Toivo Pohjala

Varhaiset vuodet

Toivo Pohjala syntyi Nakkilan ja Harjavallan rajalla Lammaisten kylässä sijaitsevalla Uuloon tilalla. Hänen vanhempansa olivat rusthollari Topias Juhonpoika Uuloo (alk. Klomsi, myöh. Pohjala, 1866–1930) ja Josefiina Brander (1864–1930). Topias Uuloo oli aktiivisesti mukana kunnalliselämässä toimien vuosisadan vaihteessa muun muassa Nakkilan kuntakokouksen puheenjohtajana sekä valtiopäivämiehen valitsijana. Porin lyseossa kirjoilla ollut Pohjala aloitti syksyllä 1906 opinnot Kurkijoen ylemmässä maanviljelyskoulussa, ja opiskeli myöhemmin alaa myös Ruotsissa ja Tanskassa. Vuosina 1910–1912 hän työskenteli Pohjois-Karjalan hevosjalostusliiton konsulenttina Joensuussa ja oli 1912–1915 samassa tehtävässä kotiseudullaan Satakunnassa. 
1910-luvun vaihteessa Pohjala otti käyttöön myöhemmin tunnetun sukunimensä. Heinäkuussa 1912 hän avioitui Aino Lyydi Kangasniemen (alk. Keisari, 1892–1991) kanssa. Pohjala ryhtyi myöhemmin viljelemään puolisonsa kotitilaa, joka sijaitsi Harjavallan puolella Torttilan kylässä aivan Uuloon tilan vieressä. Siihen liitettiin 1920–1930-luvuilla osia Klomsin ja Uuloon tiloista, niin että yli 500 hehtaarin kokoisesta Kangasniemen tilasta tuli Harjavallan toiseksi suurin.

Sisällissodan aika

Pohjala osallistui jo sortovuosien aikana aktivistien toimintaan. Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen hän oli huhtikuussa mukana perustamassa Harjavallan Metsäpalokuntaa, joka oli yksi Suomen ensimmäisistä suojeluskunnista. Pohjala valittiin sen päälliköksi yhdessä maanviljelijä Frans Simulan kanssa. Elokuun lopussa hänestä tuli Huittisten meijerikahakan seurauksena Porissa perustetun Satakunnan Järjestyskaartin päällikkö.
Sisällissodan sytyttyessä Harjavalta jäi punaisten hallitsemalle alueelle. 30. tammikuuta Pohjala pakeni yhdeksän muun suojeluskuntalaisen kanssa rintamalinjan pohjoispuolelle Kankaanpäähän, jossa hän toimi valkoisten Satakunnan rintaman esikunnan intendenttinä. Pohjalan sisar Kyllikki Pohjala oli Kankaanpäässä sairaanhoitajana valkoisten lääkintäjoukoissa. Punaisten vetäydyttyä Satakunnasta Pohjalan johtamat suojeluskuntalaiset palasivat Harjavaltaan 16. huhtikuuta.

Sotien väliset vuodet

Sisällissodan jälkeen vuonna 1919 Pohjala oli perustamassa Harjavaltaan kokoomuksen paikallisyhdistystä. Kunnanvaltuustossa hän oli puolueen edustajana vuodet 1926–1928 ja myös Pohjalan puoliso Aino oli pitkään kokoomuksen kunnanvaltuutettu. Lisäksi Pohjala hoiti useita eri luottamustehtäviä ja kuului sähköyhtiö Lammaisten Voiman sekä Harjavalta Osakeyhtiön perustajaosakkaisiin. 1920-luvun lopulta lähtien Pohjala vaikutti äärioikeistolaisessa Lapuan liikkeessä. Kesällä 1930 hän organisoi yhdessä Porin suojeluskunnan päällikön Karl Wiedmerin ja Satakunnan Kansan toimittajan Alku Kalskeen kanssa useita vasemmistolaisten kunnallispoliitikkojen ja ammattiyhdistysaktiivien muilutuksia. Niiden kohteeksi joutui muun muassa Porin kaupunginvaltuuston jäsen Martti Sjöblom. Pohjala oli niin sanottu ”etappimies”, joka järjesti siepattujen kuljetuksia Lapuan liikkeen päämajaan Pohjanmaalle.
Heinäkuussa 1930 Pohjala oli mukana Helsingissä järjestetyllä talonpoikaismarssilla, ja osallistui keväällä 1932 ainoana Harjavallan suojeluskunnan jäsenenä Mäntsälän kapinaan. Talonpoikaismarssilla Pohjala muodosti maanviljelijä Vihtori Herttuan ja hovioikeudenneuvos Harald Bouchtin kanssa Lapuan liikkeen lähetystön, joka kävi kutsumassa kenraali C. G. E. Mannerheimin seuraamaan tilaisuutta Senaatintorille. Elokuussa 1932 Pohjala asetetiin yhdentoista muun Lapuan liikkeen johtohahmon kanssa syytteeseen Mäntsälän kapinan valmisteluista. Järjestön lakkauttamisen jälkeen Pohjala perusti Isänmaallisen kansanliikkeen Harjavallan paikallisosaston huhtikuussa 1933, ja toimi myös järjestön valtakunnallisessa johdossa. 1930-luvulla hän kuului myös Harjavallan suojeluskunnan sekä Satakunnan suojeluskuntapiirin johtoon ja oli vuosina 1932–1940 Vapaussodan Rintamamiesten Liiton hallituksen jäsen. Sotavuosina 1939–1942 Pohjala toimi vielä Harjavallan suojeluskunnan paikallispäällikkönä.

Raviurheilu

Raviohjastajana Pohjala voitti ori Lohdutuksella ravikuninkuudet vuonna 1938 Viipurissa ja 1939 Turussa. Hän oli myös merkittävä suomenhevoskasvattaja, jonka oriista yli 30 merkittiin kantakirjaan. Pohjala kuului Suomen Ravirenkaan johtokuntaan vuodet 1937–1969 ja toimi järjestön puheenjohtajana 1955–1962. Pohjala oli myös Satakunnan Hevosjalostusliiton puheenjohtaja vuodesta 1928 aina kuolemaansa saakka. Osaltaan hänen vaikutusvaltansa ansiosta Suomen Ravirengas myönsi 1950-luvun lopulla kilpailuoikeuden myös lämminverisille, kun Pohjala käytti hyväkseen suhteitaan presidentti Urho Kekkoseen. 
Pohjala vaikutti merkittävästi myös uuden Porin raviradan rakentamiseen vuonna 1950, sekä vuoden 1968 tulipalon jälkeen valmistuneen modernin katsomorakennuksen syntymiseen. Hän kuoli elokuussa 1969 kotonaan Harjavallassa samana päivänä jolloin pidettiin Porin uuden katsomorakennuksen vihkiäisravit. Pohjala on haudattu Harjavallan hautausmaalle. Kuvanveistäjä Jussi Pohjosen tekemä Toivo Pohjalan muistoreliefi on Porin raviradan ravintolakatsomossa. Vuosina 1972–1984 Porissa järjestettiin suomenhevosille tarkoitettu Toivo Pohjalan Muistoajo.