Terveyden biodiversiteettihypoteesi

Terveyden biodiversiteettihypoteesi (engl. the biodiversity hypothesis) esittää, että kosketus luontoon hyödyttää ihmisen mikrobistoja, vahvistaa immuunipuolustusta ja siten suojaa sairauksilta. Hypoteesin perustana on havainto, että kaksi vallitsevaa sosio-ekologista trendiä – luonnon monimuotoisuuden häviäminen ja tulehdusperäisten sairauksien lisääntyminen – ovat yhteydessä toisiinsa.
Kaupungistumisen myötä elinympäristöjen pirstoutuminen ja häviäminen johtavat yhä useammin siihen, että ihmisten yhteys luontoon katkeaa. Toisaalta immuunijärjestelmään liittyvät, ei-tarttuvat sairaudet ovat viime vuosikymmeninä yleistyneet erityisesti kaupungistuneissa yhteiskunnissa.

Luontoympäristön mikrobit luovat terveyttä

Monet immuunijärjestelmään liittyvät, tulehdusperäiset sairaudet, kuten allergiat, diabetes ja tulehdukselliset suolistosairaudet, ovat yleistyneet Suomen kaltaisissa korkean elintason ja korkean hygienian maissa viime vuosikymmeninä. Yhdeksi syyksi oletetaan, että elinympäristöjen katoamisen, pirstoutumisen ja tiivistyvän kaupunkirakenteen myötä ihmiset kohtaavat yhä vähemmän luonnon ympäristöissä olevia mikrobeja. Ympäristön mikrobeilla tarkoitetaan tässä kaikkia mikrobeja, etenkin muita kuin taudinaiheuttajia tai loisia (loisilla on kuitenkin suuri merkitys immuunivasteen säätelyssä).
Biodiversiteettihypoteesin ydinajatuksen mukaan immuunijärjestelmämme kehittymiselle on oleellista, että altistumme riittävästi monimuotoisille ympäristöille ja etenkin niiden mikrobeille. Elinympäristön mikrobit vaikuttavat omaan mikrobistoomme, joka taas on vuorovaikutuksessa immuunijärjestelmämme kanssa. Immuunijärjestelmän häiriöt taas ovat perimmältään syynä tulehduksellisiin sairauksiin. Mikrobit ikään kuin kouluttavat kehittyvää immuunivastetta tunnistamaan todelliset uhat harmittomista allergeeneista, mutta täyttä yksimielisyyttä mekanismista ei ole saavutettu. Biologisen evoluution aikana olemme ikään kuin ulkoistaneet monia toimintojamme kehon mikrobiomille. Mikrobiomi koulii immuniteettia koko elämän ajan: elimistö käsittelee jatkuvasti vieraita biohiukkasia ja valkuaisaineita. Tasapainoinen immuunijärjestelmä erottaa vaaralliset hiukkaset vaarattomista ja omien solujen tuotteet vieraista. Nykyisillä kaupunkiväestöillä on viitteitä lievästä, pitkäaikaisesta tulehdustilasta suojatekijöiden heikentymisen seurauksena.
Biodiversiteettihypoteesi on pitkälti korvannut aiemman hygieniahypoteesin, jonka mukaan lisääntynyt hygienia ja vähentyneet lapsuusaikana sairastetut infektiotaudit ovat johtaneet allergioiden lisääntymiseen. Hygieniahypoteesin ajatus on kuitenkin osoitettu puutteelliseksi.

Tulehduksellisten sairauksien ennaltaehkäisy ja terveyden ylläpito

Lievä tulehdustila ja immunologinen epätasapaino ovat ominaisia joukolle kansanterveyttä uhkaavia kroonisia, tarttumattomia tauteja ja häiriöitä. Näitä ovat esimerkiksi astma ja allergia, diabetes, suolistosairaudet, metabolinen oireyhtymä, sydän- ja verisuonitaudit, syöpä, neurologiset sairaudet ja mielenterveyshäiriöt. Monien sairauksien ehkäisyä on olennaisesti parannettu vaikuttamalla tunnettuihin riskitekijöihin, jotka selittävät kuitenkin vain osan kroonisista taudeista eivätkä ole paljastaneet esimerkiksi allergian yleistymisen perimmäisiä syitä.
Kun monimuotoiseen luontoon perustuvat terveyshyödyt otetaan vakavasti, kustannussäästöt voivat olla suuret. Esimerkiksi vuonna 2011 astman ja allergian aiheuttamat kokonaiskustannukset yhteiskunnalle olivat 1,3–1,6 miljardia euroa. Suorien kustannusten osuus oli 319 milj. €, joista suurin menoerä  180 milj. € kului lääkkeisiin. Allergisten sairauksien suorat kustannukset, työkyvyttömyys mukaan lukien, ovat 2000-luvulla vähentyneet 15 % kansallisen allergiaohjelman (2008–2018) suunnanmuutoksen tuloksena. Ohjelmassa painopistettä siirrettiin oireiden hoidosta ennaltaehkäisyyn, muun muassa luontokontaktin merkityksen paremmalla huomioinnilla.

Mikrobeille altistuminen

Altistumme mikrobeille monia eri reittejä, joista tärkeimmät ovat hengitystiet, ruoansulatuskanava ja ihokontakti. Elinympäristö, ravinto sekä kontaktit toisiin ihmisiin ja eläimiin vaikuttavat mikrobistoomme suuresti. Elinympäristöistä puhuttaessa altistumme voimakkaimmin ihon ja hengitysteiden kautta. Omat toimintatapamme ja valintamme – miten asumme, syömme, liikumme ja mitä teemme vapaa-ajalla – vaikuttavat saamamme hyödyllisen mikrobialtistuksen määrään. Olennaisessa roolissa on altistuksen määrä ja altistus monipuoliselle mikrobistolle.
Esimerkiksi pohjoiskarjalaisten (suomalaisten) ja venäjänkarjalaisten (venäläisten) nuorten ihon ja nenän mikrobistot poikkeavat selvästi toisistaan. Samalla erot tulehdusperäisten sairauksien määrässä ovat hyvin suuret: allergioita on venäläislapsilla vain kolmasosalla suomalaislapsiin verrattuna. Samaa vertailua on tehty erilaisissa ympäristöissä elävien suomalaisten lasten kesken. Urbaaneissa ja maaseutumaisissa ympäristöissä elävien lasten mikrobistot eroavat nekin toisistaan suuresti.

Riskit tiedostettava

Perinteisesti luontoympäristöön on suhtauduttu sen aiheuttamien riskien hallitsemisen kautta. Parantunutta hygieniaa onkin kiittäminen siitä, että useat tartuntataudit kuten kolera ja tuberkuloosi ovat vähentyneet. Ennen allergioiden hoito-ohjeistus oli välttää altistus, kun nykyisin tiedetään, että immuunijärjestelmän kehittymiseksi tarvitaan kontakteja allergeeneihin. Terveellisen mikrobialtistuksen lisäämisessä on tiedostettava riskit ja vältettävä taudinaiheuttajia.

Tulevien äitien ja lasten luontoaltistus

Vauva altistuu äidin mikrobeille odotusaikana, syntymässä ja rintaruokinnan aikana. Odottavan äidin ravinnolla, elintavoilla ja valituilla synnytys- ja ruokintatavoilla on suuri vaikutus vauvan immuunijärjestelmän kehittymiselle. Hyvin pienilläkin valinnoilla voi olla suuri merkitys yksilön terveyden kannalta. Alatiesynnytys ja rintaruokinta ovat tehokkaita tapoja altistaa vauva äidin mikrobeille ja näin auttaa vauvan immuunijärjestelmän kehittymistä.
Immuunijärjestelmä kehittyy edelleen lapsena, joten vaikuttaminen lasten mikrobialtistukseen on tärkeää. On todettu, että metsien ja peltojen puute kodin lähiympäristössä yksipuolistaa lasten ja nuorten ihon bakteeristoa. Päiväkodit ja koulut ovat hyviä kanavia lisätä luontoaltistusta, sillä ne kattavat koko ikäluokan riippumatta perheiden toimintatavoista. Kansanterveyden kannalta erityistä huomiota tulisikin kiinnittää päiväkodeissa ja kouluissa tapahtuvaan altistukseen, jolloin altistuminen ei jää pelkästään perheen toimintatapojen varaan.
Kehon mikrobistot muuttuvat koko ihmiselämän ajan, joten kaikki ikäryhmät hyötyvät altistumisesta luonnon mikrobistolle. Omat valinnat ja elintavat asumisessa, ravinnossa, liikkumisessa ja vapaa-ajan vietossa ovat altistumisen avain. Immuniteettia voidaan vahvistaa koko elämän ajan lisäämällä monipuolista yhteyttä luontoon. Immuunijärjestelmän toiminta heikkenee iän myötä, joten säännöllinen altistus luontoympäristölle on tärkeä myös vanhuksille.

Miten kaupunkisuunnittelulla mahdollistetaan arjen altistus?

Kaupungistuminen eli väestön siirtyminen maaseudulta kaupunkeihin, on globaali ilmiö. Kaupunkirakenteen tiivistyessä on tärkeää turvata kaupunkiluonnon säilyminen. Rakennetun ympäristön suunnittelussa on huomioitava paitsi luonnon kokonaisvaltaiset terveyttä ja hyvinvointia edistävät vaikutukset, myös mahdollisuudet altistua monimuotoiselle luonnolle ja mikrobeille. Suomessa kaupunkiluonnon tila on vielä suhteellisen hyvä verrattuna moneen muuhun Euroopan maahan.
Altistumista tulisi tapahtua säännöllisesti ja turvallisesti arjessa, lähellä kotia ja päivittäisiä kulkureittejä. Lähellä keskustaa metsiä on usein kaupungin reuna-alueita vähemmän, mutta puistoilla ja erilaisilla rakennetuilla luontoelementeillä voidaan tukea ihmisten luontoaltistusta myös tiiviisti rakennetuilla alueilla. Tärkeintä on varmistaa, että rakennetusta ympäristöstä löytyy riittävästi erilaisia luonnoltaan monimuotoisia viheralueita.
Lasten ja vanhusten luontokontaktin kannalta lähiympäristön laatu on erityisen tärkeää, sillä liikkumisen piiri on rajatumpi kuin työikäisillä. On varmistettava, että päiväkotien, koulujen, palvelutalojen ja vanhainkotien pihoilta löytyy luontoa tai rakennettuja luontoelementtejä ja että ne ovat aktiivisessa käytössä. Näitä voisivat olla vaikkapa viljelylaatikot, hedelmäpuut ja marjapensaat, siirrettävä kuntta eli metsänpohja, viherseinät, viherkatot, nurmialueet ja koulujen metsäkiipeilytelineet eli puut, joissa kiipeily on sallittu. Metsien ja puistoalueiden on sijaittava lähellä, jotta niitä voidaan helposti käyttää arjessa, oppituntien ja kävelyretkien aikana. Metsiin ja puistoihin tulee jättää maapuita jotka edistävät luonnon monimuotoisuutta ja innostavat liikkumiseen. Vanhusten omaehtoista liikkumista tukevat riittävän tiheään asennetut lepäilypenkit.
Terveellisten elinympäristöjen suunnittelu vaatii toimialojen välistä yhteistyötä - olennaisia ovat ainakin kaavoitus (yleis- ja asemakaavatasolla), virkistys ja liikunta, viher- ja vesialueiden hoito, rakentaminen, ympäristö, terveydenhuolto sekä lasten altistuksen kannalta varhaiskasvatus ja koulutus. Eri hallinnonalojen tietoisuutta luontoaltistuksen hyödyistä tulisi lisätä erityisesti suunnittelun kannalta oleellisella kuntatasolla. Luontoelementtien ylläpidon vaatimat resurssit on otettava huomioon – hyvän altistuksen lisäksi luontoelementtien täytyy olla kestäviä ja helposti hoidettavia ja kunnostettavia.