google/wiki40b huggingface dataset:
Timo Kautonen

Timo "Tilli" Kautonen (s. 12. maaliskuuta 1945 Lahti, Suomi) on suomalainen entinen jalkapalloilija, joka on toiminut peliuransa päätyttyä myös valmentajana ja joukkueenjohtajana. Siviiliammatteja 173 senttimetriä pitkällä Kautosella on ollut useita: hän on toiminut huoltoneuvojana, työnjohtajana, autonkorjaajana ja automestarina. Pelipaikaltaan hän oli keskuspuolustaja.
Kautonen aloitti peliuransa Lahden Reippaassa, jota hän edusti vuosina 1963-1978 ja 1984. Hän pelasi koko uransa ajan synnyinkaupungissaan. Muita seuroja olivat Lahden Palloseura, jossa hän pelasi vuosina 1980-1982 ja 1985 sekä Lahden Kuusysi (1982-1983). Kautonen voitti Suomen mestaruuden neljä kertaa, vuosina 1963, 1967 ja 1970 Reippaassa sekä vuonna 1982 Kuusysissä. Yhteensä hän pelasi 384 ottelua SM-tasolla. Suomen Cupissa Kautonen oli vieläkin menestyksekkäämpi. Hän voitti cupin ennätykselliset kahdeksan kertaa: Reippaassa 1964, 1972-1976 ja 1978 sekä Kuusysissä vuonna 1983. Lisäksi hän oli kolme kertaa häviämässä cupin loppuottelua.
Suomen A-maajoukkueessa Kautonen pelasi ensi kerran vuonna 1964 ollessaan 19-vuotias. Kyseessä oli Suomen ja Ruotsin välinen ottelu, jonka Suomi voitti maalein 1-0. A-maaotteluita kertyi lopulta 47 kappaletta, olympiajoukkueen maaotteluita neljä ja poikien maaotteluita kaksi. Hän oli Suomen A-maajoukkuehistorian ensimmäinen kentältä ulosajettu pelaaja.
Kautonen sai Vuoden jalkapalloilija -palkinnon kahdesti, vuosina 1967 ja 1970. Jälkimmäisenä vuonna hän sai vastaavan tunnustuksen myös Urheilutoimittajain liitolta.
Myös Kautosen veljet Mikko ja Olli ovat entisiä jalkapalloilijoita, ja kaikki kolme olivat voittamassa vuoden 1970 Suomen mestaruutta. Kautosen pojat Turo (s. 1969) ja Tommi (s. 1971) ovat niin ikään entisiä SM-tason pelaajia.
Papyruskerttunen

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 18–20 cm, siipien kärkiväli 21–24 cm ja paino keskimäärin noin 25 g. Suurikokoinen, rastaskertusen kokoluokkaa oleva kerttunen, jolla on lyhyehköt siivet ja pitkähkö, voimakkaasti pyöristynyt pyrstönkärki. Väritykseltään hieman rastaskerttusta vaaleampi ja hennompinokkainen. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Laulu, jota koiras esittää korkean kaislan tai pensaan latvasta, on voimakasta ja sisältää korkeampia ääniä kuin rastaskerttusen laulu. Matkii runsaasti muita lintuja. Äänet ovat kovia ja karkeita.

Esiintyminen

Laaja esiintymisalue ja monta alalajia. Esiintyy paikoitellen Egyptissä, Lähi-idässä, Arabian niemimaalla, Afganistanissa, Pakistanissa ja Intiassa. Laajempi yhtenäinen esiintymisalue on Kaspianmeren itäpuolella ja toinen Etelä-Kiinassa ja Thaimaassa. Sri Lankassa elää oma alalajinsa. Esiintyy myös Indonesiassa, Uudessa-Guineassa sekä koko Australiassa Tasmania mukaan lukien.
Papyruskerttunen on osassa esiintymisaluetta muuttolintu, osassa paikkalintu. Keski-Aasian kanta talvehtii Intiassa. Australian, Uuden-Guinean ja Kiinan populaatiot ovat pääosin paikkalintuja.
Lajin esiintymisalueen laajuus on noin 10 miljoonaa neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen. Lajia ei ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö

Papyruskerttunen elää nimensä mukaisesti mieluiten papyruskaislakasvustoissa erilaisissa vesistöissä, niin alavilla mailla kuin vuoristossa. Se viihtyy myös järeissä järviruoko- ja osmankäämikasvustoissa sekä pensaikoissa.

Lisääntyminen

Syvä kuppimainen pesä on rakennettu ruokojen korsista ja lehdistä ja vuorattu hienommilla kasvikuiduilla. Se on kiinnitetty pystykorsiin 0,5–1,2 metriä vedenpinnan tai maan yläpuolelle. Naaras munii 3–6 munaa, jotka ovat saman näköisiä kuin rastaskerttusen munat. Muna painaa noin 2,9 g. Naaras hautoo 13–15 päivää ja molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka lähtevät pesästä lentokyvyttöminä 11–13 päivän ikäisinä. Usein 2 pesyettä kesän aikana.

Ravinto

Pääravintoa ovat hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat. Syö myös sammakonpoikasia, vesikasvien siemeniä ja marjoja.
Can de Palleiro

Ulkomuoto

Can de palleiro on keskikokoinen karjakoira. Se on tyypiltään maatiaismainen, vankkarunkoinen ja etäisesti susimainen. Profiili on suora, mittasuhteet tasapainoiset, rakenne voimakas, lihaksisto kestävä ja luusto leveä. Nartuilla on kevyempi ulkomuoto ja pitkänomaiset mittasuhteet. Voimakkaasta luustosta huolimatta liikkeet ovat nopeat.
Urosten säkäkorkeus on 59–65 cm ja narttujen 57–63 cm. Urokset painavat 30–38 kg ja nartut 25–33 kg. Karvapeite on tuuhea ja tiivis. Se on yleensä yksivärinen, mutta voi olla myös harmaan kirjava. Yksivärinen turkki voi olla a) ruskea: vaalea hiekansävy, kaneli, punaruskea tai tumma pähkinänruskea b) musta.

Luonne

Tätä paimenkoiraa käytetään myös vahtimiseen, ja se on kuuluisa älykkyydestään ja rohkeudestaan. Se on voimakastahtoinen ja vieraita kohtaan varautunut, mutta omistajaansa kohtaan äärimmäisen uskollinen. Perheensä parissa se on herttainen ja tyyni, sillä se on tyypillisen karjakoiran tapaan tasapainoinen ja vakaa.

Alkuperä

Rodun kantamuoto, indoeurooppalainen karjakoira, oli myös keskieurooppalaisten maalaiskoirien esi-isä. Pohjoiseurooppalaiset kansat toivat mukanaan koiria Iberian niemimaalle. Galicialaiset arvostavat can de palleiroa suuresti ja se tunnetaan heidän alueellaan hyvin kyseisellä nimellä. Se on sukua kantarotunsa kautta mm. saksanpaimenkoiralle, hollanninpaimenkoiralle, belgianpaimenkoiralle, picardienpaimenkoiralle ja castro laboreironkoiralle. Se on historiansa aikana risteytynyt usein saksanpaimenkoiran kanssa, mikä selittää hyvin samankaltaisen ulkomuodon.
Nykyisin rotu on rajallisen lukumääränsä vuoksi uhanalainen, ja sitä esiintyy lähinnä Pontevedran kunnista Agoladassa, Dozonissa, Lalinissa ja Rodeirossa, Ourensen kunnista Allarizissa, A Mercassa, Celanovassa, O Irixossa ja Xinzo de Limiassa, Lugon alueilta Os Ancaresissa sekä eri puolilta A Coruñaa. Oma paikallinen rotuyhdistys Club da Raza Can de Palleiro tekee kovasti töitä pyrkimyksenään säilyttää pieni kanta hengissä.
Papinsaari (Kemin piiri)

Maantiede ja asutus

Papinsaaren kunnan pinta-ala on 1 103 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kemin piirin Kuuseman, lännessä Kemin ja etelässä Belomorskin piirin Sosnavitsan kuntiin sekä idässä Vienanmeren kautta Arkangelin alueeseen. Pinta-alasta 74,5 % on vesialuetta ja 25,0 % metsää.
Seutu kuuluu Vienanmeren alankoon. Kunnan alueella virtaa Mäkijoki (ven. Mjagreka) ja joukko puroja. Vienanmerellä sijaitsee Kuzovasaarten rauhoitusalue. Suunnitteilla on kunnan alueelle ulottuvan Suijunjoen rauhoitusalueen perustaminen.
Papinsaaren taajaman lisäksi kuntaan kuuluu Kemin eteläpuolella sijaitseva Mjagrekan rautatieasema, jossa vuonna 2011 oli seitsemän rekisteröityä asukasta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 86 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 5 % valkovenäläisiä, 2 % suomalaisia ja 2 % karjalaisia.

Historia

Papinsaaren (ven. Popov Ostrov) työläisasutus syntyi arkangelilaisten kauppiaiden vuonna 1888 perustaman sahan ympärille. Vuodesta 1923 lähtien siellä toimi Solovetskin vankileirin Kemin siirtoleiri. Vuonna 1920 paikkakunta sai nimen Krasnyi Ostrov (”Punasaari”) ja vuonna 1924 Ostrov Oktjabrskoi Revoljutsii (”Lokakuun vallankumouksen saari”). Vuonna 1929 se nimettiin Rabotšeostroviksi, mutta toisen maailmansodan aikana sitä kutsuttiin jälleen nimellä Krasnyi Ostrov. Vuosina 1933–1991 Papinsaarella oli kaupunkimaisen taajaman status. Sen tärkein yritys oli Kemin saha, jossa 1980-luvun alussa työskenteli yli 1 300 henkeä. Nykyinen maalaiskunta on perustettu vuonna 2004.

Liikenne, talous ja palvelut

Papinsaaresta johtaa päällystetty maantie Kemiin. Taajamasta on linja-autoyhteys Kemin asemalle. Mjagrekan aseman kautta kulkee Muurmannin rata. Kemin asemalta haarautuu sivurata Kemin sahalle. Sahan pohjoispuolella on laivalaituri.
Kemin saha teki konkurssin ja lopetti toimintansa vuonna 2008, minkä seurauksena syntyi laajaa työttömyttä. Itävaltalaisen Binderholtzin kanssa on suunniteltu uuden puunjalostuslaitoksen perustamista. Nykyään Papinsaaressa toimii Kellesservis-niminen puunjalostusyritys, sääasema sekä kunnallistekniikan, kaupan ja matkailun palveluyrityksiä.
Taajaman palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, lastenkoti, kulttuuritalo, kirjasto, yleinen sauna, posti, kaksi kahvilaa ja joukko kauppoja.

Kaupunkikuva ja matkailu

Papinsaaren taajama koostuu useasta osasta, joiden nimet ovat Korgorutšei, Taškaturka, Kedrorutšei, Ostrov Oktjabrskoi Revoljutsii ja Kem-Pristan. Rakennukset ovat etupäässä puutarhapalstojen ympäröimiä omakotitaloja sekä kaksi-kolmekerroksisia asuintaloja. Selkeää asemakaavaa ei ole. Palvelut sijaitsevat taajaman keskiosassa entisen sahan lähellä.
Papinsaaren sataman kautta kulkee 90 % Solovetskin luostarisaarella käyvistä matkailijoista. Matkailijoita houkuttelee myös Kuzovasaarten rauhoitusalue, jossa on muinaisia asuinpaikkoja, saamelaisten seitoja sekä Olešinsaaren jatulintarha. Papinsaaressa toimii Pritšal-niminen matkailukeskus, jossa on 188 majoituspaikkaa. Matkailua kehittämällä pyritään korvaamaan teollisten työpaikkojen menetystä.
Ei rahasta

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Ei rahasta saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Calton Hill

Calton Hill on  puisto- ja ulkoilualue Edinburghissa, Skotlannissa. Se sijaitsee keskustan lähellä, uudenkaupungin itäpuolella, lyhyen kävelymatkan päässä. Se on suosittu ulkoilu- ja piknikalue. Sieltä avautuvat hyvät näköalat pohjoiseen merelle, länteen yli kaupungin sekä etelään Arthur’s Seatille.
Calton Hillillä sijaitsee kaupungin observatorio. Siellä on myös monta muistomerkkiä, kuten National Monument ja Nelson Monument.
Vihan nyrkki

Juoni

Tapahtumat sijoittuvat 1900-luvun alun Shanghaihin, jossa vallitsee viha ja rasismi. Suuri Kung fu -mestari on kuollut, ja Chen (Lee) tajuaa, ettei kuolema ollutkaan luonnollinen. Mieleen nousee kosto ja siitä alkaa hurja taistelu.
Knut Munck

Knut Emil Robert Munck (4. huhtikuuta 1807 Vihti – 1. joulukuuta 1869 Ruotsinpyhtää) oli suomalainen prokuraattorin apulainen ja valtiopäivämies.
Munckin vanhemmat olivat Vihdin Irjalassa maatilan omistanut eversti Claes Johan Munck (k. 1839) ja Kristina Elisabet Arnkihl. Hän pääsi ylioppilaaksi 1821 ja suoritti Turun akatemiassa tuomarintutkinnon 1826. Hän sai varatuomarin arvon 1833 ja kihlakunnantuomarin arvonimen 1838.
Munck oli Turun hovioikeudessa ylimääräisenä notaarina 1827, senaatin talousosaston ylimääräisenä kopistina 1827–1831, yleisen kanslian kopistina 1831–1832, kansliatoimituskunnan kopistina 1832–1835 sekä oikeusosaston kopistina 1835–1838. Hän oli senaatin oikeusosastolla kanslistina 1838–1841, protokollasihteerinä 1841–1846, esittelijäsihteerinä 1846–1857, prokuraattorin sijaisena 1857–1861 ja prokuraattorin apulaisena 1861–1868. Munck oli myös siviilivirkakunnan leski- ja orpokassan asiamiehenä 1837–1838 ja sihteerinä 1838–1846. Hän omisti Ruotsinpyhtäällä Kullan tilan vuodesta 1855 alkaen. Munck osallistui säätyvaltiopäivile 1863–1864.
Munck oli naimisissa vuodesta 1841 Katarina Augusta Charlotta von Bornin kanssa.
Henri Jeanson

Henri Jules Louis Jeanson (6. maaliskuuta 1900 Pariisi, Ranska – 6. marraskuuta 1970 Équemauville, Ranska) oli ranskalainen lehtimies, kirjailija ja käsikirjoittaja.  
Henri Jeanson syntyi Pariisissa vuonna 1900 opettajan ja kansantaloustieteen professorin Jules Jeansonin perheeseen. Hänen äitinsä Marie Perret oli kotiäiti. Hänen isänsä kuoli tuberkuloosiin kun Jeanson oli vain 4-vuotias. Hänen kaksi vuotta myöhemmin alkanut koulunkäyntinsä ei sujunut vaikeuksitta, ja hänen kerrotaan olleen hankala oppilas, joka osoitti uhmakkuutta auktoriteetteja vastaan.
Hän alkoi kirjoittamaan kolumneja ja arvosteluja La Bataille -sanomalehteen 1917. 1920-1930-luvuilla hän työskenteli sanomalehdille Journal du peuple, Hommes du Jour ja Canard enchaîné, tehden toimittajan lisäksi töitä myös reportterina, haastattelijana ja elokuvakriitikkona. Ensimmäisen elokuvakäsikirjoituksensa hän teki vuonna 1932 ilmestyneeseen elokuvaan Le Jugement de minuit. Sodan lähestyessä Jeanson joutui vaikeuksiin kirjoitettuaan pasifistisia artikkeleita. Hän sai töitä päätoimittajana Ranskan antautumisen jälkeen, mutta joutui saksalaisvastainen linjansa vuoksi nopeasti vankilaan. Hän vapautui muutaman kuukauden jälkeen ja jatkoi työskentelyä anonyymisti elokuvien dialogin käsikirjoittajana. Sodan jälkeen hän jatkoi toimittajana ja elokuvakäsikirjoittajana. Hän lopetti käsikirjoittamisen vuonna 1965 haluten keskittyä muistelmiensa kirjoittamiseen. Hän kuoli marraskuussa 1970, muutama kuukausi ennen muistelmiensa julkaisemista.
Hänen elokuvakäsikirjoituksiinsa lukeutuvat muun muassa Pépé le Moko (1937), Viattomuus on murhattu (1951) ja Elin päivästä päivään (1958).
Xibet

Historia

Xibet polveutuvat Liaoningin alueella asuneista metsästystä, keräilyä ja kalastusta harjoittaneista samalla xibe-nimellä tunnetusta kansasta, joka olettettavasti on asuttanut aluetta jo varhaisista ajoista lähtien. Xibet joutuivat mongolien valtaan 1200-luvulla ja edelleen mantšujen vallan alle 1500-luvun loppupuolella. Xibet alistanut mantšupäällikkö Nurhachi pakotti heidät siirtymään aikaisemmista elinkeinoistaan maanviljelyyn ja kiinteisiin asumuksiin. Mantšut pitivät xibejä veljeskansana ja heillä oli hyvien sotureiden maine. Mantšujen nousuta valtaan Qing-dynastian myötä Kiinassa, xibejä palveli sotilaina ympäri Kiinaa aina Pekingistä Sinkiangiin. Tämän myötä xibejä muutti Lianoningin ulkopuolelle ja toisaalta taas han-kiinalaisia muutti alueelle. Tämän kehityksen myötä xibet omaksuivat han-kiinalaista kulttuuria. 1700-luvun puolivälissä Qing-dynastia siirsi noin 5 000 xibesotilasta ja virkamiestä Sinkiangiin. Tästä joukosta polveutuvat alueen nykyiset xibet, jotka asuvat tuhansien kilometrien päässä muista xibeistä. Nykyisin alkuperäisellä alueellaan Lianonginissa asuvat xibet ovat omaksuneet enemmissä määrin han-kiinalaista kulttuuria, kun taas Sinkiangin xibet ovat konservatiivisempia.

Kulttuuri

Xibejen kaksi ryhmää eroavat elintavoiltaan jonkin verran toisistaan. Sinkiangin xibet asuvat sadan tai parinsadan asukkaan kylissä, kasvattaen esimerkiksi vehnää, riisiä, puuvillaa, hedelmiä ja kasviksia. Lisäksi he harjoittavat metsästystä joka on ollut osittain mahdollista heidän eristäytyneen sijaintinsa takia. Lianingin xibet asuvat suuremmissa asutuskeskuksissa, eikä metsästystä enää harjoiteta. Kaiken kaikkiaan heidän elinkeinonsa ovat melko samanlaisempia Kiinan valtavirran kanssa.
Perinteistä uskoa harjoitetaan samoin nimenomaan Sinkiangin xibejen keskuudessa,kun taas Liaoningissa se on käytännössä kadonnut. Liaoningin xibet ovat taoisteja, budhisteja tai he seuraavat Kiinalaista kansanuskoa. Xibejen perinteiseen uskoon kuuluu useita eri jumaluuksia, kuten kotirauhasta vastaava Xilimama, sekä karjaa suojellut Hairkan. Aikanaan myös esimerkiksi isorokosta vastanneella jumaluudella oli merkittävä asema, joka sittemmin on heikentynyt tehokkaan rokotusohjelman takia.
Dao (kiinalainen filosofia)

Dao (道 pinyin: dào; Wade-Giles: tao) on kiinalainen käsite. Se on kungfutselaisuuden ja taolaisuuden peruskäsite. Sana on kiinaa ja tarkoittaa tietä tai polkua. Dao käsitetään kaiken luojaksi, vaikkei sitä voikaan sanoin kuvata. Se ei ole luojajumala, vaan kaiken takana oleva alkusyy, josta kaikki lähtee ja siihen palaa ja on yhtä sen kanssa. Daosta puhui tällä tavoin mm. Laozi, jonka kirjoittamaksi väitetyssä kirjassa "Daodejing" daon olemusta kuvaillaan.
Kiinalaisen vanhan kansanuskon käsityksen mukaan maailmankaikkeuden perimmäinen sopusointu riippuu kahden vastakkaisen voiman, yinin ja yangin tasapainosta. Yinin ja yangin tasapainoinen kokonaisuus on dao, maailmankaikkeuden harmoninen kokonaisuus. Tämä kuvataan ympyränä, jonka kaareva viiva jakaa kohteen kahteen samankokoiseen osaan. Nykyään kansanusko elää sekoittuneena Kiinan muihin uskontoihin.
Dao on monistinen käsite. Dao on kaikkialla ja kaikessa oleva maailmaa ylläpitävä ja johtava voima. Laozi sanoi sen kattavan samalla kaiken ja ei mitään. Se on hänen mukaansa ollut olemassa aina ja on vanhempi kuin jumalat. Daosta voi ammentaa voimaa pohdiskeluun ja oikealla tiellä pysymiseen eli daon seuraamiseen.
Tiberius Petasius

Elämä

Hänen varhaisesta elämästään ei tiedetä mitään, mutta latinalaisesta nimestä "Petasius" päätellen hän oli syntyjään italialainen. Hän tuli valtaan vuoden 729 aikana, kun suuria osia Italiaa ja muuta keisarikuntaa nousi kapinaan keisari Leon ikonoklasmia vastaan. Hänet oli saattanut valita paikallinen italialainen neuvosto tarkoituksena asettaa hänet lopulta keisariksi Konstantinopoliin, mutta kapinan epäonnistuminen Kreikassa vaikuttaisi lamauttaneen italialaisten intoa tähän. Tiberius Petasiuksen valta näyttäisi rajoittuneen Rooman maakunnan alueelle, eikä hänen lyhyestä hallinnostaan ole muita tietoja. Tiberius Petasius kuoli vuoden 730 aikana Monteranon kylässä Rooman maakunnassa, kun Ravennan eksarkaatti Eutychius kukisti tämän paavi Gregoriuksen tuella, jonka jälkeen hänen päänsä lähetettiin keisari Leolle lahjaksi Konstantinopoliin.
Siperianlepinkäinen

Tuntomerkit

Siperianlepinkäinen on 17,5–20 cm pitkä. Koiraalla on punaruskea selkäpuoli, musta naamari, leveä valkoinen silmäkulmanjuova ja valkoinen kurkku. Vatsapuoli on syvän kellanruskea. Sukupuolet ovat lähes samannäköiset, mutta koiraan naamari on mustempi ja naaraan rinnassa on aina heikkoa poikkijuovitusta.

Levinneisyys

Siperianlepinkäinen pesii Itä- ja Pohjois-Aasiassa ja talvehtii Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa. Euroopassa laji on harvinainen harhailija. Lajin kokonaispopulaatiota ei tiedetä, mutta laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.

Elinympäristö

Siperianlepinkäinen pesii soilla, metsäaukioilla ja metsäaroilla.
Pusaanjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 87 hehtaaria, se on 1,5 kilometriä pitkä ja 1,2 kilometriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 1,2 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0012 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 1,4 metriä ja suurin syvyys on 4,9 metriä. Sen rantaviivan pituus on 5,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Peränteen alueeseen (35.424) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 131,7 metriä mpy.
Vapaaherran elämää

Kuoro

kappaleessa 14

Ultra Bra, Agit-prop, Jussi Chydenius, Anni Eerikäinen, Kristiina Halkola, Samuli Harjunpää, Maarit Holkko, Virpi Moskari, Laura Mäkelä, Sasha Mäkilä, Samuli Mäkisalo, Juha Partanen, Petriikka Pohjanheimo, Ville Putro, Jukka Puurula, Katja Pätiälä, Ilona Rinne, Johanna Rusama, Jesse S., Timo S., Tuuli Saksala, Peppe Träskman ja Miira Tuominen
Aki Orava

Aki Orava (s. 14. maaliskuuta 1983 Vaasa) on suomalainen pesäpalloilija. Hän edustaa kaudella 2018 Alajärven Ankkureita. Sisäpelissä vaihtajana ja ulkopelissä ykkösvahtina toimivan Oravan kasvattajaseura on Vaasan Maila.
Orava on edustanut Superpesiksessä urallaan myös Vimpelin Vetoa, Joensuun Mailaa, Oulun Lippoa ja Sotkamon Jymyä. Kolmen Sotkamossa pelaamansa kauden aikana Orava voitti kolme Suomen mestaruutta. Hänen sopimuksensa purettiin kauden 2013 jälkeen Oravan työkiireiden takia. Orava päätti pelaajauransa kauden 2018 päätteeksi Alajärven Ankkureissa joukkueen Superpesiksen sarjapaikan säilymisen ratkettua kaudelle 2019 karsintasarjassa Manse PP:tä vastaan.
Dickey Chapelle

Elämäkerta

Dickey Chapelle eli oikealta nimeltään Georgette Louise Meyer syntyi 14. maaliskuuta 1918 Shorewoodissa Wisconsinin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Hän menestyi hyvin opinnoissaan ja jo 16-vuotiaana hän pääsi opiskelemaan lentokonesuunnittelua Massachusetts Institute of Technologyyn (MIT). Opiskeluaikanaan hänellä oli myös suhde lentäjän kanssa. Suhteen ja epänaisellisina pitämiensä Chapellen kjiinnostusten takia hänen äitinsä lähetti Chapellen isovanhempiensa luokse Floridaan. Chapelle alkoi käyttää lempinimeä "Dickey" tutkimusmatkailija Richard E. Byrdin mukaan ja hän muutti lopulta New Yorkiin työskennellen valokuvaajana Trans World Airlines-yhtiölle. New Yorkissa Chapelle tapasi myös tulevan aviomiehensä Tony Chapellen.
Toisen maailmansodan sytyttyä Chapelle sai töitä sotakirjeenvaihtajana ja valokuvaajana National Geographic -lehdeltä. Hän työskenteli usein lähellä eturintamaa ja kuvasi esimerkiksi Iwo Jiman taistelua ja Okinawan taistelua. Hän palasi Yhdysvaltoihin vuonna 1946, mutta jatkoi pian matkustaen eri konfliktien välillä valokuvaajana. Unkarin kansannousun aikana vuonna 1956 Chapelle vietti seitsemän viikkoa neuvostojoukkojen pidättämänä ja Kuuban vallankumouksen alkuvaiheissa hän oli Fidel Castron johtamien vallankumouksellisten mukana. Tästä huolimatta Chapelle vastusti kiivaasti kommunismia, mikä kävi selväksi myös hänen reportaaseistaan.
1960-luvun alussa Chapelle matkusti Etelä-Vietnamiin, jossa Yhdysvallat oli parhaillaan lisäämässä omaa sotilaallista läsnäoloaan. Chapelle kirjoitti mairittelevaan sävyyn amerikkalaisista sotilasneuvonantajista ja hän sai naistoimittajista ensimmäisenä Pentagonilta luvan kulkea amerikkalaisjoukkojen mukana. Vuonna 1963 hänen ottamansa valokuva amerikkalaisesta merijalkaväensotilaasta sai National Press Photographers Associationin vuoden valokuvan palkinnon. Palkinnoista huolimatta Chapellen lehden päätoimittaja pyysi häntä lähtemään Vietnamista asenteellisen kirjoittelunsa takia. Vuota myöhemmin hän oli kuitenkin palannut alueelle ja liittynyt jälleen merijalkaväen mukaan. 4. marraskuuta 1965 hän astui maamiinaan Quảng Ngãin maakunnassa. Miina oli valmistettu kranaatinheittimen kranatista ja käsikranaatista. Chapelle haavoittui kuolettavasti sen sirpaleista niskaansa. Kuolevasta Chapellesta ja sotilaspastorista hänen vierellään otettiin kuuluisaksi tullut Henri Huetin ottama valokuva. Chapellesta tuli ensimmäinen Vietnamissa kuollut sotakirjeenvaihtaja ja ensimmäinen sodassa surmansa saanut amerikkalainen toimittaja. Siviileille epätavalliseen tapaan Chapelle sai sotilashautajaiset ja hänet haudattiin Milwaukeen.
Epic Records

Historia

Columbia Records perusti Epicin alun perin vuonna 1953. Yhtiön toimialana olivat jazz-musiikki ja klassinen musiikki. Kymmenen vuotta myöhemmin yhtiö laajentui rock-, R&B- ja country-musiikkiin ja saavutti ensimmäiset kultalevynsä nousten merkittävään asemaan. 1988 Sony osti Columbia Recordsin ja liitti Epicin itseensä.
Mehcad Brooks

Mehcad Jason McKinley Brooks (s. 25. lokakuuta 1980, Austin, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja entinen malli. Brooks työskenteli mallina 15-vuotiaasta asti. Vuosina 2005–2006 hänellä oli rooli sarjassa Täydelliset naiset. Vuonna 2006 hän esitti Harry Flournoyta elokuvassa Glory Road. Brooks näyttelee vuonna 2015 alkaneessa sarjassa Supergirl.
Painajainen Elm Streetillä 5 – Painajaisten lapsi

Juoni

Elokuva seuraa edellisestä osasta tutun Alicen ja tämän poikaystävän Danin tarinaa. Alicelle selviää että Freddy on tekemässä paluuta, ja käyttää hyväkseen Alicen syntymätöntä lasta, Jacobia. Freddy voi nyt myös tappaa ihmisiä muutenkin kuin näiden nukkuessa, sillä hän pystyy toimimaan Alicen vauvan unien kautta - ja pienokainen on unessa suurimman osan ajastaan. Elokuvassa kerrotaan myös Freddyn äidin, Amanda Kruegerin kohtalosta.