google/wiki40b huggingface dataset:
Hélène Jegado

Elämänvaiheet

Jegado syntyi pienellä maatilalla Morbihanin deparmentissa Bretagnessa vuonna 1803. Jäätyään orvoksi 7-vuotiaana hänet lähetettiin paikallisen kirkkoherran palveluksessa olevien kahden tätinsä hoitoon. Vuonna 1833 Jegado aloitti työnsä taloudenhoitajana kirkkoherra François Le Drogon kodissa. Runsaan kolmen kuukauden aikana (28. kesäkuuta - 3. lokakuuta 1833) Le Drogon taloudessa kuoli seitsemän ihmistä, heidän joukossaan Jegadon oma sisar ja kirkkoherra sekä tämän molemmat vanhemmat. Jegado vaikutti olevan aidosti järkyttynyt ja pahoillaan tapahtuneesta, eikä hänen osuuttaan kuolemantapauksiin tutkittu tarkemmin.
Sisarensa kuoleman jälkeen Jegado palasi tätiensä luo. Taloudessa sattuneet useat perättäiset kuolemantapaukset järkyttivät häntä syvästi, eivätkä epäilykset tuolloinkaan kohdistuneet häneen. Seuraavassa työpaikassaan Jegado toimi ompelijattarena leskirouva Marie-Jeanne Leboucherin kodissa. Leboucher ja hänen tyttärensä kuolivat lyhyen ajan sisällä. Lesken poika Pierre Leboucher ei pitänyt Jegadosta, ja kieltäytyi tämän tarjoamasta hoidosta. Pojan alkaessa toipua oudon sairautensa oireista, Jegado jätti talouden. Dokumenttien mukaan hänen väitetään sanoneen vainajien omaisille, että hän pelkää ihmisten aiheettomia syytöksiä.
Oudot sairastumiset ja kuolemantapaukset jatkuivat jokaisessa taloudessa, jonne Jegado palkattiin. Hän kuitenkin onnistui hälventämään itseensä kohdistuneet epäilyt heittäytymällä suuren surun valtaan ja valittamalla miten ihmiset kuolivat kaikkialla minne hän meni. Hänen käytöksensä herätti paljon sympatiaa, mutta hän toi mukanaan myös pelkoa. Jo vuonna 1835 Jegadoa verrattiin "valkoiseen aaveeseen, joka toi mukanaan kuoleman henkäyksen."
Sarjamurhaajien erityispiirteistä poiketen Jegado keskeytti tappamisen vuosien ajaksi, eikä todennäköisesti syyllistynyt myrkytystapauksiin vuosien 1841 - 1848 välillä. Joidenkin väittämien mukaan hän oli maininnut saaneensa jumalalta vanhat syntinsä anteeksi, ja kääntänyt uuden lehden elämässään. Hän syyllistyi tänä aikana kuitenkin moniin varkauksiin ja käytti runsaasti alkoholia.
Muuttaessaan vuonna 1848 Rennesiin Jegado aloitti uudelleen myrkytysmurhat, ja surmasi viisihenkisen perheen, joka syytti häntä julkisesti viinin varastamisesta. Tämän tapauksen jälkeen hän palveli yliopiston professori Théophile Bidardin taloudessa. Bidard piti Jegadoa hyvänä työntekijänä, mutta ihmetteli tämän "häijyä huumorintajua". Bidardin talouden kaksi muuta palvelijatarta - Rose Tessier ja Rosalie Sarrazin - kuolivat myrkytykseen. Jegado vannoi syyttömyyttään ennen kuin kukaan oli edes syyttänyt häntä. Tässä vaiheessa virkavallan epäilykset heräsivät, ja Jegado pidätettiin 1. heinäkuuta 1851.
Jegadon tekemien murhien määrää ei koskaan kyetty tarkalleen laskemaan. Hänen oikeudenkäyntinsä alkoi 6. joulukuuta 1851 professori Bidard ollessa paikalla todistajana. Kolmen viimeisen uhrin ruumiinavauksessa löytynyt arsenikki riitti osoittamaan, että heidät oli myrkytetty. Jegardo vannoi syyttömyyttään ja kertoi, ettei edes tiennyt mitä arsenikki oli. Hänet kuitenkin julistettiin syylliseksi ja teloitettiin giljotiinilla 26.2.1852.
Geenireservimetsä

Geenireservimetsä on metsäalue, jota hoidetaan siten, että alueen puuston luonnollinen geeniperimä säilyy mahdollisimman hyvin. Geenivarojen suojelun tarkoitus on säilyttää lajien ja paikallisten esiintymien perinnöllinen monimuotoisuus pitkälle tulevaisuuteen.  Geenireservimetsissä tehdään hoitohakkuita esimerkiksi eri-ikäisrakenteen parantamiseksi. 
Suomessa on geenireservimetsiä 44 kpl yhteensä  7 218 hehtaaria.
Vääräjärvi (Keuruu)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,8 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Vihtamonpuron valuma-alueeseen (35.487) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 177,9 metriä mpy.
RN Nino Bixio

Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 15. maaliskuuta 1929.
Puolimetalli

Käyttökohteita

Puolimetalleilla on erilaisia käyttökohteita riippuen niiden ominaisuuksista. Useimmat puolimetallit ovat puolijohteita, jonka vuoksi niitä käytetään elektroniikkateollisuudessa. Esimerkiksi piitä ja telluuria käytetään aurinkokennoissa. Telluuria, superpuhdasta piitä ja antimonia käytetään puolijohdesovelluksissa, esimerkiksi infrapunadetektoreissa.
Puolimetalleja käytetään myös muilla teollisuuden aloilla. Pii on monikäyttöinen puolimetalli ja alumiini- ja rautaseoksina sitä käytetään muun muassa muuntajissa, moottoreissa ja sylintereissä . Sitä on myös komponenttina betonissa, lasissa ja tiilessä . Piistä valmistetaan silikonia, joka muodostuu pii-happi polymeereistä, joissa on orgaaninen sivuryhmä. Silikonikumia on esimerkiksi ikkunoiden tiivisteissä.
Puolimetalleilla on käyttökohteita muuallakin kuin teollisuudessa. Boorin yhdisteitä booraksia (Na₂[B₄O₇]) ja booritrioksidia (B₂O₃) käytetään muun muassa silmätipoissa ja pesupulvereissa. Booraksia käytetään myös valmistettaessa borosilikaattilasia, eli kuumuutta kestävää Pyrex-lasia. Germaniumia käytetään laajakulmakameroiden ja mikroskooppien linsseissä sen hyvien refraktio- ja dispersio-ominaisuuksien vuoksi. Germaniumia ja germaniumoksidia käytetään myös IR-spektroskopiassa, sillä infrapuna läpäisee ne.

Puolimetalleja

Puolimetallien fysikaaliset ja kemialliset ominaisuudet ovat peräisin muun muassa aineen rakenteesta. Puolimetallit sijaitsevat jaksollisessa järjestelmässä metallien ja epämetallien rajalla, joten niiden ominaisuudetkin ovat niiden väliltä.
Kampintori

Kampintori (ruots. Kamptorget) on Fredrikinkadun, Malminkadun ja Malminrinteen rajaama aukio Helsingin Kampin kaupunginosassa.
Tori on kolmion muotoinen. Sillä sijaitsi Kampin paloasema, joka valmistui vuonna 1893. Se oli koristeellinen tiilirakennus, jonka katolla oli torni ja tornissa kuparinen kello. Rakennus purettiin vuonna 1960. Sen jälkeen aukio oli pysäköintialueena 1990-luvun lopulle, jolloin se kunnostettiin perusteellisesti.
Aukio kivettiin migmatiitilla ja graniitilla, luonnonkivestä on tehty myös istuskelupenkkejä ja -portaita. Aukiolle on istutettu muutama puu. Kampintori palkittiin kunniamaininnalla Vuoden ympäristörakenne -kilpailussa 1998.
Kampintorilla on kuvataiteilija Ernst Billgrenin kaksiosainen taideteos, Kohtauspaikat. Torilla oleva talonmallinen osa on Suuri kohtauspaikka ja näkömatkan päässä Malminkadulla oleva osa on nimeltään Pieni kohtauspaikka. Veistoskokonaisuus on paljastettu 13. marraskuuta 1998.
Night of Hunters Tour

Muusikot

Amosin säestäjänä kiertueella toimi Apollon Musagète -jousikvartetti. Night of Hunters oli Amosin ensimmäinen kiertue, jolla häntä säestivät jousisoittajat. Euroopan-kiertueella lämmittelijänä soitti brittiläinen laulaja-pianisti Mark Hole.
Leonid Kantorovitš

Elämä

Kantorovitš syntyi Pietarissa venäjänjuutalaiseen perheeseen. Hänen isällään oli lääkärin vastaanotto Pietarissa. Kantorovitš työskenteli neuvostohalinnossa, jossa sai tehtäväkseen vanerituotannon optimoinnin.
Otto (Kreikka)

Elämä

Otto oli Wittelsbachin sukua, Baijerin kuningas Ludvig I:n poika ja sukua Bysanttia hallinneille Komnenos- ja Laskaris-suvuille.
Otto yritti hallita yksinvaltiaana, mutta historioitsija Thomas W. Gallantin sanoin, hän ei ollut tarpeeksi armoton, jotta häntä olisi pelätty, armelias jotta häntä olisi rakastettu tai tarpeeksi pätevä, jotta häntä olisi kunnioitettu.
Vuoteen 1843 mennessä tyytymättömyys oli noussut niihin mittoihin että maahan vaadittiin perustuslakia ja maata hallitsevien baijerilaisten virkamiesten lähtöä. Kun Baijerin joukot poistuivat maasta, syttyi syyskuussa armeijan ja ateenalaisten yhteinen kapina ja maaliskuussa 1844 tuli voimaan kuninkaan valtaa rajoittava perustuslaki.
Vuonna 1854 Otto luuli Osmanien valtakunnan olevan Krimin sodan vuoksi sidottuna toisaalle ja ryhtyi hyökkäykseen vallatakseen valtakuntaan kuuluvat kreikkalaisalueet. Hyökkäys oli huonosti suunniteltu, ja se torjuttiin nopeasti. Osmanien liittolaiset Englanti ja Ranska alistivat tämän jälkeen Kreikan usean vuoden brittimieliseen hallintoon ja englantilaisten ja ranskalaisten miehitysjoukkojen valvontaan.
Otto oli vallassa vuoteen 1862 asti, jolloin hän joutui lähtemään maanpakoon. Syitä tähän olivat muun muassa Oton taantumuksellisuus, katolilaisuus, perijän puute ja yhteydet korruptoituneisiin poliitikkoihin. Hän kuoli maanpaossa Baijerin Bambergissä vuonna 1867. Ottoa seurasi hallitsijana Yrjö I.
Yatta

Maantiede

Yatta sijaitsee Palestiinan Länsirannalla Hebronin kuvernoraattissa noin 9 kilometriä Hebronin kaupungista etelään. Yattan naapuripaikkakuntia ovat Zif ja Khallet al Maiyya idässä, Ar Rihiya, Wadi as Sada ja Al Fawwarin pakolaisleiri pohjoisessa, Beit Amra lännessä ja As Samu etelässä. Kaupungin korkeus merenpinnasta on noin 793 metriä.
Vuoden keskimääräinen lämpötila Yattassa on noin 18°C ja keskimääräinen sadanta 303 mm.

Historia

Yattan asuttivat aikanaan jo kanaanilaiset. Nimi Yatta on johdettu nimestä Yuta, joka tarkoittaa tasaista ja kaarevaa. Kaupunkia on pidetty myös Raamatussa esiintyvänä Juttana. Eusebios kuvaili paikkaa 300-luvulla suurena kaupunkina Beit Guvrinin eteläpuolella. Rooman valtakunnan kaudella paikkakunta tunnettiin nimellä Letaem. Nykyinen kaupunki on kuitenkin kehittynyt vasta Osmanien valtakunnan kaudella.

Väestö

Palestiinan tilastokeskuksen mukaan Yattan asukasluku oli vuonna 2016 arviolta 64 277. Vuonna 2007 vastaava lukema oli 45 424 ja vuonna 1997 22 930.
Henrik VIII (näytelmä)

Henrik VIII (engl. Henry VIII) on William Shakespearen näytelmä, jonka aiheena on Englannin kuningas Henrik VIII. Näytelmä ajoitetaan useimmiten vuoteen 1613, jolloin se esitettiin Globe-teatterissa.
Baby Love

Juoni

Elokuvan päähenkilöt Titi (Sari Sarlund) ja Mari (Baba Lybeck) pyrkivät rocktähti Mr X:n (Matti Inkinen) suosioon.
Kaimana

Kaimana on pieni satamakaupunki Länsi-Papuan saarella, Indonesiassa. Se on Kaimanan hallintoaluen pääkaupunki. Sitä palvelee Kaimanan lentoasema.
Sarah Shahi

Ura

Shahi on aiemmin menestynyt mallina ja cheerleaderina. Hän esitti DJ Carmen de la Pica Moralesia televisiosarjassa L-koodi vuosina 2005–2007. Vuonna 2007 alkaneessa Life-televisiosarjassa Shahi esitti poliisi Dani Reeseä. Lisäksi hän on vieraillut muun muassa sarjoissa Alias, Sopranos ja Teho-osasto. Vuonna 2013 Shahi liittyi Kohteen näyttelijäkaartiin ja poistui vuonna 2015.

Yksityiselämä

Shahi on etniseltä taustaltaan enimmäkseen iranilainen ja neljäsosaksi espanjalainen.
Sarah Shahi ja näyttelijä Steve Howey avioituivat 7. helmikuuta 2009 Las Vegasissa. Pariskunta sai ensimmäisen poikansa Williamin 9. heinäkuuta 2009. Tammikuussa 2015 Shahi kertoi odottavansa kaksosia, ja synnytti 1. maaliskuuta 2015 kotisynnytyksessä tytön Violet Moon ja pojan Knox Blue. 
Shahi puhuu sujuvaa englantia ja persiaa sekä hieman espanjaa. Hänellä on ruskea vyö karatessa.
Painajainen

Painajainen tarkoittaa unta, joka koetaan pahana tai ahdistavana. Painajaisia nähdään usein REM-unen aikana, joka lisääntyy aamua kohti. Monesti unien näkijä herääkin painajaisen lopuksi. Painajaisissa ihminen kokee ahdistusta, surua tai pelkoa.   
Aikuiset ihmiset näkevät vähemmän painajaisia kuin lapset. Lasten painajaisissa on usein eläimiä tai muita olentoja (usein sellaisia, joita lapsi ei ole kohdannut eläessään). Teoriaa selitetään normaalina biologisena ilmiönä ns. uhkasimulaatioteoriana. Naiset näkevät miehiä useammin painajaisia kaikissa ikäryhmissä, joskin ero on pieni. Yleisin painajaisten aiheuttaja on stressi.  
Painajaisten aiheet ovat pääsääntöisesti universaaleja eli samoja kaikille. Yleisiä teemoja ovat takaa-ajo (usein takaa-ajaja on miespuolinen), putoaminen, kuolema ja väkivalta sekä lapsilla villieläimet. Painajaisia nähdään myös traumaattisten (esimerkiksi sota) ja muiden epämukavien kokemusten jälkeen. Tällaiset painajaiset ovat usein toistuvia, ja niissä toistuvat myös samat aiheet ja ihmiset.   
Masentuneet ihmiset näkevät lisäksi muita ihmisiä enemmän unia ja painajaisia, joissa he kuolevat tai kokevat kipua. Äärimmäisen masentunut ihminen ei välttämättä herää unessa tapahtuneeseen kuolemaan kuten tavallisesti.

Painajainen suomalaisessa kansanperinteessä

Suomalaisessa kansanperinteessä painajainen tai painaja on alun perin ollut pahansuopa tumma tai musta mörkö, esimerkiksi sielu, peikko, eläin tai lintu, joka on noussut nukkuvan rinnan päälle halvaannuttaen ja yrittäen jopa tukehduttaa tämän. Olennoksi on myöhemmin käsitetty pikemminkin unihalvaus ja sen aikaansaama painon tunne rinnan päällä kuin paha uni. Sanan painajainen merkitys on kuitenkin yleistynyt tarkoittamaan myös pahoja unia. Painajaista olentona vastaa saamelaisilla Deattán-haltija.
Painajainen, joko olentona tai pahoina unina, on voinut alkaa vaivata jotakuta jatkuvasti. Tällöin on tarvittu parannusta, joka on voinut olla esimerkiksi taikatemppu tai loitsu tai näiden yhdistelmä. Eri perinteet tuntevat lukuisia eri keinoja yrittää parantaa tai ennaltaehkäistä painajainen.
Ferrari 166

Ferrari 166 on italialaisen autovalmistaja Ferrarin vuosina 1948-1953 valmistama automalli.
Aaltovektori

Aaltovektori, merkitään usein tunnuksella k, osoittaa aallon (esimerkiksi fotoni- tai elektroni-) etenemissuuntaan ja on pituudeltaan 2\pi/\lambda \! (kts. aaltoluku)
Aaltovektorilla kuvataan esimerkiksi elektronin liikettä materiaalissa. Aaltovektoria kutsutaan myös liikemäärävektoriksi (esimerkiksi fotonin liikemäärä on p = \hbar k).
Loreno Dalla Valle

Loreno Dalla Valle (s. 1956 Caltrano, Veneto, Italia) on italialaissyntyinen liikemies ja entinen poliisiupseeri, joka asuu nykyisin perheensä kanssa Suomessa. Dalla Valle on yritystoimintansa perusteella saanut liikanimen "tattikeisari".

Italialainen poliisi tapasi suomalaisen naisen

Viininviljelijäsukuun kuuluva Loreno Dalla Valle toimi Italiassa mafian vastaisessa työssä poliisiupseerina ja harrasti vapaa-ajallaan jalkapalloa. Poliisin työssään hänet palkittiin useilla kunniamerkeillä. Eräs näistä liittyy kansainvälistäkin huomiota saaneeseen tapaukseen, jossa pidätettiin muun muassa tuolloin Italiassa diplomaattina toiminut Libanonin presidentin veli Jan Michael Gemajel. Dalla Valle osallistui myös Aldo Moron murhan tutkimuksiin ja terroristijärjestö Punaisten prikaatien vastaiseen työhön.
Dalla Valle tapasi tulevan vaimonsa, suomalaisen lääkärin, Venetsiassa. Pariskunta vihittiin 1980-luvun alussa Suomessa. Dalla Vallen perhe asuu nykyään Kontiolahden Kulhossa. Aikaisemmin he ovat asuneet myös Joensuussa ja Sodankylässä. Perheen poika on Lauri Dalla Valle

Herkkutatteja Suomesta Italiaan

Loreno Dalla Valle ryhtyi sienikonsultiksi huomattuaan Pohjois-Karjalan suuret tattisadot. Hänen yrityksensä Dalla Valle Oy ostaa lähinnä herkkutattia suoraan poimijoilta ja toimittaa niitä pääasiassa Italiaan. Dalla Valle on vaikuttanut myös italialaisten sientenpoimintamatkailun syntyyn Suomessa. Hän aloitti sieniliiketoiminnan 1997 ja vuonna 1999 hän välitti Italiaan 420 000 kiloa herkkutatteja. Vuonna 2003 yrityksen omien tietojen mukaan tatteja välitettiin 80 rekka-autollista.
Dalla Valle Oy on palkittu vuonna 2003 Pohjois-Karjalan liiton Maakunnan kehittäjä -palkinnolla sekä vuonna 2004 Kauppalehden ja Balance Consulting Oy:n Maakunnan menestyjä -palkinnolla.
Vuonna 2010 Dalla Valle Oy teki 189 000 euroa voittoa.
Vuonna 2011 Dalla Valle Oy teki 606 000 euroa tappiota.
Vuonna 2012 Dalla Valle Oy teki 15 000 euroa voittoa.
Vuonna 2013 Dalla Valle Oy teki 358 000 euroa tappiota.
Vuonna 2014 Dalla Valle Oy teki 30 000 euroa voittoa.
Manilankoira

Ulkomuoto

Manilankoira muistutti paljon maltankoiraa sillä erotuksella, että oli tätä huomattavasti kookkaampi. Kirsu oli musta ja silmät suuret, kirkkaat ja mustat. Karvapeite oli pitkä, aaltoileva ja väriltään valkoinen. Keskimääräinen paino oli 7 kilogrammaa.

Luonne ja käyttäytyminen

Rotua kuvailtiin nopeasti oppivaksi ja älykkääksi.

Alkuperä

Nimensä mukaisesti manilankoira oli kotoisin Manilasta, jossa sitä pidettiin sylikoirana. Paikallisten kasvattajien mielestä se oli saarten alkuperäisrotu, mutta todennäköisempää on että se polveutui muiden bichoneiden tapaan koirista, joita eurooppalaiset kauppalaivat veivät eri puolille maailmaa. Näitä sylikoiria vaihdettiin määräkohteissa arvotavaroihin, minkä vuoksi niitä levisi huomattava määrä mm. Kuubaan, Madagascarille, Teneriffalle ja Filippiineille.  Filippiiniläiset koirat lienevätkin olleet läheistä sukua mm. bichon frisén, coton de tuléarin ja havannankoiran kanssa, ja polveutunevat vastaavista eurooppalaisista roduista, kuten maltankoirasta tai bolognesesta.
1800-luvun lopussa rouva Pidgely, englantilainen koirankasvattaja, kiinnostui rodusta ja toi sen Britanniaan. Siitä tuli erittäin suosittu Euroopassa aina 1900-luvun alkuun asti, jolloin se katosi mantereelta kokonaan. Vaikka sitä pidetään nykyisin sukupuuttoon kuolleena, Filippiinien tilanteesta ei ole varmaa tietoa ja voi olla että jossain osassa saarta olisi säilynyt harvalukuinen paikallinen populaatio.

Terveys

Rotu oli verrattain terve ja pitkä-ikäinen. Esimerkiksi yksi rouva Pidgelyn koirista eli 18-vuotiaaksi.
Rönön kihlakunta

Rönön kihlakunta (ruots. Rönö härad) oli kihlakunta Södermanlandin läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 720,37 neliökilometriä ja asukasluku 8 900 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Svärta, Helgona, Råby-Rönö, Runtuna, Lid, Ripsa, Ludgo, Spelvik, Bogsta, Sättersta, Tystberga, Bälinge, Lästringe ja Torsåker.
Kihlakunnan tuolloisista kunnista Torsåker kuuluu nykyään Gnestan kuntaan ja muut Nyköpingin kuntaan.
Rämekarvajalka

Koko ja ulkonäkö

Rämekarvajalan siipien kärkiväli on koiraalla noin 25-32 millimetriä ja naaraalla noin 32-34 mm. Perhosen siipien pohjaväri on vihertävän tummanruskea ja takasiivet ovat etusiipiä tummemmat. Siipien kuviointi erottaa rämekarvajalan sen lähilajeista. Naaraan takaruumis on koirasta selvästi paksumpi. Molemmilla sukupuolilla on kampamaiset tuntosarvet.
Toukka muistuttaa yleisemmän tuhkakarvajalan (Dicallomera fascelina) toukkaa. Se on musta ja kauttaaltaan pitkien mustien karvojen peittämä. Toukan selkäpuolella on viisi tuuheaa, mustaa karvatupsua, jotka ovat laidoilta vaaleanharmaat.

Levinneisyys ja lentoaika

Rämekarvajalka on levinnyt Eurooppaan ja Venäjälle. Euroopassa sen levinneisyysalue ulottuu Itä-Ranskasta Saksaan, Puolaan Baltiaan ja Suomeen, mutta muualta Skandinaviasta se puuttuu. Venäjällä lajia tavataan Mustanmeren pohjoispuolella, Keski-Venäjälle asti. Suomessa lajilla on vakituinen kanta vain Kaakkois- ja Etelä-Suomessa, Linjan Sipoo-Mäntyharju-Rautjärvi kaakkoispuolella. Lännenpänä on satunnaisia esiintymiä. Laji on Suomessa tulokaslaji, joka on havaittu ensimmäisen kerran vuonna 1890 Porvoosta, jonka suunnalta se on levittäytynyt muualle Suomeen.
Laji lentää Suomessa toukokuun lopusta kesäkuun loppuun. Hyvin harvinainen toinen sukupolvi lentää elokuussa. Luonnossa toisen sukupolven yksilöistä on vain yksittäishavaintoja.

Elinympäristö ja elintavat

Lajin elinympäristöä ovat suot, erityisesti harvaa ja kituliasta mäntyä kasvavat rämeet. Lajin suosiossa ovat erityisesti rämeiden avosuota vasten olevat laidat. Perhosia on toisinaan tavattu myös muissa ympäristöissä, kuten apilapeltojen tuholaisena 1930-luvulla. Perhosen esiintymät ovat paikallisia, eikä lajia yleensä tavata sen tyypillisen elinympäristön ulkopuolella.
Laji on päiväaktiivinen ja lajin koiraat lentävät auringon paistaessa, parin metrin korkeudella. Illan tullen lento rauhoittuu. Naaraat ovat selvästi koiraita vähemmän liikkeellä ja ne lentävät selvästi matalammalla. Aikuiset perhoset eivät nauti ravintoa ja elävät vain muutaman päivän. Parittelun jälkeen naaras munii 150–200 munaa, jotka se asettaa erityisesti kuiville heinänkorsille. Munarykelmiin tarttuu suojaavia karvoja naaraan takaruumiista. Toukkia voi nähdä rämevarvuilla. Toukat elävät yksin ja nuorempina piilottelevat päivisin lähellä maanpintaa. Elo-syyskuussa, kun toukat ovat kookkaampia, ne eivät enää piilottele, jolloin niitä on helppo löytää. Toukat talvehtivat. Toukka koteloituu toukokuun alussa.

Ravintokasvi

Rämekarvajalan toukka on polyfagi. Tavallisia ravintokasveja ovat monet soiden kasvit, kuten suokukka, kanerva, juolukka, mustikka, vadelma, koivut, pajut ja haapa. Myös muita ravintokasveja on havaittu.
Sholom Schwartzbard

Elämä

Schwarzbard syntyi Izmailissa, Ukrainassa juutalaiseen perheeseen. Hän kasvoi Baltan kaupungissa. Hänen 15-henkinen perheensä kuoli juutalaisvastaisessa pogromissa.
Vuodesta 1905 hän asui Itävalta-Unkarissa, jossa hän tutustui anarkismiin ja otti osaa erääseen pankkiryöstöön Wienissä ja hän joutui rangaistussiirtolaan. Vuonna 1910 hän muutti Pariisiin, jossa hän työskenteli kellokorjaamossa.
Ensimmäinen maailmansota vei Schwartzbardin Ranskan muukalaislegioonaan ja hän haavoittui rintamalla. Vuonna 1917 hän palasi Ukrainaan ja liittyi puna-armeijaan. Joidenkin tietojen mukaan hänen komppaniansa päällikkö oli Grigori Kotovski.
Schwartzbardin veli karkotettiin Ranskasta vuonna 1919, koska oli levittänyt kommunistista propagandaa. Sholom Schwartzbard itse onnistui muuttamaan Pariisiin vuonna 1920 ja sai Ranskan kansalaisuuden. Hän avasi kelloliikkeen ja liittyi anarkistiseen ryhmään.

Petljuran murha

Vuonna 1917 Schwartzbard oli matkalla Odessaan liittyäkseen punaisiin, kun hän kuuli puhuttavan, että Symon Petljura oli syyllinen Ukrainan pogromeihin. Schwartzbard päätti murhata Petljuran, joka oli Ukrainan pakolaishallituksen johtajana Pariisissa. Niinpä Schwartzbard lähestyi Petljuraa 25. toukokuuta 1926 kello 14:12, Gibertin kirjakaupan edustalla. Petljura käveli Rue Racinellä lähellä Boulevard Saint-Micheliä, Latinalaiskorttelissa. Schwartzbard  kysyi häneltä ukrainaksi: "Oletko herra Petljura ?" Petljura ei vastannut vaan nosti kävelykeppiään ylös. Schwartzbard veti pistoolin ja ampui kolme kertaa Petljuraa kohti ja sanoi kunkin laukauksen aikana "Tämä on pogromista", "Tämä massamurhasta" ja "Tämä on uhrien puolesta". Petljura kaatui jalkakäytävälle. 
Monet ukrainalaiset emigrantit pitivät Schwartzbardia Neuvostoliiton agenttina. Ukrainalaisen lähteiden mukaan GPU:n agentti Mihail Volodin saapui Pariisin ja tapasi Schwartzbardin, joka sitten alkoi seurata Petljuraa.
Schwartzbardin oikeudenkäynti alkoi 18. lokakuuta 1927. Kuuluisa ranskalainen juristi Henri Torres puolusti Schwartzbardia oikeudessa. Valamiehistö totesi hänet syyttömäksi.

Oikeudenkäynnin jälkeen

Vuonna 1928 Schwartzbard yritti muuttaa Palestiinaan, mutta britit eivät antaneet hänelle viisumia. Hän muutti Yhdysvaltoihin.
Vuonna 1937 Schwartzbard matkusti Etelä-Afrikkaan, jossa hän keräsi materiaalia suureen saksankieliseen Encyclopaedia Judaicaan. Hän kuoli 3. marraskuuta 1938. Vuonna 1967, 29 vuotta kuoleman jälkeen, hänen ruumiinsa haudattiin Israelin ja Moshav Avihayiliin.
Yann M’Vila

Pelityyli

Yann M'Vila on kommentoinut puolustavan keskikentän roolia seuraavasti: "Riistämme pallon, syötämme sen. Vastaanotamme pallon syötämme sen." Hän pelaa agreessiivisesti. Tämän nuoren lupauksen pitkät kaaripallot ovat myös todella tarkkoja. Hän on vapauttanut hyökkääjän läpiajoon oman rangaistusalueen rajalta.

Yksityiselämä

M'Vilalla on kaksi lasta, ensimmäisen hän sai 18 vuoden iässä, 2008, ja toisen vuonna 2010.

Maajoukkue

Yann M'Vila valittiin 1:tä kertaa arvokisoihin 2010, MM-kisoihin, mutta joutui luovuttamaan paikkansa. Hänen pelinumeronsa maajoukkueessa on 17, samoin kuin seurassaan.