google/wiki40b huggingface dataset:
China Securities Finance Corporation

Toiminta

China Securities Finance Corporation perustettiin vuonna 2011 Kiinan valtioneuvoston ja finanssivalvoja China Securities Regulatory Commissionin eli CSRC:n hyväksynnällä. Sen oli tarkoitus tukea vuonna 2010 aloitettua pilottihanketta, jolla Kiinan mannermaan arvopaperien välitysliikkeiden sallittiin osallistua arvopaperien kauppaan lainarahalla. Tällaista kauppaa tapahtui pienimuotoisesti epävirallisesti jo ennen vuotta 2010, mutta vasta pilottihankkeen myötä siitä tuli virallista. Sijoittajat saattoivat näin ottaa lainarahaa välitysliikkeiltä ja sijoittaa rahat arvopapereihin. Lainan vakuutena ovat sijoituksella saadut arvopaperit. Sijoittajan täytyy myös tehdä talletus, joka on aluksi yhtä suuri kuin sijoitukseen otetun rahan summa. Jos arvopaperien arvo tippuu tämän summan alle, sijoittajan täytyy tajota lisää vakuuksia. Jos sijoittaja ei tähän pysty, velkoja voi myydä vakuutena olleet osakkeet. Toiminnan vaarana on paniikkimyyntien lauekaminen, jotka painavat kursseja alas ja vähentävät velallisten vakuuksien arvoa entisestään.
Hankkeen alkuvaiheessa sijoittajilla tuli olla auki ollut tili vähintään 18 kuukauden ajan rekisteröidyssä arvopaperiyhtiössä, jonne sijoitettuna tuli olla osakkeita ja/tai käteistä vähintään 500 000:n renminbin edestä. Vuonna 2013 CSRC laski vaadittua tilin aukioloaikaa kuuteen kuukauteen ja perui ohjeistuksensa koskien vähimmäistalletuksen määrää. Välittäjät tulkitsivan tämän siten, että vähimmäismäärät saatettiin asettaa vapaasti. Nykyisin välitysliikkeet saavat rahansa esimerkiksi myymällä osakkeitaan, mutta myös China Securities Finance Corporationilta, joka harjoittaa tämän toiminnan lisäksi myös arvopaperilainausta. Pörssikurssit lähtivät jyrkkään laskuun heinäkuussa 2015. China Securities Finance Corporationin tehtäväksi tuli ostaa osakkeita markkinoilta keskuspankin varoilla. Tätä tarkoitusta varten sen käyttöön annettiin joidenkin lähteiden mukaan 2,5-3 triljoonaa renminbiä, eli noin 483 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Se sai myös noin 100 miljardia renminbiä useilta eri Kiinan pankeilta ja se voi vielä hakea lisää rahaa 322 miljardin dollarin edestä. Se on sittemmin sijoittanut rahojaan etenkin markkina-arvoltaan suuriin yrityksiin ja etenkin rautateihin.
Kruunuvuorenselkä

Kruunuvuorenselkä (ruots. Kronobergsfjärden) on noin 5 kilometriä pitkä ja 2–3 kilometriä leveä vesialue Helsingissä kantakaupungin itäpuolella. Se rajoittuu etelässä Suomenlinnan saariin ja Vallisaareen, idässä Laajasaloon ja Santahaminaan sekä pohjoisessa Kulosaareen.
Kruunuvuorenselän yhdistää avomereen joukko salmia, joiden välisille saarille Suomenlinna on rakennettu. Salmista laivaliikenteen kannalta tärkein on Kustaanmiekan salmi Suomenlinnan ja Vallisaaren välissä. Muista avomereltä Kruunuvuorenselälle johtavista salmista huomattavimpia ovat Särkänsalmi Suomenlinnan ja Särkän saaren välissä sekä Hevossalmi Laajasalon ja Santahaminan välissä. Laajasalon ja manteren välissä on Tiiliruukinlahti, jonka Laajasalon kanava yhdistää itäpuolella olevaan merialueeseen.
Kruunuvuorenselän lahtia ovat Eteläsatama ja Pohjoissatama, jotka yhdistää toisiinsa Katajanokan kanava. Pohjoissatamasta työntyy länteen salmi, joka johtaa Töölönlahteen. Salmen yli johtavat Hakaniemen silta ja Pitkäsilta sekä varsinaisen Töölönlahden suulla sijaitseva rautatiepenger.
Kruunuvuorenselän pohjoisosassa sijaitsevat Korkeasaari ja Mustikkamaa. Näiden sekä Kulosaaren länsipuolitse johtaa vesiväylä Vanhankaupunginlahdelle, johon Vantaanjoki laskee.
Koska saaret suojaavat Kruunuvuorenselkää avomeren aalloilta, sitä on pidetty luonnonolosuhteiltaan maailman parhaimpiin kuuluvana satamapaikkana. Matkustajaliikenteen käytössä olevan Eteläsataman lisäksi sen rannoilla ovatkin myös Sörnäisten rahtilaivasatama ja Laajasalon öljysatama sekä useita venesatamia. Herttoniemessä sijaitsi 1980-luvun lopulle öljysatama nykyisen Herttoniemenrannan alueella. Rahtilaivasatamat väistyivät uusien asuntoalueiden tieltä, kun Vuosaaren satama otettiin käyttöön.
Kruunuvuorenselkä on saanut nimensä Laajasalossa sijaitsevan Kruunuvuori-nimisen kallion mukaan. Tälle alueelle, Kruunuvuorenrantaan rakennetaan uutta asuntoaluetta, ja keskustasta alueelle johtavaa raitioliikennettä varten on suunniteltu Kruunuvuorenselän yli johtavia suuria siltoja, joille on annettu nimi Kruunusillat. Helsingin kaupunginvaltuusto hyväksyi Kruunusiltojen rakentamisen elokuussa 2016.
Heikkohermoisuus

Neurastenia (F48.0) (latinaksi neurasthenia) on kiistelty tautinimeke, joka tarkoittaa hermojen aiheuttamaa heikkoutta, vaikka tautinimike onkin suomennettu joskus virheellisesti heikkohermoisuudeksi. Kyseessä ei siis ole heikko hermosto, vaan hermostosta aiheutuva heikkous. Käytössä on edelleen myös aiempi väsymysoireyhtymä-tautinimike.
Neurastenian pääoireena on ärtyneisyyden lisäksi jatkuvaa henkisen uupumuksen tunnetta vähäisenkin ponnistuksen seurauksena taikka jatkuvaa väsymystä ja heikotusta vähäisenkin fyysisen ponnistelun seurauksena. Henkisellä uupumuksella viitataan tässä yhteydessä tyypillisesti keskittymiskyvyttömyyteen ja ajattelun vaikeutumiseen.
Diagnoosiin vaaditaan edellä mainittujen oireiden lisäksi myös lihassäryn, huimauksen, päänsäryn, unihäiriöiden tai rentoutumiskyvyttömyyden esiintymistä . Krooninen väsymysoireyhtymä ja työuupumus ovat neurastenian erotusdiagnooseja, mikä tarkoittaa sitä, ettei potilaalle ei voida antaa neurastenia-diagnoosia, jos hän täyttää kroonisen väsymysoireyhtymän tai työuupumuksen diagnostiset kriteerit.
Neurastenia tunnettiin Euroopassa jo 1600-luvulla. Neurastenia sijoitettiin 1900-luvulla laaditussa kansainvälisessä tautiluokituksessa psykiatristen häiriöiden luokkaan F, mutta kaksituhattaluvulla julkaistut tutkimukset viittaavat siihen, että neurastenian oireiksi tulkitut oireet johtuvatkin aivojen ja muun keskushermoston tulehdustilan aiheuttamista elimellisistä vaurioista. Tämä merkitsee sitä, että kyseessä onkin G-luokkaan kuuluva neurologinen sairaus nimeltä lihaskipuja aiheuttava aivo-selkäydintulehdus (ME). Yhdysvaltojen lääketieteellinen kansallisakatemia Institute of Medicine julkaisi vuonna 2015 kautta aikojen suurimman aiheesta tehdyn tutkimuskatsauksen, jossa päädyttiin suosittamaan luopumista psykiatrisen diagnoosikoodin F48.0 käytöstä, koska lääketieteellinen näyttö ei puolla ajatusta oireiston psykiatrisesta luonteesta. Neurastenia-diagnoosi onkin poistettu jo Yhdysvalloissa ja Kanadassa käytettävästä DSM-tautiluokituksesta.
Taskukuutio

Rubikin taskukuutio tai virallisesti Rubikin 2x2x2-kuutio on kahdeksasta pienemmästä kuutiosta koostuva kuutio. Kuutio voidaan sekoittaa 3 674 160 erilaiseen asentoon.
Maailmanennätystä pitää hallussaan puolalainen Maciej Czapiewski, joka ratkaisi kuution 0,49 sekunnissa. Aiemmin maailmanennätys oli yhdysvaltalaisella Rami Sbahilla (0,58 s).
Christian Ludwig Landbeck

Christian Ludwig (Luis) Landbeck (1807 – 1890) oli saksalainen lintutieteilijä.
Landbeck osallistui Chileen tehdylle tutkimusmatkalle ja kuvaili sekä nimesi joukon lintulajeja Rudolph Amandus Philippin kanssa. Hän ohjasi Eugen Ferdinand von Homeyerin ja Carl von Schertelin teoksen Naturgeschichte aller Vögel Europas. 27-vuotiaana Landbeck kirjoitti Württembergin alueen linnustosta Systematische Aufzählung der Vögel Württembergs (1834).
Landbeck nimesi yksinään linnuista andienvihertiklin (Carduelis crassirostris), argentiinankerttusirkun (Poospiza ornata) ja tulimaankaivajan (Geositta antarctica).
Pussikiitäjä

Levinneisyys

Pussikiitäjiä elää Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Pussikiitäjä on jaettu kahteen alalajiin, joista semota elää Itä-Ecuadorista ja Koillis-Perusta Kolumbian ja Luoteis-Brasilian kautta Etelä- ja Itä-Venezuelaan ulottuvalla alueella, ja squamata Guyanasta ja Trinidadista Keski- ja Itä-Brasiliaan ulottuvalla alueella.
Nenälävistys

Sierainlävistys

Sierainlävistys on lävistystapa, joka liitetään usein Intiaan. Pohjois-Intiassa suositaan vasemman ja Etelä-Intiassa oikean sieraimen ulko-osaa; näihin kohtiin tehdyn lävistyksen uskotaan helpottavan synnytystä. Ayurvedalainen lääketieto yhdistää kyseisen sijainnin naisen sukuelimiin. Intiassa lävistyksiä pidettiin kauneuden ja sosiaalisen statuksen merkkeinä ja kunnioituksena avioliiton Parvati-jumalatarta kohtaan 1500-luvulla. Nenälävistykset ovat yhä suosittuja Pakistanissa, Intiassa ja Bangladeshissa. Se on suosittu myös keski-idän maissa ja arabimaissa. Pakistanissa lävistys tehdään vain pienellä timantilla renkaan sijaan. Muiden lävistysten tapaan sierainlävistys on viime vuosikymmeninä saavuttanut suosiota teollisuusmaissa. Lävistykset tulivat hippikulttuuriin 1960- ja 1970-luvuilla. Tämän jälkeen punk-kulttuuri ja sen seuraajat 1980- ja 1990-luvuilla omaksuivat tämän lävistystyypin. Nykyään sierainlävistys on suosittu Yhdysvalloissa, Kanadassa, Australiassa sekä Karibianmeren ja Euroopan maissa, missä kumpi tahansa sierain lävistetään. Sekä miehillä että naisilla on sierainlävistyksiä, mutta ne ovat yleisempiä naisilla.

Septum-lävistys

Septum-lävistys eli nenän väliseinän lävistys on sierainlävistystä harvinaisempi. Vastoin yleisiä oletuksia, lävistystä ei tehdä nenän väliseinään vaan sitä alempaan ihoon. Lävistykseen käytetään yleensä 14 ga:n (1,6 mm) kokoista korua, mutta se venytetään usein isommaksi. Nenän poikki kulkee useita hermoja, joten lävistys voi olla kivulias. Septum-lävistys paranee puolentoista-kolmen kuukauden sisällä riippuen yksilöstä. Suurempaan koruun vaihtamisen ei tulisi koskaan sattua. Lävistystä tulisi venyttää vain millimetrin kerrallaan, ja on suositeltavaa odottaa ainakin kuukausi venytysten välissä. Noin 8 mm:n venytyksen jälkeen rusto alkaa painua nenän kattoa kohden, mikä voi olla epämukavaa.
Septum-lävistykset olivat suosittuja eräiden Yhdysvaltain alueen intiaanien keskuudessa: esimerkiksi shawnee-johtajilla Tecumseh ja Tenskwatawa oli sellaiset.

Nenänvarren lävistys

Nenänvarren lävistys eli bridge-lävistys tehdään nenänvarteen silmien välissä olevaan ihoon. On olemassa mahdollisuus, että bridge-lävistys kasvaa ulos.
Ossès

Ossès on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 694 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Ossès'n pinta-ala on 42 neliökilometriä.
Rōmaji

Rōmaji (ローマ字) eli "roomalaiset merkit" on menetelmä japanin kielen kirjoittamiseksi latinalaisilla kirjaimilla. Rōmajilla kirjoitetaan Japanissa normaalisti kanjein sekä hiragana- ja katakana-merkein kirjoitettavat sanat latinalaisin aakkosin eli sanat romanisoidaan tai latinisoidaan. Rōmajia käytetään muun muassa ulkomaalaisille suunnatuissa japanin oppikirjoissa ja japanilaisten nimien siirtokirjoituksessa.

Järjestelmät

Japanin kielen latinisaatiojärjestelmiä on useita erilaisia. Yleisimmät nykyaikaiset järjestelmät ovat Hepburn-latinisointi, Kunrei-shiki ja Nihon-shiki. 
Hepburn-latinisointia käytetään yleisesti englantia äidinkielenään puhuville henkilöille suunnatuissa japanin oppikirjoissa. yleisin Japanissa käytetty järjestelmä on Nihon-shiki. Hepburn-latinisoinnin kehitti amerikkalainen lähetyssaarnaaja James Curtis Hepburn 1800-luvun puolivälissä. Hepburn-latinisointi pohjautuukin siten englannin kielen ääntämykseen. 
Kunrei-shiki ja Nihon-shiki eli Nippon-shiki ovat kumpikin japanilaisten itsensä kehittämiä järjestelmiä. Nihon-shiki on järjestelmistä vanhempi. Siinä ensiintyvien, nykyjapanista pois jääneiden äänteiden hylkäämiseksi latinisointijärjestelmästä kehitettiin Kunrei-shiki.
Des Moines -luokka

Suunnittelu

Des Moines -luokan pohjana oli Baltimore-luokka, mutta alukset olivat suurempia, koneiston sijoittelua oli parannettu ja aluksissa oli uudenlainen 8"/55 Mk16 -tykki, jossa oli automaattilataaja. Tämä mahdollisti erittäin suuren tulinopeuden. Suunniteltu tulinopeus oli seitsemän laukausta minuutissa, joka oli kaksinkertainen vastaaviin aluksiin verrattuna.
Aluksissa oli myös kaksitoista aiemmista alusluokissa käytettyä 5"/38 -tykkiä (127 mm), joita voi käyttää myös ilmatorjuntaan. Uutta olivat 24 × 3″/50 (76 mm) -tykkejä, joita pidettiin tehokkaampina kuin neliputkisilla laveteilla olleita 40 mm Bofors -tykkejä, joita käytettiin aiemmissa aluksissa ilmatorjuntaan. Lisäksi aluksissa oli 24 × 20 mm Oerlikon -tykit pisteilmatorjuntaan.
Hankolampi (Ikaalinen)

Maantietoa

Lammen pituus on 700 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 4,8 hehtaaria. Se sijaitsee Ikaalisten Juhtimäen ja Ylöjärven Vekaran puolivälissä Hankovuoren itäpuolella metsämaastossa olevassa painanteessa. Painanne on soistunutta metsää, jonka lounaispuolella Hankovuori kohoaa yli 20 metriä korkealle. Lampeen liittyy viisi suo-ojaa, joista pisin alkaa Lähteennevalta. Järven kaakkoispäästä lähtee lammen laskuoja ja se laskee Syväjärven luoteispäähän. Rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä ja rannalle on rakennettu yksi vapaa-ajan asunto. Sinne pääsee metsäautotieltä, joka lähtee Syvärärven pohjoispään ohi kulkevalta Vekaralle johtavalta tieltä. Kunnanraja ylittää järven eteläpään niin, että suurin osa ja ainoa asunto jäävät Ikaalisten puolelle.
Karin rannalla

Kuvaus

Akvarelli esittää Carl Larssonin vaimoa Karinia Karinia (s. Bergöö), aurinkoisena päivänä perheen kodin Lilla Hyttnäsin puutarhassa Sundbornissa Taalainmaalla.
Maalaus julkaistiin Carl Larssonin kirjassa Åt solsidan : en bok om boningsrum, om barn, om dig, om blommor, om allt: taflor och prat vuonna 1910. Kirjassa on 32 jäljennöstä Larssonin maalauksista ja niihin liittyvä teksti.

Alkuperä

Malmön kaupunki hankki maalauksen Baltiska-näyttelystä vuonna 1914. Se kuuluu Malmön taidemuseon kokoelmiin.
FS Hamelin (1866)

Palvelus

Alus kuului vuosina 1877-1878 Etelä-Atlantille sijoitettuun laivasto-osastoon. Se osallistui 16. heinäkuuta 1884 Minh-joelle tehtyyn iskuun Bayardin ja La Galissonnièren kanssa.
Hamelin poistettiin alusluettelosta 12. heinäkuuta 1887. Elokuusta alkaen se oli Ajacciossa satamapuolustuksen keskuksena aina vuoteen 1894 saakka. Aluksesta tehtiin proomu vuonna 1889 ja se liitettiin seuraavana vuonna Céresiin. Vuonna 1894 se oli l'Entreprenantin proomuna, mistä se siirrettiin vuotta myöhemmin Bonifacioon sijoitettujen hävittäjien emälaivaksi, missä tehtävässä se oli aina vuoteen 1910 saakka.
Blini

Blini (ven. блины) eli linni on venäläinen suolainen ohukainen, johon käytetään yleensä vehnäjauhoja ja tattarijauhoja. Venäjän ulkopuolella blini tarkoittaa hapatetusta hiivataikinasta tehtyjä ohukaisia. Blinien kanssa nautitaan usein voisulaa, smetanaa tai kermaviiliä, hienonnettua sipulia ja mätiä tai kaviaaria. Yksi versio blineistä on perunablinit. Ne täytetään perunamuusilla, kääritään rullalle ja paistetaan rasvassa. Sana blin on muotoutunut sanasta mlin, joka tarkoittaa myllyä. Pakanallisina aikoina blinit oli omistettu slaavien auringonjumala Jarilolle.
Venäjällä blinejä voidaan nauttia myös jälkiruokana, jolloin ne ovat ohuita. Niistä voidaan käyttää myös nimitystä "blintshiki". Täytteenä käytetään esimerkiksi hilloa, marjoja, suklaakastiketta tai hunajaa. Helmikuussa järjestettävän maslenitsa-viikon aikana blinit ovat perinteinen pääruoka. Venäjällä on ravintoloita, joiden ruokalista perustuu pääasiassa blineihin - sekä suolaisiin että makeisiin, ja ne ovat suosittuja, koska hinnat ovat tavallisesti kohtuulliset. Esimerkiksi Pietarin pääkadulla Nevski Prospektilla tällaisia ravintoloita on useita.  
Blinit ovat mahdollisesti peräisin jo esihistoriallisista ajoista ja ensimmäisiä jauhoista valmistettuja ruokia. Monilla kansoilla on samanlaisia ruokalajeja: venäläisillä blinit, ranskalaisilla "crêpes", suomalaisilla ohukaiset, amerikkalaisilla "pancakes".
Piritan luostari

Historia

Birgittalaiset olivat ruotsalaisen mystikon Birgitta Birgersdotterin perustama sääntökunta, joka levisi myös Viroon. Ruotsissa birgittalaisilla oli luostari Vadstenassa, josta tallinnalaiset kauppiaat pyysivät 1300- ja 1400-luvun vaihteessa lupaa rakennuttaa oma luostarinsa Tallinnan itäpuolelle. Lupa järjestyi ja luostarin rakennustyöt alkoivat Liivinmaan ritarikunnan omistamalla maalla vuonna 1407. Luostarin rakennuspaikka oli vesiväylän varrella, joka nimettiin sittemmin Birgitan mukaan Piritajoeksi. Luostarin rakennushanke alkoi nihkeästi Tallinnan kaupunginraadin valittaessa ritarikunnan suurmestarille vuonna 1413, että meren lähelle rakennettavasta luostarista saattaisi autonomisena yhteisönä tulla kaupunkia uhkavien ainesten, kuten merirosvojen tukikohta. Tallinnalaiset pelkäsivät myös lahjoitusten ja testamenttien virtaavan tulevaisuudessa kaupungin kirkkojen sijaan uudelle luostarille. Hankkeen vastustus laantui kuitenkin ilmeisesti myöhemmin ja luostarin suuri kirkko vihittiin käyttöön vuonna 1436. 
Luostarin ensimmäiset pyhäinjäännökset tuotiin Vadstenasta, josta saapui myös ruotsalaisen luostarin nais- ja miesjäseniä opettamaan virolaisille konventeille birgittalaisia luostarisääntöjä. Tallinnan raati ehdotti luostarin sulkemista vuonna 1560, jotta vihollinen ei voisi käyttää sitä tukikohtanaan Liivinmaan sodan aikana. Vuonna 1564 luostaria hävitti tulipalo ja vuonna 1575 venäläiset joukot veivät osan sen nunnista Venäjälle ryöstäen samalla luostarin asuinrakennukset. Vuonna 1577 Iivana Julman joukot hävittivät luostarin kokonaan. Luostarin rauniot olivat sittemmin tyhjillään, vaikkakin niitä käytettiin ilmeisesti jonkin aikaa suuren Pohjan sodan aikana. 1600-luvulla luostarin mailla toimi hautausmaa, jota käytettiin aina 1900-luvun alkuun saakka. Paikan nykyinen birgittalaisluostari aloitti toimintansa vanhan kirkon raunioiden vieressä syyskuussa 2001.

Rakennukset

Piritan luostarin ytimen muodosti nykyisin raunioitunut 1 360 neliömetrin kirkko. Luostaria rakjennettaessa kirkosta oli alun perin tarkoitus tulla basilika, jossa oli korkea keskilaiva ja matalammat sivulaivat. Alkuperäisestä suunnitelmasta luovuttiin, koska sitä pidettiin kuitenkin lopulta liian koreilevana ja tämän ei uskottu olevan Jumalan mieleen. Piritan luostarin kirkosta tuli lopulta Vadstenan luostarin kaltainen hallikirkko. Kirkon sisämitat ovat 24×56 metriä ja sen koko pinta-ala on 1 360 neliömetriä. Kirkko jakautui kahtia kahteen yhtä suureen osaan, joista toinen toimi kansankirkkona ja toinen luostarin käytössä.
Sulkujärvi

Maantietoa

Paikalliset kutsuvat Sulkujärveä usein sen pienen kokonsa vuoksi lammeksi. Sen pinta-ala on 1,2 hehtaaria. Se on 250 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä ja rannat ovat metsämaata. Järvi on autio, mutta sen luokse johtaa kaakosta metsäpolku.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Vesijärven valuma-alueeseen (35.73), jonka  Säynäjärven-Myllyojan valuma-alueeseen (35.733) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 121,4 metriä mpy.
Vesi laskee Sulkujärveen etelästä tulevaa metsäojaa ja sen pohjoispuolella olevasta Säynäjärvestä pientä puroa pitkin, jota voi varovasti edetä pienellä soutuveneellä. Järvien vedenpinnan korkeusero on vain 10 senttimetriä. Vesi laskee edelleen Sulkujärvestä pientä Myllyojaa pitkin, joka mutkittelee alajuoksulla peltomaiseman mäkien lomitse ja laskee sitten Vesijärveen Haapastenlahdella Palosaaren edustalle.

Historiaa

Järvi oli vielä vuoden 1986 peruskartassa täysin autio järvi mukaan lukien Säynäjärven välinen kannas. Säynäjärven rataan on ilmestynyt vuoden 1986 jälkeen vapaa-ajan asuntoja.
HMS Winchester (L55)

Palvelus

Alus palveli valmistuttuaan ensimmäisen maailmansodan lopulla ja sen jälkeen Itämerellä bolševikkien vastaisissa operaatioissa.
Toisen maailmansodan päätyttyä alus sijoitettiin poistolistalle ja se myytiin maaliskuussa 1946 BISCOlle. Alus romutettiin Inverkeithingissä.
Kristiina Kekäläinen

Kristiina Kekäläinen (o.s. Heikkinen) on suomalainen urheilutoimittaja. Hän on toiminut vuodesta 2005 urheilutoimittajana Yleisradion Urheiluruutu-ohjelmassa. Hän on ollut myös studiotoimittajana muun muassa Pekingin ja Lontoon olympialaisissa ja juontajana alppihiihdon maailmancup -lähetyksissä. Vuonna 2009 Yle aloitti uuden nettiohjelman Urheiluagentit, jossa Kekäläinen toimii yhtenä kolmesta agentista. Nykyisin Kekäläinen on mukana Urheilukatu 2-ohjelmassa.
Kekäläinen on ollut vuodesta 2008 saakka naimisissa TV1:n Puoli seitsemän -ohjelman toimittaja Mikko Kekäläisen kanssa ja he juonsivat yhdessä Rion 2016 olympialaisten kisastudiota Helsingin Pasilassa.
La bohème

Henri Murgerin La bohème

La bohèmen kirjoittaja Henri Murger (1822–1861) oli ranskalainen kirjailija. La bohème ilmestyi aluksi pieninä kertomuksina 1846 Le Corsairissa. Siitä tehtiin viisinäytöksinen näytelmä La Vie de bohème. Kirjana La bohème julkaistiin 1851 nimellä Scènes de la vie de bohème (suom. Eino Palola vuonna 1924 nimellä Boheemielämää). Mimìn esikuvana mahdollisesti oli keuhkokuumeeseen nuorena kuollut Lucille Louvet, jonka kutsumanimi oli ollut Mimi. Siksi Giacomo Puccini laittoi oopperaansa kuuluisan lauseen: ”Si mi chiamano Mimì, ma il mio nome è Lucia”. (Kyllä, minua kutsutaan Mimìksi, mutta nimeni on Lucia.) Musettan esikuvana oli puolestaan kaunisääninen laulaja Marie-Christine Roux.

Oopperan ensi-ilta

Oopperan ensi-ilta oli 1. helmikuuta 1896 Torinon Teatro Regiossa ja kapellimestarina oli Arturo Toscanini. Esitys oli päivälleen kolme vuotta Manon Lescautin ensi-illan jälkeen. Puccini ei pitänyt teatterista eikä kapellimestarista. Hän olisi halunnut Leopolde Mugnonen johtavan La bohèmen. Giulio Ricordi vakuutti paikan ja kapellimestarin olevan asianmukaisia. Kriitikot eivät pitäneet oopperasta ja arvioivat, ettei siitä tulisi suosittua. Useat totesivat, että Puccini oli astunut askeleen taaksepäin Manon Lescautista. Yleisö oli kuitenkin kriitikoita myötämielisempää. Toscanini onnistui niin hyvin, että Puccini pyysi häntä johtamaan seuraavan oopperansa Toscan ensiesityksen. Sen johti kuitenkin Mugnone.
La bohèmen päärooleissa on nähty vuosien varrella monia kuuluisia sopraanoja ja tenoreita. Mimìn ja Rodolfon rooleihin tarvitaan ennen kaikkea kauniit, nuorekkaat lyyriset äänet. Kuuluisia Mimìn esittäjiä ovat olleet Mirella Freni, Victoria De Los Angeles, Maria Callas sekä nykypäivänä Angela Gheorghiu ja Anna Netrebko. Rodolfon roolista muistetaan Jussi Björling, Luciano Pavarotti, Giuseppe di Stefano sekä viime vuosina Rolando Villazón ja Roberto Alagna.
Uschakoffin talo

Uschakoffin talo on Helsingissä Pohjoisesplanadi 19:ssä sijaitseva kolmikerroksinen empiretyylinen toimisto- ja liiketalo jonka rakennutti venäläinen Suomeen vuonna 1808 muuttanut kauppias Jegor Uschakoff vuosina 1815–1816 Pehr Granstedtin toimiessa suunnittelijana. Talossa oli alun perin tavaramakasiineja ja kauppapuoteja alakerrassa ja yläkerroksissa asuntoja. Talon piharakennuksessa oli vielä renkitupa, sauna, talli ja navetta. Uschakoffin talon Unioninkadun puoleisen siiven pohjoisosa valmistui hiukan myöhemmin 1827–1828. 1800-luvun kuluessa taloon tehtiin vielä ikkunajakomuutoksia sekä rakennettiin näyteikkunat vuonna 1876 arkkitehti Theodor Höijerin suunnitelman mukaan.
Vuonna 1885 Uschakoffin perilliset myivät talon kirjakauppias Gustaf Wilhelm Edlundille. Edlund oli ostanut Uschakoffin talossa jo vuodesta 1848 toimineen J. C. Frenckellin kirjakaupan vuonna 1864 ja kirjakauppa toimi talossa G. W. Edlundin kirjakaupan nimellä vuodesta 1879 aina 1920-luvun alkuun. Edlund myi kuitenkin Uschakoffin talon jo vuonna 1896 Privatbankenille.
1900-luvulla taloon rakennettiin Jugendsalina tunnettu Privatbankenin pankkisali sisäänkäynteineen ja portaikkoineen sekä uudet näyteikkunat vuosina 1903–1904 arkkitehti Lars Sonckin suunnitelmien mukaan. Pankkisalin sisustuksen suunnitteli Valter Jung. Lars Sonck suunnitteli myös vuonna 1915 valmistuneen Privatbankenin pankkisalin laajennuksen. Privatbankenin toiminta päättyi fuusioon vuonna 1922 pankin jouduttua taloudellisiin vaikeuksiin.
Helsingin kaupunki osti Uschakoffin talon vuonna 1961. Uschakoffin talon sisäosat purettiin julkisivuja ja Jugendsalia lukuun ottamatta vuosina 1965–1968 tehdyissä muutostöissä jotka suunnitteli arkkitehti Aarno Ruusuvuori. Jugendsali muutettiin Helsingin kaupungin tiedotustilaksi vuonna 1983 ja nykyisin salissa toimii kahvila-ravintola. Uschakoffin talossa sijaitsee myös heinäkuussa 2018 avattu Market Helsinki, joka on kolmen suomalaisen brändin (R/H Studio, Papu, Frantsila) yhteismyymälä.