Rosa Lemberg

Varhaiset vuodet

Nykyisen Namibian alueella sijaitsevassa Omarurun kylässä syntyneen Lembergin isä oli brittiläinen kauppias Charles William Clay ja äiti bantuheimoon kuulunut nuori nainen, jolta lapsi kuitenkin otettiin pois jo pian syntymän jälkeen. Kahden kuukauden ikäisestä lähtien hän oli Ambomaalla asuneen brittiperheen hoidossa, ja nelivuotiaana Lembergistä tuli Lounais-Afrikassa Suomen Lähetysseuran lähetyssaarnaajina toimineiden Karl August Weikkolinin ja Ida Sofia Ingmanin kasvattitytär. Lemberg kastettiin ilmeisesti Omarurussa vuonna 1881, jonka jälkeen Weikkolinit vaikuttivat pohjoisempana Ambomaalla sijainneella Omandongon lähetysasemalla. K. A. Weikkolin tunnettiin mukavana miehenä, mutta hänen puolisonsa kerrottiin pitäneen Rosaa ankarassa kurissa lähinnä palkattomana piikana.
Weikkolinit palasivat Suomeen lyhyeksi aikaa kesäkuussa 1888, jolloin perheeseen kuului myös poika Kalle Johannes. Pariskunta kiersi parin vuoden ajan eri puolilla Suomea hengellisissä tilaisuuksissa, joissa eksoottista Rosaa esiteltiin yleisölle. Hänen piti esittää joululauluja hottentottikielellä, vaikkei se ollut edes hänen äidinkielensä. Rosan tehtävänä oli myös kerätä yleisöltä rahaa, joista hän ei kuitenkaan itse saanut mitään. Rosa esiintyi tuolloin myös Jyväskylän laulujuhlilla, jossa hän myi yleisölle itsestään otettuja valokuvia. Vuonna 1890 perhe matkusti takaisin Lounais-Afrikkaan, jossa Karl August Weikkolin kuoli vuotta myöhemmin. Puolisonsa kuoleman jälkeen Ida Sofia Weikkolin palasi lasten kanssa kotimaahansa, jossa he asettuivat Vihtiin. Rosa kävi kansakoulua ja jatkoi kaksi vuotta oppikoulua Helsingissä. Hän sai 19-vuotiaana opiskelupaikan Sortavalan seminaarista. Hän menestyi erityisesti taideaineissa sekä johti koulun kuoroa ja lauloi konserteissa usein myös soolo-osuuksia. Lemberg saavutti suurta suosiota muun muassa Joensuun laulujuhlille vuonna 1897 tehdyllä konserttimatkalla. Hän valmistui opettajaksi 1898 ja sai Suomen kansalaisuuden vuotta myöhemmin, tiettävästi ensimmäisenä afrikkalaisena.
Lemberg sai ensimmäisen työpaikkansa Kuopion pitäjästä Mustinlahden kansakoulusta, mutta elämä pienessä kylässä kävi hänen taustansa vuoksi pian mahdottomaksi. Kyläläisten ennakkoluulojen ja kiusaamisen vuoksi Lemberg ei juurikaan poistunut koululta. Hän jätti työpaikkansa vuonna 1900 ja suunnitteli palaavansa Afrikkaan lähetystyöntekijäksi. Lemberg jäi kuitenkin Suomeen ja toimi vuoden yksityisopettajana Urjalassa ja vuosina 1901–1903 opettajana Cederin koulussa Tampereella. Elämä isommassa kaupungissa oli helpompaa, ja Lemberg oli myös oppilaiden keskuudessa pidetty. Kesällä 1903 hän lomaili Loviisassa, jossa Lemberg tapasi varakkaan venäläisen lääkärin. Pariskunta kihlautui nopeasti, mutta ilmeisesti kokeilemistaan lääkkeistä seonnut puoliso teki itsemurhan vain pari viikkoa ennen sovittua hääpäivää. Tapauksen järkyttämänä Lemberg päätti jättää Suomen ja matkusti kesäkuussa 1904 siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin.

Elämä Yhdysvalloissa

Yhdysvaltoihin saapuessaan Lemberg ei osannut yhtään englantia, joten hän hakeutui New Yorkissa suomalaissiirtolaisten seuraan ja liittyi pian myös Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön paikallisosastoon. New Yorkissa hän oli alusta asti mukana järjestön kulttuuririennoissa: Lemberg johti kuoroa, ohjasi näytelmiä sekä esiintyi ja lauloi suomalaisten kokoontumispaikoissa eli haaleissa. Parin vuoden kuluttua hän avioitui amerikansuomalaisen näytelmäkirjailijan Lauri Lembergin kanssa. Pariskunnalle syntyi kaksi lasta, Irja ja Orvo. Perhe muutti aluksi Michiganin Ironwoodin ja 1910-luvun alussa länsirannikolle Oregonin Astoriaan. Avioliitto päättyi eroon, kun Lauri Lemberg muutti Kaliforniaan ja Rosa jäi lastensa yksinhuoltajaksi. Hän ryhtyi Astoriassa Suomalaisen Sosialistijärjestön kuoron- ja näyttämönjohtajaksi, mutta muutti nopeasti Washingtoniin saatuaan parempipakkaisen työpaikan opettajana. Länsirannikolla Lemberg liittyi myös syndikalistiseen Industrial Workers of the World -ammattiliittoon, jonka piirissä hän vaikutti myöhemmin erityisesti teatteriohjaajana. Vuonna 1916 Lemberg toimi ohjaajana Montanan Butten suomalaistyöläisten parissa ja järjesti muun muassa ohjelmaa, jolla kerättiin varoja Everettin verilöylyssä surmattujen IWW:n työläisten perheille.
Vuonna 1919 Lemberg muutti Chicagoon, jossa hän jatkoi toimintaansa IWW-ammattiliitossa ja paikallisessa amerikansuomalaisten kokoontumispaikassa Finn Hallissa. Lemberg esiintyi ilmaiseksi ja hankki elantonsa tekemällä ompelijan sekä musiikin- ja kielenopettajan töitä. Vaikka Lembergin tulot olivat hyvin pienet, hän pystyi niiden avulla kustantamaan lastensa musiikki- ja tanssitunnit. Hän toimi kuoron- ja näyttämönjohtajana ja esiintyi itse pääosissa tavallisen draaman lisäksi myös lukuisissa opereteissa ja musiikkinäytelmissä. Lemberg tunnettiin erityiseti vaikuttavana laulajana, jonka ääniala oli kontra-altto. Häntä kutsuttiin muun muassa lempinimillä ”Satakieli” ja ”Suomalainen Sarah Bernhardt”. Lemberg ei kuitenkaan tiettävästi tehnyt yhtään levytystä. Laulamisen lisäksi hänet tunnettiin taitavana pianistina. Pitkäaikaisen kotikaupunkinsa Chicagon ohella Lembergillä oli suuri vaikutus erityisesti Oregonin Astorian amerikansuomalaisten sosialistien yhteisössä ja sen kulttuurielämässä. Hänen vaikutuksestaan paikallisen teatterin ohjelmistoon otettiin tunnettujen suomalaisten näytelmien ohella muun muassa Henrik Ibsenin ja Molièren tuotantoa.
Lemberg oli aktiivinen kulttuurivaikuttaja amerikansuomalaisen työväenliikkeen parissa vielä yli 70-vuotiaana. Hän kuoli Michiganin osavaltiossa Covingtonin suomalaisessa vanhainkodissa 84-vuotiaana vuonna 1959.

Elämäkerrat ja dokumentit

Rosa Lembergistä on julkaistu myös kaksi elämäkertaa. Arvo Lindewallin suomenkielinen Rosalia ilmestyi jo hänen eläessään vuonna 1942, mutta sen tarinoita on väritetty runsaasti. Kirjassa esimerkiksi väitetään Lembergin isän olleen Kapkaupungin brittiläinen varakuvernööri ja äiti puoliksi arabitaustainen. Vuonna 1993 ilmestyi siihen pohjautuva Eva Helen Ericksonin englanninkielinen elämäkerta Työmies Societyn kustantamana. Vuonna 2010 Lembergin elämää käsiteltiin Yle Teeman esittämässä dokumenttisarjassa Afro-Suomen historia.