google/wiki40b huggingface dataset:
Star Trek III: Spockin paluu

Juoni

Enterprise on palannut Maahan pahasti vaurioituneena ja tuskin korjauskelpoisena; Kirk ja muut selvinneet määrätään uusiin tehtäviin. Raportissa paljastuu, että Genesis-prosessin tuloksena on syntynyt uusi jatkuvasti kehittyvä elämänmuoto planeetalla, jonka luona reaktio tapahtui.
Tohtori McCoy alkaa nähdä painajaisia Spockista; nyt selviää että Spockin katra eli jonkinlainen kaksoiskappale hänen sielustaan oli jäänyt tohtorin aivoihin. Kirk päättää uhmata ylempää tahoa, ja minimivahvuudella he varastavat ramman Enterprisen sekä sabotoivat takaa-ajoon pystyvät alukset. He saapuvat Genesis-planeetalle, jossa odottaa uudentyyppisellä verholaitteella varustettu klingonialus.
Genesistä kehittänyt Kirkin poika paljastaa nyt, että he olivat joutuneet kehityksessä umpikujaan ja murtaneet sen käyttämällä laitteessa outomateriaa. Tästä johtui uuden planeetan epävakaisuus. Enterprise vaurioituu klingonien tulituksessa kohtalokkaasti, ja miehistö vetäytyy osittain planeetalle, josta löytyy nuori, nopeasti kasvava ja kehittyvä Spock. Klingonit surmaavat Kirkin pojan. Monimutkaisen juonittelun jälkeen osa klingoneista päätyy Enterpriseen, jonka itsetuho on käynnissä. Vanha Enterprise tuhoutuu räjähtämällä ja syöksymällä sen jälkeen planeetan ilmakehään. Enterprisen väki puolestaan pääsee lopulta klingonien alukseen.
Klingonialus ohjataan nyt Vulkanukselle, jossa sikäläiset tiedemiehet ja lääketieteen asiantuntijat avustavat alkuperäisen katran siirtämisessä McCoysta Spockin uuteen ruumiiseen.
Schwerbelastungskörper

Schwerbelastungskörper (vapaasti suom. raskaskuorma-antura) on 14 metriä korkea ja läpimitaltaan 21 metriä umpinainen betonista valettu sylinteri, joka sijaitsee Berliinissä lähellä Tempelhofin entistä lentoasemaa General-Pape-Straßen varrella lähellä Loewenhardtdammin risteystä. Lisäksi se ulottuu maan alla hieman kapeampana 18 metrin syvyyteen.
Schwerbelastungskörperin tekivät ranskalaiset sotavangit syksyllä 1941 Adolf Hitlerin arkkitehdin Albert Speerin käskystä.

Tarkoitus

Valoksen tarkoituksena oli mitata, kuinka hyvin Berliinin alueen maapohja kestäisi Hitlerin suunnitteleman riemukaaren ja muiden valtavien rakennusten painoa. 
Sylinterin sallituksi enimmäisvajoamaksi oli määritelty 6 cm. Vuonna 1944 tehdyissä mittauksissa sylinteri oli kuitenkin vajonnut 11–18 cm. Hitler oli tästä tuloksesta huolimatta sitä mieltä, että riemukaari ja muut tulevaan Welthauptstadt Germaniaan kaavaillut rakennukset oli mahdollista rakentaa. Koska Saksan tappio toisessa maailmansodassa oli tuolloin jo lähellä, niiden rakentamista ei ehditty aloittaa.

Kohtalo

Saksan antauduttua liittoutuneiden miehitysviranomaiset halusivat hävittää maasta kaikki natsiaikakauteen liittyvät monumentit ja muut rakennelmat, ja myös Schwerbelastungskörper oli määrä purkaa räjäyttämällä. Niin ei kuitenkaan voitu tehdä lähistön asuinrakennusten vuoksi, ja se jäi paikalleen sammaloitumaan.
Vuonna 1995 betonimöhkäle sai muistomerkin statuksen, ja se on entistetty. Se on ainoa jäljellä oleva Hitlerin Germanian rakennelma.
Nykyään Schwebelastungskörperiä suojaa korkea teräksinen verkkoaita ja möhkäle on avoinna yleisölle rajoitetusti.
Zamboangan niemimaa

Zamboangan niemimaa (filipinoksi Tangway ng Kasambuwangaan) on yksi Filippiinien hallinnollisista alueista. Se sijaitsee Mindanaon saaren länsiosassa ja tunnettiin ennen nimellä Länsi-Mindanao. Hallintoalue muodostuu Zamboanga del Norten, Zamboanga del Surin ja Zamboanga Sibugayn provinsseista sekä Zamboangan ja Isabelan kaupungeista. Zamboangan niemimaa asukasluku on 3 629 783 (vuonna 2015) ja kokonaispinta-ala on 16 823 neliökilometriä.
Bắc Giang (maakunta)

Bắc Giang on  maakunta Vietnamin koillisosassa, Đông Bắcin alueella. Sen pääkaupunki on Bắc Giang. Huhtikuussa 2009 maakunnassa oli noin 1,5 miljoonaa asukasta.
Maakunnassa asuu etnisten vietnamilaisten lisäksi  vähemmistöjä kuten tàyt, nùngit ja hoat. Siellä jharjoitetaan maa- ja metsätaloutta ja kasvatetaan hedelmiä kuten litsejä ja ananaksia.
Kurjat kuppilat UK

Kurjat kuppilat UK (alkuperäiseltä nimeltä Ramsay's Kitchen Nightmares) oli brittiläinen ruoanlaittoon keskittyvä tositelevisio-ohjelma, jonka pääosassa oli Gordon Ramsay. Sarjasta on tehty myös yhdysvaltalainen tv-ohjelma Kurjat kuppilat (Kitchen Nightmares).
Ohjelmassa huonosti menestyvät ravintolat pyytävät Ramsayn apuun korjaamaan erilaisia ravintolan ongelmia kuten yhteistyön puutetta tai ruoan heikkoa tasoa. Sarjan avausjakso esitettiin brittiläisellä Channel 4-kanavalla 27. huhtikuuta 2004. Sarjaa tehtiin seitsemän tuotantokautta (mukaan luettu Ramsay's Costa Del Nightmares), ja Ramsay ilmoitti lopettavansa ohjelman tekemisen kesäkuussa 2014.

Vastaanotto

The Observer -sanomalehden kriitikko Lorna Martin kuvaili ohjelmaa seuraavasti: "Kurjat kuppilat on pakko katsoa - paljon jännitystä, tunteita ja viihdettä." Slate -aikakauslehden kriitikko Sarah Dickerman puolestaan oli arvostelussaan vakuuttunut ohjelman "taloudellisesta todellisuuskuvauksesta" ja kirjoitti seuraavasti: "Ohjelmassa on jotakin sellaista tuoreutta, mikä ei lupaa mitään pääsylippua (plastiikkakirurgiaa, miljoonan dollarin rahasummaa tai Richard Bransonin työpaikkaa), vaan sen sijaan tarjoaa toivoa ravintolan omistajille - jos he todella haluavat uudistua - johtaa muutamassa kuukaudessa tasoihin menevään taloudelliseen tilanteeseen.
Ohjelma nimettiin parhaaksi ohjelmaksi (engl. Best Feature) vuosien 2005 ja 2008 BAFTA-palkintojenjakotilaisuuksissa. Lisäksi ohjelma sai vuonna 2006 kansainvälisen Emmy-palkinnon.

Oikeuskäsittely

Kesäkuussa 2006 Gordon Ramsay voitti oikeuskäsittelyn koskien Evening Standard -sanomalehden uutisartikkelia, jonka mukaan ensimmäisen jakson ravintolan olosuhteet olisi lavastettu, ja sai korvauksena 75 000 £.
Diffuusiotensorikuvaus

Diffuusiotensorikuvaus (engl. Diffusion tensor imaging, DTI) on magneettikuvaukseen perustuva kuvantamismenetelmä, jonka avulla mitataan veden lämpöliikettä kudoksessa. Menetelmällä voidaan visualisoida esimerkiksi aivojen valkean aineen ratoja kolmiulotteisesti, sillä vesi diffundoituu hermosäiekimpuissa paremmin ratojen suuntaisesti kuin kohtisuoraan niitä vastaan. Diffuusiotensorikuvauksen etuna on sen sensitiivisyys havaita muutoksia esimerkiksi aivoinfarktialueilla. Aikaisemmin vastaavanlaista tietoa hermoratojen kulusta on saatu vain kuolemanjälkeisillä anatomisilla tutkimuksilla.
HMS Draken (Dra)

Palveluskäyttö

Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1982 ja se romutettiin seuraavana vuonna Landskronassa.
Karula

Entinen kunta

Sen asukasluku oli 1 006 (1.1.2012), pinta-ala 229,9 neliökilometriä ja asukastiheys 4,5 asukasta neliökilometrillä.

Väestö

Vuonna 2011 Karulan kunnassa oli 902 asukasta, joista 828 (91,8 %) oli virolaisia, 48 (5,3 %) venäläisiä ja 24 (2,7 %) muita kansallisuuksia.
Piccalilli

Piccalilli, suomeksi myös pikkalilli, on kasvissäilyke, jota suositaan etenkin Englannissa ja Yhdysvalloissa. Se on alun perin brittiläinen versio intialaisista maustevihanneksista.
Oxford English Dictionaryn mukaan nimi juontaa juurensa 1700-luvulta ("paco-lilla", "pickle lila" jne.) ja nykyinen kirjoitusasu on 1700- ja 1800-lukujen taitteesta.

Englantilainen piccalilli

Englantilaisessa piccalillissä on karkeasti paloiteltuja vihanneksia, joista kukkakaali, sipuli ja cocktailkurkku ovat välttämättömiä, säilöttynä sinapilla ja kurkumalla maustettuun kastikkeeseen. Sitä valmistetaan sekä kotona että teollisesti.
Piccalilli on perinteinen kylmien liharuokien, kuten kinkun ja aladobin sekä kovien juustojen lisäke. Se on usein osa Ploughman's lunch -annosta.

Amerikkalainen piccalilli

Amerikkalainen versio piccalillistä maistuu selvästi makealta. Itärannikolla se valmistetaan karkeasti pilkotuista paprikoista, vihreistä tomaateista ja sipulista. Keskilännessä piccalilli on usein hienommaksi pilkottua ja sisältää runsaasti cocktailkurkkuja; se muistuttaakin enemmän suomalaista kurkkusalaattia.
Ihmissalakuljetus

Ihmissalakuljetus Suomessa

Keskusrikospoliisi arvioi lokakuussa 2015, että esitutkintaan oli tulossa vuonna 2015 yli 200 tapausta, joissa epäiltiin laittoman maahantulon järjestämistä Suomeen. Viime vuosina tapauksia on ollut vuosittain 100–150. Keskusrikospoliisin mukaan syynä oli se, että Suomeen pyrki vuonna 2015 ennennäkemättömän paljon turvapaikanhakijoita. Miltei kaikki Suomeen salakuljetettavat hakevat maasta turvapaikkaa. Syksyllä 2015 enemmistö tapauksista oli edelleen Suomenlahden merivartiostolla, mutta rikosilmoituksia tehtiin ympäri maata. KRP keskittyy vain järjestäytyneiden rikollisryhmien tutkimiseen, lisäksi tapauksia tutkivat Rajavartiolaitos ja poliisilaitokset. 
Tyypillinen salakuljettajille maksettu summa on 5 000–10 000 euroa tai dollaria. Salakuljetettavat rahoittavat matkan pitkäaikaisilla säästöillä, myymällä omaisuutensa, mutta toisinaan myös länsimaissa asuvat sukulaiset osallistuvat matkan kustannuksiin.
Kern River (kaasuputki)

Kern River on 2 702 km pitkä maakaasuputki, joka kulkee Wyomingista Bakersfieldiin, Kaliforniaan. Se palvelee pienempiä paikallisia kaasun jakelijoita, voimaloita ja raskasta teollisuutta Utahissa, Nevadassa, Arizonassa ja Kaliforniassa. Suurin osa maakaasusta tulee Pinedale Anticline -kentästä, Wyomingin Pinedalesta. Putken omistaa Berkshire Hathaway Energyn tytäryhtiö Kern River Gas Transmission Company.
Kaasuputki kuljettaa noin 80% Las Vegasin suuralueen käyttämästä maakaasusta.
Kylpyhuone

Kylpyhuone (lyhenne kh.) on  peseytymiseen tarkoitettu huonetila, jossa on suihkutila tai kylpyamme. Lisäksi kylpyhuoneessa on usein WC-istuin. Kylpyhuone voi olla varustettu myös vaatepesua ja kuivausta varten. Piirustusmerkintänä käytetään lyhennettä KPH.
Pesuhuone on saunan yhteydessä sijaitseva kylpyhuone.
Valerio Zurlini

Valerio Zurlini (19. maaliskuuta 1926 Bologna – 26. lokakuuta 1982 Verona) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Zurlini valmistui juristiksi Rooman yliopistosta ja alkoi tehdä dokumenttielokuvia 1940-luvun lopulla. Hänen ensimmäinen näytelmäelokuvansa oli Vasco Pratolinin romaaniin perustuva Petettyjä tyttöjä (Le ragazze di San Frediano, 1955). Melko lyhyeksi jääneellä urallaan Zurlini ohjasi joukon arvostettuja kirjallisuussovituksia, kuten Venetsian elokuvajuhlien kultaisen leijonan saaneen Cronaca familiaren (1962). Hänet muistetaan parhaiten viimeisestä elokuvastaan Il deserto dei Tartari (1976), joka perustuu Dino Buzzatin samannimiseen romaaniin.
Sauropus androgynus

Ravintoarvo

Katukin lehdet sisältävät jopa 49 % proteiineja. Kuitua niissa on 14–19 %. Niissä on myös A- B- ja C- vitamiineja sekä K-vitamiinia, jota on vain harvoissa kasvikunnan tuotteissa. Katuk sisältää kalsiumia 2,8 %, lisäksi kaliumia, fosforia, magnesiumia ja rautaa. Lehdet ovat tummanvihreitä eli ne sisältävät runsaasti lehtivihreää.
Katuk sisältää papaveriinia, alkaloidia, jota esiintyy myös oopiumunikossa. Tämän vuoksi suurien määrien käyttö voi aiheuttaa sivuvaikutuksia, muun muassa sileiden lihasten lamautumista, joka näkyy erityisesti hengitysvaikeuksina. Katukia on myös käytetty kansanlääkinnässä muun muassa vatsavaivojen, kuorsauksen, yöllisen hampaiden narskutuksen ja erektiohäiriöiden hoidossa. Siitä tehtyä uutetta on myös kokeiltu laihdutusvalmisteena muun muassa Taiwanissa, mutta sen käytöstä luovuttiin, koska korkean papaveriinipitoisuuden havaittiin aiheuttavan vakavia keuhkovaurioita.
Gravity Bone

Pelaaminen

Gravity Bone on ensimmäisen kuvakulman seikkailupeli, joka sijoittuu Nuevos Airesin fiktiiviseen kaupunkiin. Pelaaja pelaa nimeämättömällä vakoojalla, jonka on suoritettava useita tehtäviä pelin kahden tason aikana. Peli kestää noin 20 minuuttia.
M-Klooribentsoehappo

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa m-klooribentsoehappo on väritöntä tai valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee pieniä määriä veteen ja paremmin kuumaan kuin kylmään veteen. Yhdisteen klooriatomi ei korvaudu yhtä helposti muilla ryhmillä kuin m-klooribentsoehapon muissa isomeereissä. Aine ei myöskään hapetu helposti ja dekarboksylaatioreaktiot ovat harvinaisia. m-Klooribentsoehappo on heikko happo ja sen happovakion arvo on 1,5·10⁻⁴ mol/dm³.

Valmistus ja käyttö

m-Klooribentsoehappoa voidaan valmistaa klooraamalla bentsoehappoa, mutta tällöin muodostuu myös muita isomeerejä. Yhdistettä voidaan valmistaa myös m-klooritolueenista joko hapettamalla tai klooraamalla yhdisteen metyyliryhmä ja hydrolysoimalla muodostuva tuote. Neljäs tapa syntetisoida m-klooribentsoehappoa on m-klooribentsyylikloridin hydrolyysi.
m-Klooribentsoehappoa käytetään valmistettaessa muita kemikaaleja esimerkiksi difenyylieettereihin kuuluvia rikkaruohomyrkkyjä, m-anisiinihappoa ja lääkeaineita.
Marjukka Halttunen

Hilkka Marjukka Halttunen (oik. Halttunen-Autiovuori, s. 12. marraskuuta 1942 Helsinki) on suomalainen näyttelijä.
Halttunen toimi Suomen Kansallisteatterin näyttelijänä vuodesta 1973 jääden eläkkeelle vuonna 2009. Ennen Kansallisteatteria hän oli kiinnitettynä näyttelijänä Oulun kaupunginteatterissa ja Tampereen Työväen Teatterissa.
Halttunen on näyttelijäpariskunta Kaarlo Halttusen ja Hilkka Helinän tytär. Hänen sisarensa on käsikirjoittaja Elina Halttunen. Hän oli naimisissa näyttelijä-teatterinjohtaja Esko Roineen kanssa vuosina 1966–1976. Tästä liitosta on kaksi lasta, Sami ja Susanna Roine, joista jälkimmäinen on myös näyttelijä. Marjukka avioitui näyttelijä Pekka Autiovuoren kanssa vuonna 1987.
Juli Kolosov

Juli Mihailovitš Kolosov (ven. Юлий Михайлович Колосов, 18. joulukuuta 1892 Jekaterinburg, Venäjä – 1943) oli venäläinen hyönteistieteilijä.
Kolosov oli jo nuorena kiinnostunut hyönteisistä, joiden tutkimiseen häntä kannusti myös yksi Uralin luonnontieteellisen seuran perustajista Jegor Kler. Kolosov pääsi vuonna 1911 opiskelemaan matematiikan ja fysiikan tiedekuntaan Pietarin yliopistoon, jossa hänen päätutkimuskohteekseen valikoitui entomologia. Ensimmäiset artikkelinsa hän julkaisi vuosina 1914–1915.
Sodanvastaisten puheidensa takia Kolosov kuitenkin pidätettiin ja karkotettiin kaupungista vuonna 1915. Hän muutti siksi Kazaniin ja viimeisteli siellä opintonsa. Vuonna 1917 hän valmistui ja palasi Jekaterinburgiin, jossa hän aloitti työt Uralin valtionyliopistossa. Sen entomologian professoriksi hänet nimettiin vuonna 1924. Tämän lisäksi 1920-luvun lopussa ja 1930-luvun alussa Kolosov työskenteli useissa paikoissa, kuten professorina Valko-Venäjän maatalousakatemiassa. Kolosov tutki Uralin alueen hyönteisfaunaa. Kollegoidensa kanssa hän keräsi mittavan hyönteiskokoelman, joka on talletettuna Jekaterinburgin (silloisen Sverdlovskin) luonnontieteelliseen museoon.
Kolosovia pidettiin erittäin hyvänä luennoijana. Aikalaiset kuvasivat häntä älykkääksi ja sujuvaksi latinan, ranskan ja sakasan puhujaksi. Kolosov hyökkäsi voimakkaasti joitakin tieteilijöitä vastaan, joden hän katsoi esimerkiksi plagioineen töitään. Kenties hankkimiensa vihamiesten ilmiantamana Kolosov pidätettiin vuonna 1937 nimettömän vihjeen perusteella Stalinin vainojen yhteydessä. Pidätyksen jälkeen hänet kuljetettiin vankileireille Kolyma-joelle. Neuvostoliiton sisäministeriön arkistojen mukaan Kolosov kaatui jollakin toisen maailmansodan rintamalla vuonna 1943 ja hänen kunniansa palautettiin kuoleman jälkeen.
Joensuun Palloseura

Historiaa

JoPS:n lajeina ovat olleet jääpallo, pesäpallo (1929), jalkapallo ja verkkopallo (tennis). Jalkapallotoiminnan seura aloitti virallisesti vuonna 1930. Samana vuonna perustettiin Suomen Palloliiton Karjalan piiri. 
JoPS oli 1940-luvulla Pohjois-Karjalan johtava jääpalloseura. Joukkue nousi mestaruussarjaan vuonna 1939 ja pysyi korkeimmalla sarjatasolla aina vuoteen 1949 saakka pääsemättä kuitenkaan kertaakaan mitaleille. Joukkueessa pelasi tuolloin maajoukkueeseenkin noussut maalivahti Kile Viitalahti. Jääpallotoiminnan kohokohtia olivat myös ruotsalaisseuroja vastaan pelatut kansainväliset ystävyysottelut niin Joensuussa kuin Ruotsissakin. 1950-luvun alussa JoPS menetti kaupungin ykkösseuran aseman Joensuun Maila-Pojille ja alkoi panostaa enemmän jalkapalloiluun. 
JoPS hallitsi Pohjois-Karjalan jalkapalloilua aina 1970-luvulle saakka. Joukkue saavutti Palloliiton Joensuun piirin mestaruudet peräkkäin vuosina 1949-1956. Menestys jatkui nousulla Suomensarjaan eli toiseksi korkeimmalle sarjatasolle kaudeksi 1958. Seuraavana vuonna joukkue kuitenkin putosi takaisin maakuntasarjaan. Uudelleen joukkue nousi Suomensarjaan vuonna 1963. Vuoden 1964 kymmenes sija Suomensarjan itälohkossa ei kuitenkaan riittänyt sarjapaikan uusimiseen. Viimeisen kerran JoPS pistäytyi Suomensarjassa vuonna 1968 ”ranskalaisen visiitin” verran. 
Vuoden 1970 sarjajärjestelmän uudistus sijoitti JoPS:n 3. divisioonaan. Joukkue nousi 2. divisioonaan kaudeksi 1973, mutta epäonnistui keräten vain neljä sarjapistettä. Seuran toiminnan hiivuttua JoPS yhdistyi JMP:n kanssa Karpaloksi lokakuussa 1973. JoPS tuli taas piirin toimintaan vuonna 1976 ja pelasi 1980-luvulla 3. divisioonassa. JoPS toimi 1. divisioonaan nousseen Karpalon sisarseurana, mutta molempien toiminta hiipui 1980-luvun loppupuolella Karpalon pudottua ykkösestä aina kolmoseen saakka.
Yli kymmenen vuoden hiljaiselon jälkeen JoPS nousi seuranimenä uudelleen esiin 2000-luvulla, jolloin seuran edustusjoukkue aloitti toimintansa uudelleen. Joukkue on pelannut kolmosta vuodesta 2002 lähtien.
HMS Verulam (1917)

Palvelus

HMS Verulam kuului ensimmäisen maailmansodan lopulla 13. Hävittäjälaivueeseen, jonka johtoaluksena oli HMS Shakespeare. Alus lähti Saksan Avomerilaivaston antautumista seuranneena päivänä 27. joulukuuta 1918 Itämerelle HMS Cardiffin ja neljän muun risteilijän, yhdeksän hävittäjän ja seitsemän miinanraivaajan muodostamassa osastossa, jonka tehtävänä oli tukea Viroa, Liettuaa ja Latviaa hallituksia taistelussa bolševikkeja vastaan.
Matkalla risteilijä HMS Cassandra osui Saarenmaan rannikolla miinaan alkaen upota. Hävittäjät HMS Vendetta ja HMS Westminster pelastivat uppoavan aluksen miehistön. HMS Cassandran miehistö piti toimittaa takaisin Rosythiin, jolloin Liepājan edustalla vedenalaiseen hylkyyn osunut HMS Calypso ja toisiinsa törmänneet HMS Westminster ja HMS Verulam määrättiin tehtävään.
HMS Verulam liitettiin 13. Hävittäjälaivueesta muodostettuun 2. Hävittäjälaivueeseen ja se palasi helmikuussa 1919 Itämerelle Cowanin laivasto-osastossa. Alus tuhoutui 4. syyskuuta 1919 vastaisena yönä osuttuaan brittien laskemaan miinaan lähellä Seiskaria Suomenlahdella. Aluksen upotessa sai surmansa 29 miehistönjäsentä.
Britannian hallitus lahjoitti aluksen sekä sen sisaraluksen HMS Vittorian Suomen hallitukselle. Pelastustoimia aloitettaessa 1925 todettiin, että laivojen korjaaminen ei olisi taloudellisesti mielekästä.
Superkavitaatio

Superkavitaatio on ilmiö, jossa veden alla suurella nopeudella liikkuva kappale muodostaa ympärilleen vesihöyryn täyttämän tilan. Tämä kaviteetti tai kupla vähentää veden alla liikkuvaan kappaleen liikevastusta, sillä kappale kulkee käytännössä kaasumaisessa väliaineessa, eikä nestemäisessä ja väliaineen viskositeetista johtuva kitkavastus alenee. Superkavitaatio johtuu siitä, että osa liikkuvan kappaleen kineettisestä energiasta muuttuu kitkavastuksen johdosta lämpöenergiaksi ja höyrystää veden kappaleen etummaisessa kosketuspisteessä. Superkavitaation saavuttamiseksi ilman apulaitteita on ylitettävä kappaleen muodolle ominainen ominaisnopeus. Superkavitaatiotilan voi saavuttaa helpommin, jos vesi höyrystetään lisäksi jollakin muulla apulaitteella, esimerkiksi kuumalla kärjellä tai kaasusuuttimella.

Asetekniikka

Neuvostoliitossa kehitettiin vuonna 1977 ensimmäinen superkavitaatiota hyödyntävä ase: VA-111 Škval -torpedo (käytetään myös termiä vedenalainen ohjus). Tämä torpedo kulkee veden alla noin 100 m/s, mutta ei ole ohjattavissa. VA-111 esiteltiin 1999 Abu Dhabissa asemessuilla. Torpedo on ollut ainoa olemassa oleva julkistettu ilmiötä hyödyntävä ase. Škvalia on myöhemmin jatkokehitetty lisäämällä torpedoon muun muassa kauko-ohjausominaisuus. Škval voidaan varustaa myös ydintaistelukärjellä. Sen alkuperäinen pääkäyttökohde oli torjua suuria pinta-aluksia, kuten taisteluristeilijöitä ja lentotukialuksia.
VA-111 ammutaan 533 mm torpedoputkesta 50 solmun nopeudella, jonka jälkeen sen rakettimoottori kiihdyttää torpedon 200 solmun nopeuteen.
Olavi Runolinna

Erkki Olavi Runolinna (23. tammikuuta 1906 Halikko – 1. maaliskuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen ekonomi ja Lapuan liikkeen kannattaja, joka murhasi Minna Craucherin ampumalla hänet tämän kotona Helsingissä 8. maaliskuuta 1932.
Olavi Runolinnan vanhemmat olivat Kaarlo Waldemar Runolinna (aik. Rosenborg, 1877–1927) ja Olga Maria Isaksson (1877–1954). Hänen veljiään olivat Lapuan liikkeessä toiminut Aarne Runolinna ja tekniikan tohtori ja professori Urmas Runolinna. 
Veljensä Aarnen yrityksessä työskennellyt Olavi Runolinna oli äkkijyrkkä lapualainen, jota vaivasivat fyysiset ja ilmeisesti myös mielenterveydelliset ongelmat. Mäntsälän kapinan aikaan hän oli ”seikkaillut” pistoolin kanssa Hämeenlinnassa ja Riihimäellä, muttei osallistunut itse kapinaan. Hän alkoi talvella 1931–1932 eräiden muiden tavoin epäillä Minna Craucherin lojaaliutta Lapuan liikkeelle. Helmikuussa Craucher oli uhannut hänelle ”vaihtavansa puolta” ja vuoti Mäntsälän kapinan aikana lehdistölle (suurelta osin keksimiään) paljastustietoja liikkeen organisaatiosta ja kapinan valmistelusta. Runolinna päätti murhata Craucherin, jotta tämä ei aiheuttaisi enempää vahinkoa liikkeelle. Hän sopi tapaamisen Craucherin kanssa tämän omassa asunnossa 8. maaliskuuta, jossa keskustelun jälkeen ampui uhriaan kahdesti niskaan. Runolinna tuomittiin marraskuussa 1932 täyttä ymmärrystä vaille ollen tehdystä murhasta seitsemäksi vuodeksi kuritushuoneeseen. Poliisin murhatutkimuksessa epäiltynä oli myös K. M. Wallenius.
Lapuan liikkeen kulissien takana liikkui monenlaisia henkilöitä, jotka halusivat käyttää liikettä omiin tarkoitusperiinsä. Helsingissä toimi Runolinnan johtama radikaali ryhmä, joka uneksi fasistisesta yhteiskunnasta. Ryhmää johti direktorio, johon kuuluivat lisäksi kenraali Hannes Ignatius ja majuri Ragnar Gröning. Ryhmä oli varsin pieni eikä sillä ollut mitään mahdollisuuksia ja asian paljastuttua viranomaiset eivät edes syyttäneet Runolinnaa vallankaappauksen suunnittelusta, vaan ainoastaan murhasta.
Olavi Runolinna oli 1950-luvun lopulla Göteborgin ja Boråsin suomalaisten helluntaiseurakuntien johtajana. Smyrnan Suomalaisen Helluntairyhmän johtajaksi hänet valittiin 23. helmikuuta 1957. Jouduttuaan hoitamaan kahden seurakunnan asioita, hän jätti tehtävän 13. joulukuuta 1958.
Shinzō Kōroki

Jalkapallomaajoukkue

Hän edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 2008-2011.
Virttamonlammi

Maantietoa

Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Valuma-alue jaettiin neljännessä jakovaiheessa Kortejärven–Rutajärven alueeseen, johon järvi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 114,1 metriä meren pinnan yläpuolella. Se sijaitsee 30 metriä korkealle kohoavan kalliomäen juurella soistuneen metsäalueella. Siihen laskee neljä ojaa ja sen laskuoja lähtee luoteeseen. Kun laskuoja, jonka nimi on Virttamonoja, on alittanut valtatien 9, jatkaa se vielä pari kilometriä Rutajärven Virttamonlahteen. Laskuojalla tulee sillä matkalla 14,5 metriä pudotusta. Lampi on 200 metriä pitkä, 50 metriä leveä ja sen pinta-ala on 0,9 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä ja rantasuolle on rakennettu kaksi rakennusta, joille ei johda tietä. kauempana sijaitsevaan vapaa-ajan asunnolle tulee metsätie kauempaa.
Pahan jäljillä

Juoni

Sarjan ensimmäinen tuotantokausi keskittyy entisen FBI-agentin Ryan Hardyn (Kevin Bacon) yritykseen saada vankilasta paennut sarjamurhaaja Joe Carroll (James Purefoy) takaisin telkien taakse. Vankilassa ollessaan Carroll on koonnut internetin välityksellä ympärilleen samanmielisiä seuraajia, jotka tappavat ihmisiä. Tämän tappajakultin avulla Carroll pyrkii kirjoittamaan uutta tositapahtumiin perustuvaa romaniaan, jonka huipennukseksi hän saisi entisen vaimonsa Claire Matthewsin (Natalie Zea) ja poikansa Joeyn (Kyle Catlett) takaisin, ja agentti Hardy saisi surmansa.
Toisella kaudella kaupunkiin on syntynyt uusi kultti, jonka johdossa on Lily Gray (Connie Nielsen) kaksospoikiensa (Sam Underwood) kanssa. Oman kuolemansa lavastanut Carroll joutuu tulemaan ulos piilostaan.