terävähampaisia varsilehtiä on 2–4 kappaletta. Noin 8 mm leveät kukat ovat kellanvalkeita. Isokynsimö kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa. Hedelmistö on usein pitkävartinen. Lidut ovat pituudeltaan 7–12 mm, suikeita, litteitä, usein kierteisiä sekä kaljuja tai harvoin niukkakarvaisia.
Isokynsimö muistuttaa kalliokynsimöä (Draba norvegica) ja Suomessa harvinaista idänkynsimöä (Draba cinerea), jota pidettiin aikaisemmin isokynsimön muunnoksena.

Levinneisyys

Isokynsimö kasvaa pohjoisella pallonpuoliskolla Fennoskandian vuoristoalueilta itään läpi Pohjois-Venäjän ja -Siperian tundravyöhykkeen, sekä Alaskassa ja Pohjois-Kanadassa. Lajia tavataan myös Grönlannissa, Huippuvuorilla ja Islannissa. Suomessa isokynsimöä tavataan harvinaisena Pohjois-Lapista. Voimakkain kanta on Enontekiöllä erityisesti Kilpisjärven alueella sekä Utsjoella Kevon luonnonpuistossa. Isokynsimöä on tavattu myös Inarissa, Sodankylässä ja Sallassa.

Elinympäristö

Isokynsimö on kalkinsuosija. Se kasvaa kalliopahtojen ja kurujen kuivilla pengermillä ja sorakoilla, joskus myös kyläkedoilla. Suomessa laji on alapaljakan ja metsävyöhykkeen laji.
Rastunsuon turverata

Rastunsuon turverata oli Rautalammin Rastunsuolla sijainnut kapearaiteinen turpeen kuljetukseen tarkoitettu rautatie. 600mm rata otettiin VAPO:n omistamalla turvesuolla käyttöön 1973 mutta se purettiin jo 1974.Radalla oli veturina MotorRail Simplex 9844.
Turvetuotanto Rastunsuolla päättyi 1990-luvulla ja suon paikalle perustettiin 15 hehtaarin kokoinen Rastunsuon lintujärvi jonka suurin syvyys on noin 1,5 metriä. Järven rannalla on kaksi lintutornia ja nuotiokatos.
Innocentius VIII

Innocentius VIII (alk. Giovanni Battista Cibo, 1432 – 25. heinäkuuta 1492) oli paavina 29. elokuuta 1484 – 25. heinäkuuta 1492. Hänestä tuli paavi noin 52-vuotiaana, mikä on hyvin nuori ikä paaville. Innocentius VIII:n kausi loppui 25. heinäkuuta 1492 eli hän ehti olla paavina alle kahdeksan vuotta.
Innocentius VIII:n julkaisema bulla Summis desiderantes affectibus salli noitien polttamisen roviolla ja se mahdollisti noitavainot.
Ray Moore

Raymond. "Ray" S. Moore (1905 – 13. tammikuuta 1984) loi yhdessä Lee Falkin kanssa seikkailusarjakuvan Mustanaamio, josta tuli hyvin suosittu ympäri maailmaa.
Moore syntyi Montgomery Cityssä Missourissa vuonna 1905 ja kävi St. Louisissa Washington University Art Schoolin. 
Ray Mooren taitavasti varjostusta käyttävää piirrostyyliä on pidetty tunnelmallisena ja salaperäisyyttä korostavana. Moore avusti ensin Phil Davisiä Taika-Jimin piirtämisessä, mutta siirtyi pian täysipainoisesti Mustanaamion piirtäjäksi. Ensimmäisen tarinan alun, The Singh Brotherhood (17.2.1936-7.11.1936), piirsi Falk itse, mutta seuraava seikkailu, The Sky Band (9.11.1936-10.4.1937) oli jo kokonaan Mooren piirtämä. Ensimmäinen sarjakuva on julkaistu Suomessa Supermustiskirjassa vuonna 1975.
Moore kehitti edelleen Mustanaamion hahmoa ja pukua; hänen aikanaan Mustanaamio myös joutui seikkailuissaan usein tekemisiin lentokoneiden ja sukellusveneiden kanssa.
Ray lopetti Mustanaamion piirtämisen 1942, jolloin hän siirtyi Yhdysvaltain armeijan palvelukseen. Avustaja Wilson McCoy otti työkseen Mustanaamion piirtämisen. Moore joutui lentäjänä onnettomuuteen toisessa maailmansodassa. Sen jälkeen hän ei enää pystynyt piirtämään täysipäiväisesti Mustanaamiota, jolloin työ siirtyi vähitellen Wilson McCoylle. Moore lopetti sarjakuvien piirtämisen kokonaan 1949.
Lee Falk itse piti Ray Moorea parhaana Mustanaamio-piirtäjänä.
Joakim Lindström

Ura

Lindström on kotikaupunkinsa Skellefteå AIK:n kasvatti. Hän siirtyi seurasta MODOon, jonka paidassa hän debytoi Elitserienissä kaudella 2000–2001 10 ottelun verran. Lindström ei vakiinnuttanut missään vaiheessa paikkaa MODOn edustusjoukkueessa, vaan iso osa peleistä kului myös J20 SuperElitissä ja HockeyAllsvenskanissa. NHL-seura Columbus Blue Jackets varasi hänet toisella kierroksella 41. pelaajana kesällä 2002. Hän siirtyi Blue Jacketsin organisaatioon työsulkukauden 2004–2005 jälkeen keväällä 2005 ja pelasi AHL-seura Syracuse Crunchissa.
Kaudella 2005–2006 Lindström jatkoi Blue Jacketsin organisaatiossa, ja hän teki Crunchissa 64 runkosarjaottelussa tehot 14+29=43. Lindström pelasi kauden aikana myös kolme NHL-ottelua. Seuraavalla kaudella hän pelasi AHL:ssä lähes piste-per-peli tahdilla. Kaudella 2007–2008 hän oli 49 ottelussa syntyneillä 60 tehopisteellä seuran paras pistemies. Heinäkuussa 2008 Lindström myytiin Anaheim Ducksin organisaatioon. Hän pelasi seurassa vain AHL-farmissa Iowa Chopsissa. Joulukuussa 2008 Lindström siirtyi Phoenix Coyotesiin vaihdossa Logan Stephensoniin.
Coyoteissa Lindström pelasi 44 ottelua tehoin 9+11=20. Hän ei saanut sopimusta minkään NHL-seuran kanssa ja siirtyi KHL-seura Torpedo Nižni Novgorodiin yksivuotisella sopimuksella. Hän teki seurassa 55 ottelussa 30 tehopistettä. Toukokuussa 2010 Lindström palasi Elitserieen ja teki yksivuotisen sopimuksen kasvattajaseuransa Skellefteå AIK:n kanssa. Hän voitti Elitserienin pistepörssin tehoilla 28+32=60 ja muodosti Mikko Lehtosen kanssa oivan tutkaparin. Lindström oli lisäksi joukkueensa eniten jäähyminuutteja kerännyt pelaaja. Kesäkuussa 2011 hän teki Colorado Avalanchen kanssa vuoden sopimuksen. Lindström ehti pelata Avalanchessa 16 peliä ja tehdä niissä 5 pistettä, kunnes joukkue ilmoitti haluavansa purkaa sopimuksen. Tämän jälkeen Lindström palasi Skellefteåån.

Maajoukkue

Lindström pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2003 ja alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2001. Hän on pelannut myös kahdeksan ottelua Ruotsin A-maajoukkueessa.
David Belasco

Nuoruus ja perhe

David Belasco syntyi San Franciscossa vuonna 1853. Hän oli Englannista Yhdysvaltoihin Kalifornian kultaryntäyksen aikana muuttaneiden portugalinjuutalaisten maahanmuuttajien poika.
Belasco oli naimisissa Cecilia Loverichin kanssa. Heidän avioliittonsa kesti vuodesta 1873 Cecilian kuolemaan vuoteen 1925. He saivat kaksi tytärtä, Reinan ja Augustan. Reina oli naimisissa teatterituottaja Morris Gestin kanssa.

Ura

Belasco esiintyi lapsinäyttelijänä muun muassa Charles Keanen kanssa näytelmässä Rikhard III. Vuoteen 1871 mennessä hän oli mukana kiertueella kaivosleireissä ja -kaupungeissa. Tuona aikana hän toimi myös näytelmäkirjailija Dion Boucicaultin sihteerinä. Belasco työskenteli vuosina 1873–1879 useissa sanfransiscolaisissa teattereissa näyttelijänä, näyttämömestarina ja näytelmien sovittajana.
Frohmanin veljekset kutsuivat Belascon New Yorkiin näyttämömestariksi ja näytelmäkirjailijaksi. Hänen ensimmäinen soolonäytelmänsä oli romanttinen melodraama May Blossom (1884). Belascon vuoden 1890 tuotanto The Heart of Maryland oli ensimmäinen itsenäisenä näytelmäkirjailijana sekä teatteriohjaajana ja -tuottajana. Vuosien 1895–1902 aikana hän tuotti useita suosittuja näytelmiä Theatrical Syndicate -järjestölle. Belascon suurimpia menestyksiä olivat Zaza (1899) ja Madame Butterfly.
Belasco vuokrasi vuonna 1902 teatterin 42. kadulta ja kirjoitti, ohjasi ja tuotti sinne useita näytelmiä. Hän rakensi vuonna 1907 uuden teatterin 44. kadulle. Hänen itsenäisen kautensa merkittävimpiä näytelmiä olivat hänen oma teoksensa The Girl of the Golden West ja Eugene Walterin The Easiest Way. Alice Bradleyn näytelmää The Governor’s Lady varten Belasco rakennutti täydellisen kopion newyorkilaisen lastenravintolan ruokasalista. Belasco oli Yhdysvaltain merkittävimpiä teatteriohjaajia, ja hän kirjoitti tai sovitti yli sata näytelmää. Lisäksi hän tuotti toiset sata näytelmää.

Tyyli ja merkitys

Ohjaajana Belasco noudatti uskollisesti realismia ja oli todella pikkutarkka yksityiskohdista. Hän kehitti teatterivalaistusta ja lavastustaidetta. Belasco oli muun muassa ensimmäisiä teatteriohjaajia, jotka pystyivät tekemään kokeiluja sähkövaloilla. Hän oli myös eräänlainen elokuvatuottajien edeltäjä, sillä hän osasi tehdä näyttelijöistään suosittuja heidän julkisuuskuvaansa kontrolloimalla.
Belascon omat näytelmät olivat useimmiten sovituksia muiden kertomuksista tai romaaneista. Hän pyrki valitsemaan tarinoita, jotka kuvasivat perhe-elämän moraalisia valintatilanteita yhdysvaltalaisessa ympäristössä. Belasco loi kotoisiin asetelmiin jännitteitä ja tilanteita, joihin hän oli tutustunut jo näytellessään tai toimiessaan näyttämömestarina perinteisissä melodraamoissa. Belasco kertoi yleensä tarinansa kuvasarjan tapaan, ja hänen dialoginsa oli proosallista puhekieltä.
Qingbang

Qingbang (kiin. 青帮) oli tunnetuin useista Kiinassa 1900-luvun alussa toimineista triadeista, eli salaseuramaisista rikollisjärjestöistä. Se koostui useista löyhästi toisiinsa liittyneistä järjestöistä. Qingbang vaikutti etenkin Shanghain kaupungissa ja toimi esimerkiksi oopiumin salakuljetuksessa, parituksessa, ryöstöissä, kiristyksissä, sieppauksissa ja uhkapeleissä. Järjestön toiminta loppui kommunistien tultua valtaan Kiinan sisällissodan jälkeen.
Qingbangin nimi tarkoittaa suomeksi ”Vihreää joukkoa”.

Historia

Qingbangin perustamista edelsi Anqing daoyou -niminen järjestö, josta eronneet jäsenet perustivat Qingbangin. Edeltäjäjärjestö kukoisti 1800-luvun puolivälillä Shanghaissa taiping-kapinaa sinne paenneiden keskuudessa. Qingbang otti sittemmin haltuunsa Shanghain alamaailman hyödyntäen kaupungin monimutkaista hallintojärjestelmää. Kaupunki oli jaettu kolmeen osaan, kiinalaiseen Nanshiin, Ranskan hallitsemaan osaan ja kansainväliseen siirtokuntaan. Jokainen näistä hallitsi omaa aluettaan itsenäisesti. Qingbang saattoi pitää keskustaan yhdessä ja toimia vapaasti kahdessa muussa kun kunkin kaupunginosan viranomaisilta puuttui valta puuttua muiden kaupungin osien hallintaan. Järjestö oli soluttanut omia jäseniään myös korkeisiin virkoihin poliisissa.
Qingbangin vallan kasvaessa se alkoi ottaa 1920- ja 1930-luvuilla osaa myös tavalliseen taloudelliseen ja poliittiseen elämään. Tällä saralla tulivat tunnetuiksi etenkin järjestöä johtaneet Du Yuesheng (1888–1951), Huang Jinrong (1868–1953), Zhang Renkui (1859–1945), Gu Zhuxuan (1885–1956) ja Zhang Xiaolin (1877–1940). Järjestö liittoutui vaihtelevasti eri poliittisten tahojen, kuten sotalordien, kommunistien ja Kuomintangin kanssa välittämättä sen enempää poliittisesta ideologiasta. Järjestön ehkä tunnetuimmaksi yksittäiseksi poliittiseksi sotkeutumiseksi jäi viiden tuhannen kommunistien väitetyn tukijan surmaaminen valkoisena terrorina tunnetussa tapahtumassa 12. huhtikuuta 1927. Tästä verilöylystä alkoi Kiinan sisällissota kommunistien ja Kuomintangin välillä.
Järjestön pääjohtajana 1930-luvulla toiminut Du Yuesheng tuli tunnetuksi paikallisessa kaupunkiperinteessä hänen hallitessaan paikallista teollisuutta. Hän jopa neuvotteli sopimuksia ammattijärjestöjen ja hallituksen välillä. Kiinan–Japanin sodassa järjestö teki yhteistyötä japanilaismiehittäjien kanssa. Järjestön toiminta lakkasi, kun kommunistit valtasivat Shanghain Kiinan sisällissodassa vuonna 1949 ja suurin osa sen jäsenistä pakeni Hongkongiin ja Taiwaniin.
Jonafan (Zdobin)

Igumeeni Jonafan I (Игумен Ионафан I, Ivan Andrijanov Zdobin, Иван Андриянов Здобин; 1762 – 22. tammikuuta 1830) oli Valamon luostarin igumeenina vuosina 1823-1830.
Jonafanin elämästä ennen luostaria ei ole juuri tietoja, tiedetään vain hänen olleen kotoisin Pietarista ja työskennelleen käsityöläisenä. Igumeeni Nasari vihki Jonafanin munkiksi Valamossa 1792, ja hänestä tuli igumeeni vuonna 1823. Sitä ennen hän oli toiminut luostarin keittiössä, alttariapulaisena, kellojensoittajana, kirkkokalustonhoitajana ja rahastonhoitajana.
Jonafanin aikana tehtiin monia rakennustöitä: muun muassa hautausmaan muuri ja kirjasto rakennettiin hänen aikanaan. Murhetta hänelle tuottivat luostariin rikoksiaan katumaan lähetetyt maallikot, sillä nämä häiritsivät luostarin rauhaisaa elämää.
Jonafanin kuolema oli traaginen. Hän oli juuri toipumassa sairaudesta, ja lääkäri oli jättänyt hänelle kahta lääkettä, toista nautittavaksi ulkoisesti ja toista sisäisesti. Luostarin apteekin hoitaja, skeemamunkki Feofan kuitenkin erehtyi lääkkeistä ja juotti igumeenille ulkoisesti nautittavan lääkkeen. Tämän seurauksena Jonafan huusi kolme kertaa tuskasta ja kuoli sen jälkeen välittömästi.
HMS Quorn (L66)

Palvelus

Aluksen keskilaivaan osui 3. elokuuta 1944 Le Havren edustalla räjähteillä täytetty moottorivene (Linsen). Alus katkesi kahtia ja kumpikin osa upposi nopeasti vieden mukanaan 130 miehistönjäsentä.
Sudenpesä (vuoden 1973 elokuva)

Juoni

Elokuva kertoo New Yorkissa asuvasta nuoresta Charliesta, joka tekee hanttihommia mafialle. Charlien eno, Giovanni on iso kiho rikollispiireissä. Giovanni on luvannut auttaa Charlieta ravintolan perustamisesta. Charlie kuitenkin viettää aikansa epilepsiaa sairastavan tyttöystävänsä Teresan ja tämän serkun Johnny Boyn kanssa, jolla on velkoja vähän joka suuntaan. Giovannin mielestä Charlien ystäväpiiri estää hänen etenemisen maailmassa. Charlie tapailee kuitenkin Giovannin tietämättä Teresaa sekä Johnnya. Teresa on ehdotellut kauan Charlielle New Yorkista lähtemistä, mutta unelma ravintolasta on esteenä muuttamiselle. Charlie on vaikean päätöksen edessä, ystävät vai ura?
Adolf Holmberg

Adolf Leonard Holmberg (18. kesäkuuta 1894 Turku – 23. toukokuuta 1952) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat perämies Gustaf Adolf Holmberg ja Erika Lovisa Fredriksson. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Signe Sievi Ottilia Järveläisen kanssa.

Opinnot

Holmberg kävi kansakoulun ja Turun kauppakoulun vuosina 1912–1914 sekä Reserviupseerikoulun vuonna 1926.

Jääkärikausi

Holmberg toimi konttoristina Keskinäisen vakuutusyhtiö Sammon pääkonttorissa Turussa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 3. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyn tiedonantokurssin.

Sisällissodan jälkeinen aika

Holmberg määrättiin sisällissodan jälkeen armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä Kaartin jääkäripataljoonaan, missä hän toimi konekiväärikomppanian vääpelinä, josta hänet siirrettiin 15. joulukuuta 1918 joukkueenjohtajaksi Itämeren jalkaväkirykmentti n:o 1:n (myöhemmältä nimeltään Porin rykmentti) 1. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 1. huhtikuuta 1919 ja siirtyi Rajamaan suojeluskuntain vartiopataljoonan palvelukseen 1. toukokuuta 1919. Vartiopataljoonassa hänet sijoitettiin Raudussa olevan 2. komppanian päälliköksi, missä tehtävässä oli kunnes pataljoonan lakkautettiin ja hänet siirrettiin paikallispäälliköksi Raudun suojeluskuntaan 15. kesäkuuta 1919. Suojeluskuntajärjestöstä hän erosi 1. kesäkuuta 1920 ja siirtyi takaisin armeijan palvelukseen ja hänet sijoitettiin varikkokomppanian vääpeliksi Rannikkotykistörykmentti 1:een.
Armeijasta hän erosi toistamiseen 1. heinäkuuta 1922 ja siirtyi maanviljelijäksi Rautuun ja toimi viljelijän vuoteen 1925 saakka, jolloin astui jälleen armeijan palvelukseen 1. lokakuuta 1925 ja tällä kertaa hänet sijoitettiin koulutusaliupseeriksi Autopataljoonaan. Autopataljoonasta hän erosi 28. helmikuuta 1926 ja astui 1. huhtikuuta 1926 palvelukseen Helsingin komennuskomppaniaan, missä hänet määrättiin aluksi tykistön tarkastajan toimistoon laskijaksi ja 1. kesäkuuta 1927 alkaen hänet siirrettiin komennuskomppanian vääpeliksi ja 12. maaliskuuta 1930 alkaen Yleisesikunnan koulutustoimiston (myöhemmin puolustusministeriön koulutusosasto) vääpeliksi missä tehtävässä olikin aina vuoteen 1932 saakka, jolloin hänet siirrettiin Helsingin komennuskomppaniaan, ja komppaniassa hän toimi aliupseerikerhon sihteerinä vuosina 1932–1933. Lisäksi hän toimi vuodesta 1937 alkaen Jääkäriliiton Helsingin alaosaston johtokunnan jäsenenä. Ampumaurheilussa Holmberg oli mestariluokan ampuja kaksintaisteluammunnassa.

Talvi- ja jatkosota

Holmberg osallistui talvi- ja jatkosotaan toimistoupseerina puolustusministeriön keskuskirjaamossa ja ollen vuodesta kirjaamon vanhimpana. Sotien jälkeen hän jatkoi samassa tehtävässä palkkiotoimena Puolustusvoiman pääesikunnassa keskuskirjaamon ylitarkastajana aina vuoteen 1951 saakka. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaahan.
Liam Brady

Liam "Chippy" Brady (s. 13. helmikuuta 1956 Dublin) on irlantilainen jalkapalloilija. Aktiiviaikanaan keskikenttäpelaaja Brady tunnettiin tekniikastaan, etenkin vasemman jalan taitavasta käytöstä. Seurajoukkueissa hän voitti Arsenalin riveissä yhden FA Cupin ja  Juventuksen paidassa kaksi Serie A:n mestaruutta. Maajoukkueessa Liam Brady pelasi 72 kertaa ja teki yhdeksän maalia.
Pronssikauden päättyminen Euroopassa

Pronssikauden päättyminen Euroopassa ja Lähi-idässä oli levotonta aikaa, jolloin merikansat ryöstelivät itäisen Välimeren ympäristöä. Näiden kansojen menestys lienee perustunut ajan mittapuun mukaan moderniin pronssiaseistukseen. Rauta tuli yleiseen käyttöön vasta merikansojen hyökkäyksen jälkeen. Monien kaupunkien hylkääminen noihin aikoihin saattoi johtua ainakin osaksi myös kuivuuden aiheuttamasta viljakadosta.
Pronssikauden loppu oli itäisen Välimeren alueella erityisen raju muutos noin 1200 eaa. Alueella liikkui ryösteleviä merikansoja, ja Mykenen Kreikka, Turkin heettiläisten valtakunta, ja useat nykyisen Libanonin, Syyrian ja Kanaanin kaupungit romahtivat. Ainakin tilapäinen tuho kosketti miltei kaikkia itäisen Välimeren piirin merkittäviä keskuksia lukuun ottamatta Egyptiä. Monet pronssikautiset kaupungit, mm. Mykene, Hattusa ja Ugarit hylättiin kokonaan. Kyprostakin ryösteltiin näihin aikoihin. Merikansat hyökkäsivät Egyptiä vastaan, mutta egyptiläiset onnistuivat kukistamaan hyökkäysyritykset.

Merikansojen tausta

Rauta ei liene tullut samaan aikaan kuin kaupunkeja tuhottiin. Pronssikauden päättymisen epävakaus lienee liittynyt uusien aseiden ja taistelutapojen kehitykseen. Taistelujen voittajiksi tuli panssaroitu, heittokeihäin ja pitkin miekoin taisteleva jalkaväki. Tämä sopii näkemykseen, että Välimeren itäosaa ryöstelleet merikansat olisivat olleet esikelttiläisen uurnakenttä-kulttuurin sotapäälliköiden johtamia heimoja. Uurnakenttien tekijät eivät tunteneet rautaa, mutta taistelussa tehokkaat pitkät miekat, kypärät ja rintapanssarit.

Kuivuus

Samaan aikaan kuivuus tuhosi satoja laajalla alueella Lähi-idässä, Turkissa, Kreikassa jne. Esimerkiksi Kreikka on lähellä vähäsateista aluetta, ja pienikin ilmamassojen muutos muuttaa nykyisen Turkin ja Etelä-Kreikan ja Libyan vähäsateiseksi, kuten 1900-luvulla kävi vuosina 1954–1955. Joidenkin tutkijoiden mielestä vuoden 1200 eaa. tienoilla vallinnut kuivuus tuhosi sadon ja lopulta palatsienkin viljavarastot ehtyivät. Mykeneläinen kansa nousi kapinaan, poltti palatsit ja surmasi johtajat.

Neljä selitystä

Välimeren pronssikausi väistyi vuoden 1200 eaa. tienoilla nopeasti rautakauden tieltä. Siirtymä kesti noin 50 vuotta, ja sen aikana itäisen Välimeren pronssikautiset kaupunkivaltiot tuhoutuivat. Tuholle on esitetty neljä selitystä: maanjäristys, kuivuus, sisällissota tai merikansojen hyökkäys.
Maanjäristys on epäuskottava selitys, koska yleensä kaupungit rakennettiin järistyksen jälkeen uudelleen, mutta nyt ne autioituivat. Kaupunkien raunioista ei kaivauksissa löydy mitään arvokasta, niin kuin yllättävän luonnonmullistuksen jälkeen pitäisi. Sisällissota taas ei selitä sitä, miksi kaikki kaupungit romahtivat niin pienessä ajassa. Kuivuus selityksenä ei kelpaa sen vuoksi, että kaivauksen osoittavat monissa kaupungeissa olleen runsaat viljavarastot. Nämä päätelmät viittaavat siihen, että merikansat aiheuttivat hyökkäyksillään ja rautaisilla aseillaan pronssikauden päättymisen.
On myös arveltu, että rauta olisi otettu käyttöön vasta sitten, kun pronssin seosmetalleja tinaa ja kuparia toimittavat kauppatiet katkesivat.
Jan-Eric Nyström

Jan-Eric Nyström (s. 24. heinäkuuta 1951 Helsinki) on suomalainen animaattori ja trikkikuvaaja. 1970-luvulta alkaen hän on animoinut useita palkittuja lastenelokuvia (mm. "The Kidnapping", 1974) ja satoja piirrosanimaatioita mainoksiin, kuten "Biolan Kanankakka", "Lasol" ja "Masinol".
Trikkikuvaajana hän on toteuttanut lukuisten kotimaisten dokumentti- ja kokoillanelokuvien alku- ja lopputekstijaksot.