google/wiki40b huggingface dataset:
Benny Hinn

Toufik Benedictus ”Benny” Hinn (s. 3. joulukuuta 1952 Jaffa, Israel) on Yhdysvalloissa asuva uskonjohtaja, saarnaaja ja televisioevankelista, jonka kokouksissa väitetään parantuneen ihmisiä rukouksen kautta. Hinn on syntynyt Israelissa. Hänen äitinsä oli armenialainen ja isänsä kreikkalainen. Hinn kasvoi ortodoksiperheessä mutta vaikuttaa nykyisin karismaattisessa liikkeessä. Vuonna 1968 perhe muutti Kanadaan ja asettui Torontoon. Hinn kävi Georges Vanier high schoolia, jossa hänet tunnettiin ensimmäisellä etunimellään Toufik.
Hinnin opetus korostaa armolahjoja ja Hengen voimaa. Hän kertoo saaneensa "uskomattoman voitelun" ja "voimavarustuksen" käytyään vuonna 1973 Kathryn Kuhlmanin kokouksessa. Vuonna 1991 pitämässään saarnassa Hinn on kertonut jatkaneensa säännöllisiä käyntejä Kuhlmanin haudalla ja kokeneensa voimakkaan voitelun leijuvan haudan yllä.

Kritiikki

Hinnin kyvyistä on kiistelty, ja hänen on katsottu jääneen kiinni kyseenalaisista parantamismenetelmistä, vääristä profetioista ja väärästä opetuksesta. Hinn on myös saanut kritiikkiä teologiastaan, jota on väitetty menestysteologiaksi. 
Benny Hinn on usein kokouksissaan opettanut sairaiden parantumisesta ja jopa luvannut, että kaikki läsnä olevat sairaat parantuvat. Yves A. Braultin todistuksen mukaan Hinn lupasi ”Praise The Lord” -ohjelmassaan toukokuussa 2000: ”Jos tarvitset parantumista, niin heti, kun tartut puhelimeen, soitat ja sitoudut lahjoittamaan, Jumala parantaa sinut!” Lupaukset sairaiden parantumisista ovat tuottaneet pettymyksiä ja myös arvostelua Hinnin opetusta ja toimintaa kohtaan.
Able Archer 83

Able Archer 83 oli kymmenpäiväinen Nato-johtoinen asemaharjoitus, joka alkoi 2. marraskuuta 1983. Se kattoi Länsi-Euroopan, ja sen keskuksena oli Shapen päämaja Casteaussa belgialaisen Monsin kaupungin pohjoispuolella. Able Archer -harjoitukset simuloivat laajenevaa konfliktijaksoa, joka kärjistyi koordinoituun ydinaselaukaisuun. Siihen osallistuivat valtionpäämiehet, ja siihen kuului uusi, erinomainen koodattu viestinnän formaatti, radiohiljaisuus ja DEFCON 1 -ydinasehälytyksen simulointi.
Harjoituksen todenmukaisuus sekä Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton suhteiden heikkeneminen ja Pershing-ohjusten tulo Eurooppaan saivat jotkut Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean politbyroon jäsenet luulemaan, että Able Archer 83 oli sotajuoni, jolla oli tarkoitus hämätä valmistautumista oikeaan ensiydinaseiskuun. Neuvostoliitto reagoi harjoitukseen saattamalla ydinaseensa käyttövalmiuteen ja nostamalla ilmavoimien yksikköjä Puolassa ja Itä-Saksassa hälytysvalmiuteen. Joidenkin historioitsijoiden mielestä tämä tapahtuma oli tilanne, jossa maailma oli lähimpänä ydinsotaa sitten vuoden 1962 Kuuban ohjuskriisin. Ydinsodan uhka lakkasi äkillisesti, kun Able Archer 83 harjoitus päättyi 11. marraskuuta.
Suuri osa harjoituksen kulusta ja tapahtumista on yhä verhottua tietoa. Lokakuussa 2013 australialainen entinen tiedustelujohtaja Paul Dibb kuitenkin paljasti vuoden 1983 harjoituksen kiristäneen ydinasevaltioiden suhteita jopa vakavammin kuin Kuuban ohjuskriisi. Marraskuussa 2013 tuli julkisuuteen asiaan liittyviä salaisia papereita. Ne sai käsiinsä johtaja Peter Burt ydinaseita vastustavasta järjestöstä Nuclear Information Service (NIS). Uusien tietojen mukaan harjoituksessa oli 40 000 Nato-maiden sotilasta. Harjoituksessa kuviteltiin tilanne, että Naton joukot puolustivat liittolaismaitaan Varsovan liiton joukkoja vastaan. Varsovan liitto oli lähettänyt joukkoja Jugoslaviaan hillitsemään poliittisia levottomuuksia ja hyökännyt saman tien Suomeen, Norjaan ja Kreikkaan saakka. Harjoituksen mukaan perinteinen sota oli kiihtymässä kemiallisten aseiden ja jopa ydinaseiden käyttöä kohti. Dibbin mukaan harjoitus olisi voinut ”laukaista tahattomasti äärimmäisen katastrofin”.
Marianne Thesleff

Marianne Alice Johanna Thesleff (14. heinäkuuta 1908 Viipuri – 31. maaliskuuta 1992 Tukholma) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut muistelmakirjailija.
Thesleffin vanhemmat olivat Viipurin hovioikeuden kanslisti Johannes Amatus Thesleff ja Sigrid von Wilcken. Hän oli naimisissa 1941–1945 insinööri Antti Osmo Johannes Kiikan (s. 1909) kanssa ja meni avioeron jälkeen 1945 uusiin naimisiin ruotsalaisen huolitsija Erik Helmer Hedströmin (s. 1886) kanssa. Marianne Thesleffin veli Aleksander Thesleff (s. 1907) toimi Suomen suurlähettiläänä Brysselissä 1959–1963 ja Argentiinassa 1966–1974.
Thesleffin perhe omisti Viipurin maalaiskunnassa sijoinneen Lavolan kartanon jonka hänen isoisänsä alikapteeni Alexander Kristian Thesleff oli ostanut 1881. Marianne Thesleff muutti 1920-luvulla Helsinkiin aloittaakseen opinnot Helsingin yliopistossa mutta pääkaupungin seuraelämä syrjäytti pian opiskelun. Hän palasi 1930-luvulla hoitamaan perheen maatilaa mutta perhe joutui evakoiksi talvisodan jälkeen koska tila sijaitsi luovutetulla alueella. Thesleffit pääsivät jatkosodan aikana Lavolaan josta kaikki rakennukset oli kuitenkin tuhottu. Syksyllä 1944 heidän oli lähdettävä siellä lopullisesti ja seuraavana vuonna Marianne Thesleff muutti Ruotsiin.
Marianne Thesleff julkaisi muistelmansa elämänvaiheistaan 1950-luvulle saakka vuonna 1977 ja suomeksi ne ilmestyivät 1980.
William Inge

William Motter Inge (3. toukokuuta 1913  Independence, Kansas – 10. kesäkuuta 1973  Los Angeles) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, näytelmäkirjailija ja näyttelijä. Häntä pidetään Yhdysvaltojen Keskilännen kuvaajana, ja hänen tarinoidensa päähenkilöt ovat usein yksinäisiä ja seksuaalisesti ahdistuneita. 
Inge suoritti bachelor-tutkinnon teatteritaiteessa Kansasin yliopistossa ja opetti sitten 1937–1938 englantia high schoolissa Kansasin Columbuksessa. Suoritettuaan master-tutkinnon hän opetti Stephens Collegessa Missourin Columbiassa 1938-1943.
Inge toimi teatterikriitikkona St Louis Star-Times -sanomalehdessä ja Tennessee Williamsin rohkaisemana kirjoitti ensimmäisen näytelmänsä Farther Off from Heaven, joka kantaesitettiin Dallasissa, Texasissa 1947.
Monet hänen näytelmänsä on sovitettu elokuviksi, kuten Tule takaisin, pikku Sheba (1952) ja Bussipysäkki (1956). Näytelmä Picnic voitti Pulitzer-palkinnon ja New York Drama Critics’ Circlen palkinnon. Sen pohjalta tehtiin elokuva Rakkauden huviretki (1955). Myös näytelmää on esitetty Suomessa tällä nimellä. Elia Kazanin elokuva Kuumetta veressä (1961) tehtiin Ingen alkuperäiskäsikirjoituksen pohjalta, ja Inge palkittiin siitä Oscarilla.
Anton Ryen

Anton Ryen (15. joulukuuta 1894 - 17. helmikuuta 1968) oli norjalainen poliitikko, joka kuului Norjan keskustapuolueeseen. Hän syntyi Vågåssa. Hänet valittiin Norjan valtiopäiville Opplandista 1945, ja sen jälkeen hänet uudelleenvalittiin kahdesti.
Achim Steiner

Achim Steiner (s. 1961, Brasilia) on saksalainen ympäristöpolitiikan asiantuntija. Hän on toiminut YK:n ympäristöohjelman (UNEP) johtajana kesäkuusta 2006 alkaen. Vuosina 2001–2006 Steiner oli Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton (IUCN) pääjohtaja.
Steiner valittiin UNEP:n johtoon nelivuotiskaudeksi Kofi Annanin ehdotuksesta 16. maaliskuuta 2006. Virkaan hän astui 15. kesäkuuta 2006. YK:n yleiskokous valitsi 22. huhtikuuta 2010 Steinerin toiselle kaudelle ajalle 15. kesäkuuta 2010–14. kesäkuuta 2014.
Steiner asui kymmenen ensimmäistä elinvuottaan Brasiliassa, mutta suoritti opintonsa Britanniassa. Hän opiskeli filosofiaa, valtio-oppia ja taloutta Oxfordin yliopistossa, josta sai kandidaatin tutkinnon. Maisterin tutkinnon hän suoritti Lontoon yliopistossa, missä hän opiskeli taloutta ja aluesuunnittelua erikoistuen kansainväliseen kehitykseen ja ympäristöpolitiikkaan.
George Mamalassery

George Mamalassery (s. 22. huhtikuuta 1932) on intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 23. huhtikuuta 1960 ja nimitettiin Turan hiippakunnan piispaksi 12. tammikuuta 1979. Hänet konsekroi piispaksi 19. maaliskuuta Orestes Marengon ja Joseph Mittathanyn avustama Hubert D'Rosario.
Mamalassery jäi eläkkeelle 21. huhtikuuta 2007, jolloin hänen seuraajakseen tuli Andrew Marak.
Anna Lindahl

Anna Lindahl (s. 1991) on suomalainen käsipalloilija. Hän edustaa helsinkiläisseura Dickeniä, jonka pelaajana hän on voittanut Suomen-mestaruuden vuosina 2015–2018. Hän on pelannut Suomen maajoukkueessa 35 ottelua ja tehnyt niissä 54 maalia.
Darryl Jones

Darryl Jones (s. 11. joulukuuta 1961, Chicago) on yhdysvaltalainen basisti. Hän on vaikuttanut useissa yhtyeissä ja työskennellyt sessiomuusikkona. 
Darryl Jones on soittanut muun muassa Miles Davisin, Stingin, Madonnan ja Eric Claptonin taustayhtyeissä. Vuodesta 1993 lähtien hän on toiminut Rolling Stonesin basistina kiertueilla sekä levyillä, olematta kuitenkaan yhtyeen virallinen jäsen.
Jarno Hiilloskorpi

Ura

Teatterikorkeakoulun edeltäjän, Suomen Teatterikoulun, Jarno Hiilloskorpi kävi vuosina 1958-1961.
Opintojen jälkeen Hiilloskorpi sai kiinnityksen Helsingin Kansanteatteriin 1961-1963. Muita kiinnityksiä ja toimia: Turun kaupunginteatteri 1963–1965, Helsingin Kaupunginteatteri 1965–1974, Suomen Kansallisteatteri 1974–1989, Tampereen Työväenteatteri 1989–1993 ja 1995–1999. Teatterinjohtajana Hiilloskorpi toimi Seinäjoen kaupunginteatterissa 1993–1995 ja Riihimäen Teatterissa 1999–2003. 
Hiilloskorven näyttämörooleja ovat muun muassa Konnan muistiinpanot, Kaikki maailman rikkaus, Kuolemantanssi, Mestariluokka, Hysteria, Punainen virta ja Varjojen maa. Viimeksi Hiilloskorpi on nähty näyttämöllä Tampereen Työväen Teatterissa 2014 Carin Mannheimerin näytelmässä Vielä ehtii.
Hiilloskorpi on tehnyt ohjaajavierailuja muun muassa Suomen Kansallisoopperaan, Helsingin Kesäteatteriin, Pyynikin Kesäteatteriin, Tampereen Teatteriin, Tampereen Komediateatteriin ja Teatteri Avoimiin Oviin. 
Hiilloskorven ohjaustöitä teatteriin ovat muun muassa Lupa sanoa, Katu, Avoin liitto, My Fair Lady, Kultainen vasikka, Kolme sisarta, Napolin miljonäärit, Äkkiä viime kesänä ja Amerikan morsian. Toistaiseksi viimeisin näyttämöohjaus Hiilloskorvella oli vuonna 2008, kun hän ohjasi Kokkolan kaupunginteatteriin Arthur Millerin klassikon Kauppamatkustajan kuolema.
1960-luvun alkupuolella Hiilloskorpi näytteli niin pää- ja sivurooleja useissa elokuvissa, kuten Ritva Arvelon  Kultainen vasikka (1961), Maunu Kurkvaaran Yksityisalue (1962), Matti Kassilan Kaasua, komisario Palmu (1961) ja Ossi Skurnikin ainoaksi jääneessä ohjaustyössä Tie pimeään (1963). Skurnikin ohjaama erikoislaatuinen tie- ja kaupunkielokuva, pääosassaan parikymppinen Hiilloskorpi, pysyi ensi-iltakierroksensa jälkeen vuosikymmeniä esittämättä epäselvien tekijänoikeuksien vuoksi, kunnes se palasi televisiolevitykseen vuonna 2014.
1960-luvulla Jarno Hiilloskorpi oli myös kotimaisen uuden aallon varhainen pioneeri ohjaamalla elokuvat Varjostettua valoa (1962) ja Rakkaus alkaa aamuyöstä (1966).
1960-luvun alkupuolella elokuvatuotantoa hankaloittaneen näyttelijälakon jälkeen Jarno Hiilloskorpi jätti elokuvan ja siirtyi teatteriuralle. Hän esiintyi kuitenkin kymmenissä rooleissa televisiossa, televisioteatterisovituksissa (Hannu Salaman Hautajaiset, George Bernard Shaw’n Candida), televisioelokuvissa (Olen 17-vuotias, Köysi, Talvinen tarina) ja -sarjoissa (Olispa kerran, Sisarukset, Kuten haluatte, Teatterituokio, Perhe on valttia, Kahden kämppä).
Elokuva- ja radiotöiden sekä televisioroolien jälkeen Hiilloskorpi on tehnyt elämäntyönsä teatterissa. Vielä vuonna 1976 hän esitti Yrjö Sirolaa Edvin Laineen ja Viktor Tregubovitšin ohjaamassa elokuvassa Luottamus. Se on jäänyt Hiilloskorven toistaiseksi viimeiseksi valkokangasrooliksi.
Jarno Hiilloskorpi esiintyi pitkään myös Yleisradion Radioteatterissa. Tehtävistä mainittakoon urheiluselostaja Lyly Juhani Peltosen kirjoittamissa Elmo-kuunnelmissa Elmo, urheilija (1977) ja Elmo – muu maailma (1978), jotka ovat ilmestyneet myös levytallenteina.
Pyhä Gregorius II

Pyhä Gregorius II (669–731) oli paavina 19. toukokuuta 715 – 11. helmikuuta 731.  Hän oli syntyjään roomalainen. Hän julisti Leo III Isaurialaisen kirkonkiroukseen ikonoklasmin takia ja aloitti näin levottomuuksien sarjan, joka haittasi suuresti tulevien paavien valtaa.
Ted Kulongoski

Theodore R. ”Ted”  Kulongoski (s. 5. marraskuuta 1940) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko.
Kulongoski syntyi Missourissa. Hän toimi vuodesta 2003 vuoteen 2011 Oregonin kuvernöörinä. Hänet valittiin ensimmäiselle kaudelleen vuonna 2002 ja toiselle kaudelleen vuonna 2006. Ennen kuvernööriyttään hän toimi vuosina 1993–1997 Oregonin oikeusministerinä ja vuosina 1997–2001 osavaltion korkeimman oikeuden tuomarina.
Kulongoski on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
HMS Walrus (1917)

Palvelus

HMS Walrus liitettiin laivueiden kahtia jakamisen yhteydessä 1921 Atlantin laivaston 5. Hävittäjälaivueeseen yhdessä HMS Malcolmin, HMS Vanityn, HMS Vendettan, HMS Vivaciousin, HMS Voyagerin, HMS Waterhenin, HMS Wrestlerin ja HMS Wryneckin kanssa.
Alus aloitti huollon jälkeen toisen palvelusrupemansa 6. kesäkuuta 1924 Devonportissa liitettynä edelleen Välimeren laivaston 5. Hävittäjälaivueeseen., joka nimettiin 1925 Välimeren laivaston 1. Hävittäjälaivueeksi. Alus siirrettiin 15. marraskuuta 1926 Sheernessin telakalle, mistä se palasi palvelukseen 5. huhtikuuta 1927 Noressa määrättynä edelleen 1. Hävittäjälaivueeseen Välimerelle.
Alus sijoitettiin 30. marraskuuta 1932 Devonportin reserviin, josta se siirrettiin 1934 Rosythiin ylläpidettävään reserviin. Se oli määrä muuttaa 1938 nopeaksi ilmatorjuntakykyiseksi saattajaksi (WAIR), kun sitä oltiin hinaamassa 13. helmikuuta 1938 Rosythistä Chathamiin aluksen hinausvaijeri katkesi ja se ajautui karille Scarboroughin edustalla. Pelastusmiehistö poisti alukselta runsaasti materiaalia, kun se osoittautui korjauskelvottomaksi. Runko myytiin romutettavaksi Round Brossille Sunderlandiin.
J. K. Paasikiven muistomerkki

Teoksen kuvaus

Muistomerkki muodostuu kahdesta mustasta, sileäksi hiotusta ja kuperasta kivipaadesta, jotka seisovat pystyasennossa kolmiportaisella jalustalla. Veistoksen korkeus on 5,5 metriä ja paino 40 tonnia. Kivipaadet ovat mustaa dioriittia, joka on louhittu Jyväskylän Kuokkalassa sijainneesta Mustakivi Oy:n louhimosta.

Muistolause

Jalustan keskimmäiseen korokkeeseen on kaiverrettu Paasikiven nimi sekä suomeksi ja ruotsiksi lause ”Kaiken viisauden alku on tosiasiain tunnustaminen”. Paasikivi käytti tätä lausahdusta kuuluisasti toisella pääministerikaudellaan vuoden 1944 itsenäisyyspäivänä pitämässään puheessa, jossa hän kuvasi Suomen sodanjälkeisen politiikan välttämättömyyksiä. Puheessa Paasikivi mainitsi ajatuksen esittäneen alkujaan ”muuan historioitsija-ajattelija”. Sitaatti on tiettävästi alkuaan 1800-luvulla eläneeltä brittiläiseltä historioitsijalta Thomas Carlylelta, mutta Paasikivi lainasi sen J. V. Snellmanin tekstien kautta. Lauseen alkuperäiseksi esittäjäksi on joskus mainittu Carlylen sijaan hänen aikalaisensa Thomas Macaulay.

Historia

Alkuperäinen kilpailu J. K. Paasikiven muistopatsaasta pidettiin vuonna 1970. Jaetun ensimmäisen palkinnon saivat Harry Kivijärven ehdotus Rinnakkaiselo ja Kain Tapperin ehdotus Paasikiven linja. Ratkaisua arvosteltiin, koska molempien ehdotusten katsottiin kilpailun sääntöjen vastaisesti olleen muunnelmia samojen tekijöiden aiemmin esillä olleista muista töistä. Tapperin ehdotuksen sanottiin muistuttavan suuresti hänen aiempaa työtään Mustalaisen puukko, Kivijärven ehdotuksen taas useitakin hänen aiempia töitään. Kivijärvi oli tehnyt 1960-luvulta alkaen runsaasti mustiin kivipaasiin perustuneita minimalistisia veistoksia, joista monissa toistuu kahden rinnakkain seisovan paaden muodostama porttiaihe. Kyse oli enemmänkin Kivijärven ja Tapperin omaksumasta tyylistä kuin yksittäisen teoksen kopioinnista. Kilpailu jouduttiin kuitenkin uusimaan. Kivijärvi voitti vuonna 1976 uusintakilpailun muunnellulla ehdotuksellaan Itä ja Länsi, jossa hän oli jättänyt pois alkuperäiseen ehdotukseensa sisältyneen poikittaisen arkkitraavikiven.
Helsingin kaupunki tarjosi muistomerkin sijoituspaikaksi alkuaan Hesperian esplanadia Töölössä, mutta paremmaksi vaihtoehdoksi keksittiin niin sanottu Arkadianaukio lähempänä ydinkeskustaa ja Eduskuntataloa. Muistomerkki paljastettiin Paasikiven syntymän 110-vuotispäivänä 27. marraskuuta 1980.
Paasikiven muistomerkki oli Suomen ensimmäinen valtionpäämiehelle pystytetty abstrakti muistomerkki. Ei-esittävä muistomerkki herättikin aikanaan vilkkaan julkisen keskustelun. Teos sai kansan suussa lempinimen ”Juho Kusti ja Alli”, koska kahden pönäkän kivipaaden väitettiin muistuttavan Paasikiveä ja tämän puolisoa Allia.

Muut muistomerkit

Helsingin muistomerkin ohella J. K. Paasikivelle on pystytetty näköispatsas Lahteen vuonna 1961 sekä rintakuvat Lahden Mukkulaan 1960-luvulla ja Keravalle vuonna 1974.
Kultanainen

Kultanainen (tai Tie huipulle, The Lonely Lady) on vuonna 1983 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, joka perustuu Harold Robbinsin samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosia esittävät Pia Zadora, Lloyd Bochner, Bibi Besch, Joseph Cali, Anthony Holland, Jared Martin, Ray Liotta, Kerry Shale, Sandra Dickinson ja Glory Annen Clibbery. Elokuvan on ohjannut Peter Sasdy. Elokuva oli taloudellinen floppi ja voitti kuusi Razzie-palkintoa: huonoimmasta elokuvasta, huonoimmasta naispääosasta, huonoimmasta ohjauksesta, huonoimmasta käsikirjoituksesta, huonoimmasta laulusta ja huonoimmasta musiikista.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen sanoo Kultanaista kamalaksi töherrykseksi ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Liittovaltiokaupunki

Liittovaltiokaupunki on Venäjän federaation liittovaltiosubjekti, joka ei muodosta ympäröivän alueensa, oblastin, kanssa yhtä liittovaltiosubjektia, vaan kaupunki ja sitä ympäröivät alue ovat eri aluehallintoyksiköitä. Venäjän federaatiossa on kolme liittovaltiokaupunkia: Moskova, jota ympäröi Moskovan alue, Pietari, jota ympäröi Leningradin alue, sekä 2014 alkaen Sevastopol, jota ympäröi Krimin tasavalta.
Ukraina ei ole tunnustanut Sevastopolin eikä Krimin autonomisen tasavallan neuvoa-antavaa kansanäänestystä 2014, jonka perusteella Venäjän federaatio hyväksyi molemmat liittovaltiosubjekteikseen.
Kō Shibasaki

Kō Shibasaki (jap. 柴咲コウ Shibasaki Kō, syntymänimeltään Yukie Yamamura, jap. 山村幸恵 Yamamura Yukie, s. 5. elokuuta 1981 Tokio, Japani) on japanilainen näyttelijä ja laulaja.
Lapinjärvi (järvi Jyväskylässä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 8,6 hehtaaria, se on 650 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Saajoen valuma-alueella (14.27), jonka Rumaojan–Myllyojan valuma-alueeseen (14.273) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 144,7 metriä mpy.
Titanosuchus

Ominaisuudet

Owen kuvasi Titanosuchusin hyvin puutteellisen fossiilimateriaalin perusteella. Löytöön kuului epätäydellisesti säilyneen hampaiston juuret. Hampaat ovat samantyyppiset kuin lähisukuisella Jonkerialla, mutta löytöön kuuluvien pitempien jalkojen luiden avulla T. ferox voidaan erottaa Jonkeria-suvusta. Titanosuchusilla on vahvat etuhampaat, ja eläimen pituudeksi on arvioitu noin 2,5 m.
Paleontologi Lieuwe Dirk Boonstra on sanonut ettei Titanosuchusta ja Jonkeriaa voi erottaa toisistaan kallon ja hampaiston perusteella. Kuitenkin vuonna 1988 julkaistussa teoksessa Encyclopedia of Paleoherpetology King arveli eroja olevan. Hänen mukaansa Titanosuchusin kallo olisi jonkerian kalloa massiivisempi ja suurempi. Koska suvun tunnetut fossiilit ovat epätäydellisiä, ei tästä asiasta ole kuitenkaan vielä täyttä varmuutta.
FS Bourrasque (1925)

Palvelus

Toisen maailmansodan alkaessa alus palveli Brestiin sijoitetussa Ranskan laivaston 4. hävittäjäviirikössä, jonka muut alukset olivat Ouragan ja Orage.
Alus tuhoutui osuttuaan 30. toukokuuta 1940 miinaan Nieuportin edustalla operaatio Dynamon kolmantena päivänä ja jouduttuaan sen jälkeen ilmahyökkäykseen.
Vaihdokas (elokuva)

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo elokuvaa mykkäkauden tapaan ylinäytellyksi, mutta ensimmäisenä kertana kun elokuvakamerat tuotiin Suomessa tehdasmiljööseen. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Sigrid Storråda

Sigrid Storråda (elänyt noin vuonna 1000) oli Eerik Voittoisan puolisona Ruotsin ja Tanskan kuningatar.  Hänestä kerrotaan islantilaisissa saagoissa. Eerik ja Sigrid saivat ainakin yhden pojan, Olavi Sylikuningas, mahdollisesti toisenkin, jonka nimi oli Emund. Sigridin elämästä tiedetään vähän, mutta se on innoittnaut monia kirjailijoita kuten Selma Lagerlöf,  Carl Grimberg, Frans G. Bengtsson ja Verner von Heidenstam.
Koronas

Koronas on Venäjän avaruusjärjestön Aurinkoa tutkiva satelliittimissio, jonka puitteissa avaruuteen on vuosina 1994-2009 lukaistu kolme tutkimussatelliittia.
Ohjelmasta käytetään myös länsimaista akronyymiä CORONAS (Complex ORbital Observations Near-Earth of Activity of the Sun).   
Koronas-I laukaistiin 2. maaliskuuta 1994 ja Koronas-F 31. heinäkuuta 2001. Sarjan kolmas satelliitti Koronas-Foton laukaistiin vuoden 2009 alussa. Se on osa NASAn kansainväliseksi luomaa International Living With a Star Program (ILWS)-ohjelmaansa. Satelliitti perustuu Meteor-M-sääsatelliittiin ja sen toiminta-aika on kolme vuotta. Satelliitin massa on 1900 kg. Sen kiertorata on: 500 km x 500 km, 82.5°.
Saksala (Nousiainen)

Saksala on Nousiaisten kunnan pohjoisosassa sijaitseva kulmakunta ja entinen koulupiiri. Se sijaitsee Kurjenrahkan kansallispuiston eri osien välissä. Vaikka Saksala yleisesti tunnetaan kylänä, se ei hallinnollisesti muodosta omaa maarekisterikyläänsä, vaan on pikemminkin niin kutsuttu talouskylä.

Sijainti ja kylien alueet

Saksalan tilat sijaitsevat Nousiaisten muiden kylien takamailla entisen Nousiaisten pitäjänmetsän alueella. Esimerkiksi Savojärven rannalla sijaitsevat Saksalan tilan maat kuuluvat Koljolan rekisterikylään ja ne on lohkottu Koljolan kyläkeskuksessa sijaitsevan Alhon kantatilan maista. Samoin Turun Tortimäestä ja Nousiaisten Valpperista tulevien teiden risteyksessä sijaitseva Ason tila ja entinen Saksalan koulu kuuluvat Sukkisten kylään ja ne on lohkottu kylän yksinäistilasta. Vaikka eräissä historiallisissa asiakirjoissa Saksala ja esimerkiksi Kiikko on kirjattu kyliksi, ei maanjakokäytäntö ole sallinut uusien rekisterikylien muodostamista. Siten ne muodostavat vain omia kulmakuntiaan.

Historia ja nykypäivä

Saksalasta on löydetty kivikautisten työkalujen lisäksi joko pronssikaudelta tai varhaiselta rautakaudelta peräisin olevaa esineistöä. Vaikka Kuhankuonoa ympäröivillä alueilla oli harjoitettu kaskiviljelyä jo aiemmin, muodostui pysyvä asutus seudulle vasta 1700-luvulla. Perimätiedon mukaan alueen ensimmäiset pysyvät asukkaat olisivat olleet vuonna 1757 Savojärvelle muuttaneet Johan ja Maria Bärnstedt, vaikka jo vuoden 1695 karttaan on järven rannalle Pirtinmäkeen merkitty seudun ensimmäinen talo. Bärnstedtien sukunimeksi ilmoitetaan myöhemmissä lähteissä Saxla, jonka ajatellaan antaneen nimensä koko tulevalle Saksalan alueelle. Vuosisadan loppupuolella Nousiaisten, Mynämäen, Yläneen ja Vahdon takamaille rakennettiin useampiakin torppia. Pitäjänmetsien lakkautuksen jälkeen 1800-luvulla torpparit tekivät taksvärkkinsä maiden uusille omistajille, kunnes torpat itsenäistyivät 1910-luvulta alkaen. Vuonna 1850 Saksalassa oli noin 110 asukasta, mutta vuoteen 1900 mennessä asukasluku oli noussut noin 170 asukkaaseen.
Vuosisatojen myötä Saksalasta muodostui takamaan keskus. Jo vuonna 1908 sinne johti jonkunlainen tie Nousiaisten Valpperista. Samoin Yläneen Uudeltakartanolta tuli kapulatie yli Lammenrahkan. Toisen maailmansodan jälkeen Saksalaan perustettiin monia rintamamies- ja siirtolaistiloja. Lisäksi vielä 1950-luvun puolivälissä alueella hakattiin metsää suuria alueita, mikä toi Saksalaan runsaasti metsätyömiehiä. Näihin aikoihin Savojärven rannalla olleella tanssilavoilla järjestettyihin juhannusjuhliin saattoikin parhaimmillaan osallistua jopa viisituhatta henkeä. Vuodesta 1932 aina 1960-luvulle kylässä toimi kansakoulu ja 1950-luvulla Saksalassa toimi kaksikin kauppaa.
Kun Saksalassa asui vuonna noin 190 henkeä, oli Saksalan asukasluku 2000-luvulle tultaessa enää noin 50–60 henkeä. Kylä ei kuitenkaan ole hiljennyt täysin: siellä muun muassa toimii aktiivinen, vuonna 1936 perustettu pienviljelijäyhdistys. Se vastaa esimerkiksi Savojärven rannalla sijaitsevan Nousiaisten kunnan virkistysalue Rantapihan ylläpidosta.