google/wiki40b huggingface dataset:
Yhdistymiskirkko

Yhdistymiskirkko eli moonilaisuus eli unifikationismi on synkretistinen eli moniin uskontoihin pohjautuva uususkonto. Liikkeen johtaja oli messiaaksi julistautunut korealainen Sun Myung Moon. Moonin kuoltua liikkeen johdossa on hänen vaimonsa Hak Ja Han. Moonilaisuudessa on aineksia kristinuskosta, taolaisuudesta, buddhalaisuudesta ja kungfutselaisuudesta. Yhdistymiskirkko pyrkii nimensä mukaisesti luomaan yhteyttä tieteen, uskonnon ja kulttuurin eri alojen välillä.

Historia

Yhdistymiskirkon jäsenet uskovat, että Jeesus ilmestyi nuorelle Moonille pääsiäisenä 1935. Moonin uskotaan jatkavan työtä, jonka Jeesus aloitti kaksi vuosituhatta aiemmin. Moonin mukaan myöhemmin myös Buddha ja muut uskonnolliset johtajat ilmestyivät hänelle ja välittivät saman viestin. Moon alkoi kehittää oppia, jonka ympärille rakentuu 1. toukokuuta 1954 Soulissa perustettu Yhdistymiskirkko. Moon alkoi nopeasti kerätä itselleen kannattajia Etelä-Koreasta ja Japanista. Pian oppi levisi Yhdysvaltoihin ja muualle maailmaan. Moon on julistautunut messiaaksi.
Vuonna 1971 Moon muutti Yhdysvaltoihin ja rakensi liikeimperiumin, joka omisti mm. rakennusliikkeitä, asetehtaita ja viestimiä.

Kirkko

Yhdistymiskirkko väittää, että sitä kannattaa maailmanlaajuisesti yli kolme miljoonaa henkeä. Todellinen jäsenmäärä lienee 250 000 – 1 000 000, uutistoimistojen mukaan ehkä satojatuhansia. Toimintaa on myös Suomessa. Maailman Kristinuskon Yhdistämisseura rekisteröitiin vuonna 1973. Vuonna 1998 sen uudeksi nimeksi tuli Perheiden Maailmanrauhanjärjestö.
Tunnettu entinen Yhdistymiskirkon jäsen on kulttien vastainen aktivisti Steven Hassan. Kreationisti John Corrigan Wells on myös moonilainen.
Unification Theological Seminary toimii Yhdysvalloissa New Yorkin osavaltiossa.

Oppi

Kirkon Jumalallisen periaatteen väitetään olevan antisemitistinen. Moon on sanonut, että juutalaiset holokaustin uhrit maksoivat Jeesuksen ristiinnaulitsemisesta, mitä on pidetty antisemitistisenä.

Vastoinkäymisiä

Moon tuomittiin 1980-luvun alussa Yhdysvalloissa vuodeksi vankilaan veropetoksista, ja 1990-luvulla hänen yrityksensä joutuivat vaikeuksiin. 
Kirkkoa on epäilty jäsenten hyväksikäytöstä ja aivopesusta. Iso-Britannia määräsi Moonille maahantulokiellon vuoteen 2005 asti. Moon nimesi Yhdysvallat "helvetiksi maan päällä" ja palasi pettyneenä Koreaan.
Levassova

Levassova (ven. Левашо́во, Levašovo) on taajama ja kunnallishallintoalue Pietarin kaupungin Viipurin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin pohjoisosassa Suomen rautatien varrella (Levašovon asema). Etelässä se rajoittuu Parkalaan ja pohjoisessa Haapakankaaseen.
1800-luvun lopulla Levassovaan syntyi pietarilaisten huvila-alue. Vuonna 1950 Levassova sai kaupunkimaisen taajaman statuksen ja vuonna 1954 se siirrettiin Viipurin piirineuvoston alaisuuteen.

Joukkohaudat

Levassovan länsipuolella sijaitsee ns. Levašovskaja pustoš (ven. Левашовская пустошь), jossa vuodesta 1937 lähtien teloitettiin ja haudattiin Neuvostoliiton poliittisten vainojen uhreja sekä kuolemaan tuomittuja rikollisia. 1940–1950-lukujen vaihteessa sinne haudattiin ilmeisesti myös ns. Leningradin jutussa tuomitut NKP:n jäsenet ja vuoden 1954 joulukuussa Leningradin jutun sepittänyt Neuvostoliiton entinen turvallisuusministeri Viktor Abakumov apureineen. Kaikkiaan alueelle on haudattu 46 700 henkilöä.
Vuonna 1989 Levassovan joukkohautojen paikalle perustettiin muistoalue, jonne on pystytetty mm. Stalinin vainoissa menehtyneille suomalaisille omistettu muistomerkki. Hautausmaan yhteydessä on pieni museo.

Lentokenttä

Noin kaksi kilometriä taajamasta sijaitsee Levašovon sotilaslentokenttä. Sen muuntamista yhteiskäyttöiseksi, myös siviililiikennettä palvelevaksi lentoasemaksi on suunniteltu mm. Gazprom-yhtiön kanssa.
Metropolismania

Pelaaminen

Peliä pelataan  keltasilinterisellä hahmolla, jonka tehtävänä on rakentaa suuri kaupunki. Kun ihmisiä on alkanut muuttaa kaupunkiin heihin voi tutustua ja suostutella heidän ystäviään muuttamaan kaupunkiin. Jos heidän talonsa alkavat hehkua toisen värisinä, se tarkoittaa että kaupunkilaiset ovat vailla jotain palvelua sairaalasta aina leikkipuistoon. Jos pelaaja ei toteuta toiveita ajoissa, niin asukkaat suuttuvat ja muuttavat lopulta pois. Kun pelaaja on saavuttanut vaadittavat tavoitteet, hän voi siirtyä seuraavalle tasolle. Pelin edetessä hahmolle voi ostaa uusia vaatteita ja talon. Kaupunkia voi koristaa muun muassa puistonpenkeillä ja postilaatikoilla. Hahmolla on käytössä matkapuhelin, jolla pidetään yhteyttä pomoon ja asukkaisiin.
Pekka Rauhala

Pekka Veli Rauhala (s. 25. huhtikuuta 1960 Muurame) on lääkäri ja entinen suomalainen vapaapainija. Hän ylsi neljä kertaa EM-hopealle ja on viimeisin suomalainen vapaapainissa arvokisamitalin saavuttanut urheilija.
Pekka Rauhala kuului painijasukuun, jossa isä, moninkertainen SM-mitalisti Veikko Rauhala toimi valmentajana ja setä, olympiamitalisti Kalervo Rauhala esikuvana. Harjoitusvastusta antoi vuotta vanhempi veli Jukka, joka kasvoi lopulta olympiamitalistiksi. Jo vuonna 1976 teini-ikäinen Pekka paini kevyimmän, 48 kilon sarjan Suomen mestariksi niin kreikkalais-roomalaisella kuin vapaallakin tyylillä, mutta EM-kisoihin häntä ei huolittu liian vähäisen iän vuoksi. Pekka erikoistui vapaapainiin ja saavutti suurimmat meriittinsä EM-kisoissa: hopeaa tuli 74 kilon sarjassa niin Varnassa 22-vuotissyntymäpäivänä 1982, Budapestissa 1983, Velikotarnovossa 1987 kuin Manchesterissakin 1988. Olympiakisoihin hän osallistui neljä kertaa mutta joutui tyytymään pistesijoihin. MM-kisoissa paras sijoitus oli neljäs Kiovassa 1983. Kotimaassa Teuvan Rivakkaa edustanut painija voitti yhteensä 14 Suomen mestaruutta. Hopealle hän jäi vapaapainissa vain kerran, 57-kiloisten sarjassa vuonna 1977, jolloin vastassa oli velipoika Jukka. Tuo olikin veljesten ainoa kohtaaminen SM-molskilla, sillä sen jälkeen Pekka kasvoi isoveljeään painavammaksi.
Pekka Rauhala on väitellyt lääketieteen tohtoriksi vuonna 1988. Väitöskirjan nimi oli "Regulation of Thyrotropin and Prolactin Secretion by Opioids in the rat" (ISBN 951-99965-4-0).
Alkoholilainsäädäntö maittain

Useimmissa maissa on säädetty laissa alkoholijuomien ostamisen alaikäraja. Monissa maissa ikäraja koskee ostamisen lisäksi myös alkoholin nauttimista, hallussapitoa ja välittämistä. Ikäraja on alhaisin Etiopiassa (15 vuotta) ja korkein tietyissä osissa Intiaa (25 vuotta). Euroopassa ikäraja vaihtelee yleensä 16 ja 20 ikävuoden välillä. Yleisin ikäraja maailmalla on 18 vuotta, mutta Yhdysvalloissa ikäraja on 21 vuotta. Eräissä maissa on säädetty kaksi eri alkoholijuomien ikärajaa, kuten Suomessa, jossa mietojen juomien ikäraja on 18 ja väkevien 20 (tosin Suomessa saa ravintolassa anniskella laillisesti kaikkia alkoholijuomia 18-vuotiaalle). Joissakin maissa on edelleen voimassa kieltolaki, kuten eräissä muslimienemmistöisissä maissa ja tietyissä osissa Intiaa. Alkoholilainsäädännössä säädetään usein myös muustakin kuin ikärajoista, esimerkiksi alkoholijuomien mainonnasta, myyntiajoista ja maahantuonnista.
Indikaattorifunktio

Indikaattorifunktion ominaisuuksia

Olkoon  joukko, ja . Tällöin
Helinä Viitanen

Helinä Viitanen (myös Viitanen-Haljala, 20. syyskuuta 1923 Viipuri – 29. marraskuuta 2013 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Hän esiintyi monissa televisiosarjoissa, joista tunnetuin lienee Annikki Metsolan rooli televisiosarjassa Metsolat. Viitanen oli naimisissa samassa sarjassa näytelleen Ahti Haljalan kanssa.
Viitanen syntyi Viipurissa, mistä joutui lähtemään sodan vuoksi. Viitanen haki teatterikouluun, jossa tapasi Ahti Haljalan. He avioituivat myöhemmin kesken teatterikoulun ja Haljalan mukaan he olivat ensimmäiset jotka menivät naimisiin teatterikoulussa.
1960-luvulla Helinä oli töissä radiossa. Hänen ja Ahtin eläkkeelle jäännin jälkeen heitä pyydettiin esiintymään Metsoloissa Anttina ja Annikkina. He näyttelivät myös Rintamäkeläisissä.
Kroisos Pennonen

Kroisos Pennonen (engl. John D. Rockerduck) on Aku Ankka -tarinoissa esiintyvä hahmo, joka kilpailee Roope Ankan kanssa maailman rikkaimman ankan tittelistä. Kroisoksella on lähes aina tapana syödä knallinsa hävittyään Roopelle kilpailussa. Pennosen englanninkielinen nimi viittaa amerikkalaiseen miljardööriin John D. Rockefelleriin ja suomenkielinen nimi muinaisen Lyydian upporikkaaseen kuningas Kroisokseen.
Kroisos Pennonen esiintyi ensi kerran Carl Barksin tarinassa Ihmebentsiini vuonna 1961, mutta Barks ei käyttänyt hahmoa toistamiseen. Ihmebentsiinissäkin Kroisos esiintyy vain tarinan muutamalla ensimmäisellä sekä viimeisellä sivulla. 1960-luvun alulla Ankka-sarjakuvien tarve oli Euroopassa kasvussa, eivätkä Western Publishingin omat rahkeet riittäneet kysynnän täyttämiseen. Niinpä tarinatuotantoa aloitettiin myös italialaistaiteilijoiden voimalla. Pennosesta kehittyi italialaistarinoissa yksi Roopen vakiovastustajista. Ensimmäisen italialaisen Pennos-tarinan käsikirjoitti Gian Paolo Barosso vuonna 1963. Toinen syntyi Atlantin ylittävänä yhteistyönä, kun käsikirjoituksen teki Dick Kinney Burbankissa, mutta piirrokset Romano Scarpa Italiassa.
Roopen vastustajana Pennonen muistuttaa Kulta-Into Piitä. Barks-tutkija Geoffrey Blum kuvaa Ihmebentsiinin Pennosta alkuperältään Piin vaatimattomaksi kopioksi: "Hänellä on sama musta takki, raidallinen solmio ja mustasankaiset lasit; hän kilpailee Roopen kanssa tämän omalla alalla; ja hän kinaa Roopen kanssa yhtä raivoisasti." Myöhemmissä tarinoissa yhdeksi Pennosen piirteeksi on muodostunut Roopea paljon höllempi rahankäyttö kilpailutilanteissa. Aku Ankka -lehden toimituksen arvion mukaan Pennonen lienee Piitä ja Roopea vähävaraisempi. Roope ja Kroisos eivät nimittäin ole koskaan päätyneet vertaamaan rahavarojaan kuten Roope ja Kulta-Into otteluissa, jotka Roope on voittanut minimaalisella erolla. Kroisos Pennonen ja Kulta-Into Pii ovat esiintyneet samassa tarinassa vain kahdesti. Toinen tarinoista on Aku Ankan taskukirjan numerossa 309, Tähtien setä.
Kroisos Pennonen on syntynyt New Yorkissa, mutta asuu Ankkalinnassa. Hän on perinyt rahansa. Pennosen menneisyys on suurelta osin hämärän peitossa, mutta Don Rosan kirjassa Roope Ankan elämä ja teot Roope kohtaa Kroisoksen ja tämän isän Howard Pennosen jo 1800-luvun loppupuolella ollessaan mainarina Montanassa. Kroisos esitetään hemmoteltuna kakarana.
Uuden DuckTales -sarjan toisella tuotantokaudella Kroisos Pennonen teki ensimmäisen animaatiodebyytinsä. Sarjassa hänen äänenään toimii John Hodgman.
Åkerin laivakunta

Åkerin laivakunta (ruots. Åkers skeppslag) oli kihlakunta Tukholman läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 356,03 neliökilometriä ja asukasluku 6 154 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Riala, Roslags-Kulla, Ljusterö ja Österåker.
Kihlakunnan tuolloista kunnista Riala kuuluu nykyään Norrtäljen kuntaan ja muut Österåkerin kuntaan.
Karl Mesterton

Karl Mesterton (1715 Göteborg – 29. marraskuuta 1773) oli professori ja filosofi, joka toimi Turun akatemian rehtorina 1754–1755 sekä 1764–1765.
Mestertonin isä oli amiraliteettiviraston ylikomissaari Jakob Mesterton ja äiti Johanna Maria von Gerdes. Hän valmistui maisteriksi Lundissa 1738, opiskeli vielä viisi vuotta ulkomailla ja nimitettiin Turun Akatemian logiikan ja metafysiikan professoriksi 1746. Tultuaan vihityksi Uppsalassa teologian tohtoriksi hän siirtyi jumaluusopin professoriksi Turkuun 1767. Mesterton oli tuottelias opettaja ja tutkija, joka julkaisi melkein sata väitöskirjaa. Hän vakiinnutti ns. Wolffin filosofista järjestelmää myös julkaisemalla neljä oppikirjaa sielutieteestä, ontologiasta, logiikasta ja jumaluusopista.
Mestertonin puoliso oli Johanna Katarina Papke (k. 1722).
Auguste Belloc

Auguste Belloc (1800 Montrabe – 1867 Pariisi) oli ranskalainen valokuvauksen kehittäjä ja valokuvaaja, joka oli tunnettu eroottisista töistään.
Belloc syntyi vuonna 1800. Hän kävi Pariisissa Lycee Louis-le-Grand -koulua. Hänen myöhemmästä opiskelustaan ei ole tietoa. Koulussa hänen koulutoverinaan oli Humbert de Molard joka oli myös valokuvauksen edelläkävijä. He olivat Bellocin hyviä ystäviä vielä kouluaikojen jälkeenkin, mikä johtui yhteisestä kiinnostuksesta valokuvaukseen. He olivat molemmat myös myöhemmin Société Française de Photographie -seuran perustajajäseniä.
Bellocin varhaiset työt olivat miniatyyrejä ja akvarelleja, mutta hän siirtyi pian valokuvaukseen. Vuonna 1845 Belloc kiinnostui prosessista, jossa käytettiin kollodiumia märkälevyillä. Hän oli kiinnostunut tekniikan mahdollistamista yksityiskohtaisista valokuvista. Hänen tutkimuksensa oli rinnakkaista englantilaisen Frederick Scott Archerin kanssa. Kun Archer julkaisi menetelmän vuonna 1851, Belloc nimesi sen Archerin mukaan (engl. archerotype).
Belloc oli vuoteen 1851 mennessä perustanut oman studion Pariisiin Boulevard Montmartrelle. Hän kuvasi siellä muoto- ja alastonkuvia sekä antoi oppitunteja märkälevytekniikasta ja dagerrotypiasta. Hän osallistui töillän myös vuonna 1851 järjestettyyn Lontoon maailmannäyttelyyn Kristallipalatsissa.
Belloc teki yhteistyötä taidemaalari ja valokuvaaja Alexandra Clauselin kanssa joka oli kehittänyt lakkaa ölijymaalauksia varten. He paransivat yhdessä vuonna 1851 vahapäälystystekniikkaa jolla päällystettiin suolapaperikuvia jotta niihin saataisiin kiiltoa.
Vuonna 1853 Belloc julkaisi omakustannekirjan Traité théorique et pratique de la photographie sur collodion : suivi d'éléments de chimie et d'optique appliqués à cet art (käännetty englanniksi: A Theoretical and Practical Treatise on Collo- dion-Process Photography). Hän muutti studionsa vuonna 1854 Rue de Lancry -kadulle ja kehitti siellä valokuvien painotekniikkaa.
Disney’s Hollywood Studios

Disney's Hollywood Studios, aiemmin nimellä Disney-MGM Studios, on vuonna 1989 Walt Disney World Resortiin Floridaan avattu teemapuisto, joka on saanut inspiraationsa 1930–1940-lukujen oikeista Hollywood-studioista. Sen laitteista esimerkiksi Indiana Jones Epic Stunt Spectacular! esittelee, kuinka Indiana Jones -elokuvan Kadonneen aarteen metsästäjät stuntit tehtiin. Katsojat saavat myös itse osallistua näytöksiin.
Puisto järjestää myös vuosittaisia tapahtumia, kuten Star Wars Weekends, joita järjestetään koko heinäkuun ajan ja joiden ohjelmaan kuuluu Imperiumin sotilaiden paraati ja valomiekkakursseja lapsille.
Nimi vaihtui Disney's Hollywood Studiosiin vuonna 2007.
American Life

Taustaa

Albumi herätti kohua, sillä sitä promotoidessaan Madonna kritisoi Irakin sotaa ja Yhdysvaltain presidenttiä George W. Bushia. American Life -singlen musiikkivideolla Madonna heittää Bushin syliin kranaatin. Madonna kuitenkin kielsi videon esittämisen televisiossa vedoten siihen, että halusi kunnioittaa Irakissa sotivien uhrauksia.

Singlet

Albumin ensimmäinen single oli Kuolema saa odottaa-elokuvan tunnuskappale Die Another Day. Seuraavaksi singlenä julkaistiin American Life ja kolmantena Hollywood. Madonna esitti Hollywoodin MTV Video Music Awards -gaalassa syksyllä 2003 ja herätti kohua suutelemalla lavalla Britney Spearsia ja Christina Aguileraa.
Albumilta julkaistiin Yhdysvalloissa promosingle Nobody Knows Me. Viimeiset singlet olivat Nothing Fails ja Love Profusion, jotka julkaistiin talvella 2003.

Menestys

Albumi jäi Madonnan muuhun tuotantoon verrattuna myynnilliseksi pettymykseksi etenkin Yhdysvalloissa. Maailmanlaajuisesti sitä myytiin noin neljä ja puoli miljoonaa kappaletta, vähemmän kuin yhtäkään toista Madonnan levyä. American Lifesta julkaistiin myöhemmin special edition -versio, joka ei sisältänyt uutta materiaalia. Kriitikot ottivat teoksen vastaan ristiriitaisesti.
Tamariskivarpunen

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 12-13 cm, siipien kärkiväli 19-20 cm ja paino noin 15-17 g. Pieni varpunen, jonka naaras muistuttaa varpusnaarasta mutta värit ovat kirkkaammat. Koiraalla on kirkas punaruskea laikku siiven yläpeitinhöyhenissä.

Esiintyminen

Tamariskivarpunen esiintyy Kuolleenmeren seudulla, Jordanjoen laaksossa, Kaakkois-Turkissa, Irakissa, Iranissa ja Afganistanissa. Laji on pesinyt Kyproksella 1980-luvulla mutta tämä populaatio lienee hävinnyt. Eurooppalainen populaatio on kooltaan 1 800–6 000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Laji on vaelluslintu, itäiset populaatiot muuttavat talveksi Pakistaniin.

Elinympäristö

Esiintyy tamariskipensaikoissa aukeilla karuilla mailla. Suosii vesistön läheisyyttä. Ei välitä ihmisen seurasta.

Lisääntyminen

Pesä on puun oksalla 1-10 m maanpinnan yläpuolella. Pesäpuu on yleensä rannassa, harvoin 100 m rantaa kauempana. Pesä muistuttaa pientä harakan pesää: se on ohuista risuista taitavasti oksiin kiinnitetty ja katettu, sisältä höyhenillä, kuiduilla ja siementen höydyillä. Naaras munii tavallisesti 4 tai 5 munaa. Muna painaa 1,64 g. Haudonta-aika on keskimäärin 12-14 päivää. On havaittu, että haudonta-aika on sitä lyhyempi mitä kuumempi on ilma. Naaras hautoo ja hoitaa poikaset lähes yksin. Poikaset lähtevät pesästä 11-13 päivän ikäisinä. Jos sää on pitkään kuiva ja kuuma ja pesän vieressä oleva vesistö kuivuu, saattavat emot keskeyttää pesinnän jopa poikasvaiheessa.

Ravinto

Pääravintona ovat ruohonsiemenet. Syö myös hyönteisiä puun lehvästöstä ja kovakuoriaisia kaarnanrakosista.
Suhteellinen vaalitapa

Suhteellinen vaalitapa on vaalitapa, jossa edustajat valitaan niin, että vaaleihin osallistuneen liittouman paikkamäärä on suhteessa liittouman ehdokaslistan yhteisäänimäärään. Suhteellinen vaalitapa edellyttää useamman ehdokkaan - ja käytännössä myös useamman liittouman - vaalipiirejä. Suhteellisessa vaalissa kullekin ehdokkaalle lasketaan vertausluku, johon vaikuttavat sekä ehdokkaan saamien äänien että tämän edustaman ryhmittymän saamien äänien määrä. Suhteellinen vaalitapa on pienille puolueille enemmistövaalitapaa edullisempi (Duvergerin laki). Suomessa on käytössä D’Hondtin menetelmä.

Yleisyys ja soveltaminen

Suhteellinen vaalitapa on käytössä mm. Suomessa, Ruotsissa, Puolassa, Turkissa, Espanjassa, Belgiassa ja Argentiinassa. Suomessa avointa listavaalia D’Hondtin menetelmällä käytetään eduskuntavaaleissa, EU-vaaleissa ja kunnallisvaaleissa.
Useissa suhteellisen vaalitavan maissa on käytössä äänikynnys, mikä tarkoittaa, että puolueen tai yksittäisen ehdokkaan tulee saada vähintään tietty prosenttiosuus äänistä voidakseen saada yhtään ehdokasta läpi. Joissain maissa jaetaan taas tasauspaikkoja niille puolueille, jotka kärsivät paikkojen jaossa eniten eli niille, jotka saavat pienemmän osuuden ehdokaspaikoista kuin ovat saaneet äänistä.
Le avventure straordinarissime di Saturnino Farandola

Juoni

Vanhempiensa laivan upottua pikku Saturnino ajelehtii saarelle, jossa apinat kasvattavat hänet aikuiseksi. La bella Leocadia -laivan kapteeni ottaa Saturninon mukaansa ja merimiesten joukossa hän oppii ihmisten tavoille. Merirosvot tappavat kapteenin ja Saturnino ottaa laivan komentoonsa. Purjehtiessaan ympäri maailmaa Saturnino rakastuu Mysora-nimiseen sukeltajanaiseen, joka joutuu valaan nielaisemaksi. Melbournen akvaarion johtaja professori Croknuff saa valaan kiinni ja löytää Mysoran, mutta haluaa pitää tämän vankinaan. Saturnino hyökkää apinaystäviensä kanssa akvaarioon ja vapauttaa Mysoran.
Myöhemmin Saturnino kuulee Siamin kuninkaalta varastetusta valkoisesta norsusta, josta on tarjottu runsas palkkio. Mysoran ja merimiestensä kanssa hän matkustaa Siamiin, jossa he monien seikkailujen jälkeen löytävät norsun ja palauttavat sen omistajalleen. Seikkailtuaan ensin villieläinten ja ihmissyöjien parissa Niilin lähteillä Saturnino päätyy Amerikkaan, jossa hän joutuu intiaanien vangiksi. Myöhemmin Saturninosta tulee sisällissotaa käyvän Pohjois-Milliganin armeijan päällikkö. Kloroformipommien ja paineimurin avulla käytävä sota päättyy suureen ilmataisteluun, jossa Saturnino lyö Etelä-Milliganin joukkoja johtavan Fileas-Foggin ja pelastaa Mysoran. Lopussa Saturnino ystävineen palaa apinasaarelle.

Vastaanotto

Saturnino Farandolan ensiesitys oli joulukuussa 1913, mutta se sai sensuurin hyväksynnän vasta seuraavan vuoden puolella. Elokuva oli suuri yleisömenestys, ja sen kuvaus, lavastus ja näyttelijäsuoritukset saivat kiitosta myös kriitikoilta. Nykyään Marcel Fabren teosta pidetään yhtenä parhaista mykkäelokuvan kaudella Italiassa tehdyistä fantasiaelokuvista. Lapsenomaisella mielikuvituksellaan se vetoaa myös nykykatsojaan. Robidan, Mélièsin ja Fabren vuorovaikutusta tutkineen Antonio Costan mukaan elokuvan viehätys perustuu paljolti sirkusmaiseen aitojen ja lavastettujen elementtien yhdistämiseen. Samalla se toimii eräänlaisena kunnianosoituksena alalta tuolloin jo vetäytyneen Mélièsin tyylille, josta teknologian ja elokuvakielen kehitys teki pian vanhanaikaisen.

Restaurointi

Le avventure straordinarissime di Saturnino Farandola on restauroitu Italian elokuva-arkistossa vuonna 2001. Restaurointi perustuu elokuvan myöhemmin leikattuun ”tiivistettyyn” versioon. Alkuperäisestä 3 660 metrin kokonaispituudesta on säilynyt 1 612 metriä.
Elokuvaa on esitetty ranskalais-saksalaisella Arte-televisiokanavalla, mutta siitä ei ole olemassa virallista DVD-julkaisua.
Jakob Stenius vanhempi

Jakob Stenius vanhempi eli Korpi-Jaakko (14. maaliskuuta 1704 Pirkkala  – 20. tammikuuta 1766 Pielisjärvi) oli talousmiehenä tunnettu Pielisjärven kirkkoherra.
Steniuksen vanhemmat olivat Ulvilan pitäjänapulainen Mårten Stenius ja Kristina Polviander. Hän kävi Porin ja Rauman triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1724. Stenius opiskeliTurun Akatemiassa ja hänet vihittiin papiksi 1729. Stenius valittiin Myrskylän kirkkoherran apulaiseksi 1729. Artjärven kappalaiseksi 1739 ja viimeksi hän oli Pielisjärven kirkkoherrana 1740–1766.
Stenius raivautti Pielisjärvellä soita ja korpia niityiksi ja pelloiksi saaden tästä lisänimensä. Omista tiloistaan, Nurmeksen pitäjän Hyvärilästä, Kuokkasten­koskesta ja Särkivaarasta, hän kehitti esikuvatiloja. Hän edisti myös kansanopetusta hankkimalla Pielisjärvelle pitäjänkoulumestarin ja pyrki parantamaan kansan lukutaidon omaksumista jopa jalkapuurangaistusten uhalla. Stenius valittiin Ruotsin tiedeakatemian jäseneksi 1740 ja hän oli valtiopäivämiehenä 1760–1762.
Jakob Stenius oli naimisissa vuodesta 1731 Anna Elisabet Printzin kanssa. Heidän poikiaan olivat isäänsä Pielisjärven kirkkoherrana seurannut Jakob Stenius nuorempi eli Koski-Jaakko sekä  Sulkavan kirkkoherra Karl Stenius (1742–1810).
Edgar Bergen

Edgar Bergen (alk. Edgar John Berggren; 16. helmikuuta 1903 Chicago, Illinois – 30. syyskuuta 1978 Las Vegas, Nevada) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko, joka tunnetaan parhaiten vatsastapuhujana. Hänen vanhempansa olivat syntyjään ruotsalaisia. 
Bergen ja hänen nukkensa ”Charlie McCarthy” tekivät ensiesiintymisensä radiossa 17. joulukuuta 1936 Rudy Valee Show’ssa. Oman ohjelmansa Bergen sai toukokuussa 1937, aluksi nimellä The Chase and Sanborn Hour ja myöhemmin nimillä The Charlie McCarthy Show ja The Edgar Bergen-Charlie McCarthy Show. Bergen jatkoi esiintymistä radiossa aina 1950-luvun lopulle asti ja teki samaan aikaan myös lukuisia televisio- ja elokuvaesiintymisiä (mm. Pennitön ja suruton).
Edgar Bergen sai kunnia-Oscarin Charlie McCarthyn luomisesta vuonna 1938. Hän on ainoa, joka on saanut puisen Oscar-patsaan. Hänellä on myös kolme tähteä Hollywood Walk of Famella.
Edgar Bergen ja Charlie McCarthy Show pääsivät Radio Hall of Fameen vuonna 1990.
Bergenin tytär on näyttelijä Candice Bergen.
Expanse (kirjasarja)

Expanse on scifi-kirjasarja, jonka on kirjoittanut nimimerkillä James S. A. Corey kirjailijat Daniel Abraham ja Ty Franck.
Sarjaan kuluu romaaneja, novelleja ja muita tekstejä. Lisäksi kirjoittajat ovat läheisesti mukana tarinan pohjalta tehtävän Expanse-televisiosarjan tekemisessä. Sen esitys alkoi 2015.
Leviathan Wakes on ollut ehdolla parhaan romaanin Hugo-palkinnolle.
Romaaneja kirjasarjaan on tarkoitus tehdä yhdeksän sekä lisäksi novelleja.
Tomi Kaminen

Tomi Kaminen (s. 5. huhtikuuta 1970) on suomalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija. Hän on valmentanut pääsarjatasolla Torpan Poikia, Namika Lahtea, Vantaan Pussihukkia, Porvoon Tarmoa sekä KTP-Basketia. Pelaajaurallaan Kaminen pelasi 84 pääsarjatason runkosarja- sekä 15 pudotuspeliottelua. Hän pelasi lisäksi 11 nuorten maaottelua.
Kangaslampi

Kylät

Harjuranta, Hevonlahti, Kangaslampi, Palvalahti, Rauhamäki, Viljolahti.