google/wiki40b huggingface dataset:
Tangram

Tangram on kiinalainen pulmatehtävä. Se sisältää seitsemän palaa, joista voi yhdistellä lukemattomia eri kuvioita. Kappaleisiin kuuluu seitsemän geometrista muotoa: viisi kolmiota, joista kaksi suurta, yksi keskikokoinen ja kaksi pientä sekä yksi suunnikas ja yksi neliö. Kaikki kappaleet yhdessä muodostavat suuren neliön. Pelin mukana tulee kirjanen, jossa on useita geometristen muotojen, ihmishahmojen ja muiden kuvioiden ääriviivoja, jotka tulee muodostaa kaikkia palasia käyttäen.

Historia

Tangram perustuu kiinalaisten tapaan järjestellä erimuotoisia pöytiä juhla-aterioilla. Eräässä kiinalaisessa kirjassa 1100-luvulta on esitelty 76 erilaisia kohteita esittävää pöytäjärjestystä. 1800-luvun taitteessa kiinalaiskirjailija nimimerkiltään ”Hidasjärkinen erakko” sovitti perinteen sormin liikuteltaville geometrisille palikoille kirjassaan Kuvia käyttäen seitsemää nerokasta kappaletta.
Kiinasta palaavat eurooppalaiset ja amerikkalaiset merimiehet toivat tangramin länsimaihin 1800-luvun alussa. Peliä kutsuttiin aluksi nimellä ”Kiinalainen arvoitus”, ja myöhemmin se sai nimekseen ”tangram”. Nimen alkuperästä on erilaisia teorioita. Sen on esitetty tulleen muun muassa käytöstä poistuneesta englannin kielen sanasta trangram, joka tarkoittaa palapeliä tai rihkamakorua. Toisen teorian mukaan nimi tulee sanoista Tang (dynastia) ja liitteestä -gram, joka on kreikkaa ja tarkoittaa kirjoitusta. Kolmannen teorian mukaan tangram juontuu sanasta tanka.
Ensimmäinen Kiinan ulkopuolella julkaistu tangram-kirja painettiin Lontoossa vuonna 1817. Tangramista tuli välitön menestys, ja kahden vuoden kuluessa Euroopassa oli jo julkaistu kymmeniä tangram-kirjoja Italiasta Skandinaviaan. Näkyvintä villitys oli Ranskassa, ja pelin väitettiin olevan Saint Helenalle karkotetun keisari Napoleonin suosikkiharrastus.
Tangramit otettiin käyttöön myös kouluissa 1800-luvun puolivälissä. Pelin suosio on säilynyt 2000-luvulle asti, ja julkaistuja muotoja on 2010-luvun alussa jo yli 5900.
Edvard Rudolf Neovius

Edvard Rudolf Neovius (14. marraskuuta 1851 Hamina – 27. syyskuuta 1917 Kööpenhamina)  oli suomalainen matemaatikko, Helsingin yliopiston matematiikan professori 1883–1900. Hän oli senaattori ja valtiovarain toimituskunnan päällikkö 1900–1905. Hänen tieteelliset tutkimuksensa käsittelivät differentiaaligeometriaa. Hänen väitöskirjansa aihe oli Kurvor af tredje och fjerde garden betraktade s\aa som alster af tvänne projektiva involutioner.
Anna Jakimova

Anna Vasiljevna Jakimova (ven. А́нна Васи́льевна Яки́мова, naimisissa ollessaan Dikovskaja, Диковская, salanimeltään Baska, Баска; 24. kesäkuuta 1856 Vjatkan läänin Uržumin kihlakunnan Tumjumutšaštšan kylä – 12. kesäkuuta 1942 Novosibirsk) oli venäläinen vallankumouksellinen narodnikki.
Anna Jakimova syntyi maalaispapin perheeseen. Hän suoritti Vjatkan hiippakuntakoulun ja opettajakurssin. Vuodesta 1873 lähtien hän työskenteli opettajana ja levitti vallankumouksellista propagandaa talonpoikaiston keskuuteen. Jakimova pidätettiin toukokuussa 1875. Hänet vapautettiin ns. 193:n oikeudenkäynnissä vuonna 1878.
Vuonna 1879 Jakimova kuului ”Vapaus tai kuolema” -nimiseen narodnikkiryhmään ja sen jälkeen Narodnaja voljan toimeenpanevaan komiteaan osallistuen Aleksanteri II:n murhayrityksiin. Hänet pidätettiin huhtikuussa 1881 ja tuomittiin kuolemaan ns. 20:n oikeudenkäynnissä. Tuomio muutettiin elinkautiseksi pakkotyörangaistukseksi, jota hän kärsi Karan ja Akatuin pakkotyövankiloissa.
Vuonna 1899 Jakimova siirrettiin karkotuspaikkaan, josta hän pakeni vuonna 1904. Hän liittyi sosialistivallankumouksellisiin ja osallistui vuosien 1905–1907 vallankumoustapahtumiin. Vuosina 1907–1917 hän oli karkotettuna Tšitassa.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Jakimova asui Moskovassa, jossa hän osallistui entisten poliittisten rangaistusvankien yhdistyksen toimintaan. Hän on kirjoittanut Aleksanteri II:n murhaa käsittelevän muistelmateoksen Pokušenije na Aleksandra II, joka ilmestyi vuonna 1927.
Kultalakkikutoja

Levinneisyys

Kultalakkikutojaa tavataan Länsi-Afrikan eteläosissa sekä keskisessä Afrikassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Töyhtölintuhaukka

Kuvaus

Töyhtölintuhaukalla on lyhyet leveät siivet ja pitkä pyrstö, jotka molemmat ovat sopeutumia liikkumiseen puiden välissä. Sen pituus on 30–46 cm, ja naaras on paljon suurempi kuin koiras. Suurempi koko ja lyhyt töyhtö, joka näkyy sivusta selvästi, ovat parhaita keinoja tunnista se sukulaisestaan ruostevarpushaukasta (A. virgatus).
Koiraalla on tummanruskea kruunu, harmaat posket ja mustat viiksi- ja kaularaidat. Vaaleaa alapuolta kuvioittavat ruosteenruskeat juovat rinnassa ja raidat vatsassa. Suuremman naaraan pää on ruskeampi, ja alapuolessa on ruskeita raitoja ja juovia. Nuorella linnulla on pääsulissa vaaleat reunukset, ja alapuolella sen perusväri on pikemminkin vaaleanruskea kuin valkoinen.
Sen lento on luonteenomaisesti ”hidasta räpyttelyä, suoraa liukumista”, kuten muillakin Accipiter-suvun lajeilla, esimerkiksi kanahaukalla.

Esiintymisalue ja ekologia

Töyhtölintuhaukka pesii Etelä-Aasiassa. Se on etupäässä alavien seutujen lintu eikä se ole muuttolintu, edes talvisin ylävillä alueilla Bhutanissa Himalajan esivuoristossa ja Intian Dehradunin piirin Sal-metsissä (Shorea robusta). Näissä maissa esiintymisalueensa pohjoisrajoilla se on kuitenkin hyvin harvinainen. Sitä tavataan lähinnä subtrooppisilla ja lämpimillä trooppisilla alueilla.
Sukulaistensa tavoin tämä salamyhkäinen metsälintu saalistaa metsän lintuja, nisäkkäitä ja matelijoita turvautuen yllätykseen, kun se lentää oksalta huomaamatta saaliinsa kimppuun. Sen rakentaa puuhun risupesän ja munii kaksi tai kolme munaa.
Töyhtölintuhaukan loisena esiintyy ischnoceran alalahkoon kuuluva täilaji Degeeriella storeri; ja toistaiseksi se on kyseisen täin ainoa tunnettu isäntälaji. Toisaalta Kurodaia fulvofasciataa, töyhtölintuhaukassa loisivaa amblycera-alaheimoon kuuluvaa täitä, tavataan yleisesti petolinnuissa kaikkialla holarktisella alueella.
Töyhtölintuhaukka on Hongkongissa suojelun piiriin kuuluva laji. Sitä tavataan siellä Kam Shan Country Parkissa.
Hiljainen tieto

Hiljaisella tiedolla tarkoitetaan usein sellaista tietoa, joka ei ole sanallista eikä huomion kohteena. Se voi olla hyvin henkilökohtaista, kuten kokemuksen ja kehon tietoa, ja sitä on vaikea jakaa. Se voi sisältää jonkin taidon, esimerkiksi miten ommellaan takki. Tätä ei voi helposti selostaa tekstinä ja kädestä pitäen opettaminenkin on vaikeaa.  Käsitteen loi alun perin filosofi Michael Polanyi. Taustalla on ajatus, että tiedämme enemmän kuin osaamme ääneen lausua. Tekijä ei aina osaa puhua ratkaisuistaan eikä kuvata niiden perusteita ulkopuolisille.  Hiljaisen tiedon vastakohta on eksplisiittinen tieto, jota voidaan prosessoida ja tallentaa suhteellisen helposti samoin kuin viestiä ja jakaa. Lääkärin diagnoosi on osittain hiljaista tietoa, osittain eksplisiittistä tietoa, joka voidaan kirjoittaa lääkärikirjoihin. 
Hiljaisen tiedon käsitteen toi suomalaiseen keskusteluun Hannele Koivunen teoksessaan Hiljainen tieto (1997), jossa hän käänsi englannin tacit knowledge -käsitteen tällä tavoin. Koivunen tarkastelee laajasti sanallisen tiedon ulkopuolelle ulottuvaa tietämistä ja osaamista. Hän sisällyttää hiljaiseen tietoon kaiken sen geneettisen, ruumiillisen, intuitiivisen, myyttisen, arkkityyppisen ja kokemusperäisen tiedon, jota ihmisellä on, vaikka sitä ei voida ilmaista sanallisesti. Lisäksi Koivunen tarkastelee hiljaisuutta äänettömyytenä, puhumattomuutena ja vaikenemisena sekä hiljaisuuden merkitystä ihmiselle ja kulttuurille. Hänen tarkastelussaan painottuu kansanrunouden suhde hiljaisuuteen. Tarkastelussa on mukana mielellisen rauhoittumisen merkitys. Näin Koivusen hiljaisen tiedon käsite kattaa sellaisiakin näkökulmia, mitä Polanyin tacit knowledge -käsitteeseen ei yleensä liitetä. 
Hiljaisen tiedon käsite saattaa aiheuttaa sekaannuksia, koska eri yhteyksissä sillä tarkoitetaan eri asioita. Jos joku tieto ei ole sanallista, se voi silti olla huomion kohteena. Esimerkiksi muusikko voi suunnata huomionsa soiviin ilmiöihin ja tuntemuksiin kehossaan, vaikka ei niitä sanoiksi pukisikaan. 
Hiljainen tieto voi olla sellaista tietoa, joka on opittu implisiittisen oppimisen kautta yhteisön tai tradition piirissä eikä se ole koskaan tullutkaan tietoisen tarkastelun kohteeksi. Se voi olla myös sellaista tietoa, johon on opiskeluvaiheessa kiinnitetty tietoinen huomio, mutta johon taidon automatisoiduttua ei enää tarvitse kiinnittää huomiota. Joissain tapauksissa huomion voi niin halutessaan suunnata siihen uudelleen, joissain tapauksissa automatisoituneen taidon pohjalla ollut tieto ei enää ainakaan helpolla avaudu tietoiselle tarkastelulle. Erityisesti taidon opettamiselle hiljainen tieto asettaa haasteen, koska taitava tekijä ei aina tunnista taitonsa perusteita.
Gary Lauck

Gerhard "Gary" Rex Lauck (s. 1953) on yhdysvaltalainen uusnatsiaktivisti ja kustantaja. Hän johtaa NSDAP/AO-nimistä uusnatsijärjestöä. Koska Lauck asui pitkään Lincolnissa Nebraskassa, hänestä on käytetty pilkkanimeä "Farm Belt Führer".

Elämä

Gary Lauck syntyi vuonna 1953 Milwaukeessa Wisconsinissa amerikansaksalaiseen perheeseen. Perheen muutettua Lincolniin Lauck tutustui Adolf Hitlerin Mein Kampfiin filosofian opintojensa yhteydessä. Omien sanojensa mukaan hän ymmärsi heti kirjan luettuaan olevansa kansallissosialisti.
1970-luvulla Lauck tutustui sekä Amerikassa että Saksassa useisiin entisiin natseihin ja sai heiltä vaikutteita. Vuonna 1974 hän rekisteröi NSDAP/AO:n Lincolnissa "yleishyöylliseksi yhdistykseksi". Järjestö aloitti propaganda-aineiston tuottamisen ja levittämisen, ja vuonna 1976 Mainzin poliisi pidätti Lauckin tämän aineiston hallussapidosta. Lauck karkotettiin eliniäkseen Saksan liittotasavallasta, mutta hän jatkoi propagandan tuottamista Yhdysvalloissa ja julkaisi The New Order -lehteä. Hän myös solmi läheiset suhteet moniin amerikkalaisiin rasistiryhmiin.
Koska Lauck ei voinut itse mennä Saksaan, hän palkkasi Michael Kühnenin ja muutaman muun uusnatsin levittämään propaganda-aineistoa maassa. Berliinin muurin murruttua he päättivät perustaa NSDAP/AO-soluja entisen Itä-Saksan kaupunkeihin. Lokakuussa 1990 Kühnen tovereineen johti ensimmäistä uusnatsien mielenosoitusta Dresdenissä. Kühnen kuoli vuonna 1991 aidsiin, mutta Lauck sai entistä enemmän kannattajia ja taloudellista tukea, joiden avulla hän salakuljetutti Saksaan lisää laitonta natsistista ja rasistista propagandamateriaalia, kuten kirjoja, julisteita ja äänitettyjä puheita ja lauluja. Vuonna 1995 Valitut palat arvioi Lauckin kuuluvan maailman vaarallisimpiin uusnatsismin levittäjiin. Vuonna 1995 Lauck pidätettiin Tanskassa ja luovutettiin Saksaan, jossa hänet tuomittiin neljäksi vuodeksi vankeuteen.
Pietro Perugino

Pietro Perugino (noin 1448–1523) oli italialainen taidemaalari. Hän oli Umbrian koulukunnan johtava maalari renessanssin aikana. Hän oli ensimmäisiä italialaisia taiteilijoita, jotka tekivät öljyvärimaalauksia.
Perugino syntyi Umbriassa lähellä Perugian kaupunkia. Hän opiskeli Firenzessä, palasi Perugiaan, ja hänet kutsuttiin sieltä Roomaan osallistumaan Sikstuksen kappelin koristeluun. Pietro Peruginon oppilaista kuuluisin oli Rafael.
Yoshitoshi Tsukioka

Tsukioka Yoshitoshi (30. huhtikuuta 1839 - 9. kesäkuuta 1892) oli japanilainen taiteilija.
Hän syntyi Edossa (Tokio).
Reijo Valta

Reijo Valta (22. lokakuuta 1967 Kuopio) on suomalainen tietokirjailija ja runoilija. Vallan laajaan tuotantoon kuuluu historiateoksia, suomennoksia, runoja ja sarjakuvia käsitteleviä tietokirjoja. Hänen tunnetuin teoksensa lienee Kapteeni Haddockin kirosanat kokoava Turskatti! Kapteeni Haddockin haukkumat vuodelta 1999.
Jyväskylän yliopistosta historiasta ja filosofiasta valmistunut Valta aloitti uransa liikenteen historiaa käsittelevillä teoksilla. Hän on kirjoittanut muun muassa vesiliikenteestä Pohjois-Savossa ja linja-autoilusta Oulussa. Lisäksi hän on kirjoittanut järjestöhistorioita.
Vallan sarjakuvakirjoitukset keskittyvät Tintin seikkailuihin, joista hän on tehnyt neljä teosta, mainitun Haddock-teoksen lisäksi esimerkiksi arumbajaintiaaneja käsittelevän etnografisen tutkielman. Valta on kirjoittanut myös Asterixin seikkailujen latinan kielisistä lentävistä lauseista ja Aku Ankan maailmasta.
Filosofian alalta Valta on toimittanut (yhdessä Riitta Koikkalaisen kanssa) J.E. Salomaan teosten uusintajulkaisuja ja suomentanut antiikin kreikkalaisten filosofien fragmentteja (Anaksagoras, Melissos, Zenon Elealainen, Filolaos ja Diogenes Apollonialainen).
Vallan runotuotanto on kokeellista ja/tai pamfletoivaa. Esimerkiksi kokoelma Puista kasvavat (2009) on toteutettu valokuvaamalla. Valta on tehnyt yhteistyötä muun muassa Karri Kokon kanssa.
Lappeenrannan kaupunginteatteri

Lappeenrannan kaupunginteatteri on suomalainen ammattiteatteri, joka tuottaa vuosittain 5–7 ensi-iltaa. Teatterin käytössä on kaksi näyttämöä. Nykyinen teatteri sijaitsee Lappeenrannassa kauppakeskus IsoKristiinan yhteydessä.
Teatterinjohtajana Timo Sokuran kauden (2015-2019) jälkeen aloitti 1. elokuuta 2019 Iiris Rannio. Sopimus on kolmivuotinen.

Ennen kaupunginteatteria (1879–1949)

Lappeenrannassa oli teatteritoimintaa jo 1800-luvun alkupuoliskolla, ja teatterihuone valmistui 1849. Sen saamisessa oli aloitteellinen piirilääkäri A. W. Dammer, joka muodosti osakeyhtiön.
Lappeenrannan teatterielämä jatkui Lappeenrannan vapaaehtoisessa palokunnassa (perustettu 1879), jonka tehtäviin kuului myös iltamien ja näytelmäiltojen järjestäminen. Palokunnalle valmistui vuonna 1905 oma talo, jossa oli myös teatterille soveltuva suuri sali. Vuonna 1907 perustettiin VPK:n näyttämöseura, joka sen muotoisena jatkoi aina vuoteen 1913. Tälle pohjalle perustettiin vuonna 1913 Työväen Näyttämö, jonka toiminta päättyi kuitenkin sisällissotaan ja esitystilana toimineen työväentalon tuhoutumiseen tulipalossa.
Vuonna 1918 syntyi Lappeenrannan Näyttämöyhdistys ylläpitämään Lappeenrannan Näyttämöä, jonka tehtävänä oli perustaa uusi teatteri kilpailemaan Työväen Näyttämön kanssa. Vuonna 1923 syntyi puolestaan Lappeenrannan Teatteriyhdistys ylläpitämään perustetun Lappeenrannan Teatterin toimintaa.
Kahden rinnakkaisen teatterin toiminta päättyi vuonna 1935, kun Lappeenrannan Teatterin toiminta päättyi harjoitus- ja esiintymistilojen puutteeseen. Tällöin useat Lappeenrannan Teatterin näyttelijät siirtyivät Työväen Näyttämön näyttelijöiksi. Työväen Näyttämö toimi vuonna 1924 valmistuneessa uudessa työväentalossa. Työväen Näyttämö vaihtoi nimensä Työväen Teatteriksi vuonna 1947.

Kaupunginteatterin aika (1949–)

Lappeenrantalaisesta ammattiteatterista 1940-luvulla syntynyt suunnitelma toteutui lopulta vuonna 1948, kun Lappeenrannan Teatterin suunnittelu aloitettiin. Vuonna 1949 päätettiin virallisesti Lappeenrannan kaupunginteatterin perustamisesta. Tarpeisto hankittiin Työväen Teatterin jäämistöstä, ja kaupunginteatteri asettui työväentaloon, jossa se toimi aina 1980-luvulle saakka.
Lappeenrannan kaupunginteatterin uudet tilat entisessä elokuvateatteri Jukolassa otettiin käyttöön lopulta vuonna 1982. Elokuvateatterin nimi näkyi teatterin suuren näyttämön nimessä, joka oli Jukola-sali. Myöhemmin toiseksi näyttämöksi muutettiin ravintola Kaksi Rakuunaa, jossa toimi myöhemmin pieni näyttämö Veeran kammari.
Teatterirakennus kärsi pahoista sisäilmaongelmista ja lopulta päädyttiin sen purkamiseen. Uusi kaupunginteatteri päätettiin rakentaa kauppakeskus IsoKristiinan yhteyteen, kun kauppakeskusta samalla laajennettiin. Marraskuussa 2015 avattiin uuden teatterin pieni näyttämö, ja teatterin avajaisia vietettiin 15. tammikuuta 2016.
Keski-Afrikan vaakuna

Keski-Afrikan vaakuna on Keski-Afrikan tasavallan tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella.
Vaakunan kilven keskellä olevassa sydänkilvessä on maan kartta ja sen päällä tähti. Ensimmäisessä kentässä on norsun pää, toisessa kentässä apinanleipäpuu, kolmannessa kentässä kolme tähteä ja neljännessä käsi, joka edustaa ennen maan itsenäisyyttä afrikkalaisen väestön aseman parantamiseen pyrkinyttä järjestöä. Kilven yllä on nouseva aurinko ja molemmilla puolilla maan lippu.
Nauhassa vaakunan alla on motto Unité, Dignité, Travail. Vaakunan yläpuolella lukee Zo Kwe Zo, suomeksi ihminen on ihminen, mikä voidaan kääntää vapaammin "kaikki ihmiset ovat samanarvoisia".
Senioripysäkki

Senioripysäkki tarjoaa ilmaista ryhmäkeskusteluapua yksinäisille, masentuneille, ahdistuneille tai muun tuen tarpeessa oleville yli 60-vuotiaille HelsinkiMission tiloissa Albertinkatu 33:ssa.
Tampereella ja Turussa toimintaa toteuttavat Tampereen ja Turun Kaupunkilähetykset.
HelsinkiMissio on kehittänyt ryhmäterapian ammattilaisten avulla uuden ja kevyemmän Senioripysäkki-ryhmämenetelmän. HelsinkiMissio kouluttaa menetelmän mukaisesti ryhmänohjaajia eri puolilla Suomea. Koulutettavat työskentelevät niissä organisaatioissa, joille HelsinkiMissio myöntää sopimuksella oikeuden käyttää suojattua Senioripysäkki-nimeä. Senioripysäkki-ryhmiä toimii ympäri Suomea yli 30 paikkakunnalla.
Senioripysäkki aloitti toimintansa Helsingissä 2001.
Senioripysäkin ryhmämallia on tutkittu laajasti ja siitä on saatu hyviä tutkimustuloksia. Tulokset on julkaistu mm. teoksessa Marjovuo, Ari - Pitkälä, Kaisu - Routasalo, Pirkko (toim.) Ikääntyneiden yksinäisyys. Senioripysäkin ryhmäterapia psykososiaalisena kuntoutuksena. Geriatrisen kuntoutuksen tutkimus- ja kehittämishanke. Tutkimusraportti 8. Vanhustyön keskusliitto. Hki.
Samassa tutkimushankkeessa todettiin myös, että ikääntyneiden ryhmät vähensivät muiden sosiaali- ja terveypalveluiden käyttöä enemmän kuin mitä ryhmien toteuttaminen maksaa.
Elsa Tervo

Elsa Sigrid Katariina Tervo (4. maaliskuuta 1892 Pirkkala – 20. maaliskuuta 1966 Tampere) oli suomalainen kirjailija, runoilija ja suomentaja.

Henkilöhistoria

Tervon isä Jussi Pekka Tervo oli Nokian tehtaan kansakoulun opettaja ja äiti Ida Josefina Sjödahl. Hän tuli ylioppilaaksi Tampereen tyttökoulusta 1911 ja aikoi jatkaa jo kansakouluaikanaan aloittamiaan musiikkiopintoja, mutta päätyi konttoristiksi Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:lle, jossa hän työskenteli vuodet 1912−1918. Vuosina 1918−1923 Tervo toimi Fazerin Musiikkikaupan nuottiosaston hoitajana Tampereella ja Viipurissa sekä vuodesta 1923 laulun ja pianonsoiton opettajana Tampereella ja Nokialla.  Sinne hän muutti vanhempiensa kuoltua 1941.

Kirjallinen tuotanto

Kirjallisen työnsä ohessa Tervo suomensi italiankielisiä runoja (Giacomo Leopardin laulut, 1962) ja laati kirjoituksia päivä- ja aikakauslehtiin. Hän kävi vuodesta 1924 alkaen useita kertoja Italiassa ja toimi Dante Alighieri -yhdistyksen Tampereen osaston puheenjohtajana. Tervo oli Pirkkalaiskirjailijat-yhdistyksen perustajajäsen.
Lalla Ward

Sarah ”Lalla” Ward (s. 28. kesäkuuta 1951) on brittiläinen näyttelijä. Hänet muistetaan varsinkin Romanan roolista Doctor Whossa, mutta hän esiintyi uransa aikana myös useissa elokuvissa.
Lontoossa syntynyt Ward kuuluu aatelissukuun; hän on varakreivin tytär. Hän opiskeli Central School of Speech and Dramassa. Carolyn Shoemakerin ja Eugene Shoemakerin vuonna 1987 löytämä asteroidi 8347 Lallaward on nimetty hänen mukaansa. 
Ward on myös tehnyt työtä kirjallisuuden parissa. Hän on paitsi itse kirjoittanut, myös kuvittanut kirjoja ja nauhoittanut äänikirjoja. Hän meni vuonna 1992 naimisiin Richard Dawkinsin kanssa.
Peter Watts

Ura

Watts on myös kertonut työskennelleensä Crytekille.
Pihlajaveden erämaakirkko

Kirkon perustaminen

Kirkon rakentamista esittivät seurakunnalle vuonna 1778 kymmenen taloa ja neljä torppaa, jotka vetosivat pitkään kirkkomatkaan. Lupaa kirkon rakentamiselle ei myönnetty, mutta saarnahuone saatiin rakentaa. Emäseurakunta ei suostunut rahoittamaan kirkon rakentamista, vaan seurakuntalaiset myivät viljaa ja tervaa varojen keräämiseksi.

Historiaa

Kirkkoherra Abraham Indrenius nuorempi antoi 1782 tuomiokapitulille selityksen saarnahuoneen valmistumisesta. Pyytämiensä lisätietojen jälkeen kapituli tuli siihen tulokseen, että rakennus on pikemminkin kirkko kuin saarnahuone ja antoi Indreniukselle huomautuksen. Tuomiokapituli kanteli asiasta Vaasan läänin maaherralle Krabbelle, jotta muuallakin esiintynyt vastaava omavaltaisuus saataisiin loppumaan. Vaikka kirkkoa ei ollut vihitty, sitä käytettiin kuitenkin vuoteen 1787 asti, jolloin vihkiminen jumalanpalveluspaikaksi lopulta toimitettiin ja pihlajavetiset saivat oman kirkon. 1820-luvulle asti Pihjalajavedellä ei ollut omaa pappia, vaan Keuruun papit kävivät pitäjässä joka kolmas tai neljäs pyhä. Ensimmäinen Pihlajaveden oma pappi oli kappalainen Anders Johan Gummerus.
Kirkkoa ympäröivän kiviaidan reunustama hautausmaa vihittiin käyttöön ennen kirkon vihkimistä vuonna 1785. Hautausmaa oli 1830-luvulla hautausmaan tarkastajien mielestä niin ahdas, vesipohjainen ja kivinen, että haudata voitiin vain kirkon toiselle puolelle noin kahden kyynärän eli 119 senttimetrin syvyyteen. Hautausmaa oli kuitenkin pääasiallisesti käytössä 1870-luvulle asti. Viimeisimmät haudat ovat 1900-luvun alusta. Kirkon ympärille on haudattu runsaasti punatautiin ja nälkään kuolleita. Kymmeniä vanhoja puuristejä on kerätty talteen kirkon sivueteiseen, ja Keski-Suomen museo on ne kuvannut.
Kirkon rakentamisen aikana yksi rakennusmiehistä menetti henkensä pudottuaan kirkon katolta. Hänet tiettävästi haudattiin putoamispaikalle pääoven eteen, portin oikealle puolelle. Kerrotaan siunauksen toimittaneen papin vakuuttaneen, ettei hautakumpu tulisi koskaan laskeman – se on jäljellä vieläkin, osittain käytävällä.
Kirkon seinässä on nähtävissä penkissä istuneen kirkkokansan hahmot. Selitystä kirkon hahmojen synnylle ei tunneta, mutta niiden on arveltu syntyvän kirkkokansan nojatessa seiniin.
Paikallinen nuoriso rikkoi heinäkuussa 2018 vaivaisukon yrittäessään saada sen sisällä olevat rahat.
Koko maa on punainen

Koko maa on punainen (kiin. 全国山河一片红, Quánguó shānhé yīpiàn hóng) on vuonna 1968 julkaistu kiinalainen postimerkki. Se julkaistiin Kiinan kulttuurivallankumouksen aikana ja siinä on kuvattuna työläinen, maalainen ja sotilas, jotka kohottavat Maon Pientä punaista kirjaa. Postimerkin arvo oli kahdeksan feniä.
Postimerkki on kuuluisa siihen jääneestä merkittävästä ideologisesta suunnitteluvirheestä: virheellisessä postimerkissä Taiwan, jota Kiina pitää maakuntanaan, on jätetty värittämättä punaisella.
Virheellinen merkki oli myynnissä alle puoli päivää. Virhe huomattiin painossa, ja siitä ilmoitettiin heti Postiministeriöön, joka määräsi merkin välittömästi myyntikieltoon ja palautettavaksi. Vain pieni osa merkeistä pääsi kiertoon. Viralliseksi syyksi merkin takaisinvetoon ilmoitettiin, että Paracel- ja Spratlysaaret puuttuivat merkin kartasta ja että Bhutanin, Burman (nyk. Myanmar) ja Mongolian vastaiset rajat oli piirretty virheellisesti.
Merkin suunnittelija Wang Wei Sheng sanoi pelänneensä pitkän aikaa, että häntä rangaistaisiin virheestä.
Yksi merkki myytiin 3,68 miljoonalla Hongkongin dollarilla (noin 322 000 euroa) hongkongilaisessa huutokaupassa vuonna 2009. Joulukuussa 2010 merkkiä myytiin huutokaupassa 31 050 Englannin punnalla (noin 37 000 euroa) ja syyskuussa 2011 747 500 Hongkongin dollarilla (noin 66 500 euroa).