google/wiki40b huggingface dataset:
Nebraskan lainsäädäntöelin

Nebraskan lainsäädäntöelin (engl. Nebraska Legislature, usein myös Nebraska Unicameral eli Nebraskan yksikamarinen) on Nebraskan osavaltion ylin lainsäädäntöelin. Toisin kuin kaikissa muissa Yhdysvaltain osavaltioissa, Nebraskassa on käytössä yksikamarinen lainsäädäntöelin, jota ei kaksikamaristen lainsäädäntöelinten tapaan ole jaettu edustajainhuoneeseen ja senaattiin. Nebraskan lainsäädäntöelimen jäseniä kutsutaan kuitenkin senaattoreiksi (engl. senator).
Nebraskan lainsäädäntöelin kokoontuu Nebraska State Capitolilla Lincolnissa. Senaattorien palkka on Nebraskassa vain 12 000 dollaria vuodessa.

Historiaa

Nebraskan lainsäädäntöelin oli aikaisemmin muiden osavaltioiden lainsäädäntöelinten tapaan kaksikamarinen. 1930-luvulla Nebraskassa kuitenkin innostuttiin ajatuksesta yksikamarisesta lainsäädäntöelimestä, sillä se koettiin kaksikamarista järjestelmää tehokkaammaksi ja halvemmaksi. Erityisesti Nebraskassa vaikuttanut republikaanipoliitikko George Norris kampanjoi voimakkaasti idean puolesta. Asiasta järjestettiin lopulta vuonna 1934 kansanäänestys, jonka yksikamarista järjestelmää kannattaneet voittivat äänin 286 086 – 193 152. Lainsäädäntöelin kokoontui viimeisen kerran kaksikamarisena vuonna 1935.
Yksikamarisuuteen siirtymisen myötä Nebraskan lainsäädäntöelimeen valittujen poliitikkojen määrä tippui 133:sta 43:en. Muutos myös laski huomattavasti Nebraskan lainsäädäntöelimen hallinnollisia kustannuksia, sillä lainsäädäntöelimen kulut laskivat lähes puolella viimeisen kaksikamarisen ja ensimmäisen yksikamarisen lainsäädäntöelimen kokoontumisen välillä.

Puoluejärjestelmä

Yksikamarisuuden lisäksi Nebraskan lainsäädäntöelin poikkeaa muiden osavaltioiden vastaavista järjestelmistä siinä, että lainsäädäntöelimeen valitut senaattorit eivät de jure edusta poliittisia puolueita. Tämä muutos tuli voimaan samaan aikaan, kun Nebraska siirtyi kaksikamarisesta yksikamariseen järjestelmään.
Tavallisesti Yhdysvaltain osavaltioiden lainsäädäntöelinten vaaleissa puolueet järjestävät omat esivaalit, joiden voittajat asettuvat ehdolle toisten puolueiden esivaalien voittajia vastaan varsinaisessa vaalissa. Nebraskassa järjestetään kuitenkin vain yhdet kaikille ehdokkaille yhteiset esivaalit, joiden kaksi eniten ääniä saanutta ehdokasta jatkavat varsinaiseen äänestykseen.
Vaikka Nebraskan senaattorit eivät virallisesti edusta mitään puolueita, on heidän puoluetaustansa kuitenkin käytännössä helppoa selvittää. Tästä huolimatta puoluepolitiikka vaikuttaa myös käytännössä Nebraskan lainsäädäntötyöhön vähemmän kuin muissa osavaltioissa. Puolueet eivät esimerkiksi käytä ryhmäkurin ylläpitoon piiskureita ja myös vähemmistöön jäänyt puolue saa usein huomattavan määrän komiteoiden puheenjohtajuuksia, jotka tavallisesti kuuluvat kaikki suurimmalle puolueelle.
Ensimmäinen Saigonin taistelu

Lopputulos

Yhdysvallat ja Etelä-Vietnam saivat Saigonissa sotilaallisen voiton, mutta taistelu kasvatti Vietnamin sodan vastustusta kommunismin vastaisissa maissa ja tämä todennäköisesti edesauttoi yhdysvaltalaisten vetämistä pois Vietnamista vuonna 1973.
Yrjö Wallinmaa

Yrjö August Wallinmaa (vuoteen 1912 Wallenius; 8. heinäkuuta 1892 – 4. heinäkuuta 1943 Inari) oli Oulun hiippakunnan piispa.
Wallinmaa vihittiin papiksi 1917. Vuosina 1918–1943 hän toimi monissa eri tehtävissä Oulun seurakunnissa ja lyhyen aikaa myös kirkkoherrana Iisalmessa. Vuonna 1941 hänet nimitettiin Oulun tuomiorovastiksi. Tuosta virasta hänet valittiin Oulun hiippakunnan piispaksi 8. huhtikuuta 1943.
Wallinmaa ei ehtinyt olla piispana kauan, kun hän tutustumismatkallaan pohjoisen Lapin seurakuntiin joutui neuvostopartisaanien hyökkäyksen kohteeksi 4. heinäkuuta 1943. Hyökkäyksessä, joka tapahtui Inarin Laanilassa, kuoli piispa Wallinmaa ja kolme muuta suomalaista. Yleensä hyökkäyksistä vaiettiin sotasensuurin vuoksi, mutta piispan mukana olo nosti tapauksen julkisuuteen. Piispa Wallinmaan sankarihautajaiset pidettiin 9. heinäkuuta. Hänet on haudattu Oulun hautausmaalle.
Kaede (Inuyasha)

Kaede (jap. 楓) on fiktiivinen henkilö manga- ja animesarja Inuyashassa.
Kaede on Kikyōn pikkusisko ja hänestä tuli kylän papitar Kikyon kuoltua. Hän on myös kylän vanhin ja samalla sen johtaja.
Sisarensa vaatimuksesta, Kaede puolusti kylää yōkaita vastaan Kagomen, Kikyon reinkarnaation, saapumiseen saakka 50 vuotta myöhemmin. Kaede on avustanut Kagomea ja Inuyashaa ja kertonut heille paljon hyödyllistä tietoa. Hän on myös taistellut kaksikon rinnalla useaan otteeseen muun muassa oni Urasueta vastaan, joka herätti Kikyon henkiin. Kaede rakasti siskoaan paljon tämän ollessa elossa, mutta ei ole tyytyväinen tämän zombie-muotoon vaan toivoisi, että tämä olisi mieluummin kuollut.
Hän on myös suojellut Kagomea ja tämän ystäviä usein. Inuyashan ollessa haavoittunut, hän ja Miroku loivat suojakentän etteivät yōkait pääsisi Inuyashan kimppuun. Kagome kutsuukin häntä usein "isoäidiksi", mutta vaikka Inuyasha ei alun jälkeen enää kutsukaan Kaedea aivan sellaisilla nimityksillä kuin "akka" tai "harppu", niin hänen käsityksensä tästä eivät aivan kylläkään muutu miksikään, vaan vähättelee häntä ikänsä tähden, ja kehottaakin pysymään mieluummin poissa toiminnasta – mutta hän tuntuu tämän tekevän silloin tällöin kuin Kaeden omaksi parhaaksi, ja Urasuen haavoitettua Kaedea kylään hyökätessään Inuyasha haistaakin ylilentävästä Urasuesta Kaeden veren, ja ilmeisesti juuri huolestumisen takia palaakin kylään, mutta tuntuu vähän pettyneeltä todetessaan Kaeden olevan vielä hengissä.
Sarjan jatkuessa pidemmälle Kaede esiintyy kuitenkin harvemmin, kunnes häntä ei nähdä juuri koskaan.
ECM (levy-yhtiö)

"Pohjoismaista kuulautta"

Perinteisen jazzin sijasta ECM on erikoistunut eurooppalaistyyliseen avantgarde-jazziin ja musiikkikategorioita vieroksuviin artisteihin, joiden tuotannossa on usein meditatiivisia ja maailmanmusiikille tyypillisiä piirteitä. ECM on levyttänyt myös monia nykyajan taidemusiikkisäveltäjien, kuten Arvo Pärtin teoksia. Levymerkki on tunnettu myös levytystensä tyypillisestä kuulaasta "ECM-soundista", jota luonnehditaan usein pohjoismaisen viileäksi. Levy-yhtiön motto onkin "The Most Beautiful Sound Next to Silence".

Alkuaikojen artisteja

ECM:n ensimmäinen levyjulkaisu oli amerikkalaisen pianistin Max Waldronin albumi Free at Last vuonna 1969. Alkuvuosinaan ECM erikoistui yksinomaan jazziin. Yhtiön tärkeimpiä artisteja olivat tuolloin pianistit Keith Jarrett, Chick Corea, Paul Bley, Egberto Gismonti ja Art Lande; saksofonisti Jan Garbarek, vibrafonisti  Gary Burton; rumpalit Jon Christensen ja Paul Motian; kitaristit Pat Metheny, John Abercrombie, Ralph Towner, Bill Connors ja Terje Rypdal; kontrabasistit Eberhard Weber, Arild Andersen, Charlie Haden ja Dave Holland; sekä amerikkalainen avantgarde-jazzyhtye The Art Ensemble of Chicago.

ECM New Series

Yhtiön alamerkki ECM New Series perustettiin dokumentoimaan länsimaista taidemusiikkia. Sen alla on julkaistu levytyksiä muun muassa Thomas Tallisin, John Cagen, Elliot Carterin ja Steve Reichin sävellyksistä. Jazzpianistina paremmin tunnettu Keith Jarrett on levyttänyt ECM New Series -merkille useita Bachin, Mozartin ja Šostakovitšin teoksia. Myös Jean-Luc Godardin elokuvien musiikkia on taltioitu ECM New Series -albumeiksi.

Levykannet

Myös ECM-levyjen kansitaide on tunnettu pelkistetystä ja viileästä tyylistään, jota Eicherin valvonnassa kehittivät graafikot Barbara Wojirsch ja Dieter Rehm. Lars Müller on koonnut ECM:n levykansia kuvateoksiksi Sleeves of Desire ja Windfall Light – The Visual Language of ECM.
Argentiinan futsalmaajoukkue

Argentiinan futsalmaajoukkue, "La Albiceleste", edustaa Argentiinaa kansainvälisissä futsal-kilpailuissa. Argentina on hallitseva maailman mestari (2016) ja maailman rankingissa neljäntenä . Joukkueen päävalmentajan toimii Diego Giustozzi.
Argentiina on osallistunut kaikkiin kahdeksaan FIFA Futsal World Cup -turnaukseen ja on Brasilian ja Espanjan jälkeen kolmas joukkue joka on voittanut maailmanmestaruuden (2016). Argentiina on myös voittanut etelä-amerikan mestaruuden, Copa Américan kahdesti (2003 ja 2015). Argentiina on myös voittanut toisen futsalin kattojärjestön FIFUSA:n maailmanmestaruuden 1994.
Ignacio Francisco Ducasse Medina

Ignacio Francisco Ducasse Medina (s. 8. marraskuuta 1956 Santiago de Chile) on chileläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Santiago de Chilen arkkihiippakuntaan Juan Francisco Fresno Larraín 24. maaliskuuta 1984. Hänet nimitettiin Valdivian hiippakunnan johtoon 31. toukokuuta 2002, ja piispaksi vihkiminen seurasi 13. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Francisco Javier Errázuriz Ossa, jota avustivat Cristián Caro Cordero ja Ricardo Ezzati Andrello.
Matthias Calonius

Opinnot ja yliopistoura

Calonius oli Saarijärven kirkkoherran poika. Hänen opintiensä oli poikkeuksellinen, sillä hän ei varattomuuden takia koskaan suorittanut yliopistollista perustutkintoa. Hänen pätevyytensä talousopin dosentin tehtävään hyväksyttiin poikkeusjärjestelyin 1764. Pian hän sai hoitaakseen yliopiston sihteerin tehtävän ja lainopin professorin viransijaisuuden. Kun professuuri vapautui 1778, Calonius valittiin lainopin professoriksi.
Professorina Calonius toimi voimakkaasti lainopin tieteellisen tason nostamiseksi. Monet väitöskirjat ja luennot kuvaavat osuvasti aikansa Ruotsin lainsäädäntöä, ja hänen luentojensa käsikirjoitukset ovat pääosin säilyneet. Hän luennoi latinaksi ja ruotsiksi, toimi lakimiesroolissa ruotsiksi ja julkaisi suomeksi muun muassa vuoden 1734 lain uudistetun painoksen.

Lainkäyttäjänä ja prokuraattorina

Calonius muutti 1793 Ruotsiin, kun hänet kutsuttiin Korkeimman oikeuden jäseneksi. Myös käytännön tuomarintyössä Calonius toimi tasokkaasti. Turkuun hän palasi vuonna 1800, ja vaati Suomen sodan aikana suomalaisilta uskollisuutta Ruotsille. Ruotsin menetettyä Suomen Venäjälle Calonius otti keskeisen roolin Suomen suuriruhtinaskunnan hallitusmuotoa ja lainsäädäntöä valmisteltaessa. Hän toimi ensimmäisenä Suomen prokuraattorina eli oikeuslaitoksen ylimpänä valvojana vuosina 1809–1816. Vuonna 1816 hänet nimitettiin valtioneuvokseksi. Calonius jätti jälkeensä mittavan, noin 3 600 niteen kirjaston. Calonius on haudattu Turkuun, Pyhän Katariinan kirkon hautausmaalle.

Huomionosoituksia

Calonius on kaiketi Suomen kuuluisin lakimies. Caloniuksen mukaan on nimetty Turun yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan päärakennus, Calonia. Matthias Caloniukselle nimetty Caloniuksenkatu on sekä Helsingissä, Töölössä että Porvoossa, Hornhattulassa. Hänen muistoaan vaalii nimikkoseura.
Antti Einiö

Antti Väinö Einiö (s. 17. marraskuuta 1935 Helsinki) on suomalainen musiikkielämän vaikuttaja ja monitoimimies, joka on tunnettu erityisesti isojen stadionkonserttien promoottorina. Paavo Einiö ja Kaarlo Einiö olivat hänen isoveljiään. Antti Einiö valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1957.
Antti Einiö aloitti Paavo-veljensä apuna 1950-luvulla levy-yhtiö Scandiassa ja tämän järjestämissä jazz-konserteissa. Vuonna 1959 hänet nimettiin Nor-Disc-levymerkin toimitusjohtajaksi, jossa tehtävässä hän oli vuoteen 1964. Sen jälkeen hän levytti itse pari singleä, joista parhaiten muistetaan "Farmer John" vuodelta 1964. Ruotsalainen Hep Stars otti kappaleen ohjelmistoonsa kuultuaan Andy & The Islanders -nimellä tehdyn version.
Vuosina 1961–1967 hän toimi veljensä aloittaman televisio-ohjelman Nuorten tanssihetki juontajana. Tanssihetkessä vierailivat muun muassa Small Faces sekä Sonny & Cher. TV2:n arkiston mukaan Cat Stevens sekä The Jimi Hendrix Experience vierailivat toisessa Einiön juontamassa ohjelmassa, jonka nimi oli Popkontrasteja.
Vuonna 1968 Antti ja Paavo Einiö perustivat ohjelmatoimiston Artistit, joka toimi 1970-luvun lopulle asti, kunnes verottaja haki sen konkurssiin maksamattomien verojen vuoksi. Yhtiö myi muun muassa Tapani Kansan, Jouko ja Kostin, Pepe & Paradisen, Katri Helenan, Wigwamin ja Tasavallan Presidentin esiintymisiä.
Antti Einiö toi myös 1970-luvulla maahan veljensä tavoin kansainvälisiä tähtiä, kuten Gary Glitterin ja Abban. Tätä hän teki ruotsalaisen EMA-Telstar-ohjelmatoimiston lukuun, mutta kun Artistit meni konkurssiin, Einiö perusti Paavo-veljensä kanssa Metronomen, joka keskittyi ulkomaisiin esiintyjiin. Metronome toi maahan Bob Dylanin, Dire Straitsin ja Eric Claptonin. Yritys kaatui maksamattomiin lähdeveroihin.
1980-luvun puolivälissä Einiö perusti konsulttiyhtiö ShowCo:n (Show Consultants), joka alkoi järjestää muun muassa isoja stadionkonsertteja, ensimmäisenä Dire Straitsin konsertin vuonna 1992 Olympiastadionilla. Tätä seurasivat Tina Turner, ZZ Top, Frank Sinatra, Pretenders, Sting, Iron Maiden, Eurythmics, Metallica, The Rolling Stones ja viimeisenä vuonna 1997 Michael Jackson. ShowCo oli yhteistyössä Pori Jazzien kanssa 1986–2002 ja tuotti Poriin muun muassa James Brownin ja Ringo Starrin). EMA-Telstar yhteistyön siirryttyä ShowCo:lta Welldonelle Antti Einiö järjesti konsertteja yrityksensä BestConcerts nimissä Eastway-yhtiön kanssa.
Kaarlo-veljensä tavoin myös Antti Einiö menestyi maahockeyn ja jääpallon pelaajana. Kesälajissaan hän voitti Nuijamiesten ja Huovien joukkueessa 19 Suomen mestaruutta vuosina 1953–1982 ja pelasi 16 maaottelua. Talvilajissaan hän edusti Käpylän Urheilu-Veikkoja ja voitti Suomen mestaruuden vuosina 1958 ja 1959, SM-hopeaa vuosina 1956 ja 1961 sekä SM-pronssia vuosina 1957, 1960 ja 1962.
Antti Einiö on suomentanut Nat Shapiron ja Nat Hentoffin kirjan Hear Me Talkin to Ya. Kirja julkaistiin suomeksi vuonna 1958 nimellä Jazzin vaiheita. Lisäksi Tomi Lindblom on kirjoittanut Einiön elämäkerran Rokkia ikä kaikki (2014).
Adlibris

Historia

Adlibris, alkuperäiseltä nimeltään AdLibris Bokhandel AB, perustettiin Ruotsissa vuonna 1997. Suomessa toiminta käynnistyi vuonna 2005. Vuodesta 2010 lähtien Adlibriksen on omistanut mediayhtiö Bonnier. Yrityksen liikevaihto oli vuonna 2012 noin 1,2 miljardia kruunua eli hieman yli 130 miljoonaa euroa. Adlibris työllistää lähes 200 työntekijää Tukholman, Morgongåvan ja Helsingin toimipisteissä. Ruotsin ja Suomen ohella Adlibris toimii myös Norjassa.
Yrityksen nimi tulee latinan sanoista ad libris, suomenkieliseltä merkitykseltään kirjoihin tai kirjojen luo. Se on sanaleikki sanoista ex libris.

Tilaus ja toimitus

Adlibris on verkkokirjakauppa, jonka valikoimaan kuuluvia kirjoja on mahdollista ostaa ainoastaan internetin välityksellä. Kirjat toimitetaan lähimpään postitoimipisteeseen tai haluttuun R-kioskiin.
Lentolehtinen

Lentolehtinen on laajaan jakeluun tarkoitettu suppea ja halpa painotuote, pienpainate, joita käytetään mm. tiedottamisen, mainonnan sekä poliittisen viestinnän ja propagandan välineenä. Lentolehtisestä käytetään myös sanaa lennäkki.
Lentolehtisten valmistajat ja jakelijat voivat olla valtioiden propagandakoneistoja, yksityisiä kansalaisia, poliittisia, uskonnollisia ja muita eturyhmiä tai kaupallisia organisaatioita. Niiden tarkoituksena voi olla niin tuote- tai palvelumainonta tai propaganda kuten myös esimerkiksi uusien jäsenten värvääminen organisaatioihin tai vaalikampanjoiden yhteydessä äänestäjien hankkiminen.
Lentolehtisiä voidaan jakaa mm. yleisötilaisuuksissa ja tapahtumissa tai postitse. Ilmailun kehittymisestä lähtien lentolehtisiä on jaettu muiden jakelutapojen ohella myös pudottamalla niitä lentokoneista. Nimitys "lentolehtinen" (engl. flyer) on kuitenkin tätä jakelumuotoa vanhempi ja liittyy materiaalin nopeaan levittämiseen.
Historiallisten arkkiviisujen muoto ja jakelutapa muistuttavat lentolehtistä. Julkaisumuodon käyttö tunnetaan jo kirjapainon alkuajoilta, 1500-luvulta.
Isovihan ajalta tunnetaan lentolehtinen, jonka otsikko suomeksi kuuluu: "Uusimmat kertomukset Torniosta viimekuluneiden helmikuun 16 ja maaliskuun 16 päiviltä 1715".
Tietotekniikan kehittymisen myötä julkaisuohjelmat ja internet ovat luoneet uusia mahdollisuuksia tuottaa ja käyttää lentolehtisten kaltaisia tuotteita.
Tbilisin kaupungintalo

Tbilisin kaupungintalo (georg. თბილისის მერია, Tbilisis meria) on kellotornillinen rakennus Tavisuplebis moedanin eli Vapaudenaukion etelälaidalla Tbilisissä Georgian pääkaupungissa. Rakennuksessa sijaitsevat Tbilisin pormestarin toimitilat ja Tbilisin kaupunginvaltuusto (sakrebulo).
Kaupungintalo rakennettiin Venäjän keisarikunnan aikaan 1830-luvulla, minkä jälkeen sitä on muunneltu useita kertoja. Rakennus toimi vuoteen 1879 saakka ylipoliisimestarin ja poliisilaitoksen kansliana. Vuonna 1878 julkistettiin kilpailu rakennuksen muuttamisesta kaupungintaloksi (Gorodskoj dom), ja sen voitti arkkitehti Paul Sternin ehdotus. Talon julkisivuarkkitehtuuri edustaa tuohon aikaan suosittua eksotismia uusmaurilaisine vaikutteineen. Rakennukseen lisättiin torni vuonna 1910, ja sitä laajennettiin edelleen vuonna 1912. 
Tbilisin kaupungintalossa toimii kaupunginvaltuuston ja pormestarin lisäksi useita Tbilisin hallinnollisia elimiä, kuten esimerkiksi Tbilisin kaupungin liikennelaitos, talouspolitiikan osasto, kaupungin kassa, hyvinvointipalvelujen osasto, kaupunkisuunnittelu, koulutus- ja kulttuuriosasto ja urheiluosasto. Lisäksi rakennuksessa on historiallinen apteekki.
Jon Lancaster

Jon Lancaster (s. 10. joulukuuta 1988 Leeds) on brittiläinen moottoriurheilija.

Ura

Lancaster ajoi kartingia vuosina 1999–2006, kunnes hän siirtyi kilpailemaan Formula Ford -sarjaan. Siellä hän kilpaili Star of Silverstone -sarjaa voittaen yhden kilpailun. Hän ajoi samana vuonna Formula Renault’n talvisarjassa neljä kilpailua. Vuonna 2007 Lancaster kilpaili Eurocup Formula Renault -sarjassa voittaen viisi kilpailua ja sijoittuen sarjan toiseksi. Hän ajoi samana vuonna Ranskan Formula Renault -sarjassa sijoittuen sarjan kuudenneksi. 
Vuonna 2008 Lancaster ajoi Formula 3 -eurosarjassa ART-tallin autolla sijoittuen sarjan 12:nneksi. Hän oli samana vuonna Formula 3 Masters -kilpailun kolmas. Vuonna 2009 Lancaster kilpaili FR 3.5 -sarjassa. Hän voitti yhden kilpailun ja sijoittui sarjan 13:nneksi. Vuonna 2010 hän jatkoi sarjassa ollen jälleen kolmastoista.
Vuonna 2011 Lancaster ajoi FIA Formula 2 -sarjassa kaksi kilpailua saavuttaen 14 pistettä ja neljä kilpailua Auto GP -sarjassa voittaen yhden kilpailun. Vuonna 2012 Lancaster kilpaili GP2-sarjassa Ocean Racing Technology -tallissa. Hänet kuitenkin korvattiin budjettiongelmien myötä heti kauden avausviikonlopun jälkeen Brendon Hartleyllä. Vuonna 2013 Lancaster teki paluun GP2-sarjaan Hilmer Motorsport -tallissa. Hän otti ensimmäisen GP2-voittonsa Silverstonen sprinttikilpailussa. Hän ajoi voittoon myös Nürburgringin sprinttikilpailussa. Hän sijoittui lopulta sarjan 11:ksi. Vuonna 2014 Lancaster jatkoi GP2:ssa MP Motorsport -tallissa. Hän ajoi vain kaksi kilpailua kunnes hänet korvattiin Tio Ellinasilla. Myöhemmin Lancaster palasi jälleen GP2-sarjaan korvaten Facu Regalian Hilmer Motorsport -tallissa. Hän saavutti kuusi pistettä.
Chuck Bednarik

Charles Philip ”Chuck” Bednarik (1. toukokuuta 1925 Bethlehem, Pennsylvania – 21. maaliskuuta 2015 Richland, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, jonka joukkueena oli koko hänen NFL-uransa (1949–1962) aikana Philadelphia Eagles. Hän pelasi kahdeksassa Pro Bowlissa. 
Bednarik oli pennsylvanialainen ja opiskeli Liberty High Schoolin jälkeen Pennsylvanian yliopistossa Philadelphiassa. Hän palveli toisessa maailmansodassa ja oli NFL:n vuoden 1949 ykkösvarauksen kohde. Bednarik sai lempinimensä ”Concrete Charlie” työskennellessään pelikausien välissä myyntiedustajana sementtiyrityksessä.
Bednarikin maine on osoittautunut pysyväksi: hänet otettiin vuonna 1967 Pro Football Hall of Fameen, ja vuonna 1999 hän oli Sporting News -lehden 100 suurimman jalkapalloilijan listan 54. sijalla. Hänen mukaansa on nimetty vuosittain parhaalle yliopistotasolla pelaavalle puolustajalle jaettava Chuck Bednarik -palkinto (alkaen 1995).
Professori Oak

Professori Samuel Oak on kuvitteellinen hahmo, joka esiintyy Pokémon -peleissä, animessa ja mangassa. Hän asuu Pallet Townissa, jossa hän pitää tutkimuslaitosta. Hän oli ennen Pokémon-kouluttaja, mutta on nykyään eläkkeellä. Oak on Ashin vastustajan Gary Oakin isoisä. Oak on myös mangassa ja peleissä esiintyvän May Oakin isoisä. Oakin nimi tarkoittaa suomeksi tammea. Oakin japaninkielisinä ääninäyttelijänä oli animesarjan alusta kauden 21 loppuun asti Unshō Ishizuka, kunnes hän kuoli. Hänet korvasi Kenyu Horiuchi. Englanninkielisinä ääninä ovat olleet sarjan alusta Advanced kausien jaksoon 175 asti Stan Hart ja Advanced kausien jaksosta 176 lähtien Carter Cathcart. 
Suomenkielisinä ääninä ovat olleet 
Arto Nieminen (kauden 1 jaksot 1-50, Pokémon 2 ja 4), 
Pauli Virta (kauden 1 jaksot 65–79, kauden 3 jaksot 127 ja 136 ja kaudet 4-6, Pokémon 3), 
Aarni Kivinen (kauden 3 jakso 117), 
Ossi Valo (Pokémon: Mirage-Pokémonien herra),
Vesa Hämes (kausi 7), 
Kari Tamminen (kausi 8), 
Pasi Ruohonen (kaudet 9 ja 11-17), 
Aku Laitinen (kausi 10), 
Tero Koponen (kausi 19), 
Markus Bäckman (kaudet 20-21, Pokémon-elokuva: Valitsen sinut!).

Ulkonäkö

Oak on harmaahiuksinen keski-ikäinen mies. Mangassa hänet kuvataan komeana ja huomattavasti nuorempana.
Valdemar Maununpoika

Valdemar Maununpoika (k. 1319) oli Suomen herttua, Maunu Ladonlukon pojista nuorin. Kun kuningas Birger Maununpoika kruunattiin, Valdemar sai Suomen herttuakunnakseen. Hän osallistui veljensä Eerik Maununpojan kanssa juonitteluihin Torgils Knuutinpoikaa vastaan ja myöhemmin myös Birgeriä vastaan. Vuonna 1310 solmitun sopimuksen mukaan hän sai Suomesta Turun ja Hämeen linnat. Birger vangitutti Valdemarin ja Eerikin, ja nämä kuolivat Nyköpingin linnan vankilassa (niin sanotut Nyköpingin pidot).
Tunisair

Tunisair (arab. الخطوط الجوية التونسية‎, IATA: TU, ICAO: TAR) on tunisialainen lentoyhtiö, jonka päälentokenttänä toimii Tunis-Karthagon kansainvälinen lentoasema Tunisissa. Yhtiö perustettiin vuonna 1948.
Tunisair on Arab Air Carriers Organizationin jäsen.
Jääkiekon I-divisioona 1998–1999

Pelaajatilastoja

Pistepörssin voittaja: Martin Bergeron (46+31=77), Kärpät.
Paras maalintekijä: Martin Bergeron (46), Kärpät.
Paras +/- tilasto: Karri Kivi (+54), Kärpät.
Paras torjuntaprosentti: Markus Korhonen (93,71%, 13 ottelussa), Hermes.
Jäähypörssin voittaja: Martin Bergeron (Kärpät) ja Atte Saunamäki (TuTo), 112 jäähyminuuttia.
Lviv

Historia

Kaupunki kuului Puolaan vuosina 1340–1772 ja uudelleen Puolan itsenäistyttyä vuosina 1919–1939 (muodollisesti vuoteen 1945). Vuosina 1772–1919 se kuului Itävalta-Unkarin keisarikuntaan nimellä Lemberg. Lvivissä julistettiin vuonna 1918 Itävalta-Unkarista itsenäinen Länsi-Ukrainan kansantasavalta, joka joutui Puolan–Neuvosto-Venäjän sodassa 1919 puolalaisten miehittämäksi. Pitääkseen kiinni ukrainalaisuudestaan Länsi-Ukraina sulautui Ukrainan kansantasavaltaan, mutta sodan jatkuessa 1920 alue joutui bolševistisen Venäjän haltuun puna-armeijan edetessä Puolaan Varsovan edustalle saakka. Riian rauhassa Venäjän ja Puolan kesken 1921 kuitenkin sovittiin, että Lviv ympäristöineen tuli kuulumaan Puolaan.
Vuoden 1931 väestönlaskennan mukaan kaupungin 312 231 asukkaasta oli roomalaiskatolilaisia (eli käytännössä puolalaisia) 50,44 %, juutalaisia 31,9 % ja kreikkalaiskatolilaisia (niin sanottuja uniaatteja eli käytännössä ukrainalaisia) 15,9 %. Lviv oli maailmansotien välisenä aikana tärkeä puolalaisen ja juutalaisen kulttuurin keskus.
Natsi-Saksan Puolaan 1939 tekemän hyökkäyksen jälkeen Neuvostoliitto hyökkäsi Itä-Puolaan, minkä seurauksena Lviv joutui neuvostomiehityksen alle. Tuhansia kaupunkilaisia – lähinnä puolalaista ja juutalaista sivistyneistöä – surmattiin ja pakkosiirrettiin Neuvostoliiton itäosiin.
Natsi-Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon ja sen miehittämille alueille 1941 Lviv kuului saksalaisten miehityshallintoa edustaneen Puolan kenraalikuvernementin Galitsian piiriin. Natsit murhasivat miehitysaikanaan Lvivin lähes koko juutalaisväestön, arviolta 100 000 ihmistä eli vajaan kolmanneksen kaupungin asukkaista.
Vuonna 1944 Lvivin valtasivat jälleen neuvostojoukot. Muodollisesti Puola joutui luovuttamaan Itä-Galitsian alueen myötä Lvivin Neuvostoliitolle 1945 ja edelleen Ukrainan neuvostotasavaltaan. Kaupunkiin jääneet puolalaiset (noin 100 000–140 000 ihmistä) pakkosiirrettiin nyky-Puolan alueelle.