Melonta

Melonta on vesillä liikkumisen muoto, jossa kanoottia tai kajakkia melotaan melalla. Avokanoottia melotaan tyypillisesti yksilapaisella ”inkkarimelalla”, kajakkia kaksilapaisella. Kajakkeja on yksiköitä ja kaksikoita sekä kilparadalla nelikoitakin. Avokanootteja on sooloja, kaksikoita ja aina usean hengen miehistökanootteihin asti. Melontaa harrastetaan vapaa-ajan liikuntamuotona, retkeilynä ja kilpaurheiluna.

Vapaa-ajan melonta

Retkimelonta on patikointiin tai vaellukseen verrattavissa oleva liikuntamuoto. Retkimelojat melovat yleensä meressä, järvissä tai joissa, tavoitteenaan retkeily ja maisemien katselu. Retkimelontaa voi harrastaa sekä kajakilla että avokanootilla.
Suomessa on kolme retkimelonnan nauhareittiä: Retkimelojien Sinivalkonauha eli koko merenrannikko, Saaristonauha Kotkasta Kastelhomaan sekä sisävesien Vuoksennauhan kolme eri reittiä (säännöt retkimelojien sivuilla). Sinivalkonauhan on melonut yli 120 melojaa Suomessa. Ruotsin rannikolla on Blågula band ja Tanskan rannikolla Punavalkonauha. Nämä kumpikin kulkevat koko merirannikon.
Kuntomelonta on kuntoilumuoto, jossa melotaan sileillä vesillä yleensä erityisillä kuntokajakeilla. 
Koskipuljaus tai koskimelonta on myös vauhdikas vapaa-ajan laji. Siinä on myös useita kilpalajeja, jotka näet alla kilpailukohdassa. Koskimelontaa harrastetaan koskissa, jotka on luokiteltu koskiluokkiin I-VI helpoimmasta vaikeimpaan. Koskimelojan varusteisiin kuuluu aina kypärä.
Kanootit ja kajakit ovat eri olosuhteissa melko erilaisia. Tyypillisesti koskessa tarvitaan suunnanmuutoksia, jolloin kanootit ja kajakit ovat lyhyempiä ja levämpiä kuin esimerkiksi meriretkeilyssä, jossa kuljetaan kapeilla ja suuntavakailla välineillä. Olosuhteet vaikuttavat myös melan valintaan.

Melontaturvallisuus

Melontaturvallisuuden neuvottelukunnassa on jäseniä melontaa harrastavista järjestöistä ja melontaturvallisuuteen liittyvistä viranomaistahoista. Neuvottelukunta kokoontuu vähintään kerran vuodessa ja muutoin tarvittaessa. Melontaturvallisuuden neuvottelukunta on Suomen Kanoottiliitto ry:n esityksestä antanut  ohjeen melonnan turvallisuudesta 24.4.2002. Turvaohjetta on tarkennettu Suomen Melontakouluttajat ry:n esityksestä 9.11.2012.
Melonnan turvallisuus kasvaa, kun jokainen meloja käyttää kelluntaliiviä. Olennainen turvallisuustekijä on kanootin tai kajakin kelluvuus: vedellä täytettynäkin sen tulee pysyä pinnalla. Luonnonvesillä meloessa turvallisuutta lisää käsitys omasta ja melontaseurueen taidoista ja jaksamisesta, perusvarusteet kuten riittävä vaatetus ja suojautuminen auringolta sekä esimerkiksi vesipullon ja pienten eväiden pito matkassa. Taukoja kannattaa pitää ennen kuin väsyy, niin palautuminen on nopeampaa. Haasteita kannattaa lähestyä asteittain: ensin kokeilla lyhyttä lenkkiä, sitten puolen päivän ja päivän. Melontaretkeily kannattaa myös aloittaa lyhyemmistä yhden kahden yön reissuista ja venyttää matkoja kun kunto ja osaaminen antavat myöten. 
Yksinmelomisessa on omat riskinsä - yksinkertainenkin ongelma kuten melan pudottaminen voi muuttua hankalaksi tilanteeksi yksin. 
Seurassa meloessa hyvä turvallisuussääntö on, että jokainen tarkkailee ajoittain muita ryhmän jäseniä: ovatko kaikki koolla puhe- tai vähintään huutoetäisyydellä ja jaksavatko tai pärjäävätkö kaikki olosuhteissa. Melonta on myös olosuhdelaji, sää, aallokko, tuuli ja muu vesiliikenne vaikuttavat nopessti olosuhteisiin. Koskaan ei ole turhaa jäädä maihin, jos olosuhteet tai seurueen kyky selvitä niistä arveluttavat (Lähde: Vesille kajakilla).