google/wiki40b huggingface dataset:
Suonikohju

Suonikohju eli laskimolaajentuma on ihmisellä esiintyvä sairaus, jossa raajojen pinnalliset laskimot ovat laajentuneet ja pullistuneet. Tauti ilmenee ihon läpi kuultavina pullistuneina suonina, jotka ovat usein kipeitä ja lisäksi vaikea kosmeettinen haitta. Suonikohjuja voi hoitaa leikkauksilla.

Suonikohjujen synty ja aiheuttajat

Laskimoissa on läppiä, jotka estävät veren virtaamisen väärään suuntaan. Vahingoittunut läppä laskee verta molempiin suuntiin. Tällöin seisoma-asennossa veri valuu alemmas pitkin jalkojen laskimoa ja pullistaa suonta. Mitä useampia läppiä on epäkunnossa, sitä suuremmaksi paikallinen verenpaine kasvaa, kunnes kehittyy suonikohju.
Taipumus saada suonikohjuja on usein perinnöllistä. Tavallinen syy niiden saamiseen voi olla myös ylipainossa, raskaudessa ja seisomatyössä.
Peräpukama on peräaukkokanavan suonikohju. Vatsalihasten jännittäminen ulostamisen yhteydessä kohottaa vatsaontelon painetta, ja tämä painaa verta peräaukkokanavaa ympäröiviin laskimoihin, jotka laajenevat. Peräpukamia voi syntyä myös raskauden aikana, kun kohtu painaa lantion alueen laskimoita.

Suonikohjujen hoitomenetelmät

Suonikohjujen hoitomenetelmiä ovat kompressiohoito, termoablaatio (laserhoito ja radiotaajuushoito), vaahtoruiskutus (eli vaahtoskleroterapia). Jos mikään muu hoitokeino ei ole mahdollinen, on viimeisenä vaihtoehtona vielä suonikohjuleikkaus. Laserhoidosta ja radiotaajuushoidosta toipuminen on nopeampaa ja komplikaatiot ovat harvinaisempia kuin suonikohjuleikkauksessa.
Vaahtoruiskutus soveltuu kohjuisten laskimosivuhaarojen hoitoon ja joskus myös viallisen pintarunkosuonen käsittelyyn. Toimenpide tehdään paikallispuudutuksessa ja on varsin vaivaton. 
Laskimonsisäinen laserhoito tehdään paikallispuudutuksessa. Sen jälkeen on usein tarve kipulääkitykselle noin viikon ajan ja sairauslomaa tarvitaan normaalisti 1-5 päivää. 
Radiotaajuushoitoa käytetään yleensä vialliseen pitkään ja lyhyeen pintalaskimorunkoon. Toimenpide tehdään laserhoidon tavoin paikallispuudutuksessa. 
Radiotaajuushoito aiheuttaa vähemmän toimenpiteen jälkeistä kipua kuin laserhoito ja myös sen aiheuttama sairausloman tarve on vähäinen. Radiotaajuusmenetelmä on muita hoitokeinoja parempi varsinkin silloin, kun käsiteltävä runkosuoni ulottuu esimerkiksi koko reiden matkalle. 
Ultraääniohjattu vaahtoruiskutus yhdistetään usein samaan hoitokertaan radiotaajuushoidon kanssa.
Nokinärhi

Levinneisyys

Nokinärheä esiintyy Etelä-Amerikassa. Lajia tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Paraguayssa, Perussa ja Uruguayssa. Nokinärhen populaatiota ei ole arvioitu, mutta lajia on kuvattu tavalliseksi ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ida Moberg

Ida Georgina Moberg (13. helmikuuta 1859 Helsinki – 2. elokuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja musiikinopettaja. Hän on tiettävästi ensimmäinen sinfonian säveltänyt suomalainen nainen.

Henkilöhistoria

Ida Mobergin vanhemmat olivat soitinrakentaja Alexander Moberg ja Anna Helena Lindqvist. Hän kävi Meurmanin valmistavan koulun ja Helsingin Ruotsalaisen tyttökoulun, opiskeli Pietarin konservatoriossa laulua ja pianonsoittoa 1883–1884, Helsingin orkesterikoulussa laulua ja sävellystä tuntemattomana ajankohtana 1880- tai 1890-luvulla, Dresdenin Kuninkaallisessa konservatoriossa sävellystä 1901–1905, Berliinissä muun muassa improvisointia 1911–1912 ja Helleraun Dalcroze-instituutissa pedagogiikkaa ja voimistelua.
Mobergin ura lähti nousuun Dresdenissä, jossa hän opiskeli Felix Draeseken johtamana, sillä hänen oppilastyönä tekemänsä a-molli-alkusoitto sai kiittäviä arviointeja. Tähän aikaan hän seurasi myös teosofi Rudolf Steinerin luentoja ja kiinnostui antroposofiasta.
Suomeen palattuaan Moberg saattoi pitää Helsingissä helmikuussa 1906 oman sävellyskonsertin, johon sisältyi edellisenä vuonna valmistunut sinfonia muita orkesteriteoksia. Moberg johti itse orkesteria konsertissa. Konsertin arvostelut olivat vaihtelevia; Oskar Merikannon mukaan sinfonia oli muodoltaan hyvä ja tunnelmaltaan sentimentaalisuutta välttelevä.
Suomessa Moberg jatkoi säveltämistä, mutta suuntautui myös opettamiseen, jonka katsottiin olevan naisille sopivampaa. Hän oli Helsingin musiikkiopiston säveltapailun opettaja 1915, Helsingin ruotsalaisen valmistavan koulun ja pikkukouluseminaarin laulun- ja soitonopettaja 1915–1926. Vuodesta 1879 hän toimi Helsingissä yksityisenä musiikinopettajana. Opettajana Moberg pyrki hyödyntämään liikunnan ja musiikin yhdistämiseen perustunutta Dalcroze-rytmiikkaa. Siihen perustui myös hänen sävellyksistään koostunut lastenlaulukirja Barnens sångbok (1931).
Hauteville-Lompnes

Nähtävyyksiä

1100-luvulla rakennettu linna Château d'Angeville oli alkujaan d'Angevillen perheen omistuksessa. Linna rakennettiin uudelleen vuonna 1640. Myöhemmin linna myytiin hotelliksi. Vuonna 1917 Ranskan Punainen risti osti linnan ja muutti sen parantolaksi. Vuodesta 1970 linnassa on toiminut kuntoutuskeskus.
Stratopaussi

Stratopaussi on ilmakehän rajakerros, joka sijaitsee stratosfäärin ylärajalla noin 50 kilometrin korkeudessa. Stratopaussi erottaa toisistaan stratosfäärin ja mesosfäärin. Stratopaussissa ilman lämpötila alkaa viiletä korkeuden funktiona, ja sitä voidaan pitää rajana, jonka yläpuolelle stratosfäärissä sijaitsevan otsonikerroksen lämmittävä vaikutus ei välity.
Johan Ismael Tamsén

Johan Ismaël Tamsén (8. toukokuuta 1837 Tampere – 5. joulukuuta 1898 Pori) oli suomalainen opettaja ja päätoimittaja.
Tamsénin vanhemmat olivat satulaseppä Fredrik Tamsén ja Johanna Rosengren. Hän pääsi ylioppilaaksi Porvoon lukiosta 1860 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1865, opettajakandidaatiksi 1866 ja filosofian maisteriksi 1869.
Tamsén toimi Porin yläalkeiskoulussa ja ruotsalaisessa lyseossa latinan kielen kollegana 1878–1893 jääden sitten lakkautuspalkalle. Hän oli myös koulun vt. rehtorina ja toimi lisäksi säästöpankin johtajana ja painoasiamiehenä Porissa. Tamsén oli Satakunta-lehden (Satakunnan Kansa-lehden edeltäjä) ensimmäinen päätoimittaja 1873–1879.
Kallojärvi (Sastamala)

Maantiede

Järven pinta-ala on 27,5 hehtaaria ja sen pituus on 800 metriä ja leveys 600 metriä. Järveen laskee kolme pelto- tai metsäojaa, joista Raijonoja on Ahvenjärven laskuoja. ja sen luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkuunsa 1,9 kilometriä pitkä Eskolanoja, joka laskee Kirkkojärveen.
Järven rantaviiva on 2,5 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin peltomaata. Järvi jää keskelle Yliskallion kylää (entinen Yliskallon kylä).

Historiaa

Vuonna 1926 toimitettiin järvellä katselmus ja järven vedenpinnan laskemiseen saatiin lupa vuonna 1933. Luvan haki Kalle Järvinen.
Taistelukala (elokuva)

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kehuu Taistelukalan unenomaista mustavalkokuvausta ja musiikkia ja antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Iso Koukkujärvi (Hämeenlinna, Evo)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 8,4 hehtaaria ja se on 800 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 144,8 metriä mpy.
Kari Juva

Kari Juhani Juva (ent. Orkamaa; 5. tammikuuta 1939 Helsinki – 21. huhtikuuta 2014 Espoo) oli suomalainen kuvanveistäjä, taidemaalari ja piirtäjä. Hän sai professorin arvonimen 2009. Juva tunnetaan varsinkin monumentaaliveistoksista. Pegasokset ja ratsut yleensä ovat yleisiä aiheita Juvan teoksissa. 
Juva vietti lapsuuden ja nuoruuden Pyhäjoella, Raahessa ja Iisalmessa. Hän opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa Helsingissä  1961-1964 ja opetti siellä myöhemmin.
Juvan julkisia veistoksia ja monumentteja on näkyvillä paikoilla monissa Suomen kaupungeissa. Tunnetuimpia ovat Helsingin kaupunginteatterin Thalia ja Pegasos ja Hämeentiellä Helsingin Kalliossa sijaitseva Tannerin portti. Juvan töistä koostuva veistospuisto perustettiin Raaheen kesällä 2008. Raatihuoneenpuistoon rakennettuun veistospuistoon sijoitettiin 19 teosta.
Kari Juva oli naimisissa kuvataiteilija Seija Juvan kanssa.
Emily Murphy

Emily Murphy (o.s. Ferguson, kirjailijanimeltään Janey Canuck; 14. maaliskuuta 1868 Cookstown, Ontario – 27. lokakuuta 1933 Edmonton, Alberta) oli kanadalainen feministi, kirjailija ja toimittaja. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Persons Casessa. Se oli menestyksekäs kampanja, joka johti naisten julistamiseen "henkilöiksi" brittiläisen lain näkökulmasta. Murphy kuvasi itseään kapinalliseksi. Hän on saanut sittemmin kritiikkiä eugeniikkaa ja maahanmuuttoa koskeneista näkemyksistään, mutta myös tunnustusta aktiivisuudestaan naisten äänioikeuden puolestapuhujana.  
Murphy oli tuottelias kirja-arvostelujen ja artikkelien tekijä kanadalaisissa lehdissä. Hän myös kirjoitti neljä hyvin suosittua persoonallisten sketsien kirjaa, jotka olivat The Impressions of Janey Canuck Abroad (1901); Janey Canuck in the West (1910), Open Trails (1912) ja Seeds of Pine (1914).
Dianne Feinstein

Näkemyksiä

Feinsteiniä pidetään keskustalaisena poliitikkona. Hän on äänestänyt Obamacareksi kutsutun Yhdysvaltain terveydenhuoltouudistuksen puolesta. Feinstein on uransa aikana kannattanut kuolemanrangaistusta, mutta kertoi vuonna 2018 vastustavansa sitä. Hän on myös äänestänyt Patriot Act -tiedustelulain voimassapitämisen puolesta. Syyskuussa 2016 Feinstein tuki Barack Obaman hallinon ajamaa 1.15 miljardin dollarin arvoista asekauppaa Saudi-Arabian kanssa. Hän äänesti Donald Trumpin hallinon 675 miljardin dollarin puolustusbudjetin puolesta vuonna 2018.

Yksityiselämä

Sukujuuriltaan Feinstein on amerikanjuutalainen. Hän on ollut naimisissa kolme kertaa. Feinstein nai Jack Bermanin 1956 ja heidän tyttärensä Katherine syntyi 1957. Pariskunta erosi kolme vuotta naimisiinmenonsa jälkeen. Feinstein meni naimisiin 1962 aivokirurgi Bertram Feinsteinin kanssa. Mies kuoli kuitenkin syöpään 1978. Vuodesta 1980 lähtien Feinstein on ollut avioliitossa  Richard C. Blumin kanssa.
INXS

Historia

INXS perustettiin vuonna 1977, ja se julkaisi ensimmäisen albuminsa INXS vuonna 1980. Yhtyeen kolme ensimmäistä albumia saivat suuren suosion Australiassa, ja vuonna 1983 yhtye alkoi saada myös maailmanlaajuista suosiota. Vuoden 1987 albumi Kick nosti yhtyeen supersuosioon.
Laulusolisti Michael Hutchence teki itsemurhan vuonna 1997 hirttäytymällä vyöhönsä hotellihuoneessa Sydneyssä. Hutchencen vakituiseksi korvaajaksi löydettiin vuonna 2005 muita bändin jäseniä nuorempi kanadalainen J.D. Fortune, joka voitti yhtyeen teettämän reality-televisio-ohjelman nimeltä Rock Star: INXS. Fortune kuitenkin erosi yhtyeestä vuonna 2011 ja tilalle otettiin pohjoisirlantilainen Ciaran Gribbin.
Marraskuussa 2012 yhtye ilmoitti lopettavansa konsertoinnin.
Kaurialan lukio

Historiaa

Koulurakennus on valmistunut vuonna 1928. Sen on suunnitellut arkkitehti Toivo Salervo. Rakennusta on myöhemmin laajennettu vuosina 1935, 1954, 1965 ja 2004–2006. Viimeisimmän koulurakennuksen saneerauksen ja lisäosan suunnitteli arkkitehtitoimisto Arne von Boehm.
Kaurialan lukion kasvatteja ovat muun muassa kuvataiteilija Jukka Korkeila, kirjailija Juha-Pekka Koskinen ja matemaatikko Jukka Ranta.
Liiha

Liiha (ven. Ли́гово, Ligovo) on historiallinen kaupunginosa Pietarin kaupungin Kraasselan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin lounaisosassa Hatsinan ja Veimarin rautateiden haaran pohjoispuolella (Liihan asema). Pohjoisessa se rajoittuu Pietarhovin maantiehen ja Jugo-Zapadin kaupunginosaan, idässä Marsalkka Žukovin prospektiin ja Uljaalaan, etelässä Vanhaan-Paanovaan ja lännessä Ivanovkajokeen sekä Sosnovaja Poljanaan.
Liihan kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. 1700-luvulla perustettiin Liihan kartano, jonka vuosisadan loppupuolella omisti Katariina II:n suosikki, kreivi Grigori Orlov. 1800–1900-luvun alussa kylää asuttivat venäläiset, inkerikot ja inkerinsuomalaiset, joista jälkimmäiset kuuluivat Tyrön tai Pietarin Pyhän Marian luterilaisiin seurakuntiin. 1800-luvun lopulla Liihan aseman pohjoispuolelle syntyi huvila-asutus.
Vuonna 1918 Liiha sai nimen Uritsk (ven. Урицк) samana vuonna murhatun bolševikkivallankumouksellisen Moisei Uritskin mukaan. Vuodesta 1925 lähtien Uritsk oli Leningradin alueeseen kuulunut kaupunki, vuonna 1963 se liitettiin Leningradin kaupunkiin. Nykyään Uritsk on yksi Kraasselan piirin kunnallishallintoalueista.
Toisen maailmansodan aikana seudulla käytiin rajuja taisteluja, joissa Liihan kartano ja huvila-asutus tuhoutuivat täydellisesti. 1960-luvulta lähtien alueelle on rakennettu suuri kerrostalolähiö. Tšekistienkadulla on säilynyt 1700–1800-luvun alussa rakennettu kreivi Vorontsovin kartano Novoznamenka, jossa nykyään toimii sairaala.

Liihan kanava

Kylän läpi virranneesta Liihajoesta (ven. Ли́говка, Ligovka) rakennettiin vuosina 1718–1721 Liihan kanava (ven. Ли́говcкий кана́л, Ligovski kanal), joka johti vettä Kesäpuiston suihkulähteisiin. Kanava menetti merkityksensä vuoden 1777 tulvassa, joka tuhosi suihkulähteet ja niiden vesijohtojärjestelmän. 1800-luvun lopulla suuri osa kanavasta täytettiin ja sen paikalle syntyi nykyinen Ligovski-prospekti. Enää kanava virtaa vain kaupungin eteläosan Krasnoputilovskaja-kadulle saakka, jossa se yhtyy Suomenlahteen laskevaan Krasnenkaja-jokeen.
Janne Kuusi

Janne Tapio Kuusi (s. 29. huhtikuuta 1954 Helsinki) on suomalainen elokuvaohjaaja ja kirjailija. Hän on ohjannut niin elokuvia kuin lyhytelokuviakin, joista tunnetuimpia ovat Kukkia ja sidontaa (2004) ja Saippuaprinssi (2006). Hän on tehnyt lisäksi televisiotyötä, muun muassa fiktiotuottajana TV1:ssä 1993–1994 ja tuottaja-ohjaajana 1996–1997 (esim Studio Julmahuvi tuottaja, mainoselokuvia, televisiopilotteja ja monia käsikirjoituksia. Vuonna 2010 Like julkaisi hänen esikoisromaaninsa Vapaus ja vuonna 2018 romaanin Silmästä silmään, joka on trilogian Sukupuu kolmas osa. 
Kuusi on toiminut opettajana muun muassa Taideteollisessa korkeakoulussa elokuvaohjauksen lehtorina 2001–2003, Teatterikorkeakoulussa, Tampereen yliopistossa, Tampereen ja Helsingin taiteen ja viestinnän ammattikorkeakouluissa. Hän on toiminut Suomen elokuvatyöntekijät ry:n hallituksessa 1985–1993, puheenjohtajana 1987–1988, Suomen Elokuvaohjaajaliiton hallituksessa 1988–1995, 2003–2005 ja Suomen elokuvasäätiön tuotantolautakunnassa 1988–1989.
Kuusi on saanut valtion taiteilija-apurahat vuosina 1990, 1998–2000, 2005 ja 2006–2010.
Kuusi ilmoitti 2007 lopettavansa aktiiviuransa ohjaajana Suomen niukkojen resurssien vuoksi ja keskittyvänsä kirjoittamiseen. Matti Pellonpäästä kertova dokumentti Boheemi elää oli kuitenkin hänen mielestään tehtävä ”ennen kuin me Pellonpään tunteneet kasvamme horsmaa”.
Janne Kuusi avioitui vuonna 2000 oikeustieteilijä Anne Alvesalon kanssa. Janne Kuusen veljiä ovat muusikko Kim Kuusi ja juristi Kai Kuusi.
James Hunt

Maailmanmestaruus

Ainoan maailmanmestaruutensa Hunt voitti vuonna 1976. Mestaruus ratkesi kauden viimeisessä osakilpailussa Japanin GP:ssä Fujin radalla 29. lokakuuta 1976. Huntia auttoi voittoon Niki Laudan vakava ulosajo Nürburgringillä. Sen jälkeen Huntin oli onnistunut kuroa Laudan 26 pisteen johto kolmeen pisteeseen. Rankkasateen takia Japanin-kilpailu oltiin vähällä peruuttaa, kunnes tuomaristo kuitenkin päätti että se ajetaan monien kuljettajien vastustuksesta huolimatta. Neljä ajajaa luopui leikistä alkukierroksilla, heidän joukossaan vakavasta onnettomuudesta toipunut Lauda. Kolmossijan mestaruuteen tarvinnut Hunt sen sijaan jatkoi, mutta McLaren-auton rengas räjähti kilpailun loppuvaiheessa. Renkaanvaihto ei sujunut ongelmitta, ja James putosi kuudenneksi. Alkoi hurja takaa-ajo, jonka aikana Hunt ohitti useita autoja. Kaksi kierrosta ennen maalia hän ohitti Clay Regazzonin ja Alan Jonesin ja nousi kolmanneksi ja näin kiinni mestaruuteen.

Formulauran lopetus ja uran jälkeinen elämä

Hunt voitti kauden 1977 Watkins Glenin osakilpailun 2. lokakuuta.
Vuoden 1979 erittäin huonosti sujuneen Monacon GP:n jälkeen Hunt vetäytyi lopullisesti formularadoilta kesken käynnissä olleen kauden. Hän siirtyi BBC:n televisiokommentaattoriksi selostaja Murray Walkerin pariksi. Walker selosti kisoja 1950-luvulta vuoteen 2001 saakka.
15. kesäkuuta 1993 Hunt kuoli 45 vuoden ikäisenä sydänkohtaukseen kotonaan nukkuessaan Lontoon Wimbledonissa.
Theodor Thilén

Theodor Sebastian Gustaf Thilén (26. elokuuta 1818 Leppävirta – 7. syyskuuta 1887 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti, kuvernööri ja senaattori.
Thilénin vanhemmat olivat Kuopion läänin lääninmaanmittari, kamarineuvos Gustaf Thilén (1785–1861) ja Catharina Juliana Telén (1791–1856). Hän oli naimisissa vuodesta 1847 Juliana Sofia Mallénin (1822–1887) kanssa.
Thilén kävi Haminan kadettikoulun ja valmistui sieltä 1840. Hän palveli Henkivartioväen krenatöörirykmentissä ja hänet ylennettiin vänrikiksi 1840, aliluutnantiksi 1844, luutnantiksi 1846 ja alikapteeniksi 1850. Thilén toimi vuodesta 1853 H. M. Keisarin komppanian päällikkönä ja vuodesta 1857 rykmentin talouspäällikkönä. Hänestä tuli kapteeni 1854 ja eversti 1857 sekä kenraalimajuri 1863 ja kenraaliluutnantti 1876. 
Thilén oli Mikkelin läänin kuvernöörinä vuodesta 1863 ja Uudenmaan läänin kuvernöörinä vuodesta 1869. Senaattori ja kamaritoimituskunnan päällikkö hänestä tuli 1873. Hänet aateloitiin 1886. Thilén omisti Sköldvikin ratsutilan Porvoon maalaiskunnassa. Koska Thilénin molemmat tyttäret kuolivat jo lapsina hän testamenttasi puolisonsa kanssa lähes koko omaisuutensa yleishyödyllisiin tarkoituksiin, esimerkiksi Mikkelin läänin vähävaraisille säätyläisnaisille.
Ilpo Pehkonen

Ura

Pehkosen kasvattajaseura on Torpan Pojat, mutta hän siirtyi kaudeksi 2005–2006 Rekolan Urheilijoihin, joka pelasi I-divisioonassa. Hän debytoi Korisliigassa kaudella 2006–2007 Torpan Poikien paidassa, mutta pelasi samanaikaisesti myös I-divisioonassa Rekolan Urheilijoissa.
Pehkonen edusti Torpan Poikia vuoteen 2009 asti, jolloin hän siirtyi Joensuun Katajaan. Hän saavutti seuran paidassa SM-hopeaa kausina 2010–2011 sekä 2011–2012. Lisäksi Pehkonen voitti Suomen cupin vuosina 2011 sekä 2012. Vuonna 2012 hän siirtyi Bisons Loimaahan, jossa hän voitti muun muassa SM-kultaa kaudella 2012–2013.
Kauden 2015–2016 Pehkonen pelasi II-divisioonassa. Kesäkuussa 2016 hän palasi ToPoon.
IDL (ohjelmointikieli)

Yleistä

IDL on vektorien käsittelyyn suuntautunut numeerinen vuorovaikutteiseen työskentelyyn sopiva kieli. Monet sen piirteet muistuttavat Fortrania. Sitä käytetään suurten tietoaineistojen vuorovaikutteiseen käsittelyyn, esimerkiksi kuvankäsittelyyn.
IDL:n toteutus 1980-luvulla pohjautui Fortraniin VAX/VMS-ympäristössä. Tämä näkyy yhä IDL:n syntaksissa:

x = findgen(100)/10
y = sin(x)/x
plot,x,y
Huomaa, että toisen rivin laskutoimitus kohdistuu koko 100-alkioiseen ensimmäisellä rivillä luotuun ja alustettuun taulukkoon. Tämä muistuttaa yleiskäyttöisten vektoriohjelmointikielten (kuten APL tai J) ilmaisutapaa.
Kuten useimmilla muilla vektorien käsittelyyn suuntautuneilla ohjelmointikielillä, IDL:llä voi suorittaa vektorien laskutoimituksia hyvin nopeasti (joskus nopeammin kuin vastaavalla Fortran- tai C-kielisellä toteutuksella), mutta alkioiden käsittely yksitellen on hidasta. Siten osa IDL-ohjelmointitaitoa on käyttää raskaissa numeerisissa laskutoimituksissa kieleen sisäänrakennettuja vektorioperaatioita.

Vaikeuksia

Jotkin ominaisuuksista, jotka tekevät IDL:stä helpon vuorovaikutteisessa käytössä, vaikeuttavat laajojen ohjelmistojen kirjoittamista. Yhteinen nimiavaruus hankaloittaa mm. eri lähteistä olevien ohjelmien yhdistämistä. IDL:ssä ei ole tyhjiä taulukoita, muuttuvankokoisia dynaamisia taulukoita eikä mahdollisuutta sisäkkäisiin taulukoihin. Kielen olio-ominaisuudet jättävät muistinhallinnan ohjelmoijan vastuulle.
Rocky Balboa (elokuva)

Juoni

Elokuvan alussa vanha nyrkkeilyn raskaansarjan maailmanmestari Rocky Balboa on onnistunut parantamaan rahatilannettaan viidennen elokuvan jälkeen. Hän omistaa ravintolan, joka on nimetty hänen edesmenneen vaimonsa Adrianin mukaan. Samaan aikaan nykyinen maailmanmestari Mason Dixon kärsii uskottavuuden puutteesta voitettuaan jälleen uuden haastajan ylivoimaisesti. Dixon haluaisi saada kunniaa ja haluaa otella kovan ottelun. Televisiossa näytetään tietokoneen suunnittelema kaksinkamppailu Rockyn ja Dixonin kuvitellusta kohtaamisesta ja sen mukaan Rocky voittaisi. Näin hänellä herää halu otella vielä kerran. Tasaisen kymmenen erän näytösottelun jälkeen Rocky häviää pisteissä 75-76.
Suomen asiain komitea

Suomen asiain komitea (ruots. Kommittén för finska ärenden) oli valmistelukunta, joka ministerivaltiosihteerin apuna käsitteli hallitsijan ratkaistaviksi meneviä Suomen suuriruhtinaskunnan asioita vuosina 1811–1826 ja 1857–1891.

Tausta

Suomen asiain komitean juuret ovat jo venäläisen Suomen asiain komiteassa, jonka valtiosihteeri Mihail Speranski korvasi Suomen asian komissiolla vuonna 1809. Vuonna 1811 tämä huonosti toiminut komissio oli tullut tiensä päähän, ja Speranski halusi perustaa uuden Suomen asiain komitean ja Suomen valtiosihteerin viran. Perusteena tälle muutokselle käytettiin muuttunutta Suomen asemaa. Suomi ei enää ollut kuvernementti vaan ”valtio”, jolta tulisi paljon asioita suoraan keisarin ratkaistaviksi.

Merkitys

Suomen asiain komitean työ oli ratkaisevassa asemassa Suomen autonomian kannalta. Asioiden esittely ennen Suomen valtiosihteeriä hoidettiin Venäjän valtiosihteerin kautta. Tämä tarkoitti Suomen asioiden keskittymistä Venäjälle. Suomen asioiden komitea erotti Suomen asiat keisarikunnan muista asioista.
Gianni Ferrio

Gianni Ferrio (15. marraskuuta 1924 - 21. lokakuuta 2013) oli italialainen säveltäjä, kapellimestari ja sovittaja. Hän aloitti työnsä musiikin parissa 1950-luvun lopulla ja sävelsi tunnusmusiikit moniin italialaisiin elokuviin, joista kuuluisimpia ovat Un dollaro bucato (1965) ja Tutti a squola (1979). Hän toimi myös usein kapellimestarina Italian tv-yhtiö RAI:n lähetyksissä, ja toimi San Remo-laulukilpailun kapellimestarina kahdesti, vuosina 1959 ja 1962.
Ferrio teki pitkän yhteistyöuran italialaisen laulaja Minan kanssa ja sävelsi hänelle esimerkiksi hitin Parole parole (1972)
Vuonna 1965 Italian isännöidessä Eurovision laulukilpailuita Ferrio toimi kilpailun kapellimestarina, sekä johti myös Italian, Irlannin ja Itävallan kappaleet.
Zilla

Ensiesiintyminen

Zilla nähdään ensi kertaa elokuvassa Godzilla (vuoden 1998 elokuva), jossa Zilla oli pelkkä merileguannin munassa mutta ydinräjähdyksen jälkeen kuoriutuessaan munasta se kasvoi suuremmaksi ja hirviömäisemmäksi. Zilla tuhosi japanilaisten laivan joka rantauitui Jamaicalle. Zilla saapui Panamaan jossa Sen jälkeen Zilla jatkoi matkaansa Manhattanille ja rantautui New Yorkiin maan alle. Zillaa yritetään tuhota, mutta ei vain onnistu. Madison Square Gardennissa Zilla on onnistunut epäluonnollisena uroksena tkemään 200 munaa ja ne kuoriutuvat. Poikaset yrittävät syödä Nickin ja tämän tiimin, mutta Nickin tiimi onnistuu päästä pois rakennuksesta ja sen jälkeen rakennus räjäytetään ja poikaset sen mukana. Aikuinen Zilla saapuu ja yrittää polttaa Nickin tiimin elävältä. Vasta Brooklyn Bridgellä Zilla onnistutaan tuhoamaan ohjuksilla, mutta yksi sen munista onnistui selviytymään hengissä.

Godzilla: Final Wars

Zilla tekee myös lyhyen kameo-roolin Godzilla: Final Wars -elokuvassa. Siinä Zilla yrittää hyökätä Godzillan kimppuun, mutta Godzilla lyö sen Sydneyn oopperatalon päälle ja sitten Godzilla polttaa koko oopperatalon, jolloin lentokenttä räjähtää ja Zilla sen mukana. Asiasta ei kuitenkaan ole täyttä varmuutta ja jotkut fanit uskovatkin että Zilla ui pakoon ennen räjähdystä ja näin ollen selvisi hengissä. Koko taistelu kestää vain 40 sekuntia.

Taustatietoa

Zilla on japanilais-Godzillaa pienempi ja heikompi, sillä japanilainen Godzilla on tuhoutumaton mutta Zilla onnistuttiin tappamaan ohjuksilla. Zilla on paljon japanilais-Godzilla nopeampi ja ketterämpi pienen koonsa verratuna japanilais-Godzillaan. Lisäksi Zilla voi syöstä räjähtävää tulta. Korkeutta 60-90 metriä, pituutta noin 450 metriä (useimpien dinosaurusten mittasuhteiden mukaan) sekä kykenee uimaan uiseta kilometrejä, kykenee tekemään maanalaisia luolia jossa voisi laskea munansa sekä on varsin sulava liikkeinen nopetunesa ja vahvojen lihastensa ansiosta.