google/wiki40b huggingface dataset:
Egertonin evankeliumi

Egertonin evankeliumi eli Tuntematon evankeliumi on evankeliumikatkelma joka löydettiin Egyptistä ja myytiin British Libraryyn vuonna 1934. Se on esineenä ajoitettu 100-luvun loppuun jaa., ja sisältö on arvioitu laadituksi alkujaan noin 50-100 jaa. Siihen ei ole viittauksia muissa sen aikaisissa teksteissä, minkä vuoksi sitä on kutsuttu Tuntemattomaksi evankeliumiksi. Säilyneitä tekstikatkelmia on neljä: 1) kohtia Joh. 5:39-47 ja 10:31-39 vastaava teksti; 2) kohtia Matt. 8:1-4, Mark. 1:40-45, Luuk. 5:12-16 ja Luuk. 17:11-14 vastaava teksti; 3) kohtia Matt. 22:15-22, Mark. 12:13-17, Luuk. 20:20-26 vastaava teksti ja 4) puutteellinen kuvaus Jordanjoen rannalla tapahtuneesta ihmeestä.
Ajoitus on tehty vain paleografisin menetelmin.
Atoklinten

Atoklinten on vuori Ruotsissa Storumanin kunnan Tärnabyssä. Paikka on saamelaisten perinteen mukaan pyhä paikka ja siellä on seidan kaltaisia kivimuodostelmia ja jäänteitä saamelaisasutuksesta. Alueelta löytyy jälkiä asbestin avolouhoksesta, jota on käytetty mahdollisesti jo esihistoriallisena aikana.
Tekken 2

Pelaaminen

Pelin pelattavuus ei eroa suuresti edeltäjästään, mutta muutamia muutoksia ja lisäyksiä siihen on kuitenkin tehty. Se käyttää Tekkenin lailla 2D-taustoja, rajatonta taistelualuetta ja taistelysysteemiä käyttäen hyväksi oikean ja vasemman käden lyöntejä, sekä oikean ja vasemman jalan potkuja. Pelin hahmoille on lisätty lukuisia uusia liikkeitä; sivuttais- ja takaheitot, uusia lyöntisarjoja sekä sivuttaisliikkeet uniikkina yhdelle hahmolle, Kazuya Mishimalle. Kun pelaaja ensimmäistä kertaa läpäisee Arcade-pelimodin jollakin standardihahmolla, avautuu uusi hahmo pelaajan käytettäväksi.

Juoni

Tekken 2:n juoni käsittelee noin kaksi vuotta edeltäjäänsä myöhemmin, kun Mishima Zaibatsun omistaja Heihachi Mishima oli hävinnyt Kazuyalle taistelussa. Heihachi halusi saada Mishima Zaibatsun takaisin, mutta siitä hänen piti taistella The King Of Iron Fist 2:ssa. Heihachi voittaa Kazuyan ja heittää hänet tulivuoren syövereihin ja pakenee helikopterilla saatuaan kostonsa ja yhtiönsä takaisin.
Nakeke

Nakeke oli Suomen Lähetysseura lähetysasema Ambomaan Ongandjeran heimon alueella. Sen perustivat Emil Liljeblad ja Heikki Saari vuonna 1903 kuningas Tshaanikan hallitessa Ongandjeraa.

Tausta

Suomen Lähetysseura ensimmäinen yritys tehdä lähetystyötä Ongandjerassa tapahtui Rehobothin lähetysasemalla vuosina 1871–73.
Suomalaiset lähetystyöntekijät olivat joutuneet vuodesta 1873 lähtien voineet tehdä työtä vain Ondongassa. Vuonna 1903 kuitenkin uusi asema perustettiin Ongandjeraan, kun pelättiin katolisten pian saapuvan sinne. Reinin lähetys oli pyytänyt Saksan hallitusta tekemään päätöksen Ongandjeran ja Uukwambin antamisesta yksinomaan suomalaisille, mutta hallitus ei tähän voinut suostua, koska roomalaiskatolisella keskustapuolueella oli voimakas edustus Saksan valtiopäivillä. Niinpä suomalaisten oli otettava nämä heimot itselleen oman työnsä kautta.

Aseman perustaminen

Vuonna heinäkuussa 1903 Ongandjeraan lähetettiin Emil Liljeblad, ja syyskuussa hänelle tuli toveriksi Heikki Saari. Uusi asema rakennettiin neljä kilometriä entisestä itään, Nakeke-nimiseen paikkaan, joka oli puolen kilometrin päässä kuningas Tshaanikan hovista.
Aluksi suomalaisten opetuksia tuli kuulemaan vain eräs vanha ukko, joka oli ollut jo Rautasella paimenena ja joka nyt oli tullut suomalaisille töihin. Pian kuitenkin opetusta tuli kuulemaan 20–30 henkeä. Kuningas Tshaanika ryhtyi nyt vastustamaan suomalaisia. Kuninkaan mielestä riitti, jos 4–5 hengelle opetettaisiin. Mutta jos opetettaisiin koko kansaa ”sanomaan ’mää, mää’ ” (so. veisaamaan), niin kuka sitten tulisi hänelle palvelijaksi ja sotisi hänen puolestaan? Kuitenkin Tshaanika oli Ambomaan mittapuiden mukaan pätevä kansansa johtaja, eikä hän myöskään ollut perso alkoholille. Käytännössä seurakunnan sitten aluksi muodosti muista heimoista tulleet käännynnäiset, jotka eivät kuitenkaan aina näyttäneet hyvää esimerkkiä paikallisille.
Saaren ollessa tilapäisesti poissa 1904 Liljebladille tuli vaikeuksia. Portugalilaiset ahdistelivat amboheimoja pohjoisessa ja saksalaiset olivat joutuneet taistelemaan hererokapinaaa vastaan ja heidän pelättiin olevan tulossa Ambomaallekin miehittäjinä. Tshaanika pelkäsi asemansa puolesta, sillä hän oli tullut kuninkaaksi surmaamalla veljensä. Sukulaisia asui läheisessä Uukwaluudhissa, ja nämä hautoivat suunnitelmia hänen syrjäyttämisekseen. Tässä tilanteessa Liljeblad lähetti ambopojan Uukwaluudhiin ostamaan karjaa, ja Tshaanika tuli vakuuttuneeksi siitä, että Liljeblad oli mukana salaliitossa. Tämä joutui tästä syystä jättämään Ongandjeran. Työtä saivat jatkaa Saari ja uutena kentälle tullut Juho Tuominen.
Saari ja Tuominen ryhtyivät koulunpitoon heinäkuussa 1904 ja seuraavan vuoden lokakuussa he kastoivat ensimmäiset viisi ongandjeralaista.

Aseman siirtyminen uuteen paikkaan

Nakeke osoittautui kuitenkin pian sopimattomaksi paikaksi, sillä kuivana kautena siellä oli vaikea saada vettä mistään. Niinpä Saari rakensi v. 1908 uuden aseman aivan lähelle sitä paikkaa, missä Rehoboth oli ollut. Tämä nimi otettiin nyt uudelleen käyttöön.
Theodor Wilhelm Löfström

Theodor Wilhelm Löfström (15. heinäkuuta 1859 Tampere – 29. tammikuuta 1907 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja lääkintöneuvos, joka laati uraa uurtaneen käsikirjan oikeuslääketieteestä. 
Löftströmin vanhemmat olivat seppä Henrik Löfström ja Eva Kristina Palander. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1881, lääketieteen lisensiaatiksi 1886 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1892, väitöskirjan aiheenaan Zur Kenntniss der Digestibilität der gewöhnlichsten in Finnland einheimischen Getreidearten. 1883-1904 Löfström toimi assistenttina Helsingin yliopiston fysiologisen kemian laitoksella, harjoittaen samalla lääkärintointa. 1904 hänet nimitettiin lääkintöhallituksen lääkintöneuvokseksi. Löfström oli Suomalainen Lääkäriseura Duodecimin perustajia, toimi 1888-1892 seuran varapuheenjohtaja sekä 1892 Duodecium-aikakauskirjan ja 1898 Terveydenhoitolehden päätoimittajana. Hänen ehkä tärkein kirjallinen saavutuksensa oli silti lähes 700-sivuinen uraa uurtanut teos Oikeuslääketieteellinen käsikirja Suomen lääkäreille (1901).
Löfströmin puoliso vuodesta 1884 oli Olga Augusta Blomqvist (eronneet).
Painin maailmanmestaruuskilpailut 1904

Vuoden 1904 painin maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Wienissä 23. toukokuuta. Ne olivat ensimmäiset viralliset maailmanmestaruuskilpailut. Kisojen ainoa laji oli kreikkalais-roomalainen paini, jossa painittiin kahdessa painoluokassa: yli ja alle 75-kiloisissa. Kisoihin osallistui Böömistä, Itävallasta, Saksasta, Tanskasta ja Unkarista kaikkiaan 26 painijaa.
Georges Marchal

Georges Marchal (oikealta nimeltään Georges Louis Lucot, 10. tammikuuta 1920 Nancy – 28. marraskuuta 1997 Maurens, Dordogne) oli ranskalainen elokuvanäyttelijä.
Marchalin ensimmäinen nimetön sivurooli oli Henri Decoinin elokuvassa Premier rendez-vous (1941). Hän siirtyi pian esittämään pääosia ja oli 1940- ja 1950-lukujen ranskalaisen elokuvan huomattavimpia näyttelijöitä. 1950-luvulla Marchal erikoistui puku- ja seikkailuelokuviin. Hän työskenteli myös Espanjassa ja Italiassa ja esiintyi useissa ystävänsä Luis Buñueln elokuvissa. 1960-luvulla Marchal työskenteli etupäässä ulkomailla ja 1970-luvulta lähtien televisiossa. Hän vetäytyi alalta vuonna 1989.
Modokit

Historia

Modokit kiertelivät ruuan perässä. Yksi pääelinkeinoista oli lohen pyydystäminen. Peter Skene Ogden aloitti kaupankäynnin modokien kanssa ensimmäisenä eurooppalaisena 1820. Kun eteläinen uudisraivaajareitti avattiin, modokien alueiden läpi tuli useita uudisraivaajaryhmiä. Useat Modok-sodan taisteluista käytiin tämän reitin varrella.
Ennen amerikkalaisten tuloa alueelle alueella asui eri arvioiden mukaan noin 400-500 modokia. Nykyisin noin 600 modokia elää Oregonissa heidän perinteisillä asuinalueillaan Tulen järven eteläpuolella. Lisäksi 200 modokia elää Oklahomassa Quapawin intiaanireservaatissa Oklahoman luoteisosassa.

Kulttuuri

Modokit ovat läheistä sukua klamatheille ja molemmat heimot kutsuivat itseään samalla nimellä maklaks joka tarkoittaa ihmistä tai kansaa. Modokien uskonnosta ei tiedetä yksityiskohtia. Numero 5 esiintyi monissa rituaaleissa.
Tapanilan Erä

Nyrkkeily

Tapanilan Erän yksi menestyneimmistä jaostoista on ollut nyrkkeilyjaosto. Erän maineeseen nostaneet keulahahmot olivat Lauri Westerberg ja Leo Jokela. Heistä Jokela tuli seuran toiminnan pariin 1950-luvulla. Hän oli nyrkkeilyn suuri vaikuttaja, ja seuraavalla vuosikymmenellä työ alkoi vihdoin näkyä menestyksenä arvokisoissa. Westerbergin ja Jokelan oppien myötä menestystä toivat mm. Börje Karvonen, Osmo Kanerva, Arto Nilsson, Risto Meronen, Hannu Kaislama ja Joni Nyman. Heistä Arto Nilsson toi pronssia Meksikon vuoden 1968 olympialaisissa ja Joni Nyman vuoden 1984 olympialaisissa. Börje Karvonen, Risto Meronen ja Hannu Kaislama olivat myös olympiaedustajia.
Leo Jokelan kuoleman myötä Erän nyrkkeilytoiminta hiipui, mutta vuonna 1997 kilpanyrkkeilytoiminta alkoi muutaman vuoden hiljaiselon jälkeen uudelleen kukoistaa.

Judo

Erän judojaos syntyi 1989 kun Siltamäen judo liittyi Tapanilan Erään. Erän judojaoksen jäsenmäärä on alle 200 henkeä ja se toimiin Tapanilan Erässä niin sanottuna A-jaoksena. Erän judojaoksen toiminnan pääpaino on lasten ja nuorten judossa.
Menestynein judoka on ollut Maarit Kallio, joka osallistui Sydneyn 2000 olympialaisten 48 kg:n sarjaan, mutta karsiutui yhden ottelun jälkeen. Hän voitti samassa painoluokassa Minskin maailmancup-kilpailun 1998. Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa hän sai pronssia 48-kiloisissa 1997 ja 57 kg:n sarjassa 2005.

Yleisurheilu

Yleisurheilussa Tapanilan Erän Kerttu Palenius oli kolminkertainen 800 metrin juoksun Suomen mestari 1940-luvulla.
Ultimate Avengers 2

Juoni

Wakandan prinssi T’Challa palaa takaisin valtakuntaansa ulkomaailmasta ja saa huomata muukalaisolentojen chitaurien hyökänneen heidän valtakuntaansa. Muukalaismuodonmuuttaja Herr Kleiser tappaa T’Challan isän, joka tunnetaan myös Mustana Pantterina, etsiessään piilossa Wakandassa sijaitsevaa vibraniumia, jolla chitaurit valmistavat aluksiaan ja aseistustaan. T’Challan tullessa kuninkaaksi ja periessään Mustan Pantterin henkilöllisyyden hän lähtee kostamaan isänsä kuolemaa, mutta etsii ensin käsiinsä Kapteeni Amerikan. Tämän myötä Kenraali Nick Fury komentaa Kostajat-ryhmän kasaan lukuun ottamatta Thoria ja Hulkia.
Huolimatta väärinymmärryksestä Kostajien vieraillessa Wakandassa Ampiainen loukkaantuu taistelussa Wakandalaisia sotilaita vastaan ja Kapteeni Amerikka siepataan. Ryhmä yrittää taistella jäljellä olevien jäsenien kanssa chitaureja vastaan Thorin kanssa. Banner kykenee Oilerin kuulustelu huoneessa keksimään keinon pysäyttää chitaurien alus, jonka keinon hän kertoo Bettylle, joka rakentaa aseen tätä varten. Aseen avulla he voivat heikentää chitaurit. Tehtävää varten Rautamies ja Jättiläinen matkaavat kohti alusta Thorin suojatessa heitä vastahyökkäyksiltä. Päästessään aluksen sisään Rautamies kykenee tuhoamaan aluksen sydämen. Jättiläinen puolestaan loukkaantui pahasti taistelun aikana ja menehtyi saamiinsa vammoihin.
Taavetti Tenhunen

Taavetti Tenhunen (5. tammikuuta 1887 Iisalmi – 8. lokakuuta 1938) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa, missä hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä esikuntavääpelinä. Myöhemmin hän otti osaa heimosotiin Itä-Karjalassa pataljoonan komentajana.

Perhetausta ja opinnot

Tenhusen vanhemmat olivat sähkölaitoksen johtaja Pekka Tenhunen ja Hanna Emilia Halonen. Tenhunen kävi neljä luokkaa Iisalmen yhteiskoulua ja Kuopion teollisuuskoulun.

Jääkärikausi

Tenhunen työskenteli sähköteknikkona ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 5. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoonan rintamalta paluun jälkeen 14. toukokuuta 1917 alkaen hänellä todetun sairauden takia pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin edelleen siviilitöihin Saksaa. Hän toimi helmikuussa vuonna 1918 pataljoonan kuriirina Berliinin ja Tukholman välillä.

Suomen sisällissota

Tenhunen palasi takaisin Suomeen 1. maaliskuuta 1918 ja astui Suomen Valkoiseen armeijaan varavääpeliksi ylennettynä ja hänet sijoitettiin aluksi 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 15. huhtikuuta 1918 alkaen esikuntavääpeliksi 6. Jääkärirykmentin 17. jääkäripataljoonaan. Hän otti sisällissodassa osaa taisteluihin Viipurin ympäristössä.

Sisällissodan jälkeinen aika

Tenhunen palveli sisällissodan jälkeen 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 6:ssa, josta hänet siirrettiin 2. heinäkuuta 1918 Vuoristoprikaatin tiedonantovälineosastoon (myöhemmin tiedonantovälinekomppania) puhelinjoukkueen johtajaksi ja 2. helmikuuta 1921 alkaen joukkueenjohtajaksi Kenttälennätinpataljoonan 4. komppaniaan. Hän toimi myös vuonna 1919 opettajana upseerien tiedonantokursseilla Mikkelissä.
Armeijasta hän erosi 19. elokuuta 1921 vain pystyäkseen liittymään Vienan Karjalan retkeen, missä hän toimi 27. joulukuuta 1921 – 6. helmikuuta 1922 välisen ajan Karjalan metsäsissirykmentin III pataljoonan komentajana. Sotaretken jälkeen hän toimi Iisalmen suojeluskunnan harjoituspäällikkönä vuosina 1923 – 1926. Myöhemmin hän työskenteli asentajana eri sähköliikkeissä vuoteen 1929 saakka, jolloin hän siirtyi puolustusministeriön sähkölahoratorion palvelukseen ja oli sen palveluksessa vuoteen 1937 saakka. Hänet haudattiin Iisalmeen..
Hauta oli pitkään unohduksissa Kangaslammen hautausmaalla, kunnes sen sattumalta löysi vuonna 2001 Iisalmen Reserviläiset ry:n silloinen sihteeri. Koska Tenhusen sukulaisia ei enää ole elossa, otti Iisalmen Reserviläiset ry tehtäväkseen pitää huolta haudasta. Haudalle istutetaan kukat joka kesä sekä viedään kynttilä Itsenäisyyspäivänä ja Jouluaattona. Johtokunta tekee kunniakäynnin haudalla vuosittain ennen yhdistyksen kevätkokousta.
Lotila

Lotila on Lahden Kerinkallion kaupunginosaan kuuluva osa-alue, joka sijaitsee valtatie 12:n ja nelostien risteyksen länsipuolella. Alue on aikanaan kehittynyt valtion leveäraiteisen Riihimäki–Pietari-radan ja kapearaiteisen Loviisan–Vesijärven rautatien varteen. Rautateiden risteysalueella sijaitseva Lotila tunnetaan teollisuusalueistaan ja musiikkipainotteisesta Lotilan koulusta.

Historia

Lotilan talo erotettiin vuonna 1856 Lahden kylässä sijainneesta Savolan kantatilasta ja se annettiin 1890-luvulla Hollolan köyhille. Lotilan talossa toimi Hollolan ja Lahden yhteinen vanhainkoti vuodesta 1905 lähtien, kunnes talo siirtyi Lahden kaupungin omistukseen ja siitä tehtiin kansakoulu.
Lotila-nimen arvellaan juontuvan lähellä kulkeneesta Lotiseva-joesta ja sitä ympäröivästä suoperäisestä maa-alueesta. Lotilan talon eteläpuolella ovat sijainneet Ylä-, Etu- ja Taka-Lotila.
Riihimäki–Pietari-rata valmistui vuonna 1870. Loviisan–Vesijärven rautatien kapearaiteisen radan valmistuminen 1900-luvun alussa teki Lotilasta ratojen risteyspaikan. Rautatie oheistoimintoineen vaikutti Lotilan muuntumiseen teollisuusalueeksi.
Loviisan–Vesijärven rautatie leveäraiteistettiin vuonna 1960. Lotilan läpi kulkeva kapearaiteinen rataosuus purettiin ja nykyiselle Lahti–Loviisa-radalle rakennettiin valtion leveäraiteiselta Lahti–Kouvola-radalta erkaneva vaihde.

Lotila nykyään

Nykyisin tässä Lahden rautatieaseman itäpuolella sijaitsevassa kaupunginosassa haarautuvat Lahti–Kouvola-radalta rataosuudet Lahti–Heinola koilliseen ja Lahti–Loviisa etelään. Kaupunginosassa on myös laajahkoja teollisuusalueita.
Alueen nykyisessä tiennimistössä näkyy viittauksia sitä muuttaneeseen rautatie- ja teollisuusympäristöön (Teknikonkatu, Hiojankatu, Vaihdekatu). Alueen läpi kulkee myös Vanhanradankatu, jonka kohdalla Loviisan–Vesijärven rautatien kapearaiteinen rata ennen kulki.
Lotilan nimeä kantava,  vuonna 1955 käyttöön vihitty musiikkipainotteinen Lotilan peruskoulu sijaitsee nykyään Paavolan kaupunginosassa.
Teatro Bibiena

Teatro Bibiena (myös Teatro Bibbiena tai Teatro Scientifico) on Italian Mantovassa toimiva, 1760-luvulla valmistunut teatteri. Sen on suunnitellut arkkitehti Antonio Galli da Bibiena. Talon julkisivun (1773) on suunnitellut Giuseppe Piermarini, jonka käsialaa on myös viereinen rakennus Palazzo del-l’Accademia Virginale.
Barokkiteattereissa katsomo on hevosenkengän muotoinen, ja permantoa ympäröi yleensä 3–6 parveketta. Parvekkeen aitiot oli alkuaan tarkoitettu varakkaalle väelle. Teatro Bibiena noudattaa tätä barokin teatteri-ihannetta. Rakennus on melko pieni ja katunäkymässä huomaamaton. Sen näyttämö on 12,3 metrin levyinen, ja yleisöä voi olla enintään 380 henkeä.
Teatteri otettiin käyttöön joulukuussa 1769. Muutamia viikkoja myöhemmin 16. tammikuuta 1770 siellä esiintyi 13-vuotias musiikin ihmelapsi Wolfgang Amadeus Mozart. Hänen isänsä kerrotaan hämmästelleen teatterin kauneutta.
Hovimestari (Venäjä)

Hovimestari (ven. гофмейстер) oli Venäjän keisarillisessa hovissa toisen luokan hoviarvo, joka vastasi virka-arvojärjestyksen kolmatta luokkaa.
Bach-kukkaterapia

Bach-kukkaterapia on kukkauutteita, jotka valmistajan mukaan on valmistettu luonnonkukista. Yksi valmiste on niin sanottuja parantavia ominaisuuksia sisältävä luonnonlähteen vesi.
Uutteilla ei hoideta sairautta vaan ihmistä, jonka persoona ratkaisee valmisteen valinnan. Niiden on tarkoitus vahvistaa ihmistä torjumaan sairautta ja stressiä. Uutteita käytetään muuhunkin kuin pelkästään sairaustilojen hoitamiseen, esimerkiksi väsyneen, masentuneen ihmisen uskotaan toipuvan uutteiden avulla. Uutteita käytetään myös eläinten hoitoon.
Toisin kuin homeopaattiset lääkkeet Bachin uutteet valmistetaan kaikki myrkyttömistä kasveista, sillä menetelmän mukaan ”positiivinen energia” voi torjua tai neutraloida ”negatiivisen energian”. Kontrolloiduissa tutkimuksissa menetelmä ei ole osoittautunut plaseboa tehokkaammaksi.
Menetelmän perustaja on brittiläinen lääkäri Edward Bach (1886–1936), joka kehitti sen perinteisen homeopatian pohjalta. Bach valmistui lääkäriksi ja toimi alkuun lääkärinä, mutta hän siirtyi myöhemmin lontoolaiseen homeopaattiseen sairaalaan. Vuonna 1930 hän alkoi kehitellä omaa menetelmäänsä ja perusti myöhemmin erityisen terapiakeskuksen.
Setumaa

Setumaa (viroksi Setumaa; ven. Сетумаа, setoksi Setomaa) on kulttuuris-historiallinen alue Peipsijärven eteläpuolella. Se on setukaisten perinteinen asuinalue, joka on nykyisin jaettu Viron ja Venäjän kesken. Alueen historiallinen ja kulttuurinen keskus on ollut Petseri.
Setumaa kuului keskiajalta lähtien Venäjään, mutta liitettiin vuonna 1920 Tarton rauhansopimuksessa Viroon,  jolloin siitä muodostettiin Petserinmaan maakunta. Kun Neuvostoliitto toisen maailmansodan lopussa miehitti Viron, noin kaksi kolmasosaa Setumaasta irrotettiin muun Neuvosto-Viron yhteydestä ja liitettiin hallinnollisesti Venäjän neuvostotasavaltaan. Viron itsenäistyessä uudelleen vuonna 1991 alueet jäivät osaksi Venäjää, mikä on aiheuttanut runsaasti kiistoja maiden välille.

Aluejako

Vuonna 2017 perustettu Setomaan kunta vastaa Setumaan Viron-puoleista aluetta käsittäen entiset Mikitamäen, Värskan ja Meremäen kunnat sekä Luhamaan alueen entisessä Misson kunnassa.
Setumaan Venäjään kuuluva osa muodostaa Petserin piirikunnan, joka kuuluu Pihkovan alueeseen.
Zona pellucida

Zona pellucida eli munasolun ketto on munasolun solukalvoa ympäröivä glykoproteiinikerros. Zona pellucida on välttämätön munasolun hedelmöittymiselle. Vaikka zona pellucida vaikuttaa erottavan munasolun ja zona pellucidan ulkopuoliset follikulaarisolut toisistaan, todellisuudessa follikulaarisolut ovat kiinnittyneet munasoluun zona pellucidan läpi kulkevilla ulokkeilla. Munasolun hedelmöittyessä siittiöt kiinnittyvät ensin zona pellucidan ulkopinnalle. Kiinnittymiskohteena on eräs zona pellucidan rakenneosana toimivista glykoproteiineista (ZP3). Kiinnittyminen saa aikaan siittiössä tapahtuvan akrosomireaktion, joka puolestaan mahdollistaa siittiön tunkeutumisen zona pellucidan läpi. Ihmisillä zona pellucida surkastuu viiden vuorokauden kuluttua hedelmöittymisestä ja korvautuu trofoblastisilla soluilla.
Naval Special Warfare Development Group

Historia

SEAL Team 6 päätettiin perustaa Iranin panttivankikriisin ja epäonnistuneen panttivankien pelastusyrityksen jälkeen vuonna 1980. Vastuu yksikön perustamisesta annettiin komentaja Richard Marcinkolle. Marcinko antoi yksikölle nimen SEAL Team 6 harhauttaakseen Neuvostoliiton vakoojia yliarvioimaan SEAL-ryhmien määrän jos tieto heille vuotaisi. Ryhmiä oli tuolloin todellisuudessa vain kaksi. Joukko koostui alun perin vain kahdesta rynnäkköryhmästä nimeltä Blue ja Gold.
SEAL Team 6 laajeni merkittävästi vuoden 2001 jälkeen, kun sille alkoi virrata rahaa terrorisminvastaisen sodan myötä. Uusien vaatimusten täyttämiseksi joukon vahvuus nousi noin 300:een niin sanottuun rynnäkköjoukon jäseneen ja 1 500:aan tukevaan henkilöön. SEAL Team 6 lähetettiin Afganistaniin Afganistanin sodan myötä, jossa sen tarkoituksena oli jahdata Al-Qaidan johtohahmoja. Joukkoa käytettiin kuitenkin lopulta paljolti myös vähemmän merkityksellisiä kohteita, kuten tavallisia Taleban-liikkeen taistelijoita vastaan. Vuotta 2001 seuranneen 14 vuoden aikana SEAL Team 6:n tappiot olivatkin suuremmat kuin yksikön koko muun historian aikana yhteensä. SEAL Team 6:n ensimmäinen suurempi taistelu käytiin Afganistanissa Takur Gharin vuorella maaliskuussa 2002, jolloin joukkoon kuulunut Neil C. Roberts putosi helikopterista Al-Qaidan taistelijoiden hallitsemaan maastoon. Hän sai surmansa ennen kuin hänet voitiin pelastaa ja hänestä tuli näin SEAL Team 6:n ensimmäinen Afganistanissa kuollut jäsen. Vuoden 2002 aikana suuri osa Osama bin Ladenin taistelijoista pakeni Pakistanin puolelle ja taistelut itse Afganistanissa vähenivät merkittävästi.
Irakin sodan myötä Yhdysvaltojen sotilaallinen vahvuus Afganistanissa pieneni ja Taleban kokosi samaan aikaan rivejään. Kehityksestä huolestuneena kenraaliluutnantti Stanley A. McChrystal päätti käyttää erikoisjoukkoja Talebania vastaan. Team 6 alkoi toteuttaa yöhyökkäyksiä, jotka kohdistettiin keskiluokan tärkeysasteen Taleban-järjestön jäseniä vastaan. Näitä kohteita oli paljon ja enimmillään joukko saattoi tappaa 10-25 vihollista joka yö. Afganistanissa Team 6 liitettiin myös joihinkin iskuihin, joissa sai surmansa siviilejä. Joulukuussa 2009 Afganistanin armeijan joukkojen kanssa toteutetussa operaatiossa Ghazi Khanin kylässä sai YK:n mukaan surmansa kahdeksan aseetonta opiskelijaa. Yhdysvaltojen armeijan mukaan surmansa saaneet olivat rakentaneet jonkinlaisia räjähteitä.
Vuonna 2011 Team 6 suoritti iskun Pakistanin Abbottabadin kaupunkiin ja surmasi siellä talossa piilotelleen Al-Qaidan johtajan Osama bin Ladenin.
Matias Hänninen

Ura

Hännisen kasvattajaseura on FC Kontu. Vuodesta 2010 hän on edustanut HIFK Fotbollia. Hännisen tullessa HIFK:hon seura pelasi Kakkosta, mutta ensimmäisen kauden päätteeksi joukkue nousi Ykköseen. Vuonna 2011 Hänninen kävi lainalla Kakkosen Kiffenissä, jossa otteluita kertyi kolme. Kaudeksi 2013 HIFK putosi Kakkoseen, jolloin Hänninen teki 26 pelaamassaan ottelussa seitsemän osumaa ja HIFK palasi kaudeksi 2014 takaisin Ykköseen. Ykkösessä Hänninen onnistui maalinteossa kuudesti 27 pelissä, kun seura voitti sarjan sensaatiomaisesti ja nousi kaudeksi 2015 Veikkausliigaan. Hänninen debytoi Veikkausliigassa huhtikuussa 2015 IFK Mariehamnia vastaan.
Jalkapallouransa ohella Hänninen opiskelee luokanopettajaksi Helsingin yliopistossa.