google/wiki40b huggingface dataset:
Emil Lassinen

Emil Viktor Lassinen (30. maaliskuuta 1861 Mäntsälä – 17. huhtikuuta 1938 Porvoo) oli kansakoulunopettaja, toimittaja ja kirjailija.
Lassinen kävi Jyväskylän seminaarin vuosina 1881–1883 ja toimi sitten kansakolunopettajana vuosina 1883–1891 ja Lohjan kasvatuslaitoksen johtajana 1891–1906. Myöhemmin hän oli Uusimaa-lehdessä ensin toimitussihteerinä 1908–1909 ja sitten päätoimittajana 1909–1938.
Lassinen oli naimisissa vuosina 1902–1905 Margareeta Kristiina Karjalaisen kanssa. Jäätyään leskeksi hän oli toisen kerran naimisissa kansakoulunopettaja Selma Johanna Polvianderin kanssa vuosina 1917–1928.
Yrjö Benson

Yrjö Benson oli valtiovarainministeriössä sijaitsevan valtion IT-toiminnan johtamisyksikön päällikkönä eli valtion IT-johtajana 1. syyskuuta 2009 lähtien virkavapaaseensa asti. Hän siirtyi tehtävään Nokia Oyj:n IT Operations Developmentin johtajan paikalta. Aiemmin hän on työskennellyt muun muassa Helsingin kaupungin rakennusvirastossa, IVO Voimansiirto Oy:ssä sekä Wimage Oy:n toimitusjohtajana.
Toukokuusta 2011 lukien Bensonin työpaikka oli virkavapauden myötä Puolustusministeriö. Hänen sijaisenaan toimi neuvotteleva virkamies Mikael Kiviniemi. 
Benson palasi vuoden 2013 alusta valtiovarainministeriöön JulkICT-toimintoon Yhteisten ratkaisujen ohjaus -yksikköön. Valtion it-johtajan tehtävä lakkasi, kun Julkisen hallinnon tieto- ja viestintätekninen toiminto (JulkICT-toiminto) organisoitiin uudelleen marraskuussa 2011.  Valtiovarainministeriön IT-johtajaksi valittiin Timo Valli ja syksyllä 2014 Anna-Maija Karjalainen.
Molukkienkukastaja

Levinneisyys

Molukkienkukastajaa tavataan Indonesiassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, mutta sen kannankehitys on laskeva. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pitkänokkamesikko

Levinneisyys

Pitkänokkamesikkoa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajia on kuvattu yleiseksi. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Gustaf Fredrik von Rosen

Gustaf Fredrik von Rosen (1688–1769) oli ruotsalainen sotilas ja Suomen kenraalikuvernööri. Hän oli hattu-puolueen jäsen, vuodesta 1739 valtaneuvos. Suomen kenraalikuvernööriksi hänet nimitettiin 1747, ja hän vahvisti puolustusta ja talouselämää ja valvoi Suomen luotettavuutta Pacchaleniuksen ja Wijkmanin valtiopetusjuttujen vuoksi. Virka lakkautettiin ja hän palasi 1754 Ruotsiin. Sen jälkeen hän oli Pommerin sodassa ylipäällikkö 1757–1758.
Hänen poikansa oli Turun ja Porin läänin maaherrana toiminut valtaneuvos Fredrik Ulrik von Rosen.
Kavantolompolo

Maantietoa

Järven pinta-ala on 22 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Iso-Vietosen–Raanujärven alueella (67.96), jonka Kavantojärven alueeseen (67.963) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 100,5 metriä mpy.
Henric Johan Kreij

Henric Johan Kreij (1698  – 1766 Kakskerta) oli suomalainen kauppias, tehtailija ja kartanonomistaja.
Kreijin suku lienee saksalaista tai hollantilaista perua ja tullut Suomeen Tallinnasta. Hänen puolisonsa vuodesta 1724 oli Anna Margaretha Ståhlhammar (1701-1758), Mustion rautaruukin patruunan tytär. Tammisaaren lähettyville Trollböleen asettunut Kreij harjoitti kauppaa paikallisten kanssa, mutta ulotti liiketoimensa myös Tukholmaan, Viipuriin ja Tallinnaan. Hän perusti jo 1700-luvun alussa Lorenz Hästeskon kanssa nykyaikaisen ns. hollantilaisen sahan Trollböleen ja siitä luovuttuaan useampia muita sahoja. Naimisiin mentyään Kreij vuokrasi Mustion ruukin apeltaan vuonna 1732. Ruukin hän sai kokonaan omistukseensa 1744. Hän myös osti maata ja perintöoikeuksia kruununtiloihin Mustion ympäristöstä. Rautaruukin tuotanto oli päässyt vauhtiin 1726 uuden nippuvasarapajan ja vuotta myöhemmin valmistuneen kankivasarapajan myötä, mutta Kreij keskittyi ruukinpatruunana ehkä enemmän sahoihinsa. Mustioon rakennettiin sahalaitos, jonka tuotteita vietiin ulkomaille aina Hollantia, Portugalia ja Espanjaa myöten, vaikka saha sai virallisen vientiluvan vasta vuonna 1818. Kreij perusti Palokosken sahan 1733 Vihdin ja Siuntion rajamaille, samoin kuin 1738 Haimoon sahan Vihtiin. Hänestä tuli Suomen huomattavimpia sahatavaran valmistajia. Hän myi myös Mustion ruukin myllyissä jauhettuja jauhoja. Kreij vuokrasi 1753 Mustion ensin vävyilleen ja luovutti sitten ruukin maineen heille ja tyttärilleen. Hän siirtyi itse harjoittamaan laivanvarustustoimintaa ja kauppaa Älgön saarelle Räcknäsin säteriin, mutta perusti myös tiilitehtaan Pohjan Thomasböleen, ennen kuin luopui liiketoimistaan ja vetäytyi Turun lähelle Kakskerran Brinkhallin kartanoon. Sen hän oli hankkinut omistukseensa vuonna 1761.
Miko (shintolaisuus)

Miko (jap. 巫女, "shamaaninainen") on japanilainen temppelineitsyt tai jumaluudelle pyhittäytynyt neito, joka palvelee shintolaisessa pyhäkössä. Muinoin sanalla tarkoitettiin naisshamaania tai henkivälittäjää, joka välitti kamien sanomia.

Sana

Japanin sana miko tai fujo "shamaanitar; temppelineito" kirjoitetaan useimmiten 巫女 yhdistäen kanjit 巫 ("shamaani") ja 女 ("nainen", "naispuolinen"). Kiinassa wunu 巫女 (tai toisin päin nuwu 女巫) tarkoittaa "naisshamaania", "noitaa" tai "velhonaista". Miko kirjoitettiin vanhastaan 神子 (kirj. "kami-lapsi") ja 巫子 ("shamaanilapsi").
Mikot tunnetaan monilla nimillä; Fairchild (1962:119-122) luetteloi 26 termiä "pyhättöön sitoutuneelle mikolle" ja 43 termiä "pyhättöön sitoutumattomalle mikolle". Yleisiä nimityksiä ovat 市子 (ichiko, kirjaimellisesti "tori/kylä-lapsi"); "naismeedio" tai "ennustaja", 霊媒 (reibai, "henkien puhemies"), "henkivälittäjä" ja itako (いたこ, "(usein sokea) naisshamaani").

Historiallisia mikoja

Mikoperinne pohjautuu muinaisiin japanilaisiin naisprofeettoihin, jotka vaipuivat transsiin ja välittivät jumalten viestejä samaan tapaan kuin pythiat ja sibyllat muinaisessa Kreikassa.
Noin vuonna 712 kirjoitettu osittain myyttinen Kojiki-historiikki sisältää mahdollisesti vanhimman viittauksen mikojen transsitanssiin. Japanin mytologiassa on tarina, jossa auringon jumalatar Amaterasu suuttui veljelleen Susanoolle ja sulkeutui luolaan, jolloin taivas pimeni. Palauttaakseen valon maailmaan jumalat suunnittelivat tempun ja ripustivat peilin jalokivin koristeltuun sakaki-puuhun. Hurjan juhlinnan jumalatar Uzume suoritti shamanistisen tanssin Amaterasun houkuttelemiseksi ulos luolasta.
Kuullessaan jumalien naurunremakan Amaterasu tuli luolastaan ja lumoutui peilikuvastaan. Näin päivänvalo tuli palautetuksi. Kulyn mukaan eräs perinteikäs mikokoulukunta "väitti polveutuvansa Uzume-jumalattaresta".

Mikot fiktiossa

Mikot ovat perushahmoja japanilaisessa kirjallisuudessa, elokuvassa, mangassa ja animessa.
Zeami Motokiyon kirjoittamassa 1400-luvun Nō-draamanäytelmässä Aoi No Ue miko nimeltä Teruhi karkottaa Rokujon hengen Aoin ruumiista.
Akira Kurosawan elokuvassa Rashomon - paholaisen portti vuodelta 1950 murhattu samurai todistaa mikon kautta.
Suositussa anime- ja mangasarjassa Inuyasha päähenkilö Inuyashan kuollut rakastettu Kikyō oli eläessään miko.
Anime- ja mangasarja Sailor Moonissa Hino Rei eli "Sailor Mars" on nykyaikainen miko.
Mangassa ja animessa mikot kuvataan usein pahoja henkiä tai demoneita vastaan taistelevina sankarittarina. Heillä kuvataan olevan yliluonnollisia - tai taikavoimia, ja usein myös kykyjä ennustamisessa tai taistelulajeissa. Länsimaisissa roolipeleissä mikot vastaavat joskus pappeja tai valkoisia noitia. Joissakin romanttisissa bishōjo-videopeleissä ja visual noveleissa miko kuvataan viehättävänä mutta sovinnaisena tyttönä. Fiktiivinen kuro miko 黒巫女 "musta miko" on perinteisen mikon paha vastine; esimerkiksi mangassa Asagiri no miko kuro mikoilla kuvataan olevan taitoja demonologiassa ja mustassa magiassa.
Fultonin piirikunta (Georgia)

Asukkaat

Piirikunnan asukkaista 43,5 prosenttia on mustia, 39,4 prosenttia valkoisia ja 7,32 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 91,8 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 35,5 vuotta.
Geoff Muldaur

Geoffrey Muldaur (s. 1945 Pelham, New York) on yhdysvaltalainen folk-, blues- ja folk rock -kitaristi sekä laulaja. Geoff Muldaur on yksi useista Cambridgen ja Woodstockin bluesmusiikkipiireistä nousseista artisteista.
Vuonna 1963 vanhan folkmusiikin esittäjä Jim Kweskin kutsui Muldaurin yhtyeeseensä Jim Kweskin Jug Band. Muldaur levytti yhteen kanssa neljässä vuodessa viisi albumia ja meni naimisiin yhtyeen viulistin Maria D'Amaton kanssa. Yhtyeen hajottua pari muutti Woodstockiin, jonne oli kerääntynyt joukko merkittäviä folkmuusikoita mukaan lukien Bob Dylan, The Band ja Paul Butterfield. Parin avioliitto päättyi vuonna 1972.
1970-luvulta alkaen Muldaur on tehnyt ja tuottanut lukuisia blueslevyjä ja säveltänyt musiikkia lukuisiin elokuviin ja televisio-ohjelmiin. Tunnetuin hänen elokuvatöistään on Terry Gilliamin Brazil-elokuvan (1985) soundtrack. Muldaur on myös voittanut elokuvamusiikistaan Emmy-palkinnon.
Muldaur on konsertoinut Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Saksassa ja Irlannissa ja esiintynyt muun muassa Carnegie Hallissa ja Kennedy Centerissä sekä useilla blues- ja folk-festivaaleilla.
Haukiniemi

Haukiniemi on kylä Savonlinnan koillisosassa, entisen Säämingin kunnan alueella. Haukiniemellä sijaitsee kirjailija Joel Lehtosen synnyinkoti Harju. Alueella on säilynyt elävä kulttuurimaisema ja se on merkitty maakuntakaavaan maakunnallisesti arvokkaaksi alueeksi. Kylän urheiluseura Haukiniemen Haka harjoittaa jalkapallo- ja pesäpallotoimintaa. Vuonna 2013 alueelle valmistui Haukiniemen kyläyhdistyksen rakentama ortodoksinen rukoushuone tsasouna, jonka rakentamisesta yhdistys teetti myös 45 minuutin dokumenttielokuvan.
Ajan valtiaat

Juoni

Yölento lähtee Los Angelesista kohti Bostonia, jolloin se joutuu ylittämään Mojaven autiomaan. Lentokapteeni Brian Engle, joka on matkustajana koneessa, herää sokean pikkutytön, Dinahin, kiljuntaan. Hän ymmärtää syyn hätään: tytön täti on kadonnut jäljettömiin, mutta niin on suurin osa muistakin matkustajista – jopa lentäjät. Jäljellä on vain kymmenen matkustajaa ja kone lentää ilmassa automaattiohjauksen ansiosta. Matkustajien suureksi helpotukseksi mukana on Engle, joka voi saada lentokoneen turvallisesti maan kamaralle. Lisää pelottavia asioita käy kuitenkin pian ilmi: yhteydet lentokenttiin ovat poikki ja ikkunoista näkyvä maailma näyttää kuolleelta. Kun matkustajat suunnittelevat pakkolaskua polttoaineen hupenemisen vuoksi, he ymmärtävät jonkin olevan pahasti pielessä – eikä tilannetta helpota lainkaan liikemies Craig Toomey, jossa ilmenee mielipuolisuuden merkkejä.
Partenavia

Partenavia (Partenavia Costruzioni Aeronautice SpA) on italialainen lentokonetehdas lähellä Napolia.
Partenavia-yhtiö perustettiin vuonna 1952. Sen perustivat veljekset Luigi ja Paolo Pascale. Yhtiön tavoite oli kehittää lentokoneita italialaisille ilmailukerhoille.
Yhtiön ensimmäinen lentokone oli P.48 Astore, joka lensi vuonna 1948. Yhtiön kaikki koneet koodattiin "P piste vuosiluku"-tyyliin. Vuonna 1953 seurasi toinen lentokone, P.52 Trigotto, ja vuonna 1955 P.55 Tornado. Tornado menestyi hyvin Italian lentokilpailuissa. Nelipaikkainen ylätaso P.57 Fachiro valmistui vuonna 1957. Seuraava onnistunut konetyyppi oli P.64 Oscar, jota rakennettiin myös Etelä-Afrikassa lisenssillä. Siellä se tunnettiin nimellä RSA.200. Seuraavat lentokoneet olivat P.66C ja P.68, joka oli yhtiön ensimmäinen kaksimoottorinen lentokone.
Vuonna 1986 veljekset perustivat S.R.L. Costruzioni Aeronautiche Tecnam-yhtiön.
Wilho Laine

Isak Wilho Laine (aik. Kivelä, 5. heinäkuuta 1875 Köyliö – 21. toukokuuta 1918 todennäköisesti Hämeenlinna) oli puuseppä, piirisihteeri ja yksi Suomen ensimmäisistä kansanedustajista. Laine toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1907–1908 ja 1910–1913. Hänet valittiin kansanedustajaksi Satakunnasta.
Laine työskenteli tynnyrintekijänä ja puuseppänä Porissa vuosina 1891–1905, kunnes hänet valittiin SDP:n Turun läänin pohjoisen vaalipiirin piirisihteeriksi ja rahastonhoitajaksi. Seuraavana vuonna 1906 hän aloitti myös Sosialidemokraatin toimittajana Porissa. Lisäksi hän oli SDP:n puolueneuvoston jäsen. Puolueen tehtävissä hän toimi kuolemaansa saakka.
Laine vangittiin poliittisista syistä vuonna 1918 suomen sisällissodan yhteydessä ja hänet teloitettiin toukokuussa 1918 luultavasti Hämeenlinnassa.
Kunnallispolitiikassa Laine oli Porin kaupunginvaltuuston jäsen.
The Battle Cry of Peace

Juoni

The Battle Cry of Peace kertoo sodan runtelemasta maailmasta. Yhdysvaltain vihollismaat käyttävät pasifisteja sotilaina, jotka pitävät huolen, että Yhdysvallat ei käytä liikaa varoja puolustukseen. Sitten vihollismaat hyökkäävät Yhdysvaltoihin, minkä jälkeen he miehittävät ja tuhoavat maan.
Gustaf Heinricius

Gustaf Heinricius (10. elokuuta 1853 Viipuri – 1. toukokuuta 1915 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, Helsingin yliopiston professori ja kulttuurihistorioitsija.
Heinriciuksen vanhemmat olivat kunnallispormestari Johan Gustaf Heinricius ja Eugenie Barck. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin yläalkeiskoulusta 1870 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1874, maisteriksi 1877, lääketieteen kandidaatiksi 1877, lääketieteen lisensiaatiksi 1881 sekä lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1883.
Heinricius oli Helsingin yleisen sairaalan synnytysosaston apulaislääkärinä 1881–1882 ja 1883–1884. Hän toimi Helsingin yliopiston lapsenpäästöopin dosenttina 1884–1890 sekä lapsenpäästöopin ja lastentautiopin professorina 1890–1915. Heinricius oli perustamassa 1892 Pohjoismaiden kirurgian yhdistystä ja oli sen hallituksen jäsen. Heinricius oli Nouvelles archives d'obstétrique et de gynécologie-aikakauskirjan toimittajana 1886-1895, La gynécologie-aikakuskirjan toimittajana 1896–1915, Wienissä ilmestyneen Gynaecologische Rundschaun yhtenä julkaisijana 1907–1914 sekä Kätilölehden toimittajana 1896–1914. Hän oli myös Suomen lääkäriseuran puheenjohtajana 1893.
Gustaf Heinricius oli naimisissa vuodesta 1888 Inga Helena Tolletin kanssa.
Agenor

Agenor (muinaiskreikaksi Ἀγήνωρ, "miehekäs") oli kreikkalaisessa mytologiassa Tyroksen foinikialainen kuningas, jonka puoliso oli Telefassa. Heidän lapsikseen mainitaan Europa, Kadmos, Foiniks, Kiliks, Thasos ja Fineus, joskin Foiniks nimetään välillä myös Agenorin veljeksi.
Osassa lähteistä Agenorin vanhemmiksi kerrotaan Poseidon ja Libya, ja tällöin Belos on hänen veljensä. Toisissa lähteissä hän taas on Beloksen ja Ankhinoen poika.
Kun Zeus oli ryöstänyt Agenorin tyttären Europan valkoisen härän hahmossa, tämä lähetti poikansa etsimään tytärtään.

Porthaonin isä

Agenor oli myös Porthaonin, Kalydonin kuninkaan, isän nimi. Hän oli Pleuronin poika ja meni naimisiin Epikasten kanssa, joka puolestaan oli hänen setänsä Kalydonin tytär. Heidän muiden lapsiensa nimet olivat Demonike ja Thestios.
Ponta de São Lourenço

Ponta de São Lourenço on Madeiran saaren itäisimmässä osassa sijaitseva noin kuusi kilometriä pitkä niemi. Niemi sijaitsee itään Caniçalista ja niemen päässä sijaitsee Ilhéu do Farol.
Ducati 1299

1299 Superleggera

Marraskuussa 2016 Ducati alkoi myydä 1299 Superleggera -mallia 500 kappaleen verran. Se oli alkuperäisen 1199 Superleggeran (2014) seuraaja, mutta kevyempi itsekantavalla komposiittihiilikuiturungolla. Lisäksi pyörään oli rakennettu magnesium-moottorikotelo ja titaanikiinnittimet ja -pakoputket.
Juho Kananen

Juho Henrik (Juho Heikki) Kananen (28. huhtikuuta 1874 Heinävesi – 4. maaliskuuta 1955 Heinävesi) oli suomalainen pienviljelijä sekä sosialidemokraattien kansanedustaja.
Kananen syntyi mökkiläinen Matts Kanasen ja Anna Kaisa Ikäheimosen lapsena vuonna 1874 Heinävedellä. Hän viljeli maata ensin torpparina ja myöhemmin itsenäisenä pienviljelijänä Heinäveden kunnassa. Kananen oli aktiivisesti mukana kotikuntansa kunnallispolitiikassa ja hän toimi muun muassa Heinäveden kunnanvaltuuston puheenjohtajana sekä Heinäveden kunnallislautakunnan jäsenenä.
Kansanedustajana Kananen toimi kahteen otteeseen ensin vuosina 1911–1914 ja myöhemmin vuosina 1919–1922 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä. Eduskunnassa hän oli jäsenenä Maatalousvaliokunnassa, Suuressa valiokunnassa ja Talousvaliokunnassa.
Kananen oli naimisissa vuodesta 1903 lähtien Ida Maria Pitkäsen kanssa.
Michał Kubiak

Michał Kubiak (s. 23. helmikuuta 1988 Wałcz) on puolalainen lentopalloilija. Hän edustaa japanilaista Osaka Panthersia, jonne hän siirtyi vuonna 2016 pelattuaan kaksi vuotta turkkilaisessa Halkbank Ankarassa. Hän kuului Puolan maajoukkueeseen sen voittaessa maailmanliigan vuonna 2012 ja maailmanmestaruuden 2014.
Triestenlahti

Triestenlahti (ital. Golfo di Trieste, sloveeniksi Tržaški zaliv, kroatiaksi Tršćanski zaljev) on merenlahti Adrianmeren koillisosassa. Se on osa Venetsianlahtea ja huuhtoo Italian, Slovenian ja Kroatian rannikkoa. Sen keskisyvyys on 16 metriä ja suurin syvyys 37 metriä. Lahti on nimetty sen rannalla sijaitsevan italialaisen Triesten kaupungin mukaan.
Vihersukarapu

Ulkonäkö ja koko

Vihersukarapu kasvaa noin 3-5 cm pitkäksi. Naaras on suurempi kuin koiras. Se on vihreä tai mustansävyinen. Hyvissä oloissa se voi olla todella tumman värinen, sille sopimattomissa vesissä ja akvaarioissa joissa on paljon nitriittiä, se voi olla haalea (lähes valkoinen). Väri vaihtuu jonkun verran myös pohja-aineksen mukaan.

Ravinto

Vihersukaravut syövät levää kasvien pinnalta, kalojen tabletteja ja ravuille tarkoitettua erikoisruokaa. Joskus voi nähdä ravun myös kiinnittyneenä sairaan tai kuolemassa olevan kalan tai kotilon kylkeen. Luonnossa vihersukaravut syövät raatoja ja levää.

Lisääntyminen

Vihersukaravut lisääntyvät helposti myös akvaariossa. Naaras kantaa munia 3–4 viikkoa pyrstönsä alla, riippuen siitä kuinka paljon munia on. Jos kantoaika jää liian pieneksi, poikaset eivät ole vielä kehittyneet tarpeeksi ja kuolevat synnyttyään. Jos rapunaaras stressaantuu, se voi pudottaa munansa, jolloin ne eivät kuoriudu vaan alkavat homehtua. Sukaravut voivat lisääntyä 1-2 päivän kuluttua edellisistä poikasista, yleensä suurin ja värikkäin naaras on koiraiden suosiossa.
L. A. Puntila

Lauri Aadolf Puntila (24. elokuuta 1907 Hattula – 24. toukokuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen politiikan ja historian tutkija, joka osallistui myös itse poliittiseen toimintaan.

Elämäkerta

Puntilan vanhemmat olivat maanviljelijä Eevert Puntila ja Iida Vilhelmiina Oskarintytär Puntila. Hän pääsi ylioppilaaksi 1926 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1932 ja lisensiaatin tutkinnon 1944. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1950.
Talvisodan aikana Puntila oli Valtion tiedotuskeskuksen sihteerinä 1939–1940 ja toukokuusta 1940 lähtien sen päällikkönä. Vuonna 1940 hänestä tuli myös pääministeri Risto Rytin sihteeri ja hän jatkoi tässä tehtävässä vuoteen 1943 saakka. Jatkosodan aikana kapteenin arvon saanut Puntila toimi Valtion tiedotuslaitoksen VTL:n apulaispäällikkönä vastaten sodanaikaisesta propagandasta ja sensuurista. Puntilan mukaan nimettiin myös niin sanottu puntilismi, joka oli erään ruotsalaisen määritelmän mukaan ”keinotekoisesti luotua yksimielisyyttä ja koko sitä korostettua isänmaallista aatesuuntaa, jota jatkosodan käynti valloituksineen ja uusine laitoksineen vaati”.
Puntila oli Helsingin yliopiston poliittisen historian professorina 1952–1971. Hän oli mukana perustamassa Suomen Kulttuurirahastoa 1937 ja toimi rahaston yliasiamiehenä 1937–1954. Kun Kulttuurirahasto sai lahjoituksena enemmistöosuuden Huhtamäki-yhtymän osakkeista, Puntilasta tuli myös Huhtamäki-yhtymän hallituksen puheenjohtaja. 
Ennen sotia Puntila samaistui lähinnä aitosuomalaisuuteen ja AKS:stä Mäntsälän kapinan takia eronneisiin maalaisliittolaisiin. Sodan jälkeen Puntilaa pyydettiin useaan otteeseen kokoomuksen puheenjohtajaehdokkaaksi, mutta puolue oli hänestä väärä. Puntila liittyi 1965 sosialidemokraattiseen puolueeseen. Puntilan poliittinen ura jäi yhteen kansanedustajakauteen vuosina 1966–1970.
Puntilan väitöskirja Ruotsalaisuus Suomessa (1944) käsittelee suomenruotsalaisten kansallistunnetta ja rotuoppeja.
L. A. Puntila sai elämäntyöstään Jenny ja Antti Wihurin rahaston 20 000 markan tunnustuspalkinnon vuonna 1978.
Kuormituksen tasaaminen

Kuormituksen tasaaminen (engl. load balancing) on tietotekniikassa käytetty termi, jolla tarkoitetaan vaadittavan työmäärän jakamista kahdelle tai useammalle palvelimelle.
Tyypilliset käyttökohteet on DNS-nimipalvelussa ja verkkosivujen jakamisessa.
Tasaamisella voidaan varmistaa tehtävän valmistuminen lyhyemmässä ajassa (viiveen minimointi) ja palvelun laadun parantaminen.

Algoritmit ja menetelmät

Yksinkertainen tapa jakaa kuormitus on käyttää Round-Robin vuoroja, jolloin tietty asiakas käyttää tiettyä palvelinta tietyn aikajakson verran.
Ishikawan prefektuuri

Maantiede

Japaninmeren rannikolla sijaitseva prefektuuri on osa Chūbun aluetta. Ishikawan pohjoinen osa muodostuu kapeasta Noton niemimaasta, ja eteläinen osa Honshūn rannikolla sijaitsevasta palstasta. Prefektuurin naapurissa sijaitsevat Toyaman ja Gifun prefektuurit idässä ja Fukuin prefektuuri etelässä.

Matkailu

Kanazawan kaupungissa sijaitsevaa Kenroku-enia pidetään yhtenä Japanin kolmesta kuuluisimmasta puutarhasta. Puutarhan läheltä löytyy vuonna 1583 rakennettu Kanazawan linna.
Jēkabpils

Historia

Ensimmäinen maininta Krustpilsistä on vuodelta 1237, jolloin Riian piispa Nicholas de Magdeburg rakennutti paikalle linnan. Jēkabpils muodostui 1600-luvulla paikalle muuttaneiden vanhauskoisten asutuksen kohdalle. Väinäjokea pitkin kulkevat laivat houtuivat pysähtymään kaupungin kohdalla, koska jokeen tuli vesiputouksia. Paikka tunnettiin nimellä Sala, kunnes sen nimi muutettiin Jēkabpilsiksi sen saadessa kaupunginoikeudet vuonna 1670. Nimi viittasi Kuurinmaan silloiseen herttuaan Jacob Kettleriin. Vuonna 1764 joen yli Jēkabpilsin ja Krustpilsin välillä alkoi liikennöidä lautta. Kaupunki tuhottiin useaan otteeseen 1600-luvulla Ruotsin ja Puolan välisissä sodissa. 1861 kaupunkiin rakennettiin Riiasta tuleva rautatie. 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa kaupunki tunnettiin erityisesti soittimien valmistuksestaan. 1936 rakennettiin Jēkabpilsin ja Krustpilsin yhdistävä silta joen yli. Kaksi kaupunkia yhdistettiin vuonna 1962 ja samalla joen yli rakennettiin toinen, suurempi silta.

Kaupungin tunnukset

Jēkabpilsin kaupungilla on käytössään lippu ja vaakuna. Vaakunassa on kuvattu männyn alla oleva ilves. Tarinan mukaan herttua Jacob Kettler oli mennyt metsästämään, mutta eksyi matkalla. Viimein hän tuli Väinäjoen rantaan, näki ilveksen puun alla ja samalla kaupungin. Vaakuna otettiin käyttöön 1924. Kaupungin lippu on jaettu poikittain kahteen alueeseen, joista ylempi on musta ja alempi punainen. Lipun keskellä on kuvattu kaupungin vaakuna. Lippu otettiin käyttöön vuonna 1999.

Väestö

Vuonna 2009 kaupungissa asui 25 900 henkilöä. Suurin etninen ryhmä kaupungissa ovat latvialaiset, joita oli vuonna 2009 15 268 henkilöä. Suurimmat vähemmistöt olivat venäläiset (7 461), valkovenäläiset (879), puolalaiset (785), ukrainalaiset (478), liettualaiset (236), romanit (237), juutalaiset (61) ja saksalaiset (58).
Risto Puustinen

Pelaajaura

Joutsenossa syntynyt Puustinen muutti Poriin vuonna 1974. Hän esiintyi ensimmäisen kerran Porin Pallo-Toverien edustusjoukkueessa 15-vuotiaana. Vuonna 1983 Puustinen teki I divisioonassa kymmenen maalia PPT:n noustessa SM-sarjaan. Ensimmäisen pääsarjakautensa jälkeen hän siirtyi neljän vuoden ajaksi HJK:n riveihin ja saavutti seurassa kolme Suomen mestaruutta. Yhteensä Puustinen pelasi SM-sarjassa 71 ottelua tehden niissä 20 maalia.
Suomen jalkapallomaajoukkueessa Puustinen esiintyi 11 kertaa vuosina 1983–1988.

Ura valmentajana

Valmentamisen Puustinen aloitti vuonna 1995 FC Jazzissa Pertti Lundellin kakkosvalmentajana. Seuraavalla kaudella hän valmensi Jari Pyykölän apuna FC Jazzin seuran toiseen Suomen mestaruuteen. Sittemmin Puustinen on valmentanut Musan Salamaa, Pallo-Iiroja ja Porin Palloilijoita. PoPassa hän toimi Pertti Lundellin kakkosvalmentajana neljän kauden ajan.
HMS Panther (1897)

Palvelus

HMS Panther siirrettiin 1902 Välimerelle, mistä se palasi 1906 Britteinsaarille. Se osallistui ensimmäiseen maailmansotaa. Alus myytiin 7. kesäkuuta 1920 romutettavaksi J. Kellylle.