google/wiki40b huggingface dataset:
Yhdysvaltain 5. laivasto

Historia

Numeroidut laivastot perustettiin 15. maaliskuuta 1943, jolloin Tyynenmeren laivasto jaettiin eteläisestä Tyynestämerestä vastaavaan 3. laivastoon ja keski-Tyynenmeren alueen 5. laivastoon. Keskisen Tyynenmeren operaatioiden alkaessa kesällä 1943 komentajaksi tuli vara-amiraali Raymond Spruance. Eteläisen Tyynenmeren operaatioiden laantuessa 3. ja 5. laivasto sulautettiin yhdeksi organisaatioksi, josta käytettiin eri nimiä riippuen siitä komensiko sitä Spruance vai 3. laivaston komentaja vara-amiraali William F. Halsey. Toisen amiraalin komentaessa laivastoa toinen oli maalla suunnittelemassa tulevia operaatioita.
5. laivaston merkittävimmät operaatiot olivat Okinawan valtaus, Mariaanien operaatio, Filippiinienmeren taistelu ja Iwo Jiman operaatiot. 26. maaliskuuta 1945 7. laivasto otti haltuunsa 5. laivaston kaluston ja vastuualueen. Spruance jätti komentajan asemansa 8. marraskuuta 1945. Laivasto lakkautettiin tammikuussa 1947.
Ennen ensimmäistä Persianlahden sotaa 1990–1991 Persianlahden alue oli USCENTCOMin Lähi-idän komentajan vastuulla (COMMIDEASTFOR). Sotaa varten Japanissa sijaitsevan 7. laivaston vastuualuetta laajennettiin käsittämään myös Persianlahti. Heinäkuussa 1995 päätettiin perustaa USCENTCOMin alaisuuteen oma laivasto-osasto ja 5. laivasto aktivoitiin täyttämään tämä tehtävä. Sen päämajaksi tuli Manama Bahrainissa.
Alussa 5. laivaston vahvuuteen kuului lentotukialusryhmä ja maihinnousualusryhmä, pinta-aluksia, sukellusveneitä ja partiokoneita. Sen vahvuus oli suurimmillaan 2003, jolloin 5. laivastoon kuului viisi lentotukialusryhmää, kuusi maihinnousualusta ja niiden ilmaelementit ja 30 Kuninkaallisen laivaston alusta.
Sardarapatin taistelu

Tausta

Armenia oli jäänyt kahden turkkilaisen valtion väliin Turkin–Armenian sodassa. Lännessä Turkki oli vallannut läntisen Armenian Kars mukaan luettuna ja idässä Azerbaidžan havitteli Armenian eteläosia. Armenian johtoon nousi Aram Manukian, joka oli johtanut Vanin taistelua.

Taistelu

Turkkilaiset alkoivat edetä kohti Jerevania 21. toukokuuta 10 000 sotilaan voimin, joiden tukena oli vielä noin 1 000 miehen kurdeista muodostettu nostoväen joukko. Armenialaisia johti Movses Silikian, jolla oli komennossaan 6 000 armenialaista. Itse taistelu käytiin Sardarapatin erämaassa. Armenialaiset jättivät pienen joukon voimistaan turkkilaisten tielle käymään äänekästä harhautustaistelua. Samaan aikaan he lähetivät kaksi joukkuetta tekemään kiertoliikettä turkkilaisten sivustoihin. Taistelu alkoi aamulla 23. toukokuuta ja armenialaisten onnistui yllättää turkkilaiset. Armenialaiset olivat saaneet paikalle omaa tykistöään, jolla ammuttiin puolen tunnin aikana 480 laukausta. Turkkilaisten rivit menivät sekaisin ja heidän etenemisensä pysähtyi. Iltapäivällä käytiin päätaistelu, jossa kuoli 3 500 turkkilaista ja 1 500 armenialaista. Turkkilaiset kääntyivät pakoon ja heitä ajettiin Gjumrin lähistölle saakka, joka oli aiemmin menetetty turkkilaisille. Armenialaisten eteneminen pysähtyi 26. toukokuuta, kun tieto Tiflissä solmitusta rauhansopimuksesta saavutti heidät.

Lopputulos

Tiflin neuvotteluissa Turkki lupasi armenialaisille 100 kertaa 100 kilometriä suuren alueen. Kun tieto voitosta saapui neuvotteluihin, turkkilaiset olivat valmiita 19% korotukseen maa-alueeseen. Rauhansopimus solmittiin 4. kesäkuuta 1918. Sopimus velvoitti Armeniaa sallimaan Turkin joukkojen läpikulun ja takasi Armenian alueen muslimeille täydet oikeudet ja vapaudet. Sardarapatin taistelusta tuli armenialaisten keskuudessa myytti.
Drive-in-teatteri

Drive-in-teatteri on elokuvateatteri, jossa on suuri ulkona oleva valkokangas ja iso pysäköintialue autoille. Teatterissa ihmiset pystyvät katsomaan elokuvia omista autoistaan. Drive-in-teattereiden elokuvaesitykset ovat yleensä iltaisin tai öisin, jolloin on tarpeeksi pimeää, jotta katsojat voivat nähdä valkokankaan kuvan kunnolla.
Alkujaan ääni esitettiin kaiuttimista valkokankaan vierestä, ja tämän jälkeen yksittäisistä kaiuttimista, jotka jokainen katsoja pystyi siirtämään autoonsa ikkunan kautta. Kaiutinjärjestelmät korvasi matalatehoinen radiolähetys, jonka katsojat pystyivät kuulemaan autoradioidensa kautta.
Kolmen kuningaskunnan kronikka

Kolmen kuningaskunnan kronikka (kiin. 三国志, pinyin: Sānguó zhì) on kiinalainen historiallinen tekstilähde, joka kertoo Kolmen kuningaskunnan ajasta eli vuosista 189-280. Sen kirjoitti Chen Shou 200-luvulla. Teokseen on koottu yhteen kolmen kilpailevan kuningaskunnan, Wein, Shu Hanin ja Wun historia. Historiateoksessa on 65 osaa: 30 Weistä, 15 Shusta ja 20 Wusta. Jokainen osa koostuu yhdestä tai useammasta merkkihenkilön elämäkerrasta.
Kronikka oli perustana viihteellisemmälle ja suositummalle kaunokirjalliselle teokselle Sanguo yanyi "Kolmen kuningaskunnan kertomus", joka on eräs Kiinan kirjallisuuden tunnetuimmista teoksista. Sen kirjoittajaksi nimetään Luo Guanzhong, joka eli noin 1300-luvulla.
Bryan Hopkins

Pelaajaura

Hopkins pelasi high school -koripalloa Lincolnissa samassa joukkueessa Chris Boshin kanssa. Joukkue ei hävinnyt kauden aikana kertaakaan. Yliopistossa Hopkins edusti SMU:ta vuosina 2002–2006. Yliopiston jälkeen Hopkins siirtyi pelaamaan Eurooppaan, Ukrainan pääsarjaan. Seuraavalla kaudella hän siirtyi belgialaiseen Liège Basketiin. Viisi kautta, vuodet 2008–2013, Hopkins edusti belgialaista Antwerp Giantsia, joka pelasi maan pääsarjan lisäksi EuroChallengea. EuroChallenge-kaudella 2012–2013 Hopkins teki sarjan yhden ottelun ennätyksekseen 42 pistettä, ja samalla kierroksella hänet valittiin kierroksen pelaajaksi. Kauden 2013–2014 Hopkins aloitti Israelin pääsarjassa, ja siirtyi kesken kauden Kreikan pääsarjaan. Syksyn 2014 Hopkins oli pelaamatta lapsensa syntymän johdosta. Tammikuussa 2015 hän siirtyi suomalaiseen Tampereen Pyrintöön. Try-out-jakson jälkeen hänen sopimustaan jatkettiin loppukaudeksi. Pyrintö sai Hopkinsista loppukaudeksi kaipaamaansa heittovoimaa.

Yksityiselämä

Hopkinsin vanhemmat ovat Paula ja Leonard Hopkins. Hänellä on kaksi siskoa ja kaksi veljeä. Veljistä kaksoisveli Ryan pelasi samaan aikaan koripalloa SMU:ssa, ja isoveli Leonard Hopkins oli myös ammattilaiskoripalloilija.
Sirkka Norrlund

Sirkka Norrlund (s. 8. maaliskuuta 1943 Vaasa) on entinen suomalainen pikajuoksija, viisiottelija ja pituushyppääjä. Hän saavutti ulkoradoilla yhteensä 23 Suomen mestaruutta, joista 12 peräkkäistä mestaruutta pika-aitamatkoilla. Norrlund edusti seuratasolla Vaasan Vasamaa.
Norrlund karsiutui Tokion 1964 olympialaisten 80 metrin aitajuoksun alkuerässä. EM-kilpailuihin hän osallistui kolmasti: Budapestissa 1966 hän karsiutui 80 metrin aitojen alkuerissä ja sijoittui viisiottelussa 13:nneksi. Ateenassa 1969 hän pääsi 100 metrin aitajuoksun loppukilpailuun ja sijoittui siinä kahdeksanneksi. Helsingissä 1971 hän karsiutui 100 metrin aitajuoksun välierissä.
Fluoripiihappo

Käyttö

Fluoripiihapon tärkein käyttökohde on alumiinin tuotanto, mihin tarkoitukseen siitä valmistetaan alumiinifluoridia ja kryoliittia. Siitä saadaan sen suoloja heksafluorisilikaatteja neutraloimalla emäksen avulla ja näin voidaan valmistaa esimerkiksi natriumheksafluorisilikaattia. Fluoripiihappo on myös yksi veden fluoraukseen käytettävistä kemikaaleista. Yhdisteellä on myös bakteerien ja sienten kasvun estävää vaikutusta, minkä vuoksi sitä on käytetty puunsuoja-aineena. Muita  käyttökohteita ovat esimerkiksi metallipintojen puhdistus ja kiillotus.
Carmine Gallone

Carmine Gallone (18. syyskuuta 1886 Taggia – 4. huhtikuuta 1973 Frascati) oli italialainen elokuvaohjaaja, joka tunnetaan varsinkin historiallisista ja oopperaelokuvistaan.

Elokuvaura

Näyttelijänä ja näytelmäkirjailijana toiminut Gallone liittyi vuonna 1913 Cinesiin tuoden mukanaan vaimonsa Stanislawa Winaverin, josta tuli Soava Gallonen nimellä yksi mykkäelokuvan suurista tähdistä. Gallonen ensimmäinen ohjaustyö oli La donna nuda (”Alaston nainen”) vuonna 1914. Seuraavina vuosina hän teki joukon hienostuneita komedioita ja melodraamoja muun muassa näyttelijä Lyda Borellin ja käsikirjoittaja Lucio D’Ambran kanssa. 1920-luvun puolivälissä Gallone ohjasi historialliset elokuvat La cavalcata ardente (”Hurja kavalkaadi”, 1925) ja Pompejin viimeiset päivät (Gli ultimi giorni di Pompei, 1926).
Italialaisen elokuvan kriisivuosina Gallone työskenteli muun muassa Ranskassa, jossa hän tutustui René Clairiin ja teki useita Henri-Georges Clouzot’n käsikirjoittamia elokuvia. Vuonna 1936 Gallone palasi Italiaan, jossa hän ohjasi fasistien rahoittaman elokuvan Scipio Africanus, Afrikan valloittaja (1937). Sitä pidetään yleisesti hänen uransa allonpohjana, vaikka se aikanaan saikin Mussolini-palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla. Sen jälkeen Gallone keskittyi tekemään säveltäjäelämäkertoja ja oopperaelokuvia. Yli sata ohjaustyötä käsittäneen uransa lopuksi hän kuvasi peplum-elokuvan Kartago liekeissä (1960) ja kaksi Isä Camillo -elokuvaa.
Butha-Buthen alue

Butha-Buthe on yksi Lesothon kymmenestä hallinnollisesta alueesta. Sen pinta-ala on 1 767 neliökilometriä ja arvioitu asukasluku noin 105 403 (2011).
Alueen pääkaupunki on myös nimeltään Butha-Buthe. Siellä asuu noin yksi kolmastoistaosa koko alueen asukkaista.
Lucretia Mott

Lucretia Coffin Mott (3. tammikuuta 1793, Nantucket, Massachusetts – 11. lokakuuta 1880, Abington, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen kansalaisoikeustaistelija. Hän ajoi muun muassa orjuuden lopettamista ja naisten oikeuksien parantamista. 
Mott syntyi kveekariperheeseen Massachusettsin Nantucketin saarella. Ollessaan 13-vuotias hänet lähetettiin Nine Partners Quaker School -kouluun New Yorkin Dutchess Countyyn, ja myöhemmin hänestä tuli koulun opettaja. Mott kiinnostui naisten oikeuksista huomatessaan, että koulun miespuoliset opettajat saivat kaksi kertaa enemmän palkkaa kuin naisopettajat. Yhdessä suffragetti Elizabeth Cady Stantonin kanssa Mott järjesti Seneca Fallsin naisten konferenssin vuonna 1848. Se oli ensimmäinen Yhdysvalloissa järjestetty naisten oikeuksia käsittelevä konferenssi, ja Seneca Fallsia kutsutaankin usein feminismin syntypaikaksi. Naisten liikkeen lisäksi Mott toimi useissa orjuutta vastustavissa yhdistyksissä. Hän oli naimisissa opettaja James Mottin kanssa, ja he saivat kuusi lasta. Lucretia Mott kuoli keuhkokuumeseen vuonna 1880.
Verkko (romaani)

Vastaanotto

Verkko sai ristiriitaisen vastaanoton. Pohjalaisen Mirjam Silvén kiitteli Hakkaraisen kieltä ja Helsingin Sanomien Antti Majander totesi, että kirja on hyvin kirjoitettu mutta sanottava ei riitä täyttämään sivumäärää. Portin Markku Soikkeli kirjoitti teoksen olevan keskeneräinen. Kirjassa ei näy erityistä historiallista asiantuntemusta eikä sitä voi suositella myöskään spekulatiivisuutensa puolesta. Historiaa kuvataan romaanissa ”siten kuin se olisi vinksahtanut moraalisesti tarkoituksenmukaiselta raiteeltaan” ja historia ”edustaa metafysiikkaa tavalla, joka on kovasti tuttua nationalistisessa retoriikassa”.
Sentrifugi

Linko eli sentrifugi on erottelulaite, jolla nestepitoisesta seoksesta voidaan erottaa eritiheyksiset olomuotoalueet keskipakoisvoiman avulla. Laitteessa eri aineosia sisältävä seos saatetaan voimakkaaseen pyörimisliikkeeseen, jolloin painavimmat aineosat pyrkivät kertymään mahdollisimman etäälle pyörimisakselista. Menetelmää kutsutaan sentrifugoinniksi (linkoaminen) latinankielisen keskipakovoimaa tarkoittavan termin mukaan.

Tieteellinen ja teollinen käyttö

Laboratorioissa linkoja käytetään laajasti eri alueilla, muun muassa lääketieteessä veren osien erotteluun, biologiassa ja biokemiassa erottelemaan eri aineita niiden molekyylimassan mukaan sekä malminäytteiden erotteluun.
Linkoja, joiden pyörimisnopeus on yli 20 000 r/min, nimitetään ultrasentrifugeiksi. Laitteen keksi vuonna 1925 Theodor Svedberg, joka sai keksinnöstä Nobelin kemian palkinnon 1926. Ultrasentrifugi pystyy tuottamaan miljoonakertaisen painovoiman kiihtyvyyden, joka mahdollistaa makromolekyylien kerrostumisen tarkastelun. Ultrasentrifugi toimii joko nestevälitteisen tai paineilmakäyttöisen turbiinin periaatteella.
Gernot Zippe keksi toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliitossa Zippe-tyyppisen lingon, jota voidaan käyttää uraanin U-238 ja U-235 isotooppien erottamiseen. Magneettikentän avulla painavampi U-238 vajoaa ulkoreunalle, ja rikastettu U-235 voidaan kerätä pinnalta.

Käyttö ilmailussa

Suurissa lingoissa pyöritetään myös ihmisiä esimerkiksi sotilaslentäjien tai avaruuslentäjien valinnassa ja heidän G-voimiensa kestokyvyn lisäämiseksi.
Yhdysvaltain ilmavoimilla on tällainen linko Holloman Air Force Base -tukikohdassa, jossa tehdään ilmailulääketieteen tutkimusta.
Miehitettyihin avaruusasemiin on kaavailtu sentrifugimaisia rakenteita, joilla asemalle saataisiin aikaan keinotekoinen painovoima. Toteutus on kuitenkin vielä kaukana.

Käyttö kotitalouksissa

Kotitalouksissa käytössä olevat pyykki- ja mehulingot toimivat samalla periaatteella.
Enigheten

Centrallaget Enigheten oli vuonna 1917 perustettu Suomen ruotsinkielisten meijerien keskusosuuskunta. 1900-luvun alkupuolella se hallitsi yhdessä Valion kanssa 95 prosenttia maitoraaka-aineesta. 
Enighetenin historia alkaa siitä, kun Mejeriförbundet Enigheten perustettiin 1906. Voikauppaa varten kymmenen meijeriä perusti voinvientiosuuskunnan Smörexportlaget Enigheten mbl vuonna 1917. Se toiminta alkoi 1918.
Keskusliike Centrallaget Enigheten m.b.t. syntyi vuonna 1922, kun Smörexportlaget Enigheten ja Österbottens Kreaturslag yhdistyivät.
Centrallaget Enigheten sulautettiin vuonna 1994 yhdessä jäsenyritystensä kanssa Mejeriandelslaget Milkaksi, jonka tuotanto ja markkinointi lopetettiin 2004. Sen jälkeen se on toiminut Valion hankintaosuuskuntana. Milka fuusioitiin Osuuskunta Maitosuomeen 1.5.2014.
Dogondoutchi (departementti)

Dogondoutchi on departementti Nigerin Dosson alueella. Sen pinta-ala on 7 092 neliökilometriä. Asukkaita on 372 473 henkeä (vuonna 2012, väestönlaskenta).
Dogondoutchin departementti sijaitsee Dosson alueen koillisosassa. Se rajoittuu lounaassa Dosson alueen Tibirin, Dosson ja Logan departementteihin, pohjoisessa Tillabérin ja idässä Tahouan alueisiin sekä etelässä Nigeriaan.
Seutu on pinnanmuodostukseltaan etupäässä tasankoa. Luonnonvarainen kasvillisuus on heinä- ja metsäaroa, jossa on metsäsavannin jäänteitä. Pohjoisessa ja idässä on hiekkatasankoja.
Departementin hallinnollinen keskus on Dogondoutchin kaupunki. Samannimisen kaupunkikunnan lisäksi siihen kuuluu viisi maalaiskuntaa: Dankassari, Dogonkiria, Kiéché, Matankari ja Soucoucoutane. Kyliä on yhteensä 1051. Perinteinen hallinto käsittää Aréwan kantonin ja Dogondoutchin fulberyhmän.
Seudun asukkaat ovat etupäässä hausoja, fulbeja ja tuaregeja. Maaseutuväestön osuus on 90,07 %.
Dogondoutchin kautta kulkee päällystetty valtatie RN1. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, lehmänpapu, durra, maapähkinä, maapapu ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, kamelit, aasit, hevoset ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan varsinkin Nigeriaan suuntautuvaa kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.
Butyrofenonit

Butyrofenonit ovat eräs kemiallinen lääkeaineryhmä. Ensimmäiset tähän ryhmään kuuluvat tuotteet, tulivat markkinoille vain vähää, eli joitakin vuosia klooripromatsiinia myöhemmin. Tämän lajin lääkkeillä on ollut lähinnä käyttöä skitsofrenian ja muiden psykoottisten sairauksien hoidossa. Samaten kehitysvammaisia ja autistisia on voitu tähän ryhmään kuuluvilla lääkeaineilla hoitaa. Ehdottomasti tunnetuin ja eniten käytetty butyrofenoni-pohjainen antipsykootti on haloperidoli: Haldol, Haloperin ja Serenase. Se kuuluu, niin kutsutuihin klassillisiin, eli 1. polven tyypillisiin neurolepteihin.

Yleistä

Antipsykoottisessa hoitokäytännössä, ja lääkityskäytössä: usein puhutaan niin kutsutuista pieniannos-neurolepteista. Tämä johtuu siitä, että lääkeaineiden ekvivalenttinen teho tulee määritellä erikseen. Esimerkiksi 8 milligrammaa haloperidolia vuorokaudessa, on suhteellisen runsas annostus. 2 mg haloperidolia vastaa ekvivalenttisena arvona 100 mg klooripromatsiinia.
Tämän lajin lääkeaineryhmän tuotteista, on ollut vain droperidoli yksinomaan anesteettiseen käyttöön ja siten vain sairaalan omaisiin laitosolosuhteisiin tarkoitettu. Hieman myöhempänä kehitettiin kombinaattivalmiste, joka oli soveltuva niin kutsuttuun neuroleptianalgesiaan. Siinä leikattavalle annetaan yhdessä, sekä neuroleptistä lääkettä että analgeettia. Täten aikaan saatava narkoosi aiheuttaa lähes täydellisen tunnottomuuden tilan. 1970-luvulla tätä narkoosin muotoa, suositeltiin etenkin heikkokuntoisille leikkauspotilaille.
Butyrofenoneiden lääkitysvaikutus on jokseenkin fentiatsiineja vastaava. Indikaatiot eli hoitoaiheet sekä sivuvaikutuksetkin myötäilevät nekin fentiatsiineja.
Pharrell Williams

Ura

N.E.R.D:in lisäksi Pharrell on myös luonut soolouraa: vuonna 2003 julkaistiin hänen ensimmäinen singlensä, Frontin', mutta ensimmäisen levynsä, In My Mindin hän julkaisi vasta vuonna 2006. Pharrell on myös yksi harvoista rap-artisteista, joka skeittaa. Hänet tunnetaan myös suurena Star Trek fanina, ja hän nimesi bändinsäkin ohjelman mukaan. Pharrell käyttää usein Star Trekistä tunnettua tervehdystä. Hänet tunnetaan myös "Yessir" lausahduksestaan, jota kuulee monissa hänen kappaleissaan.
Pharrell on kirjoittanut ja tuottanut biisejä lukuisille artisteille kuten esimerkiksi Gwen Stefanille, Snoop Doggille, Britney Spearsille ja Justin Timberlakelle. Pharrellin tekemissä biiseissä on yleensä tiettyjä efektejä, joista huomaa että ne ovat Pharrellin käsialaa kuten omanlainen soundi, joka sisältää yksinkertaisia kasarimaisia biittejä. Hänellä on myös tapana esiintyä tuottamiensa biisien musiikkivideoilla. Pharrell osaa soittaa rumpuja ja pianoa. Hänellä on falsetti ääni. Pharrelilla on myös omat vaatemerkkinsä, Billionaire Boys Club ja Ice Cream, jotka ovat yhteydessä toisiinsa.

Biografia

Pharrell syntyi Virginia Beachilla Virginian osavaltiossa. Hänellä on neljä veljeä: Pharoah Williams III, David Williams, Cato Williams, ja Psolomon Williams.
Pharrell tapasi Chad Hugon seitsemännellä luokalla bändileirillä. 1990-luvulla Pharrell ja Chad perustivat The Neptunesin, johon ottivat mukaansa heidän ystävänsä Shayn ja Mike Etheridgen. He osallistuivat koulunsa kykykilpailuun, jossa Teddy Riley huomasi heidät. Tästä alkoi The Neptunesin menestystarina.
Tampere Maraton

Tampere Maraton on Ratinan, Hatanpään ja Härmälän alueilla Pyhäjärven rannassa Tampereella järjestettävä juoksutapahtuma. Ennen vuotta 2014 juoksu tunnettiin nimellä Varala Maraton. Nykymuodossaan Tampere Maraton on järjestetty vuodesta 2014. Ajankohta on ollut elokuun loppu ja osallistujamäärä n. 1000. Juoksumatkoina ovat maratonin lisäksi puolimaraton, 10 km, maratonviesti 4-henkisille joukkueille sekä minimaraton lapsille. Tapahtuman järjestäjä on Tampereen Maratonklubi (entinen Varalan Maratonklubi). Seura järjestää myös maratonkoulutusta, yhteislenkkejä ja säännöllisiä kuukausimaratoneja.
Tampere Maratonin edeltäjä Varala Maraton oli vuosittain Tampereella 2009-2013 järjestetty juoksutapahtuma. Tapahtuman järjestäjinä toimivat Varalan Maratonklubi ja Varalan Urheiluopisto. Vuonna 2009 Varala Maraton juhlisti urheiluopiston 100-vuotista historiaa. Vuosina 2010-2013 reitti kiersi Pispalan ja Tahmelan maastossa paljolti Pyhäjärven rannan tuntumassa. Osallistujamäärä oli yleensä noin 500.
Lappeenranta Festivals

Lappeenranta Festivals oli rock-henkinen kaupunkifestari, joka järjestettiin Lappeenrannan sataman alueella kuusi kertaa, aina heinäkuussa. Pääasiassa kotimaisia kärkiartisteja 2–5 illan aikana tarjonnut tapahtuma kantoi K-18 -leimaa koko olemassaolonsa ajan. Kohokohta nähtiin vuonna 2004, jolloin LPRF vastasi myös Linnoituksen Yö -tapahtumasta, jossa pääartisteina nähtiin Eppu Normaali, J. Karjalainen sekä toisaalla Kotiteollisuus ja varttuneemmalle väelle Jari Sillanpää. Tuolloinen 40 000 kävijää on edelleen tapahtumaennätys.
Lappeenranta Festivals järjestettiin viimeisen kerran vuonna 2007, jonka jälkeen se käytännössä liitettiin Linnoituksen yö-tapahtumaan. Myös viimeisenä itsenäisenä tapahtumanaan, Lappeenranta Festivals sai lavoille esiintymään nimekkäitä artisteja. Esiintyjiä olivat muun muassa Antti Tuisku, Hanna Pakarinen, Yö,PMMP, Kotiteollisuus ja Zen Café.
Lee Krasner

Elämä

Krasner syntyi Odessasta kotoisin olevaan juutalaiseen siirtolaisperheeseen. Hän oli seitsemänlapsisen perheen kuudes lapsi. Perhe oli muuttanut Yhdysvaltoihin vain yhdeksän kuukautta ennen Lenoren syntymää paetakseen Venäjällä vallinnutta antisemitismiä.
Krasner suuntasi jo nuorena taiteelliselle uralle. Hän päätyi opiskelemaan taidetta Cooper Union -korkeakouluun, jonka jälkeen hän jatkoi opintojaan Art Students League of New Yorkissa ja National Academy of Designissa. Opintojensa aikana hän muutti nimensä Leeksi, joka oli amerikkalaistettu versio hänen venäläisestä syntymänimestään. Samalla hän poisti sukunimestään yhden s-kirjaimen. Tutkintonsa suoritettuaan hän pääsi New Dealiin kuuluneeseen Public Works of Art Project -ohjelmaan, jolla pyrittiin työllistämään taiteilijoita 1930-luvun laman aikana. Myös Jackson Pollock työskenteli samassa ohjelmassa monien muiden ajan merkittävien taiteilijoiden tavoin. Krasner työskenteli ohjelman palkkalistoilla vuosina 1934–1943.
Krasner palasi 1930-luvun lopulla opiskelemaan, tällä kertaa saksalaisen taidemaalarin Hans Hofmannin ohjauksessa. Opinnoissaan hän tutustui muun muassa Pariisin koulukunnan modernistisiin vaikutteisiin. Jakso vaikutti merkittävällä tavalla hänen taiteeseensa, sillä hän hylkäsi naturalistisen maalaustyylin ja siirtyi kohti kubistista tyyliä. Hän saavutti pian mainetta nuoren sukupolven modernistina.

Avioliitto Jackson Pollockin kanssa

Krasner tutustui vuonna 1941 itseään noin kolme vuotta nuorempaan Jackson Pollockiin, jonka töitä oli tuolloin esillä New Yorkissa erään gallerian ryhmänäyttelyssä Krasnerin töiden rinnalla. Pari meni naimisiin vuonna 1945 ja muutti asumaan Springsiin East Hamptoniin. Krasner ja Pollock kehittivät vuosien varrella ammatillisen suhteen, joka oli molempien taiteen kehittymisen kannalta tärkeä. Pollockin alkoholismi ja uskottomuus varjostivat avioliittoa, joka päättyi vuonna 1956 Pollockin kuoltua auto-onnettomuudessa.
Jackson Pollockin maine taiteen supertähtenä ja traagisesti menehtyneenä julkisuuden henkilönä on useimmiten ylittänyt Krasnerin maineen, vaikka Krasnerin arvo itsenäisenä taiteilijana on tunnustettu erityisesti Pollockin kuoleman jälkeen. Krasnerilla on ollut näyttelyitä muun muassa Whitney Museum of American Artissa vuonna 1978 ja Lontoon Whitechapel Galleryssa vuonna 1965. Vain muutama kuukausi hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1984 hänen taiteestaan oli retrospektiivinen näyttely New Yorkin maineikkaassa Museum of Modern Artissa.
Jokamiehen Viikkolehti

Jokamiehen Viikkolehti oli Helsingissä vuosina 1907–1914 ilmestynyt aikakauslehti. Vuosina 1907–1908 sen nimiössä oli pienenä lisäyksenä Jokamiehen – ja joka naisen – Viikkolehti.
Helsingin Kustannusosakeyhtiön julkaisema Jokamiehen Viikkolehti oli laajaa yleisöä tavoitellut perhelehti. Sen taustalla olivat yhtiön johtaja Edvard Lammin-Koskinen ja toimittaja Onni V. Tuisku, jotka tekivät myös Tuulispää-pilalehteä. Jokamiehen Viikkolehden uutta sisältöä olivat muun muassa perheuutiset, tapahtumakalenteri, käsityömallit sekä sävyltään persoonalliset henkilöhaastattelut. Levikkiään nostaakseen lehti järjesti kilpailuja.
Jokamiehen Viikkolehden kustannusoikeudet siirtyivät vuonna 1913 Yrjö Katajalle. Lehden sisältö yksipuolistui ja seuraavana vuonna se myytiin kannattamattomana Aarno A. Nuutiselle ja Lauri Wapaalle, jotka julkaisivat vain muutamia numeroita.