google/wiki40b huggingface dataset:
Eroguro

Eroguro (エログロ ero gro) (sanoista erotic ja grotesque) on japanilaisen populaarikulttuurin eräs tyylisuuntaus. Eroguro tarkoittaa vapaasti suomennettuna "eroottista groteskiutta" tai "erotisoitua groteskiutta". Eroguro-tyyliä edustavat muiden muassa jotkin anime- ja mangasarjat sekä j-rock-yhtyeet. Angura kei on eroguron alalaji.
Animessa ja mangassa eroguro on hentain alalaji, joka voi sisältää esimerkiksi sadomasokismia, silpomista, kidutusta ja ulosteita. Myös lonkeroporno määriteltiin alun perin eroguroksi, mutta se luokitellaan nykyisin omaksi kategoriakseen suosionsa vuoksi. Tunnettuja eroguromangaa piirtäviä taiteilijoita ovat esimerkiksi Suehiro Maruo, Toshio Maeda, Henmaru Machino ja Waita Uziga.
Velipekka Nummikoski

Velipekka Nummikoski (s. 10. helmikuuta 1962) on ollut Raha-automaattiyhdistyksen toimitusjohtaja. Hän aloitti tehtävässä huhtikuussa 2012 edeltäjänsä Sinikka Mönkäreen jäätyä eläkkeelle. Nummikosken taival toimitusjohtajana päättyi vuoden 2016 lopussa, kun Raha-automaattiyhdistys yhdistettiin Veikkauksen ja Fintoton kanssa uudeksi rahapeliyritykseksi nimeltään Veikkaus Oy.
Ennen siirtymistään RAY:hyn Nummikoski toimi kesäkuusta 2011 pääministeri Jyrki Kataisen valtiosihteerinä. Hän oli Kataisen valtiosihteeri myös tämän valtiovarainministeriaikana vuosina 2007–2011. Nummikoski valmistui Turun yliopistosta vuonna 1987 valtiotieteen maisteriksi pääaineenaan sosiaalipolitiikka. Puoluetaustaltaan hän on kokoomuslainen.
Nummikoski on työskennellyt urallaan myös muun muassa Elisa Oyj:n ja Oy Radiolinja Ab:n viestintäjohtajana vuosina 2000–2007, kokoomuksen eduskuntaryhmän tiedotussihteerinä ja pääsihteerinä sekä monen ministerin erityisavustajana. Vuosina 1990–1994 hän avusti Ilkka Kanervaa tämän toimiessa ministerinä valtioneuvoston kansliassa, liikenneministerinä ja työministerinä, vuosina 1994–1995 Olli-Pekka Heinosta tämän toimiessa opetusministerinä ja vuosina 1997 sekä 1999–2000 Sauli Niinistöä tämän toimiessa valtiovarainministerinä.
Nummikosken luottamustehtäviin ovat kuuluneet muun muassa Kansaneläkelaitoksen hallituksen puheenjohtajuus, jossa tehtävässä hän toimi vuosina 2008–2012, ja Yleisradion hallituksen jäsenyys.
Rasvapakaraisuus

Rasvapakaraisuutta eli steatopygiaa esiintyy lähinnä saneilla (bushmanneilla) ja khoikhoilla sekä andamaaneilla. Perinteinen keräilytalous ei yleensä lihottanut näiden heimojen edustajia, ja he olivat hoikkia. Näiden ihmisten lihoessa esimerkiksi elämäntapojen muutoksen myötä epätavallisen suuri osa rasvasta kertyy kuitenkin lantion seudulle ja varsinkin pakaroihin, vaikka muu ruumis säilyy hoikkana.
Rasvakudoksen sijainti takapuolessa voi vaikeuttaa elämistä enemmän kuin tasainen rasvakudos kaikkialla ihon alla. Rasvapakaraisuudesta on kuitenkin ollut evolutiivista hyötyä; se on sopeutuma kuumaan ilmastoon. Hoikka vartalo pysyy paremmin viileänä kuumassa ilmastossa, ja pakaroihin kertynyt rasva takaa riittävän rasvakudoksen määrän hormonitoiminnan ylläpitämiseksi.
Monilla muillakin eteläisillä luonnonkansoilla esiintyy ongelmia kaloripitoisen ravinnon kanssa heidän ikiaikaisen elämäntapansa muuttuessa. Useilla kansoilla esimerkiksi sydäninfarktien määrä kasvaa huomattavasti, tai lihomista estävien perinnöllisten prosessien tai kulttuurillisten tottumusten puuttuminen aiheuttaa liikalihavuutta.
Bariumkarbonaatti

Ominaisuudet

Bariumkarbonaatti on huoneenlämpötilassa kiteistä valkoista ainetta. Sillä on useita kidemuotoja. Huoneenlämpötilassa pysyvä on alkeiskopiltaan rombinen γ-muoto, joka muuntuu kuumennettaessa 803 °C:ssa heksagonaaliseksi β-bariumkarbonaatiksi. β-Bariumkarbonaatti muuttuu kuutiolliseksi α-muodoksi 910 °C:n lämpötilassa. Yli 1 000 °C:n lämpötilassa yhdiste alkaa hajota bariumoksidiksi ja hiilidioksidiksi. Bariumkarbonaatti ei liukene veteen, mutta liukenee laimeisiin happoliuoksiin ja ammoniumioneja sisältäviin liuoksiin.
Saima Tigerstedt-Ylinen

Saima Tigerstedt-Ylinen (15. joulukuuta 1878 Tuulos – 19. kesäkuuta 1978 Yläne) oli suomalainen taidemaalari.

Elämä

Tigerstedt syntyi Tuuloksessa ruotsinkieliseen aatelissukuun vuonna 1878. Seuraavan vuosikymmenen loppupuolella hän muutti perheensä mukana Helsinkiin. Vuonna 1903 Tigerstedt valmistui taidemaalariksi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulusta. Hän oli myös opiskellut Taideteollisessa korkeakoulussa eri käsityöaineita, muun muassa puukuvanveistoa ja ornamenttipiirustusta.
Vuonna 1905 Tigerstedt avioitui piirustuskoulussa tapaamansa Yläneelta kotoisin olleen Vihtori Ylisen kanssa. Samana vuonna pariskunta matkusti yhdistetylle hää- ja opintomatkalle Pariisiin, jossa he opiskelivat usean muun suomalaistaiteilijan tavoin Académie Colarossissa. Suomeen palattuaan he rakennuttivat Yläneen Elijärven rannalle ateljeehuvilan, jossa he viettivät lähes koko loppuelämänsa. Vuosina 1923–1929 Ylisen perhe asui syksystä kevääseen Raumalla lasten koulunkäynnin vuoksi.

Työ

Tigerstedt-Ylinen tuli tunnetuksi akvarelleistaan, joiden aiheina olivat yleensä erilaiset maisemat. Suuri osa hänen tuotannostaan kuvaa Vanhaa Raumaa. Hän teki myös jonkin verran asetelmia sekä maalasi interiöörejä. Lisäksi Tigerstedt kutoi muun muassa erilaisia huonetekstiilejä ja ryijyjä. Hänen taiteellinen tuotantonsa jäi kuitenkin paljon puolisoaan suppeammaksi, koska Tigerstedt keskittyi hoitamaan perhettään Vihtori Ylisen huolehtiessa toimeentulosta.
Tigerstedt-Ylinen kuoli kesäkuussa 1978 ollessaan 99-vuotias. Hänet on haudattu miehensä kanssa samaan hautaan Yläneen hautausmaalle. Pariskunnan yhteisessä hautamuistomerkissä on Tigerstedin tekemä reliefi aviomiehestään.
Saharan maisematyypit

Saharan maisematyypit ovat moninaisia vaihdellen hiekka-aavikoista ja kivikkolaakioista vuoristoihin sekä suolaliejukoihin. Saharan maisemaa ovat muovanneet vuosimiljoonien aikana tapahtuneet geologiset prosessit, kuten kerrostuminen, tulivuoritoiminta ja eroosio, joista nykyisin vaikuttaa eniten tuulieroosio. Monilla paikoin Saharassa näkyy myös alueen kosteammasta menneisyydestä kertovia jokiuomia. Saharan kasvillisuus keskittyy lähinnä sen reuna-alueille, vuoristoihin ja syvänköjen keitaisiin.
Parhaiten tunnetaan Saharan hiekkameret, ergit, jotka ovat tuulen puhaltaman hiekan synnyttämien hiekkakinosten eli dyynien muodostamia kenttiä. Ne ovat elämälle hyvin epäystävällisiä paikkoja muun muassa sen takia että niukka vesi imeytyy niissä hiekkaan. Vastoin yleistä luuloa Saharasta niitä on kuitenkin vain noin 15–25 % kokonaispinta-alasta. Hiekan peittämästä noin viidenneksestä vain puolet on varsinaisten hiekkadyynien peitossa. Suurin osa Saharasta on melko tasaista soran tai kivien peittämää sora- tai kivikkoaavikkoa, jollaista sanotaan arabian kielessä regiksi tai seririksi. Ylhäällä tai pohjoisessa olevaa kivitasankoa kutsutaan nimellä hamada, ja se koostuu suurista kivenlohkareista. Ergit, regit ja hamadat voivat olla monenvärisiä, hiekan ja kivien väri vaihtelee kermanvärisestä miltei valkoiseen, punaiseen ja mustaan. Monet Saharan kalliot ovat hapettuneet koviksi ja mustiksi.
Saharan keskiosissa kohoaa muutamia vuoria, joita voidaan pitää kallioaavikkona. Korkein kohta on Ahaggar (Hoggar)-vuoristossa, jonka lähellä on ylätasanko Tassili n Ajjer. Tibesti on tuliperäinen vuoristo. Pienempiä vuoristoja ovat Air, Ennedi ja Adrar n Iforas. Vuoristoisen alueen ympärillä oleva suurin osa Saharasta on pääosin lohkeillutta kalkkikivestä ja hiekkakivestä koostuvaa kuivaa ylätasankoa, peneplaania jonka on noin 180-360 m korkeudessa merenpinnasta.
Syvänteitä on pääosin Saharan reuna-alueilla, mm. Qattaran syvänkö Egyptissä. Niissä on monesti keidas tai suola-alue, joka voi olla suolajärvi, suolasuo tai näiden kuivuessa syntynyt suolasavitasanko. Näissä veden haihtuminen nostaa suolan pintaan. Monet Saharan järvet syntyvät sateella ja häviävät tai kutistuvat kuivana aikana. Esimerkiksi Siwan ja Qattaran alueilla on suolaista maaperää. Saharaa halkoo vain kaksi ympärivuotista jokea, Niili ja Niger. Sadekausi synnyttää ajoittain tulvivia wadeja, joenuomia jotka ovat yleensä kuivia. Silti ne saattavat tulvia sadeaikaan yli äyräittensä.
Algerian pohjoisosissa on Atlasvuoristo, jossa tapahtuu maanjäristyksiä ja jonka eteläinen puolisko Saharan Atlas on kuivaa aluetta. Atlantin rannikolla Länsi-Saharassa ja Mauritaniassa on pieni kaistale rannikkoaavikkoa, jonka elämää säätelee muun muassa mereltä tuleva kosteus.

Saharan geologiasta

Suurin osa Saharasta on kerrostumakivilajien peitossa, Saharassa on myös prelambrilta peräisin olevia vuoria ja Tibesti-vuoristossa sekä Libyassa tuliperäistä kalliota.
Cheung Po Tsai

Cheung Po Tsai (yksinkertaistetut merkit: 张保仔, perinteiset merkit: 張保仔) oli 1800-luvun alussa Qing-dynastian aikana toiminut kiinalainen merirosvo.
Cheung Chaun saarella Kiinassa sijaitsee "Cheung Po Tsain luola", johon kerrotaan Cheung Po Tsain piilottaneen aarteensa.

Merirosvoura

Cheung Po Tsai eli yksinkertaista elämää Xinhuin kylässä kalastajan poikana. Cheng Yat-niminen merirosvo kidnappasi hänet ja hänestä tuli kaappaajansa suosikki. Cheng Yatin kuoltua onnettomuudessa myrskyssä hänen vaimonsa Ching Shih siirtyi hänen laivansa johtoon. Cheung Po Tsaista tuli Ching Shihin "oikea käsi". He rakastuivat ja menivät naimisiin. Myöhemmin Cheung Po Tsai kaappasi vallan vaimoltaan.
Nana Džordžadze

Nana Džordžadze (georg. ნანა ჯორჯაძე, s. 24. elokuuta 1948 Tbilisi) on georgialainen käsikirjoittaja, elokuvaohjaaja ja näyttelijä. 
Džordžadze syntyi Tbilisissä ja valmistui ensin paikallisesta musiikkikoulusta vuonna 1966 ja myöhemmin Tbilisin kuvataiteiden valtionakatemian arkkitehtiosastolta vuonna 1972. Työskenneltyään arkkitehtina vuosina 1968–1974 hän pääsi Tbilisin valtion teatteri-instituuttiin, josta hän valmistui vuonna 1980. Hän teki debyyttinsä näyttelijänä elokuvassa Neskolko intervju po litšnim voprosam (engl. Some Interviews on Personal Matters) vuonna 1977 ja ohjaajana elokuvassa Mogzauroba Sopotši (engl. A Journey to Sopot) vuonna 1979. Hänen vuoden 1986 teoksensa Robinzoniada, anu tšemi ingliseli papa (engl. Robinsonada or My English Grandfather) oli kansainvälinen läpimurto, josta hän sai Caméra d'Or -palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla sekä kriitikkojen ja yleisön suosion. Hän muutti Ranskaan 1990-luvun alussa ja ohjasi useita elokuvia, kuten Šeqvarebuli kulinaris 1001 retsepti (ransk. Les Mille et une recettes du cuisinier amoureux), josta tuli ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa georgialainen elokuva, joka on saanut Oscar-ehdokkuuden.
TDRSS

Tracking and Data Relay Satellite System (TDRSS) on Yhdysvaltain NASAn tietoliikennesatelliittien konstellaatio, jonka kautta NASA saavuttaa tietoliikenneyhteyden eri avaruusaluksiinsa. Kyse on linkkisatelliiteita ja niiden maa-asemista.

TDRS-1-satelliitti, joka laukaistiin kiertoradalle vuonna 1983 päättä toimintansa 26. kesäkuuta 2010.
Aarno Musku

Aarno Musku (17. marraskuuta 1939 Lahti – 7. tammikuuta 1997) oli suomalainen pikajuoksija. Vuosina 1964–1965 Musku voitti Suomen mestaruudet sekä 100 että 200 metrin juoksuissa. Lisäksi Musku voitti 100 metrillä pronssia vuosina 1963 ja 1966 ja 200 metrillä hopeaa vuonna 1966. Sisäradoilla hän voitti SM-kultaa 60 metrillä 1962 ja 1965. Kolme kertaa järjestetyissä Pohjoismaisissa mestaruuskilpailuissa Musku voitti vuonna 1965 kultaa 200 metrillä ja hopeaa 100 metrillä.
Pikamatkojen ennätyksensä Musku juoksi vuonna 1964: 100 metrillä 10,5 ja 200 metrillä 21,3. 200 metrin tulos sivusi Voitto Hellstenin vuonna 1956 juoksemaan Suomen ennätystä. Musku juoksi saman tuloksen myös seuraavana vuonna. 60 metrillä hän juoksi hallissa Suomen ennätyksen 6,8 maaliskuussa 1965. Musku oli mukana juoksemassa 4 × 100 metrin viestijuoksun Suomen ennätystä. SE-aika 41,0 syntyi Helsingissä 1963.
Seuratasolla Musku edusti Lahden Urheilijoita ja Mikkelin Kilpa-Veikkoja.
Carrus City U

Carrus City U on Carruksen vuosina 1995–2000 valmistama täysmatala kaupunkiliikennebussi. Mallista on myös nivelversio, jota käyttää Suomessa nurmijärveläinen Etelän-Bussit. Etelän-Bussien Carrus City U-nivelet on ostettu käytettynä Tampereelta. HKL-Bussiliikenne sai kaksi Carrus City U-niveltä vuonna 1996, mutta ne olivat erittäin epäluotettavia. Molemmat myytiin Puolaan vuonna 2001.   Kaksiakselinen versio on rakennettu B10L- ja nivelversio B10LA-alustalle ja niissä on takamoottori.
Santtutonttu

Santtu-tonttu, nykyisin yhteen kirjoitettuna Santtutonttu (Zander the Elf) on suomalaisen kuvittaja-kirjailija Pia-Maria Pohton vuonna 2017 luoma hahmo lapsille ja lapsenmielisiille. Tämän suloisen saunatontun tarina alkaa 9.11.2017 julkaistusta kirjasta Santtu-tontun matka Suomen sydämessä - Lastenkirja Keski-Suomesta. Santtu on tomera tomminkainen, joka lähtee lapsuudenkodistaan, keskisuomalaisesta Tonttumetsästä, etsimään itselleen uutta kotia. Matkalla se tapaa lapsia ja aikuisia ja osuu erilaisiin kohteisiin (Saunamaakunta/Saunaregion, Juonolan tila, Etelä-Konneveden kansallispuisto, Lomakeskus Revontuli, Kylpylähotelli Peurunka, sirkuspelle Pelle-Akusti, Jyväskylä, Hotelli Verso, Riihilinna Ski Lodge, HimosLomat) kunnes päätyy Jämsän Saunakylään.  Saunakylän Virpiön saunassa Löylyn henki opettaa Santulle savusaunan lämmityksen salat. Näin Santusta kehkeytyy koko Suomen Saunatonttu (Saunaelf from Finland) Santtutontusta kertova kirja oli osa Suomen satavuotisjuhlavuoden ohjelmaa ja palkittiin Valtioneuvoston kanslian Suomi 100- kunniakirjalla. Kirja kirjoitettiin yhteistyössä osallistujatahojen kanssa. Kirjan kuvitus koostuu pastellimaalauksista sekä tussipiirroksista. Suomen Saunatonttu on Sauna From Finland ry:n jäsen.
Santtutonttu esiintyy myös lapsille suunnatussa ohjelmapalvelussa Santtutontun satuseikkailu yhdessä Sädekeijun ja Pelle-Akustin kanssa.
Santtutontun matkailupelin demoversio rakentuu kesästä 2019 alkaen.
Suomen Saunatonttu on Sauna From Finland ry:n jäsen.
Union (elokuvateatteri)

WHS Teatteri Union on riippumaton suomalainen elokuvateatteri. Sen on perustanut vuonna 2014 WHS ryhmä. WHS on nykysirkustaustainen taidetuotantoyhdistys, jonka tuotannot vaihtelevat sirkuksesta, teatteriin, kuvataiteeseen ja kokeelliseen elokuvaan. Sen ovat perustaneet Kalle Nio, Anne Jämsä ja Ville Walo. Elokuvateatterin ohjelmapolitiikka poikkeaa yleisestä linjasta siten, että se esittää klassikkoja, uusia elokuva ja outouksia. Lisäksi teatterin ohjelmistoon kuuluu elokuvien lisäksi myös visuaalista näyttämötaidetta, kinokonsertteja sekä sanatonta teatteria.
WHS ryhmä sai vuonna 2015 Taiteen valtionpalkinnon Teatteri Unionin perustamisesta. Vuonna 2014 WHS sai Helsingin Kulttuuriteko palkinnon WHS Teatteri Unionin perustamisesta. Ryhmän jäsen, aiemmin sirkustaiteilijana palkittu Ville Walo, sai kesäkuussa 2018 Sodankylä-palkinnon omaleimaisen elokuvaohjelmiston luojana.
Samassa tilassa on toiminut elokuvateatteri vuodesta 1924 alkaen. Alkuun teatterin nimi oli Union, sittemmin Regina ja Unika. Alfaromeo teatterista tuli 1968 kun se siirtyi Kamraksen elokuvasuvun hallintaan. Vuonna 1988 teatteri nimettiin New Yorkiksi.
Zeus Stratioksen temppeli

Historia

Stratoksen Zeuksen temppelin rakentaminen aloitettiin aivan hellenistisen kauden alussa noin vuonna 321 eaa. Temppeli ei ilmeisesti koskaan täysin valmistunut Stratoksen ja Aitolian välisen sodan vuoksi.
Temppelin arkeologiset kaivaukset suoritti École française d’Athènes eli Ranskan arkeologinen koulu vuonna 1924. Suomen Ateenan-instituutti on suorittanut temppelin korkeusrekonstruktion temppelin jäänteiden uudelleen mittauksen pohjalta vuosina 2000–2001 Jari Pakkasen johdolla. Samalla temppelistä tehtiin kolmiulotteinen tietokonemallinnus.

Rakennus

Zeuksen temppeli sijaitsi Stratoksen kaupunginmuurien ympäröimän alueen luoteisosassa. Temppelirakennus oli peripteraalitemppeli, jonka stylobaatin koko oli noin 16,6 x 32,4 metriä. Arkkitehtuuriltaan temppeli edustaa monin tavoin aikansa eli klassisen ja hellenistisen kauden taitteen siirtymäkautta, ja muistuttaa monin tavoin myöhäisen klassisen kauden temppeleitä Peloponnesoksella. Temppeli oli heksastyyli, eli sen julkisivun kummassakin päässä oli kuusi pylvästä, kun taas pidemmillä sivuilla pylväitä oli 11. Julkisivun pylväiden (peristasis) kokonaismäärä oli näin 30, ja ne edustivat doorilaista tyyliä.
Pylväikön sisäpuolella temppelissä oli naos eli cella sekä pronaos ja opisthodomos, joiden kummankin edessä oli kaksi pylvästä. Temppelin arkkitraavi edusti joonialaista tyyliä, kun taas naoksen pylväät olivat korinttilaista tyyliä. Näin temppeli yhdisteli kaikkia kolmea kreikkalaista tyylisuuntaa. Temppeli oli rakennettu paikallisesta valkoisesta kalkkikivestä.
Temppelin korkeuden arviointi on vaatinut yksityiskohtaisia tutkimuksia. Kussakin pylväässä oli yhdeksän pylväsrumpua. Pakkasen mukaan temppeli oli mittausten perusteella kuitenkin alun perin suunniteltu korkeammaksi niin, että jokaiseen pylvääseen oli tarkoitus tulla kymmenen pylväsrumpua. Jossakin vaiheessa suunnitelmaa muutettiin, ja temppelistä tehtiin matalampi jättämällä pylväät yhdeksän rummun korkuisiksi. Pakkanen ehdottaa syyksi rahavarojen loppumista. Pylväiden korkeudeksi on arvioitu noin 7,9 metriä ja suunnitelluksi korkeudeksi noin 8,7 metriä. Temppelin osien mittasuhteet vaikuttavat perustuvan johonkin paikalliseen 10,53 cm:n pituiseen mittayksikköön, joka on ilmeisesti ollut kolmasosa paikallisesta jalasta (31,6 cm).
Temppelistä on säilynyt sen perustukset sekä ainakin 113 pylväsrumpua, 11 kapiteelia sekä muita rakenneosia. Rakennuksen jääminen keskeneräiseksi näkyy siinä, ettei pylväitä ollut uritettu, toisin sanoen niissä ei ollut kanneluureja, eikä niistä ollut poistettu niiden siirtämisessä rakennusaikana tarvittuja ulokkeita.
Proskenion

Proskenion (m.kreik. προσκήνιον, proskēnion, lat. proscenium/proscaenium) oli antiikin kreikkalaisessa teatterissa näyttämö, joka sijaitsi skenen (skēnē) eli näyttämörakennuksen etuosassa. Proskenionin sivuilla sijaivat usein paraskēniat eli näyttämörakennuksesta katsomoon päin työntyneet siipiosat.
Alun perin näyttelijät esiintyivät maan tasalla orkhestralla suoraan skenen edessä yhdessä kuoron (khoros) kanssa. Proskenion kehittyi viimeistään klassisen kauden jälkimmäisellä puoliskolla 300-luvun eaa. alussa. Tuolloin se korotettiin pylväiden varaan näyttämölavaksi. Proskenion sai nimensä siitä, että näyttämörakennus oli alun perin teltta, jossa säilytettiin teatterin varusteita. Esitys tapahtui teltan edessä, pro skēnion.
Proskenionin kehittymisen jälkeen näyttelijöiden toiminta siirtyi yhä enemmän sen päälle, samaan aikaan kun orkhestralle jääneet kuorot menettivät draamoissa merkitystään. Hellenistisellä kaudella proskenionin merkitys korostui, ja se kohosi yhä ylemmäs orkhestran tasosta. Lopulta proskenion kehittyi kaksikerroksiseksi, niin että alemmalla osalla oli katto ja ylempään johti useita ovia. Osa toiminnasta siirtyi ylös proskenionin katolle. 
Roomalaisessa teatterissa proscaenium oli kreikkalaista proskenionia pitempi ja leveämpi, ja varustettu pulpettikatolla. Kattoon voitiin kiinnittää esirippu, jollaista kreikkalaisessa teatterissa ei käytetty.
Dory Previn

Dorothy Veronica ”Dory” Previn (synt. Langdon; 22. lokakuuta 1925 – 14. helmikuuta 2012) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja runoilija.
Previn sanoitti 1960-luvulla ja 1970-luvun alussa useita elokuvien tunnussäveliä, kuten elokuvan Nukkelaakso soundtrackin. Hän oli ensimmäisen miehensä André Previnin kanssa kahdesti Oscar-ehdokkaana elokuvasävellyksistään ja kerran Fred Karlinin kanssa. Previn julkaisi yhteensä seitsemän albumia. Hänen uransa jatkui 1980-luvulle. Previn kiersi Euroopassa ensimmäisen kerran vasta 1970-luvun lopussa voitettuaan lentopelkonsa.
Previn oli naimisissa André Previnin kanssa 1959–1970. Hänen toinen miehensä oli Joby Baker.
Wickes-luokka

Alukset

Ensimmäiset viisikymmentä tilattiin osana vuoden 1916 laivasto-ohjelmaa.
Pekoraali (runo)

Pekoraali eli Monkerias (engl. Jabberwocky) on Lewis Carrollin vuonna 1871 julkaisemaan romaaniin Liisan seikkailut peilimaailmassa (Through the Looking-Glass) sisältyvä runo, joka tunnetaan malliesimerkkinä kielellisesti näyttävästä mutta sisällöllisesti mitääntarkoittamattomasta nonsensesta. Runossa käytetään monia uudissanoja ja sanataskuja. Runo kertoo Jabberwock-nimisen hirviön surmaamisesta. Runon ensimmäisen suomennoksen laativat Kirsi Kunnas ja Eeva-Liisa Manner vuonna 1974, jolloin he antoivat runolle nimeksi ”Pekoraali”. Alice Martinin suomennoksessa Alice Peilintakamaassa (2010) runon otsikko on ”Monkerias”.
Runon suomennos sisältyy myös Fredric Brownin dekkariin Syntipukin yö nimellä ”Jabberwocky” (kääntäjä Matti Rosvall). 
Terry Gilliamin elokuvan Jabberwocky (1977) suomenkielinen levitysnimi on Jappervokki.

Alkukielellä

’Twas brillig, and the slithy toves

Did gyre and gimble in the wabe;

All mimsy were the borogoves,

And the mome raths outgrabe.

(Lewis Carroll, 1871.)

Kunnaksen & Mannerin suomennos

On illanpaisto, ja silkavat saijat

luopoissa pirkeinä myörien ponkii:

surheisna kaikk’ kirjuvat lorokaijat

ja vossut lonkaloisistansa ulos vonkii.

(Kirsi Kunnas & Eeva-Liisa Manner, 1974.)

Matti Rosvallin suomennos

Kyryissä mäiden myryt parvat

ripoen kormivat pällyissään.

Vilhujen borogrovien karvat

talsoivat — ne niin sällyissään.

(Matti Rosvall, 1999.)

Alice Martinin suomennos

Jo koitti kuumon aika, ja viukkaat puhvenet

päinillä harpitellen kieruloivat,

haipeloina seisoksivat varakuhvenet,

ja öksyt muvut kaikki hinkuroivat.

(Alice Martin, 2010.)

Anonyymi suomennos

Oli päivänköinen, ja limahdikkaat

ötsyt kirrasivat ja kaiventoivat.

Surjia olivat kaikki takkulinnut,

ja kotsapossut siheltoivat.

(Elokuvan Jappervokki DVD-julkaisun anonyymi suomentaja, 2002.)
Polje

Polje on maanalaisen luolan sortuessa muodostunut laaja painuma maanpinnassa karstialueilla. Maisemassa polje voi näkyä esim. viljelylaaksona.
Tunnettuja karstialueella sijaitsevia poljeja ovat esimerkiksi Livanjsko Polje, Glamočko Polje ja Popovo Polje Bosnia ja Hertsegovinassa, Logaško, Planinsko Polje ja Cerknica-järvi Sloveniassa, Nikšićko Polje Montenegrossa sekä Ličko Polje Kroatiassa.
Länsi-Intian yliopisto

Historia

Länsi-Intian yliopisto perustettiin vuonna 1948. Sen ensimmäinen kampus, jolla aluksi oli ainoastaan 33 opiskelijaa, sijaitsi Jamaikalla. Toinen kampus muodostettiin St. Augustinelle. Vuoteen 1962 saakka tämä kahden kampuksen korkeakoulu akateemisesti kytköksissä (affiliated) Lontoon yliopistoon; vasta tällöin muodostettiin itsenäinen Länsi-Intian yliopisto.

Sijoitus yliopistorankingeissa

Verkkonäkyvyyttä korostavassa espanjalaisessa Webometrics-yliopistorankingissa yliopisto ylsi vuonna 2018 Karibian toiseksi parhaaksi yliopistoksi Puerto Ricon yliopiston jälkeen ja maailmanlistan sijalle 1088.
Konnanmarjat

Yleistä

Konnanmarjat ovat matalia monivuotisia ruohoja, joilla on suvulle tyypilliseen tapaan liuskoittuneet lehdet. Valkeat kukat ovat pienet ja niissä on lajista riippuen 0–4 terälehteä. Kukinto muodostuu lyhyestä, mutta tiiviistä tertusta. Marjat ovat munanmuotoisia.
Konnanmarjojen kaikki osat ovat erittäin myrkyllisiä ja marjat ovat kasvin myrkyllisin osa. Jo pelkkä ihon altistuminen marjojen mehulle voi aiheuttaa ihoreaktioita. Konnanmarjat sisältävät glykosideja, jotka aiheuttavat vakavan myrkytyksen ja heikentävät sydämen toimintaa. Linnuille marjat eivät ole lainkaan myrkyllisiä ja ne ovatkin konnanmarjojen luontaisia levittäjiä. Konnanmarjat ovat useiden mittariperhosten sekä muutamien yökkösten toukkien ravintoa.

Suomessa tavattavat konnanmarjalajit

Suomessa konnanmarjoja esiintyy kaksi luonnonvaraista lajia, jotka molemmat suosivat kalkkipitoisia lehtoja. Näistä tavallisempi on suuressa osassa maata yleinen mustakonnanmarja, kun taas punakonnanmarja on enemmän itäinen ja pohjoinen laji. Lisäksi viljelyjääntenä tai -karkulaisena voi tavata lännenkonnanmarjaa.