google/wiki40b huggingface dataset:
Ila Loueranta

Ilkka ”Ila” Loueranta (s. 8. marraskuuta 1955 Kemi) on Kemistä kotoisin oleva suomalainen laulaja ja muusikko. Hänen instrumenttejaan ovat piano, kitara ja basso. Loueranta työskentelee nykyisin (2007) Tampere-talon tekniikassa.
Loueranta tuli tunnetuksi Virroilta kotoisin olleesta Donna-yhtyeestä (1975–1979) sekä vuosina 1981–1991 yhtyeistä Juice Leskinen Slam, jossa hän soitti pianoa, mutta yhtyeen loppuvaiheessa Hannu Tervaharjun erottamisen jälkeen bassoa, ja Juice Leskinen Grand Slam, jossa hän soitti kitaraa ja pianoa. Loueranta lauloi Leskisen yhtyeissä myös taustoja ja soolona joitakin kappaleita. Tunnetuimmat Louerannan soolona laulamat, Leskisen säveltämät ja sanoittamat kappaleet lienevät ”Syys” Juice Leskinen Slam -yhtyeen albumilla Ajan henki (1981), ”Mimosan hipiä” Juice Leskinen Grand Slamin albumilla Pyromaani palaa rikospaikalle (1985) sekä kappale ”MCMLXXXIV” saman yhtyeen livelevyltä Kuopio-Iisalmi-Nivala (1984). Levyllä Kuopio-Iisalmi-Nivala Loueranta tulkitsee yhdessä Juicen kanssa myös kappaleen ”Per Vers, runoilija”, joka alun perin on kuultu albumilla Per Vers, runoilija (1974) Mikko Alatalon laulamana.
Grand Slam -yhtyeen siirryttyä telakalle vuonna 1986 Loueranta on esiintynyt muun muassa Anssi Tikanmäen albumeilla sekä joillakin keikoilla Police-vaikutteisessa Siberia-yhtyeessä. Samaa linjaa Loueranta toteutti edelleen Damfino-kokoonpanossaan, jossa olivat mukana muun muassa Hannu Tervaharju (basso) ja Veltzu Kinnunen (rummut). Tällä kokoonpanolla Loueranta soitti muun muassa Policen kappaleita. Louerannan varsinainen yhtye on kuitenkin bluesia soittava Rootfoot, jossa hän soittaa kitaraa ja laulaa. Loueranta oli myös mukana uudelleen kasatun Grand Slamin vuoden 2007 kiertueella.
Puolineitseitä

Juoni

Perijätär Billie Brown (Joan Crawford) on kihloissa pitkäaikaisen rakkaansa Gil Jordanin kanssa (Douglas Fairbanks Jr.), joka on aloitteleva diplomaatti. Kun Billie menee tapaamaan vanhempaa diplomaattia Glenn Abbottia (Rod La Rocque) varmistaakseen, että Gil saa suotuisan tehtävän, Billie ja Glenn kieltämättä molemmat viehättyvät toisistaan. Samoin Gil on ihastunut Kentucky Straffordiin (Anita Page), Billien parhaaseen ystävään, joka tulee raskaaksi Gilille. Gil tajuaa, että hän rakastaa Kentuckya, mutta menee kaikesta huolimatta naimisiin Billien kanssa. Kun Gil saa tietää, että Billie rakastaa oikeasti Glenniä ja samoin Billie saa tietää, että Gil rakastaa Kentuckya, he mitätöivät tuoreen avioliittonsa ja molemmat lähtevät oikeiden rakastettujensa luokse.
Henry Scott Tuke

Henry Scott Tuke (1858–1929) oli brittiläinen taidemaalari ja valokuvaaja, joka tunnetaan parhaiten alastomia poikia ja nuoria miehiä esittävistä teoksistaan.
Tuke syntyi Yorkissa, opiskeli Lontoossa ja vietti valmistuttuaan aikaansa Italiassa, Ranskassa ja Yhdysvalloissa, missä tutustui Oscar Wildeen. Tuke palasi Englantiin ja asettui asumaan Newlyniin, Cornwalliin, minne muodostui pieni taiteilijayhteisö. Vuonna 1885 Tuke siirtyi Falmouthiin, missä ilmasto oli suotuisampi ulkona maalattaville alastonkuville, ja osti kalastaja-aluksen, jonka hän kunnosti asunnoksi ja studioksi. Useimmat siellä tehdyt työt esittävät poikia uimassa, veneilemässä tai leikkimässä rannalla. Yksi tunnetuimmista on August Blue, jossa neljä alastonta nuorukaista ui veneellä kristallinkirkkaalla merellä loistavan sinisen taivaan alla. 
Vaikka maalausten pääosassa ovat alastomat vartalot, heidän sukupuolielimiään ei ole kuvattu yksityiskohtaisesti eivätkä he koskettele toisiaan. Tuke asetteli mallinsa useimmiten niin, etteivät elimet näy katsojille, tai ne jäävät jonkun esineen tai varjon suojaan. Tämä voi selittää, mikseivät Tuken aihevalinnat tai läheiset suhteet malleihinsa aiheuttaneet skandaaleita. Talvisaikaan Tuke käytti studiota Lontoossa ja maalasi muotokuvia. 
Tuken töitä on Royal Academyn, Tate Britainin ja National Portrait Galleryn kokoelmissa. Elton John omistaa myös huomattavan kokoelman niitä.
Kukkia Algernonille

Elokuva-, radio, ja näyttämösovitukset

Kukkia Algernonille -teoksesta on tehty useita elokuva-, radio ja näyttämösovituksia. Vuonna 1961 esitettiin televisionäytelmä The Two Worlds of Charlie Gordon, jonka pääroolissa oli Cliff Robertson. Vuonna 1968 valmistui elokuva Charly, jonka pääosassa oli myös Cliff Robertson. Roolistaan hän sai parhaan miespääosan Oscar-palkinnon. Kanadalainen televisioelokuva Kukkia Algernonille, pääosassaan Matthew Modine, valmistui vuonna 2000.
Radiossa Kukkia Algernonille on esitetty ainakin Irlannissa, Tšekkoslovakiassa ja Suomessa. Suomalainen versio valmistui 1986 ja sen ohjasi Outi Valle ja pääroolissa oli Ismo Saario.
Näytelmä- ja musikaaliversioita on tehty muun muassa Yhdysvalloissa, Ranskassa, Japanissa ja Australiassa.
Jalkaväkirykmentti 11 (jatkosota)

Hyökkäys Uhtualle

Jalkaväkirykmentti 11 aloitti hyökkäyksensä osana Ryhmä F:ää 1. heinäkuuta 1941 kohden Uhtuaa. Rykmentti oli painopistesuunnan kärjessä muutaman päivän taukoa lukuun ottamatta ja nimekkäimmät taistelut käytiin Vuonnisenjoen ja Pistojärven ylimenohyökkäyksissä, Korpijärvellä, "Hevosenkengässä" ja Kiiskisjärvien kannaksella.

Asemasotavaihe

Hyökkäyksen pysähdyttyä Jalkaväkirykmentti 11 ryhmittyi puolustukseen. Tavoitteena ollut Uhtua jäi saavuttamatta. Uhtuan alue oli suhteellisen rauhallinen ja tappiotkin olivat pieniä.

Mukana Kiestingin suurtaistelussa

Asemasodan hiljaiselo keskeytyi huhtikuussa 1942 Uhtuan pohjoispuolisella alueella alkaneeseen Kiestingin suurtaisteluun, jossa venäläiset pyrkivät usean divisioonan ja mm. erillisen hiihtoprikaatin voimin motittamaan koko Kiestingin rintaman. Jo taistelun alkamispäivänä 24:ntenä huhtikuuta IV/11.Pr (entinen II/JR 11) sai käskyn siirtyä III armeijakunnan reserviksi Kiestinkiin Röhön kautta. Jo 2 päivää myöhemmin IV/11.Pr käynnisti suomalaisten ensimmäisen vastahyökkäyksen Ylä-Mustajärven ja Jelettijärven välisellä kannaksella yhdessä 35. Rajajääkäriosaston ja Jalkaväkirykmentti 14:n kanssa. Toukokuussa myös I/11.Pr oli mukana taisteluosasto Puroman mukana Kiestingissä laajemmassa vastahyökkäyksessä, johon oli haalittu yhteensä 6 muualta tuotua pataljoonaa, joista osa saksalaisia.

Kannaksen torjuntataistelut

Kesällä 1944 Jalkaväkirykmentti 11 siirrettiin Karjalankannakselle, minne se saapui juuri ennen Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alkamista. Rykmentti sijoitettiin VT-asemaan Kivennavalle. Rykmentti torjui neuvostojoukkojen hyökkäykset ja irtaantui käskystä puolustuksen murruttua sivustalla.
VKT-asemassa Jalkaväkirykmentti 11 ryhmitettiin Kuparsaaren alueelle.

Lapin sota

Jalkaväkirykmentti 11 oli osana ensimmäistä maihinnousujoukkoa Torniossa. Kovat lähes kaksiviikkoiset taistelut Torniossa kuluttivat joukkoja tuntuvasti, mutta niiden päätyttyä rykmentti aloitti etenemisen kohden Rovaniemeä. Rykmentti tarvitsi matkaan kahdeksan päivää saksalaisten viivyttäessä joukon etenemistä. Rykmentti ei kyennyt estämään Rovaniemen tuhoa, vaan joutui katselemaan saksalaisten poistumista palavasta kaupungista.

Rykmentin lakkauttaminen

Rykmentti lakkautettiin Sinetässä Rovaniemen pohjoispuolella lokakuun alussa 1944.

Tappiot

Jalkaväkirykmentti 11 menetti taisteluissa sodan aikana yli 4 000 miestä. Rykmentin sotilaita kaatui menehtyneiden tietokannan mukaan 668, menehtyi haavoihinsa 222, katosi ja julistettiin myöhemmin kuolleiksi 15, menehtyi sotavankeudessa 4. Yhteensä sotatoimien vuoksi rykmentin sotilaita menehtyi 909. Lisäksi 54 sotilasta kuoli muusta kuin vihollistoiminnasta johtuen.
Jukka Sarjala (s. 1959)

Jukka Sarjala (s. 15. elokuuta 1959 Pori) on suomalainen kulttuurihistorioitsija, joka on tutkinut modernin ja varhaisen uuden ajan musiikin historiaa, sittemmin 1800-luvun kulttuurihistoriaa. Hän on työskennellyt Turun yliopistossa tutkimus- ja opetustehtävissä 1980-luvulta alkaen (muun muassa musiikkitieteen professorina 2008–2010), myös dosenttina vuodesta 1995. Filosofian tohtoriksi Sarjala väitteli vuonna 1994. Vierailevana tutkijana Sarjala on toiminut Uppsalan yliopistossa 1989 ja Herzog August Bibliothekissa Saksan liittotasavallassa 1997. Hän on myös Suomen Historiallisen Seuran tutkijajäsen vuodesta 1999.
Tieteellisten artikkeliensa ja katsaustensa ohella hän on julkaissut muun muassa kirjailija ja säveltäjä Axel Gabriel Ingeliuksen elämäkerran Poeettinen elämä, sekä varhaista suomalaista kauhukirjallisuutta käsittelevän teoksen Salonkien aaveet. Lisäksi Sarjala on kirjoittanut jälkisanat Ingeliuksen Harmaa linna -romaanin uuteen suomennokseen, joka ilmestyi 2009.
Adams–Stokesin oireyhtymä

Adams–Stokesin oireyhtymä (syndroma Adams–Stokes) tarkoittaa lyhyitä tajuttomuuskohtauksia, joiden syynä on hetkellinen tai täydellinen eteis-kammiokatkos (totaaliblokki), eli sydämen sähköärsyke ei etene eteisistä kammioihin. Tajuttomuus seuraa, kun kammiot ovat jo kokonaan lakanneet sykkimästä (asystolia) tai korvausrytminä on ilmennyt tihentynyt rytmi, useimmiten kammiotakykardia. Sen aikana supistus on tavallista heikompaa, eikä sydän lisäksi ehdi täyttyä riittävästi sykähdyksien välillä.
Oireyhtymä sai nimensä irlantilaisilta lääkäreiltä Robert Adamsilta (1791–1875) ja William Stokesilta (1804–1877).

Oireet

Oireena on äkillinen, odottamaton pyörtyminen, joka saattaa mennä nopeastikin ohi. Jos verenkierron puutos kestää riittävän pitkään, henkilö voi kouristella. Kouristelun syynä on keskushermoston hapen puute. Mikäli kohtaus johtuu harvasta sykkeestä, se on todettavissa kaulavaltimosta ja ranteesta. Myös liian tiheä rytmi on havaittavissa tunnustelemalla.
Sateenkaarikäärme

Sateenkaarikäärmettä kutsutaan monilla nimillä Australian aboriginaalien myyteissä. Arnheminmaan länsiosassa, Pohjoisterritorion metsäisemmällä alueella se on Ngalyod. Sillä on sarvet ja krokotiilin pyrstö. Se söi myös ihmisiä. Kerran sateenkaarikäärme nälissään söi kolme lintua. Se nielaisi ne kokonaisina. Käärmeen mahassa linnut ryhtyivät nokkimaan reikää vatsanseinämän läpi. Onnistuttuaan ne tulivat ulos ensimmäisten ihmisten muodossa. Pian ihmiset tappoivat Ngalyodin. Toisissa aboriginaalien myyteissä shamaanit kiipeävät taivaaseen sateenkaarikäärmettä pitkin. Perillä he kohtaavat henget ja esi-isät. Heiltä shamaanoit oppivat parantamis- ja ennustamistaitoja, jotka ovat hyödyllisiä maan päällä. Sateenkaarikärmeen uskotaan vesiyhteytensä kautta olevan elämän antaja, mutta se voi olla myös elämää tuhoava voima.
Pikkujalokotka

Ulkoasu

Sen pituus on 46 cm. Se on pieni voimakaskuvioinen kotka. Pään sivut ovat punaruskea, ja niissä on mustia juovia.  Tumma töyhtö on valkotäpläinen, pyrstössä on kolme tumma juovaa. Alapuoliset lentosulat ovat pohjaväriltään kellanruskeat-valkoiset, peitinhöyhenet lämpimän kellanruskea kapein tummin juovin.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset .kosteat alavat metsät 500 metrin korkeuteen saakka.
Abraham Flexner

Abraham Flexner (13. marraskuuta 1866 – 21. syyskuuta 1959) oli yhdysvaltalainen pedagogi. Hänen Carnegie-säätiön tilauksesta kirjoittamansa Flexner Report (1910) lääketieteen koulutuksesta Yhdysvalloissa ja Kanadassa johti moniin muutoksiin alan koulutuksessa Pohjois-Amerikassa. Flexner oli myös yksi Princetonissa sijaitsevan Institute for Advanced Studyn perustajista.
Timo Hyytinen

Muuta

Hyytinen vastaanotti Valmet 412 asejärjestelmälle myönnetyn Vuoden ase USA:ssa 1980 -kunniapalkinnon, joka oli ensimmäinen Yhdysvaltojen ulkopuolelle myönnetty.
Castelnau-Magnoac

Nähtävyyksiä

Kunnan nähtävyys on kirkko Collégiale de l'Assomption. Kirkon tornit ovat vahvasti linnoitettu. Nykyään torneissa on uskonnollisen taiteen museo. Kirkko kuuluu Ranskan historiallisiin monumentteihin.
Pekka Myllymäki

Pekka Myllymäki (s. 6. maaliskuuta 1960 Raisio) on mietoislainen keskustaa edustava poliitikko ja maanviljelijä. Hän on Varsinais-Suomen maakuntavaltuuston puheenjohtaja. Myllymäki on toiminut myös Keskustan Varsinais-Suomen piirin puheenjohtajana sekä Mietoisten ja Mynämäen kunnanhallituksen puheenjohtajana.
Vuodesta 2003 lähtien Myllymäki on ollut MTK:n sokerijuurikasvaliokunnan puheenjohtaja.

Elämä

Syntyjään raisiolainen Myllymäki on asunut Mietoisissa 1990-luvun alusta lähtien, jolloin hän osti yhdessä veljensä ja vanhempiensa kanssa paikallisen Ravean kartanon. Myllymäen äiti on kotoisin Mynämäeltä ja isä Loimaan seudulta. Koulutukseltaan Myllymäki on kasvatustieteiden maisteri ja hän on valmistunut Turun yliopistosta vuonna 1985. Hän on myös toiminut opettajana. 
Pekka Myllymäen puoliso on Irmeli Myllymäki ja heillä on kolme lasta.

Ura

Kunnallispolitiikassa Myllymäki on toiminut vuodesta 2001, jolloin hänet valittiin keskustapuolueen ehdokkaana Mietoisten kunnanvaltuustoon ja sen varapuheenjohtajaksi. Myllymäki on ollut kunnanhallituksen puheenjohtajana sekä Mietoisissa että Mietoisten ja Mynämäen kuntaliitoksen jälkeen myös uudessa Mynämäen kunnassa.
Puoluetasolla Myllymäki on toiminut Keskustan Varsinais-Suomen piirin puheenjohtajana sekä puoluehallituksen jäsenenä. Myllymäki on Varsinais-Suomen maakuntavaltuuston puheenjohtaja. Hän on ollut myös Varsinais-Suomen maakuntahallituksen toinen varapuheenjohtaja. 
Sokerijuurikasta itsekin viljelevä Myllymäki on kunnallis- ja puoluepolitiikan ohella toiminut myös maatalouspolitiikassa. Myllymäki on johtanut puhetta MTK:n sokerijuurikasvaliokunnassa vuodesta 2003 sekä edustanut suomalaisia juurikkaanviljelijöiden eurooppalaisessa ammattijärjestössä CIBE:ssä. Vuodesta 2001 alkaen Myllymäki on myös kuulunut Euroopan unionin komission neuvoa-antavaan sokeria käsittelevän ryhmään. 
Pekka Myllymäki on lisäksi ollut ehdolla eurovaaleissa vuosina 2004 ja 2009, mutta ei ole tullut valituksi. Hän oli keskustan ehdokkaana kevään 2015 eduskuntavaaleissa.
Marraskuussa 2014 Vakka-Suomen Sanomien päätoimittaja kertoi Myllymäen painostaneen lehden linjan muuttamiseen vuonna 2013. Oman näkemyksensä mukaan Myllymäki ei painostanut vaan antoi lehdelle lukijapalautetta. Vakka-Suomen Sanomia julkaisee kuntayhtymä, jonka valtuusto myöhemmin paheksui lehteen kohdistuneita painostusyrityksiä.
Pääsiäismuna

Pääsiäismuna on koristeltu muna, joita annetaan lahjaksi pääsiäisenä. Perinteisesti on koristeltu kananmunia, mutta nykyisin suklaiset munat ovat yleistyneet, ja myynnissä on myös pahvisia karamelleilla täytettyjä munia. Suklaamunien sisään on usein piilotettu pieni yllätys. Koristeltuja kananmunia on käytetty elämän tunnuskuvana.

Kananmuna elämän tunnuksena

Koristellut munat, niistä kuoriutuvat untuvikot ja puput ovat perinteisiä uuden elämän ja hedelmällisyyden tunnuksia. Esimerkiksi kalevalainen maailmansyntyruno kertoo munasta, joka särkyy pudotessaan veteen. Joidenkin mukaan muinaisten germaanien kevätjuhlassa uhrattiin munia ja jäniksiä. Munia tuova tai kätkevä pupu on suosittu satuhahmo. 
Juutalaiseen pääsiäiseen kuuluvat kovaksikeitetyt munat uuden elämän symbolina, ja heidän arvellaan omaksuneen perinteen kenties muinaisten roomalaisten kevätjuhlista.

Kristillisen pääsiäismunan historia

Kananmuna soveltui hyvin kristillisen ylösnousemususkon symboliksi. Se on päältäpäin eloton ja kylmä, mutta kätkee elämän sisäänsä. Kananmuna sopi myös Jeesuksen kalliohaudan symboliksi.
Ensimmäiset kirjalliset merkinnät maalattujen pääsiäismunien antamisesta on 900-luvulta. Lähteen mukaan Tessalonikin luostarin igumeni antoi munkeille pääsiäisyönä maalatut pääsiäismunat.
Pääsiäismunan suosioon on vaikuttanut myös käytännöllisiä syitä. Katolisissa maissa pääsiäismunien suosiota on lisännyt eläinkunnan tuotteista kieltäytyminen pääsiäistä edeltävän paaston aikana, minkä vuoksi munia jäi yli. Munat tuli käyttää pääsiäisenä, ennen kuin ne pilaantuivat.

Maria Magdaleenan legenda

Kristillisestä pääsiäismunaperinteestä kerrotaan Maria Magdaleenan legendaa. Legendan mukaan Maria Magdaleena matkusti keisari Tiberiuksen luo kertomaan ylösnousseesta Kristuksesta. Tiberius vastasi hänelle, että ylösnousemus on yhtä mahdollinen kuin pöydällä olleen kananmunan muuttuminen punaiseksi. Samassa muna muuttui punaiseksi ja siitä tuli ensimmäinen pääsiäismuna.

Pääsiäismunaperinteitä

Pääsiäismunien koristelu on erityisen suosittua Puolassa ja muissa slaavilaisissa maissa. Kuuluisa jalokiviseppä Peter Carl Fabergé toimitti loistokkaita hopeamunia tsaarin hoviin.
Joissakin maissa pääsiäismunia piilotetaan ja lapset saavat etsiä ne. Karjalaisperinne ovat munataistelut: kovaksi keitetyt kananmunat kopsautetaan vastakkain ja se, jonka muna jää ehjäksi, voittaa.
Yhteysupseeri

Yhteysupseeri on muuhun kuin upseerin omaan joukko-osastoon kuuluvan esikunnan tai muun johtoportaan osaan yhteyksiä hoitamaan lähetetty upseeri. Esimerkiksi Suomella oli Jatkosodassa yhteysupseereja saksalaisissa joukko-osastoissa Lapissa koordinoimassa suomalaisten ja saksalaisten yhteistoimintaa.
Fortuna Sittard

Historia

Seura pelasi Eredivisiessä 1990-luvulla. Monet Fortunan nuorisosta lähtöisin olevat pelaajat, kuten Kevin Hofland, Mark van Bommel ja Fernando Ricksen, ovat siirtyneet PSV Eindhoveniin ja Rangersiin. 
Kauden 1999–2000 lopussa valmentaja Bert van Marwijk liittyi Feyenoordiin ja Fortunan alamäki alkoi. Fortuna putosi Eerste divisieehen kaudella 2001–2002. Vuonna 2003 kaksi Fortunan kannattajaa voitti lotossa ja lahjoitti koko summan seuralle. Seura sijoittui useana kautena Eerste Divisiessä viimeiseksi.
Furio Meniconi

Furio Meniconi (22. helmikuuta 1924 Rooma – 12. joulukuuta 1981 Rooma) oli italialainen elokuvanäyttelijä.
Elokuvaperheeseen syntyneen Meniconi teki ensimmäisen roolinsa Riccardo Fredan elokuvassa Il figlio di d'Artagnan vuonna 1950. Pitkä ja roteva mies näytteli sivuosia lukuisissa viihde-elokuvissa, joiden tyylilajit vaihtelevat peplumista merirosvoseikkailuihin ja spagettiwesterneihin. Hän käytti myös taitelijanimeä Men Fury.
Engelmanninkuusi

Käyttö

Engelmanninkuusta käytetään Pohjois-Amerikassa paperinvalmistukseen ja rakennuspuuksi. Hitaasti korkealla vuoristossa kasvaneita puita käytetään akustisten kitaroiden valmistukseen. Sitä käytetään myös jonkin verran joulukuusina. Suomessa engelmanninkuusta käytetään jonkin verran koristepuuna, sillä se menestyy Etelä- ja Keski-Suomessa.
Zithulele Patrick Mvemve

Zithulele Patrick Mvemve (s. 31. toukokuuta 1941 Evaton) on eteläafrikkalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Johannesburgin hiippakuntaan 29. kesäkuuta 1969 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Lupercianan titulaaripispaksi 10. maaliskuuta 1986. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Reginald Joseph Orsmond, jota avustivat George Francis Daniel ja Mogale Paul Nkhumishe.
Mvemve sai 26. maaliskuuta 1994 nimityksen Klerksdorpin piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 26. huhtikuuta 2013.
Lauri Toivonen (koripalloilija)

Ura

Toivosen kasvattajaseura on Riihimäen Kolmoskori, josta hän siirtyi Espoon Honkaan kaudeksi 2007−2008. Kahtena ensimmäisenä kautena hän pelasi vain 17 ottelua kautta kohden, mutta kaudella 2009−2010 hän pelasi jo 40 ottelua. Seuraavan kauden Toivonen pelasi Kouvoissa, jossa hän teki 3,6 pistettä ottelua kohden. Toukokuussa 2011 hän teki KTP-Basketin kanssa pelaajasopimuksen.
Vuoden 2011 syksyllä hän muutti Yhdysvaltoihin opiskelemaan, eikä täten pelannut KTP:n riveissä otteluakaan. Samalla hän pelasi koripalloa junior college -sarjassa, jossa hän edusti Ohlone Collegea. Vuonna 2012 Toivonen aloitti opiskelut University of Texas–Pan Americanissa. Texasissa hän edusti yliopiston omaa UTPA Broncs joukkuetta NCAA -sarjan I-divisioonassa  Kahden yliopistokauden jälkeen Toivonen palasi kotimaahansa, jossa hän siirtyi Helsinki Seagullsin joukkueeseen.
Heinäkuussa 2015 Toivonen teki Seagullsin kanssa 1+1-vuotisen jatkosopimuksen.
Elokuussa 2016 Toivonen siirtyi miesten I-divisioona A:han Espoo Unitedin joukkueeseen.
TUL:n jalkapallomestaruuskilpailut 1920

Mestaruuskilpailu

TUL:n piirisarjoista valtakunnalliseen mestaruuskilpailuun selvisivät Helsingin piiristä Kullervo, Viipurin piiristä Talikkalan Toverit, Sorvalin Veikot ja Viipurin Jyry, Kymenlaakson piiristä Kotkan Riento ja Tiutisen Pyrintö sekä Pohjois-Savon ja Kainuun piiristä Kuopion Riento ja Männistön Elo. Siihen kuitenkin osallistuivat taloudellisista syistä ainoastaan Helsingin Kullervo, Kotkan Riento sekä Kuopion Riento, joka arvottiin suoraan loppuotteluun. Kullervo oli aikaisemmin voittanut Helsingin piirin finaalissa Jyryn maalein 10–2.
Kotkassa pelattu välieräottelu järjestettiin samassa yhteydessä kuin juoksukilpailut, joiden päätähtenä oli tuore olympiavoittaja Hannes Kolehmainen. Hän juoksi kilpailuissa uuden 20 000 metrin Suomen ennätyksen. Yleisöä paikalla arvioitiin olleen noin 7 000.
Tommy Wirkola

Tommy Wirkola (s. 6. joulukuuta 1979 Alattio, Norja) on norjalainen elokuvaohjaaja. Hän on opiskellut Finnmarkin ja Lillehammerin yliopistossa sekä Bond Universityssä Australiassa.  Wirkolalla on suomensaamelaiset sukujuuret.
Wirkolan ensimmäinen kokoillan elokuva oli Kill Buljo: The Movie vuonna 2007. Elokuva parodioi Quentin Tarantinon Kill Bill -saagaa. Tammikuussa 2009 sai ensi-iltansa komediallinen kauhu- ja splatter-elokuva Død snø (kansainvälisessä levityksessä Dead Snow). Suomessa elokuvaa on esitetty muun muassa Night Visions -tapahtumassa  marraskuussa 2009, ja se sai tuolloin yleisöpalkinnon. Vuonna 2010 valmistui ”pseudodokumentti” Kurt Josef Wagle og legenden om fjordheksa (2010), ja hänen ensimmäinen Hollywood-elokuvansa oli 3D-kauhukomedia Hannu ja Kerttu: Noitajahti (2013), jossa näyttelee myös suomalainen Pihla Viitala. Seuraava ohjaustyö, jatko-osa Død snø 2 (2014), kuvattiin Norjassa. Tieteiselokuva What Happened to Monday (2017) syntyi eurooppalaisena yhteistuotantona, ja siinä Noomi Rapace esittää seitsemää identtistä sisarusta.
Tommy Wirkola on etäistä sukua 1960-luvun norjalaiselle mäkihyppääjälle Bjørn Wirkolalle.
Sahar Delijani

Sahar Delijani (pers. ‏سحر دلیجانی‎; s. 1983) on iranilainen kirjailija, jonka esikoisnovelli Jakarandapuun lapset on julkaistu yli 75 maassa ja käännetty 30 kielelle.  
Sahar Delijani syntyi Evinin vankilassa Teheranissa, sillä hänen molemmat vanhempansa pidätettiin vasemmistolaisina poliittisina aktivisteina, jotka taistelivat vastikään perustettua islamilaista hallintoa vastaan.   Delijan äiti vietti kaksi ja puoli vuotta vankilassa ja isä neljä vuotta.  Hänen setänsä, isänsä nuorempi veli, oli tuhansien poliittisten vankien joukossa, jotka teloitettiin ja haudattiin joukkohautoihin vuonna 1988.   Delijani, hänen vanhempi veljensä ja serkkunsa olivat heidän isovanhempiensa ja tätinsä kasvattamia kunnes vanhemmat vapautuivat. Tämä toimi inspiraationa Delijaniin esikoisnovellille, joka sijoittuu vuosien 1983 ja 2011 väliselle ajalle. 
12-vuotias Delijani ja hänen perheensä muuttivat Pohjois-Kaliforniaan vuonna 1996. Vuonna 2002 hän opiskeli Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä ja sai BA-tutkinnon kirjallisuudessa.  Vuonna 2006 valmistuttuaan hän muutti Torinoon Italiaan jossa hän asui yli 10 vuotta.  Nykyään hän asuu Kaliforniassa työskennellen toisen novellinsa parissa.