Espanjan toinen tasavalta

Toisen tasavallan synty

Espanjan toinen tasavalta sai alkunsa tammikuussa 1930, kun kuningas Alfonson tukema kenraali Miguel Primo de Riveran sotilasdiktatuuri syrjäytettiin. Tasavaltaa kannattaneet ryhmät konservatiiveista sosialisteihin yhdistivät voimansa, ja saman vuoden elokuussa syntyi niin sanottu San Sebastiánin sopimus. Sen tarkoituksena oli lakkauttaa monarkia ja tehdä Espanjasta tasavalta. Huhtikuun 12. päivänä 1931 pidetyt paikallisvaalit päättyivät tasavaltalaisten selvään voittoon ja kaksi päivää myöhemmin maa julistettiin tasavallaksi. Kuningas Alfonso lähti maanpakoon ja Espanjan johtoon nousi aluksi väliaikainen hallitus. Sen pääministerinä toimi aiemmin vangittuna ollut liberaalirepublikaanisen puolueen Niceto Alcalá-Zamora, joka oli johtanut myös sotilasdiktatuurin vastaista vallankumousneuvostoa.
Espanjan parlamentti oli laatimassa maan perustuslaista erittäin papistonvastaista. Sen seurauksena katolinen Alcalá-Zamora erosi pääministerin virasta protestina lokakuussa 1931. Seuraavaksi pääministeriksi nousi papistonvastainen liberaali Manuel Azaña, joka oli tehtävässä syyskuuhun 1933 saakka. Hän oli perustanut liberaalin Acción Republicana (Tasavaltalaistoiminta) -puolueen vuonna 1930. Azaña muun muassa vähensi armeijan valtaa, sekä sai liitettyä uuteen perustuslakiin pykälät papiston oikeuksien rajoittamisesta, maallisesta koulutuksesta, maauudistuksesta ja naisten täydestä äänioikeudesta.
Azaña toimi pääministerinä vasemmiston tuella, jonka hän menetti syksyllä 1933. Azañan jyrkkä suhtautuminen anarkisteihin, monarkisteihin, papistoon sekä armeijaan nakersi hänen suosiotaan, samoin sosiaalisten uudistusten hitaus, joka vei juuri vasemmiston tuen. Azaña ei myöskään suostunut perustamaan sosialistien toivomia valtion yhteistoimintatiloja ja vain 12 000 perhettä sai maata.
Espanjan toisen tasavallan ensimmäiseksi presidentiksi valittiin 11. joulukuuta 1931 aikaisemmin pääministerin tehtävästä eronnut Niceto Alcalá-Zamora. Hän oli presidenttinä huhtikuuhun 1936 saakka.

Toisen tasavallan loppu

Sodassa Negrin joutui tukeutumaan Stalinin johtaman Neuvostoliiton apuun natsi-Saksan ja fasistisen Italian tukiessa kansallismielisiä. Maaliskuussa 1939 Negrinin hallitusta vastaan nousi sotilasjuntta, joka halusi rauhanneuvotteluja kansallismielisten kanssa. Eversti Segismundo Casadon johtama juntta onnistui lopulta syrjäyttämään Negrinin ja hänen tukijansa lyhyen aseellisen taistelun jälkeen. Aloitetuissa rauhanneuvotteluissa kenraali Franco ei kuitenkaan hyväksynyt kuin ehdottoman antautumisen.
Espanjan toinen tasavalta kukistui 1. huhtikuuta 1939, jolloin viimeisetkin tasavaltalaisten joukot antautuivat. Sisällissota vaati yhteensä noin puoli miljoonaa uhria, joista 200 000 kaatui taisteluissa. Teloituksissa kuoli noin 140 000 ihmistä, nälänhätä surmasi 25 000 ja pommitukset 10 000. Sodan jälkeen Franco teloitti noin 100 000 tasavaltalaista ja arviolta 35 000 kuoli keskitysleireillä. Tasavaltalaisten suorittamat teloitukset tapahtuivat lähinnä sodan alkuvaiheessa, ennen kuin hallitus onnistui saattamaan taistelevat joukot lain piiriin.
Sisällissodan päätyttyä satoja tuhansia tasavaltalaisia lähti maanpakoon. Heistä noin 500 000 pakeni Ranskaan, jossa tasavaltalaiset vangittiin internointileireille. Natsien miehitettyä Ranskan vuonna 1940 heitä siirrettiin Saksaan, jossa noin 5 000 tasavaltalaista kuoli Mauthausen-Gusenin keskitysleirillä.