google/wiki40b huggingface dataset:
Parakautsupuu

Puun ominaisuuksia

Kumipuun koko riippuu suuresti sen kasvupaikasta ja kasvuolosuhteista. Suotuisissa oloissa se voi saavuttaa aina 40 metrin pituuden ja 100 cm läpimitan, mutta yleisesti istutuksilla olevien puiden läpimitta on 30–40 cm. Kumipuu kasvaa mm. sademetsissä.

Puuaines

Sydän- ja pintapuuta on vaikea erottaa toisistaan. Puuaineen väri on valkeahkosta harmaankellertävään. Puun rakenne on suorasyinen tai aaltoilevasyinen. Kuviointi on karkea ja yhtäläinen. Puuaines on keskiraskasta ja pehmeää. Näin ollen sen työstö ei ole vaikeaa.

Käyttö

Kumipuun maitiaisnesteestä valmistetaan kumia. Kumipuu on suosittu huonekalupuu. Lisäksi siitä tehdään paneeleita, talousesineitä, viilua, vaneria ja lastulevyä.
Reetta Niemelä

Reetta Niemelä (s. 1973 Turku) on suomalainen runoilija ja lastenkirjailija. Hänen teoksensa Miljan kesä ja Miljan talvi (2002) sekä Makkarapiruetti (2005) olivat Finlandia Junior -palkintoehdokkaina.
Niemelä on opiskellut Turun yliopistossa ekologiaa ja kansatiedettä. Hän oli perustamassa turkulaista kirjoittajayhdistys Kapustarintaa. Niemelä on myös osallistunut hankkeeseen, jossa edistetään lasten ja nuorten sanataidekasvatusta ja suomen kielen opetusta Venäjällä. Vuodesta 2011 hän on ollut lasten kirjallisuuslehti Vinskin päätoimittaja. Kirjoittamisen lisäksi Niemelä on työskennellyt muun muassa opettajana, museo-oppaana ja puutarhurina.
Niemelä on kirjoittanut muun muassa Milja-lastenkirjasarjaa, joka on suunnattu esikouluikäisille. Hänen teoksiaan on käännetty norjaksi, ruotsiksi, saksaksi, tanskaksi, venäjäksi ja viroksi. Kirjojen käännösoikeuksia on myyty myös Liettuaan ja Unkariin.
Vuonna 1997 Niemelä voitti jaetun ensimmäisen sijan Nuoren Voiman Liiton runokilvassa. Samana vuonna hän voitti Runo-Kaarina-palkinnon ja Suomen Kirjailijaliiton esikoiskirjapalkinnon runoteoksellaan Joen huoma on aina valoisa. Vuonna 2007 Niemelälle myönnettiin Turun kulttuurilautakunnan Aboa-palkinto. Seuraavan vuonna hän sai Varsinais-Suomen taidepalkinnon. Vuonna 2011 Niemelä sai Kaarina Helakisa -palkinnon ja Suomen sanataideopetuksen seuran palkinnon vuoden 2011 sanataideteosta.
Universal Soldier: Regeneration

Juoni

Terroristit ovat varastaneet huippusalaista teknologiaa ja luoneet uuden sukupolven täydellisen sotilaan, UniSolin, joka on ohjelmoitu tappokoneeksi. Uuden sotilaan johdolla terroristit valtaavat Tšernobylin ydinreaktorin ja uhkaavat vapauttaa tappavan radioaktiivisen savupilven räjäyttämällä reaktorin, mikäli Musayev ei suostu heidän vaatimuksiin. Hallitus lähettää ryhmän täydellisiä sotilaita, jotka on herätetty syväjäädyksestä, estämään pommin ja pelastamaan panttivankina olevat Musayevin lapset. Terroristien UniSol kuitenkin tappaa koko iskuryhmän, mikä saa pääministerin suostumaan heidän vaatimuksiinsa. Samaan aikaan terroristien oma tiedemies tohtori Colin herättää vanhan täydellisen sotilaan Andrew Scottin, joka kuitenkin tappaa terroristien komentajan Topovin ja tohtori Colinin. Lisäksi hän aktivoi uudelleen pommin, joka saa hallituksen turvautumaan ensimmäiseen täydelliseen sotilaaseen, Luc Deverauxiin, joka on ollut useita vuosia Sveitsissä hoidossa. Deveraux päätetään uudelleenaktivoida, ja hänet lähetetään suorittamaan hyökkäystä raskaasti aseistettuun vihollistukikohtaan. Päästyään alueelle Deveraux huomaa joutuvansa taistelemaan UniSolin lisäksi vanhaa arkkivihollistaan Andrew Scottia vastaan.
Mattilanlampi (Heinola)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,1 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 112,9 metriä mpy.
Macintosh II

Yleistä

Macintosh II -tietokonetta myytiin $3 898 hintaan yhdellä 800 kt:n levykeasemalla varustettuna. Lisävarusteena oli saatavilla 20 ($999), 40 ($1599) ja 80 Mt:n ($2699) kiintolevyt ja toinen 800 kt:n levykeasema. Kahdeksan paikkaa keskusmuistilaajennuksille, kuusi NuBus-liitäntää lisälaitteita varten ja mahdollisuus vaihtaa näyttö tai näytönohjain tekivät laitteesta siihen saakka julkaistuista Macintosheista laajennettavimman. Käyttäjällä oli lupa avata Macintosh II:n kotelo ilman takuun purkautumista. Eräs Macintosh II:n menestyksekkääseen myyntiin vaikuttanut seikka oli laitteen ulkoasu, joka vastasi ajan muita, ammattilaiskäyttöön tarkoitettuja tietokoneita.
Huhtikuussa 1987 Apple julkaisi uuden version käyttöjärjestelmästä nimeltään System Software 2.01, joka koostui System 4.1 ja Finder 5.5 -ohjelmistoista. Käyttöjärjestelmäpäivitys antoi edellytykset Macintosh II:n teknisten ominaisuuksien hyödyntämiseksi .
Mallin suunnittelijoita olivat Michael Dhuey ja Brian Berkeley.
Niittumaa

Niittumaa on kulmakunta Porissa. Se sijaitsee valtatien 8 varrella noin 10 kilometriä Porin keskustasta etelään Rauman suuntaan ja kuuluu tilastoinnissa Lounais-Poriin. Niittumaalla sijaitsevat tanssitalo Leppälä sekä Lanka ja muovi Oy. Niittumaalla on aiemmin ollut myös koulu ja pankki.
Niittumaa ei muodosta omaa maarekisterikyläänsä. Postinumeroalueella 28580 Pori on 587 asukasta (31.12.2015). Vuoden 2016 rajauksen mukaisessa Niittumaa-Lattomereksi nimetyssä taajamassa on 743 asukasta (31.12.2016).
Niittumaasta kaakkoon sijaitsee Lattomeri, joka on aikaisemmin muodostanut taajaman. Niittumaan pohjoispuolella on Hankreeti ja luoteispuolella Viasvesi.
Ankkalammin puisto

Ankkalammin puisto on puisto Forssan Keskustan kaupunginosassa torin vierellä. Puistoa rajaavat Torikatu, Hämeentie ja Sibeliuksenkatu. Lammen lisäksi puistossa on Viljo Savikurjen veistos Kehrääjätyttö vuodelta 1957 ja siellä kasvaa puita, pensaita ja monivuotisia kukkaistutuksia. Puiston pinta-ala on noin 9 400 m².
Forssalaiset ovat nimittäneet Ankkalammia ”saviläveksi”, lampi näet sai alkunsa 1840-luvulla, kun Kuhalankosken mylly piti uusia ja tiiliin tarvittiin savea. Puiston rakentamisesta tehtiin päätös vuonna 1928 ja puistosuunnitelma valmistui 1949.
Ankkalammin puisto ja Forssan tori uudistettiin perinpohjaisesti 2000-vuosikymmenellä. Työ alkoi vuoden 2003 syksyllä lammen kunnostamisella, siihen tehtiin uudet pohjarakenteet ja sen reunat rakennettiin uudelleen. Lammen ympäristössä ja myös muualla puistossa on käytetty huomattavan paljon suomalaista luonnonkiveä. Kesällä 2004 uusittiin istutuksia, kulkuväylät, puiston kalusteet ja sähköistys. Lammen kapea kohta sai uuden sillan ja Forssan pumpattava torikaivo sijoitettiin puistoon, jonne rakennettiin myös lasten leikkipaikka.
Kunnostuksen yhteydessä puistoon istutettiin uusia puita, viitisen sataa pensasta ja perennoja, kesäkukkia ja sipulikasveja. Kaikkiaan puistossa on yli 60 eri kasvilajia, mukaan lukien Suomen toiseksi suurin kirjovaahtera. Ankkalammessa asuu kesäisin joutsenpariskunta.
Ankkalammin puisto sai vuonna 2005 kunniamaininnan Vuoden ympäristörakenne -kilpailussa, palkitut olivat Arkton Arkkitehdit Oy, Insinööritoimisto Olof Granlund Oy ja Forssan kaupunki. Palkintolautakunta piti puiston vahvuutena levollista kokonaisuutta, huolellista toteutusta ja hoitoa sekä kasvien ja kivien monipuolista käyttöä.
Lammen pohjalle kerääntyy lahoavia lehtiä, jotka aiheuttavat levää. Ongelmaa hoidetaan tyhjentämällä allas ja puhdistamalla se imuruoppaajalla.
Asfalttilampaat

Tuotanto

Elokuvaa kuvattiin Naantalissa kesällä 1968. Kuvauspaikaksi kaavailtiin aluksi Porvoota, mutta apulaisohjaaja Jarmo Laineen ehdotuksesta ne siirrettiin Naantaliin. Värielokuvaksi laajakankaalle kaavailtu teos päätettiin tuotannollisista syistä kuvata mustavalkoisena. Ohjaaja ei siitä pitänyt. Elokuvan menestys jäi odotettua heikommaksi, siitä kertyi tappiota 125 700 markkaa ja Mikko Niskasen ohjaajan uralle siitä seurasi usean vuoden tauko.
Elokuvan jälkityöt johtivat ohjaaja Niskasen ja tuottaja Jörn Donnerin välirikkoon. Donner päätti leikata elokuvan itse ja lisäsi siihen jälkikäteen seksikohtauksia, jotka Niskasen mielestä turmelivat hänen herkän nuorisokuvauksensa. Mikko Niskanen sanoutui irti elokuvasta eikä sanomansa mukaan koskaan katsonut sen "donnerilaista" versiota. Suomen elokuva-arkistossa on tallella vain Mikko Niskasen ja Kari Kyrönsepän alkuperäinen käsikirjoitusluonnos.

Juoni

Pikkukaupungin kirjastossa työskentelevä maisteri Ville Herman rakastuu veljensä häissä talonmies Kannisen tyttäreen, Liisaan. Nuorten rakkautta kuitenkin vaikeuttavat pahansuovat kaupunkilaiset juoruineen. Kun kauppias Törhö saattaa raskaaksi myyjätär Rebeckan ja antaa tälle potkut, kaupunkilaiset alkavat väittää Ville Hermannin raiskanneen Rebeckan. Liisan isää uhataan työpaikan menettämiselle jos Liisa jatkaa seurustelua Ville Hermannin kanssa.

Arvioita

Kansan Uutisten kriitikko Martti Savo ilmaisi kritiikin yleislinjan: "Mikko Niskasen eräiltä osin jopa ansiokas uutuus jättää jälkeensä sekavan vaikutelman." Savo sanoi uutuuden olevan kerronnallisesti Käpy selän alla -elokuvaa rauhallisempi ja Lapualaisoopperaa johdonmukaisempi. Aamulehden Erkka Lehtolan mukaan "Niskasen uusimmasta filmistä jäävät päällimmäisinä mieleen sen kömpelyydet" ja "kenties tarkoituksena on ollut luonnostella syvällinen välähdys ihmiselon irvokkuudesta, mutta lopputulos on vain mauton".
Ohjaaja Mikko Niskanen luonnehti itse elokuvansa sanomaa Uudessa Suomessa 23. elokuuta 1968: "Minä en tällä elokuvalla pyri sanomaan mitään suuren suuria. Sen pienen mutta tärkeän asian vain, että meidän olisi päästävä ennakkoluuloistamme toistemme suhteen."
Thaimaan kommunistinen puolue

Thaimaan kommunistinen puolue oli Thaimaassa eli entisessä Siamissa toiminut kommunistinen puolue. Kommunistit tekivät aseellista vastarintaa hallitusta vastaan 1960-luvun lopulta 1980-luvulle saakka, jolloin kommunistien alun perin maan vähemmistöjen keskuudesta saama kannatus lopulta romahti.

Historia

Kommunistinen liike Thaimaassa alkoi kerätä kannattajia 1920-luvun loppupuolella aluksi lähinnä taloudellisesti ja poliittisesti huonommassa asemassa olevien etnisten vähemmistöjen parista. Thaimaan kommunistinen puolue perustettiin vuonna 1942 useiden pienempien ryhmittymien yhteenliittymänä, joita johtivat pääasiassa Thaimaan kiinalaiset. Sen pääasiallinen toiminta-alue oli hmongien asuttamat alueet Pohjois-Thaimaassa, laoiden alueet koillisessa ja osissa muslimien asuttamaa etelää. Etelässä toimivat sinne paenneet entiset Malaijan kommunistisen liikkeen vaikuttajat, joilla oli aseellista voimaa. Isanissa alkoivat vaikuttaa puolestaan Laosista ja Vietnamista tulleet kommunistit.
Vuoteen 1967 mennessä kommunistit olivat aloittaneet aseellisen liikehdinnän Chiang Rain ja Nanin provinsseissa. Liike sai tukea Kiinasta. Thaimaan kommunistisen puolueen jäsenmäärä nousi huippuunsa vuoden 1976 vallankaappauksen jälkeen. 1970-luvun puoliväliin mennessä Thaimaa oli aloittanut useita aseellisen liikehdinnän lopettamiseen tähtääviä toimia. Sotilasoperaatiot olivat kalliita ja kommunistista liikettä pyrittiin tyrehdyttämään taloudellisilla, poliittisilla ja sosiaalisilla uudistuksilla. Armahdusohjelma 1980-luvun alkupuolella johti monien Thaimaan kommunistisen puolueen jäsenen antautumiseen. Myös sotilasoperaatioiden avulla saavutettiin menestyksiä. Kommunistisen puolueen aseellisten jäsenten määrä tippui vuoden 1979 lukemasta 12 000 noin 4 000:n vuoteen 1983 mennessä. Kommunistien suosion hiipumiseen vaikutti myös pakolaisten kauhutarinat Laosista, Kambodžasta ja Vietnamista. Kommunistien vielä jäljellä olleet rippeet pidätettiin kommunistisen puolueen yritettyä pitää kokouksen vuonna 1987.
LPG

LPG on hoitolaite, jolla annetaan hierontaa muistuttavaa hoitoa. Hoitolaite  toimii alipaineella ja sen kehitti Louis Paul Guitayn perustama Lpg Systems vuonna 1986 arpikudosten ja palovammojen hoitoon. Nykyisin sitä käytetään enimmäkseen kauneudenhoitoon.  Alipaineella toimiva hoito kiihdyttää verenkiertoa ja lymfakiertoa moninkertaisesti, jolloin aineenvaihdunta vilkastuu. Tällöin vamma-alueen turvotus vähenee ja sidekudoksiset arvet häviävät. Tämän vuoksi kirurgisten operaation jälkihoidossa käytetään jo yleisesti LPG-hoitoa.
Vuonna 2000 LPG sai Yhdysvaltojen FDA:n (Food and Drugs Administration) hyväksynnän lääketieteelliseksi hoitolaitteeksi.
Jevgeni Kuznetsov (jääkiekkoilija)

Seurajoukkue

Kuznetsov teki KHL-debyyttinsä Traktor Tšeljabinskissä kaudella 2009–2010, jolloin hän pelasi 35 ottelua tehoin 2+7=9. Kuznetsov pelasi osan kaudesta myös juniorisarja MHL:n Belyje Medvedin riveissä. Washington Capitals varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 26. vuorolla NHL:n varaustilaisuudessa 2010.
Toukokuussa 2010 Kuznetsov teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Traktor Tšeljabinskin kanssa. Hän teki kaudella 2010–2011 läpimurtonsa KHL:ssä tehdessään 44 runkosarjaottelussa tehot 17+15=32, jotka riittivät joukkueen sisäisen pistepörssin voittoon.
Kuznetsov siirtyi NHL-seura Washington Capitalsiin kesken kauden 2013–2014. Kaudella 2015–2016 hän oli joukkueen paras pistemies tehoilla 20+57=77. Kaudella 2017–2018 hän oli runkosarjassa joukkueensa toiseksi paras pistemies tehoilla 27+56=83. Hän voitti pudotuspelien pistepörssin tehoilla 12+20=32. Kausi päättyi Washingtonin Stanley Cup-voittoon.

Maajoukkue

Kuznetsov on pelannut Venäjän maajoukkueessa kuudet MM-kilpailut, joista hän on saavuttanut maailmanmestaruuden 2012 ja 2014, sekä pronssia 2016, 2017 ja 2019.
Kuznetsov pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2010 ja 2011. Noista jälkimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen ja Kuznetsov valittiin sen tähdistökentälliseen. Hän oli joukkuetoverinsa Vladimir Tarasenkon kanssa piste- ja syöttöpörssin toinen Kanadan Brayden Schennin jälkeen.
Kuznetsov pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2009 ja 2010 tehden molemmissa turnauksissa tuhoisaa jälkeä. Vuoden 2009 turnauksessa Kuznetsov oli tehoilla 6+7=13 Venäjän toiseksi paras pistemies Vladimir Tarasenkon jälkeen sekä kisojen pistepörssin kolmas Suomen Teemu Pulkkisen ja Mikael Granlundin sekä Yhdysvaltain Jerry D'Amigon kanssa. Hänen turnauksensa päättyi hopeaan. Vuoden 2010 kisoissa Kuznetsov oli tehoilla 5+7=12 Venäjän paras pistemies ja turnauksen pistepörssin neljäs Ruotsin Ludvig Rensfeldtin kanssa. Venäjä tuli turnauksessa neljänneksi ja hänet valittiin tähdistökentälliseen.
Vuoden 2019 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen aikana Kuznetsov antoi kokaiinia sisältäneen positiivisen dopingnäytteen, jonka johdosta kansainvälinen jääkiekkoliitto IIHF tuomitsi elokuussa 2019 hänet neljän vuoden kilpailukieltoon IIHF:n alaisissa turnauksissa. NHL-liigalta hän sai tapauksesta kolmen ottelun pelikiellon.
Bud Cort

Bud Cort (oik. Walter Edward Cox, s. 29. maaliskuuta 1948 New Rochelle, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen ensimmäiset filmiroolinsa olivat Robert Altmanin elokuvissa Poika joka halusi siivet (1970) ja MASH (1970). Hänen läpimurtoroolinsa oli miespääosa Hal Ashbyn mustassa komediassa Harold ja Maude (1971), ja hänen myöhempiä elokuviaan ovat , Pollock (2000) ja Steve Zissoun vedenalainen maailma (2004). Hän on ollut ehdolla Baftan ja Golden Globen saajaksi. 
Cort varttui New Yorkin osavaltion New Rochellessa viisilapsisen perheen toiseksi vanhimpana. Hän osoitti nuorena taiteellisia lahjoja ja ansaitsi rahaa maalaamalla kadulla pikamuotokuvia ihmisistä. Sama kiinnostus ihmisten tutkimiseen johti hänet näyttelijänuralle.
Vuonna 1979 hän loukkaantui vaikeasti auto-onnettomuudessa, josta toipuminen vei vuosia.
Peltoluoho

Ulkonäkö

Peltoluoho kasvaa 30–100 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat 3–7 millimetriä leveät, karheat ja pitkäsuippuiset. Kukinto on 10–25 senttimetriä pitkä kartiomainen röyhy, jossa on runsaasti tähkylöitä. Tähkylät ovat 2–3 millimetriä pitkiä ja yksikukkaisia. Peltoluoho muistuttaa isorölliä (Agrostis gigantea).

Peltoluoho Suomessa

Suomessa peltoluohoa on tavattu koko maassa Pohjois-Lappiin asti, mutta heinä on huomattavasti harvinaistunut. Se on muinaistulokas Pohjois-Pohjanmaan korkeudelle asti.
Suomen Vammaisurheilu ja -liikunta VAU

Yhdistyminen

Elokuussa 2007 alkanut suomalaisten vammaisurheilujärjestöjen yhdistymisprosessi saatiin päätökseen syyskuussa 2009. Tuolloin Elinsiirtoväen Liikuntaliitto ELLI ry, Näkövammaisten Keskusliiton (NKL) liikuntatoimi, Suomen Invalidien Urheiluliitto ry (SIU) sekä Suomen Kehitysvammaisten Liikunta ja Urheilu ry (SKLU) yhdistyivät uudeksi järjestöksi, Suomen Vammaisurheilu ja -liikunta VAU ry:ksi. VAU ja Suomen Paralympiakomitea ilmoittivat vuonna 2018 aikomuksestaan yhdistää toimintansa vuoden 2020 alussa. Jos yhdistyminen toteutuu VAUn nimi vaihtuu Suomen Paralympiakomiteaksi ja nykyinen Suomen Paralympiakomitea -yhdistys puretaan.

Jäsenistö

VAU:n varsinaisia jäseniä ovat vammaisten henkilöiden liikuntaa järjestävät rekisteröidyt yhdistykset ja seurat. VAUlla ei ole henkilöjäseniä.

Toimialat

VAUn toimialoja ovat nuorisotoiminta, harrasteliikunta, kilpa- ja huippu-urheilu sekä järjestötoiminta. Kehitysvammaisten henkilöiden urheilutoimintaa organisoiva Special Olympics Finland on osa VAUn toimintaa.

Kilpailutoiminta

VAU suunnittelee, järjestää, kehittää ja koordinoi lähes 40 lajin harraste- ja kilpailutoimintaa. Osa vammaisurheilulajeista on niin sanottuja integraatiolajeja, jotka toimivat kansallisen lajiliiton alaisuudessa. 
VAU toimii yhteistyössä Suomen Paralympiakomitean kanssa. Suomen Paralympiakomitea on Kansainvälisen paralympiakomitean (IPC) jäsenjärjestö Suomessa ja valitsee ja lähettää urheilijat paralympialaisiin.
SuperEnalotto

SuperEnalotto on Italiassa 3. joulukuuta 1997 lähtien pelattu lotto. Arvonta järjestetään tiistaisin, torstaisin ja lauantaisin klo 20:00 paikallista aikaa. Jättipotit ovat maailman suurimmat, ja todennäköisyydet voittaa ovat maailman pienimmät.
Heikki Sarmanto

Heikki Veli Uolevi Sarmanto (s. 22. kesäkuuta 1939 Helsinki) on suomalainen jazzpianisti ja -säveltäjä.
Sarmanto opiskeli aluksi Sibelius-Akatemiassa pianonsoittoa Martti Paavolan ja musiikin teoriaa Joonas Kokkosen johdolla, ja myöhemmin Berkleen musiikkikoulussa Bostonissa. Hän on tuottelias ja Suomen musiikin raja-aitoja rikkova säveltäjä ja pianisti.
Vuonna 1973 Sarmanto sai johdettavakseen Sibelius-Akatemian vasta perustetun jazzstudion (sittemmin jazzmusiikin osasto). Sarmanto oli UMO:n perustajajäsen ja toimi sen taiteellisena johtajana 1998–1999. Sarmannon saama tilaustyö suomalaisen musiikin päiville Lontooseen oli alkusysäys ammattimaisen big bandin UMO Jazz Orchestran syntyyn.
Säveltäjä Sarmannon teoksissa jazziin yhdistyy aineksia klassisesta musiikista ja avantgardesta. Hän on kirjoittanut jazzia klassisen koulutuksen saaneille laulajille ensimmäisenä Suomessa. Hänen musiikkiaan on levyttänyt Maija Hapuoja levyille Like a Fragonard, Onnen aika ja The Voice/Maija ja Taru Valjakka levylle Everything Is It. Runous, etenkin kotimainen, on innoittanut Sarmantoa: albumi Onnen aika perustui Pentti Saarikosken runoihin ja albumilla Syksy ja muita lauluja kuullaan muun muassa Aaro Hellaakosken ja Eino Leinon runoihin sävellettyjä lauluja.
Vuonna 1970 Sarmanto sai Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinnon. Vuonna 1971 Sarmanto voitti Montreux’n jazzfestivaalien pianistisarjan ja hänen yhtyeensä yhtyesarjan. Vuonna 2009 Sarmanto palkittiin Pro Finlandia -kunniamerkillä. Sarmannon tuotanto käsittää kolmisenkymmentä omaa levyä, joista ensimmäinen oli Flowers in the Water.
Sarmanto on tehnyt elokuvamusiikkia muun muassa Matti Kassilan elokuvaan Jäähyväiset presidentille (1987).
Heikki Sarmannon veli Pekka Sarmanto on rock- ja jazzbasisti.
Suomi-sarjan kausi 2016–2017

Pudotuspelit

Suomi-sarjan pudotuspeleihin pääsi kahdeksan joukkuetta. Puolivälierät ja välierät pelattiin paras viidestä -järjestelmällä, kotietu oli runkosarjassa paremmin sijoittuneella. Välierien voittajat etenivät Mestis-karsintaan ja loppuottelu pelattiin Mestis-karsintojen yhteydessä. Imatran Ketterä voitti siinä Kalajoen JHT:n maalein 9-1.

Putoamiskarsinnat

Ensimmäisessä vaiheessa sijoille 13-16 runkosarjassa sijoittuneet pelasivat putoamiskarsintaottelut paras viidestä -järjestelmällä. Otteluparien häviäjät jatkoivat karsinnan toiseen vaiheeseen II-divisioonan joukkueita vastaan. Toinen vaihe pelataan kahdessa kolmen joukkueen lohkossa, joiden voittajat pelaavat Suomi-sarjan paikasta paras kolmesta -menetelmällä.
Kantatie 44

Historiaa

Kiikan ja Kauhajoen välinen tie on rakennettu useassa osassa ja vaiheessa vuosikymmenten saatossa. Muutaman kilometrin pituinen yhdystie nykyiseltä valtatie 12:lta Kiikan kirkonkylään rakennettiin jo 1960-luvun alussa. Varsinkin Kiikan ja Kiikoisten välinen tie oli 1980-luvun lopulle saakka kapeaa ja mutkaista soratietä ja tämä osuus rakennettiinkin käytännössä kokonaan uudelleen. Myös Kiikoisten ja Kankaanpään välillä tie siirtyi uudelleen rakennettaessa monin paikoin sivuun entisestä reitistä. Kiikan ja Kankaanpään välinen seututie 258 muutettiin kantatieksi 44 vuoden 1996 tienumerouudistuksessa. Honkajoen ohikulkutie valmistui 90-luvun lopulla. Vuosituhannen vaihteessa myös seututiet 271 ja 669 muutettiin osaksi kantatietä 44. Valtatien 23 liittymä Kankaanpäässä on muutettu 2000-luvun puolivälissä kiertoliittymäksi.
Bill Moss

Bill Moss (4. syyskuuta 1933 Luton, Bedfordshire – 13. tammikuuta 2010 Woodsford, Dorchester, Dorset) oli brittiläinen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui vain vuoden 1959 Britannian GP:hen. Hän karsiutui aika-ajoissa eikä päässyt starttaamaan kilpailuun. Hän ajoi F2-luokan autolla. Bill ei ollut sukua Stirling Mossille.
Lepakkohaukka

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 47 cm. Väritykseltään se on tummanruskea, lähes musta. Ainoastaan silmän ala- ja yläpuolella on valkoinen täplä, ja rinnassa voi olla vaaleaa kirjailua. Silmä on keltainen ja koivet vaalean harmaat. Lepakkohaukan kita on suuri, sillä se nielee saaliit kokonaisina. Lennossa se on haarahaukkamainen, saalistaessaan nopea kuin jalohaukat.
Yleensä lepakkohaukka on äänetön, mutta hämärissä tai soitimella se kimittää kokoonsa nähden vaatimattomasti.
Lajin kuvaili ja nimesi tieteelle ranskalainen Charles Lucien Bonaparte vuonna 1850.

Esiintyminen

Laji elää trooppisessa Afrikassa, Kaakkois-Aasiassa ja Uudessa-Guineassa. Maailman populaation koko on 10 000–100 000 yksilöä. Kanta on vakaa. Lajia ei ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö

Lepakkohaukan elinympäristöä ovat trooppiset metsät ja puistomaiset kaupungit sekä pensaikkoalueet.

Lisääntyminen

Molemmat puolisot osallistuvat pesän rakentamiseen. Pesä on rakennettu risuista korkealle puuhun, tavallisesti vaakasuoralle oksalle. Se on halkaisijaltaan lähes metrin ja noin 30 cm syvä. Pesämalja voi olla vuorattu mutta on usein vuoraamaton. Munia on yleensä vain yksi. Vain naaras hautoo ja koiras tuo sille ruokaa. Haudonta kestää noin kuukauden. Poikasta ruokitaan vasta juuri ennen pimeän laskeutumista, ja emot kantavat sille saaliita tiheään tahtiin, usein vain heittäen saaliin pesään ja palaten taas saalistamaan. Pienelle poikaselle syötetään yleensä vain hyönteisiä. Poikanen on lentokykyinen 5–6 viikon ikäisenä.

Ravinto

Nimensä mukaisesti lepakkohaukka saalistaa etupäässä lepakoita, mutta myös pääskyjä, kiitäjiä, lentäviä hyönteisiä ja joskus muitakin lintuja. Se saalistaa iltahämärissä lähellä lepakoiden luolia, vesistöjen äärellä ja taajamissa.
Matthew Harvey Clark

Matthew Harvey Clark (s. 15. heinäkuuta 1937) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Albanyn hiippakuntaan 19. joulukuuta 1962 ja nimitettiin Rochesterin hiippakunnan johtoon 23. huhtikuuta 1979. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Duraisamy Simon Lourdusamy ja Eduardo Martínez Somalo. Clark asetettiin virkaansa 26. kesäkuuta.
Clark jäi eläkkeelle 21. syyskuuta 2012.
Bixbiitti

Bixbiitti eli beryllin punainen muoto. Se on jalokivi, jonka kovuus on Mochsin asteikolla 8. Sitä kutsutaankin toisinaan punaiseksi berylliksi. Sen nimi tulee amerikkalaiselta mineralogilta, nimeltään Maynard Bixby.

Esiintyminen

Varsinaisia jalokivilaatuisia Bixbiittikiteitä on löydetty vain Wah Wah- vuorilta Utahista, Yhdysvalloista. Bixbiiteiksi kutsuttut jalokivet, joita on löydetty Madagaskarilta, ovat toiselta Pezzottaiteja.