google/wiki40b huggingface dataset:
Kulkurin kannel

Tuotanto

Kulkurin kannel oli 64-vuotiaan Tauno Palon ensimmäinen levyjulkaisu kolmeen vuoteen ja hänen ensimmäinen sooloalbuminsa. Sitä edelsivät vuoden 1967 single Ruusu on punainen / Rakkauden tuli ja vuoden 1968 EP-levy Kolme musketööriä, jonka muut laulut ovat ”Rosvo-Roope”, ”Sonny Boy” ja ”Porlammin iltalaulu”. Nämä levyt tehtiin Aarno Ranisen johdolla RCA Victor -levymerkille, kun taas Kulkurin kanteleen syntyyn vaikutti Otto Donner ja hänen levy-yhtiönsä Love Records.
Levyn tuottajaksi otettiin kirjallisuus- ja teatteripiireissä paremmin tunnettu Outi Nyytäjä, joka kirjoittaa albumin kansitekstissä: ”Nämä laulut ovat niitä varten, jotka uskaltavat avoimesti heltyä kuuntelemaan. Jotka eivät pelkää antaa ja ottaa vastaan lämpöä, tunteita ja kauneutta. -- Täynnä sitä kauneutta, jolla ei silata eriarvoisuutta ja epäkohtia, mutta joka auttaa ikävän ja autiuden hetkinä”.
Suomalaisrunoilijoiden ohella albumin tekstien tekijöitä ovat Neuvostoliitossa asunut, suomeksi kirjoittanut vienankarjalainen Jaakko Rugojev, ruotsalainen Erik Axel Karlfeldt ja chileläinen Gabriela Mistral.
Levyllä soittavia muusikoita ovat Heikki Laurila, Juhani Aaltonen, Nono Söderberg, Matti Bergström, Matti Oiling ja Pauli Granfelt.
Vuonna 1973 albumilla julkaistu laulusarja tallennettiin myös puolen tunnin televisio-ohjelmaksi Kulkurin kannel, jossa Tauno Palo esittää lauluja ja Outi Nyytäjän kirjoittamia välispiikkejä tv-studiossa.

Vastaanotto

Helsingin Sanomien levyarvostelussa Raimo Möysä kirjoitti  Kulkurin kanteleen suuruuden olevan siinä, miten on osattu tehdä Tauno Palolle erittäin hyvin sopivia alkuperäissävellyksiä ja tuotu näin melkein unhoon painunut laulajakyky uudelleen yleisön tietoisuuteen. ”Tauno Palon levyn sävelmissä ja tulkinnoissa on yksinkertaista kauneutta ja herkkyyttä, jota on mukava kuunnella. Iskusävelistä kiinnostuneille ei levy tarjoa erityisen helpolla korvaan tarttuvia kappaleita, tunnelmasta pitäville sen sijaan levy on täynnä oikeaa tavaraa.”
Aeron Junkers F 13 lento-onnettomuus 1935

Aero Oy:n Junkers F 13 matkustajalentokone OH-ALI joka oli reittilennolla Helsingistä Tallinnaan syöksyi Suomenlahteen 9. lokakuuta 1935 kello 8:35 aamulla nykyisen Helsngin kasuuniloiston tienoilla. Onnettomuudessa kuoli koneen kaksi suomalaista miehistön jäsentä ja neljä ulkomaalaista matkustajaa.
Kone lähti Helsingistä kello 8 aikaan normaalisti noin 30 minuuttia kestäneelle lennolle Tallinnaan. Suomen merivartiostolle ilmoitettiin koneen katoamisesta kello 10 aikaan kun se ei ollut saapunut Tallinnaan. Merivartiolaitoksen ja merisuojeluskunnan veneet sekä merivartiolaitoksen ja armeijan lentokoneet aloittivat koneen etsinnät ja etsintöihin osallistui lisäksi Tallinnasta tullut lentokone ja moottoriveneitä. Etsinnät eivät kuitenkaan tuottaneet tulosta Suomenlahdella vallinneen sakean sumun takia.
Kello 11:45 Tallinnasta Helsinkiin matkalla olleen höyrylaiva Suomen päällystö havaitsi merellä ajelehtivan lentokoneen kellukkeen ja mereltä kuultiin myös saksankielisiä hätähuutoja. Laivan kurssi käännettiin kohti meressä ajelehtineita lentokoneen kellukkeita ja tällöin havaittiin että toisen kellukkeen varassa oli ihminen. Laivan pelastusveneet lähtivät pelastamaan häntä mutta hän ehti vajota mereen ennenkuin veneet ehtivät paikalle. Myöhemmin kysessä arveltiin olleen matkustajana ollut saksalainen Rudolf Siebler. Etsinnöissä ei löydetty kellukkeiden lisäksi muuta kuin meressä ajelehtinut koneen lääkelaatikko, kirjeitä ja latvialaisia ja liettualaisia seteleitä ja tästä pääteltiin että kone oli hajonnut kappaleiksi syöksyessään suurella nopeudella mereen. 
Onnettomuuskone oli valmistunut Junkersin tehtailla Saksassa 1929 jolloin Aero Oy sen osti ja koneen tunnuksena oli aluksi K-SALI. Kone oli liikennöinyt Helsingin ja Tallinnan välillä 1. toukokuuta 1935 alkaen eikä siinä ollut havaittu teknillisiä ongelmia. Onnettomuudessa menehtyivät ohjaaja, lentomestari Oiva Kosonen (s. 1903) ja mekaanikko Lauri Saarinen (s. 1907) sekä neljä ulkomaalaista matkustajaa sveitsiläinen tehtailija Hans Bruggiser (s. 1904), saksalainen Rudolf Siebler (s. 1910) ja virolaiset opiskelija Signe Jurgensson (s. 1911) ja liikemies Voldemar Seeberg (s. 1904). Onnettomuus oli ensimmäinen Aero Oy:lle sattunut vakava onnettomuus matkustajalentoliikenteessä.
High Voltage (vuoden 1976 albumi)

Taustaa

AC/DC oli julkaissut kotimaassaan Australiassa kaksi albumia, kunnes suuri yhdysvaltalainen levy-yhtiö Atlantic Records teki yhtyeen kanssa sopimuksen. Atlanticin tarkoituksena oli ”siistiä” yhtyettä, sillä se ei vastannut imagoltaan maan listoja hallinneita Eaglesin ja Chicagon kaltaisia yhtyeitä. AC/DC vastusti ajatusta ja erityisesti Malcolm Youngin toiveesta se sai puhuttua itsensä muuttamaan Lontooseen, missä se voisi soittaa livenä. 
Ensimmäisen Lontoon-keikkansa yhtye soitti huhtikuussa 1976. Punk oli tuolloin muodissa, ja Sex Pistols- ja The Clash -yhtyeet soittivatkin samanaikaisesti lähistöllä. Samassa kuussa ilmestyi myös yhtyeen ensisingle Britanniassa; ”It’s a Long Way to the Top (If You Wanna Rock 'n' Roll)”. Toukokuussa AC/DC esiintyi välillä omilla pubikeikoillaan ja välillä se lämmitteli Back Street Crawler -yhtyettä tämän Britannian-kiertueella. Tämän jälkeen viikkomusiikkilehti Sounds sponsoroi yhtyeelle oman yhdeksäntoista esiintymistä kattavan Lock Up Your Daughters -brittikiertueen, joka alkoi solisti Bon Scottin kotikaupungista Glasgow'sta.

Musiikki

Vaikka Australian ulkopuolella High Voltagea pidetään usein yhtyeen debyyttinä, olivat albumin kaikki kappaleet julkaistu jo aiemmin Australiassa. Niistä seitsemän oli ilmestynyt yhtyeen toisella albumilla T.N.T. (1975) ja kaksi, ”Little Lover” ja ”She’s Got Balls”, High Voltagen Australian-versiolla vuonna 1975. Tätä rakennetta on pidetty ovelana, sillä on katsottu, että yhtye haki vielä itseään High Voltagen Australian-painoksella. Sen sijaan sitä seurannutta T.N.T.:tä on pidetty tasoltaan selvästi parempana, ja sille sisältyi useita AC/DC-klassikoita, kuten ”The Jack”, ”Live Wire” ja ”It’s a Long Way to the Top (If You Wanna Rock 'n' Roll)”.
Musiikillisesti albumi on yksinkertainen ja paljaaksi riisuttu. Sitä on inspiroinut varhainen rock and roll ja mukana onkin alkukantaisia riffejä ja Chuck Berry -tyyppistä blues-boogie-groovea.

Julkaisu ja vastaanotto

Albumi julkaistiin Britanniassa ja Manner-Euroopassa huhtikuussa 1976 ja Yhdysvalloissa 28. syyskuuta. Se ei ollut ilmestyessään menestys; sitä myytiin vain 7 000 kappaletta, eikä se saavuttanut listasijoituksia. Lisäksi amerikkalainen musiikkilehti Rolling Stone kritisoi albumia kovin sanoin ja ilmoitti High Voltagen olevan ”hard rockin kaikkien aikojen pohjanoteeraus”. Sen sijaan arvostettu brittiläinen DJ John Peel innostui kutsuen AC/DC:tä ”australialaiseksi punkbändiksi”, mikä nosti siellä yhtyeen uskottavuutta.
Singlenä albumilta julkaistiin kappale ”It’s a Long Way to the Top (If You Wanna Rock 'n' Roll)”, joka ilmestyi sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa yhtyeen ensisinglenä. Toinen single kyseisissä maissa oli samana vuonna 1976 ilmestynyt ”High Voltage”. Tosin Australiassa molemmat kappaleet oli julkaistu singlenä jo aiemmin, vuonna 1975.
High Voltage saavutti Yhdysvalloissa Billboard-listan sijan 146 vuonna 1982. Ranskassa se nousi listan seitsemänneksi maaliskuussa 2003.
Albumi julkaistiin vuonna 2003 remasteroituna osana AC/DC Remasters -sarjaa.
Kintetsu-rautatiet

Historia

Kinki Nippon -rautateiden edeltäjä Naran raitiotieosakeyhtiö (jap. 奈良軌道株式会社, Nara kidō kabushikigaisha) perustettiin syyskuussa 1910. Jo seuraavassa kuussa se muutti nimensä Osakan sähköraitiotieksi (jap. 大阪電気軌道株式会社, Ōsaka denkikidō kabushikigaisha). Liikennöinti Naran ja Osakan välillä aloitettiin vuonna 1914 Ikoman tunnelin valmistuttua. Myöhemmin yritys laajensi toiminta-aluettaan lukuisten fuusioiden kautta; vuonna 1941 se fuusioitui Sankyū-rautateihin ja otti nimekseen Kansai kyūkō -rautatiet (jap. 関西急行鉄道株式会社, Kansai kyūkō tetsudō kabushikigaisha) jo aiemmin Sankyū-rautateihin liitetyn yrityksen mukaan. Kansai kyūkō -rautateihin liitettiin seuraavina vuosina vielä useita muita pienempiä rautatieyhtiöitä ja vuonna 1944 Nankai-rautatiet, minkä myötä yritys otti käyttöön nykyisen nimensä. Nankai kuitenkin erotettiin siitä omaksi yrityksekseen toisen maailmansodan päätyttyä vuonna 1947.
Juan Torres Ruiz

Seurajoukkueura

Cala siirtyi Sevillaan organisaatioon vuonna 2000 ja pelasi seuran juniorijoukkueissa vuoteen 2008 asti, kunnes hänet nostettiin reservijoukkueeseen.
Ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa Cala teki 9. joulukuuta 2009 Mestarien liigan ottelussa skotlantilaista Rangersia vastaan. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Primera Divisiónissa 7. helmikuuta 2010 Real Zaragozaa vastaan. Hieman tämän jälkeen Cala teki kolmessa perättäisessä ottelussa maalin, alkaen 10. huhtikuuta 2010 Málagaa vastaan. Kyseinen maaliputki oli Sevillan seurahistorian puolustajien ennätys.
Kaudeksi 2010–2011 hänet lainattiin Segunda Divisiónissa pelanneeseen Cartagenaan. 5. heinäkuuta 2011 Cala siirtyi jälleen lainalle, tällä kertaa kreikkalaiseen AEK Ateenaan. Tammikuussa 2012 hän palasi kuitenkin takaisin kasvattajaseuraansa.
Kōhei Murakoso

Kōhei Murakoso (29. elokuuta 1905 Miyazaki – 8. heinäkuuta 1998 Asashi) oli japanilainen yleisurheilija, joka kilpaili kestävyysjuoksussa.
Murakoso osallistui olympialaisiin kerran, Berliinissä 1936. Hän sijoittui tuolloin neljänneksi sekä 5 000 metrin että 10 000 metrin matkoilla. Murakoso jäi 5 000 metrillä vain sekunnin päähän pronssimitalisti Henry Jonssonista ja tuli Suomessa tunnetuksi 10 000 metrin juoksun aikana tunnetuksi Martti Jukolan radioselostuksesta, jossa toistettiin lausetta "Murakoso jää".
Murakoso voitti 5 000 metrillä viisi ja 10 000 metrillä kuusi maansa mestaruutta ja on molemmilla matkoilla edelleen Japanin historian eniten mestaruuksia voittanut juoksija.
Kreikan NUTS-aluejako

Kreikan NUTS-aluejako (NUTS:EL) jakaa Kreikan aluehallinnon yksiköt kolmeen tasoon Euroopan unionin yhteisen tilastollisten alueyksiköiden nimikkeistön (NUTS) käytäntöjen mukaisesti.
Aluejakoa on muutettu viime vuosina usein. Aiemmin Kreikan NUTS-koodi oli NUTS:GR ja ylimmän tason eli NUTS 1 -alueet 
koodeiltaan GR1–GR4. Vuodesta 2011 Kreikan NUTS-koodi on ollut NUTS:EL. Tämän jälkeen NUTS 1 -alueet olivat vuoteen 2013 saakka koodeiltaan EL1–EL4, vuodesta 2013 lähtien EL3–EL6.
Jakob Krank

Jakob Krank (25. elokuuta 1822 Kempele – 26. lokakuuta 1899 Helsinki) oli suomalainen kihlakunnantuomari ja valtiopäivämies joka valittiin 1862 Jyväskylän ensimmäiseksi pormestariksi.
Krankin vanhemmat olivat Rovaniemen kirkkoherra Johan Kranck, myöhemmin Krank (1781–1834) ja Katarina Elisabet Wegelius. Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1841. Krank suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1846 ja oli auskultanttina Vaasan hovioikeudessa. Hän suoritti vielä suuremman kameraalitutkinnon 1851 ja sai varatuomarin arvon 1850.
Krank oli Suomen senaatin talousosaston ylimääräisenä kamarikirjurina vuodesta 1851, Oulun läänin vt. apulaislääninkamreerina vuodesta 1852 ja Oulun kämnerinoikeuden puheenjohtajana vuodesta 1854. Hänet valittiin Jyväskylän ensimmäiseksi pormestariksi 1862. Kemin tuomiokunnan tuomarina Krank oli vuodesta 1869 ja Saloisten tuomiokunnan tuomarina vuodesta 1870 aina eroonsa saakka 1890. Krank osallistui säätyvaltiopäiville porvarissäädyssä 1863–1864 ja 1867.
Jakob Krank oli naimisissa vuodesta 1852 Augusta Vilhelmina Palmbergin (k. 1893) kanssa. Heidän poikansa oli insinööri ja tehtailija Albert Krank.
Charles Emil Hagdahl

Elämä

Hagdahl opiskeli Uppsalan yliopistossa, josta hän valmistui 1841. Hän toimi lääkärinä Tukholmassa 1838–1847, ja 1847 hänestä tuli Djurgårdsbrunns kuranstaltin intendentti. Vähän myöhemmin hän muutti asumaan Västmanlandiin Tidön linnaan. Hän omisti sen kuitenkin vain vähän aikaa ja muutti sittemmin Tukholmaan.
Hagdahl aloitti kirjoittamisen jo varhain ja kirjoitti muun muassa raportin vankilaoloista niissä maissa, joissa hän oli oikeuskanslerin toimeksiannosta käynyt matkallaan 1840-luvulla, sekä julkaisun Mejerierna i hertigdömena Schleswig och Holstein (1855 'Meijerit Schleswigin ja Holsteinin herttuakunnissa'), joka sai Lantbruksakademienin palkinnon.
Hagdahlin tytär Gertrud Amalia Hagdahl (1864–1959) avioitui pankinjohtaja Marcus Wallenbergin (1864–1943) kanssa. Hän on siten Jacob (1892–1980) ja Marcus Wallenbergin (1899–1982) isoisä.

Keittokirja

Hagdahlin jälkimaine perustuu keittokirjaan Kokkonsten, jonka koko otsikko kuuluu Kokkonsten som vetenskap och konst med särskildt afseende på helsolärans och ekonomiens fordringar. Kirja ilmestyi 1878–1879, ja sitä pidetään yleisesti ainutlaatuisena teoksena. Siinä on kolmetuhatta reseptiä sekä neuvoja elintarvikkeiden käsittelystä ja kotiapulaisten koulutuksesta. Teos ilmentää paitsi kulinaarista harrastusta ja kokemusta, myös lukeneisuutta, sivistystä, huumoria sekä lääkärin ammatin kokemusta. Luetuin osa nykyisin on alun keittotaidon historia, reseptit ovat pääosin vanhentuneet siksi, että ruokatottumukset ja raaka-aineet ovat muuttuneet ja hinnat ovat aivan toisenlaiset, ja myös siksi, että tuolloin oli käytössä palvelusväkeä.
Cajsa Wargin keittokirjan ohella Hagdahlin Kokboken kuuluu ruotsalaisten keittokirjaklassikkojen kärkeen. Vähän ennen Hagdahlia oli suomalaissyntyinen Gustava Björklund julkaissut keittokirjan Kokbok (1. p. 1847), ja Hagdahl mainitsee sen teoksessaan arvostavasti.
Marco Nowak

Ura

Nowak debytoi DEL-liigassa kaudella 2007-08 Düsseldorferin paidassa. 4 vuoden päästä Nowak teki sopimuksen Nürnberg Ice Tigersin kanssa. Nowak edusti Nürnbergiä 3 kautta, jonka jälkeen hän palasi Düsseldorferin riveihin. Kaudella 2018-19 Nowak toimi Düsseldorferin varakapteenina.
Adrienne Armstrong

Adrienne Armstrong (o.s. Nesser, s. 6. lokakuuta 1969, Minnesota, Yhdysvallat) on Green Day -yhtyeen laulajan Billie Joe Armstrongin vaimo. Hän suunnittelee punk-henkisiä vaatteita Adeline Street -vaatemerkille, jonka hän omistaa miehensä kanssa. Heillä on myös yhteinen levy-yhtiö Adeline Records, ja tekevät paljon hyväntekeväisyystyötä.
Adrienne tapasi Billie Joen, kun Green Day oli esiintymässä Minnesotassa vuonna 1990. Tapaamisesta alkoivat puhelinkeskustelut, joita pari kävi lähes päivittäin. Välimatka teki hallaa suhteelle, sillä Billie Joe asui Kaliforniassa ja Adrienne Minnesotassa, mutta he tutustuivat toisiinsa puhelimen välityksellä.
Adrienne ja Billie Joe menivät naimisiin 2. heinäkuuta vuonna 1994. Heillä on kaksi lasta, Joseph Marciano "Joey" Armstrong (s. 1995) ja Jakob Danger Armstrong (s. 1998).
Billie Joe on tehnyt useita kappaleita vaimostaan ja avioliitostaan. Adriennesta kertovia lauluja ovat muun muassa 2000 Light Years Away, 80, Redundant, Church On Sunday, Worry Rock ja Walking Alone.
Vanja-eno

Vanja-eno (joskus myös Eno Vanja, ven. Дядя Ваня, Djadja Vanja) on Anton Tšehovin näytelmä. Se julkaistiin 1890-luvulla ja esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1900 Konstantin Stanislavskin ohjaamana. Vanja-eno lasketaan kuuluvaksi sarjaan, johon kuuluvat lisäksi näytelmät Lokki, Kolme sisarta ja Kirsikkapuisto.
Näytelmän kantava teema on tuhlattu elämä. Vanja-eno toteaa 47-vuotiaana olevansa vanhus: hän on tehnyt maatilalla työtä antaen työn tuoton – jo kuolleen – sisarensa miehelle, professorille, joka käytti koko uransa saamatta mitään aikaan. Näytelmän alussa professori haluaa muuttaa tilan rahaksi ja muuttaa Suomeen viettämään eläkevuosiaan.
Vaikka näytelmä on kirjoitettu ennen luonnonsuojeluaatteen yleistymistä, näytelmän lääkäri on huolissaan metsien tilasta. Tšehovin onkin tämän vuoksi sanottu olleen ”ekologi ennen ekologiaa”.
Vanjan nuorempi sisar on syvän uskonnollinen ja on valmis uhraamaan elämänsä tuonpuoleisen palkinnon toivossa.
Näytelmässä miesten ja naisten väliset rakkaudet tai ihastumiset kohdistuvat tavoittamattomiin henkilöihin.
Tyyliltään Vanja-eno luokitellaan usein draamaksi tai tragikomediaksi. Tšehov itse kutsui näytelmää komediaksi.

Teatteriesityksiä Suomessa

Vanja-eno on vanhimpia Suomessa laitosteatterissa esitettyjä näytelmiä. 2000-luvulla sitä on esitetty muun muassa Avoimet Ovet -teatterissa. Reko Lundan ohjasi Vanja-enon Tampereen Työväen Teatterissa (ensi-ilta 2002) ja Pekka Milonoff KOM-teatterissa (ensi-ilta 24.10.2007).
Helsingin kaupunginteatterin version, jonka ensi-ilta nähtiin 18.9.2014, ohjasi unkarilainen Tamás Ascher. Rooleissa nähtiin muun muassa Santeri Kinnunen, Martti Suosalo ja Esko Salminen.
Åsa Hellman

Åsa Katarina Hellman (s. 23. syyskuuta 1947 Porvoo) on suomalainen (suomenruotsalainen) keramiikkataiteilija, taidemaalarien Åke Hellmanin ja Karin Hellmanin tytär.
Åsa Hellman valmistui keraamikoksi Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1973 ja jatkoi opintojaan Belgradissa ja Lontoossa. Hän työskenteli vapaana taiteilijana ja osallistui Suomenlinnassa toimivaan Pot Viaporiin.
Hellman on suunnitellut keramiikkateoksia julkisiin tiloihin. Hän sai taideteollisuuden valtionpalkinnon vuonna 1982.
Vuosina 1983–1985 Hellman työskenteli tuntiopettajana Taideteollisessa korkeakoulussa, ja hän on toiminut myös vapaana kirjoittajana ja avustanut Hufvudstadsbladetia. Hänen toimittamansa kirja Taidekeramiikka Suomessa vuodelta 2004 sai vuoden taidekirjapalkinnon, ja teos on ilmestynyt myös ruotsin- ja englanninkielisenä laitoksena.
Elisabet Ranskalainen (1602–1644)

Elisabet Bourbon (1602–1644) oli ranskalainen prinsessa, josta tuli Filip IV:n  ensimmäisenä puolisona Espanjan kuningatar.
Elisabet oli Ranskan kuninkaan Henrik IV:n ja Maria de’ Medicin tytär. Hän meni naimisiin Filipin kanssa vuonna 1615. 
Elisabetin kuolemaan 1644 asti kestäneestä liitosta syntyi kahdeksan lasta. Näistä kuusi kuoli aivan pieninä, ja viides lapsi, kruununperijä Baltasar Carlos, menehtyi 16-vuotiaana 1646. Ainoastaan ensimmäisen liiton nuorin lapsi, tytär Maria Teresa selvisi aikuisikään ja meni myöhemmin naimisiin Ranskan aurinkokuninkaan Ludvig XIV:n kanssa.
Easily Led: A History of Propaganda

Sitaatti

»Propagandalla on myös huomattava taipumus trivialisoida. Koska saavuttaakseen päämääränsä se käyttää enemmän tunneperäistä kuin rationaalista sisältöä ja pyrkii tarkoitusperiinsä käyttämällä pienintä yhteistä nimittäjää saadakseen yleisön reagoimaan. Se vähentää asiat myyteiksi, yksinkertaistaa monimutkaisia asioita ja joskus pimentää alkuperäisen asian kokonaan.»
(Thomson, Oliver: ”9. The dangers of going too far”, Easily led a history of propaganda, s. 83. Stroud, Yhdistynyt kuningaskunta: Sutton Publishing, 1999. ISBN 0-7509-1965-5. (englanniksi))
Emil Larsson (jääkiekkoilija)

Seuraura

Larsson syntyi Sveitsin Luganossa, kun hänen isänsä Jan pelasi tuolloin HC Luganon joukkueessa. Emil Larsson on Strömsbro IF:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Brynäs IF:ään. Larsson voitti kauden 2009–2010 J18 Allsvenskanin mestaruuden ja kauden 2010–2011 päätteeksi pronssia. Kaudella 2012–2013 hän nousi Brynäsin J20-junioreiden varakapteeniksi. Larsson oli joukkueen neljänneksi paras pistemies tehoilla 14+20=34. Hän debytoi samalla kaudella myös Brynäsin Elitserien-joukkueessa, jossa Larsson pelasi yhdeksän runkosarja- ja yhden European Trophy -ottelun ilman tehopisteitä. Hän teki Elitserien-debyyttinsä 15. marraskuuta 2012 HV71:tä vastaan. Larsson sai ottelussa jääaikaa 47 sekuntia.
Kaudeksi 2013–2014 Larsson siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue Almtuna IS:ään. Hänen ensimmäinen kokonainen kautensa miesten peleissä toi 47 runkosarjaottelussa tehot 6+6=12. Larsson pelasi kauden aikana myös yhden ottelun lainalla Brynäsin SHL-joukkueessa. Kaudella 2015–2016 hän nousi Almtunan kapteenistoon. Larsson oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 13+13=26 ja hän voitti Almtunan sisäisen tehotilaston lukemalla +7. Kaudella 2016–2017 Larsson voitti joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 20+14=34. Hän jakoi Allsvenskanin maalipörssin kymmenennen sijan neljän muun pelaajan kanssa. Larssonin kausi päättyi kuitenkin polvivammaan runkosarjan lopulla helmikuussa 2017.
Kaudeksi 2017–2018 Larsson siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella SHL-joukkue Luleå HF:ään. Hänen varsinainen tulokaskautensa liigassa toi 49 runkosarjaottelussa tehot 23+9=32 ja kolmessa playoff-ottelussa yhden maalin. Larsson oli Luulajan paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Niklas Olaussonin jälkeen. Hän sijoittui koko SHL:n maalipörssissä neljänneksi. Larssonin SHL-uran avausmaali syntyi 5. lokakuuta 2017 Frölunda HC:tä vastaan. Hän teki kauden aikana myös kaksi kypärätemppua, joista Larssonin uran ensimmäinen syntyi Tapaninpäivänä 26. joulukuuta 2017 Karlskrona HK:ta vastaan. Hänen kolmas maalinsa syntyi alivoimalla. Larsson sai Luulajan 7–1-murskavoittoon päättyneessä ottelussa myös syöttöpisteen Einar Emanuelssonin tekemään maaliin.

Maajoukkueura

Larsson on pelannut Ruotsin A-maajoukkueessa kahdeksan ottelua tehopistein 4+2=6. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Karjala-turnauksen 8. marraskuuta 2019 Prahan Tipsport Arenalla pelatussa avausottelussa Tšekkiä vastaan. Larsson merkittiin Ruotsin nelosketjun vasempaan laitaan Linus Johanssonin ja Linus Fröbergin viereen. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän teki Channel One Cupissa 15. joulukuuta 2018 Venäjän Moskovan VTB-jääpalatsissa Suomea vastaan.

Muuta

Larssonin isä Jan pelasi omalla urallaan hyökkääjänä pudotuspelit mukaan lukien yli 750 Elitserien-ottelua ja hän kuului Ruotsin vuoden 1992 maailmanmestarijoukkueeseen. Emilin isoisä ja Janin isä Ove Larsson pelasi omalla urallaan Ruotsin pääsarjatasolla hyökkääjänä Timrå IK:ssa yli 150 ottelua.
Genesis (Genesiksen albumi)

Genesis (tunnetaan myös nimellä 1983) on englantilaisen rock-yhtye Genesiksen 3. lokakuuta 1983 julkaisema yhtyeen 12. albumi. Albumilla soittavat Phil Collins (rummut ja laulu), Tony Banks (kosketinsoittimet ja mm. basso) ja Mike Rutherford (kitara).
Levyllä ovat mm. nämä Genesiksen kuuluisat kappaleet "That's All", "Mama" ja "Illegal Alien". Albumi menestyi hyvin sillä se oli listaykkönen mm. Saksassa (platina) ja Isossa Britanniassa (2X platina) ja toinen tai kolmas monessa muussa maassa ja myi hyvin monessa muussa maassa kuten USA (4X platina) ja Ranskassa (platina) ja se oli silloin Genesiksen myydyin levy.
Stacy Valentine

Stacy Valentine, oikealta nimeltään Stacy Baker (s. 9. elokuuta 1970, Tulsa, Oklahoma) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä.
Valentinen taiteilijanimi on peräisin siitä, että hän esiintyi ensimmäisessä pornoelokuvassaan 14. helmikuuta 1996, ystävänpäivänä (engl. Valentine's Day). Näyttelijästä on tehty dokumentti The Girl Next Door (1999), jossa kuvataan yksityiskohtaisesti hänen elämänsä vaiheita.
Valentine on jättänyt aikuisviihdealan esiinnyttyään viimeisessä elokuvassaan 14. helmikuuta 2000. Hänen uransa kesti näin tasan neljä vuotta. Tämän jälkeen hänet palkattiin Penthouse-lehden mallien rekrytointijohtajaksi.
Hänet on myös palkittu AVN- ja XRCO-palkinnoilla.
Nettosäteily

Nettosäteily tarkoittaa yleensä Maan pintaan tulevan ja sieltä lähtevän Auringon säteilyn tasetta, joka vaikuttaa Maan pinnan lämpötilaan. Nettosäteilyä lisäävät suora Auringon säteily, hajasäteily ja ilmakehän vastasäteily. Nettosäteilyä vähentävät Maan pinnan albedo ja pitkäaaltoinen ulossäteily. Maan pinta on lämpimimmillään silloin, kun nettosäteily on suurin eli noin 3-5 tuntia Auringon maksimikorkeuden jälkeen.
Yöllä nettosäteily on kirkkaalla ilmalla aina negatiivinen. Kirkkaalla ilmalla lämpötilan vuorokausivaihtelut ovat melko suuria, koska päivällä Maan pintaan tuleva Auringon säteily on suuri, ja yöllä Maa jäähtyy voimakkaasti pitkäaaltoisen ulossäteilyn takia. Pilvisellä ilmalla pilvet pienentävät suoraa Auringon säteilyä päivällä, ja lisäävät ilmakehän vastasäteilyä yöllä. Tällöin nettosäteilyn ja lämpötilan vaihtelut ovat pienempiä. Maapallolla noin 40 leveysasteen pohjoispuolella nettosäteily on negatiivinen. Nämäkin alueet ovat melko lämpimiä etelästä tulevien lämpöä kuljettavien merivirtojen ja tuulien takia.

Nettosäteily ja lämpötila

Koska Maa lämpiää suhteellisen hitaasti, Maan lämpötilahuippu on noin kolme-kuusi tuntia Auringon maksimikorkeuden jälkeen.