Jumala (islam)

Jumalan ykseys (tawhid)

Islam kehittyi poleemisessa suhteessa Bysantin edustamaan nikealaiseen kristinuskoon ja omaksui joidenkin Lähi-idän kristillisten lahkojen tavoin kristologisen opin, jonka mukaan Jeesus oli vain Jumalan palvelija (abd Allah), mutta ei hänen poikansa. Tästä opista tuli tärkeä erottava tekijä suhteessa kristinuskoon, ja se esiintyi varhaisessa arabikristiilisyydessä jo ennen areiolaisuutta. Jumalan ykseyteen viitataan sanalla tawḥīd (arab. توحيد‎). Erottelun historiallisen merkityksen vuoksi muslimit  edelleen pitävät kristinuskoa monijumalaisena, vaikka uskonnot voidaan nykyään erottaa toisistaan jo monilla muillakin tavoilla. Jumalan ykseyden merkitys islamin uskon ytimenä käy ilmi siitä, että monijumalaisuus (shirk) on ainoa kuolemansynti ja sellaisena jopa pahempi asia kuin tappaminen (Koraani 2:191; 4:48).

Jumalan tuonpuoleisuus

Islamissa Jumalan hahmo on kristinuskoon verrattuna transkendenttinen, tuonpuoleinen. Koraani antaa Jumalan eri ominaisuuksille 99 nimeä, mutta Jumala on silti tuntematon eikä hänellä ole fyysistä muotoa. Inhimillisten ominaisuuksien antaminen Jumalalle on kiellettyä.

Jumala kaiken luojana

"Jumala on Luoja, kaiken olevaisen aikaansaaja, se joka antaa elämän ja kuoleman, pitää huolta ja antaa elannon." Koraanissa kuvaillaan Jumalan anteliaisuutta ja armoa. Jumala on antanut elämän ja herättää ihmisen kuolleista. Jumala on Armollinen, al-Rahman. Vastineeksi armosta Jumala tahtoo tunnustuksen ettei ole ketään Hänen vertaistaan.  
Jumalan rakkauden teema esiintyy islamissa harvoin, toisin kuin kristinuskossa.

Jumala tuomarina

Jumala on antanut ihmisille myös säännöt, šaria-lain, jonka suhteen Hän on tuomari viimeisenä päivänä. Vimeisellä tuomiolla koko ihmiskunta palaa Jumalan luokse. Yhteen Jumalaan uskovat ja hänen tahtoonsa alistuvat saavat palkkion paratiisissa kuoleman jälkeen, muut joutuvat helvettiin. Elämä on merkityksetöntä, mikäli se ei suuntaudu Jumalaan ja kuolemanjälkeiseen elämään.

Jumalan profeetat

Jumala ilmoitti sanansa ihmiskunnalle islamin profeettojen kautta ja lopullisessa muodossaan Koraanissa, jonka muslimit uskovat Jumalan antaneen ihmiskunnalle Muhammedin eli "profeettojen sinetin" kautta. Aikaisempiin profeettoihin kuuluvat muun muassa Adam, Abraham, Nooa ja Jeesus.

Jumalan suvereenisuus

Vaikka Paratiisiin periaatteessa pääsee tekemällä hyviä tekoja (esim. rukoilu ja paasto), ja välttämällä kiellettyjä tekoja, mikään ei ole varmaa, sillä Jumala ei ole luvannut mitään ihmisille. Jumalan tahtoa eivät sido mitkään asiat. Jopa luonnonlait ovat näennäisiä, sillä kaikki tapahtuu aina Jumalan tahdon mukaan. Tämän opin kiistäminen merkitsee luopumista islamista.
Koska Jumala määrää kaikesta, ihmisen kohtalo on ennalta määrätty. Sitä kuvastaa muslimien suosima lausahdus "inshallah" (jos Jumala suo). Ilmaisu tulee Koraanista, joka lausuu: "Älä sano mistään 'teen sen huomenna' lisäämättä: 'Jos Jumala niin tahtoo'." (Koraani 8: 24).
Jumalan kaikkivaltiuteen liittyvät samat filosofiset ongelmat kuin kristinuskossa. Niihin kuuluu teodikea-ongelma eli kysymys siitä, miksi Jumala kaikkivaltiaana sallii pahan. Vastaava ongelma on kysymys kohtalosta. Jos Jumala määrää kaikesta, miten ihminen voi olla vastuussa omasta pelastuksestaan? Kristinuskossa vastaukset ovat olleet vaihtelevia. Islamissa ratkaisu on painottunut fatalismiin, ja usko kohtaloon onkin yksi  islamin uskonkappaleista. Islamilainen fatalismi on lännessä usein ollut arvostelun kohteena.

Jumala ja Koraani

800-luvulla islamilaiseen teologiaan vakiintui käsitys, että Jumala ei ole luonut Koraania, vaan se on yhtä ikuinen kuin Jumala itse ja tällä tavalla todellisuudessa rinnakkainen Jumalan olemassaolon kanssa. Tämä käsitys vastaa suoraan Johanneksen evankeliumin alkusäettä (1:1), jossa esiintyy Sana eli logos ("Alussa oli Sana, ja Sana oli Jumalan tykönä, ja Sana oli Jumala"). 
Kristinuskossa Jumalan Sana tuli lihaksi Kristuksessa, islamissa se tuli kirjaksi, joka laskeutui taivaasta Muhammedille ilmestys kerrallaan.