google/wiki40b huggingface dataset:
Puolustusvoimien johtamisjärjestelmäkeskus

Puolustusvoimien johtamisjärjestelmäkeskus (PVJJK) on Suomen puolustusvoimiin kuuluva Pääesikunnan alainen laitos. Sen tehtävänä on luoda eri aselajeille ja puolustushaaroille tarvittavat johtamisedellytykset puolustusvalmiuden kaikissa vaiheissa. Keskus järjestää puolustusvoimien tietotekniset palvelut ja organisoi kyberpuolustusta.
Johtamisjärjestelmäkeskus toimii 18 paikkakunnalla eri puolilla Suomea ja sen palveluksessa on noin 400 työntekijää. Laitoksen Esikunta sijaitsee Jyväskylässä. Esikunnan ohella Johtamisjärjestelmäkeskuksen alle kuuluvat Palveluosasto (Jyväskylä, Mikkeli, Tampere), Kyberosasto (Jyväskylä) ja 1.-5. Verkko-osastot (Turku, Tampere, Mikkeli, Kajaani, Rovaniemi).

Historia

PVJKK:ta edeltäneen Puolustusvoimien tietotekniikkalaitoksen (PvTietoTL) toiminta alkoi 1. tammikuuta 1955, jolloin perustettiin Pääesikunnan tilastotoimisto. Vuoden 1961 alussa siitä muodostettiin Pääesikunnan tietokoneosasto, jonka tehtävänä oli johtaa puolustuslaitoksen tietokonepalvelua. Tietokoneosastosta tuli itsenäinen sotilaslaitos 1. maaliskuuta 1968 nimellä Puolustuslaitoksen tietokonekeskus. Nimi muutettiin vuoden 1974 alussa Puolustusvoimien ATK-laitokseksi, jonka alaisuudessa oli Tietokonetoimisto Luonetjärvellä (TkTsto/PvAtkL). Organisaatiouudistuksessa 1. heinäkuuta 1997 nimeksi palautettiin Puolustusvoimien tietotekniikkalaitos. Siihen liitettiin samana vuonna Elektroniikkakeskuskorjaamon telejaosto ja Keski-Suomen rykmentin Pääkäyttökeskus.
1. tammikuuta 2007 Tietotekniikkalaitos, maanpuolustusalueiden johtamisjärjestelmäosastot ja tietotekniikkakeskukset lakkautettiin ja Puolustusvoimien johtamisjärjestelmäkeskuksen toiminta alkoi. PVJKK:n vuosipäivä on 22. kesäkuuta. Se perustuu puolustusministerin PVJJK:n perustamisesta tekemään päätökseen, joka tehtiin 22.6.2005.
Fami (makeinen)

Fami on 1968 Suomessa myyntiin tullut Fazerin suklaapatukka, jonka myynti lopetettiin väliaikaisesti 1994. Famia on toivottu takaisin enemmän kuin mitään muuta Fazerin makeista, niinpä Fazer toi Famin takaisin markkinoille vuoden 2007 keväällä. Ennen 80-lukua Fami-pakkaukset olivat sinapinkeltaisia. 80-luvulla jälkeen pakkauksiin tulivat oranssit ja vaaleanpunaiset raidat.
Mike Dunham

Ura

Dunham aloitti uransa Mainen yliopiston joukkueessa, jossa oli samaan aikaan myös toinen tunnettu maalivahti Garth Snow. Joukkue voitti yliopistosarjan (NCAA) mestaruuden Dunhamin viimeisenä kautena, 1992–93.
Hänet valittiin kolmannella kierroksella (#53) vuoden 1990 NHL:n varaustilaisuudessa New Jersey Devilsiin, jossa hän pelasi kaksi ensimmäistä kauttaan. Vuosina 1998–2000 hän pelasi Nashville Predatorsissa, mutta myytiin New York Rangersiin kesken kauden. Atlantan kautta hän päätyi nykyiseen joukkueeseensa New York Islandersiin. Dunham ilmoitti lopettavansa uransa 10. syyskuuta 2007. Samalla Islanders ilmoitti palkanneensa Dunhamin uudeksi maalivahtivalmentajakseen.
Dunham oli mukana vuoden 2002 talviolympialaisissa USA:n hopeaa voittaneessa joukkueessa. MM-kilpailuissa 2004 hän saavutti pronssimitalin.
Alma Mattila

Alma Rakel Mattila (26. marraskuuta 1888 Tyrvää – 26. elokuuta 1973 Isojoki) oli suomalainen kirjailija.
Ogonimaa

Ogonimaa on etnisen vähemmistökansan, Ogonien, kanta-alue Nigeriassa, Nigerjoen suistoalueella, Riversin osavaltiossa. Ogonimaa kattaa lähes 1000 neliökilometriä osavaltiosta. Alue muodostuu neljästä paikallishallintoalueesta: Eleme, Gokana, Khana ja Tai. Ogonimaan pääkaupunki on nimeltään Bori. Ogonimaan asukasluku on lähes 832 000. Ogonikansasta suurin osa on elinkeinoltaan viljelijöitä ja kalastajia. Perinteiset elinkeinot ovat kärsineet öljyntuotannon aiheuttamasta ympäristön saastumisesta.

Ogonien kansanliike

Ogonit ovat Nigerin suistoalueella yli 500 vuotta elänyt, syrjitty vähemmistökansa. 1950-luvulla öljy-yhtiö Shellin toimesta alkanut öljynetsintä ja -tuotanto on aiheuttanut alueella vakavia yhteiskunnallisia-, ympäristö- ja terveysongelmia. Suhteessa öljyntuotannon aiheuttamiin ongelmiin, Ogonit eivät ole mielestään saaneet riittävää korvausta öljy-yhtiöiden valtaamista maa-alueista. Vuonna 1990 perustettu Ogonien kansalaisliike ”The Movement for the Survival of the Ogoni People (MOSOP)” on vaatinut Ogoneille oikeudenmukaisuutta ympäristöön, talouteen ja yhteiskuntaan liittyvissä asioissa Ogonien oikeudenmukaisuusjulistuksella, Ogoni Bill of Rights(OBR). Julistus listaa Ogonien huoliksi öljyn aiheuttaman kärsimyksen, hallinnollisen laiminlyönnin, sosiaalipalveluiden puutteen, sekä poliittisen syrjinnän. 
MOSOP:n väkivallattoman vastarinnan myötä Shell päätti vetäytyä Ogonimaalta alkuvuonna 1993. Toukokuussa 1993 Shellin alihankkija alkoi Nigerian armeijan turvaamana rakennuttaa alueelle öljyputkea. Ogoninaisten järjestämiin rauhanomaisiin mielenosoituksiin Shellin palkkaamat aseistetut joukot vastasivat avoimella asetulituksella. Tapauksesta seurasi protestimarsseja ja uusia konflikteja. Vuonna 1994 Nigerian hallitus määräsi suuren mittaluokan sotilasoperaation, jossa lukuisat Ogonit menehtyivät. Toukokuussa 1994 neljä Ogonijohtajaa murhattiin Gokanan kuningaskunnassa. Ken Saro-Wiwa, Ledum Mitee ja muita MOSOP:n johtajia pidätettiin syytettynä osallisuudesta murhiin. Johtajat olivat pidätettyinä kahdeksan kuukautta ilman virallisia syytteitä, kunnes joutuivat sotilasjohdon pitämään erityisoikeudenkäyntiin. Pidätysaikana syytetyiltä evättiin yhteydenpito asianajajiin, terveydenhuoltoon ja perheisiinsä. Kansainväliset tarkkailijat ilmaisivat epäilevänsä oikeudenkäynnin reiluutta. 31.10.1995 syytetyt tuomittiin kuolemaan. Huolimatta kansainvälisen yhteisön lukuisista vetoomuksista, syytetyt teloitettiin 10.11.1995.
Etelänukonkorento

Koko ja ulkonäkö

Etelänukonkorento on kooltaan 56-65 mm pitkä. Se on ukonkorennoksi pienikokoinen; kooltaan se on samaa luokkaa kuin karvaukonkorento ja pohjanukonkorento, eli selvästi yleistä siniukonkorentoa pienempi. Muodoltaan se on muita ukonkorentoja lyhytruumiisempi ja töpäkämpi, lennon ollessa usein selvästi ylös alas heittelehtivää.
Lajin otsa on vaaleampi kuin muilla ukonkorennoilla ja sen olkajuovat ovat hyvin lyhyet ja kapeat. Keskiruumiin sivuilla on leveät vaaleat raidat, jotka ovat koiraalla keltaiset ja naaraalla vaaleankellertävät. Koiraan takaruumis on musta selkein sinisin kirjailuin ja takaruumiin etuosan sivut ovat laajalti siniset. Paras ja varmin tuntomerkki on kuitenkin takaruumiin toisen jaokkeen selkeä keltainen, mustareunainen T- tai naulakuvio. Toisen jaokkeen alareuna on sininen. Samankaltainen T-kuvio on vain suurempikokoisella naaraskirjoukonkorennolla, jolla on kuitenkin etelänukonkorentoa leveämmät olkajuovat. Etelänukonkorennon perälisäkkeet ovat pitkät.
Lajin naaras on kuten koiras, mutta väritys on ruskea. Kuviot, jotka koiraalla ovat sinisiä, ovat naaraalla keltaisia. Naaraan yleisväritys on hailakka, takaruumiin etuosan ja keskiruumiin sivujen ollessa hyvin vaaleat.

Elinympäristö

Etelänukonkorennon elinympäristöjä ovat lähes kaikenlaiset seisovat makeat vedet, joissa runsas kasvillisuus. Suomessa lajia havaitaan useimmiten rannikon tuntumassa, tällöin usein esimerkiksi saarissa, merenlahdilla, rannikon niemillä, kaupunkien puistoissa ja puutarhoissa. Usein havaintopaikka sijaitsee kaukana vedestä.

Esiintyminen

Lajin päälentokausi on Euroopassa kesäkuusta joulukuuhun. Suomessa lajia tavataan elo-lokakuun aikana, mutta sen päälentokausi täällä on elo-syyskuu.
Etelänukonkorento löydettiin Suomesta ensimmäisen kerran Porvoosta syksyllä 2002. Tämän jälkeen on lajin havaittu olevan melko tavallinen vieras etelärannikolla elo-syyskuussa, ja 2006 havaittiin useita kymmeniä yksilöitä. Lajin esiintyminen meillä lienee toistaiseksi lähinnä Baltian harhailijoiden varassa, sillä lisääntymistä ei ole toistaiseksi todistettu. Etelänukonkorentojen syksyiset vaellukset osuvat yksiin etelänpuoleisten tuulien kanssa. Vuoden 2006 voimakas vaellus selittynee osin Keski-Euroopan ja Baltian hyvin voimakkaalla vaelluksella.
Euroopassa laji on levittäytynyt kovaa vauhtia kohti pohjoista ja on esimerkiksi Britannian eteläosissa syksyisin tavallisin ukonkorentolaji.
Ilmaisohjelma

Ilmaisohjelma ("freeware-ohjelma") on tietokoneohjelma, jota valmistaja jakaa ilmaiseksi, tavallisesti Internetin välityksellä. Ilmaisohjelman tekijä on mahdollisesti luopunut osasta tekijänoikeuksiaan, mutta tavallisesti vain korvaukseton kopiointi suoraan tekijältä on sallittu ja esimerkiksi ohjelman jälleenmyynti on kielletty (vertaa julkisohjelma, public domain).
Ilmaisohjelmia tekevien yritysten liiketoimintamallissa ilmaisohjelma toimii tavallisesti yrityksen muun tuotteen tai palvelun mainoksena. Ilmaisohjelma voi olla myös mainosohjelma, jolloin ohjelma esittää tekijäyritykseen liittymättömiä mainoksia käyttäjälle.
Ilmaisohjelmat jaetaan usein tietokoneen suorittevana koodina, eikä sen mukana tule lähdekoodia (vertaa vapaaohjelma, avoin lähdekoodi).
Noch

Noch on saksalainen pienoisrautatietarvikkeita valmistava ja maahantuova yritys. Sen valikoimassa on yli 1000 tuotetta. Ne kattavat G-koon (1:22,5 asteikko), H0-koon (1:87), N-koon (1:160) ja Z-koon (1:220).

Yhtiön historia

Vuonna 1911 Oswald Noch alkoi valmistaa pienoisrautatieleikkikaluja Glauchaun kylässä. Hänen liiketoimintansa kasvoi, kunnes toisen maailmansodan jälkeen DDR:n hallitus kansallisti hänen yrityksensä.
Hänen poikansa, Erich Noch, päätti muuttaa Länsi-Saksaan ja aloittaa alusta. Vuonna 1957 hän jatkoi isänsä työtä Wangenissa.
Taistelu leivästä

Sisältö

Kirja sisältää Kropotkinin ajattelun perusteita muun muassa yksityisomistuksesta ja toimeentulosta. Teoksessä hän myös tuo esille valtiotonta ja hallituksetonta yhteiskuntamalliaan, joka perustuu ihmisten vapaaseen yhteenliittymiseen. Lisäksi Kropotkin arvioi työväenliikkeen muiden suuntausten näkemyksiä muun muassa yksityisomistuksesta, hyödykkeiden jaosta sekä vallankumouksellisista toimintatavoista. Karl Marxin merkittävimmän teoksen Pääoman talousteorioista Taistelu leivästä eroaa olennaisesti siinä, että Marxin analysoidessa pelkästään kapitalismia, pohtii Kropotkin puolestaan anarkokommunistisen yhteiskunnan toimintaa ja keinoja sen saavuttamiseksi.

Suomennokset

Teoksen ensimmäisen suomennoksen julkaisi Michiganin Hancockissa amerikansuomalainen kustantamo Työmies. Kääntäjänä toimi sortovuosien laittomia asevelvollisuuskutsuntoja Pohjois-Amerikkaan paennut toimittaja Kaapo Murros, joka tuohon aikaan oli vielä kiinnostunut anarkismista. Sisällissodan jälkeen vuonna 1919 Karisto julkaisi kirjan Santeri Rissasen suomentamana Suuria kysymyksiä -sarjansa neljäntenä osana nimellä Leivän valloitus. Vuonna 2010 Rissasen käännös ilmestyi internetissä uutena vapaasti ladattavissa olevana versiona.
Patrik Ekman

Patrik ”Pate” Wilhelm Ekman (s. 1973) on suomalainen yritysjohtaja.
Hänet tunnettiin 1990-luvulla muusikkona, säveltäjänä ja sanoittajana. Hän toimi muun muassa yhtyeissä Viewpoint (yhdessä mm. Marcus Granbergin kanssa), GES (yhdessä mm. Patric Sarinin kanssa) ja Jizo (yhdessä Niklas Rosströmin kanssa), pääinstrumentteinaan laulu ja piano.
Ekman perusti TF-Groupin tytäryhtiön SpeakersForumin Suomeen, jonka toimitusjohtajana edelleen toimii. 2004 Ekman perusti EventForumin, joka on SpeakersForumin täysin omistama tytäryhtiö. Ekman toimi myös tämän toimitusjohtajana, mutta 2007 ruoriin pestattiin tapahtumien ammattilainen Johan Sjöstrand. Ekman istuu molempien yhtiöiden hallituksissa. Tämän lisäksi Ekman toimii Suomen Maksuturvan ja Zervantin hallituksissa.
Ekman myös luennoi yrittäjyydestä ja ”siitä sisäisestä voimavarasta, joka meissä jokaisessa piilee”.
M.O.R.E.

Me Olemme Rikollisten Eliittiä eli M.O.R.E. on suomalainen rikollisjärjestö. 
M.O.R.E. harjoittaa laaja-alaista rikollista liiketoimintaa, josta huume- ja talousrikollisuus muodostavat vain osan. M.O.R.E. on eräänlainen
neuvoa antava elin tai verkostotyyppinen ryhmittymä, joka tekee yhteistyötä eri rikollisryhmittymien kanssa.
Kaksi sen jäsentä on tuomittu taideväärennösjutussa, joka sai alkunsa Wäinö Aaltosen museosta vuonna 2009.
Messalina (vuoden 1923 elokuva)

Juoni

Caligulan murhan jälkeen pretoriaanit julistavat Claudiuksen keisariksi. Pretoriaanikaartin komentaja Marcus rakastaa Claudiuksen vaimoa Messalinaa, joka tapaa öisellä seikkailuretkellään senaattori Apolloniuksen orjan Enniuksen. Isisin papitar Mirit uhkaa Enniuksen rakastettua Egleä, mutta voimamies Tigranes pelastaa hänet. Claudiuksen syrjäyttämistä tavoittelut Marcus joutuu Caius Siliuksen uhriksi. Mirit myrkyttää kilpa-ajajana toimivan Enniuksen hevoset, mutta Messalina pelastaa hänet kuolemalta ja leijonat syövät Miritin. Caiuksen kanssa miestään vastaan juonitteleva Messalina paljastuu ja tekee itsemurhan.

Tuotanto, teemat ja vastaanotto

Enrico Guazzonin ohjaama Messalina on italialaisen mykkäelokuvan viimeisiä suuria historiaspektaakkeleita. 1910-luvun menestyselokuvia jäljittelevä suurtuotanto oli jo omana aikanaan aiheeltaan ja tyyliltään vanhentunut. Se on myös rakenteeltaan sekava, liian pitkä ja näyttelijäsuorituksiltaan melodramaattinen. Elokuvan kilpa-ajot on lainattu amerikkalaisesta Ben-Hurista (1907), Isisin papitar Pompeijin viimeisistä päivistä (1908, kahdesti 1913 ja uudelleen 1926), gladiaattoritaistelut ja viatonta tyttöä puolustava voimamies Quo Vadisista (1913) ja itämainen viettelijätär Marcantonio e Cleopatrasta (1913). Mukana on myös Fabiolan (1918) kaltaisiin historiallisiin draamoihin liittyviä kristillisiä aineksia.
Messalinan sekä samoihin aikoihin kuvattujen Fabiolan, Quo Vadisin (uusi versio 1925) ja Pompeijin viimeisten päivien uusia teemoja ovat erotiikka ja sadismi, jotka kiteytyvät elokuvan pääosaa esittävään kreivitär Rina De Liguoroon. Loistelias mutta jäykkä De Liguoro oli italialaisen mykkäelokuvan viimeisiä suuria diivoja. Messalina erottuu edeltäjistään myös entistä suurempien lavasteidensa ja joukkokohtaustensa ansiosta. Aikaisemmasta poiketen siinä hyödynnetään enemmän lähikuvia ja dramaattista valaistusta.
Puutteistaan huolimatta Messalina oli suuri kaupallinen menestys varsinkin Euroopassa, Yhdysvalloissa ja jopa Neuvostoliitossa. Sen kalliit tuotantokustannukset nopeuttivat kuitenkin entisestään Italian elokuvateollisuuden konkurssia. Guazzonin lavastamat Circus Maximuksen kilpa-ajot kopioitiin sittemmin amerikkalaisten uusiin Ben-Hur -elokuviin (1925 ja 1959). Vuonna 1935 elokuvasta laadittiin roimasti lyhennetty ääniversio.
Stromboli (elokuva)

Juoni

Bergman esittää liettualaista Karinia, joka on päätynyt sotapakolaisena Italiaan. Hän ei saa haluamaansa Argentiinan viisumia, mutta kalastaja Antonio kosii häntä pakolaisleirin piikkilankojen yli. Karin tarttuu tilaisuuteen, menee Antonion kanssa naimisiin ja muuttaa miehen kotikylään Strombolin tulivuorisaarelle. Hän ei kuitenkaan sopeudu uskonnollisen kalastajakylän ankeisiin oloihin.
Trilobiitit

Kehitys

Trilobiittien arvellaan kehittyneen esikambrikautisesta Parvancorina-eläimestä, joka oli kuin alkeellinen, kuoreton, jaokkeeton trilobiitti. Kambrikautinen Primicaris oli alkeellinen trilobiitti, jossa oli heikko ero pääosan ja häntäosan välillä. Tämä pään ja ruumiin raja on vahvistunut Naraoialla, jossa ei ole näkyviä jaokkeita. Mutta Kuamaialla on selvät jaokkeet. Redlichialla oli kaikki tai lähes kaikki klassisen trilobiitin piirteet. Kaikilla varhaisilla trilobiiteilla ei ole ollut silmiä, mutta kambrikautinen Olenellus gilberti on ollut ensimmäinen eliö, joka nähnyt näkemänsä asiat kuvina. Myöhemmin kehittyi useita erilaisia verkkosilmiä. Trilobiitit näyttävät eläneen vain merissä, ei makeassa vedessä.

Katoaminen

Trilobiittien arvellaan joutuneen kalojen ja oikosarvien syömiksi. Etenkin ordoviikkikaudella ja siluurikaudella kehittyneiden haiden arvellaan syöneen trilobiitteja. Kambrikaudella Anomalocaris on ollut suurin trilobiitteja saalistava petoeläin. 
Lisäksi yleiset muutenkin Maan elämää tuhonneen Ordovikin ja Permin joukkotuhot hävittivät trilobiitit pois. Myös ilmastonmuutoksen uskotaan olleen yksi tekijä trilobiittien katoamiseen. On esitetty myös, että simpukat olisivat yleistyessään syrjäyttäneet trilobiitit ja näin aiheuttaneet niiden katoamisen.

Tutkimushistoria

Ogygiocarella debuchii (Brongniart, 1822) oli ensimmäinen tieteellisessä julkaisussa kuvattu trilobiitti. Walesilainen luonnontutkija Edward Lhuyd (1660–1709) kuvasi sen vuonna 1698 nimittäen tätä virheellisesti litteäksi kalaksi (Flat Fish).
Saksalainen eläintieteilijä Walch tunnisti trilobiitit sukupuuttoon kuolleeksi eliöryhmäksi vuonna 1771. Trilobiitteja on tutkittu noista ajoista lähtien hyvin paljon, sillä 1800-luvulla ne olivat siellä lähes ainoa tunnettu sukupuuttoon kuollut eliöryhmä.
Nykyisistä tutkijoita tunnetuimpia ovat Richard Fortey ja Brian Chatterton.

Keräily

Trilobiitit ovat keräilijöiden keskuudessa suosituimpia fossiileja dinosaurusten jälkeen. Trilobiitteja kerätään kaupalliseen myyntiin Venäjällä (etenkin Pietarin alueella), Marokossa, Yhdysvalloissa, Saksassa ja Tšekissä. Marokossa valmistetaan runsaasti myös trilobiittiväärennöksiä. Joidenkin arvioiden mukaan jopa 20 % kaikista marokkolaisista trilobiiteista on väärennöksiä. 
Trilobiitteja löytyy myös Ahvenanmaalta, mutta niiden kerääminen on kiellettyä ilman maanomistajan lupaa. Trilobiittien, kuten muidenkaan fossiilien kerääminen ei ole hyväksyttävää Ahvenanmaalla muuhun kuin tieteelliseen tarkoitukseen. Ahvenanmaalla ordovikikautisessa kalkkikivessä on Asaphus-, Illaenus- ja Cheirurus-sukuihin kuuluvia trilobiitteja. Harvinaisuuksia ovat tappisilmäinen Asaphus kowalewskii ja ainoastaan Suomesta kuvattu Asaphus fennicus.

Yksilönkehitys

Trilobiitin alkionkehitys alkaa pyöreästä protaspidista, jaokkeita syntyy meraspidissa ja
aikuinen trilobiitti on holaspidi.
Ipanema

Ipanema on kaupunginosa Rio de Janeiron kaupungissa Brasiliassa. Vuonna 1894 perustettu kaupunginosa sijaitsee Rio de Janeiron eteläosassa Atlantin valtameren rannalla. Nykyään Ipanema on yksi Rion suosituimmista ja kalleimmista kaupunginosista.
Ipaneman hiekkaranta ulottuu surffaajien suosimasta Arpoadorista Lebloniin. Rantamaisema on kuuluisa kuvioidusta jalkakäytävästään ja Leblonin päässä kohoavasta Dois irmãos (Kaksi veljestä) -vuoresta.
Paikallisten keskuudessa Ipaneman hiekkaranta on jopa Copacabanaa suositumpi. Ipanema ei kärsi samanlaisesta seksimatkailusta kuin Copacabana, vaan on täynnä pieniä elegantteja kahviloita ja liikkeitä. Cariocat, eli riolaiset, suunnistavat rannalla hengenpelastustornien (Posto) mukaan. Postojen kahdeksan ja yhdeksän välinen alue on homoseksuaalien suosiossa, Posto yhdeksän taas on tunnettu laittomista marihuanan käyttäjistä.
Antônio Carlos Jobimin säveltämä ja Vinícius de Moraesin sanoittama kappale "Garota de Ipanema", 'Ipaneman tyttö', teki Ipanemasta kuuluisan vuonna 1962. Englanniksi käännetyn kappaleen "The Girl from Ipanema" lauloi muun muassa Frank Sinatra. Kappaleelle on omistettu pieni puisto Ipaneman itäosassa.
Ipanemalle pääsee parhaiten bussilla, tai metro-bussi -yhdistelmällä. Pysäköintipaikkoja on varsinkin aurinkoisina kesäpäivinä hyvin vaikea löytää. Iltaisin Ipanemassa voi olla rauhatonta, sillä lähistöllä on kaksi favelaa.
Autovakuutus

Autovakuutus (ns. kaskovakuutus) on vapaaehtoinen vakuutus, joka korvaa auton (tai muun ajoneuvon) vahinkoja. Pakollinen liikennevakuutus korvaa henkilövahinkoja ja syyttömän osapuolen ajoneuvon vahingot. Kaskovakuutuksia on eri laajuuksisia, joita useimmiten nimitetään osa-, iso- ja superkaskoiksi. Nimitykset ja sisällöt vaihtelevat yhtiökohtaisesti.
Autovakuutuksille tyypillistä on vahinkojen vaikutus vakuutusmaksuun eli niin sanottu bonus-malus -järjestelmä. Vahingottomista vuosista saa "bonusta" eli alennusta. Vastaavasti vakuutuksesta korvattu vahinko laskee bonuksen määrää (malus), usein noin 15 %-yksikköä vakuutustapahtumaa kohden. Useimmissa vakuutuksissa korvauksesta vähennetään tietty omavastuu (vaihtelee yhtiö- ja vakuutussopimuskohtaisesti - sovittavissa vakuutusta otettaessa).
Lahti-Set

Lahti-Set, tai toisessa kirjoitusmuodossa Lahti ’Set, oli suomalainen iskelmämusiikkiyhtye, jolta julkaistiin kolme laulua äänitteillä vuosina 1983 ja 1984. Vähäisestä levytysmäärästä huolimatta yhtyeellä oli nimekkäitä lauluntekijöitä ja muusikoita taustavoimissaan: Vexi Salmi, Matti Siitonen, Kai Hyttinen ja Markku Johansson. Lahti-Set esiintyi kerran myös Levyraadissa. Yhtye keikkaili Lahden seudulla alkuvuodesta 1986 Mikko Alatalon ja Pirjo Lehden säestäjänä.
Tauno Nurmela

Tauno Nurmela (4. syyskuuta 1907 Lappee – 27. elokuuta 1985 Turku) oli suomalainen kielitieteilijä ja akateemikko.

Henkilöhistoria

Nurmela toimi Turun yliopistossa romaanisten kielten professorina vuodesta 1949 vuoteen 1970. Hän toimi myös yliopiston vararehtorina 1953–1960, rehtorina 1960–1970 ja kanslerina 1970–1975. Akateemikon arvon hän sai 1975. Nurmela oli erityisesti Italian kielen ja kulttuurin tuntija. Turun yliopiston päärakennuksen juhlaluentosali, luentosali I, on nimetty Nurmelan mukaan Tauno Nurmela -saliksi. Nurmelan veli oli vuorineuvos Ilmo Nurmela.
Nurmela on suomentanut Alberto Moravian teoksia nimellä Kai Vuosalmi.
Spermidiini

Biosynteesi ja biologinen rooli

Eliöt muodostavat spermidiiniä putreskiinista. Reaktiota katalysoiva entsyymi on spermidiinisyntaasi, joka siirtää aminopropyyliryhmän putreskiinille dekarboksyloidulta S-adenosyylimetioniinilta. Spermidiinistä voi muodostua spermiiniä spermiinisyntaasin katalysoimana. Spermidiini muodostaa komplekseja muun muassa DNA:n ja RNA:n kanssa. Spermidiini säätelee muun muassa solujen jakaantumista ja erilaistumista. Sillä on myös solujen ikääntymistä ehkäiseviä ominaisuuksia, jotka perustuvat muun muassa autofagosytoosin aktivoimiseen, lipidien aineenvaihdunnan säätelyyn ja tulehdusprosessien säätelyyn. Nisäkässoluissa spermidiinin pitoisuus on suurempi kuin putreskiinin tai spermiinin.
Harmaaraitahaukka

Ulkonäkö

Harmaaraitahaukka on keskikokoinen metsissä elävä lintu. Sen siivet ovat lyhyemmät ja pyrstö pitempi kuin yleensä muilla saman suvun linnuilla. Aikuisen linnun selkä on siniharmaa, ohutjuovainen, ja alapuolelta se on valkoinen. Pyrstö on musta, ja siinä on kaksi kolme raitaa, perä on valkoinen. Nuoren linnun selkä on tummanruskea, ja alapuoli on kellanruskearaitainen, pyrstö ruskeanharmaa, ja siinä on 5-9 kapeaa mustaa juovaa. Silmäjuova on tummanruskea. Sekä aikuisella, että nuorella linnulla on nokka harmaa tai musta, iiris ruskea ja vahanahka ja koivet keltaiset. Koiraat ovat naaraita pienempiä.

Nimi

Asturina nitida ja Asturina plagiata (Sibley and Monroe 1990, 1993) yhdistetty nitidukseksi AOU:n (1998) mukaan ja siirretty sukuun Buteo AOU:n (2006) mukaan. Nimi Buteo nitidus noudattaa Davidin ja Gosselinin ratkaisua (2002a).
Basilica Aemilia

Basilica Aemilia on raunio Forum Romanumin alueella Roomassa. Basilica Aemilia rakennettiin 179 eaa. Sen rakennuttajana toimi Aemilian suku, josta basilika on saanut nimensä. Basilica Aemilia toimi oikeussalina ja kauppapaikkana. Se oli kaksikerroksinen ja 102 metriä pitkä. Tulipalo vahingoitti 200-luvulla jaa. rakennusta mittavasti, jolloin se entisöitiin alkuperäiseen ulkonäköönsä. Toinen tulipalo tuhosi basilikan lopullisesti 400-luvulla.
Erkki Partanen (kansanedustaja)

Erkki Juhani Partanen (2. helmikuuta 1944 Sortavalan maalaiskunta – 13. maaliskuuta 2010 Jyväskylä) oli Valmetin Rautpohjan tehtaiden pääluottamusmies ja kansanedustaja. Hän toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1995–1999. Hän edusti Keski-Suomen vaalipiiriä.
Työelämässä Partanen toimi korjausmiehenä 1961–1973 ja Rautpohjan tehtailla asentajana 1973–1984 ja pääluottamusmiehenä 1985–1995. Valmet paperikoneet Oy:n hallituksen jäsenenä hän toimi 1998–1995. Hän oli myös Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsenenä useita toimikausia.
Kaija Kontulainen

Kaija Kontulainen (o.s. Pekkarinen, s. 1966 Kälviä) on suomalainen kuvanveistäjä. Hänen pääasiallisin työstömateriaalinsa on puu, mutta hän käyttää myös muun muassa savea, kipsiä ja pronssia.
Kontulainen opiskeli kuvanveistoa Pohjoismaisessa taidekoulussa vuosina 1991–1993 ja sen jälkeen vuoteen 1999 saakka Kuvataideakatemian veisto-osastolla. Kontulainen valmistui kuvataiteen maisteriksi. Hän työskenteli vuosina 1998-2002 kuvanveistäjä Kain Tapperin ”oppipoikana”. Hän on pitänyt yksityisnäyttelyitä ja osallistunut ryhmänäyttelyihin. Kontulaisen suosikkiaiheita ovat ihmiset ja eläimet. Kontulaisen teoksia on useissa kokoelmissa.