google/wiki40b huggingface dataset:
Roni Allén

Seuraura

Allén on rovaniemeläisen Napapiirin Panttereiden kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä JYPiin. Kaudella 2013–2014 Allén onnistui tekemään C-nuorten SM-karsinnoissa kahdessa pelaamassaan ottelussa peräti viiden pisteen peli per piste -keskiarvolla tehot 1+9=10. Hän voitti kauden päätteeksi C-nuorten SM-pronssia. Kaudella 2015–2016 Allén oli JYPin B-nuorten eniten maaleja tehnyt puolustaja sekä tehokkain puolustaja Urho Lensun kanssa tehoilla 6+10=16. Hän voitti kauden päätteeksi B-nuorten SM-pronssia. 
Kaudella 2016–2017 Allén nousi JYPin A-nuorten varakapteeniksi. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 4+21=25, joilla Allén jakoi A-nuorten SM-liigan puolustajien pistepörssin kymmenennen sijan Kärppien Antti Virtasen ja KalPan Eetu Torpströmin kanssa. Hän debytoi kauden aikana myös miesten peleissä pelattuaan kuusi Mestis-ottelua JYP-Akatemiassa jääden ilman tehopisteitä.
Toukokuussa 2017 Allén teki JYPin kanssa kaksivuotisen SM-liigasopimuksen. Hän pelasi joukkueessa ensimmäisen miesten pääsarjaottelunsa Mestarien liigassa 2. syyskuuta 2017 vieraissa sveitsiläistä EV Zugia vastaan. Allén merkittiin JYPin seitsemänneksi puolustajaksi. Hän sai ottelussa jääaikaa lopulta 12.58 minuuttia. SM-liigadebyyttinsä Allén teki runkosarjan 2017–2018 avauskierroksella 8. syyskuuta 2017 Helsingin IFK:ta vastaan, kun Juuso Vainio ja Nolan Yonkman olivat sivussa. Hänet merkittiin JYPin seitsemänneksi puolustajaksi. Allén sai ottelussa jääaikaa 6.05 minuuttia. Hän pelasi JYPin SM-liigajoukkueessa kauden aikana kaikkiaan kahdeksan runkosarja- ja kolme CHL-ottelua ilman tehopisteitä. Allén voitti CHL:n mestaruuden. Syyskuun 2017 lopulla hän pelasi kaksi ottelua lainalla kotiseudullaan Mestis-joukkue Rovaniemen Kiekossa. Allén pelasi samaa sarjaa kauden loppuun myös KeuPa HT:ssä, jossa hän pelasi kuusi runkosarja- ja viisi playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Allén voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden.
Maaliskuussa 2018 Allén teki JYPin kanssa 2+1-vuotisen jatkosopimuksen. Hän murtautui kaudella 2018–2019 SM-liigaan, jossa Allénin varsinainen tulokaskausi toi 35 runkosarjaottelussa tehot 1+1=2 ja kolmessa playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Mestarien liigassa hän pelasi viisi ottelua ilman tehopisteitä. Allénin liigauran avausmaali syntyi 17. marraskuuta 2018 Tampereen Ilvestä vastaan. Hän pelasi kauden aikana myös 12 ottelua lainalla KeuPa HT:n Mestis-joukkueessa.
NHL-varaamaton Allén kutsuttiin kesällä 2019 Pittsburgh Penguins Development Campille. Allénin edustama ”Team Jagr” voitti leirillä pelatun Michel Briere Cup -turnauksen. Allén teki finaalipelissä maalin ja antoi syötön seuran ykkösvaraus Samuel Poulinin tekemään maaliin.

Maajoukkueura

Allén on pelannut 14 nuorten maaottelua.
Allén on myös pelannut Suomen nuorten maajoukkuetta vastaan Slovakian Piestanyssä 2017 pelatussa harjoitusturnauksessa. Allénia ei valittu nuorten maajoukkueeseen, mutta hänet kutsuttiin vahvistukseksi Red Bull Salzburg Akatemian riveihin. Salzburg Akatemia sijoittui turnauksessa kolmanneksi voitettuaan Suomen maajoukkueen 5-2.
Major League Baseball -kausi 1892

Major League Baseball -kausi 1892 tarkoitti National Leaguen nousua monopoliasemaan, koska American Association lakkautettiin ja osa sen joukkueista liittyi NL:aan. Virallisesti liigasta käytettiin nimitystä National League and American Association. Joukkueita liigassa oli 12.
NL kokeili myös uutta sarjaformaattia, jossa kausi jaettiin kahteen puoliskoon, ja kausipuolikkaiden mestarit kohtasivat lopuksi liigan mestaruusottelusarjassa. Syyskausi alkoi heinäkuun 15. päivänä. Koko kauden ottelumäärä oli lähtökohtaisesti 154 per joukkue, eli 77 kummallakin kausipuolikkaalla. Tasapelit MLB:n tavan mukaan uusittiin, mutta vastaavasti merkityksettömiä otteluita on jätetty pelaamatta. 17. lokakuuta alkaneessa mestaruussarjassa kohtasivat Boston Beaneaters ja Cleveland Spiders. Ensimmäinen ottelu päättyi tasan 0-0 yhdentoista vuoroparin jälkeen. Boston otti tämän jälkeen otteen haltuunsa ja vei lopulta mestaruuden voitoin 5-0.
Luolakahlaaja

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 33-36 cm, josta nokkaa 5-6 cm, siipien kärkiväli 75-78 cm ja paino 248-325 g. Naaras on kookkaampi. Pääosin valkoinen höyhenpuku, jossa musta selkä ja mustat siipisulat. Koivet ovat pitkät, harmaat. Nokka on pään pituinen, tukeva, väriltään tummanharmaa. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Luolakahlaaja on heimonsa ja sukunsa ainoa laji. Sen taksonominen asema on aina ollut epäselvä ja monet tutkijat sijoittaisivat sen ennemmin lokkeihin tai ruokkeihin.

Esiintyminen

Yhtenäinen pesimäalue Persianlahden pohjoisrannikolla, erillispopulaatioita Intian valtameren rannikoilla ja saarilla sekä paikoin Somaliassa, Keniassa ja Tansaniassa. Maailman populaation koko on 60 000–80 000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Pääosin muuttolintu, joka talvehtii muun muassa Intiassa, Madagaskarilla ja Afrikan sekä Etelä-Aasian rannikoilla ja saarilla. Lajia ei ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö

Valtamerien rannikot ja rannikon läheiset saaret. Vaatii vuorovesirantoja, ja viihtyy etenkin koralliriutoilla, mutarannoilla, laguuneissa ja suola-altailla. Pesimäaikana se elää hiekkaisilla riutoilla ja dyyneillä.

Lisääntyminen

Luolakahlaajalla on kahlaajista poikkeava pesimätapa: se kaivaa pesäkolon tai -luolan hiekkamaahan, tai käyttää vanhaa koloa. Laji pesii suurissa yhdyskunnissa, joissa voi olla jopa 1500 paria. Munia on yleensä vain 1, joskus 2. Se on valkoinen ja linnun kokoon nähden suuri. Haudonta-aika ja sukupuolten rooli siinä on huonosti tutkittu, mutta ilmeisesti naaras hoitaa ainakin pääosan haudonnasta. Poikanen pysyy pesässä useita päiviä kuoriutumisen jälkeen ja emot tuovat sille ruokaa, mikä on myös poikkeuksellista kahlaajalle. Poikanen pysyy emojen seurassa usein seuraavaan kevääseen saakka, ja emot voivat ruokkia sitä syksyn ja talven mittaan.

Ravinto

Pääasiallisena ravintona ovat ravut, joita meluisat parvet etsivät luodeveden aikaan mutarannoilta ympäri vuorokauden. Vahvalla nokallaan se rikoo ravun kuoren ja nielaisee pienet ravut kokonaisina. Isot ravut se pilkkoo pienemmiksi palasiksi. Syö myös muita äyriäisiä, nilviäisiä, matoja ja muita selkärangattomia.
Tampereen kukkaisviikot

Tampereen Kukkaisviikot on vuosittain heinä-elokuussa järjestettävä kesätapahtuma, jonka tarkoituksena on tukea Tampereen elinkeinoelämää ja lisätä kaupungin matkailullista vetovoimaa. Tampereen kukin koristellussa keskustassa järjestetään puolentoista viikon aikana toistasataa erilaista tapahtumaa kiertokävelyistä viinikylään. Kukkaisviikkoja on järjestetty vuodesta 1984 lähtien. Idean isä oli Tampereen kauppakamarin toimitusjohtaja Matti Hokkanen.
Tapahtuman järjestää vuonna 1965 perustettu Tampere Tunnetuksi ry, joka edustaa noin kolmeasataa tamperelaista yritystä. Kukkaisviikkojen lisäksi yhdistys järjestää muun muassa vuosittaiset Valoviikot ja Joulu Tampere -tapahtuman.
Kukkaisviikkojen kukkakori-tunnuksen on suunnittellut Eila Keinänen vuonna 1984. Kukkaisviikoille valitaan joka vuosi suojelijaksi ja avaajaksi Kukkaispormestari, joku omalla alallaan arvostettu ja tunnettu tamperelainen henkilö. Vuoden 2011 Kukkaispormestarina toimi Tampereen Työväen teatterin teatterijohtaja, näyttelijä ja stand up -koomikko Riku Suokas. PR-tehtäviin valitaan Kukkaistyttö, jonka voi tavata useissa Kukkaisviikkojen tapahtumissa.
Ryan Wilson (jääkiekkoilija)

Ura

Ryan Wilsonin ura alkoi 15-vuotiaana Ontario Hockey Leaguessa hänen edustaessaan kolmen kauden ajan liigassa pelaavaa Toronto St. Michaels Majorsia. Tämän jälkeen hän siirtyi myös OHL:ssä pelaavan Sarnia Stingin joukkueeseen. Wilson tuli tunnetuksi kovana, hyökkäävänä puolustajana, joka teki pelipaikkaansa nähden huomattavan määrän maaleja. Vuonna 2006, ennen Sarnia Stingiin siirtymistään, hän osallistui vapaana agenttina St. Louis Bluesin harjoitusleirille; ura ei kuitenkaan vielä siinä vaiheessa auennut isommissa ympyröissä.
Stingissä Wilsonille kertyi kahdessa kaudessa ja yhteensä 126 ottelussa huimat tehot: 24+122. Viimeiseksi jääneellä OHL-kaudellaan 2007–2008 hän johdatti joukkueensa yhdessä nykyään NHL:n tähtipelaajiin kuuluvan maanmiehensä Steven Stamkosin kanssa liigan läntisen konferenssin finaaleihin. Tuolloin kapteenina pelannut puolustaja nimettiin OHL:n kolmanteen tähdistökentälliseen, mikä ei yhdessä pistetilastojen kanssa jäänyt NHL-seuroilta huomioimatta. Calgary Flames solmi Wilsonin kanssa kolmivuotisen sopimuksen 1. heinäkuuta 2008.
Kausi 2008–2009 Wilsonilla kului Flamesin AHL:ssä tuolloin pelanneen, entisen farmiseuran Quad City Flamesin takalinjoilla. Puolustaja jatkoi seurassa maaliskuuhun 2009 saakka, kunnes juuri ennen NHL:n vaihtojakson umpeutumista hän sai siirron puolustaja Lawrence Nycholat'n kanssa Colorado Avalancheen. Vaihdossa Flamesiin siirtyi puolustaja Jordan Leopold. Wilson päätti kauden Avalanchen niin ikään AHL:ssä pelaavassa farmiseurassa Lake Erie Monstersissa.
Myös seuraavan kauden Wilson aloitti Monsterseissa, kunnes kolmen pelatun ottelun jälkeen saapui kutsu Coloradon edustusjoukkueeseen. Debyyttiottelu pelattiin Montreal Canadiensia vastaan 14. lokakuuta 2009. Ensimmäisen maalinsa hän teki kuukausi myöhemmin entisen seuransa Calgary Flamesin verkkoon. Ensimmäisen kautensa aikana puolustaja hankki liiganlaajuista huomiota fyysisellä pelityylillään ja kovilla taklauksillaan.
Ryan Wilsonin sopimus Avalanchen kanssa päättyi kauteen 2014–2015.
Ylen Urheilu ilmoitti 3. marraskuuta 2017, että Ryan Wilson on siirtynyt Kalevan Pallon edustusmiehistöön ja pelaa jääkiekon SM-Liigassa.
Joachim Peiper

Sota-aika

Peiper värväytyi 18-vuotiaana SS:n 1933. SS-kenraali Sepp Dietrich valitsi hänet johtamaansa Hitlerin kunniakaartiin Leibstandarte SS Adolf Hitleriin. Peiper opiskeli SS:n upseerikoulussa Junkerschulessa 1935. Hänet ylennettiin upseeriksi seuraavana vuonna. Peiper palveli SS-valtakunnanjohtaja Heinrich Himmlerin adjutanttina vuodesta 1938 vuoden 1941 elokuuhun asti, toimien kuitenkin komppanianpäällikkönä Ranskan sotaretkellä keväällä 1940. 
Vuonna 1941 hän palasi Leibstandarten rintamajoukkoihin itärintamalle. Hän johti taisteluita muun muassa Harkovassa. Peiper tuli tunnetuksi aggressiivisesta hyökkäystaktiikastaan, jossa joukot etenivät muun muassa kyliin joka suunnasta puolitelavaunuin ja rakennuksia tulittaen. Taktiikka herätti pakokauhua vihollisissa ja siten antoi hyökkääjille etua. Peiperin pataljoona tunnettiin nimellä ”soihtupataljoona”.

Sodan jälkeen

Sodan jälkeen Peiper miehineen oli syytettynä Dachaun sotarikosoikeudenkäynneissä amerikkalaisia joukkoja vastaan kohdistuneesta sotarikoksesta, Malmedyn verilöylystä. Vaikka todisteita ja näyttöä Peiperin osallisuudesta tapahtumiin ei ollut hänet ja osa hänen miehistään tuomittiin kuolemaan, mutta näitä tuomioita ei koskaan pantu täytäntöön. Tuomitut kärsivät lopulta vain lyhyitä vankeusrangaistuksia. Peiper vapautui jouluna 1956. 
Vuonna 1957 Peiper oli töissä autotehtailla. Hän muutti myöhemmin Ranskaan Travesin alueelle perheineen. Peiperin käydessä eräänä päivänä ostoksilla erään kaupan myyjä huomasi hänen saksalaisen aksenttinsa. Peiper maksoi ostoksensa šekillä, josta myyjä poimi nimen ja osoitteen ja ilmoitti ne Ranskassa toimiville kommunisteille. Hänen talonsa seiniin alkoi ilmestyä uhkaustekstejä. Peiper pysyi kaupungissa, mutta lähetti perheensä turvaan. Peiperin talo poltettiin 14. heinäkuuta 1976 ja hänen palanut ruumiinsa löytyi sen jäännöksistä. Surmatyön tekijöistä ei ole varmuutta, joskin jälkikäteen tekijöiksi ilmoittautui ”Kostajiksi” itseään kutsunut ryhmä.
Joachim Peiper on ollut yksi suosituista historiankirjoituksen kohteista sodan jälkeen. Osa Peiper-elämäkertojen kirjoittajista on suhtautunut hänen sotarikoksiinsa selitellen ja apologisesti. Yksi heistä oli Jens Westemeier, joka vuonna 1996 ilmestyneessä teoksessaan Joachim Peiper, SS-Standartenführer. Eine Biographie puolusteli Peiperiä ja vähätteli tämän osuutta sotarikoksiin, joista häntä on sodan jälkeen syytetty. Uudemmassa vuonna 2007 ilmestyneessä Peiper-elämäkerrassa Joachim Peiper: A Biography of Himmler's SS Commander Westemeier toteaa joutuneensa Peiperistä luodun myytin, jota SS-apologistit ja Erlebnisgeneration varovaisesti ovat rakentaneet, vangiksi.
John Lewis and Sons

Historia

Andrew Lewis perusti yhtiön vuonna 1907. Perustajan isä oli covelainen puuveneseppä John Lewis, joka myöhemmin valmisti höyrykoneita ja korjasi niitä Aberdeenissä. Telakka valmisti ensimmäisen aluksensa vasta vuonna 1917, jolloin ensimmäinen maailmansota loi uusia tilauksia. Yhtiö valmisti aluksi rannikkoliikenteen tarvitsemia aluksia, kunnes se keskittyi rahtialuksiin.
Toisen maailmansodan aikana yhtiö valmisti yli kolmekymmentä alusta kuten miinanraivaustroolareita ja partioaluksia. Telakka jatkoi sodan jälkeen erikoistumistaan troolareihin, mutta se kuitenkin valmisti vuonna 1968 purjekoulualus Malcolm Millerin.
Yhtiön osti vuonna 1972 Wood Group, joka keskittyi kalateollisuuteen kuten alusten omistamiseen ja kalankäsittelyyn. Vuonna 1976 telakalle valmistui uusi 1600 tonnin "slipway", joka mahdollisti yhä suurempien alusten korjaamisen ja valmistuksen. Telakka keskittyi samalla yhä enemmän korjauksiin, vaikka se valmistikin toisinaan uusia aluksia vuoteen 1980 saakka.
Aleksanterin koulu

Aleksanterin koulu on Hämeenpuiston ja Hallituskadun kulmassa Tampereen Kaakinmaalla sijaitseva peruskoulu, joka on osa Wivi Lönnin koulua. Se on Tampereen vanhin koulu ja yksi kaupungin suurimmista. Aleksanterin koulun suunnitteli arkkitehti Wivi Lönn ja rakennustyöt saatiin valmiiksi vuonna 1904. Aleksanterin koulua kunnostettiin vuosina 1999–2001.
Aleksanterin koulussa on myös tavanomaisesta opetussuunnitelmasta poikkeavaa erityisopetusta. Jokaisella vuosiluokalla yksi luokka opiskelee syntyperäisen ranskalaisen opettajan johdolla ja täten puolet opetuksesta järjestetään ranskaksi. Tämän lisäksi koulussa on musiikkiluokkia ja kaksi erityisluokkaa. Siellä on myös osa-aikaista erityisopetusta.
Aleksanterin koulussa on noin 400 oppilasta.
Ekvatiivi

Ekvatiivi on muun muassa turkkilaisille kielille ja sumerille ominainen sijamuoto, joka ilmaisee samankaltaisuutta tai tapaa.
Sumerissa ekvatiivi muodostetaan päätteellä -gim/-gin7: ”é-hur-saĝ-gin7 im-mú-mú-ne” (’He laittoivat temppelin nousemaan vuoren lailla’).
Osseetissa ekvatiivi muodostetaan päätteellä -ay: ”фæтау” (’nuolen lailla’), ”Ницы фенæгау йæхи акодта” (’Hän ei ollut näkevinään mitään’)
Myös suomessa puhutaan ekvatiivista vertailuasteena: ”hänen ikäisensä”.
Marcus Mittermeier

Marcus Mittermeier (s. 8. lokakuuta 1969 Landshut, Baijeri, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hänet tunnetaan parhaiten ohjauksestaan Muxmäuschenstill (2004), mistä hän voitti useita palkintoja. Hän näytellyt myös muun muassa televisiosarjoissa Syyttäjä, SOKO 5113, Samt und Seide, Kahden keikka, SOKO Kitzbühel, SOKO Leipzig ja SOKO Köln.
Mittermeirillä on yksi poika.
Trietyyliamiini

Käyttö

Trietyyliamiinia käytetään orgaanisessa synteesissä muun muassa lääkkeiden ja torjunta-aineiden valmistuksessa  sekä muovien valmistamisessa reaktion kiihdyttimenä sekä myös valimoissa.

Turvallisuus

Hengitettynä aine aiheuttaa hengitysvaikeuksia sekä huononolon tunnetta. Pitempiaikainen altistus voi aiheuttaa keuhkoödeeman  ja mahdollisesti myös astman. Silmiin juotuessaan trietyyliamiini aiheuttaa hetkellisesti näkökyvyn huonontumista.
Histon FC

Historia

Histon FC perustettiin vuonna 1904 nimellä Histon Institute. Histoniin oli perustettu instituutti eli tutkimuslaitos vuotta aiemmin ja Histon FC toimi alun perin sen jalkapallojoukkueena. Seuran nimestä pudotettiin sana Institute pois vuonna 1951 ja nimi vaihtui nykyiseksi Histon FC:ksi.
Seuran kotistadion Bridge Road avattiin vuonna 1962 ja joukkue pelasi tuolloin amatöörisarja Delphian Leaguessa. Sarja kuitenkin romahti ja vuonna 1966 Histon FC pelasi itäisten kreivikuntien sarjaa, jota se tahkosi 30 vuotta. 1980-luvun lopulla Histonissa pelasi myöhemmin joukkueesta Manchester Unitediin siirtynyt Giuliano Maiorana.
Histon FC alkoi saavuttaa parempaa menestystä 1990- ja 2000-luvuilla, kun se nousi ensin vuonna 1995 itäisten kreivikuntien liigan ykkösdivisioonaan, josta se jatkoi nousemistaan ja pääsi kauden 1999–2000 päätteeksi jo Southern Leaguehen. Vuonna 2007 Histon pelasi viittä sarjatasoa ylempänä kuin vuonna 1995. Se pelasi Conference Nationalissa siitä lähtien ja pääsi nousukarsintaan kaudella 2008–2009. Histon sijoittui kuitenkin kaudella 2010–2011 sarjan viimeiseksi ja putosi Conference Northiin.
Popol Vuh

Popol Vuh (tai Popol Wuj k'ichen kielellä) on Guatemalan ylänköalueilla asuvien kiche-mayojen kansalliseepos. Se on mayojen vanhan mytologian pohjalta 1550-luvulla kirjoitettu myyttis-historiallinen teos, jossa selitetään kiche-kansan ja heidän jumaliensa vaiheet, maailman luominen, ihmisen valmistaminen, taistelut hyvän ja pahan sekä elämän ja kuoleman välillä, sekä lopuksi kiche-kansan historia aina 1550-luvulle asti. Nimi Popol Vuh tarkoittaa ’Neuvoston/Yhteisön Kirja’.

Historia

Popol Vuhin kirjoittivat luultavasti noin vuosien 1554–1558 välillä kiche-mayat maansa valloittaneilta espanjalaisilta konkistadoreilta piilossa Santa Cruz del Quichéssä, joka sijaitsee kahden kilometrin korkeudella Guatemalan vuoristossa. Teoksen kirjoittajien nimiä ei tiedetä. He kuuluivat ilmeisesti kolmeen entistä Kiche-valtakuntaa hallinneeseen sukuun: Caueceihin, Niha’ihin ja Ahau Kicheihin. Popol Vuhissa puhutaan ”alkuperäisestä kirjasta ja muinaisesta kirjoituksesta”, mistä voidaan päätellä, että kirjoittajalla oli käytössään jokin vanhempi teksti, jota mayat piilottelivat espanjalaisilta. Nämä valloittajat polttivat kaikki käsiinsä saamat mayatekstit, lukuun ottamatta neljää Jukatanin mayojen koodeksia. Niiden lisäksi mayoilta on säilynyt vain Popol Vuh.
Santa Cruz del Quichéstä käsikirjoitus matkasi Chichicastenangoon, missä sen näki vuosien 1701–1703 välillä ensimmäisenä eurooppalaisena munkki Francisco Ximénez. Hän teki kirjasta kichen- ja espanjankielisen rinnakkaisversion, josta hän kuitenkin ilmeisesti jätti siinä olleen kuvituksen pois. Tämä on vanhin nykypäivään asti säilynyt versio, jossa on alkuperäiskielellä kirjoitettu teksti. Käsikirjoitus kulkeutui Ciudad de Guatemalan San Carlosin yliopiston kautta Pariisiin, mistä se palasi vuonna 1911 Atlantin yli nykyiseen säilytyspaikkaansa Newberryn kirjastoon Chicagossa.

Sisältö

Popol Vuh oli alun perin yhtenäinen, pitkä runoelma, mutta käännöksen jälkeen se jaettiin esipuheeseen ja neljään erilliseen kirjaan. Sisällöltään teos voidaan jakaa kolmeen osaan. Ensimmäinen osa tapahtuu luojajumalien maailmassa, ja siinä kuvataan maailman luomisen lisäksi kaksi epäonnistunutta yritystä luoda ihminen, joka palvoisi jumaliaan. Toisessa osassa kerrotaan kahden sankarikaksossukupolven tarina, jonka pääteemana on matka mayojen manalaan Xibalbaan. Sen lisäksi kirjassa kuvataan, miten jotkin eläimet saivat erityisiä piirteitään. Seuraavaksi kirjassa kuvataan luojajumalien ensimmäinen onnistunut yritys luoda ihminen valkoisesta ja keltaisesta maissista. Teos loppuu pitkään kertomukseen kiche-kansan myyttisestä ajasta aina 1550-luvulle saakka.
Zainsk

Historia

Zainsk perustettiin vuonna 1656. Vuonna 1962 paikkakunnasta tuli kaupunkimainen taajama nimellä Novyi Zai, ja Zainsk-niminen kaupunki siitä tuli 1978.
Mustajoki (Pietari)

Mustajoki (ven. Чёрная Ре́чка, Tšornaja Retška) on joki Pietarin kaupungin alueella Venäjällä. Sen aikaisempia nimiä ovat Vihojoki, Vihonoja ja Koivuoja. Suomalainen Mustajoki mainitaan asutuksen nimenä vuonna 1770.
Joki saa alkunsa Kolomäen lähellä sijaitsevasta Pitkäjärvestä (ven. Долгое, Dolgoje) ja laskee Suureen Nevkaan Mantereen tienoilla. Sen pituus on 8,1 kilometriä ja leveys alajuoksulla lähes 20 metriä.
Mustanjoen rannalla sijaitsee Aleksandr Puškinin ja Georges d'Anthèsin kaksintaistelupaikka muistomerkkeineen. Joen suun lähellä on Vyborgskaja-hotelli ja Tšornaja Retškan metroasema.
Skorpionit (puolisotilaallinen järjestö)

Skorpionit oli Bosnian serbeistä muodostettu vapaaehtoinen siviilikaarti, joka aktiivisin kausi sijoittui Bosnian sotaan 1992-1995. Kaarti sai nimensä Tšekkoslovakiassa kehitetystä Škorpion-konepistoolista.
Skorpionit aloittivat toimintansa kroatialaisen Vukovarin kaupungin piirityksen aikoihin syksyllä 1991. Vastaavanlaisia ryhmiä syntyi tuolloin yhtenään. Serbiarmeijan viralliset johtajat palkkasivat näitä puolisotilaallisia osastoja kylvämään terroria siviiliväestön keskuudessa.
Skorpioneja johtivat kaksi veljestä: Slobodan "Boca" Medic ja Aleksandr “Gulja” Medic. Ryhmä koostui aluksi lähinnä kroatialaisista etnisistä serbeistä. Skorpionit liikkuivat laajalti sodan aikana. Ne toimivat aluksi Kroatiassa, sitten läntisessä Bosniassa ja lopuksi itäisessä Bosniassa, jossa skorpionit osallistuivat Srebrenican joukkomurhaan, jossa murhattiin noin 7000-8000 muslimilasta, nuorta ja aikuista heinäkuussa 1995. Skorpionit olivat mukana joukkomurhissa ja sotarikoksissa vielä Kosovossa 1999, mutta vuosituhannen vaihteeseen mennessä ryhmä oli kuihtunut olemattomaksi ja lakkautettiin.
Belgradin humanitäärisen oikeuskeskuksen johtaja Natasa Kandic julkaisi keväällä 2005 videonauhan, jossa näkyi skorpioneiden jäseniä teloittamassa musliminuorukaisia Srebrenicassa. Kun video näytettiin Serbian televisiossa, useita skorpionien entisiä jäseniä pidätettiin sotarikoksista epäiltynä heti lähetyksen jälkeen. Seuranneessa oikeudenkäynnissä viisi entistä skorpionia tuomittiin eri pituisiin vankeusrangaistuksiin. Ryhmän johtajat, Medicin veljekset, saivat molemmat 20 vuoden vankilatuomion.
Aleksanterin pylväs

Aleksanterin pylväs (ven. Алекса́ндровская коло́нна, Aleksandrovskaja kolonna, myös Алекса́ндровский столп, Aleksandrovski stolp) on Aleksanteri I:n Napoleonista saaman voiton muistomerkki Pietarin Palatsiaukiolla Venäjällä.
Muistomerkin on suunnitellut vuonna 1829 Iisakinkirkon rakennustyötä johtanut arkkitehti Auguste de Montferrand. Sen esikuvia ovat Trajanuksen pylväs Roomassa ja Napoleonille omistettu Vendôme-aukion pylväs Pariisissa. Pylvään muodostaa Pyterlahden kivilouhimossa vuosina 1830–1832 valmistettu punagraniittinen monoliitti, joka kuljetettiin kahden höyrylaivan vetämällä erityisaluksella Pietariin. Perustukseen upotettiin 1250 kuuden metrin pituista paalua. Omalla painollaan seisova pylväs nostettiin jalustalleen 30. elokuuta 1832 insinööri Agustín de Betancourtin suunnitteleman teline- ja köysijärjestelmän avulla. Tunti 45 minuuttia kestäneeseen pystytykseen osallistui kolme tuhatta henkeä. Muistomerkki avattiin 30. elokuuta 1834 järjestetyssä sotilasparaatissa.
Pyöreäksi hiotun monoliitin korkeus on 25,5 metriä, läpimitta 3,66–3,19 metriä ja paino noin 600 tonnia. Pylvään päässä on käärmettä ristillä murskaava enkelipatsas, jolla on Aleksanteri I:n kasvot (kuvanveistäjä Boris Orlovski). Jalustaa koristavat allegoriset pronssireliefit (Giovanni Scotti, Pjotr Svintsov, Ivan Leppe). Kokonaisuudessaan muistomerkki on 47,5 metrin korkuinen.
Leningradin piirityksen aikana sirpaleiden vaurioittama muistomerkki restauroitiin vuonna 1963. Vuonna 1977 sitä ympäröinyt asfalttipäällyste korvattiin kivetyksellä ja samalla pystytettiin neljä alkuperäisten kaltaista valaisinpylvästä. Vuosien 2002–2003 restaurointitöiden yhteydessä muistomerkki ympäröitiin pronssiaidalla.
Aleksanterin pylväs muodostaa Palatsiaukion arkkitehtonisen keskipisteen. Yhdessä Pääesikunnan porttikaaren kanssa se antaa aukiolle erityisen juhlavan ilmeen. Ennen Aleksanterin puiston istuttamista pylväs näkyi kauas Iisakinkirkon luokse.
High End

High End on nimitys äänentoistolaitteistolle ja -harrastukselle, jossa on tavoitteena luonnollinen äänentoisto ilman minkäänlaisia kompromisseja rakenteiden, materiaalien tai hinnan suhteen. Normaalista Hifi-harrastajasta High-Endisti poikkeaa lähinnä siinä, että jälkimmäinen on valmis maksamaan hyvinkin suuria summia äänentoistolaitteistosta. Esimerkiksi kaiutinkaapelit voivat maksaa tuhansia euroja, kaiuttimet, vahvistimet ja levysoittimet jopa kymmeniäkin tuhansia.

Lisätietoa

Hifin ja High Endin ero ei ole kuitenkaan aivan tarkasti määriteltävissä ja molempia käytetäänkin esimerkiksi mainonnassa varsin vapaasti.
Englannin kielessä sanaa high end voidaan käyttää kuvaamaan mitä tahansa kalleinta ja parasta mahdollista palvelua tai tuotetta.