Roger Ackroydin murha

Juoni

Kirjan tapahtumat sijoittuvat kuvitteellisen King’s Abbottin kylään Englannissa. Kirjan kertojana on tohtori James Sheppard, josta myöhemmin tulee Poirot’n apulainen. Tarina alkaa rouva Ferrarsin kuolemalla. Hän oli varakas leski, joka huhupuheiden mukaan olisi murhannut aviomiehensä. Aluksi epäillään itsemurhaa, mutta myös Roger Ackroyd – leskimies, joka aikoi naida rouva Ferrarsin – löydetään murhattuna. Epäiltyinä ovat rouva Cecil Ackroyd, Rogerin neuroottinen ja luulosairas käly, joka on pahasti velkaantunut suurellisen elämäntapansa takia; hänen tyttärensä Flora; majuri Blunt; Geoffrey Raymond; Ralph Paton, Ackroydin poikapuoli, joka on myös hyvin velkaantunut; Parker, utelias hovimestari sekä Ursula Bourne, palvelijatar,  jolla on epämääräinen tausta ja joka erosi palveluksesta murhapäivänä. Pääepäilty on Ralph, joka on kihloissa Floran kanssa ja perii isäpuolensa omaisuuden. Useat tärkeät todisteet näyttävät viittaavan häneen. Flora pyytää Poirot’ta tutkimaan tapausta.

Loppuratkaisu

Kirjan loppuratkaisu oli julkaisuajankohtana ennenkuulumaton: Poirot on todennut kaikki alkuperäiset epäillyt viattomiksi ja esittää täysin järkeenkäyvän selityksen murhalle. Murhaaja on tohtori Sheppard, joka oli Poirot’n avustaja ja tarinan kertoja. Viimeinen luku on sekä Sheppardin tunnustus että itsemurhaviesti. Siinä hän kertoo tapahtumien oikea kulun.

Alibi (näytelmä)

Roger Ackroydin murha on ensimmäinen Christien teos, josta tehtiin sovitus näyttämölle. Michael Morton kirjoitti sen pohjalta näytelmän Alibi, jonka ensi-ilta oli 15.5.1928 Prince of Wales Theatre -teatterissa Lontoossa. Sitä esitettiin 250 kertaa. Charles Laughton esitti siinä Poirot’ta kuten myös myöhemmin Broadwayllä. Siellä sen nimenä oli The Fatal Alibi ja ensi-ilta oli 8.2.1932 Booth Theatressa. Yhdysvaltalainen versio ei menestynyt ja se lopetettiin vain 24 esityskerran jälkeen.
Alibi-näytelmästä Christie sai virikkeen kirjoittaa ensimmäisen oman näytelmänsä Black Coffee (1930). Christie oli seurannut Alibin harjoituksia koiransa Peterin kanssa ja nautti sen ”uutuudenviehätyksestä”. Häntä kuitenkin häiritsivät lukuisat romaaniin tehdyt muutokset niin paljon, että hän halusi kirjoittaa oman näytelmän.

Alibi (elokuva)

Alibi-näytelmä pohjalta tehtiin yksi ensimmäisistä Christie-elokuvista. Sen ensi-ilta oli 28.4.1931. Elokuvan tuotti Julius S. Hagan Twickenham Film Studios -yhtiölle. Austin Trevor näytteli Poirot’ta (myöhemmin samana vuonna hän näytteli Poirot’ta Christien Black Coffee näytelmän elokuvaversiossa).
Käsikirjoitus: H. Fowler Mear
Ohjaaja: Leslie Hiscott
Austin Trevor: Hercule Poirot
Franklin Dyall: sir Roger Ackroyd
Elizabeth Allan: Ursula Browne
J.H. Roberts: tohtori Sheppard
John Deverell: lordi Halliford
Ronald Ward: Ralph Ackroyd
Mary Jerrold: rouva Ackroyd
Mercia Swinburne: Caryll Sheppard
Harvey Braban: tarkastaja Davis

Muissa osissa Clare Greet, Diana Beaumont ja Earl Grey

”Campbell Playhouse” -kuunnelma

Orson Welles sovitti romaanista yksituntisen kuunnelman. Se esitettiin 12.11.1939 Campbell Playhouse -sarjassa. Welles näytteli itse sekä tohtori Sheppardia että Hercule Poirot’ta
Käsikirjoitus: Howard Koch ja Wyllis Cooper
Tuottaja: John Houseman
Ohjaaja: Orson Welles
Näyttelijät:
Orson Welles: Hercule Poirot ja tohtori Sheppard
Edna May Oliver: Caroline Sheppard
Alan Napier: Roger Ackroyd
Brenda Forbes: rouva Ackroyd
Mary Taylor: Flora
George Coulouris: tarkastaja Hamstead
Ray Collins: herra Raymond
Everett Sloane: Parker

BBC Radio 4 -kuunnelma

BBC Radio 4 sovitti romaanista puolitoistatuntisen kuunnelman 1987. Sen ensi-esitys oli 24.12.1987. John Moffatt näytteli ensimmäistä kertaa Poirot’ta. Tämän jälkeen hän esitti Poirot’ta lukuisissa muissa BBC:n kuunnelmissa.
Käsikirjoitus: Michael Bakewell
Tuottaja: Enyd Williams
Näyttelijät:
John Moffatt: Hercule Poirot
John Woodvine: Doctor Sheppard
Laurence Payne: Roger Ackroyd
Diana Olsson: Caroline Sheppard
Eva Stuart: Miss Russell
Peter Gilmore: Raymond
Zelah Clarke: Flora
Simon Cuff: Inspector Davis
Derek Guyler: Parker

Muissa osissa Richard Tate, Alan Dudley, Joan Matheson, David Goodland, Peter Craze, Karen Archer ja Paul Sirr

Sarjakuva

Bruno Lachard on kirjoittanut ja piirtänyt sarjakuvaversion romaanista. Ranskankielinen alkuperäisteos Le Meurtre de Roger Ackroyd ilmestyi 2004 (kustantajana Emmanuel Proust éditions) ja englanninkielinen käännös The Murder of Roger Ackroyd 2007 (kustantajana HarperCollins, ISBN 0-00-725061-4).

Omistuskirjoitus

Christien omistuskirjoitus kirjassa on:
Punkielle, joka pitää epätavallisista salapoliisitarinoista, murhista, tutkimuksista ja siitä kuinka jokainen on vuorollaan epäilyksenalainen!
”Punkie” on Christien sisaren Margaret (”Madge”) Frary Wattsin (1879–1950) lempinimi. Sisaruksilla oli ikäeroa 11 vuotta, mutta heillä oli läheinen suhde aina Margaretin kuolemaan asti. Christien äidille kuuluukin kunnia siitä, että hän ensimmäisenä ehdotti Christielle kirjoittamista, jotta tämä ei pitkästyisi sairautensa aikana. Mutta vasta kun sisarukset olivat keskustelleet tuolloin juuri ilmestyneestä Gaston Leroux’n salapoliisiromaanista Keltaisen huoneen salaisuus (1908), Christie ilmoitti haluavansa yrittää vastaavanlaisen romaanin kirjoittamista, kun taas hänen siskonsa väitti, ettei Agatha pystyisi siihen. Kahdeksan vuotta myöhemmin Christie muisti tuon keskustelun ja – käyttäen hyväkseen sota-aika saamaansa apteekkialan koulutusta – kirjoitti ensimmäisen romaaninsa Stylesin tapaus 1916 (julkaistu 1920).
Margaret Watts puolestaan oli kirjoittanut 1924 – kaksi vuotta ennen Roger Ackroydin murhan ilmestymistä – näytelmän The Claimant, joka perustuu Tichbornen tapaukseen. The Claimant -näytelmää esitettiin West Endin Queen’s Theatressa kuukauden ajan 1924.

Viittaukset muussa kulttuurissa

Pierre Bayard, kirjallisuustieteen professori ja kirjailija, on kirjoittanut kirjan Qui a tué Roger Ackroyd? (1998, englanniksi Who Killed Roger Ackroyd? 2000), jossa hän tutkii uudelleen Ackroydin tapauksen ja esittää vaihtoehtoisen ratkaisun, jossa murhaaja olisikin tohtori Sheppardin sisko, Caroline. Hän esittää todisteita toisen murhaajan puolesta ja väittää Christien alitajuisesti tienneen, kuka oikea murhaaja on.