google/wiki40b huggingface dataset:
Kristillinen Työkansa

Kristillinen Työkansa oli Suomen Kristillisen Työväen Liiton Tampereella vuonna 1906 perustettu äänenkannattaja. Vuoteen 1936 saakka se ilmestyi nimellä Työkansa ja vuosina 1967–1978 nimellä Ristin Kansa. Lehden toimintaa jatkaa aikakauslehti Sana ja Työ.
Kristillisen työväenliiton toimiessa poliittisena puolueena Työkansa pyrki vähäisten resurssiensa rajoissa palvelemaan lukijoitaan sanomalehtenä. Turkulaisen Tähden ja helsinkiläisen Uurtajan lakattua se jäi puolueen ainoaksi äänenkannattajaksi. Sisällissodan aikana Työkansa oli ainoa punaisessa Suomessa ilmestynyt ei-vallankumouksellinen sanomalehti. Myöhemmin siitä tuli kristillis-yhteiskunnallinen viikkolehti, joka sai ajan mittaan yhä enemmän hartauslehden piirteitä. Työväestöstä etääntyminen heijastui nimenmuutoksina, ja viimeistään 1970-luvulla julkaisua voitiin pitää kristillisenä aikakauslehtenä.
Lehti ilmestyi vuosina 1907–1922 vaihtelevasti kerran, kahdesti tai kolmesti viikossa, vuodesta 1923 lähtien viikkolehtenä ja vuodesta 1971 joka toinen viikko. Sen levikki oli 2 000 kappaletta vuonna 1916 ja vajaat 3 200 vuonna 1945. Päätoimittajina työskentelivät Heikki Aho (vastaava toimittaja 1907), J. Haavisto (1907), Kalle Mäkelä (1907–1918), K. A. Sallinen (vast. toim. 1918–1920), K. J. Nieminen (vast. toim. 1920–1930), H. D. Pennanen (1924–1925), Mikko Salminen (vast. toim. 1931–1946), Jorma Mäkisalo (1946–1954), Erkki Idänheimo (1954), Oiva Aalto (1955–1963), Ilmari Tiainen (1963–1948), Alpo Mustonen (1968) ja Mikko Häyrynen (1963 ja 1968–1978).
Donald Duck’s Playground

Leikkikenttä

Aku voi ostaa kovalla työllä ansaitsemillaan rahoilla erilaisia leikkikentälle sijoitettavia esineitä, kuten tikapuita tai keinuja, sukulaispoikiensa Tupun, Hupun ja Lupun iloksi. Kukin esine voidaan sijoittaa tiettyyn paikkaan leikkikentälle. Ylittäessään rautatien, Aku kutsuu paikalle yhden ankanpojista, jolloin pelikontrolli siirtyy Akusta ankanpoikaan, joka voi leikkiä leikkikentällä.
Kaihlamäki

Kaihalamäki on kylä Kangasniemen läheisyydessä. Kaihlamäellä asuu muun muassa Suomen nuori taiteilija 2008 Samuli Heimonen. Lähin koulu sijaitsee noin 7 kilometriä Toivakkaan päin. Kaihlamäellä on ollut asutusta jo 1600-luvulta lähtien.
Traidenis

Vallassa

Kernaven ruhtinaana toiminut Traidenis nousi Liettuan suuriruhtinaaksi syrjäyttämällä Vaišvilkasin jälkeen valtaan nouseen galitsialaisen ruhtinaan Švarnon. 
Traidenis teki talvella 1270 sotaretken Liivinmaalle, ja he marssivat Saarenmaalle saakka. Paluumatkalla 9. helmikuuta he kohtasivat Liivinmaan ritariston ja tanskalaiset Karusen lähellä merenjäällä. Liettualaiset voittivat ja ritariston mestari Otto von Lutterberg kaatui taistelussa. Oton seuraaja Andreas von Westfalen joutui niin ikään Traideniksen surmaamaksi.  
Liivinmaalaiset hyökkäsivät vuonna 1272 Semgalliaan, jonne he perustivat Väinänlinnan seuraavana vuonna. Traidenis hyökkäsi linnaa vastaan, mutta liettualaiset joutuivat paikalle tuomistaan katapulteista huolimatta luopumaan sen valloituksesta vuonna 1278.
Traidenis soti vuodesta 1274 vuoteen 1276 myös Kultaisen ordan mongolien tukemaa Galitsia-Volynian vastaan. Traideniksen onnistui kuitenkin vahvistamaan asemiaan Mustassa Rusissa, ja liettualaiset ottivat haltuunsa Novgorodokin, Grodnon ja Slonimin. Traidenis teki ryöstöretkiä Puolan alueelle. Hän jätti kuitenkin rauhaan Masovian, johon Traidenis oli luonut suhteet naittamalla tyttärensä Gaudemundan Masovian ruhtinas Boleslav II:lle.

Valtakauden loppu

Vuonna 1279 ritaristo hyökkäsi Liettuaan ryöstellen paikallisia kyliä ja polttaen Kernaven. Traidenis hyökkäsi jo palaamassa olleita ritareita vastaan 5. maaliskuuta 1279 lähellä Aizkrauklea. Liettualaiset voittivat taistelun, ja ritariston mestari Ernst von Rassburgista tuli jo kolmas Traideniksen tappama mestari. Semgallit julistivat itsensä Liettuan alamaisiksi ja  pyysivät tukea ritarikuntaa vastaan Liettualta. Traidenis valloitti vuonna 1281 Jersikan linnan ja vaihtoi sen Väinänlinnaan. Traidenis kuitenkin kuoli pian tämän jälkeen vuonna 1282. Hänen kuolemansa jälkeen ritarikunnan onnistui viimein vakiinnuttaa asemansa valloittamillaan balttialueilla.
Myanmar (olut)

Myanmar on vuonna 1995 perustetun Myanmar Brewery Limited -panimon lagertyyppinen olut. Sen alkoholipitoisuus on viisi tilavuusprosenttia. Myanmar-olutta viedään muun muassa Singaporeen. Olut on saanut useita palkintoja. Esimerkiksi World Beer Cupissa se on yltänyt pronssiin vuonna 2000 ja hopeaan 2004.
Liperin vanha kunnantalo

Liperin vanha kunnantalo on Liperin kirkonkylän keskustassa oleva vuonna 1903 valmistunut jugendrakennus, joka on toiminut kunnanvirastona.
1990-luvulta lähtien kunnantalon kohtalo on ollut avoin ja talo on ollut kiistelyn kohteena. Sen suojelua on kannatettu kulttuuri- ja rakennushistoriallisten arvojen takia. Purkamista on vaadittu sillä perusteella, ettei talolla ole riittävästi suojeluarvoa ja se on päässyt huonokuntoiseksi.
Liperin kunnanvaltuusto teki päätöksen talon purkamisesta, mutta Kuopion hallinto-oikeus kumosi sen. Kunnanvaltuusto päätti 2007 jättää vanhan kunnantalon kaavoituksessa ilman suojelumerkintää. Kuopion hallinto-oikeus kumosi tämän päätöksen. Muun muassa Liperin Pitäjätalo -yhdistys sekä Pohjois-Karjalan ympäristökeskus ovat vaatineet rakennuksen suojelemista. Kunnantalo sai suojelupäätöksen keväällä 2009, ja se peruskorjattiin kesällä 2012.
Køge

Historia

Kaupunki perustettiin virallisesti vuonna 1288 kauppakaupungiksi, ja oli myöhäiskeskiaikana tärkeä kauppakaupunki. Køgen noitavainoissa (1608–1615) ainakin 15 henkilöä tuomittiin noituudesta ja poltettiin roviolla. Køge kärsi Tanskan ja Ruotsin välillä käydyistä sodista (1643–1720) ja Napoleonin sotien alueella käydyssä Køgen taistelussa vuonna 1807. Kaupunki pysyi pienenä 1800-luvun lopulle asti, kunnes teollisuuden kehittyminen toi lisää asukkaita kaupunkiin. Nykyään Køge on Tanskan 18. suurin taajama.

Nähtävyydet

Køgellä on hyvin säilynyt vanha kaupunki. Sataman ympäristössä ja Køgenlahden rannalla järjestettiin vuosina 2011–2012 taidetapahtumia. Luontokohteita ovat Dyndetin ja Ølsemaglen linnustoalueet, Kimmersletin järvi ja Køgejoki, jonka vartta kulkee vaellusreitti.
Juha Suoranta

Juha Suoranta (s. 24. helmikuuta 1966 Tampere) on suomalainen tietokirjailija ja Tampereen yliopiston aikuiskasvatuksen professori vuodesta 2006. Hän on valmistunut ylioppilaaksi Tampereen klassillisesta lukiosta 1985. Suoranta opiskeli Tampereen yliopistossa 1987–1991 aikuiskasvatusta, sosiaalipsykologiaa ja filosofiaa tärkeimpinä opettajinaan Antti Eskola ja Juha Varto.
Yliopistotyöt Suoranta aloitti vt. kasvatustieteen tuntiopettajana Tampereen yliopistossa 1992–1993 ja toimi sittemmin kasvatustieteen yliassistenttina 1993–1997, apulaisprofessorina 1997–1998 ja professorina 1998–2004 Lapin yliopistossa sekä aikuiskasvatuksen professorina 2004–2006 Joensuun yliopistossa. Hän on vieraillut Sibelius-Akatemian musiikkikasvatuksen osaston professorina 2002, jossa on myös dosentti. Toinen dosentuuri Suorannalla on mediakasvatuksessa (Tampereen yliopisto). 
Suoranta on toiminut vierailevana tutkijana Illinois'n yliopistossa (1996–1997) ja Kalifornian yliopistossa (2003–2004) sekä työskennellyt Suomen tutkimuksen ja sosiologian vierailevana professorina (2005–2006) Minnesotan yliopistossa. Vuoden 2003 Suoranta toimi Suomen Akatemian varttuneena tieteenharjoittajana ja 2015–2016 Säätiöiden professoripoolissa. Hän on toiminut myös Tampereen yliopiston kasvatustieteiden tiedekunnan dekaanina ja kasvatustieteiden yksikön johtajana.
Suoranta valittiin Vuoden aikuiskouluttajaksi 2008. Sivistysliitto Kansalaisfoorumin hallituksen puheenjohtajana Suoranta on toiminut vuoden 2007 alusta . Suomen tietokirjailijat ry palkitsi Suorannan Oppikirjailijapalkinnolla vuonna 2012. Palkintoperusteissa korostettiin hänen innostavuuttaan ja laaja-alaisuuttaan kirjoittajana.
FA Trophy

The Football Association Challenge Trophy eli FA Trophy on Englannin jalkapalloliiton hallinnoima jalkapallokilpailu. Kilpailu on suunnattu 5-8. tasojen puoliammattilaisseuroille. Ensimmäinen FA Trophy järjestettiin 1969. Turnaus pelataan pudotuspelisysteemillä. Suurin osa loppuotteluista on pelattu Wembleyllä.
Ensimmäinen FA Trophy järjestettiin 1969–70 ja turnaukseen osallistui kahdeksan The Football Leagueen osallistuvaa joukkuetta, joista Macclesfield Town voitti. FA Amateur Cup järjestettiin viimeisen kerran 1974, jonka jälkeen turnaus on ollut puoliammattilaisseuroille mahdollisuus voittaa maanlaajuinen cup. Scarborough, Telford United ja Woking ovat voittaneet FA Trophyn kolmesti. Clive Walker on ainut pelaaja, joka on voittanut turnauksen neljästi.
Ahmed Tibi

Ahmed Tibi (arab. أحمد الطيبي‎, hepr. ‏אחמד טיבי‎‎, s. 19. joulukuuta 1958) on israelilainen lääkäri, arabipoliitikko ja knessetin varapuhemies. Hän edustaa Ta'al-puoluetta.
Ennen vuoden 2003 vaaleja Tibin väitettiin toimineen Jasser Arafatin hyväksi intifadan aikana ja tukeneen Israelin vihollisia. Israelin korkein oikeus kumosi Keskusvaalilautakunnan päätöksen estää Tibiä asettumasta ehdolle.
ARA Salta (S-31)

Palvelus

Alus oli modernisoitavana 1980-luvun lopulla. Työ oli hidasta käytettävissä olevien varojen vähyyden vuoksi.
Bob Jonesin yliopisto

Bob Jonesin yliopisto (engl. Bob Jones University, BJU) on kristillinen oppilaitos Etelä-Carolinan Greenvillessä. Metodistinen evankelista Bob Jones, Sr. perusti sen vuonna 1927. Oppilaitos tunnetaan varsin konservatiivisena; se muun muassa tunnustaa nuoren Maan kreationismia, ajatussuuntaa jonka mukaan Raamatun luomiskertomus on sanatarkasti totta, sekä pyrkii pitämään afroamerikkalaiset poissa opiskelijoidensa joukosta.
BJU:ssa opiskeli 2010-luvun lopulla noin 3 000 opiskelijaa, joista 34 prosenttia on käynyt normaalin koulun sijaan kotikoulua. 60 prosenttia asuu kampuksella, 40 prosenttia sen ulkopuolella.
BJU:n tärkeimpiä koulutusaloja ovat 2010-luvun lopulla laskentatoimi, Raamatun tutkimus, liiketaloustiede, rikosoikeus, varhaiskasvatus, insinööritieteet, graafinen suunnittelu, terveystiede, sairaanhoito ja lääketieteelliseen koulutukseen valmentavat opinnot
Yliopistosta on valmistunut muun muassa kirjailija-pappi Tim LaHaye.

HS-reportaasi 1996

Vuonna 1996 Helsingin Sanomien Kyösti Karvonen kuvasi oppilaitosta reportaasissaan ”Todella nuhteettomien ihmisten kampus”. Hänen mukaansa BJU on maailman suurin kristillisen fundamentalismin opetuspaikka, jolla on myös oma alkeiskoulu ja high school. Sen lisäksi se tuottaa paljon kristillistä kirjallisuutta sekä oppimateriaaleja lasten koulujärjestelmän ulkopuolella tapahtuvaan kotikoulutukseen. Opiskelijoina on myös naisia, mutta pappiskoulutusta annetaan vain miehille.
Oppilaitoksen jouduttua vuonna 1947 lähtemään Tennesseen osavaltiosta se löysi Etelä-Carolinan kuvernöörin Strom Thurmondin avulla uuden sijaintipaikan osavaltion lahjoittamalta maalta. BJU ei hyväksy maallisen vallan kontrollia, minkä takia se ei myöskään saa yhteiskunnan tukea eikä sen antamia tutkintoja välttämättä tunnusteta kaikkialla päteviksi. Vuonna 1983 se menetti Yhdysvaltain korkeimman oikeuden päätöksellä verovapautensa afroamerikkalaisia syrjivän toimintatapansa vuoksi (ks. artikkeli Bob Jonesin yliopisto vastaan Yhdysvallat).
Naisopiskelijoilla sallitaan vain hame tai leninki, miesopiskelijoiden asuna on aamupäivisin puku, iltapäivisin vapaammin pikkutakki ja housut. Kampuksella on ollut voimassa tanssikielto 1920-luvun lopulta asti. Maanantaista torstaihin kello 11 aamupäivällä kaikki kokoontuvat puolen tunnin hartaushetkeen yliopiston 7 000-paikkaiseen kappeliin.
John Guidetti

Seurajoukkueura

Guidetti aloitti jalkapalloilu-uransa Brommapojkarnan junioriakatemiasta, josta hän siirtyi myöhemmin perheensä muuton myötä kenialaiseen Ligi Ndogoon. Huhtikuussa 2008 hän teki juniorisopimuksen englantilaisen Manchester Cityn kanssa, joka oli pituudeltaan kolmivuotinen.
Kesällä 2010 Manchester Cityn päävalmentaja Roberto Mancini halusi nähdä Guidettin pelaavan seuran edustusjoukkueessa, minkä ansiosta hän matkasi joukkueen mukana Yhdysvaltoihin harjoitusleirille. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa harjoituskaudella portugalilaista Sporting Lissabonia vastaan. Kaksi kuukautta myöhemmin 22. syyskuuta 2010 hän teki virallisen ensiesiintymisensä englantilaisseurassa liigacupin ottelussa West Bromwich Albionia vastaan.
25. marraskuuta 2010 Guidetti teki kuukauden lainasopimuksen Burnleyn kanssa, jonka jälkeen sitä oli mahdollisuus jatkaa. Ensimmäistä kertaa avauskokoonpanossa hän oli 26. joulukuuta 2010 ottelussa Barnsleytä vastaan, jossa syntyi myös hänen ensimmäinen ja ainoa maalinsa joukkueessa.
Kesän 2011 siirtoikkunan viimeisenä päivänä hän siirtyi kauden kestävällä lainasopimuksella alankomaalaiseen Feyenoordiin.
Vartiomoottorivene 17

Rakentaminen

Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella. Sisäasiainministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8 - 17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 170 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Aluksen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki.  Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.

Palveluskäyttö

Alus palveli sotien aikana vuosina 1939–1940 varmistuslaivueessa, vuonna 1941 moottoritorpedovenelaivueessa, vuonna 1942 1. vartiomoottorivenelaivueessa ja vuosina 1943–1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa. Se vaurioitui 22. toukokuuta 1943 tykkitulesta ollessaan partiomatkalla, jolloin kaksi miehistönjäsentä kaatui ja yksi haavoittui. Alus kuitenkin onnistui upottamaan kaksi vihollisen venettä. VMV 17 tuhoutui Neuvostoliiton ilmavoimien pommituksessa 18. kesäkuuta 1944 Tiurinsaarella Koivistolla.
International Youth Service

International Youth Service eli IYS oli 1950-luvun alkupuolella aloittanut suomalainen koululaiskirjeystäväpalvelu, josta saattoi tilata eri maista ulkomaalaisten kirjeystävien osoitteita. IYS toimi Turusta käsin.  Vuonna 1993 IYS:llä oli tietokoneellaan puolen miljoonan 10–20-vuotiaan yhteys- ja harrastustiedot 120 eri maasta, mikä teki siitä Helsingin Sanomien mukaan maailman suurimman alallaan. Vain vähemmistö asiakkaista oli Suomesta, valtaosa suuremmista maista kuten Isosta-Britanniasta, Ranskasta ja Italiasta. IYS lopetettiin 2000-vuosikymmenen lopulla.
Myon

Project ja Myonin ensihetket

Laulaja Sami Huotari, basisti Keijo Koivikko, kitaristi Risto Silenius ja rumpali Matti Torro perustivat nimettömän yhtyeen vuonna 1995. Yhtyeen kantavaksi voimaksi osoittautuneen kosketinsoittaja Mika Pohjolan liittymisen jälkeen yhtye nimettiin Myoniksi. Mastervox teki levytyssopimuksen Myonin kanssa, mikä johti debyyttialbumin Heavens Gardenin nauhoituksiin.

Heavens Garden ja Ghost In Paradise

Syksyllä 1998 julkaistiin esikoisalbumi Heavens Garden, joka oli tyyliltään raskasta ja klassista ￼￼rockia progressiivisella lisukkeella. Heavens Garden julkaistiin myös Saksassa Noise Recordsin alaisena.
Toinen albumi Ghost In Paradise julkaistiin vuonna 2002. Se oli raskaampaa ja progressiivisempaa kuin edeltäjänsä ja oli Sami Huotarin viimeinen Myon-albumi. AMG julkaisi Ghost in Paradisen maailmanlaajuisesti vuonna 2005. Ghost In Paradise menestyi kohtalaisesti myös Japanissa.

Slideshow

Slideshow (2005) oli ensimmäinen albumi uuden solistin, Jukka Nummen, kanssa. Yhtyeen tyyli muuttui huomattavasti progressiivisempaan, radioystävällisempään ja miksauspainotteisempaan suuntaan. Albumin kappaleet olivat hieman tunteellisempia kuin heavy metalliksi luonnehditut edeltäjänsä.

Frameworks

Yhtye palasi juurilleen raskaaseen musiikkiin albumilla Frameworks (2007). Levyn kappaleet olivat pidempiä ja kasaripainotteisempia kuin Slideshow'lla, mutta määrä oli pienempi. Levyn kappaleiden tunnelma oli palannut Ghost In Paradise -henkisemmäksi, ja sitä on luonnehdittu Queensrÿchen, Rushin ja Kansasin sekoitukseksi. Tämä albumi jäi kitaristi Risto Sileniuksen viimeiseksi.

Ground Zero

Myon on oli saanut loppukesästä 2010 uuden albuminsa nauhoitukset valmiiksi ja siltä julkaistiin loppuvuodesta singlet "Inner Fire" ja "Built by the Distance". Kappaleet ovat edeltävään albumiin verrattuna huomattavasti kevyempiä ja herkempiä. Singlejä on luonnehdittu hyvin sagamaisiksi. Albumilla kitaraa soitti Jyrki Laiho. Yhtyeen esiintymisistä on tekeillä live-DVD Liveworks.
Singaleesinkoira

Ulkomuoto

Rotu muistuttaa kovasti dingoa, uudenguineanvillikoiraa ja kadarinkoiraa.

Luonne ja käyttäytyminen

Singaleesinkoira on rakastettava, valpas, kuuliainen ja vahtiviettinen. Oikein koulutettuna siitä saa hyvän lemmikin, joka palvoo omistajaansa ja sillä on myös erittäin hyvä hajuaisti.

Alkuperä

Sri Lankasta on löytynyt yli 11000 vuotta vanhoja koirafossiileja. 4500 eaa. Nilgalan luolasta ja Bellanbandi Palassasta löydettyjen luurankojen perusteella voidaan olettaa, että Balangodan ihmiset olisivat käyttäneet kesykoiria riistanajoon. Saaren kivikautisten alkuperäisihmisten yakkojen mainitaan jo 500-luvulta eaa. peräisin olevassa aikakirjassa omistaneen koiria. Heidän jälkeläisensä veddat käyttivät singaleesinkoiraa metsästykseen ja sitä pidettiin niin suuressa arvossa että niitä annettiin naisten avioituessa heidän puolisoilleen. Myös nykyisten singaleesien esi-isien sanottiin 400-luvulla eaa. saarelle saapuessaan kohdanneen haukkuvia koiria. Täten nykyisellä villiintyneellä singaleesinkoiralla on takanaan pitkä historia ja sitä voidaan pitää hyvin vanhana rotuna. Sen jopa uskotaan olevan muinainen linkki uudenguineanvillikoiran, basenjin ja dingon välillä.
Volok

Maantiede ja asutus

Volokin kunnan pinta-ala on 406 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Borovitšin piirin Kontšanskoje-Suvorovskojen, kaakossa Progressin ja etelässä Sušanin kuntiin sekä lounaassa Okulovkan ja luoteessa sekä pohjoisessa Ljubytinon piireihin. Pinta-alasta 72,5 % on metsää ja 24,0 % maatalousmaata. Mstan tärkeimmät sivujoet ovat Štšuka ja Peretna ja suurimmat järvet Peleno ja Ljuto. Suojelukohteisiin kuuluvat Serebrjankan karstijoki sekä Šeregodron ja Ljuton karstijärvet.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Kirovskin taajama sekä 42 kylää: Bezuni, Belavino, Beregovaja, Beregovaja Kolomenka, Berezitsy, Bobino, Bolšoi Kamennik, Bor, Botkovo, Dolgaja Luka, Duboviki, Gorka, Gory, Gromovo, Hovštšnik, Jeligovo, Klin, Levkovo, Lopatjevo, Malinovets, Malyi Kamennik, Mišino, Nemtšuga, Okladnevo, Ozerjovo, Raitsy, Rodiškino, Sakovo, Semjonovskoje, Serafimovka, Sivtsevo, Solnetšnaja, Tepetskoje, Terebnja, Toropina Melnitsa, Veresovka, Vjaterevo, Vodosi, Vygljadovo, Zalezjonka, Zapolek ja Žerebjatnikovo. Suurimmat asutuskeskukset ovat Volokin ohella noin 450 asukkaan Kirovski ja yli sadan asukkaan Jeligovo. Kymmenessä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta. Kirovskin kunta liitettiin Volokiin vuonna 2010.

Historia

Keskiajalla syntynyt Volotšek Deržkovin kauppias- ja käsityöläisasutus sekä samanniminen pogosta mainitaan ensimmäisen kerran 1400-luvun lopun asiakirjoissa. Sen kautta Mstajokea pitkin kulki Volgan ja Novgorodin sekä myöhemmin Pietarin yhdistänyt tärkeä kauppareitti. Kylä on saanut nimensä Borovitšin seudun vaaralliset kosket ohittaneesta vetotaipaleesta (ven. volok). Mstajoen reitti menetti merkityksensä Pietarin ja Moskovan välisen rautatien valmistuttua vuonna 1851 ja lopullisesti 1800-luvun lopussa. Volokin kylä toimi Novgorodin läänin Borovitšin kihlakuntaan kuuluneen volostin keskuksena.

Liikenne, elinkeinot ja palvelut

Volokin kautta kulkee Spasskaja Polistin, Malaja Višeran, Ljubytinon ja Borovitšin välinen päällystetty maantie. Kylistä on linja-autoyhteydet Borovitšiin.
Kunnan tärkeimmät elinkeinot ovat maatalous ja metsäteollisuus. Suurin työnantaja on maatalousyritys AgroVolok. Kunnan alueella sijaitsee kaksi Borovitšin tehtaiden hyödyntämää tulenkestävän saven esiintymää.
Keskuskylän palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkärin vastaanotto ja posti. Vähittäiskaupasta vastaa Borovitšin piirin kulutusosuuskunta sekä muutama yksityisyrittäjä.

Kyläkuva ja nähtävyydet

Mstajoen oikealla rannalla sijaitseva Volokin kylä koostuu etupäässä puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Kylän läpi virtaa muutamia Mstaan laskevia puroja ja joen rantavyöhykkeellä on pieni järvi. Palvelut sijaitsevat kylän keskiosassa.
Seudulla on useita muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Volokin kolme kirkkoa sekä Kirovskin ja Berezitsyn kartanoalueet.
RN Ciclone

Palvelus

Alus upposi osuttuaan miinaan 8. maaliskuuta 1943.
Hongkongin lainsäädäntöneuvosto

Vaalitapa

Honkongin lainsäädäntöneuvostoon äänestetään 35 jäsentä listavaalilla, 30 jäsentä on valitsijakuntien valitsemia ja viisi jäsentä valitaan suoralla äänestyksellä.
Raesärkät

Raesärkät on retkeilykohde Nurmeksessa Pohjois-Karjalassa. Se sijaitsee 25 kilometriä Nurmeksesta länteen Kuopiontien länsipuolella. Pinta-ala on 7 neliökilometriä, joka muodostuu 5,9 neliökilometrin suuruisesta suojelumetsästä ja 1,2 neliökilometrin suuruisesta virkistysmetsästä. Aikaisemmin alue oli luonnonhoitometsänä. Alue kuuluu Natura 2000 -alueeseen. Aluetta hoitaa Metsähallitus. Alueella on erikoinen harjumuodostuma, pienvesiä ja suoalueita. Siellä on myös merkittäviä vanhoja metsiä. Alueen halki kulkeva retkeilyreitti noudattelee vanhaa kärrytietä. Alue on saanut nimensä harjujakson mukaan.

Raesärkkien harju- ja pienvesialue

Raesärkkien maisemalle luovat leimansa pienvesien ympäröimä kapea harjujakso. Harju työntyy pitkänä niemenä Iso-Raejärveen. Harjujen lisäksi maisemaan kuuluvat kuivat kankaat, avosuot, kirkkaat järvet, lammet, purot ja vanhat mäntymetsät, jotka ovat jopa 170 vuotta vanhoja. Alueen luonnontilainen pienvesiketju on maakunnallisesti arvokas. Alueella on soita enemmän kuin metsää. Metsät ovat iältään vaihtelevia, kuivilla kankailla kasvavia karuja männiköitä. Harjujakso muodostaa alueen etelä- ja keskiosan ytimen. Ympäristöään 40 - 45 m korkeammalle nousevalta selänteeltä on paikoin laajat näkymät. Harjun rinteillä on suppia. Pohjoisosassa on luonnonsuojelullisesti merkittäviä vanhoja metsiä. Raesärkkiä ympäröivillä soilla pesii lokkeja sekä muita suolintuja, kuten metsähanhi, kurki, kapustarinta, liro ja valkoviklo.

Rummakonkangas

Rummakonkankaan edustavassa luonnonmetsässä kasvaa reheviä kuusi- ja mäntysekametsiä, joilla on ikää osin yli 100 vuotta. Se onkin verrattain vanhaa lähiseudun metsiin nähden. Lahopuita on runsaasti ja Rummakonkankaalta on löytynyt valtakunnallisesti uhanalaisia kääpiä. Liito-orava elää alueella. Rummakonkangas on myös linnustollisesti hyvin merkittävää seutua. Pesiviin lintulajeihin kuuluu useita vanhan metsän ja kololintulajeja, kuten pikkusieppo ja pohjantikka.
Onkitunturi

Onkitunturi (ven. Вуоггоайви Vuoggoaiv) on tunturi Petsamontunturien itäosassa Petsamon piirissä Murmanskin alueella Venäjällä. Onkitunturi sijaitsee Zapoljarnyin kaupungin eteläpuolella. Tunturin itäpuolelta virtaa Petsamojoki. Onkitunturi on 411 metriä korkea. Tunturi sijaitsee Suomelle vuosina 1920-1944 kuuluneen entisen Petsamon kunnan alueella.
Rihtniemi

Rihtniemi (ruots. Werknäs) on varsinaissuomalaisessa Pyhärannan kunnassa sijaitseva kylä.
Rihtniemi-nimen alkuperästä ei ole tarkkaa tietoa. Vanhimmat nimitykset niemelle ovat peräisin vuodelta 1650 olevasta kirjoituksesta, jossa sitä kutsutaan nimillä Rictaniemi ja Wärknäsudd. Tohtori Arvo Loppmeren mukaan niemi olisi ollut alun perin nimeltään Rihtimäki.
Kylä sijaitsee nimestäänkin päätellen niemen päällä. Rihtniemen editse on vuosisatojen ajan kulkenut Raumalle kulkeva laivaliikenne. Niemen karikkoisuuden vuoksi alueella on sattunut useita merionnettomuuksia.
Rihtniemellä sijaitsee muun muassa Pyhärannan seurakunnan, Pyhärannan kotiseutuyhdistyksen ja Marttojen omistuksessa oleva leirikeskus sekä hyvällä paikalla sijaitseva lintutorni. Niemen keskiosassa on noin 4,5 hehtaarin kokoinen, Lounais-Suomen ympäristökeskuksen rauhoittama luonnonsuojelualue.
Rihtniemen kylä sijaitsee noin 10 kilometrin päässä Rauman kaupungista, ja Ruotsin rannikolle on niemeltä vain noin 200 kilometrin matka. Rihtniemi on myös Varsinais-Suomen maakunnan pohjoisin ja Etelä-Suomen mantereen läntisin kohta.
Museovirasto on vuonna 2009 määritellyt Rihtniemen kylän yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.