google/wiki40b huggingface dataset:
Ateenan yliopisto

Historia

Ateenan yliopisto perustettiin 3. toukokuuta 1837. Se toimi aluksi uusklassisessa rakennuksessa Ateenan Akropoliin pohjoispuolella. Kyseinen rakennus toimii nykyään yliopistomuseona. Yliopiston nimi oli alun perin Ottolainen yliopisto (Οθώνειον Πανεπιστήμιον) Kreikan ensimmäisen kuninkaan Otto I:n kunniaksi. Yliopistoon kuului neljä tiedekuntaa, jotka olivat teologinen, oikeustieteellinen, lääketieteellinen ja filosofinen tiedekunta. Yliopiston opettajia oli alussa 33, ja siinä aloitti tuolloin 52 opiskelijaa.
Tanskalainen arkkitehti Hans Christian Hansen suunnitteli yliopistolle uuden uusklassismia edustavan päärakennuksen, joka tunnetaan nykyisin etummaisen siipensä mukaan nimellä Propylaia. Sen rakentaminen alkoi vuonna 1839 ja se vihittiin käyttöön vuonna 1841. Nykyisin rakennus toimii yliopiston juhlasalina sekä hallintorakennuksena. Rakennuksen taemmaiset siivet valmistuivat vuonna 1864. Hansenin veli Theofil Hansen täydensi yliopistorakennuksen uusklassiseksi trilogiaksi sen kummallekin puolelle myöhemmin valmistuneilla Ateenan Akatemian (1856) ja Kreikan kansalliskirjaston (1888) rakennuksilla.
Vuonna 1862 yliopisto nimettiin Kansalliseksi yliopistoksi (Εθνικόν Πανεπιστήμιον). Vuosina 1911–1932 yliopisto toimi kahtena eri yksikkönä, joiden nimet olivat Kapodistrinen yliopisto (humanistiset tieteet; nimetty itsenäisen Kreikan perustajan ja ensimmäisen valtionpäämiehen Ioánnis Kapodístriaksen kunniaksi) ja Kansallinen yliopisto (luonnontieteet). Vuonna 1932 yksiköt yhdistettiin ja yliopisto nimettiin virallisesti nykyiselle nimelleen Ateenan kansalliseksi ja kapodistriseksi yliopistoksi.
Ateenan yliopisto oli maan ainoa yliopisto 1900-luvun alkupuolelle saakka.
Gustaf Cederberg & Co

Gustaf Cederberg & Co oli vuosina 1871–1920 Pohjois-Karjalassa toiminut metsäteollisuusyritys, joka omisti aikanaan Penttilän, Karsikon ja Pekkalan sahat Joensuussa. Yritys aloitti toimintansa avoimena yhtiönä ja se muutettiin osakeyhtiöksi 1908. Yhtiön toiminta päättyi 1920 ja se fuusioitiin 1943 Kaukas Oy:hyn.
Yhtiön perustaja oli Pietarsaaresta kotoisin ollut Jakob Gustav Cederberg (1823–1875). Kirvesmiehenä työskennellyt Cederberg muutti 1843 Liperiin ja toimi sitten Penttilän lastauspaikan hoitajana ja suolanmittaajna. Joensuun kaupungiksi tulon jälkeen 1848 Cederberg haki porvarioikeuksia ja ryhtyi kauppiaaksi. Hän hankki haltuunsa Penttilän tilan maanviljelijä Antti Mustoselta kahdella kaupalla vuosina 1859 ja 1870 ja aloitti 1870 sahaustoiminnan vuokraamallaan Hasanniemen sahalla.
Vuonna 1871 Cederberg yhdessä Petter Parviaisen kanssa perusti Penttilän sahan, joka aloitti toimintansa saman vuoden syksyllä. Penttilän tilan alueelle perustettiin myös laivanveistämö. Cederberg oli aloittanut myös laivaliikenteen harjoittamisen muutamia vuosia aikaisemmin. Penttilän saha paloi 1872, mutta se rakennettiin pian uudelleen. Vuonna 1875 Cederberg luovutti yrityksen pojilleen Bernhard Cederbergille (1852–1886) ja Carl Johan "Janne" Cederbergille (1847–1908) ja vuonna 1879 Petter Parviainen myi osuutensa yhtiöstä. Yhtiön toinen suurempi sahalaitos, Karsikon saha, aloitti toimintansa 1877 ja samana vuonna vuokrattiin myös vientilautatarha Viipurin läheltä Ryövälinniemestä.
Penttilän saha paloi uudelleen 1896. Vuosikymmenen lopulla Cederbergin yhtiö perusti myös villankehruu-, kutomo-, ja värjäystehtaan. Vuonna 1904 aloitettiin sahan rakentaminen Pekkalaan. Suurlakon jälkeen 1906 Cederbergien kaikilla kolmella sahalla oli lakko, joka päättyi työntekijöiden tappioon. Vuonna 1910 yhtiön laivanveistämöllä oli kirvesmiesten lakko, mutta sekin vesittyi rikkurityövoiman käyttöön.
Osakeyhtiö Gustaf Cederberg & Co perustettiin 20. tammikuuta 1908. Kahta kuukautta myöhemmin Janne Cederberg kuoli Pariisissa. Hänen seuraajakseen yhtiön johtoon tuli Väinö Cederberg (1881–1917). Vuonna 1916 tehtiin päätös keskittää kaikki sahaustoiminta uudistettavalle Penttilän sahalle ja lopettaa samalla Karsikon ja Pekkalan sahat. Uusi Penttilän saha otettiin käyttöön 1918 ja se oli valmistuessaan Pohjoismaiden suurin sahalaitos. Väinö Cederbergin kuoltua 25. marraskuuta 1917 yhtiön myynti tuli ajankohtaiseksi. Pari vuotta tämän jälkeen vuonna 1920 Penttilän saha myytiin Kaukas Fabrikille. Saha siirtyi 1924 Repola Wood Ltd:lle ja sitä laajennettiin voimakkaasti 1920-luvulla. Toisen maailmansodan jälkeen Penttilän sahan omistajaksi tuli Rauma-Repola Oy. Sahan toiminta jatkui vuoteen 1988 saakka ja sen rakennukset paloivat 1996.
Yleisvenäläinen kansanrintama

Tarkoitus

ONF:ää oli perustamassa 480 henkilöä, joukossa kauppayhteenliittymien aktivisteja, työläisiä, maanviljelijöitä,  tiedemiehiä, kulttuurityöntekijöitä, urhelijoita,  terveydenhuollon henkilöstöä ja poliitikkoja.
Perustettaessa Putin sanoi, että ONF:n on tarkoitus tarjota Yhtenäiselle Venäjälle uusia ideoita, ajatuksia ja henkilöitä. Putin sanoi, että muut kuin Yhtenäinen Venäjä voivat järjestön avulla nimittää Yhtenäinen Venäjä-puoleen ehdokaslistoille omia edustajiaan.
Liikeen johtoon Putin nimitti hallituksen  henkilöstöpäällikkö  Vlatseslav Volodinin. 12. kesäkuuta 2013 ONF valitsi Putinin johtajakseen.
Liike on ideologialtaan keskusta-oikeistolainen, valtion roolia kannattava ja konservatiivinen. Venäjän kohtalosta ja puolustamisesta kiinnostunut liike ajaa ilmoitustensa mukaan mm. Venäjän yhtenäisyyttä,  kansan tukea nykyiselle hallitukselle, perhearvoja,  nopeaa talouskasvua ja  voimakasta valtiota jolla on vahva talous. 4. joulukuuta 2013 pidetyssä konferenssissa puhuttiin terveydenhuollon, talouden, yhteiskunnan palvelujen, koulutuksen ja kulttuurin uudistuksista.
Laplatanjokidelfiini

Ulkonäkö ja koko

Nimestään huolimatta laplatanjokidelfiini ei kuulu delfiineihin vaan jokivalaidensukuisiin valaisiin ja on ainoa yläheimon valaista, joka elää suolaisen veden alueella. Kooltaan naaraat ovat suurempia kuin koiraat. Naaraat voivat kasvaa 137–177 cm pitkiksi ja koiraat 121–158 cm pitkiksi. Laplatanjokidelfiinillä on lajin kokoon suhteutettuna pisin kuono kuin millään muulla valaalla – aikuisilla yli 15 % ruumiin pituudesta. Laplatanjokidelfiinit elävät yli kaksikymmentävuotiaiksi. Naarat tulevat sukukypsiksi viisivuotisina. Odotusaika naarailla on 10–11 kuukautta ja poikaset kasvavat aikuisiksi muutamassa vuodessa.

Elintavat

Yleensä laplatanjokidelfiinit uivat yksinään tai pienissä ryhmissä. Valaat syövät pääasiassa kaloja, mutta myös mustekaloja ja katkarapuja. Laplatanjokidelfiinit ovat itse ravintona miekkavalaille ja joillekin hailajeille.

Uhat

Maailman luonnonsuojeluliitto on listannut laplatanjokidelfiinin vaarantuneiden lajien joukkoon. Vuonna 2000 valaita arveltiin olevan noin 20 000 kappaletta, mutta 2,1–10,8 % kannasta jää vuosittain kiinni ajoverkkoihin. Verkkoihin takertumisen lisäksi myös ympäristömyrkyt kuten DDT ovat vähentäneet kantaa. Kannan nykyistä määrää ja kannan vuosittaista kasvua ei tunneta.
Kleinbottwar

Kleinbottwar on entinen saksalainen kaupunki, nykyinen Steinheim an der Murrin kaupunginosa. Kaupunki sijaitsee Saksan lounaisosassa Baden-Württembergin osavaltion Ludwigsburgin piirikunnassa. Kleinbottwar liitettiin Steinheim an der Murriin vuonna 1971. Nykyisin Kleinbottwarin kaupunginosan asukasluku on 1 730 (2010).
Kleinbottwar kuului keskiajalla useille ritarisuvuille, viimeksi Württemberin aatelissuvulle. Kaupungin vaakuna on vuodelta 1694. Yksi kuuluisimmista asukkaista lienee teologi ja antiikin filosofian historian kirjoittaja Eduard Zeller (1814–1908). Kaupungin merkittävimpiin nähtävyyksiin kuuluvat noin 1272 rakennettu Burg Schaubeck sekä vuodelta 1491 peräisin oleva St. Georgskirche.
Rafael Calderón Fournier

Poliittinen ura

Calderon Fournier oli nuorisopoliitikko PUN-puolueessa (Partido Unificacion Nacional). Hänet valittiin kansanedustajaksi vuonna 1974 ja hän palveli kaksi peräkkäistä toimikautta sosiaalivaliokunnan puheenjohtajana. Valiokunta valmisteli maahan kansaneläkejärjestelmän.
Vuonna 1982 hän oli presidenttiehdokas ja hävisi Luis Alberto Mongelle. Vuonna 1986 hän yritti uudestaan, mutta hävisi jälleen, tällä kertaa Óscar Ariasille. Vihdoin vuoden 1990 vaaleissa hänet valittiin.
Vuonna 1991 hän sai kunniatohtorin arvon Houstonin yliopistosta.
Presidenttikaudellaan Calderon Fournier edisti liberaalia politiikkaa kaikilla talouden aloilla.

Korruptioskandaalit, oikeudenkäynti ja tuomio

Calderon Fornier pidätettiin lokakuussa 2004 syytettynä korruptiosta. Hänet vapautettiin vankilasta, ja asetettiin kotiarestiin.
Calderon Fornierin syytettiin ottaneen vastaan rahaa suomalaisen Instrumentariumin yhteistyökumppanilta vastineeksi sopimuksista. Rikokset liittyvät Instrumentariumin vuonna 2003 tekemään kauppaan, jossa yhtiö myi sairaalalaitteita 40 miljoonalla dollarilla Costa Ricaan. Oikeudenkäynti alkoi 3. marraskuuta 2008, ja kuulemiset päättyivät syyskuussa 2009. Huolimatta syytteistä, hän ilmoitti asettuvansa ehdokkaaksi vuoden 2010 vaaleissa. 5. lokakuuta 2009 Calderón tuomittiin viideksi vuodeksi vankeuteen ja suuriin korvauksiin. Calderon Fornier valitti tuomiosta, mutta valitus hylättiin 2011. Tuomiota kuitenkin lyhennettiin viidestä kolmeen vuoteen.
Punkasalmi

Punkasalmi on entisen Punkaharjun kunnan keskus ja yksi Savonlinnan taajamista. Punkasalmi on Valtatie 14 varrella noin 35 kilometrin päässä Savonlinnan keskustasta.
Punkasalmen postinumeroalueella 58500 Punkaharju on 1 612 asukasta (31.12.2015).  Punkasalmen taajamassa on puolestaan 1 339 asukasta (31.12.2016).

Palvelut

Punkasalmessa on peruskoulut, lukio ja peruspalvelut kuten terveys-, kirjasto-, posti-, pankki- ja kirkolliset palvelut. Yhteispalvelupisteessä ovat kunnan-, poliisin-, kelan- ja verotoimiston palvelut

Liikenneyhteydet

Punkaharjun rautatieasemalta Punkasalmesta on henkilöjunayhteys Savonlinnaan ja Parikkalaan, josta yhteys Helsinkiin ja Joensuuhun. Punkasalmen kautta kulkee myös Parikkalan kautta menevät, Helsinkiin vievät linja-auto vuorot.

Teollisuus

Punkasalmessa on toiminut vuodesta 1964 Punkasalmen tehtaat, jotka ovat nykyisin Metsä Wood Punkaharjun vaneritehdas ja Metsä Wood Punkaharjun Kerto-tehdas. Tehtaat työllistävät yhteensä lähes 500 henkilöä.
Luis Puenzo

Luis Adalberto Puenzo (s. 19. helmikuuta 1946) on argentiinalainen elokuvaohjaaja. Hänen töidensä joukossa on La historia oficial (1985), joka voitti parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon.
Puenzon muihin teoksiin kuuluu Rutto (1992).
Ahmadu Lobbo

Ahmadu Lobbo (myös Cheikou Amadou, Sheku (Shehu, Seku) Ahmadu (Amadu, Hamadu) Lobbo (Sise) ja muita nimimuotoja, 1775–1844) oli Macinan islamilaisen fulbevaltion uskonnollinen hallitsija.
Macinan Malangalissa tai Marevalissa syntynyt Ahmadu Lobbo, oikealta nimeltään Hamadu Hamadu Lobbo, oli Niafunkén läheltä kotoisin olleen ja Ouro Modin seudulla asuneen hartaan muslimin Hamadu Lobbon poika. Hän opiskeli suufilaisen Qadiriyya-veljeskunnan opettajan Sidi Muhammad Kuntan johdolla, osallistui Sokoton kalifaatin perustaneen Othman dan Fodion käännytysretkiin ja asettui asumaan Djennén lähellä sijaitsevaan kylään, josta kaupunkia hallinneet armat ajoivat hänet pois. Ahmadu siirtyi äitinsä kotipaikkakunnalle Seberaan, jossa hän alkoi toimia opettajana. Hän syrjäytti fulbepaimentolaisten tuella Macinan Diallo-dynastian vuonna 1810, voitti Segun bambara-armeijan vuosina 1810–1815 ja valtasi Djennén vuonna 1818. Sen jälkeen Ahmadu kukisti Macinan muut fulbepäälliköt ja valloitti Timbuktun vuonna 1827.
Ahmadu Lobbon johtaman Macinan islamilaisen valtion dinan keskuksena toimi hänen vuonna 1815 perustamansa Hamdallahin kaupunki. Hän omaksui arvonimen amir al-mu’minin ja ryhtyi levittämään Qadiriyya-veljeskunnan käsitysten mukaista oikeaoppista uskontoa. Ahmadu sovelsi ankaraa šaria-lakia, käännytti pakanoita, perusti kouluja ja kehitti valtakuntansa hallintojärjestelmää ja verotusta. Valtio turvasi maan sisäisen rauhan, hankki sodissa orjia maanviljelijöiksi ja kehitti fulbejen talouselämää. Taloudellisia menetyksiä kärsineet Djennén ja Timbuktun kauppiaat vastustivat Ahmadun hallintoa, mikä lienee johtanut Djennén suurmoskeijan hävitykseen ja kunta-ryhmän maurien kapinoihin Timbuktussa.
Ahmadun kuoltua Macinaa johtivat hänen poikansa Ahmadu II vuosina 1844–1852 ja pojanpoikansa Ahmadu III vuosina 1852–1862. Timbuktu sai takaisin itsehallintonsa ja uskonnolliset erimielisyydet repivät valtakuntaa. Tukuloripäällikkö Umar Tall valloitti Macinan valtapiiriin kuuluneen Segun vuonna 1861 ja tuhosi seuraavana vuonna Hamdallahin tehden näin lopun Ahmadu Lobbon perustamasta muslimivaltiosta.
Meksikon avaruusjärjestö

Agencia espacial Mexicana (AEXA) on Meksikon avaruusjärjestö. Se perustettiin 4. marraskuuta 2008. Sen budjetti oli vuoden 2009 lopulla noin 9,5 miljoonaa dollaria - tuolloin organisaation juridinen perustaminen oli edennyt Meksikon kongressiin .
Grigore Alexandrescu

Grigore Alexandrescu (22. helmikuuta 1810, Târgoviște, Dâmbovița, Valakia – 25. marraskuuta 1885, Bukarest, Romania) oli romanialainen runoilija ja kääntäminen.
Francis Chichester

Sir Francis Chichester (17. syyskuuta 1901 Barnstaple, Devon – 26. elokuuta 1972 Plymouth, Devon) oli brittiläinen lentäjä, kilpapurjehtija ja karttakustantaja. Hän tuli tunnetuksi 65 vuoden iässä tekemästään ennätyksellisestä yksinpurjehduksesta maailman ympäri vuosina 1966–1967.

Elämä ja ura

Francis Chichester opiskeli Marlborough Collegessa ja päätti 18 vuoden iässä muuttaa Uuteen-Seelantiin. Siellä hän toimi metsäalalla ja perusti lentoyhtiön, joka menestyi läpi 1920-luvun kunnes taantuma iski. Chichester palasi Englantiin 1929 ja suoritti vasta tuolloin itse lentolupakirjan. Uudessa-Seelannissa vaurastunut Chichester ryhtyi matkalentäjäksi ja lensi toisena maailmassa Britanniasta Australian Sydneyyn Gypsy Moth -nimisellä koneellaan (suom. lehtinunna, perhoslaji). Australiasta hän teki maailman ensimmäisen yksinlennon Japaniin, jossa hänen koneensa takertui sähkölankoihin ja hän itse vammautui pahoin.
Toivuttuaan Chichester toimi toisen maailmansodan aikana Britannian kuninkaallisissa ilmavoimissa navigaation opettajana ja suunnistusmenetelmien kehittäjänä. Sodan jälkeen hän perusti karttakustantamon, joka toimii yhä Lontoossa. Hän kehitti kokemustensa perusteella sekä ilmailun että merenkulun navigaatiomenetelmiä sekä laati muu muassa lentoreittikarttoja lentoyhtiöille.
1950-luvun lopulla Francis Chichesterillä todettiin keuhkosyöpä tai muu vakava keuhkosairaus, josta hän kuitenkin toipui vaimonsa kehittämällä kasvisruokavaliolla. Toipuakseen hän aloitti avomeripurjehdusharrastuksen. Entisen lentokoneensa nimeä vain kirjaimen verran vaihtaen hän risti purjeveneensä Gipsy Mothiksi ja alkoi osallistua avomerikilpailuihin. Hän osallistui vuonna 1960 ensi kerran yksinpurjehdukseen Atlantin yli ja käytti aikaa vain vajaat 41 vuorokautta, 16 vuorokautta vähemmän kuin voimassa ollut ennätys.
Vuonna 1967 jo 65-vuotiaasta Chichesteristä tuli maailman komas ihminen, joka purjehti yksin maailman ympäri Kap Hornin reittiä. Hän löi matkalla myös oman alusluokkansa nopeusennätyksen Gipsy Moth IV -veneellään ja käytti kierrokseen 226 vuorokautta. Plymouthista lähdettyään hän kävi satamassa vain kerran Sydneyssä, ja pisin legi satamien välillä oli ennätykselliset 25 000 kilometriä.
Kuningatar Elisabet II löi Chichesterin ritariksi samalla miekalla, jolla Elisabet I oli vuonna 1581 aateloinut merenkulkija Francis Draken.
Henrik Melander

Henrik Melander (20. elokuuta 1854 Kuopio – 18. marraskuuta 1905 Turku) oli suomalainen opettaja ja valtiopäivämies. 
Melanderin vanhemmat olivat yliopettaja Henrik Leopold Melander ja Elise Leontine Enwald. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1881 ja toimi sitten  opettajana Helsingin suomalaisessa alkeisopistossa. 1888 hän tuli Turun suomalaisen klassillisen lyseon latinan lehtoriksi ja 1890 lyseon rehtoriksi. Hän toimi ahkerasti reaaliosaston perustamiseksi kouluunsa, samoin kuin Turun suomalaisen tyttökoulun ja jatko-opiston perustamiseksi. Hän myös sai Turun Kasvatusopillisen yhdistyksen herämään uudestaan henkiin.  Melander toimi papiston edustajana valtiopäivillä 1891-1900 sekä 1897 yleisen anomusvaliokunnan puheenjohtajana.
Melanderin puoliso vuodesta 1892 oli Johanna Vilhelmina Vigelius (1876-1953). Hänen veljiään olivat fyysikko Gustaf Melander ja historioitsija Kurt Melander.
Berjozka

Berjozka (ven. Берёзка 'pikkukoivu') oli Neuvostoliitossa, erityisesti Venäjän SFNT:ssä yleinen valuuttakauppaketju, joka oli tarkoitettu maassa vieraileville turisteille tai niille, joilla oli oikeus pitää ulkomaan valuuttaa hallussaan. Tällaisia olivat tietyt valtion virkamiehet tai ulkomaiset asiantuntijat perheineen.
Berjozka-kauppoja oli kahta tyyppiä: tavallinen turistikauppaketju ja suljetut hallintoeliitin erikoisliikkeet, joissa asioivat Kremlin virkamiehet ja diplomaatit. Berjozkoita oli suurimmissa kaupungeissa Leningradissa ja Moskovassa, mutta myös vilkkailla rajanylityspaikoilla kuten Viipurissa. Suurissa Inturistin hotelleissa, kuten Kosmoksessa ja Rossijassa, oli myös ketjun myyntipiste hotellivieraiden käytössä. Satamissa oli lisäksi erityisiä merimieskauppoja, Albatrosseja, joissa kauppalaivaston merimiehet saattoivat vaihtaa valuuttansa hyödykkeisiin. Muissa neuvostotasavalloissa saattoi olla samanlaisia kauppoja, joiden nimi oli kuitenkin paikallisella kielellä.
Berjozka oli Neuvostoliiton ulkomaankauppaministeriön alainen kauppojen ketju, jonka tarkoituksena oli saada maahan kovaa valuuttaa vaihtokelvottoman ruplan sijaan. Nekin neuvostokansalaiset, joilla oli laillisia valuuttamääräisiä tuloja, olivat pakotetut vaihtamaan valuuttansa viralliseen kurssiin ulkomaankauppapankin šekeiksi, joita saattoi käyttää ostoksiin tavallisissa Berjozkoissa.
Berjozkassa oli tarjolla yleensä parempi valikoima elintarvikkeita, juomia, vaatteita, elektroniikkaa ja matkamuistoja kuin neuvostokansalaisille tarkoitetuissa tavallisissa kivijalkakaupoissa. Erikoisliikkeen etuja olivat lisäksi jonottomuus ja nopea palvelu. Myytävien tuontitavaroiden hintataso oli korkeahko, sillä kilpailijoita ei monopolilla ollut. Paikallisen käsityötaiteen tuotteita, kuten meripihkakoruja ja koristelippaita, sekä kaviaaria  sai kuitenkin huokeammalla.
Vastaavia valuuttakauppoja oli myös muissa sosialistiseen leiriin kuuluneissa SEV-maissa: Tšekkoslovakiassa Tuzex, Puolassa Pevex ja DDR:ssä Intershop.
Karl Alexander Björkstén

Karl Alexander Björkstén (26. kesäkuuta 1868 Porvoo – 22. marraskuuta 1937 Porvoo) oli suomalainen päätoimittaja, opettaja ja kunnallispoliitikko.
Björksténin vanhemmat olivat nimismies Anders Johan Björkstén ja Karolina Wilhelmina Fellman. Hän pääsi ylioppilaaksi Porvoon lyseosta 1886 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1889. 
Björkstén oli päätoimittajana Borgåbladet-, Borgå Nya Tidning- ja Östra Nyland-lehdissä. Hän toimi myös opettajana ja osallistui kunnallispolitiikkaan Porvoossa ja Loviisassa.
Björkstén oli naimisissa vuodesta 1925 Signe Charlotta Jägerhorn af Spurilan (s. 1878) kanssa.
Raino Vehmas

Raino Sakari Vehmas (6. huhtikuuta 1929 Helsinki – 5. elokuuta 1979 Tampere) oli suomalainen lehdistöopin professori ja Aamulehden päätoimittaja.
Vehmas tuli ylioppilaaksi Tyrvään yhteiskoulusta Vammalasta vuonna 1949 ja toimi Turun Sanomien kaupunki- ja ulkomaantoimittajana 1950–1961. Hän opiskeli työn ohella sosiologiaa Turun yliopistossa, valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1954, filosofian maisteriksi 1956, filosofian lisensiaatiksi 1958 sekä väitteli tohtoriksi 1961 aiheenaan Suomen romaniväestön ryhmäluonne ja akkulturoituminen. 
Vehmas oli Turun yliopiston tiedotussosiologian dosenttina 1963–1966. Hän toimi Yhteiskunnallisen korkeakoulun ja sittemmin Tampereen yliopiston lehdistö- ja tiedotusopin vt. professorina 1962–1964 ja professorina 1964–1971. Erottuaan virastaan 1971 hän siirtyi Aamulehden päätoimittajaksi.
Haltiamaan kuninkaantytär

Juoni

Erlin laakson asukkaat haluavat hallitsijan jolla on taikavoimia. Erlin vanha lordi lähettää poikansa Alvericin Haltiamaahan voittamaan puolisokseen prinsessa Lirazelin. Alveric palaa Lirazelin kanssa, ja heille syntyy poika, Orion. Haltiakuninkaan tytär ei kuitenkaan voi sopeutua ihmisten maailmaan. Haltiamaan kuningas ei myöskään hyväksy, että hänen tyttärestään tulee kuolevainen.
Henry Thomas

Henry Jackson Thomas Jr. (synt. 9. syyskuuta 1971 San Antonio, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja muusikko. Hän on esiintynyt yli 40 elokuvassa. Thomasin palkituin roolisuoritus on elokuvasta E.T. (1982), josta hän sai BAFTA-palkinnon, Golden Globe-palkinnon ja Saturn Award - ehdokkuuksia.

Yksityiselämä

Thomasin vanhemmat ovat Carolyn L. (o.s. Davis) ja Henry Jackson Thomas. Hän opiskeli East Central High Schoolissa San Antoniossa ja Blinn Collegessa Brenhamissa.

Näyttelijänä

Thomas näytteli ensi kertaa elokuvassa 9-vuotiaana. Hänen ensimmäinen roolinsa on ollut  elokuvassa Raggedy Man vuonna 1981. Thomas tuli tunnetuksi elokuvasta E.T., jossa hän esitti pääroolia.
Elokuvan jälkeen Thomas palasi Texasiin ja näytteli satunnaisesti käydessään koulua loppuun. Hän palasi elokuva-alalle 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa, alkaen tehdä aikuisten rooleja, kuten nuoren Norman Batesin rooli elokuvassa Psycho IV: The Beginning.
Hänen merkittävin roolinsa aikuisena on Samuel Ludlow elokuvassa Legends of the Fall (1994). Vuonna 2002 hän näytteli sivuroolissa Johnny Siroccoa Martin Scorsesen historiallisessa fiktio-elokuvassa Gangs of New York. Hän on nykyään sekä näyttelijä että muusikko ja näytteli vuonna 2011 elokuvassa The Last Ride muusikko Hank Williams Sr. ABC:n sarjassa Betrayal, hän esittää T. J. Karstenia.
Feeli Rinta

Perhetausta

Rinnan vanhemmat olivat postitoimistonhoitaja Iisakki Rinta ja Amalia Kaukola. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Alma Susanna Perämäen kanssa.

Opinnot

Rinta kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti Lapuan yhteiskoulussa viidennen luokan vuonna 1923 ja seitsemännen luokan vuonna 1931. Hän suoritti Suojeluskuntain yliesikunnan päällystökoulun Hämeenlinnassa vuonna 1920 ja Kadettikoulun erikoiskurssin vuosina 1927–1928 sekä sotilasohjaajien erikoiskurssin vuosina 1921 ja 1922. Taktiikan soveltamiskurssin hän suoritti vuonna 1925 ja pioneerikurssin Pioneeripataljoonassa vuonna 1933 sekä Suojeluskuntain päällystökoulun vuonna 1934 ja Taistelukoulun kapteenikurssin vuosina 1935–1936.

Jääkärikausi

Rinta työskenteli postiharjoittelijana Kurikassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 13. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota

Rinta astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 9. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 12. huhtikuuta alkaen vääpeliksi rykmentin esikuntaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa.

Sisällissodan jälkeinen aika

Rinta palveli sisällissodan jälkeen esikuntavääpelinä 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä (tunnettiin myöhemmin nimillä Jääkäripataljoona 2 ja Pohjolan Jääkäripataljoona). Hän erosi armeijasta 15. maaliskuuta 1919 ja astui 17. maaliskuuta 1919 suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Peräseinäjoen suojeluskuntaan. Hänet siirrettiin myöhemmin Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajaksi ja 1. toukokuuta 1923 alkaen piirin kansliapäälliköksi sekä 1. helmikuuta 1924 alkaen 3. alueen päälliköksi. 
Pohjois-Uudenmaan suojeluskuntapiiriin hänet siirrettiin 1. helmikuuta 1927 ja hänet sijoitettiin päälliköksi VII alueelle, josta hänet siirrettiin 1. kesäkuuta 1928 Oulun suojeluskuntapiirin VI alueen päälliköksi ja 22. helmikuuta 1938 Pohjolan suojeluskuntapiirin XIII alueen päälliköksi. Suojeluskuntatoimensa lisäksi hän toimi muun muassa vuosina 1924 – 1927 Alavuden keskikoulun voimistelun opettaja ja vuonna 1932 Muhoksen piirin nimismiehen viransijaisena.