google/wiki40b huggingface dataset:
Shinjuku

Historia

Shinjuku merkitsee kirjaimellisesti ’uutta majataloa’ tai ’uutta postiasemaa’ ja viittaa postiasemaan (shukuba), joka avattiin Edo-kaudella Kōfuun johtaneen Kōshū-kaidō-tien varrelle. Alun perin tien ensimmäinen postiasema Edosta lähdettäessä sijaitsi Takaidossa, mutta välimatka kävi tien käyttäjille liian pitkäksi. Uusi postiasema avattiin Edon ja Takaidon välille Naitō-suvun maille ja sitä nimitettiin Naitō-Shinjukuksi (jap. 内藤新宿).
Jo ennen Shinjukun erillisalueen muodostamista alueen nimi tunnettiin laajalti Shinjukun rautatieaseman ja Shinjuku-gyoenin puutarhan ansiosta. Meiji-kaudella silloinen Tokion kaupunki jaettiin 15 suuralueeseen, joista Yotsuya-ku ja Ushigome-ku käsittivät osan nykyisestä erillisalueesta. Loppuosa kuului Toyotaman piirikunnan neljään maaseutukaupunkiin, Ochiaihin, Ōkuboon, Totsukaan ja Yodobashiin, jotka kaupungistuivat nopeasti. Ne liitettiinkin vuonna 1932 Tokioon ja yhdistettiin uudeksi Yodobashi-kun suuralueeksi. Jo ennen toista maailmansotaa Shinjukun alue kehittyi vilkkaana kaupunginosana tavarataloineen ja elokuvateattereineen. Alueella oli noin 400 000 asukasta.
Valtaosa Shinjukun alueesta tuhoutui toisen maailmansodan pommituksissa. Ennen sotaa alueella oli yhteensä noin 63 000 rakennusta, joista yli 56 000 tuhoutui. Alueen väkiluku oli sodan loppuessa laskenut alle 80 000 henkeen. Sodan aikana Tokion kaupungin hallinto lakkautettiin ja perustettiin uusi Tokion metropoli. Vuonna 1947 entisen kaupungin alue jaettiin suoraan metropolin hallinnassa oleviin erillisalueisiin, joista Shinjukun erillisalue muodostettiin yhdistämällä entiset Ushigomen, Yodobashin ja Yotsuyan suuralueet.

Kaupunkikuva ja nähtävyydet

Shinjuku on yksi Japanin merkittävimmistä taloudellisista ja hallinnollisista keskuksista, jossa sijaitsee Tokion prefektuurin hallintorakennus ja maan suurin pilvenpiirtäjäalue. Shinjukun rautatieasema on maailman vilkkain, ja sen ympärillä on merkittävä liikekeskittymä suurine tavarataloineen.
Nollavektori

Lineaarialgebrassa nollavektori määritellään lineaariavaruuden nolla-alkiona eli neutraalialkiona. 
Nollavektorilla on siis lineaariavaruuden nolla-alkion perusominaisuudet: jokaisen vektorin v ja nollavektorin 0 summa on aina v ja jokaisen vektorin v ja sen vastavektorin -v summa on nollavektori 0. Tämän nojalla nollavektori usein tulkitaan vektoriksi, jolla ei ole suuntaa . Lisäksi jos lineaariavaruuteen viritetään normi, jolloin lineaariavaruudesta tulee normiavaruus, niin normin määritelmän nojalla nollavektori on ainoa lineaariavaruuden vektori, jonka normi on nolla. Siksi nollavektori myös tulkitaan nollamittaiseksi vektoriksi ja eräänlaiseksi lineaariavaruuden keskukseksi.
Euklidisessa avaruudessa nollavektori on piste, jonka jokainen koordinaatti on nolla. Esimerkiksi kolmiulotteinen nollavektori voidaan kirjoittaa muodossa . Usein nollavektorista käytetään lyhennemerkintänä nollaa, jonka päällä on vaakaviiva kuvaamassa moniulotteisuutta.
Nolla-avaruus on avaruus, jonka ainoa elementti on nollavektori.
Ismo Lius

Pelaajaura

Lius nousi Kuusysin edustusjoukkueeseen 15-vuotiaana ja debytoi 1. divisioonassa elokuussa 1981. Heti ensimmäisessä ottelussa hän teki kaksi maalia. Kauden 1982 Lius pelasi vain seuran B-junioreissa, koska ei jaksanut kovan harjoittelun jälkeen pelata edustusjoukkueessa. Seuraavan kauden Lius pelasi edustusjoukkueessa, mutta teki vain yhden maalin. Kaudella 1984 Lius teki jo yhdeksäntoista maalia ja johdatti joukkueen Suomen-mestaruuteen. Kaudella 1985–1986 Kuusysi eteni Euroopan cupissa kahdeksan parhaan joukkoon, mutta Lius myytiin talveksi Belgiaan. Hän teki paluun kuitenkin jo keväällä, ja johdatti Kuusysin mestariksi. Kauden 1989 SM-kullan jälkeen Lius siirtyi Örgryteen. Harjoituskausi seurassa sujui hyvin, mutta lopulta Lius penkitettiin. Tämän takia hän halusi palata Suomeen ja siirtyikin HJK:n paitaan. Kauden 1992 Suomen-mestaruuden jälkeen Kuusysi halusi Liuksen takaisin ja hän siirtyikin seuraan kaudeksi. Yhden kauden jälkeen Lius teki paluun HJK:hon, josta hän siirtyi vielä  RoPSiin sekä MyPaan. Pääsarjauransa hän lopetti kesällä 1999 FC Lahden paidassa.
Vladimir Vernadski

Vladimir Vernadski (1863 – 1945) oli venäläinen geologi ja geokemisti. Hän kehitteli 1920-luvulla samanlaisia teorioita kuin James Lovelock 50 vuotta myöhemmin. Lovelock puhui Gaiasta, Vernadski noosfääristä ja sen vaikutuksesta biosfääriin.
Vernadski suoritti maisterin tutkinnon Pietarin yliopistossa vuonna 1885  ja väitteli tohtoriksi Moskovan yliopistossa 1897. Jo ennen väitöskirjansa valmistumista hän opetti Moskovassa mineralogiaa ja kristallografiaa, ja 1898 hän sai sieltä professuurin. Hän kuvasi ensimmäisenä aluminosilikaatin kemiallisen ja kiderakenteen, mikä oli pohjana monien muiden mineraalien rakenteen selvittämiselle. Hän oli myös geokemian uranuurtajia, ja tutki eri alkuaineiden ja niiden isotooppien liikkeitä maankuoressa. Hän ymmärsi myös, että radioaktiivisesta toiminnasta vapautuva lämpö on monien geologisten prosessien energianlähde.
Onni Suhonen

Onni Suhonen (5. helmikuuta 1903 Hamina – 14. maaliskuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen viulisti ja viulunsoiton opettaja. Hän opiskeli 1911–1916 Viipurin musiikinystäväin musiikkikoulussa ja 1918–1924 Viipurin musiikkiopistossa opettajanaan Boris Sirpo. Suhonen suoritti loppututkinnon 1924 ja lähti opiskelemaan vuosiksi 1924–1926 Budapestin musiikkikorkeakouluun, jossa suoritti diplomin Jenö Hubayn mestariluokalla. Vuosina 1928–1929 hän opiskeli Pariisissa Léon Nauwinckin ja Lucien Capet’n oppilaana.
Suhonen esiintyi Budapestissa 1926, piti ensikonserttinsa Helsingissä 1927 ja esiintyi Pariisissa 1928. Hän esiintyi kotimaassa omin konsertein ja oli orkesterikonserttien solistina. Suhonen toimi Viipurin musiikkiopiston viulunsoiton opettajana 1929–1939, Sibelius-Akatemian viulunsoiton opettajana 1943–1950 ja lehtorina 1950–1972. Hän oli myös Helsingin kaupunginorkesterin ensiviulun soittaja 1943–1966. Suhonen sai Wihurin säätiön tunnustuspalkinnon 1971, professorin arvonimen 1972 ja säveltaiteilijain valtionpalkinnon 1984.
Suhonen oli merkittävä solistien ja etenkin kamarimuusikoiden kouluttaja, jonka kouluttamia viulisteja ovat Ari Angervo, Roy Asplund, Pekka Helasvuo, Aarre Hemming, Jouko Ignatius, Esa Kamu, Okko Kamu, Juhani Numminen, Eila Patomaa, Ylermi Poijärvi, Paavo Rautio, Kaija Saarikettu, Leena Siukonen-Penttilä ja Seppo Tukiainen.

Suhonen-kvartetti

Onni Suhosen mukaan nimetty Suhonen-kvartetti oli 1960-luvulla Suomen nimekkäin kvartetti. Siinä soittivat Okko Kamu ensimmäistä viulua, Ari Angervo toista viulua, Ylermi Poijärvi alttoviulua ja Risto Fredriksson selloa. Kolme ensin mainittua kvartetin jäsentä olivat myös Suhosen viuluoppilaita. Suhonen toimi kvartetin opettajana ja harjoittajana. Kvartetti perustettiin 1964 Jean Sibeliuksen satavuotisjuhlassa soitettua Voces Intimae -kvarteton esitystä varten ja kvartetti teki konserttikiertueita Suomessa ja Ruotsissa. Kvartetin viimeinen työ oli sille omistetun Aulis Sallisen neljännen jousikvarteton Quiet Songs levytys vuonna 1972.
Veneenniemen salpa-asema

Veneenniemen salpa-asema on osa Salpalinjaan kuuluvaa puolustusrakennelmaa, joka sijaitsee Kerimäen kirkonkylän läheisyydessä. Veneenniemen asema on rakennettu vuosina 1940 - 1941. Veneennimeen on rakennettu taisteluhautoja, pesäkkeitä ja korsuja. Veneenniemi on linnoitettu kahdelta puolelta, jotta vihollinen olisi pystytty vastaanottamaan kahdesta suunnasta.

Viimeisellä linjalla näyttely

Veneenliemessä sijaitseva Hotelli Herttuaan on koottu "Viimeisellä linjalla" näyttely. Näyttely esittelee sotahistoriaa ja nähtävänä on mm. raskasta linnoitus- ja tykistökalustoa. Sisätiloissa on näytteillä mm. kunniamerkkejä, käsiaseita, sotilaspukuja ja –varusteita sekä Salpalinjan historiaa koskevaa esineistöä. Hotelli Herttuan tekemä näyttely on samalla huomionosoitus Suomen sotien invalideille ja veteraaneille.
Romeo ja Julia (Prokofjev)

Romeo ja Julia op. 64 (ven. Ромео и Джульетта) on Sergei Prokofjevin vuosina 1935–1936 säveltämä baletti, joka perustuu Shakespearen samannimiseen näytelmään. Vaikka teos on baletti, sitä soitetaan usein myös konserttiteoksena ilman tanssia. Teoksen tilasi Prokofjeviltä Kirovin teatteri. 
Säveltäjä itse sovitti osan baletista myöhemmin pianolle. Hän sävelsi siitä myös kolme sarjaa orkesterille. Baletti jakautuu kolmeen näytökseen ja epilogiin. Yhteensä teoksessa on 52 osaa.
Venäläisistä versioista tunnetuin lienee 1940 tehty Leonid Lavrovskin koreografia, jonka ensi-ilta oli Pietarissa Kirovin teatterissa. Tunnettuja ovat myös John Crankon Stuttgart Ballet’lle 1962 tekemä koreografia sekä vuoden 1965 Sir Kenneth McMillanin koreografia Lontoon Royal Ballet’n esittämänä, päärooleissa Margot Fonteyn ja Rudolf Nurejev.
Pikkjärv (Karula)

Maantietoa

Järvi on syntynyt viimeisen jääkauden loppupuolella syntyneeseen jäätikköjokiuomaan. en pinta-ala on 40 hehtaaria ja se on 3,0 kilometriä pitkä ja 150 metriä leveä. Siihen laskee monia ojia, joista huomattavimmat ovat Lõksu ojan ja Vissi ojan yhteinen laskuoja, joka laskee järven länsipäähän, etelärantaan laskeva Ruuna kraav, joka tulee siihen etelästä, ja itäpäähän laskeva ja myös etelästä tuleva Sanna kraav. Järven läpi virtaa Vareseoja (Varõssõ oja), joka saa aluunsa viiden kilometrin päässä ja laskee järven itäpäähän. Se jatkaa kulkuaan järven keskikohdassa pohjoiseen työntyvän Vesijärven (Myllyjärvi) lahden pohjoispäästä, ja yhtyy kolmen kilometrin päässä Väherun kylässä Ämu jõgeen. Järven valuma-alueen laajuus on 30,4 neliökilometriä.
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 4,9 metriä ja suurin syvyys 12,6 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0019 kuutiokilometriä eli 1,9 miljoonaa m³ . Järven rantaviivan pituus on 8,2 kilometriä ja rannat ovat peltojen, niityjen ja metsärantojen vuorottelua. Järven kummatkin päät ovat suomaata. Jäven lähiympäristössä sijaitsee kymmen maatilaa.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu (viroksi keskmise karedusega kihistunud veega järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti samalla sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (viroksi kalgiveeline eutroofne tai kalgiveeline rohketoiteline, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja se on rehevöitynyt.
Apollo 14

Lennon kulku

Kun alus lähti Maan kiertoradalta kohti Kuuta, sen piti kääntyä ympäri ja telakoitua kolmannen vaiheen nokassa olevaan kuumoduuliin. Telakointia yritettiin viisi kertaa ennen kuin se onnistui.
Virtapiiriongelma häiritsi laskeutumista ja olisi keskeyttänyt lennon, jos se olisi ilmaantunut laskeutumismoottorin käytön jälkeen. Kyse oli hätätilanteeseen tarkoitetusta keskeytystoiminnasta, jossa laskeutumisosa irrotettiin ennen aikojaan, ja nousuosan moottori käynnistyisi. Astronautit ohjelmoivat kuumoduulin tietokoneen uudelleen maasta tulleiden ohjeiden mukaan. Tämä uudelleenohjelmointi esti vahingossa laskeutumistutkaa saamasta kaikua Kuun pinnasta. Astronautit kiersivät tutkan käsiohjauksella osoittamaan kohti Kuun pintaa. Komentaja Alan Shepard laskeutui tämän jälkeen käsiohjauksella lähemmäs aiottua kohdetta kuin koskaan Apollo-lennoilla. Laskeutuminen jäi vain 180 metriä liian lyhyeksi. Kuussa Shepard löi kaksi golfpalloa, jotka lensivät ehkä 130-370 metriä. Tämä on laskettu jälkikäteen, astronautit eivät käyneet golfpalloja hakemassa. Astronautit räjäyttelivät pieniä panoksia, joista syntyi järistysaaltoja. Järistysaaltoja mitattiin seismometreilla, ja niinpä järistysaaltojen heijastumisista saatiin jonkin verran tietoa Kuun rakenteesta. Kuun pinnalla käytettiin ensi kertaa pyörää, eräänlaisia kottikärryjä.
Astronauttien oli määrä ottaa näytteitä kivisestä Cone-kraatterista. He kävelivät vahingossa sen ohi. Kuun pinnalla on vaikeaa arvioida etäisyyksiä ja maaston muotoja. Koska astronautit liikkuivat niin hitaasti, he eivät ehtineet ottaa näytteitä sieltä ennen kuin lennonjohto määräsi astronautit palaamaan takaisin. Myöhemmillä lennoilla astronautit kykenivät suunnistamaan Kuussa kuuautoissa olevien laitteiden avulla.
Lennon laukaisu oli 31. tammikuuta 1971 kello 21:03:02 UTC Kennedy Space Centeristä. Lento laskeutui Kuuhun Fra Mauron ylängölle 5. helmikuuta 1971 kello 09:18:11 UTC ja viipyi siellä 33 tuntia, 30 minuuttia ja 29 sekuntia. Paluu Maahan tapahtui 9. helmikuuta 1971 kello 21:05:00 UTC. Lennon kokonaiskesto oli 9 päivää, 1 minuutti ja 58 sekuntia.
Komentomoduulin nimi oli Kitty Hawk ja kuumoduulin Antares.
Norra Vallgrund

Norra Vallgrund on kylä Raippaluodon saarella Mustasaaren kunnassa Pohjanmaalla. Kylässä on noin 350 asukasta. Norra Vallgrundin vieressä sijaitsee Södra Vallgrundin kylä, eikä kylien välillä ole selkeää rajaa. Kylän keskusta on noin kymmenen metriä merenpinnan yläpuolella.
Kylässä on yli 30 oppilaan ala-aste ja päiväkoti, jotka palvelevat myös Södra Vallgrundin asukkaita. Keskustassa sijaitsevat myös nuorisoseuraintalo ja kylän kokoontumispaikkana toimiva ravintola Vallan. Muutaman kilometrin päässä keskustasta on satama, jossa on perinteisiä ranta-aittoja ja uimaranta. Kylässä on myös urheilukenttä.
Esa Vesterbacka

Esa Vesterbacka  (s. 6. joulukuuta 1954) on Vankeinhoitolaitoksen entinen pääjohtaja. Hän on oikeustieteen lisensiaatti. Vesterbacka jäi eläkkeelle 31.8.2019.
Oikeusministeriön kriminaalipoliittisen osaston osastopäällikkönä vuodesta 2001 toiminut Vesterbacka nimitettiin virkaansa 11 hakijan joukosta 3. helmikuuta 2005. Hän toimi lisäksi Rikosseuraamusviraston päällikkönä.
Ennen virkaansa nousemista Vesterbacka oli työskennellyt Turun yliopistossa ja Lapin korkeakoulussa. Vesterbacka on toiminut lisäksi Köyliön varavankilan sekä Turun lääninvankilan johtajana ennen siirtymistään oikeusministeriön vankeinhoito-osaston palvelukseen vuonna 1995. Hän nousi oikeusministeriön kriminaalipoliittisen osaston osastopäälliköksi kuusi vuotta myöhemmin ja sieltä edelleen Vankeinhoitolaitoksen pääjohtajaksi. Vesterbacka on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Miha Šimenc

Miha Šimenc (s. 21. joulukuuta 1995) on slovenialainen maastohiihtäjä.
Šimenc sijoittui nuorten MM-kilpailuissa perinteisen hiihtotavan sprintissä kymmenenneksi 2015. Nuorten talviolympialaisissa 2012 hän oli 10 kilometrin perinteisen kilpailussa seitsemäs. Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla 2013 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä kuudenneksi ja 7,5 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa kahdeksanneksi. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2017 hän oli perinteisen sprintissä kymmenes.
Šimenc on kilpaillut aikuisten arvokilpailuissa Lahden MM-kilpailuista 2017 lähtien. Hän on sijoittunut henkilökohtaisilla matkoilla parhaimmillaan 32:nneksi Pyeongchangin olympialaisten 2018 perinteisen hiihtotavan sprintissä. Parisprintissä hän on ollut parhaimmillaan yhdeksäs Seefeldin MM-kilpailuissa 2019.
Šimenc kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Rukalla marraskuussa 2015. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 22:s Tour de Skihin kuuluneessa Val Mustairin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2016. Yksittäisessä maailmancupkilpailussa hän oli pisteillä ensimmäisen kerran oltuaan 23:s Dresdenin vapaan hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2018. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kymmenenneksi niin ikään Dresdenin vapaan hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2019.
Vieläki Lepposaa

Historia

Beatboxausta Verbal Development -kokoonpanossa harrastaneet Monsteri-Makke ja Murkkumies perustivat Vieläki Lepposaa -yhtyeen vuonna 2007. DJ Beha liittyi yhtyeeseen myöhemmin DJ:ksi. Vieläki Lepposaa julkaisi debyyttialbuminsa TKU808 omakustanteena toukokuussa 2009. Toisen albuminsa Pidemmälle viety Vieläki Lepposaa julkaisi yhdessä rap-artisti Haamun kanssa. Sen julkaisi Joku Roti Records 4. huhtikuuta 2012. Albumin kappaleesta "Selviytymisoppia" julkaistiin musiikkivideo toukokuussa 2011.

Muut projektit

Murkkumies ja Ritarikunta -yhtyeen Lempi-Joe julkaisivat MartinMäki -nimellä Tietoo ja meininkii -nimisen omakustannealbumin kesällä 2011.
Sosnavitsa

Maantiede ja asutus

Sosnavitsan kunnan pinta-ala on 7 330,65 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kemin piirin Papinsaaren, Kemin ja Vääräkosken, lännessä Kalevalan piirin Jyskyjärven ja Borovoin sekä Mujejärven piirin Lietmajärven, lounaassa Rukajärven, etelässä Segežan piirin Mustakosken ja Belomorskin piirin Kesäjoen sekä kaakossa Belomorskin ja Suman kuntiin. Pinta-alasta valtaosa on metsää ja vesialueita.
Kunnan alueella virtaavat muun muassa Ala-Uikujoki, Ieljoki (ven. Idel), Kesäjoki (Letnjaja), Suikujoki (Šuja) ja Tungutjoki (Tunguda). Suurimpia järviä ovat Muujärvi (Mujezero), Suikujärvi (Šuigozero), Tungutjärvi ja Voinkijärvi (Voingozero). Hyötykaivannaisiin kuuluvat molybdeeni, kulta, eri kivilajit, hiekka, sora ja turve. Kunnassa sijaitsee Sorokan rauhoitusalue.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Pušnoin, Uuden Maasjärven ja Vienanmeren–Itämeren kanavan 14. ja 15. sulkujen asutukset, Kesäjärven, Kevättämäjärven, Lehdon, Maasjärven, Nuottavaaran, Suijun, Suikujärven, Tunkuan ja Uskelan kylät, Suuren-Susmoin saari (ven. Bolšoi Žužmui) sekä Bolšaja Udan asema. Sosnavitsan jälkeen suurimmat asutuskeskukset ovat noin 400 asukkaan Pušnoi ja Uusi Maasjärvi sekä vajaan 200 asukkaan Suiku. Monilla paikkakunnilla ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Historia

Sosnavitsa on perustettu vuonna 1885. Se kuului Suikujärven kuntaan 1920-luvulle asti, jolloin se liitettiin Sorokan piiriin osana Uiunsaaren kyläneuvostoa. Vuonna 1926 Sosnavitsan kylässä oli 12 asukasta, jotka kaikki olivat karjalaisia.

Talous ja palvelut

Paikkakunnan merkittävin työnantaja on Vienanmeren–Itämeren kanava. Sosnavitsan kohdalla kanavassa on kaksi sulkua. Taajamassa on satama, rautatieasema, kauppoja ja pieni hotelli. Sosnovitsan kirkko toimii postina.
Isokinoliini

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa isokinoliini on joko värittömiä tai kellertäviä hygroskooppisia kiteitä tai väritöntä tai kellertävää nestettä. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin veteen ja hyvin moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, asetoniin ja bentseeniin. Isokinoliini on heikko emäs ja sen pKₐ-arvo on 8,6. Yhdiste reagoi monien happojen kanssa muodostaen suoloja. Isokinoliini reagoi niin elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla esimerkiksi halogeenien kanssa. Reaktio tapahtuu pääasiassa 5-asemassa olevaan hiileen. Yhdisteen aromaattinen rengas voidaan pelkistää vedyttämällä, jolloin muodostuu tyydyttyneitä johdannaisia.

Valmistus ja käyttö

Isokinoliinia esiintyy kivihiilitervassa, josta sitä eristettiin ensimmäisen kerran vuonna 1885. Kivihiilitervassa sitä on tyypillisesti noin 0,2 % ja voidaan erottaa tislaamalla. Isokinoliinin synteesiin on myös useita vaihtoehtoja ja käytettyjä tapoja ovat muun muassa niin kutsutut Pomeranz–Fritsch-, Pictet–Spengler- tai Bischler–Napieralski-reaktiot, joissa kaikissa lähtöaineena on fenetyyliamiini. Isokinoliinia voidaan valmistaa myös kuumentamalla kanelialdehydin oksiimia.
Isokinoliinia käytetään muiden orgaanisten yhdisteiden valmistamiseen. Siitä valmistetaan muun muassa väriaineita, maatalouskemikaaleja, vulkanoinninkiihdyttimiä ja lääkeaineita kuten pratsikvanteelia.
Listeria monocytogenes

Listerioosi

Listeriatartunnan voi saada huonosti pestyistä vihanneksista, raa'aksi jääneestä lihasta, pastöroimattomista maitotuotteista tai kalasta. Listeriabakteeri lisääntyy tyhjiöpakatussa tuotteessa myös jääkaappilämpötilassa. Se tuhoutuu jos tuote kuumennetaan kauttaaltaan 90 asteeseen kahdessa minuutissa. Mikrokuumennus ei kuumenna tasaisesti eikä siten tuhoa kaikkia bakteereja.
Listerioosi aiheuttaa verenmyrkytystä ja aivokalvontulehdusta. Verenmyrkytykseen kuolee hoidosta huolimatta 30–50 prosenttia sairastuneista, aivokalvontulehdukseen noin joka viides. Bakteeri tarttuu myös eläimiin, ja voi eläimilläkin olla oireeton. Listeriaan sairastuvat yleensä ihmiset, joilla on heikentynyt vastustuskyky eli esimerkiksi vanhukset, raskaana olevat ja vastasyntyneet. Se on vaarallinen tyypillisesti myös syöpä- ja AIDS-potilaille sekä maksa- ja munuaistauteja sairastaville.
Suomessa todetaan vuosittain 20–70 listerioositapausta. Vuonna 2010 tapauksia todettiin poikkeuksellisen paljon, 70 tapausta, joista neljäsosa kuoli. Syyksi epäiltiin kalatuotteita. Suurin osa sairastuneista oli iäkkäitä tai heillä oli jokin heikentävä perussairaus.

Eläimillä

Eläinten sairautena listerioosi yhdistetään useimmin lampaisiin ja vuohiin. Syynä on yleensä pilaantunut säilörehu, johon on voinut sekoittua ulosteita tai ulosteista kontaminoitunutta multaa. Tyypillisiä oireita ovat tasapainohäiriöt ja nielemisvaikeudet mutta eläimet voivat myös kuolla äkillisesti ennen kuin oireita ehtii muodostua. Koska syy kohdistuu useisiin eläimiin, sairastuneitakin on yleensä useita. Alkuvaiheessa hoitoa voidaan yrittää antibiooteilla mutta kuolleisuus on korkea ja parantuneistakin monille jää eriasteisia hermosto-oireita.
Ngaan

Ngaan (thaiksi งาน) on Thaimaassa käytössä oleva perinteinen pinta-alan yksikkö, se vastaa 400 neliömetriä (20 m × 20 m). Yksi ngaan on 1/4 raita eli 100 tarangwata. 
Ngaaneja, kuten raita ja waata käytetään yleisesti Thaimaassa SI-järjestelmän ohella.
Ojibway-jääjärvi

Ojibway-jääjärvi (engl. Glacial Lake Ojibway) oli mannerjäätikön patoama järvi Kanadassa viime jääkauden vetäytymisvaiheessa, nykyisten Suurten järvien pohjoispuolella Ontariossa. Se oli viimeinen suurista jääjärvistä. Se oli yhteydessä Agassiz-jääjärveen. Se tyhjeni 8 200 vuotta sitten pohjoiseen Hudsoninlahteen, jolloin Hudsoninlahden yllä ollut jääkenttä jakautui luoteiseen Keewatinin ja koilliseen Quebec-Labradorin jäätikköön.
Ojibway-jääjärven tyhjeneminen ja Hudsoninlahden vapautuminen osin jäästä synnytti Pohjois-Kanadaan varhaisen Tyrrellinmeren. Maankuori oli silloin painunut joissain kohdin jopa 280–270 m nykyistä alemmas, ja rantaviiva oli Tyrrellinmerellä 100–250 km nykyisen Hudsoninlahden rantaviivasta sisämaahan. Tyrrellinmeri oli laajimmillaan noin 7 000 vuotta sitten ja kutistui sen jälkeen, kun maa kohosi jopa 70-120 cm sadassa vuodessa.
Patlabor

Tarina

Tarina sijoittuu julkaisun aikaiseen lähitulevaisuuteen 1998-2002. Robotit, joita kutsutaan nimellä "Labor", käytetään raskaissa rakennustöissä. Tokyo Metropolitan Police käyttää Patlabor-robotteja taistellakseen laboreilla käytävää rikollisuutta vastaan.
Aleksi Rantala

Aleksi Rantala (s. 25. elokuuta 1978 Turku) on suomalainen jääkiekkotuomari. Rantala tuomitsee pääsääntöisesti SHL:n päätuomarina. Hän tuli SM-liigaan tuomariksi kaudella 2003-2004.
Kansainvälisellä uralla hän on toiminut tuomarina mm. MM-kilpailuissa 2014-2015 ja 2018, 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2007 ja ollut tuomarina Japanissa ja Etelä-Koreassa.
Rantala on ensimmäinen täyspäiväinen ulkomaalainen ammattilaistuomari SHL:ssä Ruotsissa.
Suojärven piiri

Historia

Suojärven piiri muodostettiin 9. heinäkuuta 1940. Se käsitti suunnilleen Suomen Moskovan rauhassa 13. maaliskuuta 1940 kokonaan luovuttamat Suojärven, Suistamon ja Soanlahden kunnat sekä Korpiselän ja Ilomantsin kuntien luovutetut osat. Alueen suomalainen väestö evakuoitiin jo sodan aikana tai rauhan tultua supistuneen Suomen alueelle. Neuvostoliitto siirsi autioituneelle alueelle uutta väestöä. 
Jatkosodassa Suomi valloitti alueen takaisin elokuussa 1941 ja muualle Suomeen evakuoitu väestö pääsi palaamaan kotiseudulleen. Moskovan välirauhassa 19. syyskuuta 1944 alue jouduttiin toistamiseen luovuttamaan Neuvostoliitolle, jossa alue muodosti jälleen Suojärven piirin. 
Suojärven piiriin liitettiin vuonna 1957 lakkautetun Petrovskin piirin länsiosa.
Piirin nykyinen kuntajako on vuodelta 2006, jolloin Venäjällä tehtiin kunnallishallintouudistus. Ennen tätä piirissä oli yksi kaupunkialue (Suojärvi), kaksi asutushallintoaluetta (Porajärvi ja Naistenjärvi) sekä kuusi kylähallintoaluetta (Leppäsyrjä, Loimola, Piitsjoki, Suojoki, Vegarus ja Veskelys). Kylähallintoalueisiin kuului yhteensä 34 kylää.