Merikansat

Merikansat olivat Lähi-idän vanhalla ajalla Välimeren itäosissa maitse ja meritse liikkuneita ryösteleviä, sotaisia heimoja. He hävittivät Mykenen palatsit, temppelit ja kaupungin, heettiläisten valtakunnan, monia Levantin kaupunkeja, Troijan ja uhkasivat moneen otteeseen Egyptiäkin vuoden 1200 eaa. tienoilla. Lähes kaikissa itäisen Välimeren arkeologisissa kohteissa on paksu tuhkakerros, joka osoittaa kaupunkien tuhoutuneen noin 1200 eaa. Merikansojen ylivoima perustui rautaan, ovelaan taistelutaktiikkaan ja lyömämiekkaan.

Historia

Eri puolilla Eurooppaa lisääntyi linnoittaminen pronssikauden lopulle tultaessa.
Merikansat mainitaan ensi kertaa egyptiläisissä El-Amarnan teksteissä noin 1350 eaa. Faarao Seti I oli huolissaan merikansoista, kun ne asettuivat Syyriaan. Mainintoja kukistetuista sardanoista, danunoista jne on edelleen 1200-luvulla eaa.
Merikansat kykenivät nimensä mukaan liikkumaan laivoilla ja olivat voimakkaita taistelijoita, jotka hyökkäsivät sivistyneisiin kaupunkeihin ryöstääkseen. Nämä sotaisat kansat harjoittivat myös merirosvousta. Merikansojen vaellusten aikoihin noin 1200 eaa. tai hieman ennen sitä alkoi Kreikan alueella esiintyä linnoituksia, joka tarkoittaa luultavasti sitä, että kaupungit yrittivät suojautua heitä vastaan. 
Lähi-idän kaupunkeja oli ilmeisesti heikentänyt tuolloin vallinnut kuivuus ja nälänhätä. Esimerkiksi Ugarit, Ashkelon ja Hasor kukistuivat merikansojen hyökkäyksissä, mutta joidenkin tietojen mukaan Karkemish, Byblos ja Sidon jäivät ehjiksi.
Merikansojen pahin hyöky oli noin 1220-1180 eaa.
Noin 1219 eaa libyalaiset sekä luultavasti Mykenen akhaialaiset ja lyykialaiset hyökkäsivät Niilin suistoon. Egyptiläiset voittivat taistelun, vaikkakin 8 000 heistä kaatui taistelussa. Mernrajn johtamista vihollisjoukoista  9 000 hyökkääjää jäi vangiksi. Taistelu käytiin Per-Irissä. Egyptin armeija ajoi hyökkääjiä takaa hävittäen merikansojen asutukset Kanaannissa ja Ashkelonissa.
Merneptahin muistokivessä mainitaan myös nimi Israel voitettujen heimojen joukossa ensimmäistä kertaa historiassa.
Nyt merikansoja alkoi soluttautua rauhanomaisesti Niilin suistoon. Egyptihän oli pitkään käyttänyt ulkomaalaisia sotilaina ja työläisinä. Merikansat koettivat ainakin kahteen otteeseen tunkeutua Egyptiin Libyasta. Sitten Libyan kuningas torjui vallankaappauksen ja johti merikansat taas hyökkäämään Egyptiin. Egyptin armeija voitti merikansat suolla, mutta he eivät luovuttaneet.
Egypti kykeni osittain voittamaan merikansat vuonna 1179 eaa. (tai 1191 eaa.) Egyptiä vastaan hyökkäsi nyt ehkä Kreetalta alun perin kotoisin olevia pelesti-heimoja ja itäisellä Välimerellä ryöstelevinä merirosvoina tunnettuja "tjekereitä". Hyökkääjinä olivat myös danaolaiset, sakalsat ja wasasit.
Libyalainen maxi-heimo hyökkäsi näinä vuosina kaksi kertaa kuuden vuoden välein. He etenivät tuhoten ja ryöstäen Memfisiin asti.
Egyptin laivasto, linnakeet, jalkaväki ja sotavaunut olivat merikansoja vastassa. Joillain hyökkääjistä oli myöhemmille germaaneille tyypillisiä sarvikypäriä. Faarao Ramses III lähetti heitä vastaan laivaston, joissa oli runsaasti jousimiehiä. Heidän avullaan merikansojen hyökkäävät laivat saatettiin epäjärjestykseen. "Heidät lyötiin maahan ja tapettiin ja ruumiit kasattiin suuriksi keoiksi", Ramses kerskui reliefissään. 12 500 hyökkääjää kuoli, tuhat joutui vangiksi.
Ramses salli eloon jääneiden asettua asumaan Israelin ja Palestiinan alueelle, jonne he perustivat oman valtion. Heitä kutsuttiin filistealaisiksi, joista juontuu nykyisin käytetty nimi palestiinalaiset.
Libyalaiset masouasit painostivat alueen alkuasukkaat tehenout mukaan vielä kerran Ramses III:n aikana hyökkäämään Egyptiin. Kuitenkin hyökkääjien päästyä 80 km:n päähän Niilistä Egyptin armeija pysäytti heidät jälleen.
Egyptiläiset mainitsevat merikansojen joukossa nimen Ahhijawa, jolla luultavasti tarkoitettiin kreikkalaisia akhaijeja. Heettiläisen Tudhalijas IIV:n taulussa mainitaan Ahhijawan kuningas samanarvoisena kuin Tudhalija IV, mutta jälkikäteen tämä on pyyhitty yli.  
Tämä sotaisa ajanjakso lopetti itäisen Välimeren pronssikauden, ja rautakausi alkoi. Katastrofin suuruutta kuvaa, että myös mykeneläinen kirjoitustaito unohtui. Vain vuorilla sijainneet pikkukaupungit saattoivat selviytyä, esimerkiksi mykeneläinen Karphin kaupunki Kreetalla.

Keramiikka

Merikansoihin liitetään usein kiillotettu käsintehty keramiikka, jollaista ei ennen LHIIIB2-kautta esiintynyt Kreikassa, ja joka oli tuohon aikaan yleinen merikansojen toiminta-alueilla Kyproksessa ja Levantissa.

Keitä merikansat olivat?

Varmaa tietoa merikansojen taustasta ei ole. Merikansojen alkuperäksi on väitetty Pohjois-Kreikkaa, Balkania, Anatoliaa, Italiaa ja Pohjoismaitakin. Luultavasti liikkeelle lähteneet kansat vetivät muita kansoja mukaansa sota- ja ryöstöretkille muun muassa Levantista.
Usein on väitetty, että ensiksi liikkeelle lähteneet merikansat olivat indoeurooppalaisia. Merikansojen vaellusten aikoihinhan uurnakenttäkulttuuri levittäytyi Keski-Euroopassa. Toisen näkemyksen mukaan he olivat pelasgeja, etruskien sukuisia kansoja.

Uusi sodankäyntitapa

On vaikea ymmärtää, miten tuntemattomuudesta tuleva kansa voi hävittää oman aikansa voimakkaimmat valtiot. Uudet aseet ja uusi taistelutapa voivat selittää tämän, erityisesti taisteluvaunujen käyttö jalkaväen sijasta. Lisäksi merikansoilla oli uudentyyppinen lyhyt heittokeihäs ja noin 70 cm:n pituinen lyömämiekka, jolle vastustajien pistomiekka ei vetänyt vertoja. Raamatun mukaan merikansoihin kuuluneiden filistealaisten menestys taistelussa perustui hevosvetoisiin sotavaunuihin ja taitavaan raudan käyttöön.

Merikansojen vaellusten syyt

Merikansojen vaellusten syyksi on väitetty laajaa yleistä kansojen liikehdintää Euroopassa ja Lähi-Idässä.
Myös nälänhätää on pidetty kansojen vaelluksen syynä. Esimerkiksi heettiläisten valtakunnassa oli Egyptin faarao Merenpthahin aikana noin 1222 eaa niin suuri nälänhätä, että Egypti lähetti sinne viljaa.

Muita ajan tapahtumia

Assyria laajansi aluettaan merikansojen vaellusten aikaan. Israelilaiset pääsivät Raamatun mukaan Egyptistä merikansojen
aikoihin, ehkä Merenptahin hallitessa maata.