google/wiki40b huggingface dataset:
Hugh Beaumont

Eugene Hugh Beaumont (16. helmikuuta 1909 – 14. toukokuuta 1982) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten roolista televisiosarjassa Leave It to Beaver (1957–1963). 
Beaumont syntyi Kansasissa ja valmistui yliopistosta teologian maisteriksi. Hän oli vuodesta 1942 naimisissa näyttelijä Kathryn Adamsin kanssa ja sai kolme lasta. 
Jonkin verran myös ohjaus- ja käsikirjoitustöissä vaikuttanut Beaumont kuoli sydänkohtaukseen ollessaan 73-vuotiaana vierailulla Münchenissä, Saksassa.
Cross Lake (Kanada)

Väestö

Kanadan vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Cross Lakessa oli 388 asukasta, jotka asuivat yhteensä 114 yksityisessä asumuksissa. Viereiset reservaatit Cross Lake 19, Cross Lake 19A ja Cross Lake 19E mukaan lukien alueen yhtenäinen väkiluku oli 4,710 vuonna 2011.
Yleismaantiede

Yleismaantieteen yhteydet muihin tieteisiin

Kulttuurimaantiedettä voidaan soveltaa myös yhteiskunnan tarpeisiin, kuten alueellisia järjestelmiä koskevan päätöksenteon valmisteluun ja aluesuunnitteluun. Tämä maantieteen haara on suunnittelumaantiedettä. Sen alaan kuuluu niin kunnan kuin väliportaan ja koko valtakunnankin aluesuunnittelu.
Luonnonmaantiede on yhteistyössä biologian, geologian, meteorologian ja geofysiikan sekä maatalous- ja metsätieteiden kanssa. Kulttuurimaantiede taas liittyy etenkin taloustieteeseen, sosiologiaan, historiaan ja psykologiaan.
Mantorras

Ura

Mantorras aloitti ammattilaisuransa Alvercassa, jossa hän pelasi kaudet 1999–2000 ja 2000–2001. Noiden kahden kauden jälkeen hän siirtyi Benficaan. Seurajoukkueuran parhaita saavutuksia ovat Portugalin liigamestaruus, Portugalin Cupin voitto ja Portugalin Supercupin voitto.

Maajoukkueura

Angolan maajoukkueessa Mantorras on pelannut 34 ottelua. Pelaamissaan maaotteluissa hän on tehnyt kuusi maalia. Vuonna 2001 hänet valittiin maanosansa parhaaksi nuoreksi jalkapalloilijaksi. Hän kuului Angolan joukkueeseen MM-kisoissa 2006 ja pääsi kahdessa ottelussa vaihtopelaajana kentälle.
Markus setä kertoo...

Juoni

Elokuvassa Markus-setä kertoo ystäväperheensä lapsille viisi eläinaiheista satua Tyttö ja linnunpoikanen, Karhu ja hiiret, Jänis ja siili, Prinsessa ja halonhakkaaja sekä Onnenkissa. Elokuvan lopussa Georg Malmstén esittää Nukku Matti-laulun.
Aleksandr Petšorski

Aleksandr Aronovitš ”Saša” Petšorski (ven. Александр Аронович Печёрский; 22. helmikuuta 1909 – 19. tammikuuta 1990 Rostov-na-Donu) oli venäjänjuutalainen sotavanki. Hän oli yksi Sobibórin tuhoamisleirin vangeista, joka järjesti paon.
Forssan kehräämöalue

Forssan kehräämöalue on Forssan keskustassa sijaitseva kulttuuri- ja koulutuskeskus, joka on perustettu entisen Forssan puuvillatehtaan tiloihin. Alueella toimivat muun muassa Forssan museo, Forssan luontomuseo, kaupunginkirjasto, Lounais-Hämeen musiikkiopisto, Hämeen ammattikorkeakoulu, Wahren-opisto sekä lukuisia liikeyritykiä, kuten ravintoloita ja kahviloita.
Kehräämöalue muodostaa noin kilometrin päässä sijaitsevan kutomon kanssa Forssan teollisuusyhdyskunnan, joka on yksi Museoviraston määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.

Historia

Forssan puuvillatehdas sai alkunsa vuonna 1849, kun ruotsalainen liikemies Axel Wilhelm Wahren perusti kehräämön Loimijoen Kuhalankosken rannalle Tammelaan. Vuonna 1859 se yhdistyi lähistöllä toimineen kutomon kanssa Forssa Oy:ksi. Tehdasalueen rakennuksia suunnitteli Turun ja Porin läänin lääninarkkitehti Georg Theodor Chiewitz. Rakennuksista ovat säilyneet muun muassa kehräämö, jätekehräämö, paja, puusepänverstas, valimo, voimalaitos ja puuvillamakasiini. Kehräämön alueelle rakennettiin myös puisto, jonne sijoitettiin tehtaanjohtajien asunnot, koulu ja lääkärintalo. Puiston rakennuksia suunnitteli Chiewitzin lisäksi 1800-luvun jälkipuoliskolla myös arkkitehti Theodor Decker. Tehtaiden ympärille syntyneestä kylästä muodostettiin lopulta Forssan kauppala vuonna 1923, josta puolestaan tuli kaupunki 1964. 
Kehräämö lopetti toimintansa vuonna 1979, jonka jälkeen entisessä pumpulimakasiinissa  aloitti Forssan museo jo vuotta myöhemmin. Myöhemmin alueelle on syntynyt myös lukuisia muita toimintoja. Nykyään alueella toimii mm. Hämeen ammattikorkeakoulu, kansalaisopisto (Wahren-opisto), päiväkoti, kirjasto ja keilahalli.
Pikkusaharausku

Levinneisyys

Pikkusaharauskuja elää ainakin Pohjois-Australiaa ympäröivillä merialueilla, mahdollisesti muuallakin Indopasifisella merialueella. Se ei ole avomeren laji, vaan viihtyy lähellä rannikkoa ja vuorovesimatalikoilla. Se voi nousta myös jokisuiden murtoveteen.
Lou Donaldson

Lou Donaldson (s. 1. marraskuuta,1926, Pohjois-Carolinan Badin) on yhdysvaltalainen jazz-saksofonisti, joka tunnetaan soul jazzin edustajana. Hänen monet kappaleensa noudattavat soinnuiltaan blueskaavaa. Alkuaikoinaan hän soitti be bopia ja oli tyyliltään monien aikalaistensa tavoin hyvin Charlie Parker -vaikutteinen.
Vuonna 1952 hän pääsi levyttämään bebop -suuruuksien, kuten vibrafonisti Milt Jacksonin ja pianisti Thelonious Monkin, kanssa. Seuraavana vuonna Donaldson levytti trumpetisti Clifford Brownin ja rumpali Philly Joe Jonesin kanssa. Muita yhteistyökumppaneita olivat trumpetisti Blue Mitchell, pianisti Horace Silver sekä rumpali Art Blakey, jonka kvintettiin Donaldson kuului.
1960-luvulla Donaldson oli soul jazzin tunnetuimpia nimiä ja levytti suosittuja levyjä omissa nimissään, kuten vuoden 1967 Alligator Boogaloo.
Rover-luokka

Suunnittelu

Luokan alukset suunniteltiin toimimaan fregattien tai pienten laivasto-osastojen mukana. Aluksilla oli dieselöljyä, lentokonepolttoainetta,voiteluöljyjä ja vettä. Lisäksi aluksilla oli varastoituna rajallinen määrä kuiva-aineita ja kylmiä elintarvikkeita. Kaikilla aluksilla oli ilman hangaaria oleva lentokansi, mikä mahdollisti helikopterein toteutettavan täydennyksen.
Kolmen ensimmäisen aluksen propulsiojärjestelmänä oli kaksi 16-sylinteristä Ruston & Hornsby -dieselmoottoria, jotka tuottivat 16 000 hevosvoimaa. Moottorit osoittautuivat kuitenkin heikoiksi, joten ne vaihdettiin kahteen 16-sylinteriseen Crossley-Pielstickin moottoriin. Moottorit tuottivat 15 360 hevosvoimaa. Ensimmäinen moottori asennettiin maaliskuussa 1973 RFA Blue Roverille ja viimeinen syyskuussa 1975 RFA Grey Roverille.
Hauskat kotivideot

Ensimmäinen tuotantokausi (2005)

Ensimmäisellä kaudella Hauskoissa kotivideoissa juontajana oli stand up -koomikko Antto Terras ja assistenttina Sampo Marjomaa. Juonnot kuvattiin Helsingissä, Stockmannin tavaratalossa. Mukana ei ollut suomalaisten kotivideoita.

Toinen tuotantokausi (2006)

Juontajalla Sampo Marjomaalla oli oma studio. Mukana oli myös suomalaisten kotivideoita.

Kolmas tuotantokausi (2007)

Studion taustaa uusittiin ja taustalla olevia televisioruutuja lisättiin. Suomalaisia kotivideoita pystyi äänestämään ja äänestyksen voittajat näytettiin ohjelmassa.

Neljäs tuotantokausi (2007–2008)

Tunnusmusiikki ja tunnuskuva muuttuivat. Jaksot myös pidennettiin 30 minuutista 45 minuuttiin. Toisen mainoskatkon jälkeen esitettiin Sampon ”työryhmää”, joissa Sampo esittää ärsyttävää omahyväistä juontajaa.
Suomalaisten kotivideoita oli voinut tuolloin katsoa vain Internetissä.

Viides tuotantokausi (2008–)

Studio uusittiin, ja jaksot palautettiin takaisin tunnin mittaisiksi. Suomalaiset videot tulivat myös mukaan, ja niistä pystyi äänestämään parasta.

DVD-julkaisut

Ohjelmasta julkaistiin vuonna 2006 DVD-kooste Hauskat kotivideot, joka sisältää kotimaisia videoita. Vuonna 2007 julkaistiin Hauskat kotivideot 2 -DVD, joka sisältää videoiden lisäksi kaatuilukoosten ja parhaita paloja Hauska Lomaputki -ohjelmasta. Vuonna 2009 julkaistiin Hauskat kotivideot 3.
Kaihlanen (Utajärvi)

Järvimaisema

Kaihlanen on Kiiminkijoen järvilaajentuma Hakojärvestä ylävirtaan. Järvessä on kaksi saarta, itärannan suurehko Pajusaari ja kaakkoisrannan tuntumassa pieni Tupakkisaari-niminen luoto.  Rannat ovat harvaan asuttuja, muutaman talon ohella järvellä on kesämökkejä. Kaakkoiskulmalla on Jurvelinin Puutarha. Pohjoisrannalla on vain kolme asuinpaikkaa, Saarela, Harjula ja Ahola. Järven rannat ovat kangasmaata lukuun ottamatta itäpuolta, jossa on Rantasuo-niminen suoalue. Järveen laskee pohjoisesta pieni Makkaraoja-niminen puro. Järven kalastoon kuuluvat hauki, ahven ja särki.  Järvestä vain kolmisen kilometriä Kiiminkijokea ylävirtaan on entisen Kurimon rautaruukin paikka.
Voiton kaari

Voiton kaari (arab. قوس النصر‎, qaūs al-naṣr, tunnetaan myös nimellä Qādisīyahin miekat) on riemukaari Irakin pääkaupungissa Bagdadissa. Riemukaaret rakennettiin Saddam Husseinin kunniaksi hänen saavutettua monia voittoja Irakin ja Iranin välisessä sodassa. Riemukaarien rakentaminen aloitettiin vuonna 1986 ja rakentaminen lopetettiin vuonna 1989. Riemukaaret on suunnitellut irakilainen kuvanveistäjä Adil Kamil. Riemukaari on 43 metriä korkea. Riemukaaren miekat ovat ruostumatonta terästä ja kädet on valmistettu pronssista. Riemukaaria on rakennettu kaksi kappaletta. Vuonna 2007 riemukaaret saivat purkutuomion, koska se muistutti kansaa Saddam Husseinista. Riemukaaret ehdittiin purkaa melkein kokonaan, kunnes tuli päätös, ettei sitä puretakaan. Vuonna 2011 riemukaaret korjattiin alkuperäiseen kuntoon.
Pitkät jäähyväiset

Pitkät jäähyväiset (engl. The Long Goodbye) on Raymond Chandlerin vuonna 1953 julkaistu rikosromaani. Teos on lajityypiltään niin sanottu kovaksi keitetty dekkari, jonka päähenkilönä on Chandlerin tunnettu salapoliisiluomus, yksityisetsivä Philip Marlowe. Kirja on saavuttanut menestystä ja arvostusta Chandlerin tunnetuimpien teosten Syvä uni ja Näkemiin, kaunokaiseni tapaan. Chandler on dekkarillisen juonenkuljetuksen yhteyteen sisällyttänyt teokseen paljon yhteiskuntakritiikkiä, ja kirjaa on pidetty myös Chandlerin omaa tällöistä elämäänsä heijastavana, omaelämänkerrallisia piirteitä sisältävänä. Vuonna 1955 kirja palkittiin arvostetulla Edgar Allan Poen mukaan nimetyllä Edgar-palkinnolla.
Kirjaan pohjautuva Robert Altmanin ohjaama samanniminen elokuva sai ensi-iltansa vuonna 1973.
Adama Traoré (1996)

Seurajoukkueura

Malilaistaustainen Traoré on itse syntynyt ja kasvanut Espanjassa, ja on yksi FC Barcelonan kuuluisan junioriakatemian La Masian kasvateista. Hän teki pääsarjadebyyttinsä 17-vuotiaana Granadaa vastaan marraskuussa 2013, tullen toisella puoliajalla vaihdosta kentälle Neymarin tilalle. Se jäi hänen ainoaksi pääsarjaottelukseen Barcelonassa. Hän pelasi kahden Barca-kautensa aikana pääasiassa seuran kakkosjoukkueessa. Mestarien liigassa hän pelasi yhdessä ottelussa kahdeksan minuuttia. Hän voitti UEFA Youth Leaguen mestaruuden 2014 ja Copa del Reyn, jossa pelasi kahdessa ottelussa, 2015.
Traoré siirtyi Englannin Valioliigassa pelanneeseen Aston Villaan kymmenen miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2015. Hän kärsi kaudella 2015−2016 loukkaantumisista ja pelasi vain kymmenen valioliigaottelua. Aston Villa putosi kauden päätteeksi Englannin mestaruussarjaan ja Traoré siirtyi elokuussa Middlesbroughiin 8,25 miljoonan euron siirtosummalla. Hän pelasi Middlesbroughissa debyyttikaudellaan 27 valioliigaottelua, mutta seura putosi Mestaruussarjaan. Siellä hän pelasi seuraavalla kaudella 34 ottelua (ja kaksi pudotuspeliä) ja teki viisi maalia.
Traoré siirtyi Valioliigaan nousseeseen Wolverhampton Wanderersiin 20 miljoonalla eurolla kesällä 2018. Hän pelasi debyyttikaudellaan 29 valioliigaottelua ja teki yhden maalin.

Maajoukkueura

Traoré on pelannut Espanjan alle 16-, 17-, 19- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi neljä otelua alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013, joissa Espanja eteni semifinaaleihin.
Attapu

Attapu (myös Attapeu, Laoksi ອັດຕະປື) on Laosin provinssi, joka sijaitsee maan eteläosassa. Attapun pääkaupunki on Attapu, jota kutsutaan myös nimellä Muang Samakhisai. Attapun pinta-ala on 10 230 neliökilometriä. Vuoden 2015 väestönlaskennassa maakunnassa oli 139 600 asukasta. Alueella asuu keskimäärin 11 ihmistä neliökilometrillä. Attapu jakautuu viiteen eri hallintoalueeseen.
River Phoenix

Elämä ja ura

River Jude Bottom syntyi Madrasin kaupungissa Oregonin osavaltiossa. Phoenixin vanhemmat John Bottom Amram ja Arlyn Dunitz Jochebed olivat Children of God -liikkeen lähetyssaarnaajia, mutta alun perin hänen isänsä oli katolilainen ja hänen äitinsä juutalainen, jonka sukujuuret olivat Venäjällä ja Unkarissa. Phoenixin perhe asui Venezuelassa kun lapset olivat pieniä. Perhe oli hyvin köyhä. 1970-luvun loppupuolella se hylkäsi uskonlahkon, asettui asumaan pysyvästi Floridaan, perheenjäsenet ryhtyivät kasvissyöjiksi ja perheen yhteiseksi sukunimeksi otettiin Phoenix.
Phoenixin äiti alkoi työskennellä sihteerinä televisiokanava NBC:llä, ja hänen isästään tuli puutarhuri. Vanhemmat palkkasivat lapsilleen agentin, ja kaikki viisi – River, Joaquin, Rain, Summer ja Liberty Butterfly – alkoivat esiintyä mainoksissa. Hänen vanhempansa rohkaisivat lapsiaan esiintymään elokuvissa, ja 10-vuotiaasta River Phoenixista tuli amerikkalaisissa televisio-ohjelmissa ja elokuvissa esiintynyt näyttelijä. Hänen veljensä Joaquin Phoenix on myös tunnettu näyttelijä.
River Phoenixia pidettiin yhtenä sukupolvensa lupaavimmista näyttelijöistä, ja hänet muistetaan muun muassa elokuvasta Stand by Me – viimeinen kesä (1986), joka perustui Stephen Kingin kirjoittamaan The Body (Ruumis) -kirjaan. Muita tunnettuja roolisuorituksia oli elokuvassa Indiana Jones ja viimeinen ristiretki (1989) sekä päärooli Gus Van Santin ohjaamassa Matkalla Idahoon -elokuvassa (1991), jossa mukana oli Keanu Reeves. River Phoenixin ”ensimmäinen kypsä rooli” elokuvassa Sanovat sitä rakkaudeksi (1993) jäi lahjakkaan näyttelijän viimeiseksi elokuvaksi. Elokuva on ainoa, jossa River laulaa itse ja myös vaati sitä. Elokuvassa näyttelivät hänen kanssaan muun muassa Dermot Mulroney, Samantha Mathis ja Sandra Bullock, joka syttyi täyteen tähteyteen vasta seuraavana vuonna.
Phoenix oli ehdokkaana miessivuosan Oscarin saajaksi vuonna 1988 suorituksestaan elokuvassa Elämänä pakotie.
Phoenix kuoli vain 23-vuotiaana lumipallon (engl. speedball, heroiinin ja kokaiinin yhdistelmän) yliannostukseen The Viper Room -nimisessä yökerhossa, jonka yksi omistajista oli näyttelijä Johnny Depp. Phoenix polttohaudattiin, ja tuhka siroteltiin perheen maatilalle  Floridassa.
Hänen kuolemansa aikoihin elokuvan Dark Blood kuvaukset olivat kesken. Elokuva julkaistiin viimein vuonna 2014.
Phoenix vihasi sitä, että hänet nähtiin seksisymbolina, ja hän kieltäytyi hymyilemästä valokuvissa. Hän myös inhosi lentämistä ja liikkui autolla tai junalla.
Phoenix soitti ja lauloi Aleka's Attic -nimisessä yhtyeessä, jonka hän oli perustanut siskonsa Rain Phoenixin kanssa.
Ragni Cawén

Ragni Cawén, o. s. Holmberg (3. kesäkuuta 1891 Helsinki – 18. kesäkuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.
Cawén opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1908–1909 ja 1912–1915 sekä Taideteollisessa keskuskoulussa 1912–1917. Hän teki opintomatkat Dresdeniin Saksaan 1910 ja Pariisiin 1911. 
Cawén oli naimisissa vuodesta 1924 Marraskuun ryhmään kuuluneen taidemaalari Alvar Cawénin kanssa, ja hän toimi piirustuksenopettajana kansakouluissa 1920–1927.
Avioduttuaan hän jätti maalaamisen ja keskittyi ajan tapaan miehensä tukemiseen. Miehensä kuoltua 1936 Cawén alkoi maalata uudelleen ja kehitti oman ekspressiivisen maalaustyylinsä. Kymmenen vuoden tauko tärkeässä elämänvaiheessa vaikutti kuitenkin kriitikko Timo Valjakan mukaan niin, ettei hän päässyt kehittymään riittävästi ja tuotanto jäi hajanaiseksi.
Cawénin töitä oli näytteillä Kööpenhaminassa 1919, Berliinissä 1943 ja Tukholmassa 1947. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1940-luvulla ja 1950-luvun alussa sekä Suomen Taideakatemian 3-vuotisnäyttelyyn 1950.
Tampereen taidemuseossa oli Alvar ja Ragni Cawénin teosten näyttely 2015–2016.
Oscar Browning

Oscar Browning (17. tammikuuta 1837 Lontoo – 6. lokakuuta 1923 Rooma) oli englantilainen kirjailija, historioitsija ja akateemikko.
Oscar syntyi kauppias William Shipton Browningin perheeseen. Hän opiskeli Eton Collegessa William Johnson Coryn oppilaana ja myöhemmin Cambridgen yliopiston King's Collegessa. Vuonna 1868 homoseksuaalista Browningista tuli Simeon Solomonin rakastaja. Browning opetti entisessä koulussaan Etonissa viidentoista vuoden ajan, kunnes tuli erotetuksi, koska hänellä oli ollut suhde miespuoliseen oppilaaseen George Curzoniin.
Tämän jälkeen hän muutti King's Collegeen, jossa häntä arvostettiin älykkönä. Käytyään Intiassa sen uuden varakuninkaan ja entisen oppilaansa George Curzonin kutsusta hän palasi Cambridgeen, jonka yliopistosta hän sai paikan historian luennoitsijana. Hänestä tuli ajan myötä merkittävä henkilö yliopistopiireissä ja hän toimi useissa luottamustehtävissä. 1908 hän jätti Cambridgen ja jäi eläkkeelle Bexhill-on-Seaan. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä syksyllä 1914 hän oli matkalla Italiassa, jonne hän päätti myös jäädä. Hän kuoli Roomassa 86-vuotiaana. 
Suuri osa hänen papereistaan ja kirjeenvaihdostaan katosi hänen kuoltuaan. Katoamisen taustalla epäillään ollun Hugo Worthamin, joka oli Browningin veljenpoika ja hänen perunkirjoittajansa. Wortham olisi vienyt paperit kirjoittaakseen sedästään elämäkerran Victorian Eton and Cambridge: being the life and times of Oscar Browning.
Mirin

Mirin (味醂) on makeaa kellertävää alkoholipitoista nestettä, jolla on tärkeä osa maustamisessa japanilaisessa ruoanlaitossa. Mirin valmistetaan riisistä ja alkoholista, ja valmistukseen käytetään hiivasientä Aspergillus oryzae. Sen alkoholipitoisuus on alkujaan ollut yleensä noin 14 %, mutta alkoholisääntelyn vuoksi myynnissä olevassa mirinissä on alkoholia yleensä vain hiven.
Miriniä käytetään usein paistetun kalan maustamiseen. Sitä on runsaasti myös muissa japanilaisissa resepteissä, kuten teriyakissa. Sitä voi käyttää sokerin sijasta, mutta sitä on käytettävä varoen, sillä maku on melko voimakas.
Azzedine Doukha

Maajoukkueura

Doukha pelasi ensimmäisen maaottelunsa Algerialle 12. marraskuuta 2011 Tunisiaa vastaan.
Doukha kilpaili Brasilian MM-kisojen 2014 kolmosmaalivahdin paikasta Cédric Si Mohamedn kanssa, mutta jäi lopulta joukkueen ulkopuolelle.
Doukha on pelannut 12 maaottelua. Hän kuului Afrikan-mestaruuden 2019 voittaneeseen joukkueeseen.
Cha-cha

Cha-cha on 4-jakoiseen musiikkiin alun perin mambosta kehittynyt tanssi. Se yleistyi 1950-luvulla, jolloin sitä kutsuttiin "triplamamboksi". Nimitys muuttui myöhemmiin cha-cha-cha:ksi, joka tulee tanssin perusrytmille luonteenomaisesta synkooppiaskeleesta (nel-et-yks).
Tanssia aloitettaessa pari kuuntelee musiikista voimakkaimman iskun (ykkösen), jolla otetaan ensimmäinen askel, seuraavat kahdella painotetulla iskulla. Joiden jälkeen CHA/CHA.
Cha-cha on kilpatanssi ja se lasketaan kuuluvaksi latinalaistansseihin. Viime vuosina se on kasvattanut suosiotaan myös lavatanssina. Cha chan nimi tullee siitä, kun ihmiset tanssivat ulkoilmaravintoloissa chachaata ja hiekan murusten jäädessä kenkien ja lattian väliin niistä lähti ääni cha-cha-cha, josta tanssi sai nimen. Cha cha chan kuvioita on esim. time step, New york, Käden ali ja perus askel
Bragança (hallitsijasuku)

Bragança eli Braganza on portugalilainen hallitsijasuku, joka hallitsi Portugalin kuningaskuntaa vuosina 1640–1853 ja Brasilian keisarikuntaa vuosina 1822–1889. Myös vuosien 1853–1910 Portugalin hallitsijat lasketaan yleensä osaksi samaa dynastiaa, vaikka he kuuluivat varsinaisesti Saksi-Coburg-Gothan sukuun.

Historia

Suvun nimi tulee Bragançan alueella sijaitsevasta keskiaikaisesta Bragançan linnasta. Suvun kantaisä oli Portugalin kuningas Juhana I:n aviottomaksi pojaksi arveltu Alfonso (Afonso, k. 1461), jolle kuningas Alfonso V antoi vuonna 1442 Bragançan herttuan arvon. Kun Portugali vuonna 1640 uudelleenitsenäistyi Espanjasta, hänen jälkeläisensä, Bragançan kahdeksas herttua João valittiin kuninkaaksi nimellä Juhana IV. Bragançan herttua oli tämän jälkeen Portugalin kruununperijälle kuulunut arvo. Kun Portugalin siirtomaa Brasilia julistautui itsenäiseksi vuonna 1822, sen ensimmäiseksi keisariksi valittiin kuningas Juhana VI:n vanhin poika Pedro I, joka isänsä kuoltua vuonna 1826 luovutti Portugalin kruunun tyttärelleen Maria II:lle. Brasilian valtaistuimen hän luovutti vuonna 1831 alaikäiselle pojalleen Pedro II:lle. Pedro II syöstiin vallasta vuonna 1889 ja hänen kuollessaan vuonna 1891 suvun brasilialainen haara sammui mieslinjalta. Brasilialaisen sukuhaaran viimeinen edustaja oli vuonna 1921 maanpaossa kuollut prinsessa Isabella.
Portugalissa suvun viimeinen hallitsija oli vuonna 1853 kuollut Maria II. Sen jälkeen Portugalia hallitsivat Maria II:n jälkeläiset Pietari V (1853–1861), Ludvig I (1861–1889), Kaarle I (1889–1908) ja Emanuel II (1908–1910), jotka kuuluivat hänen aviomiehensä Ferdinand II:n edustamaan Saksi-Coburg-Gotha-sukuun, mutta jotka lasketaan usein osaksi samaa Bragançan dynastiaa. Vuonna 1910 vallankumouksella syrjäytetty Emanuel II oli Ferdinand II:sta alkaneen Bragança-Saksi-Coburg-Gothan suvun viimeinen edustaja. Varsinainen Bragançan suku jatkui vielä Maria II:n sedän, vuonna 1834 syrjäytetyn vallananastajakuningas Mikaelin (Don Miguel) jälkeläisistä, jotka ovat käyttäneet Bragançan herttuan arvoa.
Suvun nykyinen päämies on kuningas Mikaelin pojanpojanpoika Duarte Pio de Bragança (s. 1945).
Château d’Yquem

Château d'Yquem on ranskalainen Premier Cru Supérieur -viini Sauternesin alueelta Gravesista, eteläisestä Bordeaux'sta. Vuonna 1855 suoritetussa Bordeaux'n viinien virallisessa luokittelussa Château d'Yquem oli ainoa Sauternesin viini, jolle myönnettiin Premier Cru Supérieur -luokitus. Château d'Yquem on LVMH:n tytäryhtiö.
Château d'Yquem on jalohomeisista Sémillon- sekä Sauvignon Blanc -lajikkeista sekoitussuhteella 80/20 tehty makea valkoviini, jonka sokeripitoisuus on vuosikerrasta riippuen noin 140 grammaa litraa kohti. Sitä pidetään yhtenä maailman parhaista viineistä, mikä heijastuu myös tuotteen hintaan. Esimerkiksi puolikas pullo vuoden 1995 Château d'Yquemia maksoi syksyllä 2007 Alkossa 134,20 euroa, vuonna 2014 maksoi pullo vuosikerran 2007 viiniä 671,30€. Alkon kuvauksen mukaan viini on täyteläisen tasapainoinen, viipyvä ja herkullisen hapokas.
Tuotanto on keskimäärin 65 000 pullollista vuodessa. Jos sato jää huonolaatuiseksi, Château d'Yquem -vuosikerta jätetään kokonaan väliin. 1900-luvun aikana näin kävi yhdeksän kertaa.
Vuonna 2006 Lontoossa myytiin 1,5 miljoonalla dollarilla Château d'Yquem -lajitelma, joka sisälsi pullollisen kaikkia 135:tä aikavälillä 1860–2003 tuotettua vuosikertaa. Tämä on kaikkien aikojen suurimpia yksittäisestä viinivertikaalista maksettuja hintoja. Lajitelma sisälsi myös yhdeksän tyhjää vuosikertapulloa, millä haluttiin tähdentää, että huonoina vuosina viiniä ei tuoteta ollenkaan.

Käyttö kauneudenhoitoon

Vuonna 2006 LVMH-konserniin kuuluvat Dior ja Château d'Yquem suunnittelivat L'Or de Vie -nimisen ikääntymistä ehkäisevän kasvovoiteen. Voiteeseen on uutettu Château d'Yquemin Sauvignon Blanc -lajikkeen köynnösten mahlasta molekyylejä, joilla väitetään olevan hapettumista ehkäiseviä ominaisuuksia ja myös vaikututusta ihosolujen uusiutumiseen. Voiteesta on kahta eri versiota, La Crème ja L'Extrait. Hintataso on erittäin korkea, esimerkiksi 50 millilitran pakkaus La Crèmea maksoi joulukuussa 2007 yli 400 euroa.