google/wiki40b huggingface dataset:
Lamminpään hautausmaa

Lamminpään hautausmaa sijaitsee Tampereen länsiosassa Lamminpään kaupunginosassa Ylöjärven rajan tuntumassa lähellä Haukiluoman kaupunginosaa.  Hautausmaa vihittiin käyttöön lokakuussa 1939, sen pinta-ala on noin 27,5 hehtaaria.  Lamminpään hautausmaata sanotaan myös Saarikorven hautausmaaksi, koska hautausmaa perustettiin Saarikorven torpan maille.

Rakennukset ja rakenteet

Hautausmaan ensimmäinen siunauskappelirakennus on arkkitehti Bertel Strömmerin piirtämä, ja se vihittiin käyttöön joulukuussa 1940. Nykyään rakennuksessa toimii seurakuntakoti Rauhanportti. Arkkitehtitoimisto Laiho, Pulkkinen & Raunion suunnittelema uusi siunauskappeli otettiin käyttöön marraskuussa 1990. Rakennuksen yhteydessä on krematorio. Sama arkkitehtitoimisto on suunnitellut myös Lamminpään hautausmaan laajennusosan. 
Hautausmaalla on myös muistolehto ja sankarihauta, jonka muistomerkin on suunnitellut Bertel Strömmer vuonna 1947.
Kuvanlukeminen

Kuvanlukijoilta edellytettävä kuvanlukutarkkuus

Käytännössä päädytään siihen, että linjatiheydellä 80 linjaa/cm, mitä käytetään syväpainokoneissa ja erittäin erottelukykyissä arkkipainokoneissa, on skannaustarkkuuden oltava 600 pistettä tuumalle, jotta kuvankäsittelyyn haluttu suurehko varmuuskerroin sekä suurennokset esimerkiksi yhden koon yli suurennuskertoimella kaksi (A6 ⇒ A4, A5 ⇒ A3, A4 ⇒ A2) voidaan tehdä.
Suurehkojen kuvien lukeminen tietokoneen kuvatiedostoksi vaatii erittäin paljon muistitilaa, ja tiedostosta tulee suurikokoinen, jolloin niiden arkistoiminen suurina määrinä vaatii huomattavasti muistitilaa.
Muumilaakso (animaatiosarja)

Toinen tuotantokausi

Myös sarjan toinen tuotantokausi koostuu 13 jaksosta. Uusi tuotantokausi esitetään Ylellä alkuvuodesta 2020.

Sarjan musiikki

Sarjan musiikin ovat säveltäneet suomalaiset säveltäjät Pekka Kuusisto ja Samuli Kosminen. Kuusiston isä, Ilkka Kuusisto, on säveltänyt musiikin Muumiooppera esitykseen Tove Janssonin kanssa vuonna 1974.
Syyskuussa 2018 ilmoitettiin, että Gutsy Animations teki sopimuksen Sony Musicin kanssa, jossa monet artistit laulasivat kappaleen jokaiselle jaksolle. Lista musiikeista julkistettiin 25. tammikuuta 2019.

Vastaanotto

Muumilaakso on saanut Suomessa enimmäkseen lämpimän vastaanoton, ja YLE:n mukaan jo pelkästään ensimmäisen jakson on nähnyt 1. maaliskuuta 2019 mennessä peräti 1,38 miljoonaa katsojaa.
Sarja on saanut osakseen myös polemiikkia, etunenässä monilta 1990-luvulla lapsuuttaan eläneiltä ja Muumilaakson tarinoiden parissa varttuneilta, jotka moittivat uutta sarjaa huonommaksi. Iltalehden toimittaja Mari Pudas kritisoikin näitä "90-luvun lapsia" ja syyttää heitä "Muumien omimisesta".
Juha Björninen

Juha Pauli Björninen (s. 16. tammikuuta 1954 Karhula) on suomalainen tuottaja ja kitaristi. Hän on työskennellyt useiden artistien kanssa, joiden joukossa ovat muun muassa Kirka, Laura Voutilainen, Jari Sillanpää ja Bablo, sekä soittanut muun muassa Jukka Gustavsonin, Piirpauken, Vesa-Matti Loirin ja Pekka Pohjola Groupin kanssa. Levytyksiä hän on tehnyt vuodesta 1971 alkaen. Björninen on tehnyt yhteistyötä Kassu Halosen kanssa yli 20 vuotta ja toiminut studiokitaristina vuodesta 1975 lähtien. Hän on yksi Suomen eniten levyttäneistä muusikoista, joka on Gramexin tilastojen mukaan mukana 4 254:llä suomalaisella levytyksellä (2008). Luku ei todennäköisesti sisällä kaikkia pienten levy-yhtiöiden julkaisuja.
Björninen perusti vuonna 1995 Hip-O-Deli Oy -nimisen levyjen tuotantoyhtiön. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke 2015. Vuonna 2018 Björninen soittaa viidessä eri yhtyeessä, joista kolme on Kotkassa. Yksi näistä yhtyeistä on etnojazzia soittava Tuigu.
Seppo Välisalo

Seppo Ilmari Välisalo (s. 4. syyskuuta 1937 Jämijärvi) on suomalainen kunnallismies, joka toimi  Lahden kaupunginjohtajana. 
Seppo Välisalo syntyi maanviljelijä Ilmari Välisalon ja emäntä Hilma Matilda Konkarikosken perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1962 on Irene Orvokki Ohraluoma. Ylioppilaaksi Välisalo tuli 1959 ja valmistui sosionomiksi 1966 ja yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi 1970. Hän toimi Pirkkalan kunnansihteerinä 1966–1968, Keijärven sairaalan talouspäällikkönä 1969–1972, Tampereen kaupunginsihteerinä 1973–1976 ja apulaiskaupunginjohtajana 1977–1979. Lahden kaupunginjohtajaksi Välisalo tuli 1980.
Välisalo edisti Lahden tunnettavuutta urheilukaupunkina Salpausselän kisastadionin rakennushankkeita kehittämällä. Hänen aikanaan todettiin, ettei Lahdella ole pienteollisuustontteja, minkä vuoksi ostettiin silloisen 4-tien varrelta Nikulan tila tonteiksi.  Tunnettavuuden saavuttamiseksi tehtiin mainoskampanja, missä Lahti tavaramerkitettiin Lahti the Business Cityksi. Tämä johti myös kaupunginorkesterin nimittämiseen Business Orchestraksi, mistä kuitenkin luovuttiin ja se nimettiin kulttuurisemmin Sinfonia Lahdeksi. The Business City -kampanjalla saatiin entisen 4-tien varrella olevia teollisuustontteja kaupaksi ja yksi Lahden kehitystä hidastanut pullonkaula poistetuksi. 
Maaliskuussa 1994 Välisalo neuvotteli Pietarin kaupunginjohtaja Anatoli Sobtšakin ja apulaiskaupunginjohtaja Vladimir Putinin kanssa elinkeinoelämän ja matkailun yhteistyöstä. Lahden kaupunginhallitus myönsi Välisalolle 1.11.1995 Lahti-mitalin numero 30 ja Lahti-seuran hallitus valitsi hänet vuoden lahtelaiseksi 1996. 
Kaupunginjohtajuutensa jälkeen Välisalo jatkoi konsulttina, joka tutki mm. hiihtoputkien toteuttamismahdollisuuksia.
Michał Heller

'Michał Kazimierz Heller’ (s. 12. maaliskuuta 1936 Tarnów) on puolalainen filosofi, joka vihittiin vuonna 1959 katoliseksi papiksi. Hän sai vuonna 2008 Templeton-palkinnon työstään tieteen ja uskonnon välisissä suhteissa. Hän on luonut huomattavan akateemisen uran. Hän toimii nykyisin teoreettisen fysiikan, kosmologian ja tieteenfilosofian professorina Krakovan Paavillisessa teologian akatemiassa.
Heller opiskeli seminaarissa ja Lublinin katolisessa yliopistossa.
Korkeanalanen

Maantietoa

Järven pinta-ala on 25 hehtaaria, se on 1,1 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 3,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Pianakkaojan valuma-alueeseen (14.228) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 85,5 metriä mpy.
UKP

UKP on vuonna 1983 perustettu kaukalopallon erikoisseura Raumalta. Seuran virallinen nimi on Uturan kaukalopalloilijat ry, mistä myös lyhenne UKP tulee. UKP pelasi kauteen 2009–2010 Kaukalopalloliigassa, yhteensä 18. kautta pääsarjassa. Silti seura ei kertaakaan selviytynyt mitaleille vaan paras sijoitus oli neljäs, joka on tullut neljä kertaa. Liigan maratontaulukossa seura on toisena.
Joukkueella ei tällä hetkellä ole mitään toimintaa pelaajien ja rahoituksen puutteen vuoksi. 
Joukkue pelaa kotiottelunsa Äijänsuon harjoitushallissa.
Lev Nikolajevitš Koroljov

Lev Nikolajevitš Koroljov (myös Korolev, ven. Лев Николаевич Королёв; 6. syyskuuta 1926 – 5. tammikuuta 2016) oli venäläinen / neuvostoliittolainen matemaatikko, tiedemies, akateemikko sekä Venäjän tiedeakatemian jäsen.

Elämänura

Korolev syntyi 6. syyskuuta 1926 Podolskin kaupungissa Moskovan lähistöllä. Vuonna 1943 hän meni opiskelemaan Moskovan valtionyliopiston mekaniikan ja matematiikan tiedekuntaan. Vuosina 1944–1945 Korolev oli armeijan palveluksessa ja osallistui Länsi-Ukrainan, Romanian, Unkarin, Itävallan ja Tšekkoslovakian vapauttamiseen. Vuonna 1947 hän palasi yliopistoon jatkamaan opiskeluitaan. Yliopistosta hän valmistui erinomaisin tuloksin vuonna 1952. 
Vuosina 1953–1975 Korolev työskenteli tarkan mekaniikan ja tietotekniikan instituutissa akateemikko Sergei Aleksejevits Lebedevin johdolla. Hän oli mukana kehittämässä ensimmäisiä Neuvostoliiton BESM-luokan tietokoneita. Vuonna 1967 Korolevin johdolla  kehitettiin käyttöjärjestelmä "Manager-68" ja tietokone BESM-6, joka oli ensimmäinen Neuvostoliiton moniohjelmoitava käyttöjärjestelmän supertietokone. Lisäksi järjestelmä tuki dynaamisen muistin jakoa rinnakkaistoimintaan ja lähtölaitteisiin. Nämä tutkimukset vaikuttivat suuresti edelleen järjestelmän ohjelmoinnin kehittämiseen Neuvostoliitossa. Tämä tutkimus auttoi Neuvostoliiton Sojuz-Apollo avaruuslentojen suorittamista.
To Beast or Not to Beast

Albumin musiikki

Tyyliltään albumin musiikki on raskaampaa kuin yhdelläkään aikaisemmalla Lordi-albumilla. 
Levyn päätösraita ”SCG6: Otus' Butcher Clinic” sisältää Lordin Pariisin keikalla vuonna 2010 taltioidun Otuksen rumpusoolon kunnianosoituksena yhtyeen edesmenneelle rumpalille Tonmi "Otus" Lillmanille. 
Mr. Lordi kommentoi uutta albumia seuraavasti: 
»Tästä levystä voi todellakin sanoa, että tiemme on vienyt vastoinkäymisten kautta voittoon. Uuden kokoonpanon myötä bändi sai uutta, freshiä otetta ja energistä kulmaa, mikä välittyi levytysprosessiin ja uuteen levyyn.»
Springfield (Illinois)

Asukkaat

Kaupungin asukkaista 72 prosenttia on valkoisia, 19,8 prosenttia mustia ja 2,65 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 6,27 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 97,9 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 38,6 vuotta.
Jill St. John

Jill St. John, oik. Jill Arlyn Oppenheim (s. 19. elokuuta 1940) on yhdysvaltalainen näyttelijä.  Hän on näytellyt muun muassa Bond-tyttöä James Bond -elokuvassa Timantit ovat ikuisia.  1960-1980-luvulla hän näytteli useissa televisiosarjoissa ja -elokuvissa. Hänen puolisonsa on vuodesta 1990 ollut näyttelijä Robert Wagner.
That’s the Way of the World

Singlet

Albumilta on julkaistu ainakin single Shining Star / "Yearnin' Learnin'" (CBS 3137). Arviossa Earth, Wind & Firen kerrotaan menestyneen USA:ssa ja olevan suurimpia ehdokkaita War-yhtyeen menestyksen perijäksi. Yhtye on arvioijan mielestä parempi kuin Ohio Players tai Kool & The Gang. Sävellyspuoli tuntuu kuitenkin olevan heikoilla, joten singlen yleiskuva jää mitättömäksi.

Cover-versiot

Kappaleesta "Reasons" on levyttänyt "kankean mutta kuuntelukelpoisen" version soul-yhtye The Manhattans vuoden 1976 nimikkoalbumillaan (CBS 81513).
Erfurtin ohjelma

Erfurtin ohjelma on Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen vuonna 1891 Erfurtissa käyttöönsä hyväksymä puolueohjelma. Ohjelman kirjoitti Karl Kautsky apunaan ohjelmakomitea, johon kuului muun muassa Eduard Bernstein. Tavoitteena oli luoda ”Sosialidemokraattinen katekismus” ja tapahtuneen historian valossa teoksesta sellainen syntyikin.
Ohjelma jakaantui kahteen osaan: periaatteelliseen ja käytännölliseen. Edellisessä käsitellään sosiaalidemokratian päämääriä ja jälkimmäisessä puolueen (nyky-)yhteiskunnalle vaatimuksia päämäärien saavuttamiseksi. Ohjelman periaatteellinen osa alkaa pikkutuotannon puolustuksella, toisin sanoen sellaisen käsityöläisyyden ja yrittämisen puolustamisella, jossa työntekijä omistaa itse työ- ja tuotantovälineensä. Ohjelman mukaan
»Työn vapauden häviö on välittömässä yhteydessä pikkuteollisuuden häviön kanssa. Sitä eivät hävitä sosiaalidemokraatit, vaan suurteollisuuden lakkaamaton kehitys. Juuri ne, jotka pitävät pahinta melua työn vapauden välttämättömyydestä, kapitalistit, juuri ne edistävät tehokkaimmin sen häviämistä.»
Tavoitteena ei kuitenkaan ollut jonkun tietyn luokan etujen ajaminen, vaan luokkavallan ja luokkien poistaminen ja samanlaisten oikeuksien ja velvollisuuksien antaminen kaikille syntyperään tai sukupuoleen katsomatta.
Suomeksi Erfurtin ohjelman periaatteellinen osuus ilmestyi ensimmäisen kerran jo 1899 J. K. Karin suomentamana. Teoksesta on otettu useita painoksia; teoksen uusittu laitos ilmestyi 1974 Tammen kustantamana.
Suomen Sosialidemokraattinen Puolue otti ohjelman käytännöllisen osan vaatimukset melkein sellaisenaan ensimmäiseksi puolueohjelmakseen Forssan puoluekokouksessa 1903. Myös monien muiden maiden sosiaalidemokraattiset puolueet omaksuivat ohjelman ohjenuorakseen.
Ingo Maurer

Ingo Maurer (12. toukokuuta 1932 Reichenau – 21. lokakuuta 2019) oli saksalainen teollinen muotoilija, joka on erikoistunut kokeellisten valaisinten suunnitteluun.
Maurer syntyi kalastajan poikana Etelä-Saksan Bodenjärvessä sijaitsevalla Reichenaun saarella. Hän toimi aluksi latojana Konstanzissa, ja kiinnostui sitä myötä graafisesta suunnittelusta, jota opiskeli Münchenissä 1954–1958. Vuosina 1960-1963 hän asui Yhdysvalloissa ja teki töitä graafisena suunnittelijana, kunnes perusti oman Design M -yrityksen ja alkoi suunnitella valaisimia. Yksi ensimmäisistä, tyyliteltyä hehkulamppua muistuttava Bulb-pöytävalaisin (1966), hyväksyttiin Museum of Modern Artin kokoelmiin New Yorkiin.
Halogeenilamppujen yleistyessä 1980-luvulla Maurer kehitti minimalistisen, matalajännitevalaisimen Ya Ya Ho, joka koostuu kahdesta huoneen seinästä seinään viritetystä paljaasta sähköjohtimesta ja niistä riippuvista, vapaasti siirreltävistä ja suunnattavista halogeenivalaisimista. Tämä maailman ensimmäinen ”vaijerihalogeeni” sai lukemattomia jäljitelmiä.
Muita Maurerin tunnettuja valaisimia ovat rikkoutuvien astioiden räjähdystä muistuttava Porca Miseria, siivekäs hehkulamppu Lucellino ja paperisista muistilapuista varjostimensa muodostava Zettel’z.
Vuonna 1989 Ingo Maurer esitteli Cartier-säätiön näyttelyssä Pariisin lähellä ensi kertaa ei-kaupallisia valaisinteoksiaan. Tätä seurasi samanlaisia näyttelyitä Münchenissä 1992, Amsterdamin Stedelijk-museossa 1993. Vuonna 2002 Vitra-yhtiön designmuseo organisoi Maurerin tuotannosta kiertonäyttelyn, joka oli esillä Euroopan lisäksi Japanissa. Vuonna 2007 Cooper Hewitt -museo teki Maurer-näyttelyn New Yorkiin, jonne Maurer oli avannut oman näyttelytilan 1999. Vuonna 2009 hän perusti suuremman näyttelytilan kotikaupunkiinsa Müncheniin.
Olavi Laisaari

Olavi Laisaari (28. toukokuuta 1907 Forssa – 26. joulukuuta 1982) oli suomalainen arkkitehti, joka toimi pisimpään Turun ja Lahden asemakaava-arkkitehtina ja vaikutti merkittävästi monien muidenkin suomalaiskaupunkien kaavoitukseen.

Henkilöhistoria ja ammattiura

Laisaaren vanhemmat olivat metsänhoitaja Walter Gustaf Lindholm ja Selma Elisabet Lindholm. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1934 oli arkkitehti Elsi Tuulikki Thesleff, toinen vuodesta 1946 Maila Inkeri Nykänen ja kolmas vuodesta 1956 Aili Kaissalo. Laisaari kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta yhteiskoulusta vuonna 1928 ja valmistui Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosastolta 1934. Tekniikan lisensiaatin tutkinnon Laisaari suoritti 1964 ja vuonna 1969 hän väitteli tekniikan tohtoriksi. Vuosina 1935–1937 Laisaari toimi apulaisjohtajana maatalousministeriön asutusasiainosaston rakennustoimistossa. Viipurin kaupungin asemakaava-arkkitehtina hän työskenteli Otto-Iivari Meurmanin jälkeen vuosina 1937–1940 ja 1942–1945.
Vuonna 1945 Laisaari siirtyi asemakaava-arkkitehdiksi Lahteen ja 1948 hänet valittiin kaupungin asemakaava-arkkitehdiksi Turkuun, ja hän hoiti virkaa vuoteen 1960 asti. Turun asemakaava-arkkitehtina hän toi Turkuun myös puutarha- ja metsäkaupunkiajatusta. Esimerkiksi Vasaramäkeen Hautausmaantien eteläpuolelle Olavi Laisaari suunnitteli 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa puutarhakaupunkimaisesti 3-4-kerroksisia lamelli- ja pistetaloja. Taiteilija Osmo Laine piti vuoden 1961 lopulla tätä Laisaaren suunnittelemaa niin sanottua Vasarakallion asuntoaluetta Turun uusista asuntoalueista parhaana.
Vuonna 1954 Laisaari hahmotteli Turun keskustaan kahta lentokenttää ja kolmea helikopteriterminaalia, koska ennusti lentoliikenteen syrjättävän junat ja bussit. 1950-luvulla Laisaaren johdolla syntyivät yleiskaavat myös muun muassa Hyvinkäälle, Saloon ja Poriin. Vuosina 1965–1970 Laisaari toimi jälleen Lahden asemakaavapäällikkönä. Oma arkkitehtitoimisto hänellä oli vuosina 1935-1965.
Laisaarta kuvataan intomieliseksi funktionalistiksi ja amerikkalaistyyppisen "autokaupungin" puolestapuhujaksi.
Ulf Mikael Smeds

Ulf Mikael Smeds (s. 24. syyskuuta 1973) on Maksuturva-yhtiöiden (Maksuturva Group Oy ja Maksuturva ICT Services Oy) perustaja sekä toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen.
Koulutukseltaan Smeds on kauppatieteiden maisteri (1999). Vuonna 2006 hän aloitti jatko-opinnot ja ryhtyi työstämään väitöskirjaa Aalto-yliopistossa (Helsingin Kauppakorkeakoulu) kuluttajien suhtautumisesta verkkomaksamisen turvallisuuteen. Väitöskirja jäi kesken Maksuturva-yhtiöiden perustamisen takia. Ennen Maksuturva-yhtiöiden perustamista Smeds työskenteli OP (finanssiryhmä) palveluksessa vuosina 1999–2008 erikoisalueena ottolainaus ja maksuliike. Maksuturva Group Oy (entiseltä nimeltään Suomen Maksuturva Oy) toimii Finanssivalvonnan alaisena rekisteröitynä maksulaitoksena ja sille on myönnetty kansainvälisten korttiyhtiöiden PCI DSS -turvallisuussertifikaatti.
Smeds toimi vuosina 2011–2014 Suomen Elektronisen Kaupankäynnin yhdistyksen (ECF:n) hallituksen jäsenenä ja myöhemmin puheenjohtajana. Vuonna 1996 toimintansa aloittanut ECF sulautui vuonna 2014 Verkkoteollisuus ry:hyn.
Smeds on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Iivar Launis

Iivar Rudolf Launis (oik. Lindfors; 30. heinäkuuta 1884 Tampere – 26. marraskuuta 1967 Pieksämäki) oli suomalainen yleisurheilija, joka harrasti muun muassa korkeus- ja seiväshyppyä sekä kymmenottelua. Hän voitti korkeuden ja kymmenottelun Suomen mestaruudet vuonna 1907 järjestetyissä kaikkien aikojen ensimmäisissä yleisurheilun SM-kilpailuissa Tampereella. Seiväshypyssä Launis sijoittui toiseksi. Samana vuonna hän teki myös ensimmäisen noteeratun korkeushypyn Suomen ennätyksen 172 cm. Hän piti ennätystä nimissään vuoteen 1909, kunnes Arvo Laine rikkoi sen. Tampereen Yritystä edustanut Launis oli varsinaiselta ammatiltaan palomies, joka myöhemmin työskenteli puhelinteknikkona.
Demjansk

Historia

Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1406 nimellä Demon (Deman, Demjan). Vuonna 1824 siitä tuli kaupunki ja Demjanskin kihlakunnan keskus. Pääelinkeinona oli maatalous, ja vuonna 1927 Demjansk alennettiin kyläksi. Samana vuonna siitä tuli piirikeskus. Toisen maailmansodan aikana 1941–1943 Demjansk oli saksalaisten miehittämä ja seudulla käytiin ankaria taisteluja (Demjanskin motti). Vuonna 1960 Demjansk sai kaupunkimaisen taajaman statuksen.

Muuta

Demjanskista on maantieyhteydet Staraja Russaan, Valdaihin ja Marjovoon. Lähin rautatieasema on 41 kilometrin päässä sijaitseva Lytškovo. Tärkeimmät elinkeinot ovat kunnallis- ja sosiaalipalvelut (22,1 %), kauppa (15,2 %) ja terveydenhuolto (13,7 %). Teollisuusyrityksiä on kaksi: elintarviketehdas Demjanski pištšekombinat ja rakennustarvikkeita valmistava Stroidetal.
Taajama koostuu etupäässä puisista omakotitaloista (71,5 % asuinpinta-alasta) sekä matalista tiili- ja elementtitaloista (25,2 %). Asuinmukavuus on heikko. Vesijohtoverkko kattaa 40,9 % asuinpinta-alasta, keskuslämmitys 16,7 % ja viemäriverkko 14,6 %. Palveluihin kuuluu kolme lastentarhaa, keskikoulu, taide- ja urheilukoulut, lasten luomistyön keskus, kulttuuri- ja nuorisotalot, kirjasto, säästökassa, kaksi postikonttoria, yleinen sauna ja piirisairaala.
Demjanskissa on useita muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Nähtävyyksiin kuuluvat 1800-luvulta ja 1900-luvun alusta peräisin olevat zemstvon, kihlakunnankassan ja lukion rakennukset, vankila, tsasouna ja Smetaninan talo sekä toisen maailmansodan muistomerkit.
Turkintammi

Ulkonäkö

Turkintammi kasvaa yleensä 20–30 metriä korkeaksi, joskus korkeammaksikin. Sen latvus on nuorena kartiomainen ja vanhemmiten leveä. Runko kasvaa läpimitaltaan noin kaksimetriseksi. Lehdet ovat 5–12 senttimetriä pitkiä ja 3–5 senttimetriä leveitä. Ne ovat pariliuskaisia. Syvän loven erottamia tylppiä liuskoja on 5–9 paria. Lehtiruoti on 5–20 millimetriä pitkä.
Hedekukinnot ovat 5–6 senttimetriä pitkiä riippuvia norkkoja. Norkot ovat aluksi kirkkaanpunaisia ja muuttuvat myöhemmin keltaruskeiksi. Kukinta tapahtuu kesäkuussa. Hedelmä on tammenterho. Se kasvaa enimmillään noin kolme senttimetriä pitkäksi. Terho on kärjestään terävä ja noin kaksi kolmasosaa kehdon ympäröimä. Terhon kehto on paksujen sukasmaisten suomujen peittämä. Terhot kypsyvät toisena vuonnaan.

Levinneisyys

Turkintammi kasvaa laajalla alueella Etelä- ja Kaakkois-Euroopassa ja Lähi-Idässä 50 metristä 2 200 metriin vuoristoissa. Se sietää hyvin karua, alkalista maata.
Kymenlaakson Sähkö

Kymenlaakson Sähkö Oy on 1918 perustettu sähkölaitos, jonka sähkönjakelun toimilupa-alue ulottuu Hämeenlinnan kaupungin Lammilta Virolahdelle Etelä-Suomessa. Perustamiskokous pidettiin 30. lokakuuta 1918 Lahdessa rautatiehotellilla.
Mukana perustamisessa olivat  Kymi, Orimattila, Sippola, Virolahti, Vehkalahti, Elimäki, Lapinjärvi, Pyhtää, Miehikkälä, Ruotsinpyhtää, Anjala, Artjärvi, Askola, Liljendal, Myrskylä ja Pukkila edustettuina. Melko varhain perustamisen jälkeen yhtiöön tulivat mukaan Hamina ja Pernaja.
Kymi kuuluu nykyisin Kotkaan, Anjala, Elimäki ja Sippola Kouvolaan, Vehkalahti Haminaan, Liljendal, Pernaja j ja Ruotsinpyhtää Loviisaan, Artjärvi Orimattilaan.
1919 alkoi yhtiön sähköverkko toimia. 1920 Kymenlaakson Sähkö saa toimitilat Loviisasta. 1921 yhtiöön tulee kuntien lisäksi myös yksityisiä osakkaita. Viimeinen yksityinen osakas luopui omistuksestaan 1954. 
2015 Kymenlaakson Sähkö perusti verkonasennusyhtiö Kyvera Oy:n, joka yhdistettiin 2016 Kymenlaakson Sähkön, Lappeenrannan Energian ja Suur-Savon Sähkön Elvera Oy:öön. Elveralle tuli hoidettavakseen 13 104 km pitkä sähköverkko, minä keskijänniteverkosta on kaapeloitu 17%. Samana vuonna valmistui 33. sähköasema Lapinjärvelle. Muuntamoita on 4752. 
2017 Kotkan kaupunki möi sähkölaitoksensa osakkeet Kymenlaakson Sähkölle 70 miljoonalla eurolla.
Luther Blissett

Luther Loide Blissett (s. 1. helmikuuta 1958) on Jamaikalla syntynyt englantilainen jalkapalloilija ja valmentaja. Blissett pelasi urallaan kärkipelaajana muun muassa Wafordissa ja AC Milanissa.
Blissett oli ensimmäisiä mustia pelaajia, jotka edustivat Englannin maajoukkuetta. Hän teki heti toisessa maaottelussaan hattutempun, mutta ei onnistunut sen jälkeen tekemään maaliakaan muissa pelaamissaan maaotteluissa.

Pelaajaura

Vuosien 1975 ja 1983 välillä Blissett pelasi Watfodissa yhteensä 245 ottelua, tehden näissä 95 maalia. Kaudella 1982–1983 Watford sijoittui Englannin 1. divisioonassa toiseksi ja Blissett voitti maalikuninkuuden 27:llä maalilla.
Vuonna 1983 Blissett siirtyi Italiaan, AC Milanin riveihin. Legendan mukaan Milan olisi oikeasti kiinnostunut samaan aikaan Watfordissa pelanneesta John Barnesista, mutta olisikin vahingossa hankkinut Blissettin. Milanissa hän pelasi vain yhden kauden, tehden viisi maalia 30:ssä ottelussa.
Milanista Blissett palasi takaisin Watfordiin, jossa pelasi aina vuoteen 1988 saakka, tehden 44 maalia 127:ssä ottelussa. Tämän jälkeen Blissett siirtyi kolmeksi kaudeksi Bournemouthiin, mutta palasi sieltä vielä kerran Watfordin riveihin. Uransa loppupuolella Blissett pelasi lyhyet jaksot West Bromwich Albionissa, Buryssa, Mansfieldissa, Southportissa sekä Derry Cityssä.

Valmentajaura

Blissett lopetti pelaamisen vuonna 1994 ja siirtyi helmikuussa 1996 Watfordiin Graham Taylorin apuvalmentajaksi. Blissett joutui kuitenkin jättämään seuran vuonna 2001, kun Taylorin korvaaja, Chelseasta potkut saanut Gianluca Vialli, toi mukanaan omat avustajansa.
Huhtikuussa 2002 Blissett siirtyi York Cityyn valmennustehtäviin. Helmikuussa 2006 hänet nimitettiin Englannin kahdeksanneksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavan Chestam Unitedin manageriksi.