google/wiki40b huggingface dataset:
Friedrich Engels

Friedrich Engels (28. marraskuuta 1820 Barmen, Preussi – 5. elokuuta 1895 Lontoo) oli sosialistinen filosofi ja toimi yhteistyössä Karl Marxin kanssa kommunistisen teorian luomisessa. Yhdessä he julkaisivat Kommunistisen manifestin 1848. Engels toimitti kaksi osaa Pääomaa Marxin kuoleman jälkeen.

Elämä

Engels oli menestyvän saksalaisen tekstiiliyrittäjän vanhin poika. Hänen isänsä lähetti nuoren Engelsin Englantiin auttamaan Manchesterissä sijaitsevan puuvillatehtaansa hoitamisessa. Järkyttyneenä työntekijöiden kammottavista työoloista hän aloitti raportin Työväenluokan asema Englannissa kirjoittamisen. Raportti julkaistiin 1844.
Samana vuonna Engels aloitti avustajana Deutsche-Französische Jahrbücher -lehdessä, jota  Pariisissa toimitti ja kustansi Karl Marx. Heidän ensi tapaamisellaan kävi ilmi, että heidän näkemyksensä kapitalismista olivat yhtenevät, joten he päättivät tehdä läheisempää yhteistyötä. Kun Marx karkotettiin Ranskasta tammikuussa 1845, he päättivät siirtyä Belgiaan, jossa oli suurempi mielipiteenvapaus kuin muissa Euroopan maissa.
Heinäkuussa 1845 Engels vei Marxin Englantiin, jossa he tapasivat monia chartistijohtajia, kuten George Harneyn. He palasivat Brysseliin tammikuussa 1846, jossa he perustivat kommunistisen yhteydenpito-organisaation. Heidän tavoitteenaan oli yhdistää Euroopan eri osissa asuvat sosialistijohtajat. Marxin innoittamana sosialistijohtajat pitivätkin konferenssin Lontoossa, missä muodostettiin uusi organisaatio, kommunistiliiga. Engels osallistui konferenssiin delegaattina ja vaikutti suuresti päätettyihin toimintastrategioihin.
Vuonna 1847 Engels ja Marx aloittivat yhteisen pamfletin kirjoittamisen. Se perustui Engelsin aikaisemmalle teokselle Kommunismin periaatteet. 12000-sanainen pamfletti valmistui kuudessa viikossa ja sen tavoitteena oli muotoilla kommunistinen aate tarpeeksi yksinkertaisesti, että suuri yleisö ymmärtäisi sen. Sen nimeksi tuli Kommunistinen manifesti ja se julkaistiin helmikuussa 1848. Maaliskuussa Marx ja Engels karkotettiin Belgiasta. He muuttivat Kölniin, jossa he julkaisivat radikaalia lehteä, Neue Rheinische Zeitungia.
Vuonna 1849 heidät karkotettiin Saksasta, eikä jäljellä ollut enää kuin Lontoo. Preussin viranomaiset yrittivät painostaa Englannin viranomaisia karkottamaan miehet Britteinsaarilta  todennäköisimmin Yhdysvaltoihin, mutta tuloksetta. Engels jatkoi Englannissa puuvillateollisuuden harjoittamista, eläen varsin rikkaasti, mutta nipistäen aina silloin tällöin avustuksia Marxille, joka eli perheineen yli varojensa, kovassa köyhyydessä.
Marxin kuoleman (1883) jälkeen Engels omisti loppuelämänsä Marxin teosten toimittamiselle ja kääntämiselle. Hän kuoli Lontoossa 1895.
Themistokleen muuri

Historia

Muuri rakennettiin Ateenan suojaksi Themistokleen johdolla vuonna 479 eaa. välittömästi persialaissotien jälkeen. Sodassa persialaiset olivat tuhonneet koko kaupungin. Muuri rakennettiin kiireellä ja sen rakentamiseen käytettiin jopa Kerameikoksen hautausmaan hautakiviä sekä keskeneräisen Olympieionin temppelin osia. Myöhemmin muurin yhteyteen rakennettiin niin kutsutut Pitkät muurit, jotka johtivat Pireuksen ja Faleronin satamiin ja suojasivat kaupungille elintärkeää yhteyttä merelle.
Ateenalaiset joutuivat purkamaan muurin hävittyään peloponnesolaissodan spartalaisia vastaan vuonna 403 eaa. Muurit rakennettiin kuitenkin uudelleen Kononin johdolla vuonna 394 eaa. Vuonna 338 eaa. ateenalaiset rakensivat makedonialaisten hyökkäyksen pelossa muurin eteen noin 10 metrin päähän pienemmän suojamuurin (proteikhisma) kaikkialle sinne, missä maa oli tasainen. Demetrios I Poliorketes rakensi Muusien kukkulalle muurin ja Pitkien muurien risteyskohtaan linnoituksen vuonna 295 eaa.
Vuonna 86 eaa. Sullan johdolla hyökänneet roomalaiset mursivat muurin Kerameikoksen kohdalla ja valtasivat Ateenan. Myöhemmin muurit joutuivat rappiolle. Ne eivät estäneet esimerkiksi heruleita hävittämästä kaupunkia vuonna 267. Hyökkäyksen jälkeen kaupungin ydinalueen ympärille rakennettiin uusi, pienempi muuri.
Themistokleen muurista on säilynyt osia pääasiassa Kerameikoksen alueella. Siellä sijainneen Dipylonin portin lähellä oli hautausmaa, johon haudattiin ansioituneita kaupunkilaisia. Alueelta on löytynyt suuria geometriseen tyyliin koristeltuja saviruukkuja, joita nimitetään Dipylon-ruukuiksi. Lisäksi on löydetty muun muassa Akharnikai-portin jäänteitä.

Rakenne

Muurien pituus oli noin 6,5 kilometriä, halkaisija noin 1,5 kilometriä, korkeus 8 metriä ja paksuus 3 metriä. Muuri yhtyi Pitkiin muureihin kaupungin lounaisosassa.
Waleed Al-Husseini

Waleed al-Husseini tai Walid Husayin (s. 1989 Qalqilya, Länsiranta) on palestiinalainen, esseisti, kirjailija ja blogisti. Vuoden 2010 lokakuussa palestiinalaishallinto pidätti hänet koska hänen väitettiin pilkkaavan islamia Facebookissa ja blogeissaan. Hänen pidätyksensä sai kansainvälistä huomiota. Hän pakeni Ranskaan vuonna 2011 kun palestiinalaishallinto vapautti hänet 11 kuukauden vankeuden jälkeen. Vuonna 2012 hän sai poliittisen turvapaikan Ranskasta.

Waleed al-Husseinin elämä Palestiinassa

Waleed al-Husseinin isä oli parturi. Hän opiskeli tietojenkäsittelytieteitä mutta ei saanut töitä ja teki sen vuoksi joitakin tunteja päivässä töitä isänsä parturiliikkeessä. Hän oli perustanut Facebookiin kolme ryhmää missä arvosteli islamia ja uskontoja. Hän kirjoitti blogiinsa ja Facebook -sivulle kotoaan ja käytti väärää nimeä, mutta hänen äitinsä näki joitakin hänen ateistisia kirjoituksiaan ja lopetti heidän kotinsa internet -yhteyden jotta al-Husseini ei kirjoittaisi enää sellaisia.
Al-Husseini alkoi sen jälkeen käymään paikallisessa nettikahvilassa jossa vietti aikaansa jopa yli seitsemän tuntia päivässä, mikä herätti kahvilan omistajan epäilyt. Kuukausien tarkkailun jälkeen omistaja lähetti Palestiinan tiedustelupalvelulle ottamiaan kuvankaappauksia ja Facebook -sivuista. TIedustelupalvelu seurasi Waleed al-Husseinia kahvilassa viikkoja jonka jälkeen hänet pidätettiin 31. lokakuuta 2010. Hänet pidätettiin koska hän oli pilkannut islamia ja arvosteli islamin kannattajia.

Pidätys ja pako Ranskaan

Hän oli pidätettynä 11 kuukautta ilman oikeudenkäyntiä ja laillista perustetta. Kansainvälinen huomio sai kuitenkin palestiinalaishallinnon viemään Waleed al-Husseinin tapauksen oikeuteen jossa hänet tuomittiin ehdonalaiseen vankeuteen vuoden 1960 lain mukaan jumalanpilkasta. Päästyään pois vankilasta oikeudenkäynnin jälkeen hän pakeni ensin Jordaniaan ja sen jälkeen sieltä Ranskaan. Vuonna 2012 hänelle myönnettiin Ranskassa turvapaikka poliittisilla perusteilla. Hän on Ranskassa tunnettu sananvapauden kannattaja ja nyky-islamin arvostelija
Vuonna 2013 hän oli mukana perustamassa Ranskan entisten muslimien neuvostoa (le Conseil des ex-musulmans de France eli CEMF). Entisten muslimien neuvosto ajaa sananvapautta ja oikeutta olla ateisti sekä arvostella uskontoja.
Hän kirjoitti ensimmäisen kirjansa ensimmäisen kirjansa vuonna 2015.
Anneli Vainio

Anneli Vainio on suomalainen anestesiologian erikoislääkäri, lääketieteen tohtori, joka on kivunhoidon asiantuntija. Hän on kirjoittanut kivunhoidosta useita kirjoja. Vainio asuu Ranskassa.
Tamminiemen saunaseura

Tamminiemen saunaseura oli presidentti Urho Kekkosen lähipiirin muodostama yhteisö, joka keskusteli ja päätti saunoessa maan asioista. He kokoontuivat Tamminiemen hirsisaunaan, jonne kutsuttiin usein merkittäviä päättäjiä ja johtajia, joiden mielipiteisiin pyrittiin vaikuttamaan. Ryhmän vakiojäseniin kuuluivat Kekkosen lisäksi mm. Paavo Kastari, Jouko Loikkanen, Juho-Eino Niemi ja Kustaa Vilkuna.
Lauantaisauna Tamminiemessä tapahtui virallisesti protokollan mukaisesti: saunavieraat tulivat viittä vaille viisi ala-aulaan ja sieltä mentiin viideksi saunaan. Kuudelta oli jo ruoka. Epävirallisesti yösauna alkoi kello 23 ja päättyi noin viideltä aamulla. Kekkonen oli kova saunoja ja halusi voittaa kaikki löylykisoissa, kuten usein kävikin. 
Saunassa kävi paljon neuvostojohtajia, tosin Nikita Hruštšov vain kerran. 
Kekkosen viimeisenä virkakeväänä vuonna 1981 Paavo Kastari saneli nauhalle muistiinpanoja saunailloista. Hänen puolisonsa, professori Irma Kastari, purki nauhat paperille 1990-luvun lopulla. Keskustelut on julkaistu toimittaja Pekka Hyvärisen kirjassa Suomen mies, Urho Kekkosen elämä vuodelta 2000.
On huhuttu että Yhdysvaltain tiedustelupalvelu CIA salakuunteli ainakin Tamminiemen virka-asuntoa ja todennäköisesti myös saunassa käytyjä keskusteluja 1970-luvulla. Myös Yhdistyneen kuningaskunnan tiedustelupalvelun MI6:n on arveltu kuunnelleen keskusteluja.
Nykyään kyseistä saunaa voi vuokrata.
Luonnotar (sinfoninen runo)

Luonnotar op. 70 on Jean Sibeliuksen sopraanolle ja orkesterille säveltämä sinfoninen runo. Teos syntyi vuonna 1913 laulajatar Aino Acktén aloitteesta, ja teos on omistettu hänelle.
Luonnotar ammensi aiheensa Kalevalan luomiskertomuksesta, maan synnystä. Sotka munii munan veteen Luonnottaren polvelle, muna putoaa ja särkyy, ja sen kappaleista syntyvät taivas, kuu ja tähdet. Kyseessä ei ole varsinainen orkesterilaulu vaan vaativan ja kunnianhimoisen lauluosuuden takia enemmänkin "konsertto" sopraanolle ja orkesterille. Myös orkesterin osuus Kalevalan tekstin musiikillisessa tulkinnassa on erittäin keskeinen. Sävellystä on kuitenkin vaikea lokeroida oikeastaan mihinkään kategoriaan.
Luonnottaren tunnelmat vaihtelevat pelkistetystä arkaaisuudesta 1900-luvun alun säveltaiteen moderneihin tyylikeinoihin ja hurmokseen. Kokonaisuudessaan sävellykselle on luonteenomaista panteistinen sävy.
Lauluosuuden suuren haastavuuden vuoksi Luonnotarta esitetään verrattain harvoin. Suomen kielen vaikeuden takia teos ei ole myöskään vakiintunut maailmanlaajuiseen ohjelmistoon, toisin kuin Sibeliuksen monet muut merkkiteokset. Siitä on kuitenkin olemassa useita onnistuneita levytyksiä.
Musiikintutkijoiden piirissä Luonnotarta pidetään yhtenä Sibeliuksen onnistuneimmista saavutuksista. Varsinkin teoksen orkestraatiota on kiitelty. Sibelius onnistuu melko niukoista keinovalikoimista huolimatta loihtimaan kiehtovia sointitehoja, jotka tulkitsevat osuvasti Kalevalan runon tunnelmia. Esimerkiksi ”suuri tuulenpuuska” saa kuvauksensa patarumpujen levottomista tremoloista ja kahden harpun glissandoista. Sävellyksestä löytyy myös piirteitä, jotka tuntuvat jälkikäteen ajatellen suorastaan huomiota herättävän moderneilta. Tällaiseksi voi laskea muun muassa pikkolohuilun ja bassoklarinetin neljän oktaavin etäisyydellä soittamat kirpeät unisonokulut, jollaisista tuli vuosikymmeniä myöhemmin yksi Dmitri Šostakovitšin tavaramerkeistä. Moderneihin piirteisiin kuuluvat myös esimerkiksi jossain määrin dissonoivat sävellajisuhteet, kuten tritonuksen käyttö (tässä tapauksessa muun muassa fis-mollin ja C-duurin vastakkainasettelu). Teos huipentuu vangitsevaan hiljaiseen päätökseen: jaettujen viulujen soittamiin korkeisiin Fis-duuri-soinnun säveliin ja sopraanon viimeisiin sanoihin: ”Ne tähiksi taivaalle...”
Verwall

Verwall on Itäisiin Alppeihin kuuluva vuoristoalue Itävallan Tirolin ja Vorarlbergin osavaltioiden rajalla.
Vuoristoalueen korkein huippu on Hoher Riffler (3 168 m; koordinaatit 47°6′58″N, 10°22′16″E).
Wilson Yip

Wilson Yip Wai-Shun (kiin. 葉偉信; s. 23. lokakuuta 1963 Brittiläinen Hongkong) on hongkongilainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä. Hän on ohjannut muun muassa elokuvat Bio Zombie, The White Dragon, SPL-Hong Kong Force, Dragon Tiger Gate, Flash Point, Ip Man ja Ip Man 2.
Angela Hammitzsch

Angela Franziska Johanna Hammitzsch (o.s. Hitler, myöh. Raubal) (28. heinäkuuta 1883 Braunau am Inn, Itävalta – 30. lokakuuta 1949) oli Adolf Hitlerin sisarpuoli.
Angela Hitler oli isänsä Alois Hitlerin ja äitinsä Franziska Matzelbergerin toinen lapsi. Erottuaan ensimmäisestä vaimostaan Anna Glasl-Höreristä Alois oli mennyt naimisiin talouden keittäjättären Franziskan kanssa. Pariskunnalle oli syntynyt aiemmin poika Alois Hitler Jr. Franziska kuoli vain vuoden kuluttua Angelan syntymästä ja Alois naikin pian Franziskaa seuranneen kodinhoitajan ja serkkunsa Klara Pölzlin. Aloisin ja Klaran kaksi ensimmäistä lasta kuolivat alle kahden vuoden iässä. Kolmas lapsi Adolf jäi henkiin ja sisarukset kiintyivät toisiinsa. Angela on ainoa sisaruksista, jonka Adolf mainitsi kirjassaan Taisteluni (saks. Mein Kampf).
Angelan isä kuoli 1903 ja äitipuoli 1907. Noihin aikoihin Angela meni naimisiin verovirkailija Leo Raubalin kanssa ja pariskunta sai kolme lasta. Poika, joka sai nimekseen myös Leo syntyi 1906. Tytär Angelika Maria syntyi 1908 ja toinen tytär Elfriede 1910.
Adolf ja Angela eivät pitäneet juurikaan yhteyttä noin kymmeneen vuoteen. Adolf eli köyhää kiertolaisen elämää aluksi Wienissä ja myöhemmin Münchenissä. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua hän liittyi Saksan armeijaan. Todennäköisesti vasta sodan jälkeen 1919 Angela otti yhteyttä uudestaan armeijasta kotiutuvaan veljeensä, joka nousi pikkuhiljaa Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen johtajaksi. 
Puolueen noustua epäonnistuneen oluttupavallankaappauksen aiheuttamasta alennustilasta Adolf Hitler alkoi ansaita mukavasti puoluejohtajana ja myös ”poliittisen omaelämänkertansa” Mein Kampfin rojalteilla. Hitler osti Obersalzbergista itselleen maalaisasunnon ja kutsui Angelan tyttärineen hoitamaan taloa 1928. Vanhemmasta tyttärestä Angelika ”Geli” Raubalista tuli pian setänsä suojatti. Monien historioitsijoiden mukaan Adolf Hitlerillä ja Gelillä oli suhde, joka päättyi Gelin itsemurhaan 1931. 
Pian tapauksen jälkeen Angela lähti Obersalzbergista ja muutti Dresdeniin. Adolf katkaisi suhteensa Angelaan ja ei osallistunut edes tämän häihin, kun Angela meni naimisiin dresdeniläisen professori Martin Hammitzschin kanssa. Toisen maailmansodan aikana sisarukset pitivät kuitenkin jonkin verran yhteyttä. Angela toimi välittäjänä Hitlerin ja muun suvun välillä, koska Hitler ei halunnut kontaktia sukulaisiinsa. Vuonna 1941 Angela myi kirjoittamansa muistelmat yhteisistä vuosistaan Adolf Hitlerin kanssa Eher Verlag -kustantajalle. Hän ansaitsi kirjalla 20 000 valtakunnanmarkkaa.
Dresdenin tuhouduttua liittoutuneiden pommituksissa sodan viimeisenä keväänä Hitler muutti Angelan jälleen Berchtesgadeniin, jotta tämä välttyisi jäämästä puna-armeijan vangiksi. Hän myös myönsi sekä Angelalle että nuoremmalle sisarelleen Paulalle 100 000 markan avustuksen ja määräsi testamentissaan heille maksettavaksi 1 000 markan suuruisen eläkkeen kuukausittain. Sodan jälkeen Angela puhui veljestään lämpimästi ja julisti lapsekkaasti uskovansa, että Hitler olisi lakkauttanut keskitysleirit, mikäli olisi tiennyt mitä niissä tapahtuu.
Inazuma (1932)

Palvelus

Alus muodosti Tyynenmeren sodan alkaessa sisaralustensa kanssa 6. hävittäjäviirikön. Alus osallistui viirikön mukana Malesiaan ja Alankomaiden Itä-Intiaan tehtyihin maihinnousuihin sekä Midwayn taisteluun. Se liitettiin viirikön mukana osaksi 4. hävittäjälaivuetta, jonka tehtävänä oli toimittaa täydennyksiä Guadalcanalille.
Kanavanippu VHF C

Kanavanippu VHF C on vuonna 2011 aloitettanut uusi DNA:n digitaalisen televisioverkon DVB-T2-tekniikalla toteutettu kanavanippu. Kanavanippu käyttää videon pakkaukseen MPEG-4 AVC/H.264-koodekkia. Valtioneuvosto myönsi 31. maaliskuuta 2011 verkkotoimiluvan DNA Oy:lle, samalla myönnettiin myös ohjelmistotoimiluvat VHF-C-kanavanippuun. Kanavapaketti käyttää VHF-taajuuksia ja saattaa tarvita erillisen antennin tavallisemman UHF-antennin lisäksi. DNA:n VHF-C-multipleksi käyttää paikoitellen myös SFN-teknologiaa, joten samaa taajuutta käyttää useampi lähekkäinen lähetysasema. Esimerkiksi Tampereen ympäristö on katettu sijoittalla lähetysasemat ympäristökuntiin (Kangasala, Vesilahti, Valkeakoski)
Duane Roland

Elämä ja ura

Duane Roland syntyi Jeffersonvillessa, Indianassa, mutta varttui Jacksonvillessä, Floridassa. Hänen perheessään esiintyi musikaalisuutta, äiti soitti pianoa ja isä kitaraa. Rolandin ensimmäinen soitin oli rummut, mutta lopulta hän ryhtyi kitaristiksi. Hän soitti lukuisissa yhtyeissä, kunnes hän liittyi Molly Hatchetiin vuonna 1975. 
Molly Hatchet on ollut suosittu Yhdysvalloissa 1970-luvun lopulta alkaen. Roland soittaa seitsemällä yhtyeen studioalbumilla. Hänen soittimiaan olivat Gibson Flying V sekä kaksikaulainen Gibson SG. Roland osallistui yhtyeen kappaleiden "Bloody Reunion" ja "Boogie No More" kirjoittamiseen. Hän erosi Molly Hatchetista vuonna 1990. Musiikki ei tämän jälkeen ollut Rolandille enää leipätyö. Hän omisti toimistotarvikkeita valmistavan yrityksen ja työskenteli myös puhelinkeskuksen hoitajana. 
Roland palasi musiikkielämään vuonna 2002, kun hän liittyi vanhan yhtyetoverinsa Dave Hlubekin perustamaan Southern Rock Allstars -yhtyeeseen. Roland perusti muiden entisten Molly Hatchet -jäsenien kanssa Gator Country-yhtyeen vuonna 2005. 
Duane Roland löydettiin kuolleena kotonaan St. Augustinessa 19. kesäkuuta 2006. Kuolinsyy oli luonnollinen. Hän oli vielä toukokuussa esiintynyt Gator Countryn kanssa.
Phong-varjostus

Phong-varjostus on kolmiulotteisessa grafiikassa käytetty varjostusmenetelmä, jossa polygonin valaistus lasketaan sen normaalien perusteella.
Phong-menetelmä on raskaampi laskea kuin tasainen varjostus ja Gouraud-varjostus, mutta tarkempi etenkin melko suuripolygonisissa "kiiltävissä" kappaleissa. Phong-varjostuksessa pinnan sisäpisteiden valaistus lasketaan erikseen, kun taas Gouraud-varjostuksessa valaistuskaava lasketaan vain kulmapisteille ja keskiosan värit interpoloidaan kulmapisteiden valaistuksesta.
Phong-varjostus on nykyisin esimerkiksi tietokonepeleissä yleisesti käytetty menetelmä.

Phongin heijastusmalli

Phong-varjostus perustuu Phongin heijastusmalliin (tai Phongin valaistusmalliin), jonka kehitti vietnamilaissyntyinen tietokonegrafiikan tutkija Bui Tuong Phong Utahin yliopistossa vuonna 1973. Siinä valonlähteestä tulevan valon heijastuminen kappaleesta jaetaan spekulaariin heijastukseen, joka kohdistuu vahvimpana suoraan katsojaan, diffuusiin heijastukseen, joka kohdistuu yhtä vahvana kaikkiin suuntiin ja ambientiin heijastukseen, joka simuloi ympäröivistä kappaleista tulevaa valoa. Heijastuva valo lasketaan spekulaaria, diffuusia ja ambientia komponenttia vastaavista muuttujista (jotka kuvaavat karkeasti kappaleen heijastusominaisuuksia) ja valonlähteen, kappaleen pinnan ja katsojan välisistä kulmista.
Phongin heijastusmalli on paikallinen valaistusmalli , eli se ei ota huomioon ympäröivistä kappaleista heijastuvaa valoa (muuta kuin karkeana, jokaisessa kohdassa samansuuruisena ambient-kertoimena), mutta valonlähteitä voi olla useampia. Phongin heijastusmalli ei perustu niinkään valon fysikaalisiin ominaisuuksiin, vaan on kokemuspohjainen.
Aavikkokilli

Ulkonäkö ja koko

Lajin urokset ovat naaraita suurikokoisempia. Koiraat tunnistaa kirkkaansinisestä värityksestä, naaraat ovat pronssisen värisiä. Aavikkokilli on pieni ja lyhytikäinen kala, se kasvaa parhaimmillaan vain viiden senttimetrin mittaan ja elää korkeintaan kaksi vuotta.

Levinneisyys ja elinympäristö

Aavikkokilli elää Pohjois-Amerikassa lähinnä Meksikossa ja Yhdysvalloissa. Lajia esiintyy makeassa vedessä. Aavikkokillille sopivin veden pH-arvo on 7-8 ja veden kovuus 13-19 °dH. Lajin uhanalaisuusluokitus on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan vaarantunut.
Joël Blomqvist

Joël Blomqvist (15. marraskuuta 1840 – 30. lokakuuta 1930) oli ruotsalainen tapetoija, joka toimi nuoresta lähtien urkurina ja laulunjohtajana vapaakirkollisissa tilaisuuksissa. Hän oli myös virsirunoilija, säveltäjä ja saarnaaja.

Elämä

Blomqvist oli tukholmalaisen räätälin poika, hänestä tuli tapettimestari ja hän sai työpaikan 19-vuotiaana Uppsalassa. Herätysten ajan viestit tavoittivat hänet ja hänestä tuli Uppsalan kaupunkilähetyksen kiertävä saarnaaja, kolportööri 1874. Hän kiersi pitkin Uppsalan seutuja, saarnasi, lauloi ja möi kirjallisuutta. Muutaman vuoden kuluttua hän muutti Gävleen, sitten Tukholmaan, Matalaan ja lopulta Itä-Götanmaan Kullerstadiin, jossa hänen poikansa oli kirkkoherrana. Siellä hän myös kuoli. 
Blomqvist kuului aluksi Evankeliseen Isänmaansäätiöön (Evangeliska Forsterlandstiftelsen) mutta siirtyi myöhemmin Ruotsin lähetysliiton (Svenska Missionsförbundet) jäseneksi.  
Blomqvist kirjoitti kaikkiaan n. 400 hengellistä laulua ja sävelsi lähes yhtä monta. Hänen laulunsa yhdistivät vanhaa herrnhutilaista perinnettä amerikkalaistyylisen herätyslauluihin ja hänen sävelmänsä liittyvät myös ruotsalaiseen kansansävelmien perinteeseen. 
Blomqvist julkaisi useita laulukokoelmia, ensimmäisen kokoelmansa ”Kaanan” hän julkaisi 1867, ja sen jälkeen mm.” Fridstoner” ja ”Sabbatsklockan” jota pidetään hänen tärkeimpänä laulukokoelmanaan.  Kirjojen kustantaminen ei sujunut häneltä odotetusti ja hän joutui tämän takia taloudellisiin vaikeuksiin. 
Hänen laulujaan on käännetty myös suomeksi. Ruotsin kirkon virsikirjan ekumeenisessa osastossa on kolme hänen tekstiään.  Hengellisessä laulukirjassa on 18, Siionin Kannel-kirjassa 14 Blomqvistin kirjoittamaa tai säveltämää laulua. Hänen laulujaan on myös muissa suomalaisissa hengellisten laulujen kokoelmissa esim. Siionin laulut, Siionin matkalaulut ja Seurakunta laulaa.
Bad Blood (kappale)

Julkaisu ja vastaanotto

Swift kertoi Rolling Stonen haastattelussa kirjoittaneensa kappaleen naisartistista, joka yritti sabotoida hänen konserttikiertuettaan vuonna 2014. Kappaleesta julkaistiin kaksi eri versiota, joista toisessa on mukana rap-artisti Kendrick Lamar. Alkuperäinen kappale nousi Billboard Hot 100 -listalla 78. sijalle, ja remix-versio kärkisijalle samalla listalla.
”Bad Blood” sai kriitikoilta huonon vastaanoton. Sen sijaan kappaleen remix-versio sai pääasiassa positiivisia arvosteluja. The Edge kirjoitti, että remix-version elektroniset piirteet antavat kappaleelle mielenkiintoisemman puolen ja ylisti Lamarin yksinkertaisia, mutta vaikuttavia lauluosuuksia.

Musiikkivideo

Kappaleen musiikkivideo julkaistiin Billboard Music Awards -palkintogaalassa 17. toukokuuta 2015. Videossa Swift joutuu läheisen ystävänsä petetyksi ja kokoaa armeijan kostoksi. Hän alkaa harjoitella tulevaa taistelua varten, jotta on valmis kohtaamaan vihollisensa voimakkaampana.
Videossa nähdään monia tunnettuja julkisuuden henkilöitä, jotka Swiftin mukaan saivat itse valita hahmonsa nimen ja persoonan. Rolling Stone kuvaili sitä futuristiseksi, film noir -henkiseksi musiikkivideoksi. Video voitti palkinnot vuoden 2015 musiikkivideosta ja parhaimmasta yhteistyöstä MTV Video Music Awards -palkintogaalassa.
Lockheed S-3 Viking

Lockheed S-3 Viking on Lockheedin valmistama yhdysvaltalainen sotilaskone. Tehtävinä ovat sukellusveneiden etsiminen ja tuhoaminen, tiedustelu sekä ES-3-versiolla elektroninen sodankäynti. Myöhemmin tehtävänkuvaan lisättiin rynnäköinti ja ilmatankkaus.

Historia

1960-luvun puolivälissä Yhdysvaltojen laivasto käynnisti suunnittelukilpailun, jonka tavoitteena oli tuottaa korvaaja potkurimoottoriselle Grumman S-2 Tracker -sukellusveneentorjuntakoneelle. 4. elokuuta 1969 Lockheedin suunnittelema S-3 valittiin kilpailun voittajaksi ja koneesta tilattiin kahdeksan YS-3A prototyyppiä. Ensimmäinen koelento suoritettiin 21. tammikuuta 1972. S-3 tuli palveluskäyttöön vuonna 1974 ja S-3A-koneita valmistettiin 186 kappaletta vuosina 1974–1978.
Pyövelitkin kuolevat

Tuotanto ja vastaanotto

Heydrichin murhan jälkeen Lang ja Brecht alkoivat suunnitella aiheeseen liittyvää fiktiivistä elokuvaa vuonna 1942. Brecht ei puhunut englantia, joten saksaa osaava John Wexley palkattiin auttamaan käsikirjoituksen kirjoittamisessa. Brechtin ja Wexleyn yhteistyöstä muodostui ongelmallinen, sillä heistä tuli toistensa kilpailijoita. Brecht kertoi Wexleylle ideoitaan saksaksi, ja Wexley saneli ne eteenpäin lisäten omia ajatuksiaan.
Elokuvan kuvakset alkoivat lokakuussa 1942. Langin ja Brechtin suhde oli tässä vaiheessa muuttunut heikoksi, ja Brechtin mukaan ensimmäinen kuvattu kohtaus oli sellainen, jonka sekä hän että Wexley olivat hylänneet. Praha lavastettiin General Service Studion tiloihin sota-ajan rajoitetulla pienellä budjetilla.
Jälkituotannon aikana Lang haukkui Anna Leen roolisuoritusta. Lang oli ottanut Leen jo kuvausten aikana silmätikukseen.
Vaikka elokuvan tuotannossa oli vaikeutensa, Pyövelitkin kuolevat sai posiitivisen vastaanoton sekä yleisöltä että pääsääntöisesti myös kriitikoilta. Elokuva oli ehdokkaana kahteen Oscar-palkintoon, kun Hanns Eisler oli ehdolla parhaasta musiikista draama- tai komediaelokuvaan ja Jack Whitney parhaasta äänityksestä.