google/wiki40b huggingface dataset:
Maito ja Terveys

Maito ja Terveys – Mjölk och Hälsa ry. on vuonna 1958 perustettu kansanterveysjärjestö. Järjestön tarkoituksena on parantaa kansanterveyttä ja kansanravitsemusta sekä lisätä raittiita elämäntapoja edistämällä maidon ja maitovalmisteiden käyttöä.
Maito ja Terveys ry:n varsinaisiin jäseniin kuuluu 17 kansanterveys-, kotitalous- ja neuvontajärjestöä, tutkimustahoa, maito-, maatalous-, liikunta- ja nuorisoalan järjestöä. Varat toimintaan tulevat ohjelma-/hankerahoituksesta ja kannatusjäseniltä.

Maitolähettiläs

Maitolähettiläs työskentelee Maito ja Terveys ry:ssä maidon ravitsemuksen asiantuntijana. Hänen työnkuvaansa kuuluvat vierailut esimerkiksi kouluissa, päiväkodeissa sekä liikunta-, nuoriso- ja terveysjärjestöjen tapahtumissa eri puolilla Suomea. Maitolähettiläs tapaa työssään myös ruoka- ja liikunta-alan sekä terveydenhuollon ammattilaisia. Hän jakaa tietoa ja keskustelee terveellisistä ruokailutottumuksista ja erityisesti maidon osuudesta ravitsemuksessa.
V. J. Penttala

Viljo Johannes Penttala (1. kesäkuuta 1891 Isokyrö – 12. heinäkuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja, urheilijujärjestövaikuttaja ja suojeluskuntajärjestön aktiivi.
Penttalan vanhemmat olivat maanviljelijä Isak Penttala, ent. Vaismaa (1860–1935) ja Kreeta Vilhelmiina Matintytär Mattila. Hän valmistui vuonna 1908 Vaasan kauppakoulusta ja vuonna 1914 Rauman seminaarista.
Penttala toimi vuodesta 1915 lähtien Kankaan kansakoulun johtajana Kouvolassa. Hän joutui Suomen sisällissodan alkuvaiheessa punaisten pidättämäksi mutta pääsi kuulustelujen jälkeen vapaaksi ja pakeni sitten valkoisten puolelle.
Penttala toimi 1918 parin kuukauden ajan Kouvolan Sanomien päätoimittajana ja oli myös Kouvolan suojeluskunnan paikallispäällikkönä. Hän siirtyi sitten suojeluskuntajärjestön palvelukseen kasvatuspäälliköksi ja toimi vuosina 1924–1942 Kymenlaakson suojeluskuntapiirin huoltopäällikönä. Hän kävi Kadettikoulun vuosina 1927–1929. Vuonna 1941 Penttala hoiti Kouvolassa vapaaehtoisten värväystä suomalaiseen SS-pataljoonaan. Vuosina 1942–1944 hän työskenteli suojeluskuntien Hakkapeliitta-lehdessä. Sotien jälkeen Penttala oli Tapaturmantorjunta ry:n talousjohtaja ja Varokeino-lehden toimittaja.
Penttala harrasti nuoruudestaan alkaen useita urheilulajeja, erityisesti painia. Hän oli Suomen Painiliiton puheenjohtajana 1929–1931 ja 1941. Hän oli myös Suomen olympiakomitean jäsen sekä kuului SVUL:n johtokuntaan ja johti sen Kymen piiriä.
Penttala julkaisi vuonna 1961 Suomen sisällissodan tapahtumia Kymenlaaksossa valkoisten näkökulmasta kuvanneen teoksen Pohjois-Kymenlaakson itsenäisyyshistoria. Hän kirjoitti myös seitsemän eri alojen turvallisuusopasta.
Napaskiak

Historiaa

Alue on historiallisesti ollut jupik-eskimoiden asuttama. U.S. Coast & Geodetic Survey mainitsee Napaskiakin ensi kertaa vuonna 1867. Vuoden 1880 väestönlaskennassa kylän asukasluvuksi ilmoitettiin 196. Vuonna 1890 se oli vain 97 ja 1939 67. Kaupunkioikeudet Napaskiak sai 1970.
Ravintola Messenius

Ravintola Messenius on vuonna 1937 perustettu perinteinen ruokaravintola Helsingin Taka-Töölössä Messeniuksenkadulla, jossa se on toiminut perustamisestaan saakka.
Messenius oli Suomen ensimmäinen ravintola, joka alkoi tarjota lankkupihviä. Toinen tunnettu Messeniuksen ruokalaji on vorschmack. Messenius on muun muassa kirjailijoiden suosima paikka.
Eräs merkittävimpiä Messeniuksen kävijöitä oli Salman Rushdie. Käydessään Suomessa suojelupoliisin tiukan vartioinnin alaisena Rushdie sai päähänpiston, että haluaisi käydä täysin ennaltasuunnittelemattomalla kapakkakäynnillä. Suojelupoliisin väki oli aluksi kovin huolestunut, mutta kääntäjä Arto Häilä ehdotti Messeniusta. Tapauksen kunniaksi ravintolapöydän yllä on pronssilaatta, johon on kirjattu Salmanin juoneen siellä ensimmäisen tuoppinsa tiloissa, jota turvamiehet eivät olleet ennakolta "varmistaneet".
Southampton (New York)

Taajamat ja asuinalueet

Southamptonissa on seitsemän village-tason osataajamaa ja 16 kunnallishallinnotonta aluetta, joita New Yorkin osavaltiossa kutsutaan nimellä hamlet.
Danakilin aavikko

Danakilin aavikko on Etiopiassa sijaitseva aavikko, joka ulottuu myös Eritrean ja Djiboutin alueille.
Afarin syvängössä sijaitseva aavikko on yksi maailman kuumimmista paikoista. Päivän keskilämpötila Danakililla on 27 °C ja korkeimmillaan lämpötila nousee 50 °C:een. Vuotuinen sademäärä on alle 200 mm.
Danakilin alueella on merkittävää seismistä aktiivisuutta ja useita aktiivisia tulivuoria. Aavikon merkittävin luonnonvara on vuorisuola, jota saa suolatasangoilta alueen suolajärvien ympäriltä. Danakilin aavikolla on myös mangaani- ja potaskavaroja.
Estlink

Estlink on kahden merikaapelin muodostama sähkönsiirtoyhteys, joka yhdistää Suomen ja Viron sähköverkot toisiinsa. Yhteyden ensimmäinen kaapeli, Estlink 1 otettiin käyttöön vuoden 2006 lopulla ja toinen, Estlink 2, vuoden 2013 lopulla. Kahden merikaapelin yhteenlaskettu siirtokapasiteetti on noin 1 000 megawattia.

Estlink 1

Estlink 1 on Nordic Energy Link -yhtiön rakennuttama 106 kilometriä pitkä sähkönsiirtokaapeli, josta 74 kilometriä kulkee Suomenlahden alitse. Kaapeliyhteys vihittiin käyttöön 4. joulukuuta 2006. Kaapelin siirtokapasiteetti on 350 MW, vuositasolla kaapelia pitkin voidaan siirtää kaksi terawattituntia sähköenergiaa. Kaapelissa on 150 kilovoltin tasajännite, joka muutetaan Espoon siirtoasemalla 400 kV ja Harkun siirtoasemalla 330 kV vaihtojännitteeksi. Merikaapelin ja sen vaatimat muuntamot toteutti ABB. Estlink maksoi noin 110 miljoonaa euroa, josta Nordic Energy Link vastasi omalla pääomallaan viidesosasta. Pohjoismaiden investointipankki on lainannut hankkeeseen 53 miljoonaa euroa ja SEB Eesti Ühispank 31 miljoonaa euroa.
Kaapeli siirtyi suomalaisen Fingridin ja virolaisen Eleringin yhteisomistukseen vuonna 2013, kun yhtiöt ostivat kaapelin AS Nordic Energy Linkiltä 77,6 miljoonalla eurolla.

Estlink 2

Estlink 2 on Fingridin ja Eleringin yhdessä omistama sähkönsiirtokaapeli Viron Püssistä Porvoon Anttilaan. Yhteyden siirtokapasiteetti on 650 megawattia. Yhteyden pituus on 170 kilometriä, josta 145 kilometriä on merikaapelia. Kaapeli otettiin virallisesti käyttöön 7. helmikuuta 2014, joskin kaapeli oli sähkömarkkinoiden käytössä jo koekäyttöjaksolla eli 6. joulukuuta 2013 alkaen. Hankkeen budjetti oli 320 miljoonaa euroa, josta EU-tukea oli 100 miljoonaa euroa.

Näkökulma

Talous- ja viestintäministeri Edgar Savisaaren mukaan Estlink on nyky-Viron tärkein energiahanke.
Kakkurilampi (Kihniö)

Maantietoa

Lammen pituus on 300 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 2,5 hehtaaria. Se sijaitsee Lamminvuoren pohjoispuolella. Siihen laskee yksi oja pohjoispuolen ojitetulta suolta. Lampeen valuu myös läheisen maatilan peltojen pintavettä. Laskuoja alkaa pelto-ojana, joka jatkaa sitten metsäojana ja yhtyy alempana metsäojien verkostoon. Lopulta lammen vedet ohjautuvat Sulkuejärven pohjoispäähän Tervasniemen viereiseen lahteen. Rantaviiva on 750 metriä pitkä. Se on puoliksi kovaa metsämaata tai peltomaata. Se rannoille ei ole rakennettu vapaa-ajan asuntoja eikä lammelle johda teitä.
6-monoasetyylikodeiini

Toksisuus

Elimistöön joutuessaan 6-monoasetyylikodeiini aiheuttaa välittömästi histamiinin vapautumisen verenkiertoon, joka voi johtaa hengenvaaralliseen anafylaktiseen šokkiin. 6-MAC metabolisoituu kodeiiniksi ja edelleen morfiiniksi. Koska laittomasti valmistettu heroiini todennäköisesti sisältää myös 6-MAC:ia, sen läsnäolo virtsanäytteessä todistaa melko luotettavasti laittoman huumeen käyttämisen.
Vili Auvinen

Vilho Emil ”Vili” Auvinen (11. marraskuuta 1931 Lohja – 2. elokuuta 1996 Tampere) oli suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Hänen tunnetuin roolisuorituksensa oli Heikki ja Kaija -televisiosarjan Heikkinä. Auvinen toimi samalla myös sarjan henkilöohjaajana. Kaijan roolissa oli hänen vaimonsa Eila Roine. Roineella ja Auvisella on kaksi poikaa, ohjaaja-näyttelijä Tommi Auvinen ja valo- ja äänisuunnittelija Janne Auvinen. Auvinen esitti Edvin Laineen ohjaamassa elokuvassa Tuntematon sotilas Asumaniemeä.
Auvisen vanhemmat olivat molemmat näyttelijöitä, joten teatterin maailma tuli tutuksi jo lapsena. Vili ja hänen sisarensa Hely vilahtavat elokuvassa Kulkurin valssi mustalaislapsina. Isä Vilho Auvinen näyttelee elokuvassa mustalaisviulisti Fedjaa. Äiti Hellin Auvinen-Salmi toimi pitkän näyttelijäuransa ohella myös teatterinjohtajana ja kouluttajana.
Auvinen aloitti teatteriuransa näyttelijä-lavastajana Varkauden kaupunginteatterissa 1949–1951. Ohjaajan ura käynnistyi 1960-luvun alussa Tampereen Työväen Teatterissa, johon Auvinen oli kiinnitetty 1953 näyttelijäksi.
Auvinen oli näyttämörytmin mestari, ja juuri siksi hän tuli erityisesti tunnetuksi Dario Fo -ohjauksistaan. Uran suurimmaksi menestykseksi nousi aivan uudenlainen tulkinta Teuvo Pakkalan kansannäytelmästä Tukkijoella, jota esitettiin TTT:n näyttämöllä seitsemän vuotta täysille katsomoille. Auvinen ohjasi näytelmän myös Suomen Kansallisteatteriin, jossa siitä tuli samanlainen menestys. Tukkijoella, jota yleisesti pidettiin pölyttyneenä ja vanhanaikaisena teoksena ajan edistyksellisessä teatterissa, oli päänavaus suomalaiseen musikaaliteatteriin. Oskar Merikannon tutut laulut, Thelma Tuuloksen hurjat koreografiat ja ennen muuta taitava dramaturginen uudistaminen puhalsivat kansantarinasta pölyt kauas pois.
Väinö Riikkilän Pertsa ja Kilu -kirjoihin perustuvat televisiosarjat, jotka Auvinen sekä dramatisoi että ohjasi, saivat suuren suosion lasten ja nuorten parissa. Maanläheiset tarinat kotkalaispojista (jotka tosin puhuivat Tampereen murretta Raumalla) rikollisten kimpussa on uusittu yleisön pyynnöstä lukuisia kertoja.
Tähtikoralliahven

Koko ja ulkonäkö

Tähtikoralliahven kasvaa noin 8 cm pitkäksi. Sen vartalo on sininen, evät ja vatsanpohja keltaiset.

Alkuperä

Tähtikoralliahven  elää luonnossa Tongan ja Fidžin ympäristössä.

Käyttäytyminen

Tähtikoralliahven on aggressiivinen kala, joka hyökkäilee samaan altaaseen joutuneiden lajitovereiden tai rauhallisten muidenkin kalalajien kimppuun.

Ravinto

Tähtikoralliahven syö  akvaariossa liha- ja leväpitoista ruokaa.
Tian Zhuangzhuang

Tian Zhuangzhuang (yksink.: 田壮壮, perint.: 田壯壯, pinyin: Tián Zhuàngzhuàng, s. 23. huhtikuuta 1952 Peking) on kiinalainen elokuvaohjaaja.

Elämäkerta

Hän on kuuluisan näyttelijän ja elokuvaohjaajan Tian Fangin ja Kiinan elokuvastudion johtajan, näyttelijä Yu Lanin poika.
Tian aloitti uransa valokuvaajana on työskennellyt myös maatalouden elokuvastudiolla Kiinassa. Hän valmistui Pekingin elokuva-akatemiasta vuonna 1982, ja useat muut johtajat viidennen sukupolven, mukaan lukien Chen Kaigen ja Zhang Yimoun.
Tia on työnsä vuoksi joutunut kiistaan Kiinan viranomaisten kanssa, erityisesti elokuvien Horse Thief (1984), ja Sininen leija (1993), elokuva tapahtumista Sadan kukan kampanja, Suuri harppaus ja Kulttuurivallankumous vuoksi. Sininen leija esitettiin 1993 Cannesin elokuvajuhlilla ilman Kiinan viranomaisten hyväksyntää. Tian Zhuangzhuangilta on kielletty kymmeneksi vuodeksi elokuvanteko. Vuonna 2002 hän ohjasi elokuvan Kevät pikkukaupungissa, joka perustuu Fei Mun elokuvaan vuodelta 1948. Vuonna 2004 hän teki ensimmäisen  HDTV-dokumentin Kiinassa, elokuvan nimeltään Delamu, jonka aiheena ovat Tiibetin Yunnanin etniset vähemmistöt.
Hjkr 10 Fidra

Valmistus

Stockholms Rederi AB Svea tilasi aluksen Nackasta Finnbodan telakalta. Alus laskettiin vesille 20. joulukuuta 1938 telakkanumerolla 322 ja se valmistui huhtikuussa 1939.

Palvelus

Stockholms Rederi AB Svea sijoitti aluksen reitille Tukholma-Malmö-Hull-Lontoo.

Toinen maailmansota

Merivoimat kutsui aluksen palvelukseen Neuvostoliiton aloitettua hyökkäyksen Suomeen 30. marraskuuta 1939. Alus siirrettiin 15. joulukuuta Göteborgissa Götaverkenin telakalle, jossa  sille tehtiin muutostöitä ja se aseistettiin. Työt aluksella saatiin päätökseen 2. huhtikuuta 1940, jolloin se liitettiin rannikkolaivastoon. Alukselle asennettiin kaksi HMS Niordilla ollutta 12 cm M/1894C -kanuunaa (numerot 25 ja 26) ja kaksi  HMS Tapperhetenillä ollutta 57 millimetrin M/1889B -tykkiä (numerot 38 ja 85). Lisäksi alukselle asennettiin kaksi tyypin M/1933 syvyyspomminheitintä ja kaksi 8 millimetrin M/1936 ilmatorjuntakonekivääriä. Aluksen muuna varustuksena oli M/1931 paravaanijärjestelmä, 400 watin lyhytaaltoradio, 3 watin FM-radio M/1939 ja kolme lyhytaaltovastaanotinta M/1939.

Sodan jälkeen

Euroopan sotatoimien päätyttyä alus palautettiin 6. lokakuuta 1945 omistajilleen, joka liitti sen laivastoonsa alkuperäisellä nimellä sijoittaen sen sotaa edeltäneelle reitille. Alus siirrettiin myöhemmin yhtiön Atlantin reiteille. Alus myytiin 1969 Italiaan Ignazio Messina Companylle, joka nimesi sen  Gianvittorioemmeksi. Vuonna 1973 alus myytiin edelleen Kyprokselle Kalipolis Mar Companylle, joka antoi alukselle nimen Spyros. Seuraavana vuonna alus myytiin edelleen Libanoniin Al Toufic Shipping Companylle. Alus myytiin takaisin Kalipolis Mar Companylle, jonka kotipaikaksi vaihtunut Libanon. Alus poistettiin 1989 rekisteristä.
Mozdok

Historia

Mozdok perustettiin vuonna 1759 ja kaupunginoikeudet se sai 1785. Grigori Potjomkin perusti kylään linnoituksen vuonna 1763 ja siirrätti 517 perhettä Volgan kasakoita sinne.
Jogi-karhu (elokuva)

Juoni

Luontodokumentteja tekevä Rachel saapuu Jellystone kansallispuistoon, joka on menettänyt ihmisten kiinnostuksen ja tekee taloudellisesti tappiota. Pormestari Brown on päättänyt tämän johdosta sulkea puiston ja myydä alueen. Tämä tarkoittaisi sitä etteivät perheet enää voisi viettää aikaa luonnossa, kun taas Jogi ja Boo-Boo joutuisivat pois puistosta, jossa he ovat eläneet koko elämänsä. Jogi päättää todistaa olevansa älykkäämpi, kuin tavallinen karhu ja yrittää pelastaa kansallispuiston yhdessä ystävänsä Boo-Boon ja puistonvartija Smithin, sekä Rachelin kanssa.

Tuotanto

Lokakuussa 2008 Hollywood Reporter julkisti Jogi-karhuun pohjautuvan elokuvan olevan työn alla, joka yhdistäisi muun muassa Looney Tunes: Taas kehissä elokuvan tapaan elävät näyttelijät CGI-tekniikalla luotujen hahmojen kanssa. Alun perin elokuvan ohjaajaksi oli kaavailtu Ash Brannon, mutta tuotantoryhmä päätti vaihtaa ohjaajan lisättyään projektiinsa CGI-tekniikkaa, jonka myötä ohjaajaksi palkattiin Eric Brevig.
Marraskuussa 2009 elokuvan pääroolit julkistettiin olevan vielä neuvotteluvaiheessa, joihin oli valittu Anna Faris, Dan Aykroyd ja Justin Timberlake.

Arvioita

Turun Sanomien Päivi Valotie piti Jogi-karhua meluisana liukuhihnatuotantona, jota muodikas ekologinen sanoma ei pelasta. 3D-tietokoneanimaatiota ja elävää kuvaa yhdistävässä lastenkomediassa suomenkielisen dubbauksen teennäisyyden huomaa hänestä etenkin ihmishahmojen kohdalla.
Ragna Ljungdell

Ragna Elisabeth Ljungdell-Erlandsson (4. toukokuuta 1905 Helsinki – 1975 Lund, Ruotsi) Ruotsissa vaikuttanut suomalainen kääntäjä, lausuja ja kirjallisuudentutkija.
Ragna Ljungdellin vanhemmat olivat Ruben ja Elin Ljungdell. Hän meni 1943 naimisiin ruotsalaisen eversti Per Adolf Erlandssonin kanssa mutta liitto päättyi avioeroon.
Ljungdell oli Ruotsin tunnetuimpia lausuntataiteilijoita ja teki tunnetuksi suomenruotsalaisten runoilijoiden tekstejä Ruotsissa. Hän tutustui nuoruudessaan Karjalankannaksen ruotsinkielisessä runoilijayhdyskunnassa muun muassa Elmer Diktoniukseen, Ralf Parlandiin, Tito Collianderiin ja Gunnar Björlingiin.
Ljungdell julkaisi tutkimuksia runoudesta ja käänsi ruotsin kielelle Helvi Hämäläisen ja Elvi Sinervon teoksia.
Kalevi Haapoja

Matti Kalevi Haapoja (s. 14. elokuuta 1932 Ylihärmä) on suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Hän on naimisissa kauhavalaisen Eila Haapojan (o.s. Hirsimäki s. 1933) kanssa. Haapojan näyttelijäura alkoi 1950-luvulla, jolloin hän oli aktiivisesti mukana Ylihärmän nuorisoseuran toiminnassa. Myös hänen ensimmäiset ohjaustyönsä syntyivät 1950-luvulla. Vuonna 1962 Haapoja valittiin Etelä-Pohjanmaan Nuorisoseura ry:n vakinaiseksi ohjaajaksi. Vuonna 1963 hän ohjasi 11 kokoillan näytelmää, kolme ulkoilmanäytelmää ja kuusi pienoisnäytelmää. Hänet kiinnitettiin näyttelijäksi Seinäjoen kaupunginteatteriin 1967. Haapoja on toiminut freelancernäyttelijänä 1970-luvun alusta, muun muassa vuosina 1971–1972 Seitsemän veljeksen Juhanina Tampereen työväenteatterissa. Hän näytteli 1990-luvulla useita elokuvarooleja, kuten Häjyt-elokuvan Iso-Anttina. Samalla hän ohjasi harrastajateattereissa useita näytelmiä kuten Isänmaan miehet Lapualla sekä 30 hopearahaa ja Härmän käräjät Alahärmässä. Vuosina 1979–1993 Kalevi toimi Suomen Harrastajateatteriliiton ohjaajana, jolloin hän teki ohjaustöitä ympäri Suomea. 1980-luvulta hän on näytellyt useissa televisiorooleissa, kuten Kulkurin taivas, sekä 2000-luvun dokumentti- Pariisin matkasta. Haapoja tunnetaan myös runonlausunnasta ja yhden miehen teatteriesityksistä, kuten 1960-luvulla talonpoikais-aiheisesta lausuntaesityksistä, 1980-luvulla Heikki Klemetin teksteihin pohjautuvista esityksistä ja 1990-luvulla Kalevi ja Kapsäkki -esityksistä.
Haapoja on palkittu uransa aikana useilla palkinnoilla, vuonna 1974 hän sai kulttuuri-Jussi-patsaan ja vuonna 1988 Maaseudun sivistysliiton myöntämän kulttuuripalkinnon, 1978 Vaasan Jaakko -patsaan, 1982 Suomen harrastelijaliiton kultaisen ansiomerkin, 1993, Antti-patsaan, 1999 Kauhava-mitalin ja Suomen Nuorisoliiton Hermanni-patsaan. Vuonna 1999 Kalevi sai Jussi-patsaan suorituksestaan Häjyt-elokuvassa.
Kalevi Haapoja vietti 50-vuotistaiteilijajuhlaansa 13. heinäkuuta 2007.
Kalevi Haapoja valittiin eteläpohjalaisen elokuvan Hall of Fameen 21. helmikuuta 2015.
Näyttelijäntyön ohella Kalevi viljeli vaimonsa kanssa tämän sukutilaa Kauhavan Hirsimäellä vuodesta 1966 vuoteen 1992. Myös Haapojan vaimo on ollut aktiivisesti mukana harrastajanäyttelijänä.
Haapojan äiti Laina (o.s. Kurki 1895–1999) oli kotoisin Ylihärmästä, isä Matti Oskari Haapoja (1892–1969) oli syntynyt Ylihärmässä.
Hänen tyttärensä Susanna Haapoja (1966–2009) toimi Keskustan kansanedustajana.
Sulho Sipilä

Sulho Vilhelmi Sipilä (12. joulukuuta 1895 Brändö, Ahvenanmaa – 22. joulukuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, modernisti ja laivaston upseeri. Hän oli myös taitava viulisti.
Sipilän vanhemmat olivat kirkkoherra Frans Vilho Sipilä ja Mandi Matilda Piirainen. Sulhon ollessa pieni perhe muutti Ahvenanmaalta Mynämäkeen, Turkuun. Siellä hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1915 ja opiskeli aluksi teologiaa, mutta luopui siitä ja aloitti maalaamisen Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 19-vuotiaana.
Sipilän vaimo oli taidemaalari Greta Hällfors-Sipilä. Pariskunta tapasi toisensa opiskellessaan Ateneumissa Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1915–1917. He tutustuivat ulkomaiseen modernismiin Helsingin useissa ulkomaisen taiteen näyttelyissä. Sen värien käyttö ja vapaa muoto innostivat heitä ja heistä tulikin suomalaisen avantgardismin huippuosaajia. Vaikutteita he saivat myös kubismista. Sulho Sipilä maalasi mieluiten öljyväreillä, Greta Sipilä guassi- ja vesiväreillä. Sipilät kihlautuivat vuonna 1920 ja avioituivat 1924.
Ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Sipilä piti vuonna 1929. 1930- ja 1940-luvuilla hänen modernistinen tyylinsä väistyi rauhallisempien värien ja tyylin tieltä. Sipilän tyypillisiä aiheita olivat maisemat Helsingistä, herkät sisäkuvat ja näkymät kodista läheisille kaduille ja rakennuksiin. Hän maalasi myös lapsuutensa maisemia. Usein hänen töissään oli nähtävissä pyrkimys paikoin jopa pikkutarkkaan realismiin. Sipilä suunnitteli myös mitaleita, kuten 50-vuotismitalin Duodecim-seuralle 1931 ja Agricola-mitalin 1948.
Sipilä toimi Suomen Taiteilijaseuran varapuheenjohtajana 1934–1940 ja puheenjohtajana 1940–1942, samoin kuin helsinkiläisen taiteilijaseura Pro Arten ensimmäisenä puheenjohtajana vuodesta 1945.
Sipilä toimi ammatikseen sotilasuralla merivoimissa, muun muassa 1. upseerina panssarilaivoilla Väinämöinen ja Ilmarinen. Erottuaan vuonna 1944 puolustusvoimista komentajakapteenina hän toimi Vapaan taidekoulun rehtorina ja maalauksen opettajana. Sipilä kuoli pian eläkkeelle jäätyään vuonna 1949. Hänen vaimonsa sairastui vuonna 1946 skitsofreniaan ja joutui hoidettavaksi Kellokosken sairaalaan, jossa kuoli vuonna 1974.
Uudenmaan esikaupunki

Uudenmaan esikaupunki (ruots. Nyländska Förstaden) oli 1800-luvulla käytetty nimitys siitä osasta Helsinkiä, joka Johan Albrecht Ehrenströmin vuonna 1817 laatiman asema­kaavan mukaisesti rakennettiin Viron­niemellä sijainneen vanhan kaupungin­osan eli varsinaisen kaupungin etelä- ja länsi­puolelle. Se käsitti silloiset 3., 4. ja 5. kaupungin­osat eli nykyisen Kaartin­kaupungin, etelä­osan nykyistä Kamppia sekä nykyisen Puna­vuoren pohjoisimman osan.
Ehrenströmin alkuperäisen suunnitelman mukaan täytettävän Kluuvin­lahden paikalle olisi rakennettu kanava, joka olisi yhdistänyt Töölön­lahden ja Eteläsataman ja muodostanut samalla rajan varsinaisen kaupungin ja Uuden­maan esi­kaupungin välille. Kanava­suunnitelmasta kuitenkin luovuttiin pian, ja esi­kaupungin rajana alettiin pitää Esplanadia ja Henrikin­katuja eli nykyisen Manner­heimin­tien eteläisintä osaa. Erottaja sai nimensä sijainnistaan varsinaisen kaupungin ja Uudenmaan esi­kaupungin rajalla.
Uudenmaan esi­kaupungin kaavoitetun alueen rajoina olivat etelässä Tähtitornin vuori sekä Pieni ja Iso Roobertinkatu, pohjoisessa aluksi Vladimirin­katu (nyk. Kalevankatu) myöhemmin Eerikinkatu ja Simonkatu. Kaupungin­osan keskuksena oli Esi­kaupungin­tori (ruots. För­stads­torget) eli nykyinen Kasarmitori. Sen etelä­reunalle suunniteltiin aluksi teatteria, mutta myöhemmin paikalle päätettiinkin rakentaa Kaartin kasarmi.
Suuri osa Uudenmaan esi­kaupunkia ja varsinkin Vanhankirkon seutu muodostui 1800-luvulla tyypilliseksi säätyläisten asuma-alueeksi. Sinne asettui asumaan monia korkeimpia virkamiehiä sekä, sen jälkeen kun yli­opisto vuonna 1827 oli siirretty Turusta Helsinkiin, myös yli­opiston professoreja. Monet heistä asuivat laajoille tonteille rakennuttamissaan yksikerroksisissa puutaloissa. Nykyisin alueella ei ole jäljellä enää juurikaan puutaloja, sillä 1800-luvun lopulla tai 1900-luvun alussa ne joutuivat vähitellen lähes kaikki väistymään kerrostalojen tieltä.
Nimiä Kamppi ja Punavuori käytettiin 1800-luvulla, kuten käytännössä usein vieläkin, vain niistä nykyisin tämän­nimisiin kaupungin­osiin kuuluvista alueista, jotka jäivät Ehrenströmin alkuperäisen asemakaavan ulkopuolelle ja kaavoitettiin vasta vuosisadan loppupuolella. Päinvastoin kuin alku­peräinen Uudenmaan esikaupunki, ne muodostuivat pää­asiassa köyhälistön ja työ­väestön asunto­alueeksi. Myöhemmin Uusimaa on kuitenkin jäänyt kaupungin­osien nimistöstä pois, ja niinpä Kamppiin ja Punavuoreen nykyisin luetaan virallisesti kuuluvaksi myös osia entisestä Uuden­maan esi­kaupungista. Alueen vanha nimi on kuitenkin säilynyt siellä sijaitsevan kadun nimessä Uudenmaankatu (ruots. Nylandsgatan).
Sam Webb

Sam Webb on yhdysvaltalainen poliitikko, joka toimii Yhdysvaltain kommunistisen puolueen kansallisena puhemiehenä. Hänet valittiin tähän tehtävään ensimmäistä kertaa vuonna 2000. Aiemmin hän oli toiminut työväenliikkeessä kotiosavaltiossaan Mainessa ja organisoinut puolueensa toimintaa Michiganissa.
Webb asuu New Yorkissa. Hän valmistui St. Francis Xavierin yliopistosta Nova Scotiassa ja sai Master of Arts -arvon taloustieteessä Connecticutin yliopistosta. Hän on ilmaissut julkisuudessa tukensa Obamalle.
Benson-kattila

Benson-kattila on Mark Bensonin mukaan nimetty höyrykattila. Se on rakenteeltaan hieman kuin lieriökattila, mutta lieriö puuttuu. Vesi syötetään kattilaan esilämmittimien ja jakokammioiden (jakotukkien) kautta. Koska höyrylieriötä ei ole, veden täytyy höyrystyä kokonaan höyrystinputkistossa, ennen tulistinputkia. Tehon muutoksilla höyrystyminen tapahtuu eri kohdissa kattilaa. Kattila sopii nopeisiin tehovaihteluihin.