Pikkukultasiipi

Koko ja ulkonäkö

Pikkukultasiiven etusiipien yläpinnan pääväri on hohtavan oranssi, ulkoreunassa on musta reunus. Takasiipien pääväri on tummanharmaa, ulkoreunassa on oranssi reunus. Etusiiven alapuolen pääväri on vaaleanoranssi ja takasiiven alapuolen harmaanruskea. Siipien kärkiväli on 22–34 mm, pohjoisen alalajin L. p. polaris yksilöt ovat eteläisiä kookkaampia. Sukupuolet muistuttavat toisiaan, mutta naaras on yleensä koirasta kookkaampi eivätkä sen etusiivet ole yhtä suipot. 
Perhosella esiintyy melko usein värimuoto f. caeruleopunctata, jolla on takasiiven yläpinnan oranssin reunuksen vierellä rivi vaaleansinisiä täpliä. Harvinaisella värimuodolla f. cuprinus oranssi väri on kokonaan korvautunut kellanvalkoisella.

Levinneisyys ja lentoaika

Pikkukultasiiven levinneisyys ulottuu useina eri alalajeina Pohjois-Afrikasta, Etiopiasta ja Keniasta Pohjois-Eurooppaan ja Aasian lauhkean vyöhykkeen kautta Japaniin saakka sekä Pohjois-Amerikassa lauhkealta vyöhykkeeltä aina kylmän vyöhykkeen Pohjois-Grönlantiin ja Ellesmerensaarelle saakka. Pikkukultasiipi onkin maailman pohjoisimpia päiväperhosia.
Suomessa levinneisyysalue on kaksiosainen. Kultasiipeä tavataan Ahvenanmaalta ja etelärannikolta pohjoista kohti vähitellen harvinaistuvana suunnilleen Tornio–Oulu–Kajaani-linjalle saakka sekä uudelleen Pohjois-Lapissa. Keski-Lapista laji puuttuu. Syynä tähän saattaa olla kesän pituus: Etelä- ja Keski-Suomessa jälkimmäisen sukupolven tuottamat toukat ennättävät talvehtimisvaiheeseen ja toisaalta Pohjois-Lapissa ainoan sukupolven jälkikasvu on sopivassa vaiheessa syksyn tullen. Sen sijaan näiden alueiden välillä toukat olisivat talvehtimisen kannalta sopimattomassa kasvuvaiheessa eikä talvehtiminen onnistu
Lentoaika on levinneisyysalueen eteläisimmissä osissa helmi-maaliskuusta alkaen ja pohjoisempana, kuten Suomessa, toukokuusta alkaen kahtena tai useampana sukupolvena. Aivan pohjoisessa, kuten alalaji Lycaena phlaeas polaris, vain yhtenä sukupolvena kesä-heinäkuussa. Etelässä lentoaika voi jatkua marraskuuhun saakka.

Elinympäristö ja elintavat

Pikkukultasiiven elinympäristöä ovat niityt, pientareet, puutarhat, metsänaukeat, kalliot ja rannat. Se on paikkauskollinen ja vaatii 1–2 hehtaarin suuruisen, perhosille sopivan alueen, jotta populaatio pysyy elinvoimaisena. Perhoset lentelevät ahkerasti käyden kukilla ja koiraat etsivät naaraita sekä lennellen että tähystäen korkealla paikalla istuen. Perhoset lepäävät usein maassa siivet osittain avattuina ja varsinkin avoimessa maastossa voivat kerääntyä iltaisin ryhmiksi yöpymään.
Naaras munii munat yksitellen tai pareittain ravintokasvien lehdille ja ne kuoriutuvat 4–10 päivää myöhemmin. Kesällä toukka on täysikasvuinen jo 2–3 päivää myöhemmin, mutta syksyllä kehitys on hitaampaa. ja laji talvehtii toukkana. Keväällä talvehtinut toukka kasvaa noin kuukauden ajan ennen koteloitumistaan. Kotelovaihe kestää 1–3 viikkoa. Toukkia on kerrotaan tavatun myös muurahaispesistä.

Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat hierakat, kuten niittysuolaheinä (Rumex acetosa), ahosuolaheinä (Rumex acetosella), poimuhierakka (Rumex crispus) ja hevonhierakka (Rumex longifolius) sekä joskus tatarlajit (Polygonum).