google/wiki40b huggingface dataset:
Laukaan maneesin romahdus

Laukaan ratsastuskoulun maneesirakennus romahti 13. helmikuuta 2013. Romahtaneeseen rakennukseen jäi sisälle viisi henkilöä, joista yksi kuoli. Romahdus tapahtui Valkolantiellä sijaitsevalla Laukaan ratsastuskoululla kello 17:n aikaan, kun teräsrunkoisessa maneesissa oli käynnissä ratsastustunti. Kuolonuhri oli kymmenvuotias tyttö. Toinen alaikäinen tyttö loukkaantui vakavasti. Myös ratsastuksenopettajana toiminut aikuinen nainen loukkaantui vakavasti. Lisäksi kaksi 10–12-vuotiasta tyttöä loukkaantui lievemmin. Kaksi hevosta sai surmansa.
Rakennus oli valmistunut joulukuussa 1995. Viranomaiset tekivät siellä tarkastuksen kesällä 2012. Länsi- ja Sisä-Suomen aluehallintovirasto ei havainnut tuolloin puutteita, mutta tarkastus ei toisaalta kohdistunut teräsrakenteisiin. Onnettomuustutkintakeskus ilmoitti onnettomuuden jälkeen, että tällaisissa ns. Isola-maneeseissa on romahdusvaara. Pari viikkoa turman jälkeen kerrottiin, että maneesin teräsrakenteet olivat ruostuneet.

Hallin rakenne

Maneesi oli 70 metriä pitkä, 24 metriä leveä ja 8 metriä korkea. Se oli niin sanottu laajarunkoinen halli, jonka kattoa ja seiniä kannatteli teräskehikko. Turmapaikalla tehty tutkinta paljasti useita mahdollisia syitä romahdukselle. Pääkannattajina toimineissa teräskehissä oli merkittävää ruostumista. Myös pulttiliitoksia oli vaurioitunut. Katolla ollut lumi ei ollut romahduksen syy.

Onnettomuuden syy

Onnettomuustutkintakeskuksen väliraportin mukaan maneesissa oli suunnitteluvirhe. Rakennesuunnittelu oli jaettu kahdelle suunnittelijalle, joiden välillä tuli kuormalaskennassa väärinkäsityksiä. Kattorakenteesta tuli sen vuoksi selvästi heikompi kuin rakennusnormit edellyttivät. Merkittäviä puutteita oli koko rakennusprosessissa: suunnittelussa, työn toteutuksessa, valvonnassa ja kokonaisuuden hallinnassa. Sortuma lähti liikkeelle todennäköisesti ratsukoiden käyttämän sisäänkäynnin läheltä. Teräskehän niin sanottu olka- tai kainaloliitos petti. Onnettomuustutkintakeskus totesi loppuraportissaan tammikuussa 2014, että maneesin suunnittelussa, valmistuksessa ja rakentamisprosessissa oli vakavia puutteita ja virheitä. Samalla toistettiin vuoden 2006 sortumien tutkinnassa annettu suositus, että rakennuksille tulisi kehittää katsastusmenettely.

Jälkipuinti

Korkein oikeus tuomitsi vuonna 2018 Laukaan kunnan johtavan rakennustarkastajan 30 päiväsakkoon tuottamuksellisesta virkavelvollisuuden rikkomisesta. Tuomittu rakennustarkastaja oli jo kaksi ja puoli vuotta ennen onnettomuutta saanut ELY-keskuksen välittämänä ympäristöministeriöltä sähköpostiviestin, jossa tiedotettiin suurten hallien romahdusvaaroista ja kahdesta aiemmin romahtaneesta urheilu- ja ratsastushallista. Hän ei viesteistä huolimatta ryhtynyt valvomaan maneesin kunnossapitoa, eikä välittänyt tietoa maneesia koskeneesta turvallisuusuhasta rakennuksen kunnosta vastaavalle omistajalle.
Vakhtang Orbeliani

Vakhtang Orbeliani (georg. ვახტანგ ორბელიანი, 5. huhtikuuta 1812 – 29. syyskuuta 1890) oli georgialainen romantiikan ajan runoilija ja sotilas Venäjän keisarikunnan palveluksessa. Hän kuului aateliseen Orbeliani-sukuun. 
Vakhtang Orbeliani syntyi Tiflisissä (Tbilisissä), joka kuului tuolloin Venäjän keisarikuntaan, prinssi Vakhtang Orbelianille ja prinsessa Tekle Bagrationille. Tekle oli Georgian toiseksi viimeisen kuninkaan Erekle II:n rakastettu tytär. Hän oli läheistä sukua kahdelle muulle romantiikan ajan runoilijalle: Aleksandre Orbeliani oli hänen veljensä ja Grigol Orbeliani serkkunsa. Hän opiskeli Tiflisin aatelistokoulussa ja pääsi Pietarin paašijoukkoihin, muttei kuitenkaan valmistunut ja palasi synnyinmaahansa vuonna 1832 johtamaan epäonnistunutta vallankaappausyritystä Venäjän valtaa vastaan. Salaliittoon osallistuneet aikoivat kutsua Venäjän virkamiehet Kaukasukselle suuriin tanssiaisiin, joissa heille olisi annettu mahdollisuus kuolla tai antautua. Juonen paljastumisen jälkeen Orbeliani pidätettiin ja tuomittiin kuolemaan, mutta tuomio peruutettiin ja hänet karkotettiin Kalugaan. Pieleen mennyt kapina ja siitä langetetut suhteellisen vähäiset rangaistukset saivat monet kapinalliset näkemään Georgian itsenäisyyden lopullisesti menetettynä, ja heidän oli pakko sopeutua Venäjän autokratiaan. Surunsa kadonneesta menneisyydestä ja omaperäisen georgialaisen hallitsijadynastian kaatumisesta he muunsivat romanttiseksi runoudeksi. Vuonna 1838 Orbeliani liittyi Venäjän asevoimiin ja palveli Nižni Novgorodin rakuunarykmentissä. Suurimman osan sotilasurastaan hän kamppaili kapinallisia vuoristokansoja vastaan Kaukasuksen sodassa. Hänet asetettiin Georgian krenatöörirykmentin komentajaksi vuonna 1855 ja ylennettiin kenraalimajuriksi vuonna 1860. Vuosina 1858–1863 hän toimi erilaisissa hallinto- ja sotilastehtävissä Pohjois-Kaukasuksella, esimerkiksi Kabardan ja Terekin piirikuntien komentajana. Myöhemmin hän toimi talonpoikien neuvoston jäsenenä ja työskenteli sovittelijana.  
Isoveljensä Aleksandren tavoin hänen runoutensa käsittelee pakkomielteisesti Georgian monarkian tuhoutumista 1700-luvun lopussa. Hän yrittää runoissaan löytää lohtua kristitystä kärsivällisyydestä. Hänen parhaita runojaan dominoi Georgian kristinuskon pyhä kuva, Pyhän Ninon viiniköynnösristi.
Tiina Puumalainen

Työt

Puumalaisen ohjauksia on nähty suurimmissa teatteritaloissa, oopperassa, pienryhmissä ja ulkonäyttämöillä. Hän on työskennellyt freelancerina ja vuodesta 2008 Tampereen Työväen Teatterin vakituisena ohjaajana. Puumalainen tekee myös vierailuja eri teattereihin ja ryhmille.   
Tanssin, teatterin ja musiikin parissa tehtyjen ohjausten lisäksi Puumalainen on kääntänyt, sovittanut, dramatisoinut ja käsikirjoittanut tekstejä teatterille. Hän kirjoitti oopperalibreton Pohjanmaan kautta oopperaan jonka on säveltänyt Atso Almila. Oopperaa esitettiin Ilmajoen Musiikkijuhlilla vuosina 2003–2004. Esimerkkejä hänen omista kirjallisista töistään ovat muun muassa käsikirjoitus Isyyspakkaus 2012. Dramatisointeja muun muassa Orvokki Aution romaanista Valokuvavarkaat sekä Timo Parvelan Ella ja kaverit -kirjoista. Kääntänyt muun muassa Michel Cooneyn näytelmän Puhtaana käteen.
Puumalainen on ohjannut pääasiassa draamaa ja musiikkiteatteria mutta myös yhdistänyt esityksiinsä usein tanssia ja uutta sirkusta. Myös Euroviisut 2007 semifinaalin avausnumero oli Puumalaisen ohjaama.
Valmistuttuaan Puumalainen työskenteli Seinäjoen Kaupunginteatterin teatterinjohtajana ja pääohjaajana 1999–2001. Puumalainen on toiminut myös helsinkiläisen Aleksanterin teatterin taiteellisena johtajana.
Seuraavaksi ensi-iltaan tuleva näyttämöteos on Sofokleen tragedia Antigone Tampereen Työväen Teatterissa Eino Salmelaisen Näyttämölle 15. lokakuuta 2019. 
Puumalaiselle myönnettiin vuonna 2009 Suomen Leijonan I luokan ritarimerkki.
Leimakonttori

Leimakonttori, säädöksissä nimenä Suomen leimakonttori, oli Suomessa 1894–1936 toiminut valtion virasto, jonka tehtävänä oli huolehtia erilaisista verotusmerkeistä ja valmistuttaa niitä Suomen Pankin setelipainossa. Viraston toiminnan alkuvuosina sillä oli oma paino leimamerkkien ja muiden merkkien painamista varten. Leimakonttorin edeltäjä oli 1816–1894 toiminut karttapaperikonttori. Leimakonttori valmistutti ja piti saatavilla leimapaperia, leimamerkkejä, postilaitoksen frankomerkkejä, postimerkkejä, postikortteja, postisäästöpankin kuittikuponkeja ja säästömerkkejä, valtionrautateiden pakettimerkkejä, pelikorttiveronauhoja sekä pääsylippuja huvitilaisuuksiin.
Leimakonttorin johdossa oli kamreeri ja hänellä alaisinaan tarpeellinen määrä apulaisia. Painon esimiehenä toimi tarkastaja. Leimakonttori toimi senaatin talousosaston valtiovaraintoimituskunnan alaisena 1894–1918 ja myöhemmin valtiovarainministeriön alaisena. Vuoden 1924 alussa leimakonttorin itsenäinen tililaitos lakkautettiin ja tiliasiat siirrettiin valtiokonttorin hoidettaviksi. Vuoden 1937 alussa leimakonttori ja tullilaitoksen aksiisikonttori yhdistettiin valtiovarainministeriön alaisena toimivaksi leima- ja valmisteverokonttoriksi.
Tilannevalvoja (ilmavoimat)

Koulutus Suomessa

Ilmavoimien tilannevalvojat koulutetaan Ilmasotakoulussa, Tikkakoskella. Varusmiespalvelus tai naisten vapaaehtoinen asepalvelus on mahdollista suorittaa Ilmasotakoulun johtokeskuslinjalla, jonka aikana henkilö toimii tilannevalvojan tehtävässä Ilmavoimien pääjohtokeskuksissa.
Kalastuksen kansallisia erikoisuuksia

Juoni

Elokuvassa venäläisystävysten vodkan kostuttamasta kalaretkestä kehittyy värikäs farssi. Seurue eksyy myös Venäjän ja Suomen välisen rajan toiselle puolelle. Sieltä onnistutaan palaamaan takaisin Venäjänmaalle, mutta sitten huomataan, että jotain oleellista jäi matkan varrelle...
Evankeliset musiikkimessut

Evankeliset musiikkimessut oli vuosittain Helsingissä maaliskuussa järjestetty gospeltapahtuma, joka järjestettiin 41 kertaa. Ensimmäiset musiikkimessut järjestettiin vuonna 1973 Finlandia-talossa. Tapahtuman kulta-aika oli 1970- ja 1980-luvuilla, jolloin tapahtuma oli gospelmusiikin suurin näyteikkuna ja ponnahduslauta uusille esiintyjille. Viimeisen kerran musiikkimessut pidettiin 2013 Nosturissa ja Agricolan kirkossa 15.−17. maaliskuuta 2013. Kyseessä oli Suomen pitkäikäisin gospeltapahtuma. Sen järjesti Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen (SLEY) nuorisotyö. Perjantaista sunnuntaihin kestäneen tapahtuman aikana oli tarjolla muun muassa gospelmusiikkia useilta kotimaisen gospelin kärkinimiltä, raamattuopetusta ja jumalanpalveluksia. Evankelisten Musiikkimessujen tilalla jatkaa Helsingissä SLEY:n Ihmeellinen viikko -tapahtuma.

2007

Ups, bass'n Helen, Saraste, Juha Heinonen, Antti Itäkylä, Helsingin Evankeliset Opiskelijat, The Road, Sikka-Liisa Huhtinen & Co, Jugesgroup, Ruudolf, Tommi Kalenius band, Anne Hopeavuori, Pekka Laukkarinen, KRS-nuorten draamaa, Kalle Vaismaa, Johannes Häkämies, houseband, L-60º, Realismi, Norman, NutTura, Päivi Niemi, Miika Auvinen, Helsingin kertsi, houseband, Minna & Jussi Pyysalo, Lasse Räty, Juha Tapio, Gary Martin (USA), HB, Tera, Teri Mantere, Juha Heinonen, Panu Mäkelä, NutTura, nuoren puheenvuoro, Minna ja Jussi Pyysalo, houseband, Helsingin kertsi, On C, Ville Auvinen, Elävät kivet, Miika Auvinen.

2008

The Road, varhaisnuorten lauluryhmä, Liisi Portin, Saija Simanainen, Juha Heinonen, L-60°, Norman, Miika Auvinen band, Anne Hopeavuori, Antti Itäkylä ja Helsingin evankeliset opiskelijat, Kraka, Ariel & Supremos, Miika Auvinen, Panu Mäkelä, Antero Rasilainen, Musti Lähteenmaa, Musti Lähteenmaa & kumppanit, Frail, Saraste, Daikini, Päivi Niemi, Timo Nisula, Exit, Mikko Vaismaa, Kalle Vaismaa, Claas P. Jambor (GER), Tera, Punainen Lanka, Mikko Vaismaa, Juha Heinonen, Sami Liukkonen ja Ismo Vettenranta

2009

Juha Tapio band, Mikko Vaismaa, Peter Joukainen, Anne Hopeavuori, Juha Heinonen, Santeri Marjokorpi & Helsingin eo, bass'n Helen, Saraste, The Hillman Hunter, Teri Mantere, Leevi Helo & houseband, Jarmo Happonen, Lasse Räty, The Road & lauluryhmä, Olli Helenius trio, kls., Jugesgroup, Essi Tuomala, Helsingin Kertsi, Nina Åström & band, Timo Nisula, The Rain, HB, Miika Auvinen, SwingLoJumpHi ja Jussi Miettinen.

2010

Kevin Max (USA), Bob K (SWE), Lumina Polaris, Saraste, Tera, Mikko goes to Heaven, Donkey Ride, G-Powered ja Kaemo, Kappeli Sound System

2012

A&O, Anne Hopeavuori, Saraste, Tarvo Laakso, Kajo, Juha Heinonen, bass'n Helen, Jukka Leppilampi, The Road, Kullervo Puumala, Reijo Arkkila, Teuvo V. Riikonen, Tera(pia), Lauri Halme, The Rain, Miriam, Idän Ihmeet, Blindside (SVE), Kappeli Sound System

2013

Good Weather Forecast (GER), HB, GodFM, Saraste, Serafiel, Juha Heinonen, Petra Gröhn ja Helsingin Evankeliset Opiskelijat.
Emily Sonnett

Emily Sonnett (s. 25. marraskuuta 1993) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Yhdysvaltain naisten maajoukkueessa 34 maaottelua. Sonnett kuului Yhdysvaltain joukkueeseen, joka voitti vuonna 2019 MM-kultaa, mutta pääsi turnauksessa kentälle vain vaihtopelaajana yhden alkulohko-ottelun lopussa. Hän edustaa seuratasolla Portland Thornsia.
ISO 10487

ISO 10487 määrittää autostereoiden liittimet auton sähköjärjestelmään, koostuu neljästä erilaisesta liittimestä. Käytetään yleensä soittimien kytkemiseen autoon.

Navigaatio (D)

D liitintä käytetään harvoin ja se on tarkoitettu satelliittinavigointijärjestelmille. Siinä on 10 pinniä. Blaupunkt käyttää joissain malleissaan sen 9 ja 10 pinnejä handsfree-mikrofonille.
Mateet

Lajit, anatomia ja levinneisyys

Mateiden taksonomisesta asemasta ja siihen kuuluvien lajien määrästä ei ole yksimielisyyttä. Fishes of the World -teos (2016) luokittelee mateet turskien alaheimoksi ja jakaa sen 3 sukuun ja 5 lajiin. FishBase puolestaan yhdistää Lotinae- ja Gaidropsarinae-alaheimot laajemmaksi mateiden heimoksi (Lotidae), jossa on 6 sukua ja 22 lajia. Ensin mainitun jaon mukaisilla mateilla on yksi 1–2 selkäevää ja yksi peräevä. Leuan alla on viiksisäie.
Suurin osa madelajeista on mereisiä ja niitä tavataan Pohjois-Atlantista, Välimeri ja Pohjoinen jäämeri mukaan luettuna. Ainoastaan Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa tavattava made (Lota lota) elää makeissa vesissä.
Piispainkokous

Piispainkokous on kristillisen kirkon piispojen alueellinen tai kattavaksi tarkoitettu kokous. Sillä voi olla neuvotteleva tai kirkon uskosta ja muista hengellisistä asioista päättävä luonne.
Kirkon historiassa piispainkokouksia on yleensä kutsuttu kirkolliskokoukseksi. Kirkon uskon ilmaisun kannalta erityisen tärkeitä piispainkokouksia ovat olleet ekumeeniset kirkolliskokoukset.

Suomen ortodoksinen kirkko

Pääartikkeli: Suomen ortodoksisen kirkon piispojen piispainkokous.

Piispainkokouksen työjärjestys

Kirkkojärjestyksen 21 luvun 2 § mukaan piispainkokous vahvistaa itselleen työjärjestyksen. Tampereella 14.-15.9.2010 kokoontunut piispainkokous hyväksyi oman työjärjestyksensä muutoksen. Uuden työjärjestyksen mukaan piispainkokouksen istunnossa päätökset tehdään piispainkokouksen sihteerin ja apulaissihteerin esittelystä. Sihteereiden lisäksi valmistelua voivat hoitaa piispainkokouksen jäsen, kirkkohallituksen viranhaltija tai piispainkokouksen asettama työryhmä. Aiemmin esittelyistä on vastannut kokouksen jäsenistä koottu valmistusvaliokunta. Piispainkokoukseen osallistuu jatkossa myös kirkkohallituksen nimeämä lakimies. Uusi piispainkokouksen työjärjestys astuu voimaan 1.3.2011.

Piispainkokouksen historia

Suomen evankelis-luterilainen kirkko sai oman keskushallinnon 1869, kun Schaumanin kirkkolaissa perustettiin kirkolliskokous. Kirkossa oli kolme piispaa, jotka pitivät epävirallisia neuvotteluja. Piispainkokous perustettiin vuonna 1908. Se oli käytännössä piispojen ja tuomiokapitulien neuvotteluelin, mutta muun keskushallinnon puuttuessa se sai myös monia valmistelutehtäviä, ennen kaikkea suhteessa kirkolliskokoukseen.
Vuonna 1944 perustettiin laajennettu piispainkokous. Samaan aikaan perustettiin myös kirkkohallitus. Laajennetun piispainkokouksen tehtävänä oli johtaa kirkon toimintaa kirkolliskokousten välillä, joka kokoontui tällöin viiden vuoden välein. Laajennettu piispainkokous lakkautettiin 1974.
Fuleco

Fuleco on vuoden 2014 jalkapallon MM-kilpailujen virallinen maskotti. Fuleco esittää brasilianpallovyötiäistä. FIFAn mukaan Fuleco on syntynyt 1. tammikuuta 2010.
Brasilialaiset saivat äänestää MM-kilpailujen virallisen maskotin nimestä. Fuleco saavutti 48 % annetuista äänistä voittaen Zuzecon ja Amijubin. Fulecon nimi tulee sanojen futebol ja ecologia yhdistelmästä. Fuleco edustaa brasilialaisuutta, luontoa, ystävällisyyttä ja intohimoa jalkapalloa kohtaan.
Pohjanruttojuuri

Ulkonäkö

Pohjanruttojuuri kasvaa 20–30 senttimetriä korkeaksi. Kukintoverso pitenee hedelmien kypsymistä kohti. Lehdet kasvavat tyvellä ruusukkeena sekä varressa varrenmyötäisesti. Ruusukelehdet ovat 5–10 senttimetriä pitkiä, kolmiomaisia, herttatyvisiä ja mutkaisen hammaslaitaisia. Varsilehdet ovat 4–5 senttimetriä pitkiä, suikeita ja pitkäkärkisiä. Alempien varsilehtien kärki on usein liuskainen. Kukintona on mykeröterttu kukintoverson päässä. Hede- ja emikukat kasvavat eri versoissa, sillä laji on kaksikotinen. Hedemykeröissä laita- ja kehräkukat ovat punertavia, emimykeröissä laitakukat ovat kellertäviä.

Levinneisyys

Pohjanruttojuuri esiintyy Euraasian ja Pohjois-Amerikan pohjoisosissa: Fennoskandiassa, Huippuvuorilla, Luoteis-Venäjällä, Siperiassa, Kanadassa, Alaskassa ja muun Yhdysvaltojen pohjoisemmissa osissa.
Suomessa pohjanruttojuurta esiintyy Keski-Suomesta ja Pohjois-Savosta alkaen pohjoiseen. Pohjoisimmassa Lapissa se on paikoitellen yleinen, muun muassa Kittilässä ja Enontekiöllä. Se kasvaa märillä paikoilla: korvissa, lettomaisilla soilla, suoniityillä, joenvarsilla, puronvarsilla, lähteiköissä ja tienojissa.
Denominazione di origine controllata

Italialaisten viinien laatuluokitukset antaa Italian maatalousministeriö viineille, jotka täyttävät annetut kriteerit. Viinin täytyy olla valmistettu nimetyllä alueella ja tavalla.
Therese Karlsson

Ewa Therese Karlsson (s. 25. tammikuuta 1972 Parainen) on suomalainen oopperalaulaja ja näyttelijä. Hän esitti Yvetten roolin Bertolt Brechtin Mutter Couragessa Svenska Teaternissa 2004. Hän sai nimiroolin (Turun Kaupunginteatterin musikaalissa Elisabeth 2005-2006.
Syksyllä 2010 Karlsson sai pääroolin Åbo Svenska Teaterin musikaalissa Les Miserables, jonka ohjasi Georg Malvius. Hän on laulanut Suomen Kansallisoopperassa Magnusmariassa.
Karlsson on opiskellut Kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa ja Operastudio 67:ssa Tukholmassa ja sen jälkeen muun muassa Italiassa. Hän on saanut vuonna 2001 Caj Ehrstedt -palkinnon 2001.
Timon Ateenalainen

Timon Ateenalainen (m.kreik. Τίμων; 400-luvun eaa. loppu) oli antiikin kreikkalainen Ateenasta kotoisin ollut henkilö, joka tunnetaan misantrooppina eli ihmisvihaajana (ὁ μισάνθρωπος, o misanthrōpos).

Elämä

Timon oli Ekhekratides-nimisen miehen poika ja kotoisin Kollytoksen demoksesta. Plutarkhoksen mukaan hän eli peloponnesolaissodan (431-404 eaa.) aikana.
Timon koki ilmeisesti, että hänen ystävänsä kohtelivat häntä kiittämättömästi, ja pettyi ihmisiin niin, että eristi itsensä muista ihmisistä. Hänen kerrotaan päästäneen seuraansa ainoastaan Alkibiadeen. Komediakirjailijat Aristofanes ja Platon sanovat Timonin arvostaneen Alkibiadesta siksi koska katsoi tämän vielä jonakin päivänä tulevan vahingoittamaan Ateenaa pahasti.
Timonin kerrotaan myös kuolleen ihmisvihansa seurauksena. Hän putosi alas päärynäpuusta ja satutti jalkansa. Hän kuitenkin kieltäytyi lääkärinavusta, jolloin märkinyt haava surmasi hänet. Vielä Pausaniaan aikana Ateenassa tunnettiin Akatemian läheisyydessä sijainnut rakennus nimeltä Timonin torni. Timonin hauta oli kuitenkin tuolloin jo jäänyt meren peittoon.
Timon on joskus saatettu sekoittaa filosofi Timon Fleiuslaiseen siksi, että heidän luonteissaan on havaittavissa jonkinlaista etäistä samankaltaisuutta. Ihmisvihaajana tunnettu Timon eli kuitenkin 150 vuotta ennen filosofia.
Shuarit

Shuarit ovat Amazonian suurin alkuperäiskansoihin kuuluva heimo. Shuareja on noin 80 000. He asuvat Ecuadorin ja Perun sademetsäalueella, esimerkiksi Logroñon kaupungin ympäristössä Ecuadorissa. Espanjalaiset valloittajat antoivat kansanryhmälle nimen jibarot eli jivarot. Jivaro-nimellä tarkoitetaan Ecuadorin puolella asuvaa untsuri shuar -heimoa.

Taistelu inkoja vastaan 1527

Shuarit puolustivat aluettaan laajentumishaluisia inkoja ja heidän johtajaansa Huayna Capacia vastaan vuonna 1527. Lopulta inkat joutuivat vetäytymään, vaikka he tuolloin onnistuivat monissa valloituksissaan.

Kapina espanjalaisia vastaan 1599

Shuarit (jivarot) nousivat rajuun kapinaan espanjalaisia valloittajia vastaan ja surmasivat tuhansia espanjalaisia Logroñon verilöylyssä vuonna 1599. Espanjan oli pakko perääntyä alueelta kokonaan. Tämän jälkeen heimo eristäytyi sadoiksi vuosiksi, kunnes se alkoi 1800-luvun puolivälissä käydä vaihtokauppaa ulkomaailman kanssa.

Pään kutistamisen taito

Heimon aloittaessa vaihtokaupan tuli ulkomaailman nähtäville 1800-luvulla myös hätkähdyttävä asia: shuareilla oli tapana kutistaa surmattujen vihollisten päitä, joita he käyttivät seremonioissaan. Päät olivat ennennäkemättömiä. Päiden kutistaminen herätti laajaa huomiota ja niitä asetettiin näytteille eri puolilla maailmaa. Esimerkiksi sarjakuvasankari Tintti kohtaa 1930-luvun tarinassa Särkynyt korva intiaaneja, jotka kutistavat päitä. Shuarit saivat maineen sotahulluina raakalaisina.
Shuarien käsityksen mukaan kutistettuun päähän jäi asumaan vihollisen henki. Sen uskottiin auttavan miestä pitämään vaimonsa kurissa ja takaamaan, että tämä teki ahkerasti töitä. Kutistamista nimitettiin heimon omalla kielellä nimellä tsantsa. Vihollinen surmattiin ja kaula katkaistiin heti. Päätä keitettiin pyhässä astiassa, kunnes se oli kutistunut. Sen jälkeen päähän työnnettiin kuumia kiviä, jotka kutistivat sitä entisestään.
Kaarlo Borg

Kaarlo Nathanaël Borg (17. elokuuta 1888 Hamina – 9. tammikuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Myös hänen nuorempi sisarensa Elsi Borg oli tunnettu arkkitehti. Toinen sisar Margit Borg-Sundman oli opettaja ja kansanedustaja.
Kaarlo Borg valmistui arkkitehdiksi Suomen polyteknillisestä opistosta vuonna 1913. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli Gustaf Nyströmin ja Uno Ullbergin toimistoissa. Vuosina 1918–1925 hän oli osakkaana kuuluisassa arkkitehtitoimistossa Borg–Sirén–Åberg. Vuodesta 1925 lähtien Borgilla oli oma toimisto.
Kaarlo Borgin poikia olivat oopperalaulaja Kim Borg, arkkitehti Olli Borg sekä säveltäjä ja äänilevytuottaja Jaakko Borg.
Heinz Drewes

Heinz Drewes (1903–1980) oli saksalainen orkesterinjohtaja ja vuosina 1937–1944 Kansanvalistus- ja propagandaministeriön musiikkiosaston Reichsmusikprüfstellen pääintendentti. Hänen vaikutusvaltansa oli suurimpia Saksan silloisessa musiikkimaailmassa. Natsioikeudenkäynneissä vapautettu Drewes työskenteli sodan jälkeen Nürnbergin konservatoriossa.

Toiminta

Drewes työskenteli jonkin aikaa Weimarin kansallisteatterin (Deutsches Nationaltheater und Staatskapelle Weimar) korrepetiittorina ja orkesterinjohtajana. Vuonna 1930 hänestä tuli Altenburgissa sijaitsevan Landestheaterin (Theater & Philharmonie Thüringen) orkesterinjohtaja. Hän perusti sinne KfdK:n (Kampfbund für deutsche Kultur) paikallisosaston, liittyi samana vuonna NSDAP:iin ja kirjoitti artikkeleita NS-Zeitungiin ja Völkischer Beobachteriin. 
Drewes toimi pääintendenttinä samaan aikaan kun Reichsmusikkameria johti Peter Raabe. Tämä oli tullut johtajaksi Richard Straussin erottamisen jälkeen vuodesta 1935. Drewes ja Raabe kilpailivat siitä, kumpi oikein johti valtakunnan musiikkia. Joseph Goebbels käytti tilannetta aseena kumpaakin vastaan.
Myöhemmin on paljastunut, että Drewes käytti propagandaministeriön aikanaan salanimeä johtaessaan orkestereita, ja hän johti lähinnä radio-orkestereita. Hänen vallassaan olivat orkesterinjohtajien palkkaamiset ja irtisanomiset. Hän saattoi johtaa nimellä Hermann Desser Berliinin sinfonikoita nauhoitettaessa Felix Draeseken sävellystä Symphonia Tragica, joka julkaistiin 1955 Urania-levymerkillä. Tämän näkemyksen on esittänyt Alan Krueck, joka perustelee asiaa muun muassa sillä, että Hermann Desser -nimistä kapellimestaria ei ole olemassa, ja musiikin ja äänityksen laatu sopii hyvin kolmannen valtakunnan musiikkimakuun ja on toisaalta verrattavissa sodanaikaisten äänitysten tasoon. Myös Christoph Schlüren on esittänyt saman ajatuksen.

Suhteet säveltäjiin

Drewes arvosti Jean Sibeliusta ja oli Saksan Sibelius-seuran (Deutsche Sibelius Gesellschaft) puheenjohtaja. Hän kirjoitti saatesanat Ernst Tanzbergerin väitökirjaan Die symphonischen Dichtungen, von Jean Sibelius, eine inhalts- und formanalytische Studie (K. Triltsch, 1943). Tommi Mäkelä kirjoittaa Sibelius-elämäkerrassaan, että teos oli ilmiselvästi tarkoitettu tervehdykseksi suomalaisille ystäville ja asetovereille. Eräässä yhteydessä Drewes kirjoitti, että Sibeliuksen sinfoniset sadut todistavat, että ”vaikka Suomen kansa kuuluu rodullisesti suomalais-ugrilaisiin,” se on vuosisatojen kuluessa ”kääntynyt saksalaisen maailman suuntaan”.
Drewes oli Richard Straussin ystävä, joka turvautui Drewesiin pyytääkseen suojelusta libretonkirjoittajalleen Joseph Gregorille. Strauss kääntyi 1939 Drewesin puoleen myös pyytäessään suojelusta ei-arjalaiselle miniälleen ja lapsenlapsilleen.
Ruotsalainen säveltäjä Kurt Atterberg kääntyi Drewesin puoleen ollessaan huolissaan saksalaisen orkesterinjohtajan Helmuth Thierfelderin mahdollisuuksista johtaa hänen sävellyksiään ja tulla vierailemaan Ruotsiin.