google/wiki40b huggingface dataset:
Kiintopallo

Kiintopallo on maahan, ajoneuvoon, poijuun tai laivaan kiinnitetty ilmaa kevyempi alus. Myös nimitystä yleisluonteisempaa nimitystä aerostaatti käytetään. Nostovoima johtuu samasta Arkhimedeen laista, jota myös kuumailmapallo, ilmalaiva ja vapaasti lentävä vetypallo käyttää. Nostekaasuna voi olla mm. helium, vety, ammoniakki, neon tai kuuma vesihöyry. Ylesimmin käytetään heliumia.

Tekniikka

Kiinnittäviä kaapeleita voi olla yksi tai vakauden vuoksi useampiakin.
Kaapelissa voi kulkea valokaapeli, koaksiaalikaapeli tai muu viestintäkaapeli, ja sähköjohto energiaa varten.
Kiintopallo voi olla aerodynaamisesti muotoiltu.
Nostohetkellä vetyä tai heliumia pitää olla enemmän kuin kiintopallon ja kaapelin massa tarvitsee. Se parantaa vakautta tuulessa. Lisäksi vetymolekyylit ja heliumatomit tihkuvat hitaasti kaikkien mahdollisten kuoriaineiden läpi. Joten jos palloa ei voida täyttää vaikkapa kaapelin sisällä olevaa letkua myöten putoaisi juuri ilmassa pysyvästi täytetty pallo varsin pian.
Kiintopallolennon maailmanennätyskorkeus yli 10km ja tämä on erittäin vanha tieto.

Käyttö

Kiintopalloja voidaan käyttää tutkien, viestintälinkkien ja muiden tietoliikennelaitteiden alustoina. Kiintopalloja on joskus käytetty myös navigaatiomajakkojen tai muiden navigointisignaaleja antavien laitteiden alustoina. Pallojen avulla voidaan pystyttää pitkiä radioantenneja, jotka ovat samalla pallon kiinnityskaapeleita. Myös tähystyspaikka voidaan varustaa kiintopalloon (kuten tehtiin laajalti ensimmäisessä maailmansodassa), mutta nykyään samassa tehtävässä on valvontakameroita ja tv-yhtiöiden kameroita(esim. jonkun tärkeän urheilutapahtuman yhteydessä), ja mikrofoneja / akustisia sensorimuodostelmia.
Useampi mikrofoni muodostelmassa ympäri kiintopalloa, kiinnityskaapelissa ja maassa voi auttaa arvioimaan (ohjelmiston avulla) esim. ammusten lentoratoja ja ammustyyppejä. Parabolinen suuntamikrofoni alkaa olla isompi ongelma yksityisyyden kannalta.
Palloihin voidaan kiinnittää mainoksia ja kaiuttimia. Niitä käytetään myös matkustajille näkötornin asemasta, laskuvarjohyppyjen, ns. base-hyppyjen lähtöpaikkana ja elektronisessa tiedustelussa.
Yleensä tuuli on kiintopallolle ei-toivottavaa, ja tuulta on sitä enemmän mitä korkeammalla ollaan, mutta on kehitetty tuulessa pyörivä kiintopallo, joka tuottaa sähköä hyödyntäen korkealla olevaa kovempaa tuulta eli kiintopallotuulivoimala.
Dnevnik Glumova

Dnevnik Glumova (suom. Glumovin päiväkirja)  on vuonna 1923 ohjattu mykkäelokuva. Se kestää noin 5 minuuttia. Dnevnik Glumva oli venäläisen elokuvaohjaajan, Sergei Eisensteinin, ensimmäinen elokuva. Sen tuotantoyhtiö oli proletkult.
Salme Setälä

Salme Setälä (vuosina 1919–1930 Cornér; 18. tammikuuta 1894 Helsinki – 6. lokakuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen asemakaava-arkkitehti, kirjailija ja suomentaja.

Elämäkerta

Salme Setälän vanhemmat olivat valtioneuvos Emil Nestor Setälä ja kirjailija Helmi Krohn. Hän pääsi ylioppilaaksi 1911 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1917. 
Setälä toimi aluksi piirtäjänä eri arkkitehtitoimistoissa. Hänellä oli vuosina 1925–1928 AC-niminen sisustustoimisto yhdessä arkkitehti Aili-Salli Ahde-Kjäldmanin kanssa.
Setälä oli yleisten rakennusten ylihallituksen palveluksessa ylimääräisenä arkkitehtina 1929–1954 ja toimistoarkkitehtina 1954–1961. Hän keskittyi kaavoitukseen ja laati yli kolmekymmentä rakennuskaavaa eri puolille Suomea.
Salme Setälän kirjalliseen tuotantoon kuului nuortenkirjoja, romaaneita, muistelmateoksia sekä sisustus- ja keittiönsuunnitteluoppaita.
Setälän puoliso oli vuosina 1919–1930 toimittaja Frithiof Cornér (1887–1953). Heillä oli kaksi lasta, joista vanhempi on taiteen maisteri Helmiriitta Honkanen.
D-A-D

Historia

1980-luvun alkuvuosina D-A-D aloitti soittamisen Tanskassa alkuperäisellä nimellään Disneyland After Dark. Yhtyeen basisti Stig Pedersen keksi yhtyeen nimen. Nimen ideana on, että kun Disneylandiin on tullut pimeä, mitä tahansa voi tapahtua. Pedersenin mielestä nimi kuvasti hyvin yhtyeen musiikkiaan. Ensimmäisessä kokoonpanossa soittivat Jesper Binzer, Stig Pedersen, Peter Lundholm Jensen ja Stigin tyttöystävä Lene Glumer. Yhtyeen ensimmäinen konsertti oli nuorisoklubilla Kööpenhaminassa. Joulukuussa 1982 muut pakottivat Lene Glumerin lähtemään yhtyeestä, koska katsoivat ettei hän sopinut yhtyeeseen. Glumerin lähdön jälkeen yhtye jatkoi kolmijäsenisenä, kunnes 3.3.1984 Jesperin nuorempi veli Jacob liittyi yhtyeeseen. Muut jäsenet pitivät hänen liittymistään hyvänä ja ajanmyöden hän tuli osaksi yhtyettä. Koska Jacob oli jo liittyessään yhtyeeseen taitava kitaristi, nosti hän musikaalista tasoa merkittävästi.
Yhtye halusi levyttää, joten he alkoivat nauhoittaa demonauhoja treenihuoneessaan. Yhtyeen läheinen ystävä omisti levykaupan ja auttoi heitä etsimään sopivat kontaktit musiikkibisneksessä. Yhtye julkaisi ensimmäisen levyn nimeltään Call of the Wild vuonna 1986. 1989 ilmestyi levy No Fuel Left for the Pilgrims, joka julkaistiin yhtyeen viisivuotispäivänä. Levy oli menestys ja toi heille miljoonaan dollarin sopimuksen Warner Brosin kanssa. Yhtye luotti saavansa menestystä Yhdysvalloissa, mutta läpimurto jäi haaveeksi. Single Sleeping My Day Away sai soittoaikaa, mutta loppujen lopuksi he luopuivat toivosta saavuttaa menestystä Yhdysvalloissa ja päättivät keskittyä Euroopan musiikkimarkkinoille. D-A-D julkaisi 11. studioalbuminsa lokakuun 31. päivä 2011. Uusimman levyn tuottaja on aikaisimmilta levyiltä tuttu Nick Foss.
Valejalka

Valejalka eli pseudopodi on uloke, joka työntyy solusta ja mahdollistaa solun liikkumisen. Valejalkoja on monilla yksisoluisilla kuten ameboilla sekä monisoluisten valkosoluilla (makrofagit ja neutrofiilit). Myös luusolut,  eräät yksilönkehityksenaikaiset solut, fibroblastit ja syöpäsolut voivat vaeltaa.

Liike

Valejalkojen toiminta perustuu solun tukirankaan kuuluvien aktiinifilamenttien käyttöön. Solukalvon alla sijaitsevat aktiinisäikeet rakentuvat siihen suuntaan, johon solun on tarkoitus ryömiä. Solukalvo venyy aktiinisäikeiden kasvaessa, ja syntyy uloke. Tämän ulokkeen solulima jäykistyy aktiiniin kiinnittyvien molekyylien (filamiini ja gelsoliini) vuoksi. Valejalan solukalvo kiinnittyy vaelluspintaan ja solun takapää supistuu myosiinin ja aktiinin vaikutuksesta, jolloin solu liukuu valejalan suuntaan.

Luokittelu

Valejalat voivat näyttää hyvin erilaisilta, vaikka kaikki valejalkatyypit koostuvatkin aktiinista ja osittain myös tubuliinista. Aktiinisäikeet ovat organisoituneet eri tavalla eri valejalkatyypeissä.
Lobopodit ovat lyhyitä ja pulleita valejalkoja, joita esiintyy esimerkiksi ameboilla.
Filopodit ovat kapeampia valejalkoja, joilla on terävämmät päät. Filopodien sisältö on lähinnä ektoplasmaa.  
Retikulopodit ovat monimutkaisia useampien valejalkojen muodostamia epäsäännöllisiä verkkoja.
Aksopodit ovat neulamaisia valejalkoja, jotka koostuvat soluliman ympäröimästä tubuliinista.
HMS Argo (T111)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1977.
Mundilfari (mytologia)

Mundilfari on Proosa-Eddassa mies, jolla on kaksi lasta, poika ja tytär. Nämä olivat niin kauniita, että mies antoi pojalle nimeksi Máni (Kuu) ja tyttärelle Sól (Aurinko). Mutta jumalat vihastuivat sellaisesta ylimielisyydestä ja ottivat sisarukset ja asettivat heidät taivaalle. Sól sai ajaa auringon vaunuja ja Máni ohjata Kuun kulkua. Jättiläissudet Skoll ja Hati ajavat taivaankannella takaa Sólia ja Mánia.
Antti-Jussi Vahteala

Antti-Jussi Vahteala on ollut Haapaveden kaupunginjohtaja vuodesta 2014. Aikaisemmin hän työskenteli Haapaveden kaupungin talousjohtajana. Hän on syntyisin Vesannolta ja koulutukseltaan terveystieteen maisteri ja sairaanhoitaja.
Saksan arkeologinen instituutti Ateenassa

Historia

Saksan arkeologisen instituutin Ateenan osasto perustettiin vuonna 1874. Se oli tuolloin toinen Kreikkaan perustettu ulkomainen instituutti Ranskan École française d’Athènes'n jälkeen.
Instituutin historian laajimpiin ja merkittävimpiin kaivauskohteisiin kuuluu Olympia, jonka kaivaukset alkoivat heti instituutin perustamisen jälkeen vuonna 1875.

Tilat

Instituutti toimii Ateenan keskustassa Wilhelm Dörpfeldin ja Ernst Zillerin suunnittelemassa ja Heinrich Schliemannin rakennuttamassa uusklassisessa rakennuksessa. Sillä on käytössään opetus-, tutkimus-, toimisto- ja majoitustiloja. Instituutin kirjastoon kuuluu yli 75 000 nidettä. Instituutilla on vakituiset kaivaustalot eli kentällä sijaitsevat tutkimustilat Náfpliossa/Tirynsissä sekä Olympiassa.
Kolumbian departementit

Kolumbian departementit (departamento) ovat Kolumbian ylimmän tason aluehallintoyksiköitä. Niiden lisäksi maahan kuuluu pääkaupunkialue (distrito capital), joka  on hallinnollisesti Cundinamarcan departementin alainen.
Jokirauskut

Lajit

Heimon lajien fossiileista vanhimmat on ajoitettu eoseenikaudelle.Jokirauskujen heimon arvellaan eriytyneen omaksi heimokseen myöhäisellä liitukaudella tai varhaisella tertiäärikaudella. Nykyään elävät jokirauskulajit jaetaan kolmeen sukuun. Mosaikkijokirausku (Paratrygon diereba) ja siimajokirausku (Plesiotrygon iwamae) muodostavat omat sukunsa ja Plesiotrygon-suvun lajeja on vähintään 18 muun muassa tiikerijokirausku (Potamotrygon falkneri), riikinkukkorausku (Potamotrygon motora) ja mustajokirausku (Potamotrygon leopoldi). Eräät luonnontieteilijät ovat pitäneet heimoa keihäsrauskujen (Dasyatidae) alaheimona.

Anatomia

Jokirauskut ovat keskikokoisia tai suuria kaloja ja niiden ruumiin halkaisija vaihtelee 25 senttimetristä yli metriin. Rintaevät ovat suuret ja ruumis on muodoltaan pyöreä. Ohuehkossa pyrstössä on myrkyllinen piikki, jonka pisto voi olla ihmisellekin vaarallinen. Jokirauskut ovat sopeutuneet elämään makeassa vedessä. Tämä ilmenee esimerkiksi pienempänä suolan eritykseen tarvittavana peräsuolen rauhasena, veren alhaisempana ureapitoisuutena ja Lorenzinin ampullan (sähköelin) rakenteen muutoksina verrattuna merivedessä eläviin rauskuihin. Hampaat ovat pienet ja teräväkärkiset ja niitä on suussa yleensä alle 50 riviä. Jokirauskulajit ovat ovovivipaarisia eli naaras synnyttää poikasia, jotka ovat kuoriutuneet kohdussa ollessaan.Väritykseltään heimon lajit ovat pohjaväriltään ruskeita tai mustia ja niissä on vaaleita tai mustia pilkkuja ja kuvioita.

Levinneisyys

Jokirauskujen heimon lajeja tavataan Etelä-Amerikan Atlanttiin ja Karibianmereen laskevista joista, tulvametsistä, muta- tai kivipohjaisita puroita ja pienistä järvistä. Niitä elää muun muassa Amazonissa, Orinocossa, Paranájoessa ja Paraguayjoessa. Ne tulevat toimeen ainoastaan vesissä, joiden suolapitoisuus on alle 3 ppm. Aikuiset kalat syövät muita kaloja, äyriäisiä ja matoja ja nuoret kalat pääasiassa vesihyönteisiä.
Suomalaisten haploryhmän tyypit

Suomalaisten haploryhmän tyypit ovat geenitutkimusten mukaan isälinjassa tavallisimmin N1c1, I1 ja R1a, ja äitilinjassa H1f ja U5b. Itä-Suomessa N on I:tä paljon yleisempi. Länsi-Suomessa I:tä N:ää on suunnilleen yhtä paljon . Eri haploryhmät edustavat asutushistorian eri vaiheita.
Suomalaisille tyypillinen N1c1 on tullut Suomeen kaukaa idästä. Läntinen haploryhmä I ja naisten haploryhmät ovat peräisin jääkautisesta Euroopasta. R on tullut Keski-Aasiasta indoeurooppalasiten mukana.

Mitä haploryhmät kertoivat suomalaisten alkuperästä

Haploryhmien mukaan suomalaiset ovat tulleet maahamme idästä ja lännestä. 
Haploryhmä I levittäytyi Lähi-idästä jääkaudella Eurooppaan. I:n pohjoinen haara levittäytyi Skandinaviaan ja Suomeen Tanskan seuduilta jääkauden jälkeen.
N1-mutaatio tapahtui tutkijoiden mukaan Etelä-Kiinassa tai lähialueilla noin 20000 vuotta sitten. Tämän jälkeen N-ihmiset vaelsivat pohjoiseen. N1c-mutaatio tapahtui Keski-Siperiassa noin 12000 vuotta sitten. Sen jälkeen N1c-ihmiset vaelsivat Pohjois-Aasiaan
ja levittäytyivät länteen Uralin seuduille ja tulivat sieltä Suomeen. Mm suomensukuisten udmurttien ja hantien perimässä on korkeita N1c-pitoisuuksia. nenetsien perimässä on paljon tyyppiä N2.

Naisten haploryhmän H oletaan lähteneen eteläisestä Länsi-Euroopasta.

Suomalaisille tyypillisiä

Nimenomaan Suomessa esiintyy isälinjan N1c1, äitilinjan H1f ja tyyppi W. H1f:n yleisyys on 10%. Suomessa on äitilinjan hryhmistä enemmän U, W ja M. U on Suomessa yleisempi kuin Euroopassa keskimäärin.

Suomalaisten ja saamelaisten erot

Sekä suomalaisilla että saamelaisilla on paljon isälinjan itäistä haplotyyppiä N.
Saamelaisilla tyyppiä N on 42%, tyyppiä R1a 21% , tyyppiä I 31% ja tyyppiä R1b 6 %.
Saamelaisten äitilinjoissa on haplotyyppejä U ja V 90%, kun suomalaisilla vain 20%. M on saamelaislla yleisempi kuin itämerensuomalaisilla.

Suomalaisten ja unkarilaisten erot

Vaikka unkarin kieltä pidetäänkin
suomen lähisukulaisena, genettisesti unkarilaiset ovat melko erilaisia. Unkarilaissa näkyy Lähi-idästä ja idästä tulleet kansainvaellukset. Isälinjan tyyppi I kattaa 28%. R1a 22%, R1b 30%. E3b 17 % ja J 3.  Unkarilaisilla ja suomalaisilla H on yleinen eurooppalaiseen tapaan, samoin U. Myös V:tä ja W:ta on. Mutta M:n yleisyys on 24%, J:n 11.6% ja T:n 10.3.
Calibri

Calibri on sans-serif-luokkaan kuuluva kirjasintyyppi, joka kuuluu Microsoft ClearType -fonttikokoelmaan.
Calibri korvasi Microsoft Office 2007 -ohjelmistopaketissa Times New Romanin oletusfonttina Wordissa ja Arialin oletusfonttina PowerPoint-, Excel- ja Outlook-ohjelmissa. Se on oletusfonttina myös Microsoft Office 2010 -ohjelmistopaketissa.
Calibrin suunnitteli Lucas de Groot Microsoftille hyödyntämään ClearType-renderöintitekniikkaa.

Muotoilu

Calibri-fonttiin kuuluvat pehmeät, pyöristetyt kulmat ja käännökset, jotka erottuvat parhaiten isommilla fonttikooilla. Calibri kattaa latinalaisten aakkosten lisäksi kreikkalaisen ja kyrillisen kirjaimiston. OpenType-ominaisuuksiin kuuluvat muun muassa kapiteelit, ylä- ja alaindeksit sekä ligatuurit.

Saatavuus

Fontti toimitetaan Windows Vistan, Windows 7:n, Microsoft Office 2007:n ja Microsoft Office 2008 for Macin mukana. 
Calibri, kuten myös Cambria, Candara, Consolas, Constantia ja Corbel, tulee myös ilmaisen Powerpoint 2007 Viewerin sekä Microsoft Office Compatibility -ohjelmistopaketin mukana.
Fontin kaupallista versioita myyvät Ascender Corporation sekä Monotype Imaging MicroType-formaatissa osana Vista 8 Font Set package -ohjelmistolaajennusta.

Palkinnot

Calibri voitti vuoden 2005 TDC2-palkinnon kategoriassa "Type System" (kirjoitusjärjestelmä).
Juicen kirjasto

Juicen kirjasto on Tampereella toimiva kirjasto ja kulttuurikeskus. Se perustettiin vuonna 2011. Se sijaitsee Tampereella Pellavantorin laidalla, Tampellan kaupunginosassa. Kirjastossa on  Juice Leskisen  kotikirjasto, kaikkiaan noin 2 300 teosta. Reino & Aino Kotikenkä Oy osti kirjaston perikunnalta ja lahjoitti sen vuonna 2009 taiteilijan toiveen mukaisesti Viola-kotiyhdistys ry:lle. 
Kirjastossa järjestetään kuukausittain kulttuuritilaisuuksia, joiden tarkoituksena on paitsi tehdä taiteilijan kirjallista työtä tunnetuksi, myös edistää yleisesti suomen kieltä ja kirjallisuutta. Kirjastoa voi myös vuokrata kokouksiin ja yksityistilaisuuksiin. Kirjastossa toimii sen aukioloaikoina myös kahvila anniskeluoikeuksin.
Keikyū-rautatiet

Historia

Keikyū-rautateiden juuret ovat vuonna 1898 perustetussa Daishi-sähkörautatiessä (jap. 大師電気鉄道株式会社, Daishi denkitetsudō kabushikigaisha), joka aloitti liikennöinnin vuoden 1899 tammikuussa. Se oli siten Japanin kolmas ja Kantōn alueen ensimmäinen sähkörautatie. Jo saman vuoden huhtikuussa yritys muutti nimensä Keihin-sähkörautatieksi (jap. 京浜電気鉄道株式会社, Keihin denkitetsudō kabushikigaisha). 
Toisen maailmansodan aikana yritys liitettiin Tōkyū-rautateihin yhdessä Odakyū-rautateiden kanssa, mutta sodan päättymisen jälkeen vuonna 1948 se sai takaisin itsenäisyytensä Keihin kyūkō -rautateinä.
Naisten Korisliiga

Historia

Naisten Suomen-mestaruudesta pelattiin ensimmäisen kerran kaudella 1944. Tällöin mestaruuden voitti Helsingin Tarmo. 1940-luvun lopulla sarjassa pelasi kuusi joukkuetta ja mestaruus ratkaistiin runkosarjan perusteella. Vuosina 1950–1952 mestaruus ratkaistiin TUL:n sekä SKL:n omien sarjojen voittajien kesken. Vuodesta 1953 lähtien sarjaa pelattiin itä- sekä länsilohkoissa, ja joukkuemäärä nostettiin kymmeneen. Kokeilua kesti vain yhden kauden ajan ja kaudesta 1954 lähtien lohkoista luovuttiin.
Vuonna 1959 TUL:n sekä SVUL:n välille syntyi välirikko, jonka myötä naisten SM-sarjaa hallitsi pitkään Helsingin Työväen Uimarit. Kaudella 1965–1966 mestaruuden voitti kuitenkin Lahden Sampo. 1970-luvulla sarjaa hallitsi Nokian Urheilijat, joka voitti kymmenen kauden aikana kahdeksan mestaruutta. SM-sarjaa hallitsivat pitkän aikaa Koripalloliiton seurat ja vasta kaudella 1988–1989 TUL:n piiriin kuuluva Forssan Alku voitti Suomen-mestaruuden.
1990-luvun menestynein seura oli Forssan Alku, joka voitti vuosikymmenen aikana seitsemän mestaruutta perättäin. 2000-luvulla eniten mestaruuksia voitti Pantterit, joka juhli SM-kultaa viidesti.
Petersberg

Hotellin rakentaminen

Vuonna 1834 kölniläinen pankkiiri ja liikemies Joseph Ludwig Mertens ja hänen vaimonsa Sibylle Mertens-Schaaffhausen rakennuttivat vuorelle kesäasunnon.
Kölniläiset veljekset Paul ja Joseph Nelles ostivat kesäasunnon vuonna 1888 ja aloittivat renessanssityylisen hotellin rakentamisen. Vuonna 1892 "Hotel Nelles" avattiin. Lisäksi hotellille rakennettiin hammasrata Petersbergbahn, joka valmistui vuonna 1889. Hotelli sai nimekkäitä vieraita, kuten Preussin keisarinna Viktoria ja Ruotsin kuningatar Sofia.  Hotelli ei kuitenkaan menestynyt, ja se lopetettiin vuonna 1912.
Kosmetiikka-alan yrittäjä Ferdinand Mülhens osti hotellin, ja avasi sen kylpylähotellina pari vuotta myöhemmin. Hotelli menestyi hyvin, mutta ensimmäisen maailmansodan syttyminen pakotti sulkemaan hotellin kuudeksi vuodeksi.
1920-luvulla hotelli avattiin jälleen, ja vuonna 1927 huipulle avattiin myös autotie. 1930-luvulla hotellin ympäristöön rakennettiin terasseja, joista oli näkymät vieressä virtaavalle Reinille ja joen toisella puolella olevaan Bonnin kaupunkiin. Toinen maailmansota pakotti hotellin jälleen sulkemaan ovensa. Sodan aikana hotelli toimi sairaalana.

Liittoutuneiden korkea komissio

Toisen maailmansodan jälkeen hotellin otti käyttöönsä liittoutuneiden korkea komissio. Se toimi hotellissa vuosina 1949-1952. 22. marraskuuta 1949 hotellissa kirjoitettiin Petersbergin sopimus, joka oli ensimmäinen merkittävä askel kohti Länsi-Saksan valtiota. Vuonna 1952 komissio siirtyi toisaalle, ja hotelli palautettiin takaisin Mülhensin suvun haltuun, ja vuodesta 1954 lähtien se tunnettiin nimellä Hotel Petersberg.

Liittovaltion vierastalo

Länsi-Saksan pääkaupungiksi tuli joen toisella puolella noin 15 kilometrin päässä oleva Bonn, jossa kävi runsaasti valtiovieraita. Liittotasavalta alkoi vuokrata hotellia vierastaloksi, ja siellä on asunut useita valtion päämiehiä, kuten Etiopian keisari Haile Selassie ja Iso-Britannian kuningatar Elisabet II. Hotelli ei kuitenkaan menestynyt, ja se suljettiin vuonna 1969. Hotelli avattiin jälleen hetkeksi vuonna 1973, jolloin Neuvostoliiton johtaja Leonid Brezhnev yöpyi siellä. Länsi-Saksan liittotasavalta kuitenkin tarvitsi pääkaupunkinsa lähettyvillä vierastaloa, joten se osti hotellin vuonna 1979. Sitä kunnostettiin vuosia, ja vuonna 1990 se avattiin Steigenbergerin hotelliketjun vetämänä. Tämän jälkeen valtion päämiehet jälleen yöpyivät hotellissa, aina vuoteen 1999 saakka, jolloin Saksa yhdistyi. Valtion virastot muuttivat Berliiniin, ja liittovaltion vierastaloksi tuli Schloss Meseberg. Hotelli kuitenkin jatkaa edelleen toimintaansa.
Tekijärengas

Algebrassa tekijärengas eli jäännösluokkarengas on renkaaseen liittyvä käsite. Sen mukaan renkaan R ideaalin I avulla voidaan muodostaa tekijärengas R/I, kun yhteen- ja kertolasku määritellään asettamalla .
Reino Laine

Reino Kalevi ”Reiska” Laine (s. 11. heinäkuuta 1946 Helsinki) on suomalainen jazzrumpali, säveltäjä, järjestöaktiivi ja entinen kansanedustaja.

Ura muusikkona

Laine aloitti muusikonuransa vuonna 1965 erilaisissa tanssiorkestereissa, muun muassa Olavi Virran yhtyeessä. Hän vietti 1960-luvulla vuoden Yhdysvalloissa hakien kokemusta muusikkona. Vuonna 1967 hän oli mukana voittamassa Montreux’n jazzfestivaalien yhtyekilpailua Eero Koivistoisen yhtyeessä. Voittoa on pidetty ensimmäisenä suomalaiselle jazzille osoitettuna kansainvälisenä tunnustuksena, ja sen ansiosta yhtye pääsi esiintymään Newportin jazzfestivaaleille Yhdysvaltoihin.
Laine on soittanut muun muassa Conjunto Baron -yhtyeessä, Juhani Aaltosen The Finnish Middle Aged All Stars -yhtyeessä, Pekka Pohjolan yhtyeessä, Vesa-Matti Loirin yhtyeessä, Claes Anderssonin triossa sekä omassa yhtyeessään Reiska Laine Bandissä, jonka kaikki jäsenet olivat Yrjö-palkittuja. Yhtye koottiin Suomen muusikkojen liiton 75-vuotisjuhlavuoden kunniaksi. Laine on esiintynyt myös yhdessä muun muassa yhdysvaltalaisten saksofonistien Dexter Gordonin, Clifford Jordanin ja Charlie Marianon kanssa.
Laine on ainoa suomalaismuusikko, joka on esiintynyt Pori Jazz -festivaalilla joka vuosi sen perustamisesta, vuodesta 1966 lähtien. Vuonna 1981 Laine palkittiin Yrjö-palkinnolla.
Lisäksi Laine on soittanut ja esiintynyt cameorooleissa useissa elokuvissa ja TV-sarjoissa.
Laineella on poika, Toni Viljami (s. 1974), joka on saanut nimensä yhdysvaltalaisen jazzrumpalin Tony Williamsin mukaan. Williamsia on pidetty Laineen suurimpana tyylillisenä vaikuttajana.

Kansanedustajuus ja järjestötoiminta

Laine toimi Vasemmistoliiton kansanedustajana vuosina 1996–1998. Hän oli ehdolla Helsingin vaalipiirissä ja pääsi eduskuntaan Esko Seppäsen tilalle 19. marraskuuta 1996. Lisäksi hän on ollut Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1997–2004, ensin Vasemmistoliiton edustajana ja vuodesta 2002 Vihreiden ryhmässä. Kaudella 2005–2008 hän oli Vihreiden varavaltuutettu. Vuoden 2003 eduskuntavaaleissa hän oli Vihreiden ehdokkaana Satakunnan vaalipiirissä.  
Laine on toiminut aktiivisesti eri kulttuurijärjestöissä ja -toimikunnissa, kuten Pori Jazzin hallituksessa (1991–2002, varapuheenjohtajana 2000), Valtion säveltaidetoimikuntassa (1986–1991, puheenjohtajana 1990–1991), Taiteen keskustoimikunnassa (1990–1991), Suomen Jazzliiton hallituksessa (1978–1985), Finland Festivals -valtuustossa (1994–?), Suomen kansallisoopperan säätiön hallintoneuvostossa (1998–?) sekä PAND – Taiteilijat rauhan puolesta -järjestössä (puheenjohtajana 1999).

Populaarikulttuurissa

Suuren yleisön tietoisuuteen Reiska Laine tuli Pulttibois-sketsisarjan myötä 1980-luvun lopulla. Sarjassa Aake Kallialan ja Pirkka-Pekka Peteliuksen sketsihahmot, muusikot Rampe ja Naukkis kertoivat vitsejä jotka he olivat kuulleet Reiskalta. Yleinen lausahdus oli "Reiskahan elää vielä".