google/wiki40b huggingface dataset:
Sylwia Jaśkowiec

Arvokilpailut

Liberecin MM-kilpailuissa 2009 Jaśkowiec oli sekä vapaan hiihtotavan sprintissä että 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 30:s. Puolan viestijoukkueen mukana hän sijoittui kuudenneksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 24:nneksi, 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 28:nneksi ja 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 34:nneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Jaśkowiec oli parisprintissä yhdeksäs Agnieszka Szymańczakin kanssa ja 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 48:s. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli Justyna Kowalczykin kanssa perinteisen hiihtotavan parisprintissä viides, viestissä kuudes, 30 kilometrillä 31:s ja sprintissä 62:s.
Jaśkowiec saavutti Falunin MM-kilpailuissa 2015 Justyna Kowalczykin kanssa pronssia vapaan hiihtotavan parisprintissä. Hän sijoittui 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 14:nneksi ja henkilökohtaisessa sprintissä 32:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli vapaan hiihtotavan parisprintissä Kowalczykin kanssa seitsemäs, viestissä neljännen osuuden hiihtäjänä kymmenes, 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 24:s, 15 kilometrin yhdistelmähiihdossa 30:s ja henkilökohtaisessa perinteisen hiihtotavan sprintissä 37:s.

Maailmancup

Jaśkowiec kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Nové Městossa tammikuussa 2004 sijoittuen vapaan hiihtotavan sprintissä 55:nneksi. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti helmikuussa 2008 Liberecin 7,6 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa, jossa hän sijoittui 27:nneksi. Hänen paras sijoituksensa erillisessä henkilökohtaisessa maailmancupin kilpailussa on neljäs sija, jonka hän saavutti Szklarska Poręban vapaan hiihtotavan sprinttikilpailussa tammikuussa 2014. Tour de Skin 2013–2014 vapaan hiihtotavan prologissa hän sijoittui kolmanneksi.
Dreverna

Dreverna on kylä Klaipėdan kunnallispiirissä, Klaipėdan läänissä, läntisessä Liettuassa lähellä Itämeren rajaa. Vuonna 2001 kylässä asui 617 asukasta.
Viettelyksen vaunu

Yleistä

Elokuva sai aikoinaan kaksitoista Oscar-ehdokkuutta ja voitti neljä Oscaria. Marlon Brando oli neljästä ehdokkaana olleesta näyttelijästä ainoa, joka ei saanut patsasta. Sekä Vivien Leigh että Brando olivat näytelleet roolinsa teatterissa ennen elokuvaa, Leigh Lontoossa ja Brando Broadwaylla. Jessica Tandy esitti Blanchea Broadwaylla, mutta Leigh sai filmiroolin, sillä pääosaan haluttiin suuri tähti. 
Viettelyksen vaunun Suomessakin ilmestynyt DVD-painos on ohjaajan versio, jossa on kolme minuuttia elokuvasta alun perin sensuroitua materiaalia. Sensuroituja kohtauksia pidettiin aikoinaan eroottisuutensa takia sopimattomana elokuvaan. Alkuperäisessä näytelmässä käsiteltiin monien muiden Tennessee Williamsin näytelmien tavoin homoseksuaalisuutta. Viittaukset tähän puuttuvat elokuvasta, sillä aihe oli 1950-luvun Hollywoodissa tabu. 
Viettelyksen vaunua pidetään Marlon Brandon läpimurtoroolina. Sen ansiosta hänestä tuli yksi aikansa suurimmista miestähdistä ja seksisymboleista. Elokuva toi Brandolle hänen ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa.
Suomen kansallisfilmografian Elonetin tietokannasta selviää että televisioesityksissä ja videolevityksessä elokuvasta on käytetty myös nimeä ”Viettelysten vaunu”.
Näytelmän nimi viittaa New Orleansin raitiotielinjaan ”Desire”, joka sai nimensä kadusta Desire Street.

Juoni

Opettajatar Blanche DuBois (Vivien Leigh) matkustaa raskaana olevan sisarensa Stellan (Kim Hunter) luo New Orleansiin. Stella on mennyt naimisiin amerikanpuolalaisen Stanley Kowalskin (Marlon Brando) kanssa. Blanche ja Stanley eivät tule keskenään toimeen. Blanche on menettänyt koko omaisuutensa, myös hänen ja sisarensa perinnön. Stanley ärähtää, sillä Stellan aviomiehenä hän pitää oikeutenaan osuutta vaimonsa perintöön.
Blanche elää haavemaailmassa. Hän aloittaa suhteen Stellan ja Stanleyn tuttavan Mitchin (Karl Malden) kanssa. He suunnittelevat naimisiinmenoa. Suhde kariutuu, kun Stanley saa selville ja paljastaa, että Blanchella on ollut suhde alaikäisen oppilaansa kanssa. 
Lopulta Stellan synnytys alkaa ja hän lähtee sairaalaan. Stanley, onnellisena isäksi tulostaan, palaa kotiinsa ja ryhtyy juomaan. Blanche, omassa haavemaailmassaan, vieraantuu todellisuudesta yhä enemmän. Humalainen Stanley raiskaa Blanchen. Blanche menettää järkensä lopullisesti ja hänet viedään mielisairaalaan. 
Näytelmässä Stella hyväksyy Stanleyn tekemän raiskauksen osana hänen luontoaan, mutta elokuvassa Stella jättää Stanleyn.
Eva Vilhelmina Mannerheim

Eva Vilhelmina Mannerheim (o.s. von Schantz, 2. syyskuuta 1810 – 19. toukokuuta 1895 Askainen) oli kreivi Carl Gustaf Mannerheimin puoliso ja marsalkka Mannerheimin isoäiti.

Perhetausta

Eva von Schantzin isä oli everstiluutnantti Carl Constantin von Schantz (3. helmikuuta 1773 Mouhijärvi – 3. heinäkuuta 1851 Turku) ja äiti Carolina Lovisa Weissman (3. toukokuuta 1775 Loimaa – 25. maaliskuuta 1838 Turku). Eva Vilhelmina von Schantz ja Carl Gustaf Mannerheim avioituivat vuonna 1832 Turussa.

Louhisaaren isoäiti

Mannerheimin perhe asui Louhisaaren kartanossa ja ajoittain Vaasassa, kun Carl Gustaf Mannerheim toimi Vaasan läänin maaherrana ja myös Viipurissa Carl Gustaf Mannerheimin toimiessa Viipurin hovioikeuden presidenttinä. Louhisaaren kartanon toisessa kerroksessa on huone, joka tunnetaan ”isoäidin makuukamarina”. Sinivihertävässä huoneessa on biedermeierajan verhomaalaukset ja Eva Mannerheim asui viimeiset vuotensa siellä.
Eva Mannerheim Sparren lapsuudenmuistelmissa kerrotaan paljon isoäidistä, joka huoneestaan käsin valvoi napakasti kartanon töitä, huolehti lasten käytöstavoista ja opetti tytöille englantia. Mannerheim-Sparre kuvailee kuinka Louhisaaressa isoäiti toimi ruokaperinteen välittäjänä: ”Hallista tultiin suoraan ruokasaliin, ja sen vieressä oli isoäidin makuuhuone, jonka sisäpuolella oli tarkan valvonnan alainen säilytyskomero. Isoäidistä kävivät ulos kaikki taloudenpitoon koskevat määräykset. Hän se ylläpiti, yksinkertaisesta maalaisympäristöstä ja seuraelämän puutteesta huolimatta, perinteellisiä tapoja ja opetti meille ulkonaisen hienostuksen viehätystä.” Mannerheim-Sparre on korostanut isoäitinsä roolia myös tunnelmanluojana. Isoäiti ”taikoi esiin mitä ihmeellisimpiä aterioita”, kuten hän myöhemmin muisteli ja ”hankki herkullisia raaka-aineita eri maista. Hän tiesi, että pojat olivat nälkäisiä saapuessaan kadettikoulusta ja kouluista. Hän tiesi, että tytöt tarvitsivat hyvää ruokaa. Isoäiti ei koskaan väsynyt tuomaan iloa ja onnellisuutta pöydän ympärille.”
Louhisaaren linnan talousresepteissä, jotka on koottu vuonna 2008, on Mannerheimin suvun ohjeita monenlaisiin vaivoihin ja osaa niistä on arveltu Eva Mannerheimin kirjoittamiksi. Hän on kirjoittanut muistiin parannuskeinoja sellaisiin vaivoihin kuin peräpukamat, keuhkotauti, hermoheikkous ja raskasmielisyys, lisäksi lähes kaikki eläinten vaivoihin kirjoitetut ohjeet ovat hänen käsialallaan muistiin merkittyjä. Tästä voi päätellä että myös talouden hevosten ja lehmien hyvinvointi on ollut hänelle tärkeää.
Alpo Noponen

Elämä ja ura

Noponen varttui Heinävedellä ja asui aikuisena Helsingissä. Hän oli naimisissa opettaja Johanna Jurvasen kanssa.
Noponen kävi Kerman kansakoulua Heinävedellä ja oli Otto Kotilaisen lapsuudenystävä. Myöhemmin hän sanoitti ainakin Kotilaisen säveltämän joululaulun "Kun joulu on", joka alkaa sanoin "Kun maass’ on hanki...". Myös Leevi Madetojan säveltämässä laulussa on "Arkihuolesi kaikki heitä" on Noposen sanat.
Noponen valmistui opettajaksi Sortavalan seminaarista 1887 ja toimi opettajana ensin Mäntyharjulla 1887–1893. Hän siirtyi 1894 Helsinkiin, jossa hän toimi opettajana 1894–1927 Tehtaankadun kansakoulussa. Hän toimitti Mikkeli-lehteä, kunnes Helsinkiin muutettuaan alkoi avustaa Uutta Suometarta. Sen jatkajaa Uutta Suomea hän avusti lopun ikäänsä. Hän avusti myös Kansakoulun lehteä ja lastenlehteä Joulupukki sekä toimitti Valistuksen Lastenlehteä.
Kun Suomen Kirjailijaliitto perustettiin 1897 Noponen aloitti sen ensimmäisenä sihteerinä.
Noponen on suomentanut muun muassa Runebergin virsiä. Hän julkaisi yhdessä muiden tekijöiden kanssa koulun lukukirjoja ja historian oppikirjoja. Vuosina 1914–1923 Noponen julkaisi yhdessä Mikael Soinisen kanssa historian oppikirjoja kansakoululuokkia varten.
Kolme hänen näytelmistään esitettiin Suomen Kansallisteatterissa, neljäs Oulun Teatterissa.
Alpo Noposen veljenpojan poika oli urheiluselostaja Paavo Noponen.
Maria-Emma Schul-Martin

Maria-Emma Schul-Martin (1896 Dobele, Latvia – 1941?) oli 1920- ja 1930-luvuilla toiminut neuvostoliittolainen vakooja joka pidätettiin 1933 Suomessa ns. suuren vakoilujutun yhteydessä.
Latvialaissyntyinen Schul-Martin liittyi 1919 Venäjän kommunistisen puolueen jäseneksi ja vuonna 1920 hän siirtyi puna-armeijan tiedustelun palvelukseen. Hän työskenteli 1922–1923 Saksassa, Tsekkoslovakiassa, Itävallassa ja Romaniassa. Schul-Martin toimi Neuvostoliiton Tsekkolovakian lähetystön konekirjoittajana ja salakirjoitusvirkailijana 1922–1923. Vuosina 1923–1926 hän toimi aviomiehensä Alfred Tyltynin (1897–1942) avustajana Pariisissa, jossa Tyltyn johti puna-armeijan tiedustelua Ranskassa. Tämä jälkeen Alfred Tyltyn ja Maria-Emma Schul-Martin työskentelivät yhdessä ensin Saksassa 1926–1927 ja sitten Yhdysvalloissa 1927–1930.
Schul-Martin palasi Moskovaan vuonna 1930 ja toimi sitten helmikuuhun 1931 saakka puna-armeijan tiedustelupalvelun päämajassa osastonjohtajana. Vuonna 1931 hän siirtyi Suomeen jossa hän alkoi johtaa noin 30 henkilön vahvuista tiedusteluryhmää. Schul-Martin esiintyi Suomessa varakkaana englantilaisena seurapiirirouvana nimeltä Mary-Louise Martin ja hän piti Helsingissä omaa salonkiaan.
Schul-Martin pidätettiin 1933 ns. suuren vakoilujutun yhteydessä ja hänet tuomittiin 1934 Suomessa kahdeksan vuoden vankeusrangaistukseen. Vakoilujutun yhteydessä tehtiin pidätyksiä myös Ranskassa ja Yhdysvalloissa. Pidätyksen jälkeen Schul-Martin sai Neuvostoliitossa Punaisen lipun kunniamerkin ansioistaan tiedustelijana. Jukka Rislakin kirjan Erittäin salainen. Vakoilu Suomessa mukaan suomalaiset luovuttivat Schul-Martinin saksalaisille jatkosodan alussa 1941 eikä hänen vaiheistaan tämän jälkeen tiedetä.
Vartiomoottorivene 14

Rakentaminen

Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella. Sisäasiainiministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8 - 17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 170 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Aluksen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki.  Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.

Palveluskäyttö

Alus palveli sotien aikana vuosina 1939–1940 sukellusvenehävittäjälaivueessa, vuonna 1941 varmistuslaivueessa, vuonna 1942 1. vartiomoottorivenelaivueessa ja vuosina 1943–1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa. 
VMV 14 kuului panssarilaiva Ilmarisen varmistusosastoon operaatio Nordwindissä 13. syyskuuta 1941; alus löysi pinnalta räjähdyksessä surmansa saaneen kansimestarin ruumiin ja toi sen Utön satamaan; ainoana lajissaan vainaja vietiin Hietaniemen sankarihautaan edustamaan tuhossa kaatuneita 
VMV 14 tuhoutui saksalaiseen tykkituleen operaatio Tanne Ostin aikana Suurkylän satamassa Suursaaressa.
Pieni jääkausi

Pieni jääkausi eli pikku jääkausi oli ilmastollisesti keskimäärin normaalia kylmempi kausi noin vuosina 1450–1850. Kausi ei ollut yhtenäinen maapallon kattava oikea jääkausi, vaan ajanjakson aikana ilmastolliset olosuhteet vaihtelivat suuresti eri puolilla maapalloa. Tuona aikana ainakin Euroopassa oli useita kylmiä kausia, jolloin keskilämpötila oli 2–3 °C normaalia alempi. Erityisen kylmää oli 1690-luvulla, jolloin mm. Suomessa vuosina 1695–1697 koettiin nälänhätää suurina kuolonvuosina. Kylminä ajanjaksoina jäätiköt etenivät sekä Norjassa että Alpeilla. Lontoossa Thamesjoki jäätyi pitkiksi ajoiksi talvisin, ja Thamesin jäällä vietettiin Frost Fairs -markkinoita, suurimmillaan 1800-luvun alkupuolella. 
Käsitys pienestä jääkaudesta globaalina ilmiönä on hylätty 1990-luvulla. Suuren mittakaavan ilmiönä se saattaa olla yhdistettävissä noin 0,6 asteen jäähtymiseen pohjoisella pallonpuoliskolla. Kylmimmät vaiheet osuivat eri aikaa eri mantereille. Kaikkiaan jakso oli poikkeuksellisempi sään vaihtelevuuden kuin keskilämpötilojen muutoksen takia: Lontoon palo vuonna 1666 sattui kuumana kesänä, joka seurasi kylmää talvea, ja ennen Bastiljin valtausta vuonna 1789 talonpoikia koettelivat ankara talvi ja hiostava kesä. Yhtenä selityksenä on pidetty muutoksia ilmakehän virtausjärjestelmässä, mitä osoittavat Pohjois-Atlantin oskillaation muutokset.

Pieni jääkausi ja auringonpilkut

Säilyneiden havaintojen ja radiohiilen vaihtelujen mittausten pohjalta on joskus päätelty, että pienen jääkauden aiheutti auringonpilkkujen muutos. Vaikutusmekanismia ei silti tarkkaan tunneta. Pieneen jääkauteen ajoittuvat auringonpilkkuköyhät Spörerin minimi, Maunderin minimi ja Daltonin minimi. Ilmasto alkoi viiletä pieneen jääkauteen eri laskutapojen mukaan viimeistään noin vuosina 1250–1380 keskiajan lämpökauden jälkeen. Todella kylmää tuli vuoden 1420 tienoilla, kun Spörerin minimi alkoi. Varsinainen pieni jääkausi jakautuu kahteen kylmään jaksoon vuosina 1550–1580 ja 1850–1860.
Kuljetusvesikkeli

Kuljetusvesikkelit ovat vesikkeleitä, jotka siirtävät molekyylejä solun sisällä. Ne siirtävät esimerkiksi proteiineja endoplasmakalvostosta (ER) Golgin laitteeseen. Vesikkelien rakenne koostuu sisällä olevasta rasvahappokaksoiskalvosta sekä proteiinikuoresta. Vesikkeleitä on soluissa erilaisia ja ne eroavat toisistaan erityisesti proteiinikuoren (COP, engl. coat protein) rakenteeltaan.
COP-I-vesikkelit vastaavat proteiinien kuljettamisesta takaisinpäin, eli Golgin laitteen ulommista sisternoista sisempiin ja Golgin laitteesta tumaan. Endosytoosiin ja eksosytoosiin osallistuvilla vesikkeleillä on klatriini-proteiinista koostuva kalvo. Vesikkeleitä, jotka kuljettavat proteiineja ER:stä Golgin laitteeseen ja Golgin laitteen läpi, ei tunneta kovin hyvin. Nämä saattavat olla joko COP-II- tai COP-I-vesikkeleitä. On myös jonkin verran näyttöä siitä, että Golgin laitteessa proteiinit eivät ehkä siirry sisternoista toiseen vesikkeleiden avulla vaan proteiinien siirto tapahtuisi sisternoiden kypsymisen kautta.
Vesikkeleitä muodostuu soluelimen tai solun rasvahappokaksoiskalvosta siten, että kalvoon kiinnittyy proteiineja, joihin kuoriproteiinit voivat kiinnittyä. Kuoriproteiinit vääntävät kalvoa, jonka reunat liittyvät yhteen ja vesikkeli irtoaa solusta tai soluelimestä.
Vesikkelin sulautumiseen (fuusioon) osallistuvat NSF-proteiini, kohdekalvoon kiinnittyvä SNAP-proteiini sekä SNAP-reseptori vesikkelissä (v-SNARE) ja kohdekalvolla (t-SNARE). Sulautumista edeltää SNARE-proteiinien keskinäinen tunnistaminen ja kietoutuminen toistensa ympärille. Tämä neljän proteiinin kompleksi on välttämätön, mutta ei todennäköisesti riittävä edellytys sulautumiselle. Kuljetusvesikkelit aiheuttaisivat kohdekalvon kasvamista, jos ei olisi myös vastakkaista liikennettä, joka kuljettaa rasvahappokaksoiskalvoa poispäin. Tälle on ehdotettu kahta mallia, joita molempia saattaa esiintyä: Toisen mallin mukaan vesikkelit luovuttavat sisältönsä kohde-elimelle ohuen kanavan läpi sulautumatta kohde-elimen kalvoon kokonaan ja irtoavat ehjinä pois. Toisen mallin mukaan kohde-elimestä tapahtuu tyhjien vesikkeleiden siirtoa takaisinpäin.
Sebastian Andersson

Sebastian Andersson (s. 15. heinäkuuta 1991 Ängelholm) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Union Berliniä ja on pelannut Ruotsin maajoukkueessa.
Andersson aloitti ammattilaisuransa Ruotsin toisella sarjatasolla Superettanissa Ängelholmin joukkueessa kaudella 2010 ja on sen jälkeen pelannut pääsarja Allsvenskanissa Kalmarin (2012–2014), Djurgårdenin (2014–2015) ja Norrköpingin (2016–2017) joukkueissa. Kesällä 2017 hän siirtyi Saksan 2. Bundesliigassa pelaavaan Kaiserslauterniin ja kesällä 2018 samassa sarjassa pelaavaan Union Berliniin, joka keväällä 2019 nousi Bundesliigaan. Kaudella 2019–2020 Andersson teki Bundesliigassa maalin toisessa, kolmannessa ja neljännessä liigaottelussaan.
Andersson pelasi Ruotsin maajoukkueessa kaksi ensimmäistä otteluaan tammikuussa 2017 ja teki toisessa ottelussa Slovakiaa vastaan kaksi maalia. Hän palasi maajoukkueeseen lokakuussa 2018 ja on lokakuun 2019 puoliväliin mennessä pelannut kahdeksan maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Orest Romashyna

Orest Somashyna (s. 27. lokakuuta 1946) on saksan-kanadalainen entinen jääkiekkoilija, joka pelasi vasempana laitahyökkääjänä.
Romashyna varattiin NHL:ään kolmantena vuoden 1963 NHL:n varaustilaisuudessa Boston Bruinsin toimesta. Hän ei kuitenkaan ikinä pelannut NHL:ssä.
Driving Simulator 2009

Driving Simulator 2009 (Fahr Simulator 2009) on autosimulaattori, joka julkaistiin 24. heinäkuuta 2009. Pelissä voi valita joko vapaa ajon tai tehtävä ajon. Pelin kartta-alueella on kaupunki, moottoritie, kaupunginosia ja rautatie. Ennen peliä voi säätää liikenteen määrää. Ajon aikana esillä on nopeusnäyttö, jossa nopeus näytetään sekä kilometreinä että maileina tunnissa mutta auton ohjaamon nopeusmittari kilometri tunnissa.

Tehtäväajo

Tehtäväajotyyppejä voi valita valikosta ennen kuin siirrytään tehtävään. Kun pelaaja tulee tähden kohdalle, niin hän voi suorittaa jonkun tehtävän. Tehtäväajossa on kertyy virhepisteitä. Jos virhepisteitä tulee enemmän kuin 20 niin tehtävä epäonnistuu. Virhepisteitä voi tulla joko ylinopeudesta, ajamalla punaisia päin tai ohittaa STOP-merkin ilman että pysähtyy. Joissakin tehtävissä voi olla aikarajoitus, jos aika loppuu, tehtävä epäonnistuu. Kun tehtävä on suoritettu, niin voi mennä tähdelle jossa tulee uusi tehtävä.

Vapaa ajo

Vapaassa ajossa voi valita (esim: auton, lähtöpaikan, liikenteen määrän) valikosta ja ennen kuin ajaa. Vapaassa ajossa ei kerry virhepisteitä.
Kristiina Salonen

Ura

Salonen on koulutukseltaan sosiaaliohjaaja ja hän on myös opiskellut sosiaali- ja terveyshallintotiedettä Vaasan yliopistossa. Ennen kansanedustajaksi valintaansa Salonen työskenteli Rauman sosiaaliohjauksen ja etuuskäsittelyn esimiehenä vuodesta 2003 lähtien. Hän on toiminut myös Rauman kaupunginhallituksen puheenjohtajana sekä Satakunnan maakuntavaltuuston jäsenenä.
Salonen valittiin ensimmäisen kerran eduskuntaan vuoden 2011 eduskuntavaaleissa, ja uudelleen vuosina 2015 ja 2019. Vuoden 2015 vaaleissa hän sai 9 547 ääntä ja oli Satakunnan vaalipiirin eniten ääniä saanut ehdokas.

Yksityiselämä

Salosen aviopuoliso on entinen jääkiekkoilija Rafael Eerola. He saivat tyttölapsen heinäkuussa 2016.
Tensta

Tensta on yksi Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee Spånga-Tenstan kaupunginosa-alueella. Sen asukasluku oli vuonna 2003 17 436 joista 70 % oli ulkomaalaistaustaisia. Tenstan nimi on peräisin ruotsin kielen sanoista tena ja sta. Tenstassa on kaksi Tunnelbanan asemaa, Tensta ja Hjulsta.
Tenstan 16–64-vuotiaista asukkaista 86,1 % on maahanmuuttajia, lähinnä Aasiasta ja Afrikasta. 1980-luvulla alueella asui paljon suomalaisia, mutta sittemmin suomalaiset ovat vaurastuessaan muuttaneet arvostetummille alueille ja tilalle on tullut muuttajia köyhemmistä maista.

Historia

Kylänä Tensta mainitaan jo vuonna 1539. Vuonna 1965 Tukholma osti maat armeijalta ja laati sille yleiskaavan. Ruotsin miljoonaohjelman mukaisesti alueelle rakennettiin 6 000 kerrostaloasuntoa vuosina 1966–1972. Ensimmäiset asukkaat pääsivät muuttamaan alueelle 1967 ja vuonna 1969 valmistui pientaloalue. Tätä Tenstan länsiosaa kutsutaan nimellä Hjulsta.
Holokaustin muistaminen

Holokaustin muistaminen on muiston ja tietoisuuden ylläpitämistä Natsi-Saksan suorittaman holokaustin tapahtumista. Toisen maailmansodan aikana tapahtuneen kuuden miljoonan juutalaisten kansanmurhan lisäksi holokaustissa surmattiin muun muassa slaaveja, romaneja ja kehitysvammaisia. Aiheesta on julkaistu paljon kirjoja ja elokuvia. Holokaustin uhrien muistoksi on perustettu muistomerkkejä ja tapahtumista kertovia museoita. Holokaustiin viitataan kaikkialla politiikasta erilaisiin kampanjoihin, sillä holokaustista on tullut pahuuden mittari, jota vasten ihmisten ja valtioiden epämoraalisia tekoja mitataan.

Historia

Holokaustin muistamisessa voidaan nähdä kolme vaihetta. Ensimmäisessä vaiheessa 1940- ja 1950-luvuilla muistamisen tarve oli lähes yksinomaan riippuvainen selviytyjien tarpeesta muistaa, jäljittää ja säilöä tietoa holokaustin ajalta. Juutalaisten ulkopuolista maailmaa ei holokaustin muistelu tuolloin vielä kiinnostanut. 1960- ja 1970-luvuilla holokaustin muistamisesta alkoi muodostua julkisen muistamisen rituaali ja selviytyjistä ”pyhiä” myös julkisessa keskustelussa. Tähän vaikutti paljolti Adolf Eichmannin oikeudenkäynti Israelissa, jolloin holokaustin tapahtumat saivat paljon julkisuutta koko maailmassa. 1970-luvun lopulla alkoi holokaustin katsominen mikrohistorian näkökulmasta tavallisten ihmisten kokemuksena. Holokaustin muistoa ylläpiti Yhdysvalloissa televisiosarja Polttouhrit (1978), joka näytettiin myös muualla maailmassa. Kommunismin luhistumisen myötä myös Itä-Eurooppa joutui tekemään tiliä kipeän natsimenneisyytensä kanssa päästäkseen Länsi-Euroopan yhteyteen. Puola hyväksyi vuonna 2018 lain, jonka mukaan Puolaa ei saa syyttää osasyylliseksi holokaustiin, ja esimerkiksi puolalaisista keskitysleireistä puhuminen on kielletty. Lain rikkomisesta voi saada vankeusrangaistuksen. Holokaustimuisteluun alkoi tulla myös kyseenalaisia piirteitä, kun se valjastettiin eri tarkoituksiin, ja myös useita väärennettyjä muistelmia julkaistiin.
Sodan jälkeen perustetut holokaustimuistomerkit kunnioittivat lähinnä vastarintaliikkeitä ja leireiltä selviytyjiä. Auschwitziin rakennettiin vaatimaton muistomerkki leirin uhrien muistolle vuonna 1967. Muistomerkkien määrä alkoi lisääntyä 1970- ja 1980-luvuilla niin Israelissa, Euroopassa kuin Yhdysvalloissakin. Holokaustimuseoita ovat keskitysleirien museoiden lisäksi esimerkiksi Yad Vashem Isralissa ja United States Holocaust Memorial Museum Washingtonissa. Kaikissa Pohjoismaissa Suomea lukuun ottamatta on ”holokaustin ja kansanmurhan tutkimuslaitokset”. Holocaust Task Force -järjestö perustettiin 1998 Göran Perssonin aloitteesta. Järjestö edistää juutalaisten joukkotuhon muistamista, arkistojen avaamista tutkijoille ja opetuksen järjestämistä kouluissa ja yliopistoissa. Jäsenmaita on 27 (2010). Suomi liittyi jäseneksi järjestöön vuonna 2010.
Euroopan maat ovat 2000-luvun alussa ottaneet kalentereihinsa holokaustin muistopäivän. YK:n yleiskokous virallisti vuonna 2005 kunkin vuoden tammikuun 27. päivän, Auschwitzin vapauttamisen vuosipäivän, ”holokaustin kansainväliseksi muistopäiväksi”. Suomessa päivää vietetään nimellä ”vainojen uhrien muistopäivä”.