google/wiki40b huggingface dataset:
Saksan 7. vuoristodivisioona

Perustaminen

Wehrkreis XIII perusti divisioonan 15. marraskuuta 1941 Grafenwöhrin koulutuskeskuksessa. Se muodostettiin uudelleen nimeämällä 99. kevyt jalkaväkidivisioona, joka oli taistellut itärintamalla, kunnes se vedettiin Saksaan lokakuussa.

Historia

Vuonna 1942 divisioona siirrettiin Suomeen, missä se oli Norjaan vetäytymiseensä saakka. Se antautui Norjassa toukokuussa 1945.
Per Kirkeby

Per Kirkeby (1. syyskuuta 1938 Kööpenhamina – 9. toukokuuta 2018 Kööpenhamina) oli tanskalainen akateemikko, kuvataiteilija ja geologi. Hänet tunnettiin myös runoilijana, kirjailijana ja elokuvantekijänä. Kirkeby oli yksi nykypäivän merkittävimpiä tanskalaisia taiteilijoita. Kirkeby asui Kööpenhaminassa, minkä lisäksi hänellä oli asunto ja ateljee Læsøn saarella.

Ura

Kirkeby opiskeli 1950-luvun lopulta lähtien geologiaa Kööpenhaminan yliopistossa ja valmistui vuonna 1964. Samaan aikaan hän opiskeli myös vuonna 1962 perustetussa Eks-skolen -nimisessä radikaalissa taidekoulussa, joka oli syntynyt vastalauseena Tanskan kuninkaallisen taideakatemian konservatiiviselle taidekoulutukselle.
Kirkebyn teoksia on useissa merkittävissä kokoelmissa eri puolilla maailmaa. Niitä on muun muassa Lontoon Tate Galleryssa, New Yorkin Metropolitan-museossa ja Modernin taiteen museossa sekä Pariisin Pompidou-keskuksessa. Hän toimi professorina Karlsruhen taideakatemiassa vuosina 1978–1989 sekä Frankfurtin Städelschulessa 1989–2000. Kirkeby oli myös geologina mukana useilla Grönlantiin suuntautuneilla tutkimusretkillä.

Kirjallisuus ja elokuvat

Per Kirkeby julkaisi ensimmäisen runoteoksensa vuonna 1965. Kahta vuotta myöhemmin ilmestyi hänen ensimmäinen romaaninsa. Kirkebyn kirjallinen tuotanto käsittää yli 50 teosta, mukana on romaanien ja runoteosten lisäksi myös esseitä sekä taide- ja kuvakirjoja.
Elokuvia Kirkeby ohjasi ja tuotti yli 30. Osa on fiktiivisiä teoksia, mutta hän on tehnyt myös dokumentteja muun muassa matkoiltaan Grönlannista. Mittavin Kirkebyn elokuvaprojekteista oli vuonna 1975 valmistunut viikingeistä kertova Normannerne.

Kunnianosoituksia

Tanskan akatemian jäsen Kirkeby oli vuodesta 1982 lähtien ja Dannebrogin ritarikunnan jäsen vuodesta 1992. Vuonna 2001 hänelle myönnettiin korkea-arvoinen tanskalainen Ingenio et Arti-kunniamerkki, jota on jaettu vuodesta 1841 lähtien.
Per Kirkeby sai urallaan myös useita muita eri palkintoja ja tunnustuksia, muun muassa Prinssi Eugenin mitalin 1990, Henrik Steffens -palkinnon 1996 ja suomalaisen Ars Fennican vuonna 1993.

Kirkeby Suomessa

Suomessa Kirkebyllä oli ensimmäinen näyttely vuonna 1976 helsinkiläisessä Halvat Huvit-galleriassa. Hänen töitään on ollut myös muun muassa Ars 83-näyttelyssä Ateneumissa sekä Porin taidemuseossa vuonna 1991. Porin näyttely on toistaiseksi ollut kattavin Suomessa järjestetyistä. Hänen teoksiaan on myös Hämeenlinnan taidemuseon kokoelmissa.
Porin Eteläpuistossa on Kirkebyn vuonna 1993 valmistunut suuri tiilirakenteinen teos Porin portti. Se on samaa sarjaa kuin esimerkiksi Saksan kansalliskirjaston edustalla Frankfurt am Mainissa sijaitseva veistos.
Oskari Jauhiainen

Oskari Jauhiainen (31. lokakuuta 1913 Kiiminki – 20. tammikuuta 1990 Helsinki) oli kuvanveistäjä, professori ja akateemikko.
Oskari Jauhiainen syntyi köyhään perheeseen Kiimingin Huttukylässä. Pojasta asti hän oli myös kiinnostunut kuvista, luki paljon ja teki havaintoja ympäristöstään. Hän alkoi tehdä puuesineitä perittyään sukunsa käden taitoja. Asiakaspiiri laajeni niin, että Oskarista tuli lähes päätoiminen veistäjä.  Vuonna 1936 Jauhiainen teki kivistä muuratun Vesaisen muistomerkin Ylikiiminkiin ja vuonna 1937 Liekki-patsaan Pyhäjoen Yppäriin.
Vuosina 1938–1941 Jauhiainen opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Valmistuttuaan hän herätti huomiota pienoisveistoksillaan ja muotokuvillaan. Jauhiainen kutsuttiin Lokakuun ryhmän jäseneksi vuonna 1947. Sodanjälkeisenä aikana Oskari Jauhiainen suunnitteli ja veisti yhteensä kymmenen sotamuistomerkkiä.
1950-luvun alussa Jauhiainen saavutti vankan aseman kuvanveistäjänä erityisesti Turussa vuonna 1952 paljastetun Mikael Agricola -patsaan ansiosta. Jauhiainen työskenteli Suomen Taideakatemian koulun kuvanveistonopettajana 1956–1965.
Yhdessä kuvanveistäjä Aimo Tukiaisen kanssa Jauhiainen osallistui Mannerheimin ratsastajapatsaan suunnittelukilpailuun Helsingissä. Kilpailuehdotus voitti toisen kilpailun vuonna 1954, mutta yhteistyöstä ja toteutusratkaisuista aiheutuneiden erimielisyyksien takia Oskari Jauhiainen sanoutui irti yhteistyöstä kesäkuussa 1956.
Useimmat Jauhiaisen teoksista ovat perinteisiä: hän oli erityisen mieltynyt jyhkeisiin klassisiin muotoihin ja vältti kokeiluja. Jauhiaisen veistämiä julkisia muistomerkkejä on ympäri Suomea. 
Oskari Jauhiaiselle myönnettiin akateemikon arvonimi vuonna 1982. Pro Finlandia -kunniamerkin hän sai vuonna 1956.
Kiimingissä toimi vuosina 1997–2014 Oskari Jauhiaisen museo. Oskari Jauhiaisen uudistettu perusnäyttely on maaliskuusta 2015 lähtien esillä Kiimingin kirjaston yhteyteen rakennetussa uudessa näyttelytilassa Galleria Oskari Jauhiaisessa. Uusi näyttelytila on osa Museo- ja tiedekeskus Luuppia sekä Kulttuuritalo Valvetta.
RN Vettor Pisani (1869)

Valmistus

Giuseppe Michelin suunnittelema alus tilattiin Venetsian laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 11. toukokuuta 1867 nimellä Briosa ja aluksen nimi vaihdettiin Vettor Pisaniksi vuonna 1868. Alus laskettiin vesille 22. heinäkuuta 1869 ja se liitettiin laivastoon 10. huhtikuuta 1871.
Aluksen höyrykoneen valmisti napolilainen Guppy.

Palvelus

Vuonna 1879 alus modernisoitiin, jolloin sen aseistukseksi vaihdettiin kymmenen 4,7 tuuman tykkiä. Aseistusta muutettiin jälleen vuonna 1885 aluksen siirtyessä Livornon kadettikoululle kadettien koululaivaksi, jolloin tykkien määrä vähennettiin kuuteen. Alus romutettiin 12. helmikuuta 1993.
Wille Keihänen

Wille Keihänen (s. 22. huhtikuuta 1974) on suomalainen kestävyysjuoksija, joka on erikoistunut erityisesti maratonien juoksemiseen. Hän edustaa HIFK-Friidrottia ja hänen valmentajanaan toimii Pekka Rantakari. Keihänen on uransa aikana voittanut puolimaratonin SM-hopeaa sekä SM-maratonilla kaksi hopeaa ja kuusi pronssia.
Jory Sherman

Jory Sherman (s. 1932) on yhdysvaltalainen kirjailija. Vuodesta 1965 alkaen hän on julkaissut yli 300 kirjaa eri kustantajilta. Hän aloitti uransa runoilijana San Franciscossa. Sherman asuu Pittsburgissa Texasissa.
Juha Rehula

Ura

Rehula valmistui ylioppilasmerkonomiksi Lahden kauppaoppilaitoksesta vuonna 1986 ja sosionomiksi Tampereen yliopistosta vuonna 1990.
Ennen eduskuntauraa hän työskenteli Valkealan vs. kunnankamreerina (1990–1991), omalla toiminimellään (1992–1994), Pukkilan vs. kunnansihteerinä (1995–1996) ja Padasjoen hallintojohtajana (1996–1999).

Yksityiselämä

Rehula on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hän on raviurheilun ja curlingin ystävä.
Vuosina 1998–2007 Rehula oli Päijät-Hämeen Liikunta ja Urheilu ry:n puheenjohtaja ja vaikutti vuosina 1998–2006 Lahden hevosystäväin seuran johtokunnassa. Vuodesta 2018 alkaen hän on toiminut Suomen Hippoksen hallituksen puheenjohtajana.
Sotilasarvoltaan Rehula on kapteeni (2011).
Kari T. Ahonen

Kari Tapani Ahonen (s. 6. toukokuuta 1946 Elimäki) on kanslianeuvos, joka toimi edus­kunnan hallintojohtajana vuosina 1987 - 2010.
Ahosen virkaura jaksottui kolmeen osaan: vuosina 1965–1980 verohallinnossa, viimeksi Vero­hallituksen toimistopäällikkönä. Vuosina 1980–1987 Ahonen oli yhteiskunnallisissa tehtävissä Suomen kaupunki­liiton veroasiainsihteerinä, ministerin poliittisena sihteerinä valtiovarainministeriössä Mauno Koiviston II ja Kalevi Sorsan III hallituksen aikana sekä SDP:n eduskuntaryhmän lainsäädäntösihteerinä ja ryhmäsihteerinä. Vuosina 1987–2010 hän oli eduskunnan hallintojohtajana.
Ahonen on toiminut verolautakunnan valtion- ja kunnanasiamiehenä, keskusverolautakunnan sihteerinä ja varajäsenenä, yleishyödyllisten yhteisöjen veronhuojennuslautakunnan sihteerinä ja jäsenenä, Uudenmaan lääninverolautakunnan jäsenenä ja varapuheenjohtajana sekä osallistunut monien verotusta kehittäneiden toimikuntien työhön. Helsingin kaupungin tilintarkastajana hän oli vuosina 1985–1996, puheenjohtajana vuosina 1989–1996 ja käräjä­oikeuden lauta­miehenä vuosina 1997–2001. Urheilun oikeusturvalautakunnan jäsenenä hän oli vuosina 1991-2003. Kallion seurakuntaneuvoston jäsenenä hän oli vuosina 2011-2015.
Vuosina 1987 - 2010 eduskunnassa otettiin käyttöön tietokoneet ja palkattiin atk-asiantuntijat. Eduskunnan kykyä valvoa hallituksen toimintaa parannettiin palkkaamalla kaikille valiokunnille päätoimiset sihteerit ja kansanedustajille henkilökohtaiset avustajat. Kiinteistöhuolto siirrettiin rakennushallitukselta eduskunnan hoitoon. Rakennutettiin lisärakennus "Pikkuparlamentti" ja aloitettiin koko vanhan rakennuskannan peruskorjaus, joka valmistui vuonna 2017. Vuosina 1987-2010 eduskunnan toiminnassa tapahtui paljon muitakin muutoksia. Suomi liittyi Euroopan neuvostoon ja Euroopan unioniin. Valtiontilintarkastajien tilalle perustettiin tarkastusvaliokunta. Pohjoismaiden Neuvoston Suomen valtuuskunnan kanslia, Valtiontilintarkastajien kanslia ja Eduskunnan kirjasto liitettiin osaksi eduskunnan kansliaa. Lisäksi Valtiontalouden tarkastusvirasto ja Ulkopoliittinen instituutti siirrettiin eduskunnan yhteyteen.
Ahonen on koulutukseltaan varatuomari (1978), oikeustieteen kandidaatti (1975), hallintonotaari (1970), merkonomi (1965) ja reservin kapteeni (1988).
Ahonen on julkaissut artikkeleita Lakimies- ja Verotus-lehdessä ja Suomen Kunnallis­lehdessä. Osa kirjoituksista on nimellä K.T. Ahonen.
Kari T. Ahoselle myönnettiin kanslianeuvoksen arvonimi vuonna 2013.
Tang Jiaxuan

Tang Jiaxuan (s. 17. tammikuuta 1938 Shanghai) oli Kiinan ulkoasiainministeri vuosina 1998–2003. Uransa alussa hän palveli monissa eri tehävissä Japanissa. Hänestä tuli apulaisulkoasiainministeri 1991. Ulkoasiainministerin tehtävän jätettyään hän jatkoi palvelustaan Kiinan kansantasavallan valtioneuvostossa.
Bemböle

Bemböle on kylä Espoossa, Lippajärven ja Espoon keskuksen lähettyvillä. Bemböle kuuluu Espoon vanhimpaan asutusalueeseen, ja maantieteellisesti katsoen Bemböle sijaitsee melko tarkasti keskellä Espoon kuntaa. Varhaisimmat tarkat tiedot kylien ja talojen lukumäärästä Espoossa ovat vuodelta 1540, jolloin kylien tiloista alettiin pitää verotusta varten maakirjoja. Näissä maakirjoissa mainitaan jo mm. Bemböle.
Bemböle on vanhastaan ollut tunnettu teiden risteyspaikkana. Espoon pitäjää halkonut tärkeä Kuninkaantie kulki Bembölen kautta jo myöhäiskeskiajalla. Bemböle oli liikenteellinen risteyskohta, jossa Kuninkaantiestä haarautuivat tiet sekä Helsinkiin että Espoon pohjoisosiin. Nykyisinkin Helsingistä alkava Turuntie (seututie 110) kulkee Bembölen kautta ja leikkaa välittömästi vanhan kyläkeskuksen länsipuolella Kehä III:n. Bembölen ohi kulkee myös vuonna 1962 valmistunut Suomen ensimmäinen moottoritie, Tarvontie (nyk. Turunväylä, osa valtatie 1:tä). Turunväylän ja Kehä III:n eritasoliittymä sijaitsee noin kilometrin Bembölestä länteen lähellä Gumböleä.
Bembölen kahvituvan rakennus on peräisin vuodelta 1737.
Nykyisin Bemböle ei kuulu Espoon virallisiin kaupunginosiin, vaan sen alue on jaettuna Karvasmäen, Järvenperän, Högnäsin ja Karhusuon kaupunginosien kesken. Niiden väliset rajat kulkevat etupäässä teitä pitkin ja kohtaavat toisensa Turuntien varressa lähellä Bembölen vanhaa kyläkeskusta.
Oskar Essén

Ura

Essén pelasi TuTossa kauden 2006–2007 alkuun asti jolloin hän siirtyi 8 ottelun jälkeen ensin kahden ottelun pituisella try-out sopimuksella FPS:ään. Pesti Forssassa jatkui loppukauden kestävällä sopimuksella. Seuraavalla kaudella 2007–2008 hän ehti pelata 24 ottelua Titaanien paidassa, minkä jälkeen siirtyi loppukaudeksi KooKoohon. 
Essén pelasi Norjassa koko kauden 2008–2009. Joukkueena oli Rosenborg IHK, joka pelasi tuolloin 1. divisionassa, hän pelasi kauden aikana 29 ottelua, joissa tehoja kertyi 30 maalia ja 31 syöttöpistettä. 
Essén palasi Suomeen ja Mestikseen. Joukkueena oli SaPKo. Kauden aikana hän pelasi 24 ottelua ja sai 31 pistettä(17+14). Seuraavalla kaudella hänellä oli ennen kauden alkua try-out-sopimus KalPan kanssa. Hän ei kuitenkaan saanut paikkaa liigassa joten pelasi kauden SaPKossa. 
Essén siirtyi jälleen 1. divisionaan, mutta tällä kertaa Ruotsiin. Hän pelasi siellä 16 ottelua kauden aikana ja sai 9(6+3) pistettä. Essén siirtyi kesken kauden Norjassa pelaavan Manglerud Starin joukkueeseen. Hän ehti pelata joukkueessa kahdeksan ottelua, joissa teki yhden maalin ja syötti neljä. Manglerud joutui kauden päätteeksi karsintaan. Essén pelasi kolme karsintaottelua ja syötti niissä yhden maalin.
Essén palasi kaudeksi 2012–2013 takaisin Suomeen ja Mestikseen yhden vuoden mittaisella sopimuksella. Essén pelasi kaudella 40. Pisteitä kertyi niissä yhteensä 27, joista 14 oli maaleja ja 13 syöttöjä. Hän oli SaPKon toiseksi paras maalintekijä. Jäähyaitiossa hän istui 32 minuuttia. Essénin jatkosopimuksesta SaPKon kanssa ilmoitettiin samassa yhteydessä Teemu Hutun ja Joni Pakkasen sopimusten kanssa. Essén iski kauden 40 ottelussa 14 maalia ja yhteensä 27 pistettä. Hän istui jäähyllä 32 minuttia. Marraskuussa 2013 SaPKo näytti Essénille ovea. Myöhemmin kauden aikana hän teki sopimuksen Norjan jääkiekon I-divisioonassa pelaavan Viking Hockeyn kanssa.
Kaudella 2014–2015 Essén pelasi Suomi-sarjassa 14 ottelua, joissa teki seitsemän maalia ja kymmenen syöttöpistettä eli yhteensä 17 tehopistettä.
RN Pellicano (1943)

Palvelus

Alus liitettiin Napoliin sijoitettuun 1. korvettilaivueeseen, jonka mukana se teki 39 tehtävää. Alus oli 15. syyskuuta alkaen kaksi viikkoa Maltalla ja sen jälkeen Tarantossa.
Alus poistettiin laivastoluettelosta 1969.
Jaroslavlin ruhtinaskunta

Jaroslavlin ruhtinaskunta (ven. Яросла́вское кня́жество, Jaroslavskoje knjažestvo) oli koillis-Venäjällä 1200–1400-luvuilla sijainnut muinaisvenäläinen ruhtinaskunta.
Jaroslavlin ruhtinaskunta syntyi vuonna 1218, kun Rostovin ruhtinaskunta jaettiin ruhtinas Konstantin Vsevolodovitšin poikien kesken. Siihen kuuluivat Volgaa ja sen sivujokia Mologaa, Juhotia ja Kurbaa ympäröivät seudut sekä Šeksnan alajuoksu. Hallinnollisena keskuksena toimi Jaroslavlin kaupunki.
Vuonna 1294 ruhtinaskunta siirtyi Smolenskin ruhtinaalle Fjodor Rostislavitšille, josta sai alkunsa uusi dynastia. 1300-1400-luvuilla alue hajosi läänityksiksi. 1300-luvun lopulla se joutui Moskovan suuriruhtinaskunnan vaikutuspiiriin. Vuonna 1463 Jaroslavl liitettiin Moskovan Venäjään. Eräät sen hallitsijasuvun jäsenistä säilyttivät lääniruhtinaan aseman 1400–1500-luvun vaihteeseen saakka.
Kalla (laiva)

Kalla oli vuonna 1963 Rauma-Repola Oy:n Loviisan telakalla rakennettu merenmittaajien tukialus, joka korvasi vanhan Klas Hornin. 
Alus oli uppoamaltaan yli kaksinkertainen eli 920 tonnia verrattuna edeltäjäänsä (425 tonnia). 
Se varustettiin nykyajan mukavuuksilla ja huomattavasti tilavammilla asuintiloilla kuin edeltäjänsä; aluksessa oli tilat yli 50 miehelle.
Kalla rakennettiin ilman omaa kuljetuskoneistoa. Aluksessa oli alun perin vain sähkögeneraattorit. Alus hinattiin paikasta toiseen mittausveneillä. 
Aluksen yhteydessä toimii pääsääntöisesti kahdeksan kymmenmetristä, 105 hevosvoiman dieselillä varustettua mittausvenettä sekä neljä hiukan pienempää apu- ja yhteysvenettä.
Vuonna 1985 aluksen perää jatkettiin ja siihen asennettiin koneisto. Uuteen peräosaan tuli dieselsähköinen konehuone ja  aivan perään ulokkeet joiden väliin asennettiin 360 astetta kääntyvä ns. kansiperämoottori. Keskilaivaan asennettiin rungon läpi kulkeva Aquamaster -ruoripotkuri. Näiden avulla alus pystyi liikkumaan kevyellä tuulella itsenäisesti, kovalla tuulella mittausveneet edelleen hinasivat sitä. Koneisto oli noin kolmasosalla pienennetty versio uudemman ja suuremman mittaustukialus Prisman koneistosta, dieselsähköinen ja teholtaan 420 hv.
Alus poistettiin merenmittauskäytöstä vuonna 2002. Tämän jälkeen alus siirtyi Rehab Group Oy:n omistukseen, ja oli joulukuusta 2003 lähtien Matilda-nimisenä Turun Aurajoessa. Yhtiön tarkoituksena oli tehdä aluksesta Bed & Breakfast-tyyppistä majoitusta tarjoava majoitusalus. Hanke ei kuitenkaan koskaan toteutunut ja Matilda myytiin kesällä 2005 ulkomaille.
Täpläkuskus

Tuntomerkit

Täpläkuskus muistuttaa värityksensä takia Etelä-Amerikan pieniä kädellisiä. Sen ruumis on 33–65 cm pitkä ja häntä 24–61 cm pitkä, painoa on noin 6 kg. Koiraiden väritys vaihtelee valkoisesta tai ruskeasta punertavaan ja niillä on selvästi erottuvia vaaleampia täpliä, tai vastaavasti tummia täpliä vaalealla pohjalla. Naaraat ovat valkeita tai harmaita ja niillä ei ole täpliä

Levinneisyys ja elintavat

Laji elää trooppisissa sademetsissä Uudessa-Guineassa, pienillä lähisaarilla ja Cape Yorkin niemimaalla Australiassa. Täpläkuskus on hidasliikkeinen yöeläin, joka laskeutuu vain harvoin puusta maahan. Päivällä se lepää oksistossa tai puunkolossa. Kaikkiruokaisena se syö pääasiassa lehtiä ja hedelmiä, mutta sille kelpaavat myös hyönteiset, pienet matelijat, linnut ja linnunmunat. Laji lisääntyy kaikkina vuodenaikoina; kantoaika kestää noin 13 päivää ja pesueessa on kahdesta neljään poikasta, joista useimmiten vain yksi selviää hengissä aikuisikään saakka.
Jorma K. Virtanen

Jorma Kalevi Virtanen (s. 8. elokuuta 1942 Tampere) on suomalainen toimitusjohtaja ja päätoimittaja. Hän oli Hymy-lehden päätoimittajana lehden huippuvuosina 1970-luvun alussa ja sittemmin hän oli mukana käynnistämässä Iltaset ja Iltalehti-iltapäivälehtiä.
Virtasen vanhemmat olivat Eino Virtanen ja Laina Mehtälä. Hän kävi keskikoulun.
Virtanen oli Lehtimiehet Oy:n palveluksessa toimittajana, päätoimittajana ja julkaisujohtajana 1964–1973. Hän oli 1970-luvun alussa Hymy-lehden päätoimittajana. Virtasen kaudella vuonna 1970 Hymyn levikki saavutti kaikkien aikojen huippunsa, 435 407 kappaletta. Virtanen ja Lehtimiehet Oy:n toimitusjohtaja Urpo Lahtinen tuomittiin kirjailija Timo K. Mukan yksityiselämää loukanneesta kirjoittelusta sen jälkeen kun Hymy-lehti oli julkaissut tammikuun 1973 numerossa Mukasta jutun otsikolla Riiput jo ristillä, Timo K. Mukka.  Tapauksen seurauksena säädettiin vuonna 1974 niin kutsuttu Lex Hymy eli rikoslain kohta yksityiselämää loukkaavasta tiedon levittämisestä.
Virtanen oli sitten Yhtyneet kuvalehdet Oy:n kustannusjohtajana 1973–1976, Iltaset-lehden julkaisujohtajana ja Oy Uuden Suomen toimitusjohtajana vuodesta 1976. Hän toimi 1980 perustetun Iltalehden toimitusjohtajana ja oli myöhemmin Apu-lehden ja Johtoporras-lehden päätoimittajana.  Virtanen oli myös Naantalissa toimivan vuonna 1993 perustetun Muumimaailma Oy:n ensimmäinen toimitusjohtaja.  Viimeksi Virtanen on toiminut Hämeenlinnan Viikkouutiset-lehden päätoimittajana.
Lankapyrstö

Taksonomia

Lankapyrstön erikoinen ulkonäkö on tuottanut ongelmia luokittelussa. George Shaw luokitteli sen alun perin vuonna 1791 sammakkoeläimeksi eikä kalaksi. Vuonna 1924 Charles Tate Regan sijoitti lajin omaan lankapyrstöjen heimoonsa alalahkoon Allotriognathi ja osaksi kiiltolahnakalojen lahkoa. Mitokondrio-DNA-sekvenssien perusteella lankapyrstö muistuttaa kuitenkin lähemmin turskakaloja kuten turskaa, madetta ja alaskanseitiä kuin kiiltolahnakaloja. Tämän perusteella Miya ym. vuonna 2007 ehdottivat lankapyrstön sijoittamista omaan lahkoonsa Stylephoriformes, joka olisi melko läheistä sukua turskakaloille.

Anatomia

Lankapyrstö voi kasvaa pisimmillään 31 cm pitkäksi. Ruumis on pitkulainen ja litteä sekä hopeanvärinen. Selkäevä on kaksiosainen ja etummaisessa osassa on kaksi hyvin korkeaa kapeaa evää. Takimmainen selkäevä on pitkä ja matalahko. Pyrstöevän alaosa on pidentynyt ohueksi rihmaksi. Silmät ovat lankapyrstöllä kookkaat ja sijaitsevat teleskooppimaisissa varsissa. Kuono on putkimainen ja laji pystyy kiiltolahnakalojen tapaan työntämään yläleukaansa eteenpäin. Lajilta puuttuu uimarakko.

Levinneisyys ja elintavat

Lankapyrstöä tavataan kaikista maailman trooppisista ja subtrooppisista valtamerissä 300–800 metrin syvyydessä. Lajin tiedetään uivan lähes pystyasennossa pää ylöspäin. Lankapyrstön ravintoa ovat pienet äyriäiset, erityisesti hankajalkaiset. Se pyydystää saaliinsa avaamalla suunsa ja laajentamalla suuontelonsa tilavuutta 40-kertaiseksi. Eliöt ajautuvat kalan suuhun syntyvän imun seurauksena. Lankapyrstön lisäntyymisestä ei ole juurikaan tietoa.
Luola-ankkojen aika

Luola-ankkojen aika on Aku Ankan Aikakone sarjakuvakirjasarjan 8. osa, joka on julkaistu vuonna 2008. Kirjassa seikkaillaan luola-ankkojen ajassa tuttujen Ankkalinnalaisten kanssa. Kirjassa nähdään mm. miten kaupankäynti tapahtui kivikaudella ja miten jalkapallo sai alkunsa.
Kirjan yhdestätoista tarinasta yhdeksän on Suomessa ennenjulkaisemattomia.
Risto Piipari

Risto Piipari (s. 28. kesäkuuta 1947) on entinen koripallovalmentaja ja opettaja. Keväällä 2007 hän jäi eläkkeelle Kotkassa sijaitsevan Langinkosken koulun rehtorin virasta.
Piipari valmensi Suomen naisten koripallomaajoukkuetta vuosina 1989–1993 ja 1999–2005. Miesten Korisliigassa hän on voittanut Kouvolan Kouvojen päävalmentajana mestaruuden vuosina 1995 ja 1999. Molempina vuosina hänet valittiin Korisliigan vuoden valmentajaksi. Lisäksi hän on valmentanut Kotkan Työväen Palloilijoita. Valmentajana hän on saavuttanut Korisliigassa yhteensä 245 voittoa, joilla hän on jaetulla kolmannella sijalla kaikkien aikojen tilastossa.
Risto Piiparin tytär Reetta Piipari on pelannut koripalloa Suomen maajoukkueessa.
Piipari nimettiin Suomen koripallon Hall of Fameen vuonna 2019.
Ceilidh

Historiaa

Aikaisemmin céilidh tarkoitti sosiaalista kokoontumista, jonka sisältöä ei ollut tarkkaan määritelty. Juhlan aikana saatettiin esimerkiksi esittää lauluja, kertoa tarinoita tai lausua runoja. Viime vuosikymmenten aikana tanssista on tullut merkittävin osa céilidhiä ja se vie suurimman osan illasta.

Céilidh nykyaikana

Useimmiten céilidhin musiikista huolehtii céilidh-bändi, johon yleensä kuuluu viulunsoittaja, harmonikansoittaja, rumpali ja laulaja.
Céilidh-juhlassa tarjotaan usein myös ruokaa. Yleisimpänä tapana on tarjota perinteinen skotlantilainen ruoka-annos haggis, neeps and tatties, eli haggista, naurista ja perunaa (nauris ja peruna tarjotaan erikseen muusattuna).
Vaikka céilidhiä varten on aikaisemmin pukeuduttu skotlantilaisiin perinnevaatteisiin kuten kilttiin, on nykyään täysin sallittua ja jopa suositeltavaa pukeutua kevyesti ja mukavasti. Tanssi on nopeatempoista ja energistä, joten kevyet vaatteet ja mukavat, luistamattomat kengät auttavat tanssijoita jaksamaan paremmin.
L-numero

L-numero on imumonnien luokitteluun kehitetty järjestelmä. Sitä tarvitaan, koska akvaarioliikkeisiin tuodaan usein Etelä-Amerikasta sellaisia imumonneja, joiden taksonominen määrittely (kaksisanainen nimikkeistö) ei ole selvä.  Joskus käy niin, että kaksi tai useampia L-numeroita osoittautuu saman lajin eri alueilta kotoisin oleviksi populaatioksi, joskus taas samalla L-numerolle on luokiteltu kahta lajia. L-numeroita on annettu noin neljäsataa.
L-numeroinnin kehitti saksalainen akvaariolehti DATZ (Die Aquarien und Terrarienzeitschrift).  Se auttaa harrastajia keskustelemaan uusista lajeista. Juuri sellaisista lajeista halutaan hakea tietoa ja vaihtaa kokemuksia, joiden hoitamisesta ei ole vuosikymmenten kokemusta. Ilman L-numerointia kala voisi olla vuosia vajaalla taksonomisella nimellään kuten "eräs korumonni, Peckoltia sp.", tai saada eri kauppiailla eri tavalla käännettyjä ja keksittyjä nimiä (salamanterimonni, leopardisammakkoimumonni, keltapilkkupleko).