Lännenelokuva

Lännenelokuva, myös western tai lännenfilmi, on  elokuva lajityyppi, johon lukeutuvien elokuvien tapahtumat yleisen määritelmän mukaan sijoittuvat vuosiin 1840–1900 tietyllä maantieteellisellä alueella, yleensä Pohjois-Amerikkaan Mississippistä länteen. Lännenelokuvissa käsitellään usein villin lännen rauhattomia aikoja revolverisankareineen ja intiaaneineen.
Vuoteen 2005 mennessä oli erään laskelman mukaan Hollywoodissa tehty 7000 lännenelokuvaa ja muissa maissa, pääasiassa Euroopassa, noin 5000 lännenelokuvaa.
Lännenelokuvan genreen on luettu myös tyylillisesti samankaltaisia elokuvia, jotka eivät sijoitu Pohjois-Amerikan länteen.
Lännenelokuva on osa laajempaa westernin eli lännentarinoiden genreä, johon kuuluu myös lännenkirjallisuus.

Piirteitä

Lännenelokuvien tapahtumat sijoittuvat yleisen määritelmän mukaan vuosiin 1840–1900 tietyllä maantieteellisellä alueella, yleensä Pohjois-Amerikkaan Mississippistä länteen. Useimmat lännenelokuvat sijoittuvat villin lännen kulta-aikaan 1800-luvun viimeisille vuosikymmenille. Niiden lisäksi on joitain lännenelokuvia, jotka sijoittuvat Yhdysvaltain sisällissodan aikaan 1860-luvulla tai villin lännen katoamisen vuosiin 1800-luvun lopussa. Myös 1910-luvulle Meksikon vallankumouksen päiviin sijoittuvia lännenelokuvia on tehty.
Lännenelokuvan juoni käsittelee tyypillisesti lain ja järjestyksen ylläpitämistä Yhdysvaltain läntisellä rajaseudulla. Tarina kuvaa usein arkkityyppistä konfliktia, esimerkiksi kahden miehen, hyvän ja pahan, uudisasukkaiden ja intiaanien, lain ja laittomuuden, järjestyksenvalvojan ja revolverisankarin, tai maanviljelijän ja teollisuusmiehen välillä. Sankarina voi esiintyä esimerkiksi paikallinen lainvalvoja, upseeri, cowboy, maatilallinen tai revolverisankari. Sankari on tyypillisesti miehekäs, suoraselkäinen, kunniallinen, itsenäinen ja rohkea sekä taitava käsittelemään asetta ja hevosta. Hänellä on usein luotettavia apureita. Tarinoissa esiintyy usein ammuskelua, tappeluita, takaa-ajoja, rikollisia ja vihamielisiä intiaaneja. Toistuvia visuaalisia elementtejä ja tapahtumapaikkoja ovat esimerkiksi lännenmaisemat, pikkukaupungit ja intiaanikylät, saluunat, putkat, maatilat, hevoset, karjalaumat, postivaunut, lassot, revolverit, korttipelurit, prostituoidut, hirttäjäiset ja aikakauden mukaiset vaatteet.
Lännenelokuvat romantisoivat ja mytologisoivat villiä länttä eri tavoin, eikä niissä ole aina tietoisestikaan pyritty esittämään aikakautta realistisesti. Esimerkiksi elokuvien cowboy on nähty kreikkalaisen tragedian sankarina tai keskiajan ritariromaanin ritarina eikä pelkkänä raskaan työn raatajana. Myös kuuluisien lainsuojattomien ja sheriffien kuten Billy the Kidin, Jesse Jamesin ja Wyatt Earpin kuva elokuvissa on poikennut huomattavasti todellisuudesta.

Itäwesternit

Lännenelokuvia tuotettiin myös sosialistisissa maissa. Näitä kuvailevia termejä ovat muun muassa osternit, derkkuwesternit, punaiset westernit ja unkarilaisten lännenelokuvien kohdalla gulassiwesternit. Tsekkoslovakiassa Oldřich Lipský parodioi vuonna 1964 lännenelokuvia musiikkikomediallaan Limonádový Joe. Itä-Saksassa DEFA tuotti toistakymmentä lännenelokuvaa, joiden ideologisena painotuksena oli kuvata intiaanit sorron ja kolonialismin kohteina. Etenkin Neuvostoliiton alueella tuotettiin lännenelokuviksi luettavia teoksia, joissa tapahtumat sijoitettiin maan Aasian puoleisiin osiin. Tunnetuimpia on Vladimir Motylin ohjaama Aavikon laki vuodelta 1970.

Kurosawan samuraielokuvat

Japanilaisen Akira Kurosawan samuraielokuvat Seitsemän samuraita (1954) ja Yojimbo – onnensoturi (1961) ottivat inspiraationsa lännenelokuvista.

Suomen lännenelokuvat

Suomessa lännenelokuvia ovat mukailleet esimerkiksi Aarne Tarkaksen Villi Pohjola -elokuvat sekä Spede Pasasen huumorilänkkärit Speedy Gonzales – Noin 7 veljeksen poika ja Hirttämättömät.