google/wiki40b huggingface dataset:
Puuhevonen

Puuhevonen on puusta valmistettu hevosen muotoinen lasten lelu.

Historia

Hevonen on puuleikkikalujen klassikko.  Leluna se on tunnettu  jo muinoin ainakin Persiassa, Kiinassa ja Egyptissä Euroopan ohella. Kreikasta löydetty puuhevonen on tehty noin 400 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Tyyliteltyjen hevosten lisäksi oikeaa eläintä tarkasti kuvaavia puuhevosia on löydetty varhaisimmista ajoista lähtien. Maailman kaikkien aikojen kuuluisin puuhevonen lienee Troijan puuhevonen. Euroopassa on kuvattu 1400-luvun maalaukseen jopa Jeesus-lapsi leikkimässä puisella keppihevosella, jonka pää on veistetty realistisesti.  Keskiajalla puinen keppihevonen olikin yleinen lelu. 
Saksasta tunnetaan paljon puuhevosten valmistuksesta  kertovaa aineistoa, esimerkiksi 1600-luvun alkupuolella Berchtesin alueella tehtiin puuhevosia teollisesti. Nahkalla päällystetyistä puuhevosista löytyy maininta jo vuodelta 1591. Ensimmäiset keinuhevos-versiot puuhevosesta ovat myös 1500-luvulta. Keinuhevosen suunnittelussa tuli ottaa huomioon tasapaino, turvallisuus ja kestävyys. Siksi hevosen vartalo saatettiin tehdä kevyestä puulajista kuten mänty, mutta vartaloa ohuemmat jalat ja jalakset vahvemmasta puusta kuten pyökki tai koivu.   Muita versioita puuhevosesta ovat pyörillä tai polkimilla varustetut, samoin kuin köyden päässä vedettävät hevoset.  Kolmipyöräiset poljettavat puuhevoset tulivat mukaan leikkeihin 1850-luvun puolivälissä.

Rakenne ja valmistus

Puuhevonen veistetään nimensä mukaan puusta. Hevosen harja ja häntä voidaan tehdä jouhesta, pellavasta, narusta tai köydestä. Keinuhevosessa on istuinosa ja hevosen kaulassa tapit, joista pidetään kiinni keinuttaessa. Siinä voi olla myös kaksi silhuettihevosta ja niiden välissä keinutuolimainen istuinosa. Amerikkalaistyylisessä keinuhevosessa on sen sijaan jousitettu kehikko tai vieteriteline, jonka varassa se keinuu. Tämäntyyppinen ”Safety Rocker” –keinuhevonen kehitettiin Yhdysvalloissa jo 1870-luvulla ja se poikkesi täysin siihenastisesta jalasmallisesta keinuhevosesta. 
Puuhevoselle tehtiin usein myös satula, valjaat ja muita tarvikkeita kuten kärryt, reki tai hevostyövälineitä.  Puuhevosia tehtiin paitsi kotona, myös puusepän käsityönä, vankiloiden verstaissa Suomessa 1870-luvulta lähtien, samoin kuin teollisesti tehtaissa. Esimerkiksi Niemen lelutehdas, joka perustettiin 1898 Vammalaan, valmisti poljettavia puuhevosia 1950-luvulla ja Jyväskylässä toimivan Juho Jussila Oy:n yksi tunnettu tuote on puinen leikkikalu nimeltään Jukka-varsa.

Käyttö

Lapset leikkivät puuhevosilla hoitaen niitä samoilla periaatteilla kuin oikeita hevosia. Nimi on yksi osoitus tästä periaatteesta, museoiduilla puuhevosilla on sellaisia nimiä kuin Floora, Vappu, Hurra, Veitikka-Liinu ja Poju. Puuhevosilla oli kasvatuksellinen merkitys, onhan hevonen kotieläimistä vanhimpia ja sen hoitaminen ja käyttö huolellisuutta vaativaa työtä. Puuhevosella ratsastamisen voi ehkä myös ajatella totutelleen lapset oikeiden ratsujen käyttöön esimerkiksi tasapainon säilyttämisen ja keinunnan kautta.
Niklas Sundfors

Ura

Sundfors on Jeppis Hockeyn kasvatti. Hän toimi kaudella 2010–2011 Kokkolan Hermeksen ja Jeppiksen C-nuorten yhdistelmäjoukkueen varakapteenina ja voitti C-nuorten II-divisioonan runkosarjassa joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 15+24=39. Sundfors esiintyi kauden aikana myös Hermeksen B-nuorissa. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi JYPin B2-nuoriin ja kaudella 2012–2013 hän jatkoi pelejään Jyväskylässä Diskoksen paidassa. Kaudeksi 2013–2014 Sundfors siirtyi Vaasan Sportin A-nuoriin. Hän debytoi kauden aikana myös miesten peleissä pelattuaan kaksi ottelua lainalla II-divisioonajoukkue Lapuan Virkiässä.
Kaudella 2015–2016 Sundfors debytoi Sportin SM-liigajoukkueessa. Hän teki liigadebyyttinsä 22. tammikuuta 2016 vieraissa JYPiä vastaan, jolloin 13. hyökkääjänä pelannut Sundfors sai jääaikaa 1.25 minuuttia. Ottelu jäi hänelle kauden ainoaksi SM-liigassa. Sundfors pelasi kauden aikana miesten pelejä myös lainalla Sportin yhteistyöjoukkue Kokkolan Hermeksessä, Mestiksessä. Suurin osa hänen kaudestaan eteni kuitenkin Sportin A-nuorissa, joiden paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Sundfors oli tehoilla 15+13=28.
Sundfors pelasi kaudella 2016–2017 Sportin SM-liigajoukkueessa harjoitusotteluita. Alkukauden hän vietti kuitenkin ainoastaan seuran A-nuorissa, joiden kapteenina Sundfors toimi. Joulukuun 2016 lopulla Sundfors siirtyi loppukauden sopimuksella Mestis-joukkue Kajaanin Hokkiin. Hän aloitti pian tämän jälkeen myös varusmiespalveluksen Kainuun prikaatissa. Sundfors teki Hokissa 16 runkosarja- ja kahdeksassa karsintasarjan ottelussa tehot 1+2=3. Huhtikuussa 2017 hän teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Hokki kuitenkin jäi ilman Mestis-lisenssiä ja ajautui lopulta konkurssiin toukokuun lopulla.
Kaudeksi 2017–2018 Sundfors siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Hockeyettan-joukkue Kumla HC:hen. Kesken kauden, tammikuussa 2018 hän palasi kuitenkin Suomeen ja siirtyi loppukauden sopimuksella Suomi-sarjajoukkue JHT Kalajoen riveihin.
Phoebe Tonkin

Lapsuus ja opinnot

Tonkin on harrastanut neljävuotiaasta asti tanssimista, muun muassa klassista balettia, steppiä, hip-hopia ja nykytanssia. 12-vuotiaana hän suoritti Australian Theatre for Young Peoplessa useita kursseja. Hän kävi Sydneyssä Queenwood School for Girls -koulua, joka tunnetaan hyvästä ilmaisutaidon opetuksestaan. Hän myös täydensi koulutustaan yksityisillä näyttelytunneilla. Tonkin osallistui joka vuosi koulun Shakespeare-festivaaliin. Hän otti myös osaa moniin koulun näytelmiin, kuten ”Antigone”, ”White Crane” ja ”Venetian Twins”.

Ura

Tonkin aloitti uransa näyttelijänä vuonna 2006 sarjassa H2O, joka kesti vuoteen 2010. Vuonna 2008 hän myös vieraili australialaisessa sarjassa nimeltä Raftersien perheonnea. Tonkin muutti vuonna 2011 Torontoon kuvaamaan The CW:n uutta draamasarjaa Noitapiiri. Kun Noitapiirin tuotanto lopetettiin vuonna 2012, hän siirtyi CW:n Vampyyripäiväkirjat-menestyssarjaan. Tonkinin rooli Vampyyripäiväkirjoissa johti vuonna 2013 alkaneeseen uuteen spin-off-sarjaan nimeltä Vampyyrien sukua.
Victor Baltard

Victor Baltard (1805–1874) oli ranskalainen arkkitehti. Hän suunnitteli muun muassa rautarakennetta käyttämällä vuosina 1852–1859 rakennetut Pariisin keskushallit les Halles, jotka purettiin vuonna 1969, ja varhaista uusrenessanssia edustavan Saint Augustinin kirkon, jota alettiin rakentaa vuonna 1860.
Stig-Göran Myntti

Jalkapallo

Myntti edusti lähes koko uransa Vasa IFK:ta, lukuun ottamatta kautta 1957, jonka hän pelasi RU-38:n riveissä. Suomen mestaruuden Myntti voitti VIFK:ssa vuosina 1944, 1946 ja 1953. Suomen jalkapallomaajoukkueessä hän pelasi 61 A-maaottelua ja teki viisi maalia. Myntti oli mukana Suomen joukkueessa myös Helsingin 1952 olympialaisissa. Hänet valittiin Suomalaisen jalkapalloilun Hall of Fameen vuonna 1993.

Jääpallo

Jääpalloilijana Myntti saavutti MM-kilpailuissa 1957 hopeaa. Hän pelasi 12 A-maaottelua ja teki niissä neljä maalia.

Muuta

Myös Stig-Göran Myntin poika Kenth Myntti ja pojanpoika Henri Myntti ovat pelanneet jalkapalloa pääsarjatasolla.
Pekkaniska

Historia

Pekkaniskan juuret juontavat 1950-luvun loppupuolelle, jolloin Pekka Niska ryhtyi yrittäjäksi ja alkoi vähitellen harjoittaa nostureiden vuokraustoimintaa. Yritys alkoi 1980-luvulla toimia omistajansa mukaisesti nimellä Pekkaniska Oy. Samalla vuosikymmenellä nostotoiminta aloitettiin myös silloisen Neuvostoliiton alueella Moskovassa, Leningradissa ja Tallinnassa. 1980-luvulla perustettiin myös Pekkaniska Oy:n nykyinen pääkonttori Vantaan Petikkoon. 
Rakentaminen romahti Suomessa 1990-luvun alussa, jolloin edellisellä vuosikymmenellä aloitettu idän kauppa muodostui yrityksen kannalta erittäin tärkeäksi.  1990-luvun loppupuolella Pekkaniska Oy perusti tytäryritykset Baltiaan: Pekka Niska Eesti AS:n Viroon  ja SIA Pekkaniskan Latviaan . Vuonna 1997 Pekkaniska sai Skandinavian ensimmäisen nostoalan yritykselle myönnetyn SFS-EN ISO 9001 -sertifikaatin. Sertifikaatti kattaa koko Pekkaniska Oy:n toiminnan. 
2000-luvulle tultaessa yritys perusti Liettuaan tytäryhtiön Pekkaniska UAB:n. Yrityksen perustaja Pekka Niska vetäytyi vuonna 2009 yrityksen toiminnasta, ja yrityksen johtoon nousi Janne Niska.  Janne Niska kuoli yllättäen helmikuussa 2014. Hän puolestaan testamenttasi Pekkaniska Oy:n osake-enemmistön yrityksen silloiselle johdolle.

Liiketoiminta

Nykyisin yrityksellä on yhteensä 30 toimipistettä ja 7 000 koneen kalusto. Suomen lisäksi Pekkaniskalla on toimintaa Venäjällä, Ukrainassa, Ruotsissa ja Baltiassa. 
Pekkaniska on myös tunnettu kuntobonuksistaan ja terveellisiin elämäntapoihin kannustavasta henkilöstöpolitiikastaan. Kuntobonukset otettiin yrityksessä käyttöön jo vuonna 1989. Nykyään yritys maksaa vuosittaisia kuntobonuksia muun muassa tupakoimattomuudesta, raittiudesta ja kuntoilusta. Lisäksi bonusta maksetaan, mikäli työntekijällä ei ole vuoden aikana ollut sairaspoissaoloja tai mikäli työntekijä lopettaa tupakanpolton.

Tunnustukset

2009: Vuoden Terveysteko -tunnustuspalkinto, Terveyden edistämisen keskus ry. 
2010: Suomen paras työllistäjä, Suomen Kuvalehti. 
2014: Suomen kolmanneksi maineikkain yritys 
2015: Suomen kolmanneksi maineikkain yritys
Teenage Mutant Ninja Turtles: Arcade Attack

Pelattavuus

Pelissä pelaaja valitsee haluamansa Turtlesin ja yhden jäljellä olevista sankareista. Tietokone hallitsee pelaajan valitsemaan apulaista, jonka kanssa kahdestaan he yrittävät selvitä kentistä läpi. Jokaisella hahmolla on omat vahvuudet ja heikkoudet, sekä erikoisliikkeet. Hahmot voivat myös yhdistää voimansa erikoisliikkeeksi pelin aikana.
Pelin tarinamoodin lisäksi mukana on useita Battle moodeja. Explore Story Modessa pelaajan täytyy hallita eri hyökkäysliikkeet saadakseen bonuskolikoita, joiden avulla voi avata lukittuja moodeja. Pomo moodissa voi taistella uudelleen kaikkia pelin pomovastuksia vastaan tai tapella selviytymis moodissa rajatonta määrää jalkaninjoja vastaan. Stage moodissa puolestaan taistellaan kelloa vastaan, pelaajan yrittäessä päästä eri tasoista läpi tietyn ajan puitteissa.
Shadows Fall

Muuta

Shadows Fall esiintyi The Black Crusade -kiertueen kanssa Suomessa 13. ja 14.12. 2007. Muut esiintyjät olivat Machine Head, Arch Enemy, DragonForce ja Trivium.
Shadows Fallin kappale The Light That Blinds on julkaistu pelissä Guitar Hero 2
Tuulitukka

Tuulitukka on iskelmälaulaja Jukka Raitasen vuonna 1991 ilmestynyt albumi. Se on Raitasen ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu myös CD-formaatissa.
Hakojärvi (Parkano, Kankaanpää)

Maantietoa

Järven pituus on 1,2 kilometriä, leveys 550 metriä ja sen pinta-ala on 38 hehtaaria. Se sijaitsee Hakokankaan ja Lylyjärven välissä. Pohjoispuolella sijaitsevat Vähä- ja Iso Hakonevan turvetuotantoalueet. Ympäröivät suot on ojitettu tiheästi ja suo-ojat on kaivetty Hakojärveen asti. Järvellä on aina ollut luontainen laskuoja, joka on edelleen toiminnassa kaivetuista johto-ojista huolimatta. Laskuoja laskee Lylyjärveen 1,5 kilometrin pituisena. Rantaviivan pituus on 3,3 kilometriä ja ranta on vain osittain suota. Rantaan on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet turvetuotantoalueiden huoltoteiltä. Parkanon ja Kihniön välinen raja ylittää järven itä-länsi-suuntaisena niin, että järven pohjoispäästä murto-osa jää Kihniön puolelle.

Historiaa

Vuoden 1959 painetun peruskartan mukaan, Hakojärven laskuojan ympäristössä sijaitsi neljä latoa. Ne kuuluivat Linnankylälle ja palvelivat vanhaa tapaa niittää luonnonniityiltä heinää.
Alfa Romeo Giulia TZ

TZ2

Vuonna 1964 esiteltiin edelleen kehitetty versio TZ2. Moottorina oli nyt 2 tulppaa/sylinteri oleva kuivasumppuvoitelulla oleva rivinelonen, joka tuotti 170 hevosvoimaa. Kori oli edelleen Zagaton tekemä. Koripaneelit oli nyt tehty lasikuidusta ja koko auto oli aikaisempaa matalampi ja kevyempi. TZ2:sta valmistettiin vain kilpaversiona ja valmistusmääräksi jäi näin vain 12 kpl. Tuotanto loppui vuoden 1965 lopussa ja tilalle tuli GTA.
Kalle Vainionpää

Kalle Eemili Eliaanpoika Vainionpää (6. tammikuuta 1891 Kortesjärvi – 4. huhtikuuta 1918 Rautu) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Eljas Vainionpää ja Josefina Jaakontytär. Tämä kortesjärveläinen maanviljelijä liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 19. lokakuuta 1915 ja sijoitettiin pataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 8. Jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, missä joukko-osastossa otti osaa taisteluihin Raudussa, missä hän kaatui 4. huhtikuuta 1918 ja haudattiin Kortesjärven sankarihautaan. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Kortesjärvellä.
Triumph Herald

Koeajo 1968

Heraldin moottoria isonnettiin ja tehoa tuli lisää, josta mallinimen perään 13/60. Nelisylinterisen 1 296 cm³ rivimoottorin suurin teho on 45 kW (61 hv, DIN). Suurin vääntömomentti on 10,1 kilopondimetriä DIN eli 99 Nm. Autossa on neljä vaihdetta, joista 2–4 on synkronoitu ja ykkönen synkronoimaton. Herald 13/60 painaa 850 kiloa.
Triumph Herald oli niin pieni sisätiloiltaan, että se rekisteröitiin Suomessa vain neljälle. Auto on myös meluisa. 
Triumph Heraldin kääntöympyrä on hyvin pieni johtuen etupyörien poikkeuksellisen isosta kääntyvyydestä. Ohjaus on nopea ja tarkka, tosin huonopintaisella tiellä ohjaus saattaa lyödä käsille. Heiluriakselistosta johtuen kaarreajo-ominaisuudet ovat varsin äkkinäiset nopeassa ajossa. Kulutus on melko iso pikkuautoksi, koeajossa keskimäärin 11,9 litraa superbensiiniä /100 km.
Triumph Herald 13/60 kiihtyi 0–50 km/h 4,9 sekunnissa, 0–80 km/t 11,1 sekunnissa ja 0–100 km/h 18,6 sekunnissa Tekniikan Maailman 9/1968 koeajossa. Huippunopeus on 133,3 km/h.
Triumph Herald 13/60 maksoi Suomessa vuonna 1968 9970 markkaa.

Myynti Suomessa

Triumph Herald herätti Suomessa suurta kiinnostusta heti tuoreeltaan, ja siitä tuli koko 1960-luvun ajaksi Triumphin myydyin malli. Sen kanssa samassa hinta- ja kokoluokassa kilpailivat muiden muassa Fiat 1100, Hillman Imp, Moskvitš Elite, Renault 8, Škoda 1000 MB ja Volkswagen Kupla. Heraldin farmarimallia rekisteröitiin runsaasti pakettiautoksi ns. piilofarmareina. Maahantuojana toimi Sisun valmistaja Oy Suomen Autoteollisuus Ab. 
Hinnaltaan kilpailukykyinen Herald muodosti yksinään suurimman osan Triumphin henkilöautokannasta Suomessa, ja sen viimeinen versio 13/60 meni hyvin kaupaksi vielä 1970-luvun alkuvuosina, vaikka auton ensiesittelystä oli kulunut jo toistakymmentä vuotta. Heraldin seuraajaksi tuli 1970-luvun alussa Triumph Toledo, jonka myynti ei yltänyt lähellekään Heraldin lukuja. Triumphin maahantuonti Suomeen päättyi vuonna 1976.

Muita malleja

Triumph Heraldin runkoa ja tekniikkaa hyödyntäen tuotiin markkinoille myös muita malleja: kuusisylinterinen Triumph Vitesse (1962–1971), kaksipaikkainen avo-roadster Triumph Spitfire (1962–1980) ja kaksipaikkainen urheiluauto Triumph GT6 (1966–1973). Muunnelmien teko oli helppoa, sillä erilliskorin osat kiinnitettiin runkoon pulteilla. Tämä oli harvinaista aikana, jolloin useimmat uudet henkilöautomallit perustuivat jo itsekantavaan koriin. Bond Cars valmisti Heraldiin pohjautuvaa coupé-malliaan Bond Equipe vuodesta 1963 vuoteen 1970.

Muuta

Heraldin erikoisuuksia olivat ennätyksellisen pieni kääntösäde ja etupuskurin kohdalta saranoitu korin etuosa, joka kääntyi kokonaisuudessaan eteenpäin tavanomaisen konepellin sijasta.
Triumph Heraldin myöhempiä malliuudistuksia olivat Herald 1200 (1962–1970), urheilullinen Herald 12/50 Skylight Saloon (1963–1967) ja Herald 13/60 (1967–1971).
Triumph Heraldia valmistettiin Coventryn tehtaan ohella myös Intiassa ( aluksi nimellä Standard Herald  ja myöhemmin Standard Gazelle ), Australiassa (nimellä Triumph 12/50), Uudessa-Seelannissa, Irlannissa, Maltalla sekä kahdessa tehtaassa Perussa.
Postipysäkki

Postipysäkki oli Posti- ja Lennätinhallituksen aikana Suomessa alimman lajin postitoimipaikka.

Postipysäkkien historiaa

Postipysäkit olivat kaikkein pienimpiä toimipaikkoja. Niitä oli lähinnä laitoksissa, yksityisillä rautateillä sekä joissakin matkustajalaivoissa ja yhteysaluksissa.
Postipysäkeillä ei ollut postinkantajaa vaan useimmiten postihyllyt asiakkaille, jotka itse noutivat postinsa, koska tämä toimipaikka palveli yleensä hyvin rajallista aluetta. Malliesimerkki tällaisesta oli Röykän sairaalan yhteydessä toiminut postipysäkki Röykkä I, jonka postinumero oli 05130. Pysäkki poikkesi normaalista sairaalan postista siten että se palveli myös rajanaapurina toimivaa Geofysiikan observatoriota. Toimipiste suljettiin sairaalan toiminnan päättyessä.
Suomenlahden ulkosaaria hoitaneessa kelirikkoalus s/s Suursaaressa postipysäkkiä hoiti perämies. Aluksella oli oma, sen nimellä varustettu postileimasin. Katsottiin että päivämääräleimasin kuuluisi vasta ylemmille postiasemille.  Toisella yhteysaluksella, M/S Jäämerellä joka liikennöi Petsamon vesillä, oli puolestaan epävirallinen nimileimasin. Aluksen kautta kuljetettu posti leimattiin erikseen Kalastajasaarennon sataman postiasemalla.  Postilaivan arvonimen omanneella matkustajalaiva S/S Ariadnella oli erikseen postipysäkinhoitaja, joka oli Posti- ja lennätinhallituksen palveluksessa. 
Yksityisillä rautateillä postipysäkkiä hoiti tavallisesti kyseisen rautatiepysäkin hoitaja tai joskus asemapäällikkö. Äänekosken–Suolahden rautatien Paatelan postipysäkillä oli oma hoitaja, pysäkinhoitajan puoliso Maria Salo, "Pysäkin-Maija".
Järjestelmä uusittiin kun posti yhtiöitettiin. Nykyiset asiamiespostit vastannevat parhaiten entisiä postipysäkkejä, tosin niiden henkilöstö ei ole Postin palveluksessa vaan toiminta suoritetaan myyntipalveluna.
Joillakin erityisillä kohteilla, Helsingissä tunnetuimpina Linnanmäen huvipuistolla ja Korkeasaaren eläintarhalla, postilaatikkoon laitetut kortit ja kirjeet varustetaan paikan omalla erikoisleimalla. 
Väliaikaisia postipysäkkejä on ollut suurten tapahtumien yhteydessä. Esimerkiksi 6.–16. elokuuta 1965 Sauvossa järjestetyllä partiolaisten kansainvälisellä Hakkis-suurleirillä oli oma postipysäkkinsä, joka oli paikalle ajettu, Postin linja-autoon sisustettu toimipaikka, jolla oli oma leirin ajan voimassa ollut erityisleimansa. Sillä oli jopa pankkioikeus, eli kuriositeettina voinee mainita, että kyseisellä leirillä oli kaksikin pankkia: postibussin vieressä oli Pohjoismaiden Yhdyspankin omistama pankkiauto.
Cgroups

cgroups (lyhenne sanoista control group) on Linux-ytimen ominaisuus järjestelmän ylläpitoon ja hallintaan. Ominaisuudella voidaan järjestää prosessit hierarkiaan, jonka mukaan tehtäville voidaan asettaa rajoituksia resursseille kuten muistin ja suoritinajan käytölle. Ominaisuutta voidaan käyttää suoritettavien toimintojen jäädyttämiseen esimerkiksi eräajon pysäyttämiseen ja jatkamiseen myöhemmin levylle tallennetun tilan mukaan.
Ominaisuuden ensimmäinen versio on lisätty ytimen versiossa 2.6.24 tammikuussa 2008.
Linux versiossa 4.14 on lisätty tuki säikeistysmoodille.
cgroup-ryhmittelyä tukevat useat sovellukset kuten Docker, Hadoop, HTCondor, Kubernetes, LXC ja Mesos.
James Carlisle

Sir James Beethoven Carlisle (s. 5. elokuuta 1937 Bolans) on Antiguan ja Barbudan entinen kenraalikuvernööri. Hänet nimitettiin virkaansa Wilfred Jacobsin seuraajaksi vuonna 1993, ja hän pysyi vallassa vuoteen 2007 asti.
Carlisle on kotoisin Bolansin kylästä, Antiguan saarelta. Hän opiskeli pääasiassa Isossa-Britanniassa ja valmistui hammaslääkäriksi. Vuodet 1961–1966 Carlisle palveli kuninkaallisissa ilmavoimissa ja Antigua ja Barbudan puolustusvoimissa 1983–1993, ja oli osan aikaa sen vapaaehtoisjoukkojen komentaja.
Hänet nimitettiin ensimmäisenä maassa syntyneenä Antigua ja Barbudan toiseksi kenraalikuvernööriksi 10. kesäkuuta 1993. Hän sai Pyhän Mikaelin ja Yrjön suurristin (GCMG) seuraavana vuonna.
Carlisle on seitsemännen päivän adventisti eikä tarjonnut alkoholia virallisissa tilaisuuksissa.
Tommi Mäkinen (juoksija)

Tommi Markku Mäkinen (s. 8. helmikuuta 2000 Sipoo) on suomalainen pikajuoksija. Hän edustaa Helsingin Kisa-Veikkoja ja hänen valmentajinaan toimivat Antti Rintakoski, Anu Laakso ja Markus Rahnu.
Kalevan kisoista Mäkinen on saavuttanut hopeaa 400 metrin juoksusta vuonna 2017. Ennätyksikseen hän on juossut 100 metrillä ajan 10,87, 200 metrillä 21,63 ja 400 metrillä 48,09. Hän on juossut hallissa 17-vuotiaiden Suomen ennätykseksi 400 metrillä ajan 50,45 helmikuussa 2017.
Hän oli 4 × 100 metrin viestijoukkueessa Tampereen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa kesällä 2018.
Philip Absolon

Philip Absolon (s. 24. marraskuuta 1960) on brittiläinen taidemaalari. Hänen tuotantonsa edustaa stuckismiksi nimettyä nykytaiteen liikettä.
Absolon syntyi Erithissä, Kentissä. Hän polveutuu viktoriaanisen ajan taiteilijasta John Absolonista. Hän kärsii lukihäiriöstä. Hän opiskeli vuosina 1977–1979 Medway College of Art and Designissa, jossa hän tapasi Billy Childishin ja Bill Lewisin. Absolon jatkoi Epsom College of Artiin, mutta vuonna 1984 hän joutui Slade School of Artin ja vuonna 1987 Royal College of Artin hylkäämäksi.
Absolon on ollut mukana stuckismi-liikkeen toiminnassa sen virallisesta perustamisvuodesta 1999 saakka. Hänen luonteenomaisia töitään ovat The Cornfield ja Job Club. 
Absolonin töitä on ollut näytillä muun muassa Liverpoolin biennaalissa 2004. Hän on myös osallistunut stuckistien järjestämiin Turner-palkinnon vastaisiin mielenosoituksiin.
Aten-asteroidit

Merkittäviä edustajia

Asteroidi 3753 Cruithne liikkuu toistaiseksi Maan radan tuntumassa niin sanotulla hevosenkenkäradalla. Ryhmään kuuluva 99942 Apophis saattaa muodostaa törmäysuhan Maapallolle vuonna 2036, joskin riskin arvellaan olevan pieni. Suurin Aten-asteroidi on 2100 Ra-Shalom.
Porlammin kartano

Porlammin kartano (ruots. Porlom gård) on Lapinjärven Porlammilla sijaitseva kartano, jonka laitumilla on ylämaankarjaa. Kartanon omistaa nykyään agrologi Georg Ehrnrooth, joka on Casimir Ehrnroothin poika. 1500-luvun lopulla Lapinjärven kylistä Ingermaninkylä, Porlammi, Vasarankylä ja Rutumi olivat läänitetyt Arvid Tönnesson Wildemanille. 1600-luvulla muodostettiin Lapinjärvelle Lapinjärven säteri ja Porlammin säteri.
Marsalkan hopeatorvet

Sotamarsalkan hopeatorvet (tunnettu yleisesti nimellä Marsalkan hopeatorvet) on suomalainen sotilasmarssi.
Kappaleen on säveltänyt sotilaskapellimestari Artturi Rope tuntemattomana ajankohtana 1930-luvun alussa. Rope toimi tuohon aikaan soittajana Suomen valkoisen kaartin soittokunnassa eli nykyisessä Kaartin soittokunnassa. Sotamarsalkan hopeatorvet tuli koko Suomen kansalle tutuksi sotavuosina, jolloin se soi elokuvateattereissa puolustusvoimien katsausten tunnusmusiikkina sekä radioitujen asemiesiltojen alkukappaleena. Kappale alkaa tunnetulla fanfaarimelodialla. Kappaleen alku soitetaan nykyään joka vuosi Turun joulurauhan julistamisen yhteydessä.
Marssin nimi viittaa siihen, että kenraali Gustaf Mannerheim oli tammikuussa 1928 juhlistanut Suomen sisällissodan alkamisen 10-vuotisjuhlaa lahjoittamalla Suomen valkoisen kaartin soittokunnalle kahdeksan uushopeasta valmistettua fanfaaritorvea. Kappaleen alkuperäinen nimi oli Fanfaarimarssi, mutta Rope vaihtoi sen Sotamarsalkan hopeatorviksi, kun Mannerheim vuonna 1933 ylennettiin sotamarsalkaksi. Myöhemin Mannerheim sai uuden sotilasarvon Suomen marsalkka, ja kappale tunnetaan nykyään yleisesti pelkkänä Marsalkan hopeatorvina.
Mannerheimin lahjoittamat kahdeksan fanfaaritorvea olivat 1990-luvulle saakka Kaartin soittokunnan käytössä, minkä jälkeen ne museoitiin. Neljä niistä on nykyään Sotamuseossa ja neljä muuta Kaartin jääkärirykmentin perinnetalossa Santahaminassa. Torvien kylkiin on kaiverrettu Suomen kaartin ja Suomen valkoisen kaartin tunnettujen taistelupaikkojen nimet: Wasewo, Varsova, Gornyi Dubnjak, Pravetz, Vaasa, Lapua, Oulu, Vilppula, Länkipohja ja Tampere. Torviin oli alun perin kiinnitetty Suomen valkoisen kaartin tunnuksella ja Mannerheimin monogrammilla kuvitetut standaarit.