google/wiki40b huggingface dataset:
Hadithan taistelu

Tausta

Haditha on kaupunki Irakin länsiosan Anbarin maakunnassa. Kaupungin asukasluku oli noin 100 000 ja paikallisen väestön valtaosa oli sunnimuslimeja.
1. elokuuta 2005 joukko aseistautuneita salafistiseen Ansar al-Sunnah-järjestöön kuuluneita irakilaisia kapinallisia väijytti Yhdysvaltojen Yhdysvaltain merijalkaväkeen kuuluneen kuusihenkisen tarkka-ampujaryhmän Hadithassa. Kaikki kuusi saivat surmansa ja myöhemmin kapinalliset julkaisivat videon hyökkäyksen tapahtumista.

Operaatio Quick Strike

Tarkka-ampujaryhmän väijytystä seurasi Yhdysvaltain merijalkaväen toteuttama kostoisku Ansar al-Sunnahia vasrtaan Hadithassa. Operaatio sai peitenimen Quick Strike ja sen toteuttamiseen osallistui noin 1 000 sotilasta. 
Merijalkaväen joukot aloittivat etenemisen kaupunkiin 3. elokuuta. Maajoukkojen etenemistä kaupunkiin tuettiin neljällä Bell AH-1W SuperCobra-taisteluhelikopterilla ilmasta. Ensimmäisten taistelujen aikana Yhdysvaltojen asevoimat ilmoitti noin 40:n kapinallisen saaneen surmansa. 4. elokuuta koettiin kuitenkin huomattava takaisku, kun merijalkaväen amfibiovaunu tuhoutui tienvarsipommilla tehdyssä iskussa. 15 merijalkaväen sotilasta kuoli yhden tulkkina toimineen siviilin lisäksi. 
4. elokuuta tienvarsipommin ohella merijalkaväki oli toisaalla tehnyt iskun taloon hieman itse kaupungin ulkkopuolella. Talon sisällä pidätettiin seitsemän henkilöä kapinallisiksi epäiltynä. Talosta löydettiin myös aseita, ammuksia ja räjähteitä. Tienvarsipommilla tehty isku sai kuitenkin merijalkaväen päättämään operaation toistaiseksi. Joukot kerääntyivät operaation jatkoa varten kaupungin ulkopuolella, kunnes kaupunkiin hyökättiin uudelleen 5. syyskuuta. Ennakko-odotuksista huolimatta merijalkaväki ei kohdannut tällä kertaa kaupungissa juurikaan vastarintaa ja kaupunki vallattiin.

Seuraukset

Elokuusa Yhdysvaltojen tappiot olivat kaikkiaan 21 miestä kaatuneina ja syyskuussa menetettiin vielä neljä sotilasta. Kapinallisten arvioitiin kärsineen elokuussa noin 400 miehen tappiot. Operaation aikana Hadithasta oli löydetty yli 1 000 asekätköä ja noin 400 henkilöä oli pidätetty kapinallisiksi epäiltynä. 4. elokuuta pidätetty joukko tunnusti sittemmin toteuttaneensa tarkka-ampujaryhmän väijytyksen 1. elokuuta. Lopulta yhteensä kahdeksan hegen joukkoa syytettiin Irakilaisessa tuomioistuimessa, jossa kaikki saivat kuolemantuomiot. Tuomitut teloitettiin vuoden 2006 alussa.
Didrichsenin taidemuseo

Didrichsenin taidemuseo sijaitsee Helsingin Kuusisaaressa Viljo Revellin Gunnar ja Marie-Louise Didrichsenille (synt. Granfelt) suunnittelemassa talossa.
Rakennuksen ensimmäinen osa Villa Didrichsen valmistui kodiksi vuonna 1958 ja varsinainen näyttelysiipi vuonna 1964. Museo avattiin yleisölle vuonna 1965. Didrichsenien taideharrastuksesta syntynyttä elämäntyötä ovat jatkaneet perheen neljä lasta, joista Peter Didrichsen toimii museonjohtajana.
Aluksi Didrichsenit keräsivät perinteistä suomalaista taidetta, mutta siirtyivät vähitellen modernismiin. Museossa on myös vaihtuvia näyttelyitä. Sitä ympäröivässä merenrannalla sijaitsevassa puistossa on moderneja veistoksia, muun muassa Pohjoismaiden suurin Henry Moore -kokoelma ja Marie-Louise Didrichsenin muistolle omistettu Eila Hiltusen Crescendo.
Didrichsenin taidemuseo suljettiin huhtikuussa 2013 laajamittaisen peruskorjauksen vuoksi. Se avautui uudelleen Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 2014.
Katajalampi (Luumäki)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,7 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Saunajoen valuma-alueeseen (14.187) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 73,1 metriä mpy.
Hauki-luokan yhteysalus

Muuta

Merivoimat luopui yhteysalus Hankoniemestä 2007 ja se myytiin M/s Pirkanmaan Tuki -säätiölle, joka käyttää sitä mm. Meripuolustuspiirin opetustoiminnassa. Myös Havouri myytiin siviileille lokakuussa 2013.
Meibomin rauhanen

Meibomin rauhanen eli luomitukirauhanen on kummankin silmän silmäluomen takareunuksen eteen avautuva rauhanen, josta erittyy silmäluomen reunoja voitelevaa eritettä. Se on nimetty saksalaisen anatomin Heinrich Meibomin mukaan.
Ebba Östenson

Elämä

Ebba Hilda Maria von Bonsdorff syntyi 27. toukokuuta 1894 Tampereella. Hänen vanhempansa olivat professori Carl Gabriel von Bonsdorff ja Bertha Johanna Sumelius. Ebba von Bonsdorff kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1912 ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1916. Vuonna 1919 hänestä tuli filosofian maisteri. Tätä ennen, vuonna 1917, hän oli alkanut työskennellä Söderström & co förlagin kielentarkisjana, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1947. Lisäksi hän työskenteli vuonna 1919 Ylioppilaskunnan kirjaston vanhempana amanuenssina.
Vuonna 1922 Ebba von Bonsdorff avioitui varatuomari Kaj Erik Östensonin kanssa. He saivat yhteensä kolme lasta, Gunillan vuonna 1923, Margaretan 1924 ja Catharinan 1928.
Ebba Östenson valittiin vuoden 1933 eduskuntavaaleissa kansanedustajaksi Uudenmaan läänin vaalipiiristä Ruotsalaisen kansanpuolueen edustajana. Hän ei uusinut paikkaansa vuoden 1936 eduskuntavaaleissa, mutta nousi jälleen eduskuntaan vuoden 1939 eduskuntavaaleissa. Hän uusi paikkansa vuonna 1945, vuonna 1948 ja vuonna 1951. Eduskunnassa hän pyrki muun muassa kehittämään naisten ammatillista koulutusta. Östenson myös valittiin vuoden 1950 presidentinvaalissa valitsijamieheksi. Hän putosi eduskunnasta vuonna 1954.
Östensonilla oli kansanedustajuuden lisäksi useita luottamustehtäviä. Hän oli muun muassa Naisjärjestöjen Keskusliiton varapuheenjohtaja vuodesta 1938, Suomen ruotsalaisen naisliiton (Finlands svenska kvinnoförbund) puheenjohtaja vuosina 1939-1948 ja Suomen ruotsalaisen Marttaliiton (Finlands svenska Martha-förbund) puheenjohtaja vuosina 1948-1964.
Ebba Östenson kuoli 23. elokuuta 1988 Helsingissä.
Kulman pojat

Juoni

Petri (Eero Ritala) tuhlaa tulevaisuuttaan hanttihommissa itäsuomalaisen pikkukaupungin pienessä urheiluliikkeessä. Hänen paras ystävänsä ovat suurisuinen Komentaja (Joonas Saartamo), kaveriporukan pomottaja, jonka metkuihin ovat aina valmiina lähtemään mukaan yllytyshullu Sarttila (Janne Ravi) ja kotikaupungin entinen urheilijatoivo Terho (Antti Väre). Kesäpäivät ja -yöt kuluvat leppoisan lorvailun ja pienen jäynänteon parissa.
Yhdessä nelikko kannattaa intohimoisesti kaupungin päähän potkittua palloseuraa Kulman palloa. Sen pahin vastustaja on Petrin ja hänen kavereidensa karsastama hienohelmajoukkue AC United, joka palkkaa riveihinsä maajoukkuetason vahvistuksen, Tuukka Tiensuun (Jussi Vatanen). Sankarin vastaanoton saava Tiensuu, toivevävy ja entinen koulutoveri, herättää pojissa vilunväristyksiä.
Ystävät ja joutenolo ovat aina olleet Petrille kaikki kaikessa, mutta arki kääntyy päälaelleen kun Petri tapaa elämänsä naisen Emmin (Lotta Kaihua). Tyttö vie hetkessä Petrin sydämen ja tekee tietysti muut Kulman pojat mustasukkaisiksi. Petrin onni olisi täydellinen ellei Emmi kannattaisi väärää futisjoukkuetta, ja ellei hänellä olisi vaarallisen läheiset välit poikien arkkiviholliseen, koko kaupungin rakastamaan Tuukka Tiensuuhun.
Kenttärangaistusleiri III

Kenttärangaistusleiri III (saks. Feldstraflager III) oli jatkosodan aikainen natsi-Saksan vankileiri, joka sijaitsi vuonna 1942 Taivalkoskella Pohjois-Suomessa. Sinä aikana kun leiri sijaitsi Suomessa, lähes puolet vangeista menehtyi tauteihin, aliravitsemukseen tai vartijoiden surmaamana.

Leirin perustaminen ja aika Suomessa

Kenttärangaistusleiri III perustettiin Torgau-Brükenkopsin sotilasvankilassa Saksassa 1. elokuuta 1942. Rangaistusvangit olivat pääasiassa poliittisia vankeja, Saksan hallituksen vastustajia, mutta leirillä oli myös tavanomaisia rikollisia. Noin 550 rangaistusvankia laivattiin elokuun aikana Pietarsaareen. Sieltä matka jatkui junalla ja jalkamarssilla Taivalkosken Metsäkylän Isokumpu nimisen tilan maille. Tilan mailla sijaitsi jo ennestään neuvostoliittolaisille sotavangeille perustettu leiri.
Kenttärangaistusleiri III muutettiin vuoden 1943 alusta Kenttärangaistusosasto 19:ksi (saks. Feldstraf-Abteilung 19) ja sijoitettiin Seplinoon Leningradin edustalle, mutta muutamia kurinpitovankeja jätettiin Hyrynsalmen–Kuusamon kenttäradan rakennustöihin.

Olosuhteet leirillä

Miehet tekivät metsä- ja kaivutöitä Hyrynsalmen-Kuusamon -kenttärataa varten. Kenttärangaistusleirin järjestyksen ylläpidosta vastasi erillinen SS-osasto. Aamulla työmaalle siirtyessään vankien oli marssittava paraatimarssia nelijonossa Erikaa laulaen. Tahdissa sekoavia vartijat hakkasivat. Puut kaadettiin kirveillä, maankaivu tapahtui kuokilla ja hakuilla. Rungot siirrettiin metsästä kantamalla. Miesten vaatetus oli hyvin kehnoa, lähinnä ryysyjä. Talvellakin useimmat joutuivat tekemään työtä avokäsin, vaikka alueella oli tammikuussa 1943 30 asteen pakkasia.
Karusta ilmastosta, kovasta työstä, heikosta muonituksesta ja huonoista olosuhteista johtuen suurin osa rangaistussotilaista sairastui lyhyessä ajassa. Joidenkin lähteiden mukaan vankien määrä aleni ensimmäisen puolen vuoden aikana 550:stä noin 300:een.

Yleisimmät rangaistukset

Rangaistusvangit saattoivat joutua surmatuiksi pienimmästäkin syystä. Rangaistussotilaiden saapuessa Metsäkylän koululle eräs vanki etuili ruokajonossa, jolloin hänet siirettiin sivuun ja ammuttiin välittömästi.
Suomalaisen silminnäkijän mukaan vankeja roikotettiin ranteistaan sidottuna puiden varaan kiinnitetyissä poikkipuissa kuolemaansa asti. Kiinni saadut karkaamista yrittäneet vangit ammuttiin paikalle.
Eila Minkkinen

Eila Sisko Minkkinen (s. 12. tammikuuta 1945 Konginkangas) on suomalainen kuvanveistäjä ja hopeaseppä.

Henkilöhistoria ja ura

Eila Minkkinen syntyi maanviljelijä Alle Minkkisen ja Helmi Sällisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1978 on rakennusinsinööri Veikko Niinimäki. Minkkinen aloitti opintonsa Taide­teollisen oppilaitoksen Ammattikoulun iltakoulussa metallitaiteen osastolla 1961. Samaan aikaan Minkkinen oli oppilaana kultasepän verstaassa kolme vuotta. Vuosina 1965–1969 hän opiskeli Taideteollisuusopiston Teollisen muotoilun osastolla. Minkkisellä on ollut oma studio vuodesta 1969, ensin Helsingissä ja myöhemmin Vanhassa Raumassa. Koruissa hänen pääasiallisia materiaalejaan ovat olleet hopea ja pronssi, mutta myös epätavallisemmat korumateriaalit kuten paperi. Vuonna 1986 hänen paperikorunäyttelynsä herätti laajaa huomiota. Veistosten materiaalina  on ollut lähinnä kupari. Taide­teollisessa Korkea­koulussa hän toimi tuntiopettajana 1972–1979.
Minkkisen koruja nähtiin ensimmäisen kerran Helsingissä Uudet korut -näyttelyssä 1967. Sen jälkeen teoksiaan on ollut esillä noin sadassa yhteisnäyttelyissä Suomessa ja muissa maissa ryhmänäyttelyissä yli kolmessakymmenessä maassa. Yksityisnäyttelyitä on ollut Suomessa 37.
Minkkisellä on useita julkisia teoksia ja hänen teoksiaan on useiden museoiden kokoelmissa,  Designmuseossa Helsingissä, Turun, Porin, Rauman, Lahden, Kotkan, Äänekosken ja Jyväskylän taidemuseoissa sekä Lönnströmin taidemuseossa, Lars ja Helena Pahlmanin nykykorukokoelmassa ja Korutaideyhdistyksen kokoelmassa. Hänen kaksi taideteostaan, Kesä ja Talvi ovat esillä Euroopan unionin tuomioistuimen kokoelmassa Luxemburgissa. Hänen suunnittelemansa ja valmistamansa rintakoru on nähtävänä Pariisin Musée des Arts Décoratifs´in kokoelmassa. Minkkisen töiden laaja retrospektiivinen näyttely Osaatteko valssata, neiti Minkkinen oli Rauman taidemuseossa kesällä 2015.
Valkoperäsirri

Koko ja ulkonäkö

Kesäpuvussa selkäpuoli on tummanruskea ja vatsapuoli valkea. Talvipuvussa selkä on vaaleanharmaa. Siivet ovat pitkät, ulottuvat pyrstön takapuolelle, kun lintu on maassa. Lajin pituus on noin 15–20 cm, siipien kärkiväli 34–45 cm ja paino 25-50 grammaa.

Levinneisyys

Pesii Kanadan pohjoisilla saarilla ja paikoin myös mantereella, harvinaisena myös Alaskassa. Talvehtii Etelä-Amerikassa, pääosin Andien itäpuolella Paraguaysta Tulimaahan ja Falklandsaarille. Maailman populaation koko on noin 400 000 yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Suomessa valkoperäsirri on tavattu 5 kertaa vuoteen 2006 mennessä.

Elinympäristö

Pesimäaikana tundran kosteikot, kuten suot, lampien, järvien ja jokien rannat. Muuttomatkalla ja talvehtimisalueilla se viihtyy rannikoiden vuorovesirannoilla, laguuneissa ja kosteikoilla.

Lisääntyminen

Pesä on maassa kasvillisuuden suojassa. Munia on 3 tai 4. Haudonta-aika on 21-22 päivää.

Ravinto

Syö maassa eläviä hyönteisiä, nilviäisiä, äyriäisiä ja myös hieman kasvien osia.
Ampumasuunnistus

Ampumasuunnistuskilpailu koostuu kolmesta osalajista, jotka ovat ammunta, kartanluku ja suunnistus. Kilpailijoiden välinen sijoitus ratkeaa kokonaisajan perusteella. 
Ampumapaikalla kilpailijat ampuvat osumasta kaatuviin tauluihin sekä makuulta että pystystä. Jokainen ohilaukaus tuo kilpailijalle joko sakkoaikaa tai sakkokierroksia. Aseenaan kilpailijat käyttävät pienoiskivääriä tai ampumahiihtopienoiskivääriä. Nuorten sarjoissa aseena on ilmakivääri. Nuoret ampuvat ainoastaan makuulta. Kartanlukuosuudella kilpailijat merkitsevät kilpailukarttaansa neulanreiällä joko oman tai etäisyyspisteen paikan. Virheellisestä paikannuksesta kertyy sakkoaikaa. Suunnistusosuus on rastipisteineen ja reitteineen samanlainen kuin normaali suunnistus.
Suomessa ampumasuunnistuksen kansallisena lajiliittona toimii Suomen Sotilasurheiluliitto. Liitto huolehtii ampumasuunnistuksen Suomen mestaruuskilpailujen järjestämisestä sekä nimeää edustusjoukkueen lajin maailmanmestaruuskilpailuihin. Liiton jäsenseurat järjestävät kansallisia ja alueellisia ampumasuunistuskilpailuja.
Antti Savolainen (ravivalmentaja)

Antti Savolainen (s. 5. marraskuuta 1939) on suomalainen ravivalmentaja.
Savolaisen tunnetuin valmennettava on ollut 1980-luvun alun menestyshevonen Keystone Patriot. Amerikkalaisyntyinen ori voitti Suomessa useita suurkilpailuja. Ulkomailla se saavutti Veijo Heiskasen ohjastamana ykköstilat muun muassa Sweden Cupissa 1981 sekä Napolin Lotteriassa vuonna 1983, joka on edelleen merkittävin suomalaishevosen milloinkaan saavuttama voitto. Muita Savolaisen menestyshevosia ovat olleet muun muassa Keystone Patton, Viking Way ja Viking Fakir.
Nykyään Lohjan Koisjärvellä asuva Savolainen keskittyi urallaan lähinnä valmennustoimintaan. Hän ajoi silti vuosien saatossa yli 1 200 ravilähtöä, joista Suomen Hippoksen tilastojen mukaan voitti 169. Viimeisen starttinsa Savolainen ohjasti marraskuussa 2009 Vermon raviradalla. Hän on myös pitkäaikainen Vermon Ravirata Oy:n hallituksen jäsen.
Antti Savolaisen veli Pentti Savolainen on yksi kaikkien aikojen menestyneimpiä suomenhevosten kasvattajia.
Rudolf Voderholzer

Rudolf Voderholzer (s. 9. lokakuuta 1959 München) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Münchenin ja Freisingin arkkihiippakuntaan Friedrich Wetter 17. kesäkuuta 1987. Hänet nimitettiin Regensburgin hiippakunnan johtoon 6. joulukuuta 2012, ja piispaksi vihkiminen seurasi 26. tammikuuta 2013. Pääkonsekraattorina toimi Reinhard Marx, jota avustivat Gerhard Ludwig Müller ja František Radkovsky.
Keminmaa

Maantiede

Keminmaan naapurikunnat ovat Kemi, Simo, Tervola ja Tornio.
230 metriä pitkä kalatie nousee 12 metriä ylös Isohaaran padon yli.
Keminmaa kuuluu Lapin kolmion alueeseen, jossa on  emäksisten ja karbonaattisten kivilajien ansiosta ravinteita normaalia enemmän, minkä takia vaateliaita kasvilajeja esiintyy alueella runsaasti. Siellä on lehtoja ja aapasoita. 
Keminmaalla sijaitsee kaikkiaan seitsemän Natura-kohdetta: Suuripään suo- ja lehtokohde jossa kasvaa harvinaisia lajeja, 
monimuotoinen luonnontilaiseen suoluonnon keskittymä Martimoaapa-Lumiaapa-Penikat, vetinen Kirvesaapa, Kaltiojängän lehto, Musta-aapa, Tornivaaran lehto ja rehevä Kallinkangas.

Kylät

Keminmaassa sijaitsevia kyliä ovat Hirmula, Ilmola, Itäkoski, Jokisuu, Laurila, Lautiosaari, Liedakkala, Maula, Pörhölä, Ruottala, Sompujärvi, Törmä, Viitakoski, Lassila ja Länsikoski.
Keminmaan maarekisterikylät ovat Alapaakkola, Hirmula, Ilmola, Kirkonkylä, Koroiskylä, Lautiosaari ja Liedakkala.

Historia

Asutus Kemijokivarressa on hyvin vanhaa. Keminmaan edeltäjä Kemin pitäjä oli Pohjois-Suomen vanhimpia pitäjiä ja käsitti laajimmillaan koko Peräpohjolan.
Keminmaan vanha kirkko eli Pyhän Mikaelin kirkko rakennettiin vuosina 1519–1521. Siellä makaa vuonna 1629 kuolleen kirkkoherra Nikolaus Rungiuksen kuuluisa muumioitunut ruumis. Vanha kirkko on katoliselta ajalta.
Keminmaan uusi kirkko on keisari Aleksanteri I:n määräyksestä rakennettu vuonna 1827 ja se on Carl Ludvig Engelin suunnittelema.
Toisen maailmansodan aikaan Keminmaan nykyisen vanhustentalon paikalla Kallinjärven reunalla toimi saksalaisten leipomo, jossa leivottiin kaikki Pohjois-Suomen saksalaisjoukkojen leivät. Pölhön koulussa toimi saksalaisten upseerikerho.

Hallinto

Keminmaan kunnanjohtajana on työskennellyt 1. helmikuuta 2013 lähtien Mauri Posio . Posio valittiin tehtävään 11 hakijan joukosta joulukuussa 2012.
Valtuustossa istuu tällä hetkellä 35 valtuutettua. Suurin puolue on Suomen Keskusta, jolla on 16 valtuutettua. Keminmaalaisten parhaaksi -ryhmällä on 8, Vasemmistoliitolla 5, Perussuomalaisilla 3, SDP:llä 2 ja Kokoomuksella yksi valtuutettu.

Talous

Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat älykkään liikenteen ohjaus- ja valvontajärjestelmien sekä julkisen valaistuksen toimittaja Dynniq Finland Oy, teräsrakenteisia ovia ja ikkunoita tekevä Ovira Oy ja Kuljetusliike Juhani Kiviaho.
XHD

XHD on lyhenne sanoista Extreme High Definition ja sillä tarkoitetaan teräväpiirtoakin tarkempaa tarkkuutta näytöissä. NVIDIA on määritellyt XHD:n tarkkuudeksi 1080p:tä (1920x1080 pikseliä) korkeammat resoluutiot.
Termi luotiin kaupallisiin tarkoituksiin NVIDIAn SLI-teknologiaa ja Dellin W3007-näyttöä varten.
Sound horizon

Musiikillinen tyyli

Sound Horizonin kappaleet sisältävät tarinoita, albumin jokainen kappale sisältää oman tarinansa ja albumi yhdessä muodostaa suuren tarinan. Musiikissa on vahvoja anime-vaikutteita ja Revo on säveltänyt muun muassa Gunslinger Girl -animen kappaleet. Yhtyeen sanoitukset  ovat yleensä mystisiä ja metaforisia, jopa enemmän kuin muilla J-rock-muusikoilla, ja heidän kappaleissaan ovat aiheina muun muassa sota, rikollisuus, parisuhteet, legendat, unet ja muinaiset kiroukset.

Historia

Yhtyeen alku koitti, kun Revo julkaisi musiikkituotoksiaan Internetissä kotisivuillaan 1990-luvun loppupuolella. Sound Horizon osallistui Comic Market:iin ja julkaisi heidän ensimmäisen tarina-albuminsa Chronicle:n, joka sisälsi vain instrumentaalikappaleita, satunnaisilla kerronnalla ja taustakuorolla sekä äänitehosteilla. Varsinainen laulaminen alkoi vasta heidän toisella levyllään nimeltä Thanatos.
Vuonna 2004 he julkaisivat albumin Elysion ~Rakuen e no Zensōkyoku~.

Jäsenet

Ainoastaan säveltäjä Revo on pysyvänä jäsenenä jokaisella levyllä. Muut jäsenet/tukihenkilöt vaihtelevat levyittäin.
Kuormaliina

Kuormaliina on kuorman sidontaan tarkoitettu nauhamainen tarvike joka voidaan kiristää erityisen mekanismin avulla. Liinoja on eri vahvuuksia.
Kiiltosiilikäs

Koko ja ulkonäkö

Kiiltosiilikäs on helposti tunnistettava perhoslaji. Etusiivet ovat pohjaväriltään mustanvihreät ja niissä on sininen metallinen hohde. siipien kuviointina ovat väriltään kellanvalkoisesta oranssiin vaihtelevat, epäsäännöllisen muotoiset laikut. Takasiivet ovat karmiininpunaiset. Niissä on mustia laikkuja sekä musta reunus. Ruumis on mustanvihreä, mutta keskiruumiin selkäpuolella on kaksi oranssia juovaa ja takaruumiissa kaksi leveää punaista selkäjuovaa. Siipiväli on 44–56 mm.
Toukka on tumma ja lyhytkarvainen, täysikasvuisena 45–49 mm pitkä ja muistuttaa suuresti nokkosperhosen toukkaa.

Levinneisyys ja lentoaika

Eurooppalainen laji, jonka levinneisyysalue ulottuu Espanjasta Keski-Euroopan läpi Turkkiin ja Iraniin saakka. Suomessa kiiltosiilikästä tavataan paikoin Itä-Suomessa sekä pitkin etelärannikkoa, mutta tärkeimmät esiintymät ovat Uudellamaalla. Laji lentää yhtenä sukupolvena kesäkuun lopulta elokuun alkuun.

Elinympäristö ja elintavat

Enimmäkseen päiväaktiivinen laji, joka lentää etenkin iltapäivällä, mutta saattaa tulla yöllä valolle. Kiiltosiilikäs viihtyy kosteissa lehtimetsissä, aukkopaikoilla ja metsänreunustoilla. Se on kuitenkin esiintymiseltään paikoittainen ja joskus esiintymä saattaa olla maantieteellisesti hyvinkin pienellä alueella. Lisäksi eri esiintymät ovat yleensä erillään toisistaan. Lajilla on taipumusta vaellukseen, jolloin sitä voi tavata kaukanakin tavallisten esiintymispaikkojen ulkopuolella. Useimmista muista siilikäslajeista poiketen kiiltosiilikään imukärsä on hyvin kehittynyt ja perhonen käy innokkaasti ruokailemassa kukilla, etenkin ohdakkeilla.
Naaras munii maahan 200–300 munaa. Nuoret toukat viihtyvät ryhmissä eivätkä erityisemmin piilottele. Toukka onkin tavallisin elämänvaihe, jossa kiiltosiilikkään tapaa. Toukka talvehtii ja koteloituu alkukesästä ravintokasville lähelle maanpintaa.

Ravintokasvi

Toukka on polyfagi ja elää erityisesti vadelmalla (Rubus idaeus) sekä nokkosella (Urtica dioica).
Mikko Lehtonen (jääkiekkoilija, 1987)

Ura

Lehtonen on Bluesin kasvatti ja aloitti pelaamisen 5-vuotiaana kasvattajaseura Jäähongassa. D-juniori ikäisenä hän vaihtoi EJK:hon, ja vuotta myöhemmin hänet nostettiin Bluesin C-junioreiden edustusjoukkueeseen.
Lehtonen pelasi ensimmäisen liiga-ottelunsa kaudella 2004–2005 ollessaan 17-vuotias. Kesäkuussa 2005 Lehtonen varattiin NHL:n varaustilaisuudessa Boston Bruinsiin 3. kierroksella, 83. pelaajana. Ensimmäisenä varsinaisena liigakautenaan, 2005–2006, hän pelasi 25 ottelua pistein 4+0. Ensimmäinen liigamaali syntyi Lehtosen kolmannessa liigapelissä JYPiä vastaan. Kaudella 2006–2007 Lehtonen teki läpimurtonsa ja 39 runkosarjaottelussa pisteet 6+9, mikä teki hänestä joukkueensa 11. parhaan pistemiehen. Samaisella kaudella hän pelasi uransa ensimmäiset SM-liigan pudotuspelit tehoin 1+1, ratkaisten yhden ottelun jatkoajalla.
Lehtonen teki kolmivuotisen tulokassopimuksen NHL-seura Boston Bruinsin kanssa keväällä 2007. Hän ei kuitenkaan saanut pelipaikkaa Bostonista syksyllä 2007, vaan sai palata ensimmäisen sopimuskauden ajaksi Bluesiin. Blues voitti keväällä SM-hopeaa. Seuraavaksi kaudeksi Lehtonen siirtyi Bostonin organisaatioon. Hän pääsi pelaamaan loppukaudesta 2008–2009 ensimmäisen NHL-ottelunsa Bostonissa palkinnoksi hyvistä otteista Bostonin farmijoukkueessa Providence Bruinsissa. Kaudeksi 2010–2011 Lehtonen siirtyi Ruotsin Elitserienissä pelaavaan Skellefteå AIK -seuraan.
Skellefteåssa Lehtonen muodosti Joakim Lindströmin ja Fredrik Wargin kanssa sarjan vaarallisimman hyökkyäskolmikon. Lehtonen teki kauden aikana 30 maalia ja voitti Elitserienin maalikuninkuuden. Kauden aikana hänen oikeutensa kaupattiin NHL:ssä Minnesota Wildiin. Bruins sai kaupassa maalivahti Anton Hubodinin ja antoi Wildille Lehtosen lisäksi Jeff Pennerin. Kauden jälkeen Lehtonen teki sopimuksen KHL-seura Severstal Tšerepovetsin kanssa.

Muuta

Lehtonen pelasi 13-vuotiaaksi asti myös jalkapalloa FC Hongassa, mutta valitsi lopulta jääkiekon. Lehtosen lempinimi "Bambi" on peräisin juniorivuosien verkkaisesta ja epävarmasta luistelusta, sekä hänen pitkistä raajoistaan.
Esikuvikseen Lehtonen mainitsee Teemu Selänteen, Jari Kurrin sekä Aleksandr Ovetškinin.
Oulun Kärpistä löytyy kokoniminen kaima, jolla on sama etu- ja sukunimi. Vuonna 1978 Kiimingissä syntynyt kaima pelasi puolustajana numerolla 26.
Morgammâras

Morgammâras on tunturi Inarin Lapissa Lemmenjoen pohjoispuolella. Sen korkeus on 519 metriä. Se on yksi Maarestuntureista.
RN Aretusa (1891)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 14. marraskuuta 1914.
Mustepitta

Levinneisyys

Mustepittaa tavataan Australian pohjoisosissa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 259 000 km². Sen arvellaan olevan vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Lajin ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.