google/wiki40b huggingface dataset:
Biologinen vedenpuhdistus

Biologisella vedenpuhdistuksella tarkoitetaan veden puhdistamista käyttäen biokemiallisia prosesseja ja biologisia organismeja, kuten bakteereita. Menetelmällä voidaan puhdistaa vedestä tavanomaisten ravinteiden (typpi ja hiili) lisäksi monia erittäin myrkyllisiä kemikaaleja, kuten hiilivetyliuottimia ja isosyanaattia.
Biosuotimia eli bioreaktoreita on olemassa eri kokoisia käyttötarkoituksesta ja tyypistä riippuen aina pienistä akvaariosuotimista valtaviin jätevedenpuhdistuslaitoksiin asti.
Jotkin ravinteet (kuten fosfori) ja kiintoaineet on helpompaa poistaa vedestä mekaanisesti tai kemiallisilla ja fysikaalisilla menetelmillä. Tavallisesta kotitalousjätevedestä puhdistetaan lähinnä kiintoaineet ja ravinteet kuten typpi, hiili ja fosfori.
Biologinen vedenpuhdistamo on yksi jätevedenpuhdistuksen menetelmä. Se on järjestelmä, jossa tietyn alueen tai itsenäisen yksikön, kuten esimerkiksi laivan, jätevedet kootaan yhteen pisteeseen. Ensin jätevedestä suodatetaan pois kiinteät yksittäiset kappaleet, malliesimerkkinä viemäriin joutuneet hammasproteesit. Sitten liete johdetaan altaaseen, jossa on tarkoitusta varten kasvatettu bakteerikanta, joka elää likaveden ravinteilla. Kun ravinteet on kulutettu, vesi poistuu altaasta sellaisen suodattimen läpi, että bakteerit jäävät altaaseen. Nyt vesi kulkee vielä erillisen selkeytysprosessin läpi ja voidaan pumpata joko poistoviemäriin, imeyttää maahan tai laivassa laskea mereen.
Erwin Pektor

Erwin Pektor (s. 15. elokuuta 1920) on entinen itävaltalainen keihäänheittäjä.
Pektor sijoittui Brysselin EM-kilpailuissa 1950 keihäänheitossa seitsemänneksi tuloksella 62,13 m. Hän voitti Itävallan mestaruuden vuosina 1940–1942, 1946–1948 ja 1952–1954. Hän teki Itävallan ennätyksen 63,58 m vuonna 1939, 64,08 m ja 68,15 m vuonna 1940 sekä 69,35 m vuonna 1942. Wienissä 19. heinäkuuta 1942 hän ylitti ensimmäisenä itävaltalaiskeihäänheittäjänä 70 metrin rajan tuloksellaan 70,68 m. Ennätys pysyi hänen nimissään lokakuuhun 1964 saakka.
Erwin Pektorin poika Walter Pektor oli Itävallan paras mieskeihäänheittäjä 1960-luvun lopulla.
Hero Quest (videopeli)

Pelaaminen

Peli on isometrisesti kuvattu roolipeli. Pelaaminen on vuoropohjaista.
Pelaaminen perustuu HeroQuest-lautapeliin.

Arvioita

The One -lehti antoi pelin Amiga-versiolle arvosanaksi 91%.
Amiga Format -lehti antoi pelille arvosanaksi 85%.
Pispalan Haulitehdas

Haulitehtaan toiminta

Tehtaalle toimitettu lyijy sulatettiin ensiksi alhaalla padassa ja siihen lisättiin kaksi prosenttia antimonia. Antimonin ja lyijyn atomit ovat erikokoisia, ja näitä sekoitettaessa lyijy kovenee. Tällöin puhutaan karkaistuista hauleista. Sulaan seokseen lisättiin vielä arsenikkia, joka poisti seoksesta venyvyyden ja lisäsi pisartuvuutta. Tämän jälkeen lyijyseos valettiin harkoiksi.
Haulimestari kiipesi torniin yleensä neljän aikaan aamulla sytyttämään tulen. Kylminä talviaamuina lyijypadan lämpiäminen saattoi kestää useita tunteja. Pataan mahtui kerrallaan 400 kiloa lyijyä. Lyijy hinattiin harkkoina ylös tornin huipulle valuverstaaseen. Tornin kehikkorakenteen keskellä oli koko tornin korkuinen hauliputki. Hauliputken yläpäässä oli vaihdettavat erikokoiset seulat, joiden läpi sula lyijy pääsi putoamaan alas. Pudotessaan lyijy pisartui halutun kokoisiksi hauleiksi. Lyijy nostettiin seulan päälle käsikauhalla. Pisaroista muotoutui pallomaisia hauleja, kun ne pyörivät ja jäähtyivät pudotessaan vapaasti alas. Jäähtymisen varmisti alhaalla oleva vesiastia.
Alhaalla olevassa haulitehtaassa haulit kuivattiin ja seulottiin, jolloin muotovialliset haulit poistettiin. Lopuksi haulit kiillotettiin grafiittirummussa. Tehtaan naiset ompelivat pusseja, jotka täytettiin hauleilla.
Vanhan Pyynikin haulitehtaan yrityssalaisuuksien vuotaminen Lahdessa vuosina 1906–1909 mahdollisti haulitehtaan lyhytikäisen toiminnan.
Pispalan Haulitehtaan työväestön muodostivat kaksi perhettä: Heinäset ja Järvensivut. Pyynikin tehtaan kokemuksista viisastuneena tehtaan johto teki näiden perheiden kanssa elinikäiset sopimukset, jotka velvoittivat perheitä pitämään salassa kaiken haulien valmistukseen liittyvän.

Nykytilanne

Pispalan haulitehtaan alue on säilynyt hyvin. Se on rakennushistoriallisesti ja maisemallisesti merkittävä rakennuskokonaisuus. Alue koostuu haulitehtaasta ja -tornista, sekä niiden ympäristöön rakennetuista asuinrakennuksista. Haulitorni on maisemallisesti näkyvällä paikalla ja siitä on muotoutunut Pispalan symboli ja maamerkki, joka on tunnustettu valtakunnallisesti merkittäväksi kohteeksi.
Kotiseutuyhdistys Pispalan Moreeni sai vuonna 1990 Tampereen kaupungilta hallintaoikeuden haulitehtaan tehdasrakennukseen. Yhdistys on kunnostanut rakennuksen talkoovoimin kokous- ja juhlatilaksi.
Pysyvän valaistuksen haulitorni sai vuonna 2009. Torni on suljettuna yleisöltä. Sille on suunnitteilla peruskorjaus, jossa se puretaan, kunnostetaan purettuna ja rakennetaan uudestaan. Alkuperäisen suunnitelman mukaan kunnostuksen oli määrä tapahtua vuonna 2019, mutta koska tarjouskilpailussa tuli vain yksi tarjous, järjestetään se uudelleen erilaisella urakointitavalla. Peruskorjaus voi alkaa aikaisintaan keväällä 2020.
Pompeius Trogus

Gnaeus Pompeius Trogus oli ensimmäisellä vuosisadalla elänyt historioitsija, joka kirjoitti Rooman keisari Augustuksen aikana. Hän oli keltti Gallia Narbonensisin provinssista
Hänen tärkein teoksensa oli Historiae pillippicae et totius mundi origines et terrae situs, jonka pääaihe on Makedonian nousu suurvallaksi Filippos II:n ja Aleksanteri Suuren aikana. Tämä teos ei ole säilynyt nykypäivään, mutta Junianus Justinus kirjoitti siitä oman lyhennetyn versionsa, joka on säilynyt.
Lähteenään Trogus käytti pääasiassa kreikkalaista historioitsijaa Theopomposta.
Pekka Nurmikallio

Pekka Nurmikallio (27. joulukuuta 1942 Helsinki – 9. tammikuuta 2008 Lahti) oli suomalainen musiikkiäänittäjä ja tuottaja. Äänittäjänä ja tuottajana hän toimi Microvox-studiossa Lahdessa vuosina 1968–1982. Nurmikallio äänitti muun muassa Hurriganesia, Juice Leskistä, Kari Peitsamoa, Hassisen konetta, Sleepy Sleepersiä, Pelle Miljoonaa, Eppu Normaalia ja Kontraa. Äänittäjän uran jälkeen hän siirtyi televisio- ja videotuotantotöihin.
Vuosina 1959–1964 Nurmikalliolla oli tanssiorkesteri Pekka Nurmikallion orkesteri, jossa soittivat muun muassa Kaarina Lepistö, Olli Kolu, Erkki Leivo ja Heikki Punkkinen.  Orkesteri hajosi vuonna 1968. Yhtye soitti muun muassa elokuvassa Kuuma kissa, jossa yhtye esitti myös Nurmikallion sävellyksiä.
Patrik Kleemola

Ura lyhyesti

Kleemola aloitti kitaraopinnot Valkeakosken musiikkiopistossa Kimmo Roineen oppilaana. Ammattiopintoihin Kleemola opiskeli Turun musiikkiakatemiassa Timo Korhosen ja Ismo Eskelisen oppilaana sekä Accademia Musicale Chigianassa Sienassa Oscar Ghiglian kesäkursseilla, jossa hänelle myönnettiin kolmasti Diploma di Merito. Kitaransoiton diplomitutkinnon ja musiikin maisterin tutkinnon Kleemola suoritti erinomaisin arvosanoin Nino Rota -konservatoriossa Etelä-Italian Monopolissa opettajanaan Massimo Felici.
Kleemola on ollut kutsuttuna solistina useilla merkittävillä musiikkifestivaaleilla kuten Bergamo Festival Internazionale della Cultura (Bergamo), sooloresitaali Queen Elisabeth Hallin Purcell Roomissa, Turun musiikkijuhlat, Nuovi Spazi Musicali (Rooma), Festival 5 Giornate (Milano), Limina Festival (Buenos Aires), Tallinnan kansainvälinen kitarafestivaali, Maria Callas -konserttisarja (Ateena), Feria del Libro (San José, Uruguay), ja Lidköping Music Festival (Lidköping, Ruotsi).

Levytykset

Kleemolan debyyttilevy Perchitarrasola julkaistiin huhtikuussa 2012. Se sisältää hänelle sävellettyjä suomalaisia ja italialaisia kitarateoksia. Syksyllä 2013 julkaistiin Kleemolan levytys Francesco Maggion kitarakonsertosta Eclipse. Centro Musica Contemporanean julkaisemalla levyllä orkesterina toimii milanolainen Orchestra I Pomeriggi Musicali kapellimestarinaan Alessandro Calcagnile. Kleemola on myös levyttänyt Neos-levymerkille Marcela Pavian musiikkia ja Kai Niemisen kitarasonaatin levytys julkaistaan pian Toccata Classics -levymerkillä. Marraskuussa 2015 julkaistiin toinen soololevy Through Green Glass , jossa on Kleemolalle sävellettyä uutta suomalaista kitaramusiikkia Mikko Heiniöltä, Pertti Jalavalta, Juha T. Koskiselta, Kai Niemiseltä ja Harri Suilamolta.

Opetustyö ja opinnot

Konsertoinnin ohella Kleemola opettaa kitaransoittoa Turun seudun musiikkiopistossa. Mestarikursseja ja seminaareja Kleemola on pitänyt Suomen lisäksi Argentiinassa, Englannissa, Italiassa ja Virossa. Kleemola on toiminut myös Brinkhallin kesäkonserttien taiteellisena johtajana ja toimii tällä hetkellä Turku Guitar Festivalin taiteellisena johtajana sekä Turun kitaraseuran puheenjohtajana.
Murjajoki

Murjajoki (ven. Мо́рье, Morje) on Nevan vesistöön kuuluva joki Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Venäjällä. Se virtaa Toksovan länsipuolella sijaitsevasta Hepojärvestä laajojen metsä- ja suoalueiden läpi ja laskee Laatokkaan lähellä Murjan kylää.
Otto von Zedlitz und Trützschler

Otto Graf von Zedlitz und Trützschler (23. maaliskuuta 1873 Schwentnig, Sleesia–4. joulukuuta 1927 Varberg, Ruotsi) oli saksalaissyntyinen kreivi, joka muutti Ruotsiin.
Von Zedlitz opiskeli ja suoritti asepalveluksensa Breslaussa. Nuoresta pitäen hän oli kiinnostunut urheilusta ja luonnonhistoriasta. Vuonna 1900 hän teki tutkimusretken Norjaan ja Huippuvuorille, ja selvitys retken tuloksista julkaistiin 1902. Hän matkusteli Tunisiassa vuosina 1904, 1905 ja 1906, ja keräsi huomattavan lintukokoelman, josta hän kirjoitti kuvauksen Journal für Ornithologie-lehteen 1909. Vuosina 1908 ja 1909 hän vietti joitakin kuukausia Punaisenmeren rannikolla Eritreassa ja Etiopiassa ja 1912 Siinaissa, jonka jälkeen hän kävi Algeriassa, missä tapasi ornitologit Ernst Hartertin ja Walter Rothschildin.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen von Zedlitz muutti Ruotsiin, missä hän asui loppuelämänsä ajan.
Von Zedlitz liittyi Saksan lintutieteelliseen yhdistykseen 1907 ja toimi jonkin aikaa yhdistyksen varapuheenjohtajana. Hän kuvaili ja nimesi joitakin lintujen alalajeja, muun muassa afrikankalliopääskyn alalajin pusilla.
Ennen kuolemaansa hän lahjoitti 7 000 nahan lintukokoelmansa Tukholman museoon.
MHC Vahterpää

Rakentaminen

Suomen merivoimat lähetti tarjouspyynnön miinantorjunta-aluksista Intermarine-tehtaalle vuonna 2002 ja marraskuussa 2006 tehtiin 244,8 miljoonan euron tilaus kolmen aluksen ja varaosapaketin toimittamisesta. Kolmantena ja viimeisenä valmistunut alus saapui Suomeen joulukuussa 2016.

Muuta

Vahterpään kummikaupunki on Kotka ja se sijoitettiin Rannikkolaivastoon.
HMS Crocus (M49)

Palvelus

Alus myytiin 1946.
Muuttuuko ihminen

Lintukoto

Televisiosarja rakentuu eräänlaisen kehystarinan ympärille, jossa Lapinlahden Linnut keskustelevat keskenään, murjovat vitsejä ja niin edelleen. Useimmat sarjan sketsit on tavallaan ankkuroitu lintukotoon.

Spedekone

Spedekone on tietokoneohjelma, jolla voidaan tuottaa sketsejä. Koneeseen vain pitää syöttää tapahtumapaikka, huumorin laji ja näyttelijä. Nämä sketsit ovat muka spedekoneella tuotettuja sketsejä, joissa näyttelijävalinta on aina Matti Jaaranen, myös naisroolit.

Kaupassa

Tapio Liinojan esittämä asiakas menee kauppaan ja kysyy Timo Erängön esittämältä kauppiaalta: "Mikähän näistä tuotteista on paras?" Eränkö vastaa että "ne on kaikki samanlaisia". Viimeisessä sketsissä tosin Liinoja kysyy pitkään riippunutta lihaa, mihin Eränkö tarjoaa vastaukseksi vaimonsa (Mikko Kivinen).

Uusia ratkaisuja työttömyyteen

Ovimattona ja Eduskuntatalon hissinappuloina työskentelevät miehet kertovat ammatistaan ja kaikista sen hyvistä puolista. Ovimattona olevasta miehestä esitetään lukuisia pikkuosia, joissa näytetään myös kyseinen herra makaamassa ulkona mattotelineessä, jossa häntä lyödään mattopiiskalla takapuoleen.
Metropolitan-ooppera

Metropolitan-ooppera (engl. Metropolitan Opera) sijaitsee Lincoln Centerissä, New Yorkissa. Se on perustettu huhtikuussa 1880.
Metropolitan-oopperan nykyisen rakennuksen Lincoln Centerissä on suunnitellut arkkitehti Wallace Harrison. "New Met" avattiin 16. syyskuuta 1966 Samuel Barberin oopperan Antonius ja Kleopatra ensi-illalla. Oopperataloon mahtuu lähes 4 000 ihmistä eri kerroksiin. Kultainen proskenion on 54' leveä ja 54' korkea. Kultainen damastiesirippu on käsin kirjailtu ja on suurin esirippu maailmassa. Näyttämö on teknisesti nykyaikainen mahdollistaen seitsemän esitystä joka viikko sisältäen neljästä viiteen eri tuotantoa.
Met lähettää kaikkialla maailmassa kuuluvia suoria radioesityksiä. Ensimmäisesä lähetyksessä 25. joulukuuta 1931 kuultiin säveltäjä Engelbert Humperdinckin ooppera Hannu ja Kerttu. Kuuluisaa lauantai-iltapäivän lähetystä tuki yhteistyökumppani Texaco 7. joulukuuta 1940 lähtien aina huhtikuuhun 2004 asti. Sen jälkeen lähetyksiä ovat rahoittaneet Toll Brothers ja tarkoitusta varten perustettu säätiö.

Historiaa

Ensimmäinen Metropolitan-oopperatalo avattiin 22. lokakuuta 1883. Se sijaitsi Broadwayllä 39. ja 40. kadun välillä. Alkuperäisen oopperatalon oli suunnitellut J. Cleaveland Cady. Se tuhoutui tulipalossa 27. elokuuta 1892. Mittavan uudisrakentamisen jälkeen ooppera jatkoi samalla tontilla aina vuoteen 1966 asti, jolloin oopperan toiminnot muuttivat nykyiselle paikalle Lincoln Centeriin. Alkuperäinen rakennus purettiin vuonna 1967, koska se oli muutosten takia menettänyt arvonsa merkittävänä nähtävyytenä.
Toimintaa ylläpiti Metropolitan Opera Company, ja lahjoitukset olivat olennainen osa sen taloutta. Yksi yhtiön 1900-luvun alkupuolen keskeinen omistaja ja lahjoittaja oli investointipankkiiri Otto Kahn, joka oli yhtiön hallituksen jäsen 1903–1931. Kahn ei asemastaan huolimatta saanut viiteentoista vuoteen katsomosta omaa aitiota. Tämän katsotaan johtuvan Kahnin juutalaisesta, saksalaisesta ja nousukasmaisesta taustasta, jota vakiintuneet rikkaat suvut vieroksuivat.
Ruskosuula

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 65–75 senttiä ja siivenkärkien väli 135–150 senttiä. Se on suulaa (Morus bassanus) selvästi pienempi, ja sen pyrstön kärki on hieman pyöreämpi. Linnun väristys on päältä kokonaan tumma, alta ruskea, siiven alapeitinhöyhenet ja vatsa ovat valkoiset. Nuorella linnulla on vatsassa vaaleaa ruskeanharmaata. Muuten tummasta päästä erottuu vaalea naama ja suuri nokka. Nokan tyvi on pesimäaikaan sinertävä.

Levinneisyys

Lajin pesimäalueen laajuudeksi on arvioitu 50 000–100 000 km² ja yksilömääräksi on koko maailmassa arvioitu 200 000 lintua.
Ruskosuula pesii trooppisilla rannikkovesillä kaikilla kolmella suurimmalla valtamerellä Suomea lähimpänä se pesii Punaisenmeren saarilla.
Lajia tavataan harhailevana Yhdysvalloissa.

Käyttäytyminen

Ruskosuula sukeltaa suulan tavoin jyrkästi syöksyen, mutta toisinaan myös loivemmassa kulmassa, melkein kuin ohimennen. Se lepäilee usein poijuilla.
Victor Adler

Victor Adler (24. kesäkuuta 1852 Praha – 11. marraskuuta 1918 Wien) oli itävalta-unkarilainen sosialistipoliitikko, Itävalta-Unkarin sosiaalidemokraattisen puolueen puheenjohtaja. 
Hänestä tuli keisarinvallasta luopuneen Itävallan ensimmäisen tasavallan ensimmäinen ulkoasiainministeri Karl Rennerin hallituksessa, mikä aloitti 30. lokakuuta 1918.
Adlerin kokoaman Itävallan työväenpuolueen puolueohjelma on ollut perustana Suomen sosialidemokraattisen puolueen Forssan ohjelmalle 1903–1952.
Victor Adlerin poika Friedrich Adler oli myös sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka kuitenkin muistetaan parhaiten Itävallan pääministeri Karl von Stürgkhin murhasta vuonna 1916.
Silvia Modig

Helsingin kaupunginvaltuustossa

Silvia Modig valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon ensimmäisen kerran vuoden 2008 kunnallisvaaleissa. Hän oli ehdolla vasemmistoliiton sitoutumattomana ehdokkaana ja sai 895 ääntä. Hän uusi paikkansa kaupunginvaltuustossa vuoden 2012 kuntavaaleissa  2 003 äänellä. Vuoden 2017 vaaleissa Modig valittiin kolmannelle kaudelleen 
2 300 äänellä. 
Hän on myös Helsingin kaupunginhallituksen jäsen.

Eduskunnassa

Kansanedustajaksi Silvia Modig valittiin vasemmistoliiton listalta vuoden 2011 eduskuntavaaleissa. Samana vuonna hän liittyi vasemmistoliiton jäseneksi.
Vuoden 2015 vaaleissa hänet valittiin toiselle kaudelle.
Vuodesta 2015 alkaen Modig on toiminut ympäristövaliokunnan varapuheenjohtajana. Aiemmin hän on ollut muun muassa sivistysvaliokunnan, Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnan sekä Yleisradion hallintoneuvoston jäsen.
Vuosina 2011–2015 Modig oli vasemmistoliiton eduskuntaryhmän 1. varapuheenjohtaja.
Modig oli yksi kolmesta vasemmistoliiton kansanedustajasta, joka allekirjoittivat lakialoitteen työvoiman saatavuusharkinnasta luopumisesta.
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Modig sai 5 676 ääntä ja jäi varasijalle.

Euroopan parlamentin vaalit 2019

Vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa Modig valittiin ensimmäiselle kaudelleen 51 844 äänellä.

Työ toimittajana

Lapsuutensa Silvia Modig asui Itä-Helsingissä. Hänen uransa televisiossa alkoi 18-vuotiaana Helsingin kaupungin Sinisessä Verstaassa, jonka jälkeen Modig teki töitä Yleisradion lasten- ja nuortenohjelmissa.
Sittemmin hän on juontanut ja toimittanut viihde- ja asiaohjelmia televisiossa ja radiossa.

Yksityiselämä

Silvia Modig oli rekisteröidyssä parisuhteessa toimittaja Rakel Liekin kanssa, mutta pari erosi syksyllä 2011.
Vuodesta 2019 Modig on ollut naimisissa viestintäpäällikkö Meri Valkaman kanssa. 
Modig on kertonut olevansa kasvissyöjä.
Vuonna 1995 Modig tuomittiin 19-vuotiaana 80 päiväsakkoon törkeästä rattijuopumuksesta, ajo-oikeudetta ajosta ja liikenteen vaarantamisesta. Hän ajoi autoa yleisellä tiellä 10 metrin matkan 1,4 promillen humalassa ja törmäsi kerrostalon ovensyvennyksen reunaan.
Neuvostoliiton tunnuslause

Neuvostoliiton tunnuslause oli ”Kaikkien maiden proletaarit, liittykää yhteen!”, lainaus Karl Marxin ja Friedrich Engelsin Kommunistisesta manifestista, joka päättyi tähän kehotukseen. Tunnuslause oli kirjoitettu kaikkien osatasavaltojen kielillä Neuvostoliiton vaakunaan. Se kuului myös kaikkien neuvostotasavaltojen vaakunoihin sekä tasavallan omalla kielellä että venäjäksi ja myös autonomisten sosialististen neuvostotasavaltojen vaakunoihin.
Deutsche Guggenheim

Deutsche Guggenheim oli Berliinissä Deutsche Bankin rakennuksen alakerrassa sijaitseva taidemuseo. Se oli Deutsche Bankin ja Solomon R. Guggenheimin säätiön yhteisyritys, joka päättyi vuoden 2012 lopussa.
Unter den Lindenin varrella sijaitseva museo avattiin vuonna 1997 rakennuksessa, joka on valmistunut vuonna 1920. Näyttelyhallin suunnitteli amerikkalainen arkkitehti Rickhard Gluckman, ja siinä oli näyttelytilaa noin 350 m². Taidemuseossa järjestettiin kolmesta viiteen merkittävää taidenäyttelyä vuosittain. 
Guggenheim-museon ensimmäinen johtaja Hilla Rebay muutti New Yorkiin Preussista.

Toiminta

Museossa järjestettiin vuosina 1997-2012 noin 60 näyttelyä, ja vierailijoita oli 1,8 miljoonaa. 
Museossa oli esillä muun muassa Jeff Wallin ja Anish Kapoorin teoksia sekä puolalaisen taiteen näyttely noin 30 taiteilijalta. Kesällä 2008 toteutti taiteilija Collin Schorr näyttelyn "Freeway Balconies", jossa oli taiteilijoiden omakuvia ja otos amerikkalaisen nykytaiteen suuntauksista. Kolme vuotta aikaisemmin näyttelyssä ”Vanity of Allegory” oli teoksia Andy Warholilta, Federico Felliniltä, Walt Disneyltä ja Marcel Duchampilta. 
Deutsche Guggenheimissa oli myös esillä osia pankin yli 50 000 teoksen kokoelmasta. Sen 25-vuotisen perustamisen kunniaksi kesällä 2005 esitettiin Zaha Hahidin näyttelyarkkitehtuuria. Kokoelman taiteilijoista esillä on ollut teoksia muun muassa Anish Kapoorilta, Gerhard Richteriltä, Jeff Koonsilta ja William Kentridgeltä.
Vuoden taiteilijana 2012 oli slovenialainen Roman Ondak, ja museossa oli esillä yhdeksän taiteilijan näyttely ”Found in Translation”  keväällä 2012. Myöhemmin vuonna 2012 järjestettiin Gabriel Orozcon ja Cindy Shermanin näyttelyt.

Yhteistyön loppu

Helmikuussa 2012 Deutsche Bank ilmoitti, että nykyisen muotoista yhteistyötä ei enää jatketa Guggenheimin säätiön kanssa vuoden 2012 jälkeen. Pankin tiedotteen mukaan se haluaa laajentaa läsnäoloaan Berliinissä ja kulttuuriin liittyvää toimintaansa. The New York Timesin kriitikon Carol Vogelin mukaan kumpikaan osapuoli ei maininnut konkreettista syytä siihen, miksi yhteistyö loppui.
Pentatsosiini

Pentatsosiini (Dolapent, Dolofortin, Fortralin) on vahvahko kipulääke, eli analgeetti joka kuuluu opioidien ryhmään. Lääke on synteettinen, ei luonnosta suoraan saatava kuten jotkin opiaatit ovat. Sitä on pidetty lähinnä keskivahvana opiaattina. 30 - 40 mg tätä lääkeainetta annettuna ruiskeena lihakseen, vastaa verraten 10 mg morfiinia tai 75 - 100 mg petidiiniä. Pentatsosiiniin kehittyvää riippuvuutta ei pidetty niin vahvana kuin kuten esimerkiksi vahvoilla opiaateilla. Syy on siinä, että pentatsosiini ei euforisoi eikä sedatoi samoissa määrin.
Pentatsosiinin käyttö lienee väistynyt lähinnä sen aiheuttamien sivuvaikutusten (lähinnä huimaus, oksentelu, pahoinvointi ja näköhäiriöt) sekä hengityksen lamaantumisen vaaran takia. Esimerkiksi sydäninfarktin hoitaminen tätä nimenomaista lääkettä käyttäen, on vaatinut erityistä varovaisuutta. Lääkkeen merkittävimmät antotavat ovat olleet suun kautta annettava tablettimuoto sekä lihakseen pistettävä ruiske (i.m.).
Pentatsosiini on psykotrooppisia aineita koskevan yleissopimuksen valvonnan alainen yhdiste.
Felix von Kunowski

Felix von Kunowski (1868–1942) oli saksalainen upseeri ja pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä.
Felix von Kunowski kehitti yhdessä veljensä Albrecht von Kunowskin kanssa Kansallispikakirjoitus-nimisen pikakirjoitusjärjestelmän, joka julkaistiin vuonna 1898. He julkaisivat vuonna 1895 yhdessä myös kirjan Die Kurzschrift als Wissenschaft und Kunst.
Krasnoarmeisk (Saratovin alue)

Krasnoarmeisk (ven. Красноарме́йск) on kaupunki Saratovin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Donin vesistöön kuuluvan Golyi Karamyš -joen varrella 75 kilometriä Saratovista etelään. Itäpuolella on Volgan muodostama Volgogradin tekojärvi. Kaupunki on Krasnoarmeiskin piirin keskus. Asukkaita on 24 700 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa saksalaisten siirtolaisten vuonna 1766 perustamasta Balzerin kylästä. Vuonna 1918 siitä tuli Golyi Karamyšin kaupunki, joka vuonna 1926 sai venäläisen nimimuodon Baltser. Volgan saksalaisten karkotuksen ja Volgan saksalaisten autonomisen tasavallan lakkauttamisen jälkeen vuonna 1942 kaupunki nimettiin puna-armeijan mukaan Krasnoarmeiskiksi. Nykyään se on maatalousalueen keskus, jossa on mm. konepaja- ja elintarviketeollisuutta.
Archaeopteryx

Liikkumistapa

Ei olla varmoja, pystyikö Archaeopteryx lentämään vai vain hyppimään maata pitkin ja liitämään puista. Vuoden 2005 lopussa paljastui, että Archaeopteryxilta puuttui "käänteinen varvas", joten se ei olisi pystynyt ottamaan otetta esimerkiksi puiden oksista. Archaeopteryxin siipien muoto ja höyhenten rakenne ovat samankaltaisia kuin nykyisillä linnuilla. Lisäksi suuret siivet ja pitkä pyrstö viittaavat siihen, että se olisi pystynyt ohjailemaan itseään helposti lennossa. Sen siipien lihasten kiinnityskohdat ovat kuitenkin nykylintuja kehittymättömämmät.