google/wiki40b huggingface dataset:
Perniön rautatieasema

Historia

Rantarataa suunniteltaessa sen linjaus jakoi perniöläisten mielipiteitä. Osa asukkaista halusi radan kulkevan kirkonkylän kautta, osa taas sen itäpuolitse. Kun itäisempi linjaus osoittautui edullisemmaksi, se toteutettiin. Tämän jälkeen Perniön rautatieasemalle etsittiin sopivaa paikkaa kirkonkylän pohjoispuolelta, ja lopulta se sijoitettiin Paarskylään, noin neljä kilometriä kirkolta pohjoiseen. Tästä seurasi kuitenkin, että  Perniön kirkolta asemalle kulkevalle tielle jouduttiin rakentamaan silta Perniönjoen yli. Ensimmäinen juna saapui Perniön asemalle syyskuussa 1898, kun rata oli valmistunut ajettavaan kuntoon Karjaalta Uskelan Ylhäisiin saakka.
Bruno Granholmin suunnittelema rautatieasema valmistui vuonna 1898 ja se otettiin käyttöön vuonna 1899. Lähialueen teollisuus ja ruukit hyötyivät rantaradasta ja rakensivat poikkeuksellisen suuret makasiinit aseman läheisyyteen. Asemaakin täytyi laajentaa jo vuonna 1900. Aseman ympäristöön Perniön kuntaan kasvoi merkittävä asutuskeskittymä, jossa toimi suuri meijeri, konepaja, teurastamo ja mylly.
Aseman liikennettä hankaloitti juuri ennen asemaa tiukka kaarre, jota täytyi lähestyä hiljaa. Aseman merkitys väheni 1900-luvun loppupuolella ja henkilöliikenne lopetettiin asemalla 1988 ja siitä tehtiin miehittämätön seisake 1990. Perniön viljavaraston vaihde siirrettiin muualle samalla kun tavaraliikenne lopettiin 1992. Rantaradan oikaisu otettiin samana vuonna käyttöön, ja tarpeeton rataosuus purettiin seuraavana kesänä. Nykyään rantarata kulkee tunnelissa asemanseudun pohjoispuolelta.
Vuonna 2009 Museovirasto määritteli Perniön rautatieasemanseudun yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Ari Holopainen

Pelaajaura

Holopainen on varkautelaisen WP-35:n kasvatti. Pääosan seurajoukkueurastaan hän pelasi Ruotsissa Ljusdalin, Katrineholmin, Villa Lidköpingin ja IFK Vänersborgin joukkueissa. 
Läpi 1990-luvun sekä 2000-luvun alkupuoliskon Holopainen lukeutui myös Suomen maajoukkueen vakiopelaajiin, ja oli voittamassa joukkueessa maailmanmestaruutta 2004 Ruotsissa, missä hän myös nousi tuolloisen MM-kisojen maalintekijätilaston kärkeen 61 maalillaan. Kaikkiaan hän teki MM-kisoissa 77 maalia. Suomen paidassa hän pelasi yhteensä 117 A-maaottelua ja teki 143 maalia. Hän on Suomen maajoukkueen maalintekijätilaston kärjessä.

Valmentajaura

Lopetettuaan pelaajauransa keväällä 2006 Holopainen toimi kauden 2007–2008 Villa Lidköpingin apulaisvalmentajana ja aloitti seuran päävalmentajana kaudella 2008–2009. Kauden 2012–2013 jälkeen hän siirtyi IFK Kungälvin päävalmentajaksi.
Ari Holopaisen isä Esko Holopainen on moninkertainen jääpallon Suomen mestari ja maaottelupelaaja.
Heinäkuussa 2019 Holopainen valittiin Suomen maajoukkueen päävalmentajaksi seuraavaksi kahdeksi kaudeksi.
Georges-Eugène Haussmann

Georges-Eugène Haussmann (27. maaliskuuta 1809 – 11. tammikuuta 1891) oli ranskalainen kaupunkisuunnittelija, jonka nimi yhdistetään Pariisin kaupunkikuvan uusimiseen keisari Napoleon III:n tilauksesta. Haussmann johti uudistustöitä 1852–1870, mutta ne jatkuivat vuoden 1870 jälkeenkin.
Haussmann oli syntyisin Alsacesta protestanttisesta kauppiasperheestä. Hän käytti paronin titteliä, koska oli paroni-äidinisänsä ainoa miespuolinen jälkeläinen, mutta virallisesti arvonimi ei periytynyt hänelle koskaan.
1840-luvulla Pariisi oli edelleen keskiaikaisen kaupungin näköinen, ja Napoleon III:lla oli suuri into uudistaa kaupunkia. Hän nimitti Haussmannin Seinen departementin  prefektiksi saadakseen liittolaisen uudistustöihin. Kummallakaan ei ollut taide- tai kaupunkisuunnittelualan koulutusta. Keisaria viehätti uusi teknologia, Haussmannia estetiikka.
Vuonna 1853 Haussmann määräsi rakennustyöt aloitettaviksi. Rakennustyöt aloitettiin Palais Garnierin ympäristöstä ja uloimpien esikaupunkien kunnostuksesta ja viemäröinnistä. Vuonna 1860 Pariisi sai nykyiset rajat, kun siihen liitettiin useita sen läheisyydessä sijainneita kuntia (nykyiset 13.–20. arrondissementit). Nämä liitosalueet, jotka jo sitä ennen olivat joutuneet 1840-luvulla rakennettujen puolustusmuurien sisäpuolelle, rakennettiin suurelta osin Haussmannin suunnitelmien mukaan. Myös Pariisin vanhoissa kaupunginosissa suoritettiin runsaasti purku- ja uudelleenrakennustöitä ja alueelle rakennettiin joukko uusia leveitä katuja ja bulevardeja. Uudet kadut olivat myös selvästi leveämpiä kuin keskiaikaiset kujat, minkä oli tarkoitus tehdä liikenteestä sujuvampaa, elämästä terveellisempää ja tulipaloista harvinaisempia.
Haussmannin suunnitelmien mukaisesti rakennettuja katuja ovat muun muassa Boulevard Saint-Germain, Boulevard Saint-Michel ja Rue de Rivoli.
Chandra Shekhar

Ura

Chandra Shekhar syntyi vuonna 1927 maanviljelijäperheeseen Ibrahimpatin kylään Uttar Pradeshin osavaltioon. Hän suoritti tutkinnon valtio-opissa Allahabadin yliopistossa vuonna 1951.
Hän istui Rajya Sabhassa, Intian parlamentin (Sansad) ylähuoneessa, vuosina 1962–1984. Kun pääministeri Vishwanath Pratap Singh erosi vuonna 1990, ja uusintavaaleja haluttiin välttää, Shekar nousi valtaan pienellä enemmistöllä 10. marraskuuta 1990. Hän toimi pääministerinä seitsemän kuukautta, ja erosi 21. kesäkuuta 1991, koska hän oli menettänyt kongressipuolueen tuen.
Sami Ranta

Sami Ranta (s. 30. elokuuta 1965) on suomalainen jääkiekkoilija ja HC Keski-Uusimaan päävalmentaja. Hän sai potkut Jokereista kesken kauden 2010–2011, ja hänet pestattiin tehtäväänsä kesällä 2011. Hän on aikaisemmin valmentanut Jokereiden ja Pelicansin A-junioreita sekä toiminut Jokereiden edustusjoukkueen apuvalmentajana. Nykyään hän työskentelee Mäntsälän Jää-Tiikereiden valmennuspäälikkönä.
Hummer

Historia

Hummereita rakensi alun perin AM General Corporation, aiempi American Motorsin raskaan kaluston osasto, Mishawkassa, Indianassa. AM General oli suunnitellut siviili-Hummereiden myynnin aloittamista jo 1980-luvun lopulla. Vuonna 1990 kahdella valkoisella Hummerilla ajettiin Lontoosta Pekingiin Kiinaan Neuvostoliiton halki. Matka kuvattiin ja esitettiin ESPN-kanavalla Yhdysvalloissa. HMMWV sai kuitenkin huomattavasti laajempaa julkisuutta seuraavana vuonna alkaneessa Persianlahden sodassa.
Vuonna 1992 AM General aloitti HMMWV:n siviiliversion myynnin "Hummer" nimellä. Vuonna 1999 AM General myi tuotemerkin General Motorsille, mutta jatkoi ajoneuvojen valmistamista, joiden jakelusta ja markkinoinnista vastaa GM. Seuraavina vuosina GM esitteli 2 uutta omaa malliaan: H2 ja H3 ja nimesi alkuperäisen Hummerin H1:ksi. AM General jatkoi H1:n tuotantoa ja aloitti myös H2:n valmistamisen. H3:t rakennetaan Shreveportissa, Los Angelesissa.
Vuonna 2004 eri Hummer-malleja alettiin myydä myös Euroopassa ja muilla markkina-alueilla. Hummereita on myyty vain pieniä määriä lähinnä varakkaille asiakkaille.
Vuodesta 2006 alkaen GM on valmistanut H3:a Port Elizabethissa, Etelä-Afrikassa, kansainvälisille markkinoille. Etelä-Afrikassa valmistettavat autot on tarkoitettu vasemmanpuoleisen liikenteen maihin Australiaan, Yhdistyneeseen kuningaskuntaan ja Japaniin.
Vuodesta 2004 H2:ta on koottu myös Avtotorin tehtaalla, Kaliningradissa, Venäjällä. Tehdas tuottaa muutamia satoja Hummereita vuodessa, ja sen tuotanto rajoittuu Venäjän markkinoitten viiden jälleenmyyjän tarpeisiin.
General Motors ilmoitti lopettavansa Hummer H1:n valmistuksen kesäkuussa 2006 Yhdysvaltain EPA:n uusien päästömääräysten takia, joita H1:n valinnan mukaan 6,2- tai 6,5-litrainen turbodiesel-moottori ei pysty täyttämään. H1 kuluttaa 25 litraa sadalla kilometrillä. Pian GM kuitenkin ilmoitti että uusi versio H1:stä, H1 Alpha tulee myyntiin. Hinnaltaan Alpha tulee olemaan samoissa lukemissa alkuperäisen H1:n kanssa, mutta moottori on uusi. Vanhasta 6,5-litraisesta moottorista saatiin irti vain hieman yli 200 hevosvoimaa, nykytekniikalla varustetusta Duramax-turbodieselistä on saatu yli 300. Kaksi pienempää mallia, H2 ja H3 pysyvät edelleen GM:n valikoimassa.

Yleistä

Kaksi ensimmäistä mallia ovat suurikokoisia, raskaita, suurimoottorisia ja monimutkaisella vetokoneistolla varustettuja. Kolmas malli H3 on pienempi ja sen myynti on tähdätty ihmisille jotka haluavat citymaasturin jokapäiväiseen käyttöön. Hummer myös panosti kilpailijoitaan aggressiivisempaan muotoiluun ja mainontaan.
Hummeria, kuten muitakin tämän kokoluokan ja käyttötarkoituksen autoja, on arvosteltu luonnonvarojen tuhlaamisesta.
Suomessa H1- ja H2-mallien kuljettaminen vaatii kuorma-autokortin, sillä niiden kokonaismassa ylittää 3,5 tonnia. Mutta H3-malliin ei tarvitse kuorma-autokorttia, sillä kokonaismassa pysyy alle 3,5 tonnissa. Vuonna 2008 General Motors ilmoitti halukkuudestaan myydä Hummer-automerkki, korkean polttoainehinnan aiheuttaman alhaisen kysynnän vuoksi. Suunnitelmat Hummer-automerkin myymisestä ja tuotannon siirtämisestä Kiinaan kariutuivat Kiinan hallituksen evättyä luvan kauppaan.
Helsingin keskustan Sokos

Tavaratalon historiaa

Tavaratalo avattiin 17. maaliskuuta 1952 kello 12 aivan Helsingin ydinkeskustassa osoitteessa Mannerheimintie 9 sijaitsevaan liikekiinteistöön. Tavaratalo oli päätetty perustaa jo ennen sotia, kun SOK osti ydinkeskustasta tontin rakentaakseen siihen tavaratalon. Tavaratalon oli määrä valmistua jo alkuperäiseksi olympiavuodeksi 1940, mutta sodan syttyminen muutti suunnitelmat ja viivästytti talon rakentamista. Talon tiloja ei voitu myöskään ottaa heti käyttöön, koska niitä jouduttiin luovuttamaan virastojen käyttöön. Tavaratalon avaamista viivästyttivät rakentamisvaikeuksien lisäksi sodanjälkeinen tavarapula. 
Liiketiloissa toimi alkujaan HOK:n erikoismyymälöitä sekä Varubodenin jalkinemyymälä. HOK:lla oli lisäksi kolme ravintolaa sekä hotelli, joka avattiin alkukesästä 1952. Tavaratalon ja koko Sokos-tavarataloketjun nimi juontaa juurensa talon kiinteistöyhtiön nimestä, joka oli Oy Sokos Ab. Tavaratalon omistivat aluksi SOK, HOK sekä Varuboden. 
Alkujaan tavaratalo käsitti pohjakerroksen sekä kolme seuraavaa kerrosta Asema-aukion ja Postikadun puoleisessa osassa. Tavaratalolla oli käytettävää pinta-alaa noin 8 000 m², josta myyntipinta-alaa oli 4 200 m². Varastolla, konttorilla ja somistamolla oli tilaa 3 800 m². Talossa oli 57 näyteikkunaa, joista 39 sijaitsi yläkerrassa ja 18 alakerrassa. 
Tavaratalon avatessa ovensa pohjakerrokseen oli sijoitettu rauta- ja rakennustavarat sekä työkalut. Ensimmäisessä kerroksessa sijaitsivat ”nopeasti ostettavien tavaroiden” osastot eli taloustavarat, villalangat, ompelutarvikkeet, hygieniatuotteet, paperituotteet, matkamuistot sekä pikamyyntipöytä, jossa myytiin mm. erilaisia pikkutavaroita ja asusteita. Toisessa kerroksessa sijaitsivat urheilupukeutuminen sekä miesten, naisten ja lasten pukeutuminen, metritavarat, lasi-, posliini- ja keramiikkatavarat sekä kaavapalvelu. Kolmannessa kerroksessa oli huonekalut, tekstiilit, matot, vuodevaatteet, verhot, huonekalukankaat sekä urheilu-, metsästys- ja kalastustarvikkeet sekä lelut.
Tavaroiden esillepanossa oli pyritty helppouteen, että asiakaspalvelu nopeutuisi. Tavarat oli laitettu selkeästi esille – esimerkiksi rakennus- ja rautaosastolla kaikki tavarat olivat esillä numeroitujen myyntipöytien avolokeroissa – ja tämä merkitsi siirtymistä itsepalvelujärjestelmään.
1990-luvun puolessavälissä tavaratalossa oli kaksi vuotta kestänyt peruskorjaus. Tavaratalo avattiin jälleen täysin uudistettuna 10. lokakuuta 1996 kello 10, ja siinä yhteydessä nimi muutettiin City-Sokoksesta takaisin pelkäksi Sokokseksi. Entinen ensimmäisessä kerroksessa sijainnut ruokaosasto korvattiin uudella S-marketilla, joka sijoitettiin −1 kerrokseen. S-marketin nimenä on edelleen "S-market Sokos Helsinki" siitä huolimatta, että vuodesta 2004 keskustan Sokos ei ole ollut Helsingin ainoa Sokos-tavaratalo.
Jungėnai

Jungėnai on kylä Kalvarijan kunnassa, Marijampolėn läänissä, Lounais-Liettuassa lähellä Puolan ja Venäjän (Kaliningradin alue) rajaa. Vuonna 2001 kylässä asui 929 asukasta.
Tuvalun musiikki

Oseaniassa sijaitsevan saarivaltio Tuvalun musiikki koostuu pääasiassa tanssimusiikista. Perinteisiin tansseihin kuuluvat muun muassa fakanau sekä fakaseasea. Tuvalussa yleinen musiikin tyylilaji on myös kupu, joka on usein hautajaisissa laulettava laulu.
Johan Reuter

Johan Reuter (27. huhtikuuta 1929 – 2. marraskuuta 2012) oli suomalainen biologi ja professori. Hän väitteli 1963 aiheesta "The internal concentration in some hypotichous ciliates and its dependence on the external concentration". Hän oli Åbo Akademin yleisen biologian apulaisprofessori 1971–1992. Hänen tutkimuskohteenaan oli erityisesti hiirien ja rottien aineenvaihdunta.
Annibale Ninchi

Annibale Ninchi (20. marraskuuta 1887 Bologna – 15. tammikuuta 1967 Pesaro) oli italialainen näyttelijä.
Ninchin teatteriura alkoi jo nuorena. Hän esitti pääosia vuosikymmenten ajan lukuisilla näyttämöillä. Parhaiten hänet tunnetaan klassisten näytelmien ja Gabriele D’Annunzion teosten mahtavaäänisenä tulkitsijana. Ninchi toimi myös näytelmäkirjailijana ja elokuvanäyttelijänä. Hänen elokuvistaan huomattavimpia ovat Scipio Africanus, Afrikan valloittaja (1937) ja Federico Fellinin Ihana elämä (1960). Näyttelijän muistelmat Annibale Ninchi racconta... ilmestyivät vuonna 1946.
Maire Gullichsen

Elämä

Maire Gullichsen jätti lukion kesken yhteiskoulun 7. luokalla ja opiskeli sen jälkeen taidetta Pariisissa Santeri Salokiven johdolla vuonna 1925, Helsingin yliopiston piirustussalilla, Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja Werner Åströmin yksityisoppilaana 1926–1927 sekä Pariisin vapaissa akatemioissa 1927–1928.
Vuonna 1935 hän perusti Aino ja Alvar Aallon kanssa Artekin, jonka tavoitteena oli yhdistää taide, tekniikka ja tiede. Sen mukaisesti Artekin tiloissa järjestettiin myös taidenäyttelyitä, jotka myöhemmin vuodesta 1949 alkaen siirtyivät vastaperustettuun Galerie Artekiin,, joka puolestaan liitettiin Galerie Anhavaan vuonna 1997. Samana vuonna Artekin kanssa aloitti toimintansa Vapaa taidekoulu, jota Maire Gullichsen oli perustamassa ja jossa hän myös itse opiskeli. 
Maire ja Harry Gullichsenin yhteistyö Aino ja Alvar Aallon kanssa tuotti eräitä tunnetuimpia modernin suomalaisen arkkitehtuurin ja taideteollisuuden esimerkkejä. Niitä ovat muun muassa Noormarkun ruukin alueella sijaitseva Gullichsenien koti ja edustusasunto Villa Mairea, Ahlström Oy:n teollisuus- ja asuinrakennukset Euran Kauttualla ja Kotkan Sunilassa, sekä lukuisat nykyäänkin tuotannossa olevat lasiesineet, kuten Savoy-maljakko. Gullichsen oli vuonna 1939 perustetun Nykytaide ry:n ideoija ja hän oli myös järjestämässä useita ajankohtaisen nykytaiteen näyttelyitä Helsingissä. Abstraktin ja erityisesti konstruktivistisen taiteen läpimurtoon Suomessa vaikuttivat ratkaisevasti vuonna 1952 järjestetty Klar Form -näyttely sekä vuodesta 1950 lähtien toimineen Galerie Artekin näyttelyt.
1960-luvulta lähtien Gullichsen toimi aktiivisesti tavoitteenaan modernin taiteen museon perustaminen syntymäkaupunkiinsa Poriin. Se aloitti toimintansa lopulta vuonna 1979. Porin taidemuseo sai perustamisensa yhteydessä haltuunsa Maire Gullichsenin nimeä kantavan taidesäätiön suomalaisen taiteen kokoelman. Professorin arvonimi Gullichsenille myönnettiin vuonna 1980. Hän kuoli vuonna 1990 syntymäkodissaan 83-vuotiaana, ollessaan kirjoittamassa muistelmateostaan. Teos ilmestyi myöhemmin hänen tyttärensä toimittamana nimellä Sateenkaaren värejä, tummia sävyjä.

Perhe ja yksityiselämä

Gullichsen oli Ahlström-yhtiöiden perustajan Antti Ahlströmin pojan Walter Ahlströmin tytär. Vuonna 1928 hän meni naimisiin norjalaistaustaisen insinöörin Harry Gullichsenin (1902–1954) kanssa, joka toimi A. Ahlström Osakeyhtiön pääjohtajana vuodesta 1932 lähtien. Vuonna 1969 Gullichsen avioitui ruotsalaisen Bertil C. Nyströmerin (1904–1995) kanssa.
Maire ja Harry Gullichsenin lapsia ovat arkkitehti Kristian Gullichsen (s. 1932), professori Johan Gullichsen (s. 1936) sekä professori Lilli Alanen (s. 1941).
Maria Saveljeva

Saavutukset

Saveljeva voitti kultaa vuoden 2018 naisten euroopanmestaruuskilpailuissa. Maailmanmestaruuskisoissa vuonna 2011 hän hävisi finaalissa Maria Jalbatševalle.
Joka leikistä suuttuu

Juoni

"Siinä on tämä kaveri, joka menee baariin..."

Kirjan alussa kolmikymppinen Guy Fletcher menee Cat and Fiddle- baariin, jossa hän kuulee omasta mielestään harvinaisen huonon vitsin. Seuraavana päivänä Guy palaa baariin, jossa kuulee, että vitsin kertoja on Ron Meadows. Guy etsii käsiinsä Ronin ja saa kuulla, että Ron on kuullut vitsin hammaslääkäriltään. Pian kaikki johtolangat vitsistä kuitenkin katoavat mutta kuin sattuman kautta Guyn ollessa kiinalaisessa ravintolassa hän kuulee saman vitsin uudelleen ystävältään Dannyltä. Guy ryhtyy taas jäljittämään vitsiä ja kohtaa Sally Lockwoodin, joka on kuullut vitsin äidiltään. Sallyn äiti on kuitenkin sairas eikä muista missä on kuullut vitsin. Guy on onnellinen, että kaikki on päättynyt.
Pian outoja asioita alkaa tapahtua Guylle: hänen puhelintaan salakuunnellaan ja hän näkee raha-automaatissaan tekstin: "Hahahaha!". Guy näkee kolme outoa miestä ja kompastuu banaaninkuoreen. Pikkuhiljaa pienet tapahtumat muuttuvat suuriksi, Johny Peters kuolee ja ruumis löydetään Guyn pakastimesta, jolloin häntä epäillään syylliseksi.
Guy muistaa Sallyn ja ymmärtää, että myös tämä on vaarassa, koska hän on soittanut Sallylle monta kertaa. Hänen saapuessaan Sallyn talolle tämän talo räjähtää. Guylle ja Sallylle selviää, että kaikki on seurausta siitä, että Guy on ryhtynyt tukimaan vitsin alkuperää. Guy ja Sally jatkavat tutkimuksiaan kohtalokkain seurauksin.
Biograafilehti

Biograafilehti oli Helsingissä vuonna 1915 ilmestynyt elokuvalehti.
Arvid Lindforsin suomen- ja ruotsinkielisinä rinnakkaispainoksina toimittama Biograafilehti–Biograftidning oli Suomen ensimmäinen säännöllisesti ilmestynyt elokuvalehti. Sen edeltäjä oli kahtena suomen- ja ruotsinkielisenä näytenumerona vuonna 1910 ilmestynyt Bio. Lehden kustantajina toimivat helsinkiläiset elokuvateatterit, joiden kävijöille sitä jaettiin ilmaiseksi. Biograafilehden keskeistä sisältöä olivat elokuvien juoniselostukset ja mainokset. Se tarjosi myös viihteellistä luettavaa, pikku-uutisia, elokuvaan liittyviä artikkeleita sekä kotimaista elokuvatuotantoa käsitteleviä haastatteluja.
Biograafilehti ilmestyi kerran viikossa helmikuusta toukokuuhun vuonna 1915. Sen suunniteltu jatkaminen syyssesongin käynnistyessä ei toteutunut. Seuraavana vuonna Lindfors toimitti Bio-nimistä suomen- ja ruotsinkielistä elokuvalehteä, joka sisälsi myös venäjänkieliset ohjelmatiedot. Tämäkin lehti jäi lyhytikäiseksi.
Plougastel-Daoulas

Plougastel-Daoulas on kunta Finistèren departementissa Bretagnen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 12 248 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Plougastel-Daoulasin pinta-ala on 47 neliökilometriä.
Plougastel-Daoulas on osa Brestin kaupunkiseutua (Communauté urbaine de Brest).
Tipasjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1 100 hehtaaria eli 11 km². Se on 9,1 kilometriä pitkä ja 2,6 kilometriä leveä. Järven keskellä sijaitsee Vuorisaari, jota kiertävät Kutusalmi ja Syväsalmi. Saaren länsipuolelle jää Pieni Tipasjärvi ja itäpuolelle Suuri Tipasjärvi ja molemmat salmet yhdistävät nämä järvenosat toisiinsa. Järven itäosa muodostaa lähes viisi kilometriä leveän järvenselän, mutta länsipuoli on niemien ja lahtien rikkoma.
Järvessä on 54 saarta. Vuorisaari on suurin saari ja se on 1,4 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Pienellä Tipasjärvellä saaria on yhdeksän. Niistä Maitosaari ja Kuikkasaari ovat suurimmat. Syväsalmessa on yksi luotomainen saari ja Kutusalmessa on kivikossa Kutukivi niminen saari. Isossa Tipasjärvessä on 44 saarta. Vuorisaaren kaakkoispuolella on Mäntysaari ja Lokkisaaret. Etelärannan tuntumassa on Saunasaari, joka on 250 metriä pitkä. Se sulkee osittain Raatelahden suun. Lahdessa sijaitsee Verkkosaari ja lahdenpohjukassa työntyy syvemmälle kapea salmi, jonka päässä sijaitsevassa Pienessä Raatelammessa on 130 metriä pitkä saari. Raatelahden suojana on Raateniemi, jonka itäpuolella on Selkäsaaret, Akankivi, Korkeasaari ja Liippasaari. Etelämpänä oleva 600 metrisen Huuskonsaaren ympärillä ovat pienemmät Kymmenpuisensaari, Tikkusaari ja Koivusari. 
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 41 miljoonaa m³ eli 0,041 km³. Järven keskisyvyys on 3,8 metriä ja suurin syvyys on 23 metriä. Syvin kohta sijaitsee Syväsalmen suun edustalla Pienessä Tipasjärvessä ja toiseksi syvin kohta Syväsalmen suun edustalla Suuressa Tipasjärvessä. Myös kapeassa Syväsalmessa on yli 10 metriä syvää. Ison Tipasjärven toinen syvänne sijaitsee Mäntysaaren pohjoispuolella.
Järven rantaviivan pituus on 57 kilometriä ja rannat ovat osin soistunutta metsämaata. Muutaman maatilan yhteydessä järvelle näkyy peltomaita. Kiinteää asutusta on vain muutamassa taloudessa ja suurin osa rakennuksista on vapaa-ajan asuntoja. Niille johtaa tiet yhdysteilta 5284 ja 9005 poikkeavilta kyläteiltä.
Järveen työntyvällä Kiisulan nimellä toimi vuonna 1919 Tipasjärven kaivos, jossa louhittiin rikkikiisua.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Oulujoen vesistössä (vesistöaluetunnus 59) Nuasjärven–Kiimasjärven alueen (59.8)  Tipasjoen valuma-alueella (59.85), jonka Tipasjärvien valuma-alueeseen (59.853) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 193,1 metriä mpy.
Valuma-alue on Oulujoen vesistön latvavesiä ja saa pääosan vedestään omalta lähialueeltaan. Tipasjärvi lähialueella on 22 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat Pieni Raatelampi (9 ha) ja Iso Raatelampi (17 ha), jotka laskevat Raatelahteen. Eteläpään Myllylahteen laskevat Myllyjokea myöten Kolkonjärvi (28 ha), Kangaslampi (17 ha), Huuskonlampi (6 ha) ja Levälampi (6 ha). Taivaljärven (16 ha) ja Hukkalammen (11 ha) yhteinen laskuoja Taivalpuro laskee Olkilahteen.
Järven laskujoki Tipasjoki lähtee Pienen Tipasjärven pohjoisrannasta ja se laskee Iso-Kiimaseen.
FS Commandant Bourdais (F740)

Palvelus

Alus myytiin 1990 Uruguaylle, joka liitti 20. elokuuta 1990 sen laivastoonsa nimellä ROU Uruguay. Alus luovutettiin ilman Exocet-ohjuksia ja Dagaie-suojasoihtuheittimiä, jotka kuitenkin asennettiin alukselle 1992. Uruguayn laivasto poisti aluksen palveluksesta 2008.
Águila Roja: la película

Juoni

Kylässä järjestetään suuri tapaaminen, johon osallistuvat tuon ajan suurimmat mahtimaat: Ranska, Englanti, Portugali ja Paavi. Tämä tapaamisen koolle kutsumiseen on käytetty tekosyytä, joka on saada rauhan Espanjan Portugalin välille. Todellinen motiivi tapaamiselle on salajuoni Espanjan kuningasta vastaan. Osana tätä salajuonta kuningas Felipe IV kaapataan ja salaliiton on tarkoitus murhata hänet, jonka Aquila Roja kuitenkin estää. Englantilaisten, ranskalaisten ja portugalilaisten sotilaiden yhteinen valtausyritys täytyy myös estää.
Kaunis nainen, Beatriz (Martina Kelin) pyytää Aguila Rojan apua pelastaakseen isänsä, Lope de Villamedianan, joka on vankina eräässä linnassa. Samaan linnaan kuljetaan myös kaapattu kuningas. Tämä linna on La Muela de Consuegra (Toledo)
Salajuonen onnistumisessa tärkeä osuus on myös Marquesa de Santillanalla (Miryam Gallego). Hänen poikansa kaapataan ja näin Marquesa saadaan toimimaan kuningasta vastaan. Aquila Rojaa vastaan palkataan myös verenhimoinen kasakka ja Aguilan häntä vastaan taistellessaan Aquilan poika, Alonso, loukkaantuu ja sokeutuu. Tämä johdosta Aquila Rojana toimiva opettaja päättää luopua Aquila Rojan roolista heittää miekkansakin erääseen lampeen. Myöhemmin hän kuitenkin peruu päätöksensä ja auttaa Beatrizia ja pelastaa samalla kuninkaan.

Lukuja elokuvan tuotosta

Elokuvan ensi-ilta oli keskiviikkona ja ensimmäisenä viitenä päivänä sitä kävi katsomassa 269 790 katsojaa ja se tuotti näin yli 1 700 000 euroa. Ensimmäisenä viikonloppuna katsojia oli 184 368 ja tuottoa tuosta viikonlopusta tuli yli 1 200 000 euroa.