google/wiki40b huggingface dataset:
Tietokoneen jäähdytys

Vahinkojen ehkäisy

Tietokoneen eniten kuumentuvat osat sisältävät tavallisesti lämpötila-anturin. Niissä on myös logiikkaa, joka sammuttaa tietokoneen kokonaan tai alentaa esimerkiksi prosessorin jännitettä, jos lämpötila nousee niin korkeaksi, että osa voi vahingoittua. Komponentteihin integroitu lämpötila-anturi voi myös laskea prosessorin ja näytönohjaimen kellotajuuksia, kun niiden käyttö on vähäistä. Tavoitteena on vähentää lämmöntuottoa silloin kun tietokonetta ei käytetä.

Ilmajäähdytys

Tuulettimet ovat tietokoneen jäähdytykseen eniten käytettyjä osia. Termillä "tietokoneen tuuletin" viitataan usein prosessorissa ja näytönohjaimissa oleviin tuulettimiin, mutta tuulettimia voi asentaa muuallekin tietokoneeseen. Tällöin niitä nimitetään kotelotuulettimiksi. Yleisimmät tuulettimien koot ovat 40, 60, 80, 92, 120 ja 140 millimetriä.

Pöytätietokoneet

Lähes kaikissa pöytätietokoneiden virtalähteissä on yksi tai useampi tuuletin, jotta niiden lämpötila ei nouse liian korkeaksi. Useimmat valmistajat suosittelevat jäähdyttämistä siten, että alhaalta edessä tulee sisään viileää ilmaa, joka lämpenee matkalla kotelon läpi ja poistuu ulos ylempää takaa.
Jos tietokoneen sisään virtaa enemmän ilmaa kuin sieltä pois, mihin syynä on tuulettimien virheelliset asennukset, tätä kutsutaan ylipaineiseksi ilmavirraksi. Sama määrä ilmaa sisään kuin ulos tuottaa koneen sisälle vähemmän pölyä.

Kannettavat tietokoneet

Useimmissa kannettavissa tietokoneissa käytetään ilmajäähdytystä pitämään prosessori ja muut komponentit sopivassa toimintalämpötilassa. Koska ilma ohjataan pienestä reiästä, pöly voi tukkia tuulettimen ja jäähdytyssiilit tai ilmanvaihtoaukko voi tukkeutua sen lähelle asetettujen esineiden vuoksi. Tämä saattaa aiheuttaa ylikuumenemista ja johtaa toimintahäiriöihin. Ongelman vakavuus riippuu kannettavan tietokoneen mallista, käyttötarkoituksesta ja sen tuottamasta hukkalämmöstä.

Jäähdytyksen parantaminen ja lämmöntuoton vähentäminen

Alivoltittaminen
Tietokoneen osat, kuten prosessori ja näytönohjain toimivat yleensä luotettavasti tietyllä jännitteellä (volttimäärällä). Usein tietokoneen prosessori saattaa toimia alhaisemmallakin volttimäärällä, mutta valmistaja laittaa tarkoituksella kohtalaisen korkeat jännitteet jotta suoritin toimii vakaasti. Prosessorin kellotaajuutta voidaan säätää pienemmäksi ("alikellottaa") BIOS:ista mutta "alivoltittaminen" saattaa aiheuttaa tietokoneen kaatuilua.

Pyöristettyjen kaapeleiden käyttäminen

Monissa vanhoissa tietokoneissa käytetään litteää IDE-kaapelia kiintolevyjen ja CD/DVD-asemien liittämiseksi emolevyyn. IDE-kaapelit ovat kuitenkin leveitä ja vievät paljon tilaa kotelossa heikentäen näin ilman kulkua kotelossa. IDE-kaapeleiden pyöristämisellä vähennetään niiden vaatimaa tilaa ja helpotetaan ilmankiertoa. Ongelma on vähäisempi nykyaikaisissa tietokoneissa joissa käytetään Sarja-ATA-kaapeleita, jotka ovat kapeampia.
Gary McAllister

Pelaajaura

McAllister aloitti uransa Motherwellissa vuonna 1981. Vuonna 1985 Skotlannin Cupin välierissä Celticia vastaan McAllister teki hyvillä otteillaan vaikutuksen Leicester Cityn manageriin Gordon Milneen. Samana vuonna hän siirtyikin yhdessä Motherwell-seurakaveri Ally Mauchlenin kanssa Leicesteriin 250 000 punnan siirtosummalla. 
Leicesterissa McAllister pelasi viisi kautta vaikka se putosikin 1987 pääsarjatasolta 2. divisioonaan. Hänen peliesityksensä herättivät kiinnostusta 1. divisioonan seuroissa ja lopulta vuonna 1990 McAllister siirtyi Leedsiin. Leedsissa McAllister oli voittamassa liigamestaruutta kaudella 1991–1992 ja Charity Shieldia kaudella 1992–1993. Leedsin kapteeninakin pari kautta toiminut McAllister siirtyi Coventry Cityyn kolmen miljoonan punnan siirtosummalla vuonna 1996 pelattuaan seurassa 231 liigaottelua. 
Coventryssa McAllister pelasi neljä kautta, joiden aikana seura taisteli pääasiassa putoamista vastaan. Sopimuksensa päätyttyä kesällä 2000, 35-vuotias McAllister siirtyi Liverpooliin Bosman-säännön turvin. Liverpoolissa hän pelasi loistavasti ja oli tärkeässä roolissa seuran voittaessa kaudella 2000–2001 cup-triplan eli liigacupin, FA Cupin ja UEFA Cupin. McAllister pelasi Liverpoolissa vain kaksi kautta, mutta häntä pidetään yleisesti yhtenä seuran onnistuneimmista hankinnoista. Hänet äänestettiin muun muassa sijalle 32 Liverpoolin kannattajien 100 Players Who Shook The Kop -äänetyksessä 2006. 
Liverpoolista McAllister palasi kesällä 2002 takaisin sarjatasoa alempana pelanneeseen Coventryyn. Aluksi hän toimi pelaajavalmentajana ja myöhemmin päävalmentajana. McAllister lopetti uransa vuonna 2003 Coventryssa. 
Skotlannin maajoukkuetta McAllister edusti uransa aikana 57 kertaa ja teki viisi maalia. Hän edusti maataan kolmesti arvokisoissa – vuonna 1990 MM-kisoissa, 1992 EM-kisoissa ja 1996 EM-kisoissa.

Valmennusura

McAllisterin valmennusura alkoi pelaajavalmentajana Coventryssa 2002. Hänen valmennuksessaan Coventry ei menestynyt erityisen hyvin ja hän erosi tehtävästään tammikuussa 2004 viettääkseen aikaa rintasyöpää sairastaneen vaimonsa kanssa. 
McAllister nimitettiin 29. tammikuuta 2008 Newcastleen siirtyneen Dennis Wisen seuraajaksi Leeds Unitedin managerina. Hänen johdollaan Ykkösliigassa pelannut Leeds menestyi aluksi hyvin, mutta seuraavalla kaudella peliesitykset heikkenivät ja McAllister sai potkut. 
Syyskuussa 2010 McAllister palasi valmennustehtäviin Aston Villan apulaisvalmentajana.  Gérard Houllierin jouduttua sairaalaan sydänvaivojen vuoksi, McAllister toimi seuran päävalmentajana. Houllierin jätettyä seuran kauden päätteeksi, myös McAllisterin sopimus purettiin.
Dubovka

Dubovka (ven. Ду́бовка) on kaupunki Volgogradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan muodostaman Volgogradin tekoaltaan rannalla 52 kilometriä Volgogradista koilliseen. Kaupunki on Dubovkan piirin keskus. Sen kautta kulkee Volgogradin ja Saratovin välinen maantie. Asukkaita on 14 700 henkeä (vuonna 2008).
Vuodesta 1734 Dubovka toimi Volgan kasakoiden keskuspaikkana. Vuonna 1771 kasakat karkotettiin Pugatšovin kapinan takia ja paikalle tuotiin uudisasukkaita. Kaupunginoikeudet Dubovka sai vuonna 1803, mutta menetti ne myöhemmin kahteen otteeseen. Vuonna 1925 siitä tuli jälleen kaupunki. Nykyisin siellä on mm. metalli-, elintarvike- ja puunjalostusteollisuutta.
Johannes Ciconia

Johannes Ciconia (noin 1335 tai noin 1373–1412) oli belgialainen keskiajan säveltäjä. Hänen syntymäajastaan ei ole varmaa tietoa, koska hänet on saatettu joskus sekoittaa hänen isäänsä, joka oli samanniminen. Kaikki Ciconian sävellykset ovat sävelletty vuoden 1390 tienoilla tai myöhemmin. Hän sävelsi sekä maallista että uskonnollista musiikkia.
Ulla-Maija Vikman

Ulla-Maija Vikman (s. 11. lokakuuta 1943 Oulu) on suomalainen tekstiilitaiteilija ja muotoilija.
Vikmanin vanhemmat ovat ylimetsänhoitaja Askal Vikman ja Maija Vikman (s. Huotari). Hän valmistui teolliseksi muotoilijaksi  Taideteollisesta oppilaitoksesta vuonna 1968 ja sen jälkeen tekstiilitaiteilijaksi  Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1974. Taiteilijanuransa alkuvaiheissa Vikman toimi muotoilijana muun muassa Riihimäen Lasi Oy:ssä. Sittemmin hän on kuitenkin suuntautunut nimenomaan tekstiilitaiteeseen.
Vikmanin tekstiilitaideteokset on tehty useimmiten viskoosilangoista, jotka hän värjää tekstiiliväreiillä kahteen tai kolmeen kertaan. Yläosastaan kiinnitetyt langat putoavat vapaasti tilaan ja muodostavat vaihtelevan väripinnan, jossa eriväriset kuidut liikkuvat ilmavirrassa. Pinnan kolmiulotteisuus, säikeitten liike ja valon heijastukset synnyttävät teoksiin monia sävyjen vaihteluita. Teokset ovat muutoin varsin vähäeleisiä ja perustuvat yksinkertaisiin viivojen ja värialueiden sommitelmiin. Pääasialliseksi materiaalikseen Vikman on valinnut viskoosin, koska sillä on hyvät valonheijastusominaisuudet ja hän saa värjätyt kuitunsa suorastaan hohtamaan valossa.
Ornamo valitsi Vikmanin Vuoden tekstiilitaiteilijaksi vuonna 1992.  Vuonna 2011 hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.
Harri Tuominen

Harri Tuominen (1. huhtikuuta 1944 Kuusankoski – 1. maaliskuuta 2006) oli suomalainen säveltäjä ja kuoronjohtaja. Häntä opettivat vuosina 1966–1973 Tauno Marttinen ja Ahti Sonninen.
Tuominen nimitettiin vuodesta 1969 Kuusankosken Työväen Laulajien johtajaksi. Hän johti Kuusankosken jälkeen Joensuussa ja vuosina 1975–1994 Lappeenrannassa. Tuominen toimi lisäksi Kuusankosken musiikki- ja taidelautakunnan puheenjohtajana 1969–1972. Vuodet 1979–1990 hän kuului Kotkan merilaulufestivaalien tuomaristoon. Tuominen oli Kymen läänin taidetoimikunnan läänintaiteilijana.
Tuominen piti vuodesta 1973 alkaen omia sävellyskonserttejaan Kouvolassa, Kotkassa, Lappeenrannassa, Porissa, Imatralla ja Kuusankoskella. Tuominen kuoli 2006, kuukautta aiemmin kuin olisi täyttänyt 62 vuotta. Hänen sävellystuotantoonsa kuuluu näyttämömusiikin lisäksi muun muassa orkesteriteoksia ja vokaalimusiikkia. Kotkan kaupunki tilasi häneltä teoksen Nocturne in City kaupungin satavuotisjuhlaan.
Talinhuippu

Talinhuippu on Helsingin ja Espoon rajalla sijaitseva täyttömaakumpu. Se on entinen Ison Huopalahden kaatopaikka, yksi Helsingin kaupungin “kolmesta suuresta kaatopaikasta”, joka oli käytössä 1963–79. Se sijaitsee toisaalta Talinrannan ja Talin golfkentän ja toisaalta Vermon raviradan välissä, Laajalahden pohjoisreunalla Tarvon saaresta ja Turunväylästä pohjoiseen. Talinhuipun korkein kohta on Helsingin puolella.

Historia

Ison-Huopalahden kaatopaikka oli yksi Helsingin kolmesta suuresta kaatopaikasta. Muita suuria olivat Pasilan kaatopaikka (1949–1963, VR:n kaatopaikka vuoteen 1949 saakka) ja  Vuosaaren kaatopaikka (1966–1975 ja 1979–1988).
Ison-Huopalahden kaatopaikka tuli Pasilan kaatopaikan sulkemisen jälkeen Helsingin pääkaatopaikaksi. Se sijaitsi Talin vedenpuhdistamon ja golfkentän lähellä Mätäjoen ja Monikonpuron välissä. Aiemmin se oli rantaniittyä, sitten poistettiin pintamaa ja jätetäyttö aloitettiin savimaan päälle. 1960-luvun lopulla kaatopaikkaa laajennettiin lahdelle. Louhetta ja rakennusjätettä käytettiin eristämään jätteet ja meri toisistaan. Suurin osa jätemassasta kertyi 1970-luvulla. Kaatopaikkaa jouduttiin täyttämään reilusti yli pohjan kestävyyden, koska vaihtoehtoa ei ollut. Kasa on painunut niin, että 1960-luvun jätteet ovat nykyään merenpinnan alapuolella. Jätettä kaatopaikalla on noin 3,5 miljoonaa kuutiometriä.
1960- ja 1970-luvuilla kaatopaikka ja sen ympärillä pyörivät lokkilaumat näkyivät Turunväylälle (silloinen Tarvontie).

Talinhuippu nykyisin

Talinhuipun alue näyttää nykyisin melko normaalilta täyttömaakukkulalta, ja puuston kasvun vuoksi sitä ei juuri voi erottaa luonnonkukkuloista. Näkymä Laajalahdelle on alkanut pusikoitua umpeen 2010-luvulla, kun kaatopaikalta on kaasunerittyminen loppunut eivätkä kaasut ole enää vuosiin estäneet kasvillisuutta rehevöitymästä.
Alueella on kuntopolkuja ja Vermon hevosurheiluun liittyviä teitä sekä Helsingin kaupungin omistama koulutuskenttä, jota käyttää mm. Helsingin Palveluskoiraharrastajat ry sekä muut yhdistykset. Lisäksi siellä on frisbeegolfkenttä, jonka pituus on 1865 metriä ja jonka par-tulos on 58. Talvella Talin golfkentän alueella olevat hiihtoladut (6,5 km) ulottuvat Talinhuipulle ja sen yli.
Reima Saarinen

Reima "Reiska" Saarinen (s. 1961) on suomalainen äänisuunnittelija. Reima Saarinen on yksi Suomen arvostetuimmista audioalan tekijöistä ja hänet on myös palkittu vuoden äänimies-palkinnolla. Saarinen tunnetaan muun muassa J. Karjalaisen pitkäaikaisena miksaajana, Suomen Eurovision-laulukilpailun saliäänensuunnittelijana ja muun muassa Paavo Suuri-oopperan äänisuunnittelijana. Tällä hetkellä Saarinen työskentelee Helsingin Musiikkitalon suunnittelun parissa.
Reima Saarinen on kotoisin Kouvolasta, jossa hän asuu tälläkin hetkellä. Hän on ollut myös Peer Günt-yhtyeen rumpalina vuosina 1977-81 jonka jälkeen siirtyi bändin miksaajaksi Twist Twist Erkinharjun astuttua rumpujen taakse.
Keski-Suomen kotiseutulaulu

Keski-Suomen kotiseutulaulu on Keski-Suomen maakuntalaulu. Se on yksi Suomen itsenäistymisen jälkeen Suomen historiallisten maakuntien maakuntalaulujen rinnalle luoduista uusien maakuntien maakuntalauluista. Laulun runoili nimensä mukaisesti korpilahtelainen Martti Korpilahti ruotsalaisen Ivar Widéenin sävelmään. Sen ensiesitys oli vuonna 1920.
Orange Range

Nykyiset

Hiroki Hokama Hiroki
Vokalisti, keskiääni. Syntynyt 29. kesäkuuta 1983 Okinawalla.
Yamato Ganeko Yamato
Vokalisti, korkein ääni. Syntynyt 14. tammikuuta 1984 Okinawalla.
Ryo Miyamori Ryoh
Vokalisti, matalin ääni. Syntynyt 1. lokakuuta 1985 Okinawalla. 
Yoh Miyamori Yoh
Basisti. Syntynyt 11. joulukuuta 1983 Okinawalla.
Naoto Hiroyama Naoto
Kitaristi. Syntynyt 08. toukokuuta 1983 Okinawalla.

Entiset

Katchan Kitao Kazuhito
Rumpali, erosi bändistä vuonna 2005. Syntynyt 19. kesäkuuta 1983.
Aina vierelläsi

Juoni

Jackie (Susan Sarandon) ja Luke (Ed Harris) asuvat New Yorkissa. He ovat eroamassa, mutta yrittävät pitää lastensa Annan ja Benin elämän vakaana, vaikka asiat muuttavat heidän elämänsä.
Luke alkaa tapailla Isabelia (Julia Roberts) ja muuttaa lopulta yhteen tämän kanssa. Isabel yrittää saada lapset tyytyväisiksi ja onnellisiksi, mutta Anna on hyvin töykeä Isabelia kohtaan.
Juuri kun elämä näyttää onnistuvan hyvin eikä ongelmia ole, todetaan Jackiella syöpä, johon hän kuolee. Elokuvassa yhdistyvät rakkaus, perhe ja vahvuus.
Nicolas Boileau

Nicolas Boileau, myös Nicolas Boileau-Despréaux ja Boileau (1. marraskuuta 1636 Crosne tai Pariisi – 13. maaliskuuta 1711 Pariisi), oli ranskalainen runoilija, kirjailija, kriitikko ja juristi, jota kutsutaan ”Parnasson lainsäätäjäksi” (ransk. Législateur du Parnasse) ja joka valittiin Ranskan akatemian jäseneksi.

Elämäkerta

Boileau syntyi viidentenätoista lapsena kaikkiaan kuudentoista lapsen perheeseen. Hänen isänsä toimi Pariisin parlamentin suuren kamarin kirjurina. Hänen vanhempia veljiään olivat Gilles Boileau, joka myös oli Ranskan akatemian jäsen, sekä Jacques Boileau, joka kirjoitti nimimerkin suojissa.
Hänen koulunkäyntinsä viivästyi sairauksien ja yleisen heikkouden tähden. Aluksi hän opiskeli Harcourt’issa mutta vasta opiskellessaan Beauvais’ssa hän osoitti suurta kiinnostusta antiikin suurten runoilijoiden lukemiseen.

Oikeutta ja teologiaa

Nicolas Boileau hyväksyttiin oikeuden avustajaksi 4. syyskuuta 1656, mutta hän kyllästyi nopeasti tehtäväänsä. Työskenneltyään jonkin aikaa oikeudessa hänellä olisi ollut mahdollisuus saada hyväksyminen asianajajaksi, mutta lupaavasta tulevaisuudesta luopuminen aiheutti perheen sisällä skandaalin. Etenkin hänen lankonsa Dongois, joka itsekin oli kanslisti, julisti, että hänestä ei koskaan tulisi elämässään muuta kuin kurjimus.
Boileau aloitti kuitenkin Sorbonnessa teologian opinnot, jotka nekään eivät aluksi sujuneet ennakko-odotusten mukaisesti. Boileau sai isänsä kuoleman jälkeen vuonna 1657 itselleen pienen Saint-Paternen-luostarin vuokratulot, jotka kohosivat vuodessa 800 livreen. Se mahdollisti vaatimattoman elämisen ja omistautumisen runoudelle. Skolastiikka ei enää kiinnostanut häntä, vaan hän omistautui kokonaan Horatiukselle ja runoudelle.

Kuninkaan suojelus

Boileau oli kuninkaan rakastajattaren Madame de Montespanin suojatti, ja Montespan esitteli runoilijan kuninkaalle vuonna 1674. Ansioillaan hän pääsi kuninkaan suojelukseen ja sai 2000 livren eläkkeen, oikeuden painattaa teoksiaan ja kunnian työskennellä Jean Racinen kanssa kirjoitettaessa suurta ylistystä suurelle hallintokaudelle. Hänet nimitettiin yhtä aikaa Racinen kanssa Ludvig XIV:n historiankirjoittajiksi. Vuonna 1684 hänen valittiin Ranskan akatemiaan ja seuraavana vuonna myös jäseneksi Académie des inscriptions et médailles -akatemiaan. Racinen kuoleman jälkeen Boileau kävi enää harvoin hovissa ja poistui harvoin Auteuilin pakopaikastaan, jossa hän vastaanotti vain harvoja kristillisiä filosofiystäviään.
Tunisian lippu

Tunisian lippua käytettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1831. Siihen on sen jälkeen tehty vain vähäisiä muutoksia. Lipussa olevat sirppikuu ja tähti kuvaavat islamia.
Tunisian alue oli Marokkoa hallinneen Almohadien dynastian alaisuudessa vuoteen 1229 saakka. Tällöin alue irrottautui Hafsidin kuningaskunnaksi, joka oli erillinen berberivaltio ja kattoi Pohjois-Afrikan rannikon nykyisestä Itä-Algeriasta Länsi-Libyaan. Espanjan katolilaisten lisääntyneen painostuksen tuloksena Hafsidin muslimikuningaskunta pyysi 1500-luvulla suojelusta Turkin sulttaanilta ja 1574 kuningaskunta liitettiin ottomaanien imperiumiin. Tunisialaiset hallitsijat, beit, säilyttivät itsemäämisoikeuden. Pääkaupunkina oli Tunis. Bei-hallitsijoilla oli omia lippuja, joissa oli tyypillisesti yksi tai usemapi kuunsirppi punaisessa viirissä. Meriliikenteessä oli käytössä sinipunavihreäraitainen lippu.
Vuonna 1831 beihallitsija Al-Hussain II vihki ottomaaniarmeijaan kuuluneelle laivastolleen Turkin lippua muistuttaneen lipun. Ottomaanien punalippu sai keskelleen valkoisen auringon, jonka päälle sommiteltiin Turkin ja islamin mahtimerkit, kuunsirppi ja tähti. Vaikka Konstantinopolin sultaani protestoi lipun itsenäisestä tyylistä Turkin sulttaanikunnan lippuun verrattuna, uusi Tuniasian lippu säilytettiin.
Ranska valtasi 1800-luvun puolivälissä Algerian ja teki myös Tunisiasta oman protektoraattinsa 1881. Lippun yläkulmaan lisättiin Ranskan trikoloritunnus. Tätä lippua käytettiin esimerkiksi joissain sotilasyksiköissä ja kauppalaivastossa. Lippu säilyi vuoteen 1956 saakka, joskin toisen maailmansodan aikana 1942–43 maa oli Saksan miehittämä.
Tunisia itsenäistyi 1956 kuningaskuntana. Trikolori poistettiin ja lipun symbolien tulkintaa uudistettiin. Punainen merkitsi uhrattua verta vapaustaistelussa Ranskaa vastaan, valkoinen rauhaa, kuunsirppi islamia ja tähden viisi sakaraa islamin viittä periaatetta: uskoa Allahiin ja koraaniin, päivittäistä rukousta, Ramadan-paastoa, kymmenystä köyhille ja pyhiinvaellusta Mekkaan. Lippu säilyi myös 1957, kun beimonarkki Muhammed al-Amin syrjäytettiin ja maan presidentiksi nousi Habib Bourguiba. Hänen pitkäaikaisen, yksinvaltaisen hallintokautensa aikanaan maa valmisteli valtioliittoa Libyan kanssa (Arabi-islamilainen tasavalta) ja vuonna 1974 ehdittiin hyväksyä uuden valtiomuodostelman lippukin. Valtioiden yhdistymishanketta ei kuitenkaan toteutettu.
Karl Johan Lönegren

Karl Johan Lönegren (26. tammikuuta 1823 Pori – 2. heinäkuuta 1895 Pori) oli suomalainen teollisuudenharjoittaja ja liikemies, arvoltaan varatuomari. 
Lönegrenin vanhemmat olivat Porin kaupunginlääkäri Fredrik Isak Lönegren ja Charlotta Lovisin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1841 ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1850. Lönegren sai varatuomarin arvon 1854.
Lönegren osti vuonna 1858 Leineperin ruukin laamanni Falckilta, ja vähän myöhemmin 1860-luvulla hän osti Noormarkun ruukin. Lönegrenin aikana Leineperin ruukin raudanvalmistuksessa otettiin käyttöön uusia menetelmiä, ja useita rakennuksia korjattiin tai rakennettiin uudelleen. Leineperissä panostettiin yhä enenevässä määrin maatalouteen, karjasuojat rakennettiin uudelleen ja ruukille valmistui oma meijeri. Lönegren rakennutti Leineperiin myös uuden ruukinkartanon. Vuonna 1853 hän perusti Poriin Baijerilaisen olutpanimon liikekumppaniensa Carl Anton Björnbergin ja Isaac Carströmin kanssa. Vuonna 1858 he perustivat Porin konepajan, jonka tarkoituksena oli erikoistua rautatievaunujen rakentamiseen. Lönegren vaikutti myös siihen, että Pohjanmaan Höyrylaivaosakeyhtiön toiminta siirrettiin Turusta Poriin. Lainoilla liiketoimensa rahoittanut Lönegren joutui kuitenkin talousvaikeuksiin 1860-luvun katovuosien aikana. Hän joutui myymään Leineperin ruukin ja teki konkurssin 1869. Porin konepajan tulipalo 1870 vei lopullisesti pohjan hänen liiketoimiltaan, ja myös Noormarkun ruukki myytiin saman vuonna Antti Ahlströmille. 
Karl Johan Lönegren oli naimisissa vuodesta 1855 Anna Helena Björnbergin kanssa. Heidän lapsiaan olivat Kymi-yhtiön yli-insinööri Werner Lönegren (1869–1918) ja liikemies Arvid Lönegren (1871–1947).
Space Launch System

Space Launch System (SLS, "avaruuslaukaisujärjestelmä") on Nasan suunnittelema ja kehitteillä oleva kantorakettiperhe. Ensimmäinen lento on tarkoitus tehdä vuonna 2018. Siinä lähetettäisiin miehittämätön Orion (MPCV) lennolle Kuun ympäri. Ensimmäisen version on tarkoitus pystyä nostamaan maata kiertävälle radalle 70 tonnin kuorma. Jatkokehiteltyjä versioita voitaisiin sitten käyttää kuulentoihin, matkoihin Maata lähelle tuleville asteroideille ja Mars-lentoon.

Block 1

SLS pohjaa vahvasti Avaruussukkulan tekniikkaan. Ensimmäinen vaihe koostuu ydinvaiheesta ja kahdesta apuraketista. Ydinvaihe pohjautuu avaruussukkulan ajoainetankkiin, johon perään on tehty sovitteet neljälle rakettimoottorille ja kärkeen liitoskappale. Rakettimoottoreina käytetään ensimmäisillä lennoilla jäljelle jääneitä muunneltuja avaruussukkulan moottoreita RS-25 mutta myöhemmillä lennoilla ne on tarkoitus korvata tarkoitukseen suunnitelluilla moottoreilla. 
Ensimmäisessä vaiheessa käytetään kahta kiinteän ajoaineen apurakettia avaruussukkulan tapaan. Apuraketit ovat kehitetty sukkuloissa käytetyistä mutta niissä on osioita neljän sijaan viisi.

Historia

SLS:ssä käytettäväksi tarkoitettuja kiinteän ajoaineen apurakettien testikappaletta käytettiin 11. maaliskuuta 2015  onnistuneesti koko lennolla aiotun ajan.
Ydinvaiheessa käytettäväksi aiottuja RS-25-rakettimoottoreja testattiin onnistuneesti 9 minuutin täysimittaisen polton ajan 27. elokuuta 2015.
Hyvinkään kaupunginkirjasto

Hyvinkään kaupunginkirjasto on perustettu vuonna 1921. Kirjasto palvelee noin 40 000 (joista noin 42% on oppilaita koulukirjoja hakemassa) kävijää kuukaudessa. Kaikki aineisto mukaan lukien Hyvinkään kirjastossa on noin 250 000 teosta. Pääkirjastossa on noin 20 000 niteen varasto. Lainoja on kuukaudessa keskimäärin 70 000 kpl. Pääkirjaston lisäksi kirjastolla on toimipisteet Hakalassa ja Paavolassa. Hyvinkään kaupunginkirjasto myös ostaa Lopen kirjastolta kirjastoautopalveluja yhdelle pysäkille Kytäjällä.
Kirjasto kuuluu Ratamo-verkkoon, johon kuuluvat myös Riihimäki, Hausjärvi ja Nurmijärvi.
Kirjasto järjestää näyttelyitä ja erilaisia tilaisuuksia, satutunteja, tietokonekursseja ja tiedonhaun opetusta.
Jean Joseph Mounier

Jean Joseph Mounier (12. marraskuuta 1758 Grenoble – 26. tammikuuta 1806 Pariisi) oli ranskalainen juristi ja merkittävä poliittinen vaikuttaja Ranskan suuren vallankumouksen alkuvaiheessa vuonna 1789.
Mounier oli grenoblelaisen vaatetehtailijan poika. Hän valmistui vuonna 1779 lakimieheksi ja pääsi vuonna 1783 tuomariksi. Hän tutustui opiskeluaikanaan tulevaan kollegaansa Antoine Barnaveen. Mounier työskenteli Grenoblen maistraatissa ennen vallankumousta ja esiintyi esivallankumouksen aikana vuosina 1788–1789 parlamenttien (uudistuksia jarruttaneiden tuomioistuinten) arvostelijana. Hän laati paikallisten asukkaiden puolesta valituskirjelmiä (cahiers de doléances) vuoden 1789 säätyjen yleiskokouksen käsiteltäviksi, ja hänet myös valittiin itse kolmannen säädyn edustajaksi. Kolmannen säädyn edustajien julistauduttua kansalliskokoukseksi juuri Mounier ehdotti 20. kesäkuuta 1789 Versailles’ssa kuuluisan pallohuoneen valan vannomista, jotta Ranskalle saataisiin säädettyä perustuslaki. Hänet valittiinkin kansalliskokouksen perustuslakikomitean puheenjohtajaksi.
Mounier kuului kansalliskokouksessa varovaisimpien uudistajien ryhmään, niin sanottuihin monarkisteihin, jotka kannattivat hylätyksi tulleita ehdotuksia kaksikamarisesta edustuslaitoksesta ja kuninkaan ehdottomasta veto-oikeudesta lainsäädäntöön. Hänet valittiin syyskuun 1789 lopulla kansalliskokouksen puhemieheksi, mutta hän jätti paikkansa jo 8. lokakuuta järkytyttyään tavasta, jolla Versailles’hin marssineet väkijoukot kohtelivat kuningas Ludvig XVI:tta ja tämän perhettä, sekä vastustettuaan päätöstä siirtää kansalliskokous Pariisiin. Mounier palasi aluksi kotikaupunkiinsa Grenobleen, mistä hän siirtyi toukokuussa 1790 maanpakoon Sveitsiin. Hän palasi Ranskaan vasta Napoleonin aikana vuonna 1801. Napoleon nimitti hänet prefektiksi ja vuonna 1805 Ranskan valtioneuvoston jäseneksi. Mounierin poika Claude sai myöhemmin Napoleonilta paronin arvon.
Mounierin tunnetuin teos on Sveitsissä vuonna 1792 julkaistu Recherches sur les causes qui ont empêché les Français de devenir libres.