google/wiki40b huggingface dataset:
Leander Norrback

Leander Norrback (27. helmikuuta 1904 Myrkky, Lapväärtti, Suomen suuriruhtinaskunta – 15. tammikuuta 1968 Seinäjoki, Suomi) oli suomalainen harmonikansoittaja.

Tausta

Leander Norrbackin isä, Viktor Norrback, oli kestikievarin pitäjä ja pelimanni, joka kuoli pojan ollessa vain kuusivuotias. Isä oli kuitenkin ehtinyt jo opettaa viulunsoiton ensiotteet pojalleen, joka jo seitsenvuotiaana herätti paikallista huomiota taidoillaan. Jo yhdeksänvuotiaasta asti hän soitti kotikylässään tansseja ja pian kysyntä laajeni muuallekin häihin ja tanssipaikoille. Norrbackin perhe asui kahden hehtaarin maatilalla, jota hän päivätyönään viljeli. Perheeseen kuului vaimo Tilda Elina, sekä kaksi tytärtä ja kaksi poikaa, joista kaikki harrastivat musiikkia, heistä tunnetuimpana Paul Norrback.

Harmonikansoittaja

Nuotinlukutaidon opittuaan 1916 Norrback alkoi soittaa harmonikkaa, soitinta, joka tuohon aikaan herätti lukuisia ennakkoluuloja. Norrback osallistui useisiin kansallisiin ja eurooppalaisiin musiikkikilpailuihin ja kävi kiertueilla kotimaassa, Ruotsissa ja Saksassa. Hän voitti ensimmäisen palkinnon Pietarsaaressa pidetyissä kilpailuissa vuonna 1923. Vuonna 1929 Norrback kutsuttiin yhdessä Jussi Homanin, August Kaipiaisen ja Gösta Östmanin kanssa koko maan kattavalle kiertueelle kaupunkeihin ja markkinapaikoille. Tuolla kiertueella oli suuri merkitys konserttiharmonikkamusiikin myöhemmälle hyväksynnälle. Vuodesta 1929 hänet kutsuttiin myös säännöllisesti vuosittain Yleisradioon soittamaan kaksi-kolme teosta ja vuonna 1930 kutsu kävi Berliiniin levyttämään useita gramofonille tarkoitettuja savikiekkolevyjä Columbia-yhtiölle, jotka tekivät hänestä tunnetun myös Suomen rajojen ulkopuolella. 
Tukholman euroopanmestaruuskilpailuissa hän sai viidennen sijan 1937 ja Helsingin suomenmestaruuskilpailuissa kolmannen sijan 1940-luvulla. Hänet kutsuttiin Lontoon maailmanmestaruuskilpailujen tuomaristoon 1946, mutta hän ei voinut matkustaa tapahtumaan.
Norrback piti myös omaa yksityistä harmonikkakouluaan, jossa hänen opissaan kävi noin 500 pelimannia eri puolilta Suomea. Monet heistä tulivat tunnetuiksi sekä kotimaassa että ulkomailla. Hän teki myös soitinkauppaa.
Professori Heikki Klemetti tunnusti Norrbackin taidot ja antoi siten eräänä ensimmäisistä korkeakulttuurin edustajista harmonikkamusiikille arvoa viulu- ja pianomusiikin rinnalla. Norrback oli myös Suomen Harmonikkaliiton perustajajäseniä ja kunniajäsen vuodesta 1964.
Gus Williams

Gus Williams (s. 10. lokakuuta 1953) on entinen yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi ensin Etelä-Kalifornian yliopiston joukkueessa ja sitten NBA-tasolla vuosina 1975–1987. Ammattilaisseurana oli pisimpään Seattle SuperSonics; lisäksi hän pelasi Golden State Warriorsissa, Washington Bulletsissa ja Atlanta Hawksissa.
Williams osallistui kahteen NBA:n tähdistöotteluun. Seattle SuperSonics jäädytti hänen pelipaitansa numeron (#1) vuonna 2004.
Elonkerjuu

Historiaa

Neljä Elonkerjuu-yhtyeen jäsentä esiintyi aiemmin Kuudennusmiehet-nimen alla. Uuteen yhtyeeseen tuli mukaan Johanna Koivu, jonka viulunsoitto toi yhtyeen sointiin eteläpohjalaisia pelimannivaikutteita. Alkuaikoina yhtyeen kappaleet pohjautuivat vanhoihin pohjalaisiin kansanlauluihin. Sittemmin kappaleiden säveltäjinä ja sanoittajina olivat yleensä Lauri Tähkä ja Simo Ralli. Kappaleet ”Pappi vainaa” ja ”Liekki” ovat Lenni Paarman tuotoksia.
Yhtyeen suosion kasvu perustui erityisesti ahkeraan keikkailuun ja sen synnyttämään puskaradioilmiöön. Yhtye panosti myös visuaaliseen näyttävyyteen ja varsinkin yhtyeen kotiseudulla Pohjanmaalla konsertit olivat erittäin tiivistunnelmaisia. Vahvan pohjalaisen identiteettinsä ja imagonsa ansiosta yhtyeen jäsenet saivat eri medioissa paljon huomiota myös kansanperinteen vaalijoina.
Yhtye lopetti toimintansa maaliskuussa 2011, muutama kuukausi sen jälkeen, kun sen oli ilmoitettu jäävän pitkälle tauolle. Lopettamispäätös oli yhtyeen muiden jäsenten mukaan yksin solisti Lauri Tähkän. Lauri Tähkä & Elonkerjuun viimeiseksi studioalbumiksi jäi syksyllä 2009 julkaistu Tänään ei huomista murehdita.
Heinäkuussa 2011 Elonkerjuu ilmoitti jatkavansa ilman Lauri Tähkää. Loppuvuodesta 2011 yhtye ilmoitti hakevansa uutta laulajaa, sekä julkaisevansa uuden albumin vuonna 2012. Elonkerjuu teki myös levytyssopimuksen Sony Musicin kanssa. Tammikuun lopulla 2012 uutisoitiin, että yhtyeen uudeksi laulajaksi on valittu Juha Lagström.
Minä ja Kaminski

Vastaanotto

Helsingin Sanomien Jukka Koskelaisen mukaan kyseessä on oivaltava kuvaus ihmisten suhteista: rahasta, vallasta, hyväksikäytöstä ja riippuvuudesta. Savon Sanomien Risto Löfin mukaan Kehlmannin päähenkilö on proosakirjallisuuden vastenmielimmästä päästä ja piikittelyn kohteet helppoja ja naurettavia ilman liioitteluakin.

Elokuva

Kirjasta tehtiin vuonna 2015 saksalais-belgialainen elokuvasovitus. Siinä toimittajaa esitti Daniel Brühl.
Graham Nash

Graham Nash (s. 2. helmikuuta 1942, Blackpool, Englanti) on brittiläinen muusikko, joka tuli ensin tunnetuksi yhtyeessä The Hollies, jossa hän lauloi yleensä korkeinta ääntä.  Nash erosi yhtyeestä vuonna 1968. Nash tunnetaan kuitenkin parhaiten yhtyeen Crosby, Stills & Nash jäsenenä.
Kasseh

Uskonto ja opetus

Kassehin väestö kuuluu uskoltaan suurimmilta osin islaminuskoon, jota harjoittaa kaupungin väestöstä noin 97 prosenttia. Kristittyjä ei kaupungissa ole lähes lainkaan. Kassehin muslimit yhdistävät islaminuskon omiin alkuperäisuskontoihinsa. Useita islamilaisia kouluja sekä Sierra Leonen valtion kouluja, niin ensimmäisen kuin toisen asteen kouluja, on myös kaupungissa.
Jean Kent

Joan Mildred Summerfield eli Jean Kent (21. kesäkuuta 1921 – 30. marraskuuta 2013) oli brittiläinen näyttelijä. Hän syntyi Lontoossa, Englannissa. Hän esiintyi uransa aikana useissa televisiosarjoissa ja elokuvissa; jälkimmäisten joukossa oli Anthony Asquithin ohjaama Miehen varjo (1951).
Sacha Distel

Alexandre ”Sacha” Distel (29. tammikuuta 1933 Pariisi – 22. heinäkuuta 2004 Rayol-Canadel-sur-Mer) oli ranskalainen laulaja ja jazzkitaristi, joka kotimaansa lisäksi nousi suosioon myös Britanniassa ja Yhdysvalloissa muun muassa coverversiollaan Burt Bacharachin laulusta ”Raindrops Keep Fallin’ on My Head”.
Sacha Distelin isä oli Venäjältä Ranskaan lokakuun vallankumousta pakoon 1917 kävellyt Leonid Distel ja eno Ray Ventura toimi jazzpromoottorina, joka oli mukana tuomassa swing-musiikkia Ranskaan 1930-luvulla. Sachasta tuli enon Les Collégiens -jazzorkesterin kitaristina. Kun vierailevaksi solistiksi vuonna 1948 saatiin trumpetisti Dizzy Gillespie, Distel innostui cool jazzista ja bebopista niin, että sai orkesterin jäseniä lähtemään mukaansa perustamaan oman yhtyeensä. Hän työskenteli 1950-luvulla Gillespien ja laulaja Tony Bennettin kanssa ja sai itsekin nimeä ranskalaisena crooner-tyylin laulajana. 1960-luvulla hän kirjoitti Bennettille laulun ”The Good Life”, josta tuli myös Distelille itselleen eräänlainen tunnuslaulu ranskalaisversiona ”La belle vie”.
Distelin ensimmäinen hitti oli vuoden 1959 ”Scoubidou”, joita seurasivat muun muassa laulut ”O quelle nuit”, ”Personnalités”, ”Mon beau chapeau”, ”Le boogie du bébé”, ”Scandale dans la famille”, ”Ces mots stupides” ja ”L’Incendie à Rio’. 1970-luvulla Distel levytti Brigitte Bardot’n kanssa ranskalaisversion Stevie Wonderin hitistä ”You Are The Sunshine of My Life” nimellä ”Le soleil de ma vie”.
1970-luvulla Sacha Distelistä tuli suosittu myös Britanniassa, jossa hän esiintyi monissa televisio-ohjelmissa vielä 1980-luvullakin. Vuonna 1980 hän lauloi suuren ihailijansa kuningataräiti Elisabetin 80-vuotispäivillä. Vuonna 2000 Distel esitti lakimiehen roolia musikaalin Chicago lontoolaistuotannossa.
Sacha Distel seurusteli jonkin aikaa muun muassa Brigitte Bardot’n, Jeanne Moreaun, Juliette Grecon ja Dionne Warwickin kanssa. Hän avioitui vuonna 1963 alppihiihtäjä Francine Bréaud’n kanssa. He saivat kaksi poikaa. Avioliiton aikanakin Distelillä oli monia rakastajattaria. Vuonna 1985 saippuasarjan tähti Chantal Nobel vammautui pysyvästi Distelin ajettua Porschensa ulos tieltä. Myös Distel itse loukkaantui onnettomuudessa niin, että joutui käytännössä lopettamaan uransa.
Distel kuoli syöpään heinäkuussa 2004 Saint-Tropez’n lähellä. Vain pari viikkoa aiemmin hän oli vielä esiintynyt Ranskan television Qui veut gagner des millions ? -hyväntekeväisyysshow’ssa.
Eltel Networks

Eltel Networks, lyhyesti Eltel, on eurooppalainen teknisten palveluiden toimittaja. Yritys rakentaa ja ylläpitää yhteiskunnalle tärkeitä infrastruktuuriverkkoja. Yrityksen toiminta jakautuu kolmeen segmenttiin: Power, Communication ja Transport & Security. Eltelin toimialueeseen kuuluvat Pohjoismaat, Baltia, Puola, Saksa, Iso-Britannia ja Afrikka.
Eltel on perustettu vuonna 2001. Yrityksellä palvelee vuonna 2016 noin 9 300 työntekijää.
Huaynaputina

Purkauksen vaikukset

Purkausta on pidetty Etelä-Amerikan tuhoisimpana tulivuorenpurkauksena ja Krakataun purkausta voimakkaampana. Purkauksen jälkivaikutukset tuntuivat laajoilla alueilla, myös pohjoisella pallonpuoliskolla, sillä ilmakehään levisisi runsaasti rikkiä, joka reagoidessaan veden kanssa muodosti rikkihappopisaroita, ja ne himmensivät maan pinnalle tulevaa auringon säteilyä siinä määrin, että vuosi 1601 oli suuressa osassa maailmaa epätavallisen kylmä. Esimerkiksi Venäjällä vallitsi vuosina 1601–1603 kylmien säiden vuoksi maan historian pahin nälänhätä, ja myös Suomessa vuosi 1601 oli paha nälkävuosi, joka tunnetaan nimellä suuri olkivuosi. Saksassa taas viinisato romahti. Myös Sveitsissä, Virossa ja Latviassa tiedetään talvien olleen 1600-luvun
alussa epätavallisen kylmiä. Tietoja poikkeuksellisten sääilmiöiden vaikutuksista on säilynyt myös Kiinasta ja Japanista sekä Espanjan siirtomaista Etelä-Amerikassa ja Filippiineillä.
Joonas Harjamäki

Joonas Hermanni Harjamäki (s. 30. toukokuuta 1986 Kauhajoki) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edustaa Helsingin Kisa-Veikkoja ja häntä valmentaa Pentti Koskiaho. Aikaisemmin häntä on valmentanut myös Olli Virkkala. Aikaisemmin hän on edustanut Seinäjoen Seudun Urheilijoita ja Viipurin Urheilijoita.
Harjamäki karsiutui 3 000 metrin estejuoksun alkuerissä Barcelonan EM-kilpailuissa 2010. Hän on edustanut Suomea aikuisten maaotteluissa vuodesta 2007 lähtien. Kalevan kisoissa hän on saavuttanut 3 000 metrin estejuoksussa kultaa 2007, 2009 ja 2012, hopeaa 2008 ja 2011 sekä pronssia 2014. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 3 000 metrin juoksussa hopeaa 2013 ja pronssia 2012. Maastojuoksun SM-kilpailuissa hän on saavuttanut pronssia 4 kilometrin matkalla vuonna 2012.
Bota Sot

Historia

Xhevdet Mazrekaj perusti Bota Sot GmbH:n Sveitsissä vuonna 1995. Lehteä painettiin Sveitsin lisäksi Saksassa ja Yhdysvalloissa ja myytiin albaanipakolaisille. Vuonna 1999 lehteä julkaistiin myös Makedoniassa, josta sitä jaettiin Makedoniassa ja Kosovossa asuville.
2000-luvun alussa Bota Sot suhtautui myönteisesti Kosovon demokraattiseen liittoon ja sen puheenjohtajaan Ibrahim Rugovaan.
19. lokakuuta 2001 lehden toimittaja Bekim Kastrati murhattiin Prištinassa. Myös toinen Kastratin autossa olleista matkustajista, Ibrahim Rugovan läheinen neuvonantaja murhattiin ja kolmas, Kosovon vapautusarmeijan entinen jäsen haavoittui. Rikokset olivat yhä selvittämättä vuonna 2018.
27. syyskuuta 2003 lehden Sveitsin toimitukseen tuotiin kotitekoinen käsikranaatti, joka ei räjähtänyt. Teosta epäilty sveitsiläis-makedonialainen mies pidätettiin tammikuussa 2017. Hänet tuomittiin 10 vuodeksi vankeuteen ja 15 466 Yhdysvaltain dollarin korvauksiin kolmelle toimittajalle. Tuomitun mukaan hänen tarkoituksensa oli vain pelotella toimittajia.
Vuodesta 2003 lehteä on painettu myös Prištinassa uudessa painotalossa.
Kesäkuussa 2005 Bota Sotin toimittajaa Bardhyl Ajetia ammuttiin Prištinan lähellä ja hän kuoli. Häntä oli uhattu kuukautta aiemmin. Hän ja lehti olivat kesällä 2002 tukeneet kansainvälisiä viranomaisia, jotka pidättivät rikoksista epäiltyjä Kosovon vapautusarmeijan jäseniä. Ajeti oli myös arvostellut albaaneja nationalistimielenosoittajia, jotka vaativat kansainvälisiä joukkoja vapauttamaan pidätetyt Vapautusarmeijan jäsenet.
Index Kosovan ja Gallup Internationalin vuonna 2006 tekemän mielipidetiedustelun mukaan Bota Sot oli Kosovon neljänneksi luetuin sanomalehti.
Isto Hiltunen

Isto Reima Tapani Hiltunen (s. 17. elokuuta 1967 Kaavi) on suomalainen iskelmälaulaja, muusikko, juontaja ja levytuottaja. Hän aloitti keikkailevana ja levyttävänä artistina vuonna 1994.
Hiltunen lopetti uransa vuonna 2002, mutta palasi jälleen tanssilavoille 2006, jolloin ilmestyi myös hänen seitsemäs albuminsa Hopeoitu kuu.
Isto Hiltusen tunnetuimpia kappaleita ovat mm. "Täältä ikuisuuteen", "Alla kuuman auringon", "Rinta rottingilla", "Tammen oksat",  "Koivukuja", "Saavatko he joskus toisensa", "Sytytä lyhty", "Rakkauden laulu" ja "Vie terveiset mun naiselleni". Isto Hiltunen on myyntitilastoissa yksi parhaiten menestyneistä suomalaisista miesartisteista, yli 200 000:lla myydyllä levyllä.
Isto Hiltunen opiskeli vuodesta 1989 tietotekniikkaa Lappeenrannan teknillisessä yliopistossa, mutta valmistui lopulta musiikkitieteen kandidaatiksi Jyväskylän yliopistosta. Opiskeluaikoinaan hän soitti kitaraa Laura Voutilaisen ja Johanna Raunion yhtyeissä.
Isto on toiminut muusikkona ja sovittajana joidenkin laulajien levyillä kuten Marko Ritola ja Matti Korkiala sekä lauluntekijänä niin omalle soolotuotannolleen kuin joillekin artisteille kuten Janne Hurme ja Kurre. 
Hiltunen asui vuonna 2019 Kontiolahdella.
Lüllelaht

Maantietoa

Järi sijaitsee Papissaaressa noin 1,2 kilometriä Kihelkonnan taajamasta. Sen pinta-ala on 41 hehtaaria ja se on 700 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Saaria on kaksi, joiden yhteinen pinta-ala on 0,18 ha. Järvellä on vajaa kilometrin pituinen järvenselkä, joka päättyy suurempaan saareen. Saaren ympärillä on salmet, joista toista kutsutaan nimellä Vildikarahu silm. Saaren eteläpuolella aukeaa Sauelaht, joka on myös yhteydessä Itämereen Kihelkonnan lahteen. Järvenselän länsipuolella on vielä lähes irti kuroutunut lampi Kärdu lõugas. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 2,0 m mpy. Järven valuma-alueen laajuus on 3,4 km².
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on  metriä ja suurin syvyys 0,6 metriä. Järven rantaviivan pituus on 4,0 kilometriä ja se on autio. pari sataa metriä koilliseen sijaitsee muutama maatila.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 8) mukaan rannikkojärvi, joka on vielä yhteydessä mereen (viroksi rannikujärv (mereveega ajutiselt ühenduses olev veekogu)).
Järvi luokitellaan limnologisesti halotrofiseksi järveksi, jos sen suolapitoisuus on kohonnutta (viroksi halotroofne tai soolatoiteline, HA). Tällaisia järviä ovat Virossa ne, joilla on matala yhteys mereen.
Eteläslaavilaiset kielet

Eteläslaavilaiset kielet ovat lähinnä Balkanin alueella puhuttuja kieliä. Ne kuuluvat indoeurooppalaisen kielikunnan slaavilaiseen haaraan. Kielistä sloveenia ja kroaattia kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Bulgariaa ja makedoniaa kirjoitetaan kyrillisin aakkosin. Serbiaa, montenegroa ja bosniaa kirjoitetaan sekä latinalaisilla että kyrillisillä aakkosilla.
Damon Wayans

Damon Kyle Wayans (s. 4. syyskuuta 1960 New York City, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja moninkertainen Emmy-ehdokas. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjoista Meidän faija (My Wife and Kids), Irviöt, Damon ja Saturday Night Live. Hän on näytellyt myös elokuvassa Viimeinen partiopoika.

Yksityiselämä

Wayans oli naimisissa Lisa Thronerin kanssa vuosina 1984–2000. Heillä on neljä lasta; Damon Jr. (s. 1982), Michael (s. 1985), Cara Mia (s. 1987) ja Kyla (s. 1991).
Johan Dreyer

Johan Ludvig Emil Dreyer (1852–1926) oli tanskalais-brittiläinen tähtitieteilijä, jonka erikoisaloja olivat tähtitieteen historia sekä tähtisumut ja tähtijoukot. Vuosina 1882–1916 hän oli tähtitornin johtaja Armaghissa Irlannissa (nykyisessä Pohjois-Irlannissa). Hänen päätyönsä on galaksien ja tähtiparvien luettelo New General Catalogue of Nebulae and Clusters of Stars (1888) ja sen lisäykset Index Catalogue (1896 ja 1908), joissa on lueteltu 13 266 kohdetta. Tähtitieteen historiasta hän kirjoitti kirjan A History of the Planetary System from Thales to Kepler. Myös Tyko Brahen kootut teokset hän julkaisi.
4659 Roddenberry

4659 Roddenberry on Marsin ja Jupiterin välisellä pääasteroidivyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi, joka on nimetty Gene Roddenberryn mukaan ja hänen muistokseen. Asteroidin löysi 2. maaliskuuta 1981 Schelte J. Bus australialaisessa Siding Springin observatoriossa Uudessa Etelä-Walesissa. Ennen nimeämistään pikkuplaneetta tunnettiin tunnuksella 1981 EP20.
Veikko Artman

Veikko Artman (22. toukokuuta 1930 Helsinki – 26. tammikuuta 2012) oli suomalainen yleisurheilukilpailujen lähettäjä. Hänen uransa alkoi vuonna 1948, ja hän toimi tehtävässään vielä Helsingin MM-kilpailuissa 1983 ja EM-kilpailuissa 1994. Hän oli lähettäjänä kansainvälisissä kilpailuissa myös Suomen ulkopuolella. Artman loi Suomessa nykyisen yleisurheilun lähettäjäkoulutuksen ja oli Suomen Urheiluliiton valtakunnallinen lähettäjäkouluttaja 1960-luvun puolivälistä vuoden 2000 loppuun saakka.
Artman oli espoolaisseura Viherlaakson Veikkojen perustajajäsen ja toimi myöhemmin pitkään Helsingin Kisa-Veikoissa.
Artmanin lempinimi oli ”Startman”.
TUL Cup 2011

Mestarit

Turnauksessa esiintyneet JPS:n pelaajat: Anssi Korkiakoski (mv), Veli-Matti Tranberg (mv), Aapo Autio, Jaakko Ahokas, Timo Eirola, Joonas Heino, Mikko Huhtiniemi, Esko Häyrynen, Simo Ihalainen, Eemeli Jokinen, Jarkko Jokiranta, Simo Kinnunen, Ville Kujanpää, Riku Lamberg, Santeri Paajanen, Lasse Saari, Anton Stutzle, Olli Väisänen, Kimmo Väre, Marcus Åberg.
Paimion seurakunta

Historia

Paimion seurakunta on ollut olemassa jo keskiajalla, ensimmäisen maininnan seurakunnasta ollen vuodelta 1325. Vuodesta 2004 lähtien seurakunnan kirkkoherrana on toiminut Vesa Tuominen.

Toimipaikat

Seurakunnan nykyinen kirkko vihittiin käyttöön 1689 yhdeksän vuoden rakennustyön jälkeen. Vihkimisen suoritti piispa Juhana Gezelius nuorempi. Se korvasi entisen Räpälän kirkon. 1928 rakennettu Jaakobin kirkko ei ole seurakunnan omistama, vaan siitä huolehtii Pyhän Jaakobin kirkon seurakuntayhdistys. Seurakunta omistaa kirkon lisäksi 1984 valmistuneen seurakuntalon nimeltä Mikaelintalon sekä 1953 valmistuneen Wanhan seurakuntatalon, 1914 valmistuneen Paltan päiväkerhotalon sekä 1979 valmistuneen Rantalan leirikeskuksen.
Guineanpikkumedestäjä

Levinneisyys

Guineanpikkumedestäjää tavataan Afrikan keskiosissa sekä Länsi-Afrikan eteläosissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Eugène Scribe

Augustin Eugène Scribe (24. joulukuuta 1791 – 20. helmikuuta 1861) oli ranskalainen näytelmäkirjailija ja libretisti.

Elämäkerta

Scribe syntyi Pariisissa silkkikauppiaan poikana. Hän oli hyvin koulutettu ja mielessä siinti ura lain parissa. Pian kuitenkin nuori Scribe alkoi kirjoittaa näytelmiä. Hänen ensimmäinen työnsä, Le Prétendu sans le savoir, julkaistiin anonyymisti vuonna 1810. Se epäonnistui. Nuori kirjailija kirjoitti useita uusia näytelmiä, monet yhteistyönä muiden kanssa, mutta ilman menestystä.
Scriben pääasiallinen aihemateriaali oli senaikainen porvaristo. Hän usein kirjoitti vaudevillelle. Ensimmäinen menestysteos oli Une nuit de la garde nationale (Kansalliskaartin yö, 1815), joka oli yhteisprojekti Charles-Gaspard Delestre-Poirsonin kanssa. Myös myöhemmin hän usein kirjoitti yhdessä muiden kanssa.
Hän oli hyvin tuottelias. Vaudevillen lisäksi syntyi komedioita, tragedioita ja oopperalibrettoja. Pelkästään Gymnase-teatterille hänen on sanottu kirjoittaneen yli 150 näytelmää ennen vuotta 1830. Yhteistyökumppaneita hänellä oli moneen lähtöön: yksi saattoi sepittää juonen, toinen dialogin, kolmas vitsit. Delestre-Poirsonin lisäksi heihin lukeutuivat Jean Henri Dupin, Germain Delavigne, AHJ Duveyrier, Marc-Antoine Madeleine Désaugiers, Joseph Xavier Saintine ja Gabriel Legouvé.
Librettoja hän kirjoitti muun muassa yhdessä Giacomo Meyerbeerin kanssa. Scribe tuotti librettoja useille tunnetuille säveltäjille, kuten Verdille, Bellinille, Auberille, Donizetille ja Rossinille. Kuollessaan hän oli työskentelemässä Meyerbeerin L'africainen parissa. Monet vuosisadan vaihteen kuuluisimmista oopperoista on sävelletty hänen teksteihinsä, esimerkiksi Auberin La muette de Portici, Fra Diavolo, Robert le Diable ja Meyerbeerin Hugenotit.
Komedian alalla hän teki debyyttinsä Théâtre Français'lle 1822 näytelmällään Valérie, josta oli tuleva ensimmäinen monista kaltaisistaan menestyksistä. Scribe teki lujasti töitä ja häneltä löytyi näkemystä niin näytelmien rakenteesta kuin yleisön maustakin. Scriben näytelmiä vieläkin pidetään erinomaisina esimerkkeinä näytelmien draamallisesta rakentamisesta.
Hän kirjoitti myös muutamia romaaneja, vaikkeivät ne nousseet kummoisenkaan suosioon.
Lena Furberg

Lena Furberg (s. 11. maaliskuuta 1957, Skellefteå) on ruotsalainen sarjakuvapiirtäjä. Hän piirtää etenkin hevossarjakuvia, josta hän on tullut tutuksi etenkin Polle - maailman monin poni -sarjakuvista. Furberg aloitti sarjakuvapiirtämisen 15-vuotiaana. 
Hänen sarjakuviaan ilmestyi ensimmäistä kertaa Ponnybilderna-nimisessä ruotsalaislehdessä. Lehden toimittaja oli kiinnittänyt erityistä huomiota 15-vuotiaan Furbergin kirjoittaman kiukkuisen lukijapalautteen reunoja koristaviin vihaisiin poneihin ja kysyi, haluaisiko Furberg piirtää sarjakuvia lehteen. Furberg suostui, ja sarjakuvahahmo nimeltä Munter syntyi. Sarjakuva ehti ilmestyä kaksi vuotta, ennen kuin Ponnybilderna lakkasi ilmestymästä. Furberg tarjosi luomustaan moniin lehtiin, kunnes Min Häst -hevoslehti otti sen omakseen. Koska Furberg ei ollut koskaan pitänyt nimestä Munter, nimi muuttui uuden lehden myötä muotoon Mulle. Samoihin aikoihin Min Hästin suomalainen sisarlehti Hevoshullu sai sarjakuvan myös omille sivuilleen, ja ponin nimi suomennettiin Polleksi. 
Koomisen Polle-sarjakuvan lisäksi Furberg on piirtänyt Min Hästiin ja sen sisarlehti Hevoshulluun paljon myös vakavahenkisempiä nuorten hevossarjakuvia, muun muassa kuuluisien hevosten elämäntarinoita mutta myös kertomuksia aivan tavallisten hevosihmisten elämästä. Yksittäisten tarinoiden ja lyhyiden jatkokertomusten lisäksi hän on laatinut 1996 käynnistyneen pitkäkestoisen jatkosarjan Tuuvan talli, joka kertoo tosipohjaisesti ruotsalaisen yksityistallin ihmisistä ja hevosista. Tämä sarja on 2000-luvulla julkaistu myös omina albumeinaan ruotsiksi ja suomeksi.
Furberg aloitti ratsastamisen 10-vuotiaana eikä hänellä ole koskaan ollut omaa hevosta, pelkästään vuokrahevosia. Furberg asuu Skånessa Bromöllassa ja hänellä on mies ja yksi lapsi.
Philip Sidney

Sir Philip Sidney (30. marraskuuta 1554, Penshurst Place, Kent, Englanti – 17. lokakuuta 1586, Arnhem, Alankomaat) oli englantilainen runoilija ja hovimies ja Elisabetin ajan merkittävimpiä kirjallisia hahmoja. Hänen tunnetuimpiin töihinsä kuuluvat Astrophel and Stella, The Countess of Pembroke's Arcadia sekä renessanssin Englannin tärkeimpiin kirjallisuuskritiikin töihin kuuluva The Defence of Poesy.
Puulaakiurheilu

Puulaakiurheilu on nimitys, jolla viitataan harrastemielessä harjoitettuun urheiluun. Alun perin se tarkoittaa yritysten ja tehtaiden sisäistä ja välistä urheilutoimintaa. Sana tuleekin ruotsin kielen yhtiötä tai yritystä merkitsevästä sanasta "bolag". Sittemmin käsite on laajentunut tarkoittamaan kaikenlaista harrastusmielistä urheilua. Nykyaikana suosittuja puulaakiurheilun lajeja ovat erityisesti joukkuelajit kuten jalkapallo, salibandy ja lentopallo.