google/wiki40b huggingface dataset:
Next Helsinki

Kilpailun käynnistäminen

Next Helsinki -kilpailun ideointivaiheessa oli mukana kaupunkitutkija ja arkkitehti Kaarin Taipale, joka kertoi julkisuudessa, että idea kilpailuun tuli New Yorkista. Taipaleen tuttavat ja kollegat sieltä ottivat yhteyttä toisistaan tietämättä. Yhteistyötahoiksi tulivat arkkitehtuuriin ja kestävään kehitykseen keskittynyt Terreform sekä Guggenheim Abu Dhabi -museon rakentamiseen liittyviä epäkohtia esiin nostanut kansalaisliike G.U.L.F. Luontevaksi suomalaiskumppaniksi löytyi Checkpoint Helsinki.
Next Helsinki -kilpailu julkistettiin 9.9.2014 Helsingissä ja New Yorkissa. Kilpailu kutsui arkkitehdit, kaupunkisuunnittelijat, taiteilijat, luonnonsuojelijat, opiskelijat, aktivistit, runoilijat, poliitikot ja kaikki muut kaupunkeja rakastavat visioimaan, miten Helsinki ja Guggenheim Helsinki -museolle varattu Eteläsataman tontti voitaisiin muuttaa paikaksi, josta kaupungin asukkaat ja vierailijat saisivat suurimman hyödyn. Kilpailuehdotuksille ei annettu tiukkoja määrityksiä, vaan kilpailuun sai osallistua millä tahansa pdf-muotoisella ehdotuksella. Tavoitteena ei siis ollut löytää vaihtoehtoisia suunnitelmia museorakennukseksi.
Tuomariston jäsen, arkkitehti Juhani Pallasmaa totesi: “Maailman ja elämän uusien hahmottamistapojen esille tuomisen sijasta museot ovat muuttumassa osaksi maailmanlaajuista taidemarkkinaa, joka vain vaivoin peittää ideologiset ja taloudelliset tarkoitusperänsä. Yhä useammat museot tukevat kulutusideologiaa sekä taiteellisten pyrkimysten yhdenmukaistumista, kulttuurisen erityislaadun ja ainutkertaisuuden sijasta. Helsingin historiallisessa keskustassa sijaitseva ainutlaatuinen rakennuspaikka on kutsu vaihtoehtoisen, ennakkoasenteettoman, vuorovaikutteisen ja kriittisen taiteellisen kulttuurin tukemiseen, innoittamiseen ja esittämiseen.”

Tuomaristo

Next Helsinki -kilpailun tuomaristossa oli kaksitoista kansainvälistä vaikuttajaa: arkkitehti Michael Sorkin (puheenjohtaja), arkkitehti Walter Hood, taiteilija Juha Huuskonen, taiteilija Heta Kuchka, professori Juhani Pallasmaa, kaupunkiekologi Miguel Robles-Durán, arkkitehtuuriprofessori Neil Spiller, professori Andrew Ross, taidekuraattori Joanna Warsza, professori Mabel Wilson sekä professori Sharon Zukin.

Kilpailuehdotukset

Kilpailuun tuli yhteensä 217 ehdotusta 37:stä eri maasta. Tuomaristo julkisti tulokset Helsingissä 20.4.2015 ja samana päivänä kaikki ehdotukset julkaistiin verkossa. Tuomaristo valitsi ehokaslistalle yhteensä kahdeksan ehdotusta: "Parc art Helsinki" (tekijät Pedro Carrasco Zanini Sánchez ja Lucía Gutierrez Vazquez), "Helsinki Polybrids" (tekijät Thomas Kong ja Susan Seah), "Museum of the Welfare State" (tekijä Marco Giovannone), "MUUSA" (tekijä draftworks*architects), "Landscaped Dock" (tekijät Mathilde Lull ja François Perrier), "Visions for Helsinki" (tekijä Milja Hartikainen), "Helsinki Iňač" (tekijä Tomáš Boroš) ja "Baltic Tale of Nothingness" (tekijät Constantinos Marcou ja Costas Nicolaou). Tuomariston julkaisemalla pidemmällä ehdoksalistalla oli 18 muuta ehdotusta.
Francesco Tullio Altan

Francesco Tullio Altan (s. 30. syyskuuta 1942 Treviso) on italialainen sarjakuvataiteilija ja pilapiirtäjä.
Altan opiskeli Venetsian yliopistossa arkkitehtuuria mutta keskeytti opinnot ja siirtyi tv-työhön. Vuonna 1970 Altan muutti Rio de Janeiroon, missä julkaisi paikallisessa lehdessä lapsille suunnattuja sarjakuvia. Altan palasi Italiaan vuonna 1975. Sarjakuvalehti Linus oli edellisenä vuonna alkanut julkaista hänen Trino-sarjakuvaansa tehtäväänsä valmistautumattomasta jumalasta, jonka on tarkoitus luoda maailma. Altanin tunnetuimpia lapsille suunnattuja hahmoja on Pimpa, koiranpentu, jota Corriere dei Piccoli alkoi julkaista vuonna 1975. Siitä on tehty myös animaatiosarja, jota Italian yleisradioyhtiö on esittänyt. 
AIkuisille suunnattuja Altanin hahmoja ovat kommunisti tehdastyöläinen Ciccone sekä historiallisia henkilöitä kuten Kolumbusta, Franciscus Assisisilaista sekä Casanovaa parodioivat hahmot sekä Ada, jonka seikkailuista on sovitettu myös elokuva. Altanin aikuisille suunnatut sarjakuvat ja pilapiirrokset ovat tyyliltään satiirisia ja teemoiltaan yhteiskunnallisia.
Altanin isä oli kulttuuriantropologi Carlo Tullio Altan.
Altania on suomeksi julkaistu Tapiirissa vuosina 1984–1990 Ada-seikkailut Ada viidakossa ja Macao ja Friz Melone sekä lyhyet tarinat Milanon metro, Unohtumaton päivä ja Maracaibo. Ada viidakossa -albumi julkaistiin uutena suomennoksena vuonna 2018.
Fairlight (ryhmä)

Fairlight (FLT) on yksi tunnetuimmista ja vanhimmista kräkkeri- ja demoryhmistä. Se on kansainvälinen ja on toiminut ainakin Commodore 64:n, Amigan ja PC-koneiden parissa.
Fairlightin perustivat West Coast Crackers (WCC) -ryhmään aikaisemmin kuuluneet kräkkerit Strider ja Black Shadow Ruotsissa vuonna 1987. Mukaan liittyi pian kräkkeri Gollum ja hieman myöhemmin muun muassa koodaaja-kräkkeri Woodo ja graafikko The Hobbit. Ryhmä toimi aluksi hyvin aktiivisesti Commodore 64:n parissa, mutta laajentui pian myös Amiga-puolelle. Ryhmän ensimmäinen BBS, nimeltään The Pleasure Dome, perustettiin vuonna 1987.
Fairlightin ensimmäinen PC-"julkaisu", kräkätty versio pelistä The Hunt for Red October ilmestyi 1991. Seuraava vuosi oli ryhmälle PC:n osalta varsin vahva, ja silloin perustettiin myös FLT:n Yhdysvaltain osasto. Kyseinen osasto oli vuonna 1993 ainakin kräkkäyspuolella eurooppalaista Fairlightia aktiivisempi ja suurempi. Vuonna 1994 FLT:n laiton toiminta kuitenkin hiipui maailmanlaajuisesti. Demoskenen puolella se oli edelleen aktiivinen, ainakin C64:n ja Amigan osalta.
Fairlight palasi laittomien aktiviteettien pariin PC-puolella 1990-luvun loppupuolella. Vuonna 1998 se aloitti toiminnan pelien ISO-tiedostojen parissa, ollen ensimmäisiä tunnettuja ryhmiä, jotka keskittyivät nimenomaan niihin. Ryhmä oli useita vuosia hyvin aktiivinen ja tuottelias. Huhtikuussa 2004 sen laiton toiminta kuitenkin keskeytyi, kun viranomaiset, osana Fastlink-nimistä operaatiota, pidättivät ja asettivat syytteeseen useita ryhmän avainjäseniä Euroopassa, Singaporessa ja Yhdysvalloissa. Fairlightin demoja tekeviin alaryhmiin operaatiolla ei luonnollisesti ollut kovin suurta vaikutusta.
Fairlightin ISO-divisioona aloitti toimintansa uudelleen vuonna 2006. Demoskenen puolella ryhmä on edelleen aktiivinen Commodore 64:n ja PC:n osalta.
Solitra

Solitra Oy oli Lauri Kuokkasen Kempeleessä vuonna 1986 perustama elektroniikan komponentteja (suurtaajuussuodattimia) lähinnä matkapuhelinkäyttöön valmistanut yritys. Solitra oli nopeasti kasvavan Nokian alihankkija. 
Juha Sipilä tuli mukaan Solitraan vuonna 1988. Silloin yrityksessä oli vain kahdeksan työntekijää. Sipilä sijoitti yritykseen 40 000 markkaa. Sipilä toimi vuosina 1992–1997 yrityksen johtajana ja oli sen pääomistaja vuodesta 1994 lähtien. 
Solitra myytiin amerikkalaiselle ADC Telecommunicationsille 1996. Sipilä sai yrityksen myynnistä noin 110 miljoonaa markkaa. Myyntihetkellä yrityksellä oli noin 700 työntekijää.
Vuonna 2012 yritys teki tappiota yli viisi miljoonaa euroa muutaman miljoonan liikevaihdolla. Sen amerikkalainen emoyhtiö teki konkurssin ja Solitran, joka tuossa vaiheessa tunnettiin ninellä Powerwave Finland, toiminta ajettiin alas vuonna 2013.
Luna 3

Luna 3

Luna 3. Lunik 3 eli ”AMS” laukaistiin Sputnik 1:n 2-vuotispäivänä.
Luna 3 oli perusmuodoltaan sylinteri, jonka molemmissa päissä oli puolipallot. Sen ulkopinnoilla olivat aurinkopaneelit. Luna 3:ssa oli ensimmäistä kertaa avaruustekniikan historiassa asennonsäätölaite, jota tarvittiin kameroiden suuntaamiseen kohti kuuta. Siinä oli aurinkoantureita, kuuanturi, gyroskooppeja ja logiikkapiirejä. Luna 3:n rata oli ellipsi, joka meni Kuun taakse. Ensimmäistä kertaa toisen taivaankappaleen rataa käytettiin tarkoituksella muuttamaan avaruuslaitteen rataa.
Luna 3 asetettiin Kuun lähellä pituusakseli kohti Aurinkoa, ja 7. lokakuuta noin puoli kuudelta aamulla Luna 3 oli Auringon ja Kuun välissä. Silloin otettiin 40 minuutissa ainakin 29 kuvaa. Kuvien siirto Maahan alkoi filmin kehityttyä. Kolmen päivän kuluttua kuvauksesta Luna saapui 480 000 kilometrin päähän Maasta, ja sen oli tarkoitus lähettää lisää kuvia suuremmalla nopeudella luotaimen ollessa ratansa alimmalla kohdalla 47 500 kilometrin päässä Maasta. Kuun ohitus tapahtui 8 000 kilometrin päästä.
Tarkoitus oli kiertää Kuu monta kertaa, luotain mykistyi jossain vaiheessa kuvien lähettämisen jälkeen.
Luna 3:n kuvat olivat nykymittapuun mukaan heikkolaatuisia, mutta niissä näkyi selvästi, että Kuun maahan näkymättömällä puolella oli vain suhteellisen harvoja tummia alueita, ”meriä”. Kuvien huono laatu johtui huonosta radioyhteydestä ja siitä, että Aurinko valaisi Kuuta niin kuin täydessä Kuussa, jolloin varjot olivat heikkoja.
Kuvissa oli 70 % Kuun kääntöpuolta, 30 % Maahan näkyvää puolta. Venäläiset nimesivät monia Kuun alueita, mm. Moskovan meren, tummapohjaisen Tšiolkovskin kraatterin sekä Neuvostovuoret eli Sovjet-harjanteen. Vuonna 1960 Neuvostoliitto yritti laukaista kaksi Luna 3 -tyyppistä alusta, mutta epäonnistui.
Uiva patteri

Uiva patteri on aiemmin käytössä ollut voimakkaalla tykkiryhmällä (patterilla) aseistettu laiva, lautta tai muu alus. Uivan patterin tehtävänä oli tulittaa meren puolelta rannikkolinnoitteita. Alankomaiden vapaussodassa 1500- ja 1600-luvulla uivien patterien alustoina käytettiin vanhojen alusten runkoja. Uivat patterit korvattiin matalilla tykkiveneillä 1800-luvun alkupuolella, ja vuodesta 1853 lähtien alettiin käyttää panssarilaivoja.
Gene Roddenberry

Eugene Wesley Roddenberry (19. elokuuta 1921 El Paso, Texas, Yhdysvallat – 24. lokakuuta 1991 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen televisiokäsikirjoittaja, -tuottaja, filosofi ja futurologi. Hänet tunnetaan parhaiten Star Trek -televisiosarjan luojana. Hän on yksi ensimmäisistä ihmisistä, jonka tuhkaa on "haudattu" avaruuteen.

Varhaiset vuodet

Roddenberry syntyi El Pasossa Texasin osavaltiossa ja vietti lapsuutensa Los Angelesissa. Roddenberry oli naimisissa kahdesti. Hänellä oli kaksi lasta, Dawn ja Darleen, ensimmäisestä 27 vuotta kestäneestä avioliitosta Eileen Rexroatin kanssa. Hänen toinen vaimonsa oli Majel Barrett, joka näytteli sairaanhoitaja Chapelin roolia alkuperäisessä Star Trek -sarjassa sekä oli tietokoneen äänenä myöhemmissä kolmessa sarjassa. Majelin kanssa hänelle syntyi yksi lapsi nimeltä Rod. Roddenberry oli naimisissa Majelin kanssa kuolemaansa asti.
Roddenberry oli koulutukseltaan poliisi. Hän toimi kolme vuotta poliisina seuraten poliisi isänsä jalanjälkiä. Myöhemmin hänen kiinnostuksensa avaruustekniikkaan sai hänet hankkimaan lentolupakirjan. Roddenberry liittyi Yhdysvaltojen ilmavoimiin vuonna 1941 ja hänestä tuli sotalentäjä. Hän lensi Tyynenmeren sota-alueella ja hänelle myönnettiin kaksi mitalia toiminnastaan taistelulentäjänä.
Sotapalvelun jälkeen hän oli lentäjänä Pan Am -lentoyhtiöllä ja palasi poliisiksi Los Angelesiin vuosiksi 1949–1956. Ennen Star Trekiä hän kirjoitti käsikirjoituksia moniin televisiosarjoihin, mutta varsinainen läpimurto jäi kuitenkin niillä saavuttamatta.

Star Trek -vuodet

Alkuperäistä Star Trek -televisiosarjaa tehtiin kolme tuotantokautta vuosina 1966–69, kunnes sarja lakkautettiin alhaisen suosion vuoksi. Eteen tulleet ongelmat estivät televisiosarjan tekemisen ja johtivat vuosien kuluttua teatterilevitykseen tarkoitetun elokuvan tekoon alkuperäisillä näyttelijöillä.
Televisiosarjan apulaisohjaaja ja myöhemmin tuottaja Robert Justman antoi Roddenberrylle lempinimen ”The Great Bird of the Galaxy”, joka oli lainaus Sulun repliikistä alkuperäisen sarjan jaksossa The Man Trap.
1970-luvun lopussa Roddenberry luennoi yliopistoissa ympäri maata viihdyttäen kuulijoita Star Trek -tarinoilla puhuen tulevaisuudenvisioistaan ja esitti myös Star Trek Blooper Reel -kokoelman, jossa oli poistettuja osia alkuperäisestä sarjasta.
Roddenberry sai uutta nostetta, kun Star Trek – uusi sukupolvi (Star Trek: The Next Generation, ST: TNG, TNG, 1987–94) luotiin 1980-luvulla ja hän sitoutui luomaan sekä tuottamaan sarjaa. Myöhemmin ilman Roddenberryä on tuotettu vielä Star Trek -televisiosarjat Star Trek: Deep Space Nine (ST: DS9, DS9, 1992–99), Star Trek: Voyager  (1995–2001) ja Enterprise/Star Trek: Enterprise (2001-2005).
Gene Roddenberryllä on oma tähti Hollywoodin Hollywood Walk of Fame -kävelykadulla, joka kulkee pitkin Hollywood Boulevardia ja Vine Streetiä.
Roddenberry oli maanläheinen humanisti. Hänen kuolemansa jälkeen pieni määrä hänen tuhkaansa lähetettiin raketilla avaruuteen. Kapseli kiersi maapalloa kuuden vuoden ajan, kunnes se paloi palatessaan ilmakehään. Roddenberryn mukaan on nimetty asteroidi 4659 Roddenberry ja Mars-planeetan kraatteri.
Aarne Laine

Ura

Alkujaan toimittajana ja kauppiaana työskennellyt Laine alkoi sodasta vuonna 1944 palattuaan elättämään itseään ja perhettään näyttelijänä. Veljensä Edvinin ansiosta Aarne Laine sai Kymin Työväen Yhteisteatterin johtajalta Väinö Kääriäiseltä kiinnityksen. Sittemmin Laine näytteli Kotkan Maakuntateatterissa, Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissa, Suomen Kansallisteatterissa, Radioteatterissa ja Pyynikin kesäteatterissa. Laine teki ensimmäisen elokuvaroolinsa vuonna 1945 elokuvassa Nokea ja kultaa. Hän esiintyi usein Edvin Laineen ohjaamissa elokuvissa ja toimi joskus niissä apulaisohjaajana. Myös Aarne Tarkaksen ohjaamissa elokuvissa Laine näytteli usein.
Laineen ensimmäinen iso rooli oli elokuvassa Prinsessa Ruusunen (1949), jossa hän näytteli kuninkaan osan. Hän teki kaikkiaan seitsemänkymmentä elokuvaosaa, joista suurin osa oli kuitenkin pieniä. Merkittävimmät elokuvaroolinsa Aarne Laine näytteli elokuvissa Tuntematon sotilas (vääpeli Korsumäki) ja Sven Tuuva (korpraali Örn). Elokuvassa Täällä Pohjantähden alla (1968) Laine näytteli Töyryn isäntää. Myös hänen poikansa Jussi Laine työskenteli elokuvassa yhtenä kuvaajista. Laineen viimeiseksi elokuvaksi jäi Akallinen mies (1986).
Aarne Laine kuoli 74-vuotiaana eturauhassyöpään joulukuussa 1990.
Libourne

Libourne on kaupunki ja kunta Gironden departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 21 761 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Kunnan pinta-ala on 21 neliökilometriä. Libournessa on Gironden departementin aliprefektuuri.
Paavo Mäkelä (pesäpalloilija)

Paavo Juhani Mäkelä (s. 3. elokuuta 1939 Lappajärvi) on entinen suomalainen pesäpalloilija.
Paavo Mäkelä oli Vimpelin Vedon joukkueessa mukana mitaleilla kymmenen kertaa peräkkäisinä vuosina.
Nigella Lawson

Nigella Lucy Lawson (s. 6. tammikuuta 1960) on brittiläinen journalisti ja ruokaohjelmistaan ja kirjoistaan tunnettu kokki. 
Nigella Lawson syntyi juutalaistaustaiseen perheeseen. Hänen isänsä on poliitikko Nigel Lawson. Hän valmistui Oxfordin yliopiston Lady Margaret Hallista vuonna 1979. Hän kirjoitti ravintolapalstaa The Spectatoriin ja oli vuodesta 1986 The Sunday Timesin varakirjallisuustoimittajana. Hänellä on kaksi kokkausohjelmaa Britanniassa Channel 4 -kanavalla: Nigella Bites (2001) ja Forever Summer with Nigella (2002), joihin kuului myös reseptikirja. Hänen ohjelmiaan on esitetty Suomessa nimellä Nigellan hivelevät herkut. ja Nigella.
Lawson oli naimisissa journalisti John Diamondin kanssa 1992 ja jäi leskeksi 2001. Myöhemmin hän oli naimisissa Saatchi & Saatchi -mainostoimiston omistajan ja taidemesenaatti Charles Saatchin kanssa 2003-2013.
Salibandyn Champions Cup 2019

Miehet

Välierät
Pronssiottelu
Finaali

Naiset

Välierät
Pronssiottelu
Finaali
Pradelles (Haute-Loire)

Pradelles on kunta Ranskan Auvergnen alueella Haute-Loiren departementissa. Sen asukasluku vuonna 2014 oli 580. 
Pradelles sijaitsee 31 kilometrin päässä departementin pääkaupungista Le Puy-en-Velaystä. Se on ollut suosittu pysähdyspaikka niin kauppiaille kuin Santiago de Compostelaan matkaaville pyhiinvaeltajille. Kylässä on työhevosille omistettu museo.
Lavaudieu on valittu kauneimpien ranskalaiskylien Les Plus Beaux Villages de France -järjestön jäseneksi.
Adžika

Adžika (georgiaksi: აჯიკა, venäjäksi: аджика, englanniksi: adjika) on georgialainen maustekastike, joka sisältää yleensä ainakin punaista chiliä, valkosipulia, mustapippuria, suolaa ja erilaisia mausteita, kuten korianterin lehtiä ja laakerinlehtiä. Reseptit voivat vaihdella; osassa resepteistä mukana on myös tomaattia ja paprikaa.
Adžika soveltuu hyvin grilliruokien mausteeksi. Sitä käytetään georgialaisen keittiön lisäksi myös venäläisessä keittiössä. Koostumukseltaan adžika muistuttaa hieman italialaista punaista pestoa.
Ken Reardon

Kenneth Joseph "Kenny" Reardon (1. huhtikuuta 1921 – 15. maaliskuuta 2008) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Puolustajana pelanneen Reardonin seura oli läpi hänen ammattilaisuransa Montreal Canadiens National Hockey Leaguessa.
Jenna Simula

Koulutus ja työura

Simula on alkuperäiseltä koulutukseltaan ylioppilas vuodelta 2008 ja hän on valmistunut myös eläintenhoitajaksi. Lisäksi hän on tradenomi ja suorittanut myös alan yamk-opintoja. Työurallaan hän on toiminut SOL:n palveluvastaavana, myyjänä, erilaisissa työharjoitteluissa sekä kansanedustaja Olli Immosen avustajana.

Politiikka

Simula oli ehdolla eduskuntavaaleissa 2015, muttei tullut valituksi. Sittemmin hänet kuitenkin on valittu Oulun kaupunginvaltuustoon ja maakuntavaltuutetuksi. Simula on toiminut myös Perussuomalaisten nuorten varapuheenjohtajana. Simula tuli valituksi vuonna 2019 eduskuntaan 9 129 äänimäärällä. Hän on myös kansallismielisen yhdistyksen Suomen Sisun kirjuri. Suojelupoliisi on luokitellut järjestön ääriryhmäksi.

Näkemyksiä

Simulan vaalislogan oli "On kotiinpalautusten aika". Hän onkin pitänyt maahanmuuttokysymyksiä vahvasti esillä vaalikampanjassaan. Vaalikoneen mukaan Simula ei kannata ilmastonmuutoksen torjumista, jos se aiheuttaa suomalaisille kustannuksia. Hän kannattaa myös menojen leikkauksia mieluummin kuin verojen kiristyksiä. Simula kannattaa eutanasian sallimista ja vastustaa translain uudistamista. Hän on ilmoittanut kannattavansa perinteisiä arvoja ja koviakin keinoja järjestyksen ylläpitämiseen. Simula on kertonut ajavansa myös nuorille parempia tulevaisuudennäkymiä ja maaseudun elinvoiman tukemista.
Alamaailma

Juoni

Riehakas gangsteripomo Bull Weed kuntouttaa entisen lakimiehensä alkoholismista, mutta ongelmia syntyy kun tämä rakastuu Weedin tyttöystävään.

Tuotanto

Alun perin Arthur Rossonin piti ohjata elokuva, mutta hän sai potkut Paramount Picturesilta. Elokuvan kirjoitti Ben Hecht sekä sovitti Charles Furthman ja Robert N. Lee. Tuottajina toimivat B. P. Schulberg ja Hector Turnbull, kuvauksesta vastasi Bert Glennon ja leikkauksesta E. Lloyd Sheldon. 
Paramount Pictures oletti etukäteen elokuvan olevan floppi ja julkaisi sen siksi aluksi vain yhdessä teatterissa New Yorkissa. Ben Hecht jopa pyysi poistamaan nimensä elokuvan tekijäluettelosta. Elokuva sai kuitenkin osakseen positiivisen suusta suuhun leviävän maineen ja siitä tuli hitti.
George Bancroftin esittämä gangsterin rooli oli mallinnettu irlantilais-amerikkalaisen rikollisjengiläisen Tommy O’Connorin pohjalta. O’Connor ampui Chicagon poliisipäällikön Padraig O’Neilin vuonna 1923, mutta pakeni kolme päivää ennen teloitustaan eikä häntä saatu enää koskaan kiinni.
Wienin yliopisto

Organisaatio: Historia ja nykyisyys

Wienin yliopisto (kuten kaikki yliopistot ja akatemiat Itävallassa) noudatti demokraattista hallintovallan tasajakoa kolmen eri ryhmittymän kesken: opiskelijat (suurin), opetushenkilökunta ja professorit. Kaikilla ryhmillä oli oikeus lähettää edustajia hallintoelimiin ja äänioikeus lähes kaikissa asioissa. Vaikka järjestelmä takasi, että kaikilla ryhmillä oli tasa-arvoinen mahdollisuus vaikuttaa yliopiston hallintoon, niin systeemin arvostelijat väittivät sen johtavan korruptioon erityisesti nimitysasioissa.
Wolfgang Schüsselin hallitus toteutti Itävallan yliopistojärjestelmän uudistamisen, jossa hallintovalta keskitettiin professorikunnalle ja samalla muodostettiin johtokunta, johon hallitus saa valita enemmistön. Opiskelijoille tuli lisäksi maksettavaksi lukukausimaksu (387 € lukukaudessa vuonna 2007). Toinen kritisoitu muutos oli erottaa lääketiede erillisiksi lääketieteellisiksi yliopistoikseen, jolloin arvostelijoiden mielestä Wienin yliopisto menetti täyden yliopistostatuksensa.

Kuuluisia oppineita

Wienin yliopistossa opettaneita Nobel-palkinnon saajia ovat Robert Bárány, Julius Wagner-Jauregg, Hans Fischer, Karl Landsteiner, Erwin Schrödinger, Victor Franz Hess, Otto Loewi, Konrad Lorenz ja Friedrich Hayek.
Wienin yliopisto oli myös itävaltalaisen taloustieteen kehto. Tämän koulukunnan perustajista yliopistossa opiskelivat Carl Menger, Eugen von Böhm-Bawerk, Friedrich von Wieser, Joseph Schumpeter, Ludwig von Mises ja Friedrich Hayek.
Raimo Ekholm

Raimo Ekholm (s. 31. heinäkuuta 1946 Lahti) on suomalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä.
Ekholm sijoittui Vysoké Tatryn MM-kilpailuissa 1970 suurmäessä 15:nneksi ja normaalimäessä 32:nneksi. Hän saavutti normaalimäessä SM-hopeaa vuonna 1969. Samana vuonna hän sijoittui Sveitsin mäkiviikolla kahdeksanneksi. Seuratasolla Ekholm edusti Lahden Hiihtoseuraa.
Paul von Hintze

Paul von Hintze (13. helmikuuta 1864 Schwedt – 19. elokuuta 1941 Meran) oli saksalainen meriupseeri ja diplomaatti, joka toimi Saksan keisarikunnan ulkoministerinä ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa heinäkuusta lokakuuhun 1918.
Hintzen isä oli tupakkatehtailija Schwedtin kaupungissa. Hintze palveli Saksan laivastossa vuosina 1882–1911 yleten kommodoriksi (kapitän zur see) ja myöhemmin kontra-amiraaliksi asti. Hän toimi vuodesta 1903 Saksan sotilasattaseana Skandinavian maissa ja vuodesta 1908 sotilasedustajana Pietarin suurlähetystössä. Samana vuonna hänet aateloitiin. Siirryttyään diplomaattiuralle Hintze toimi Saksan edustajana Meksikossa 1911–1914, Kiinassa 1914–1917 ja Norjassa 1917–1918. Hänet nimitettiin ulkoministeriksi Richard von Kühlmannin erottua 9. heinäkuuta 1918. Nimitys oli yllätys, koska Hintzellä ei ollut lainkaan poliittista taustaa. Hän painosti keisari Vilhelm II:ta nimittämään liberaalimman hallituksen maan sisäisen tyytymättömyyden hillitsemiseksi. Hintze myös vastusti ajatusta kukistaa syksyllä 1918 horjuvalta vaikuttanut Venäjän neuvostovalta, sillä hänen mielestään bolševikkien vallassapysyminen oli toistaiseksi Saksalle edullisempaa. Max von Badenin tultua valtakunnankansleriksi 3. lokakuuta Hintze jätti ulkoministerin tehtävät ja siirtyi kanslerin edustajaksi Span päämajaan. Uudeksi ulkoministeriksi tuli Wilhelm Solf. Hintze johti 9. marraskuuta viimeisiä valtakunnankanslian kanssa käytyjä neuvotteluja keisarin kruunustaluopumisesta. Hintze suositteli Vilhelm II:lle viimeiseen asti eroamisen välttämistä.
Weimarin tasavallan alkuaikoina Hintze oli oikeistoliberaalin Deutsche Volkspartei (DVP) -puolueen paikallisjohtajana Sleesiassa. Vuodesta 1924 hän oli ulkosaksalaisten parissa toimineen Verein für das Deutschtum im Ausland (VDA) -järjestön johdossa.
Vologda

Talous

Vologdan tärkeimmät teollisuudenalat ovat rautatiekalusto-, kone-, paperi-, puu-, nahka-, pellava-, alkoholi- ja elintarviketeollisuus.

Liikenne

Vologda sijaitsee Pietarin–Permin-radalla ja sieltä johtavat rautatiet myös pohjoiseen Arkangeliin sekä etelään Jaroslavliin. Suurimmat maantiet johtavat kohti etelää (Jaroslavl ja Moskova) ja länttä (Tšerepovets ja Pietari). Kaupungissa on myös lentoasema ja jokisatama.

Nähtävyydet

Vologdassa on paljon vanhoja rakennuksia, kuten Iivana Julman 1570 rakennuttama Sofian tuomiokirkko, Kreml, johon kuuluu muun muassa barokkityylinen entinen piispanpalatsi, sekä taidemuseo.

Historia

Novgorodilaiset perustivat Vologdan vuonna 1147, joka on sama kuin Moskovan perustamisvuosi. Kaupunki liitettiin Novgorodin mukana Venäjään 1400-luvun lopulla. Vuosina 1796–1929 Vologda oli Vologdan kuvernementin pääkaupunki ja vuodesta 1937 se on ollut Vologdan alueen pääkaupunki.