google/wiki40b huggingface dataset:
HMS Birmingham (19)

Palvelus

HMS Birmingham liitettiin palvelukseen otettaessa 5. risteilijäviirikköön Kiinan laivastoasemalle. Toisen maailmansodan syttymisen jälkeen alus siirrettiin Maltalle huollettavaksi, minkä jälkeen se liitettiin Kotilaivastoon.
Alus osallistui Norjan taisteluihin ja Saksan Englantiin kohdistuvan maihinnousu-uhan torjuntaan ennen siirtoa telakalle modernisoitavaksi. Se oli telakalla syyskuusta joulukuuhun 1940. Alus suojasi palvelukseen palattuaan Lähi-itään Kapkaupungin reittiä matkaavia joukkojenkuljetussaattueita ja otti osaa Kriegsmarinen taistelulaivan Bismarckin metsästykseen.
Alus siirrettiin heinäkuussa 1941 Etelä-Amerikan osaston lippulaivaksi, mistä tehtävästä se siirrettiin helmikuussa 1942 Itäiseen laivastoon. Maaliskuussa aluksen puolen tuuman konekiväärit poistettiin ja samalla sille asennettiin seitsemän yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä sekä tutkat 284 ja 291. Alus osallistui kesäkuussa operaatio Vigorousiin Välimerellä. Aluksen tehtävät Intian valtamerellä koostuivat saattueiden suojaamisesta sekä merialueen valvonnasta. Alus palasi Englantiin huhtikuussa 1943 huollettavaksi. Huollon aikana alukselta poistettiin lentokoneen tarvitsemat rakenteet, viisi yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä sekä tyypin 291 tutka. Alukselle asennettiin kahdeksan kaksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä sekä tutkat 281 ja 273.
Aluksen palatessa huollosta Intian valtamerelle U-407 osui siihen torpedolla 28. marraskuuta Kyrenaikan edustalla. HMS Birmingham vaurioitui pahoin ja joutui jäämään Aleksandriaan tilapäiskorjauksia varten kesäkuuhun 1944, jonka jälkeen se purjehti Yhdysvaltoihin korjattavaksi.
Korjausten aikana aluksen X-torni poistettiin  ja sen tilalle asennettiin neljä neliputkista 40 millimetrin Boforsin ilmatorjuntatykkiä ja kaksi kaksiputkista sekä viisi yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä lisättiin.
HMS Birmingham palasi palvelukseen marraskuussa 1944. Alus liitettiin kotivesille palaamisen jälkeen 10. Risteilijäviirikköön Scapa Flowhun, minkä mukana se otti osaa sodan loppuun saakka Norjan rannikon tapahtumiin.
Sodan jälkeen alus huollettiin Portsmouthissa, minkä jälkeen se palveli 4. risteilijäviirikössä Itä-Intian laivastossa vuoteen 1950. Alus palveli osan ajasta Etelä-Atlantin osastossa vuoden 1948 aikana. Alus siirrettiin 1952 5. risteilijäviirikköön Kauko-Itään, jonka mukana se otti osaa Korean sotaan. Alus siirrettiin 1955 1. risteilijäviirikön lippulaivaksi Välimeren laivastoon.
Alus jatkoi palvelustaan Koti- ja Välimeren laivastossa aina 3. joulukuuta 1959 saakka, jolloin se poistettiin palveluksesta Devonportissa viimeisenä luokkansa aluksista. Alus sijoitettiin poistolistalle maaliskuussa 1960 ja se saapui 7. syyskuuta 1960 Inverkeithingiin T. W. Wardille romutettavaksi.
Tunturipikkumittari

Koko ja ulkonäkö

Tunturipikkumittari on eräs pienimpiä pikkumittarilajeja. Etusiivet ovat suipot, niiden pohjaväri on harmaa ja siipien poikki kulkevat vaaleat viirut tekevät siivistä erikoisen kirjavat. Vaalea juovitus näkyy myös takasiivissä, etenkin niiden takareunassa. Etusiivessä on pieni musta keskitäplä ja siiven ulkoreunasta sen keskiosaan ulottuu ruskeansävyinen vyöhyke, jonka kohdalla ulompi poikkiviiru katkeaa. Siipiripset ovat täplikkäät. Siipiväli 14–18 mm.

Levinneisyys ja lentoaika

Tunturipikkumittaria tavataan Skandinavian pohjoisimmista osista Venäjän poikki Altai- ja Sajanvuorille sekä Mongolian pohjoisosiin. Suomessa tunturipikkumittari elää vain Enontekiön, Inarin ja Utsjoen tunturialueilla. Perhonen lentää pääasiassa heinäkuun alkupuolella.

Elinympäristö ja elintavat

Tunturien pahdoilla, louhikoissa sekä paljakalla elävä perhonen. Perhoset lentävät iltapäivästä iltaan, lämpimimpinä öinä jopa aamuyölle saakka vajaan parin metrin korkeudella maanpinnasta. Huonolla säällä perhoset voivat lentää myös päivällä. Lento tapahtuu usein pensaiden tai suurten kivenlohkareiden ympärillä. Naaras munii ravintokasvin kukintoihin. Toukat syövät kehittyviä hedelmystöjä ja niiden kehitys on erittäin nopeaa. Riittävän lämpimällä säällä toukkavaihe kestää vain 7–9 vuorokautta. Täysikasvuinen toukka laskeutuu maanpinnalle koteloitumaan ja kotelo talvehtii.
Suomen uhanalaisluokituksessa tunturipikkumittari on luokiteltu vaarantuneeksi (VU).

Ravintokasvi

Toukka elää ainakin pikkutervakolla (Lychnis alpina).
VMV 6

Arviot

Aikalaisarvostelijat kiittelivät Risto Orkon ohjaustyötä. Erään kriitikon mukaan elokuva on "Suomi-Filmin mestarinäyte". Elokuvan sanottiin tarjoavan "parasta vauhdikkuudessa ja jännittävyydessä, mitä suomalainen elokuva on koskaan pystynyt tekemään". Erik Blombergin kuvaustyö sai myönteistä huomiota: "ensimmäisessä suuryrityksessään osoittautuu [Blomberg] alansa hallitsevaksi ja hyviä ideoita omaavaksi valokuvaajaksi". Mutta käsikirjoituksen puutteisiin kiinnitti eräs arvioija jo silloin huomiota.
Myöhemmissä arvioissa todetaan muun muassa juuri Waltarin kokemattomuus, joka näkyy tapahtumien sekavuutena. Joel Rinteen jämäkkä näyttelijäntyö saa kiitosta. Muuten elokuva on nähty "ihmiskuvaukseltaan ja psykologisilta painotuksiltaan vaatimattomana" (Pertti Lumirae) ja "käänteiltään varsin kömpelönä, henkilöiltään mustavalkoisena ja repliikeiltään tahattoman koomisena” (Antti Lindqvist).
Sven Björkman

Sven Krister Björkman (23. elokuuta 1898 Helsinki – 18. syyskuuta 1981) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja panssarikomentaja.
Björkman osallistui sisällissotaan Kalmin pataljoonassa Hämeen rintamalla. Björkman valmistui Kadettikoulun 4. kadettikurssilta 1923 ja Sotakorkeakoulusta 1929 (yleisesikuntaupseeri 1930). Hän palveli Karjalan kaartin rykmentissä nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä 1923-1925 ja adjutanttina 2. divisioonan esikunnassa 1925-1927. Toimistoupseerina yleisesikunnan operatiivisella osastolla hän oli 1929-1939. Sotamarsalkka Mannerheimin adjutanttina hän toimi 1931-1939.
Talvisodan sytyttyä Björkman määrättiin Panssaripataljoonan komentajaksi 5.12.1939. Yksikkö laajennettiin Panssariprikaatiksi ja Björkman toimi prikaatinkomentajana kenraalimajuri Laguksen Panssaridivisioonassa 9.3.1942 alkaen joulukuuhun 1944 asti. Sodan jälkeen hän toimi jälleen panssaripataljoonan komentajana 1944-1946. Pääesikunnan komento-osaston päällikkönä hän oli 1946-1949. Kevyen prikaatin komentajana apulaisena hän palveli 1949–1951 ja erosi vakinaisesta palveluksesta 1951.
Björkman toimi sotilasuransa jälkeen Mensa Oy:n palveluksessa vuosina 1951–1963.
Ylennyksiä: reservinvänrikki 1920, reservinluutnantti 1923, kapteeni 1927, majuri 1935, everstiluutnantti 29.11.1940, eversti 1943.
Vladimir Aleksejev

Vladimir Aleksejev (ven. Владимир Алексеев, s. 1961) on entinen venäläinen/neuvostoliittolainen suunnistaja, joka edusti maataan seitsemissä suunnistuksen MM-kilpailuissa v. 1987–2001. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa MM-kilpailuissa oli 4. (v. 1991, Marianske Lazne, Tšekkoslovakia). MM-kilpailujen viesteissä Alexejev sijoittui Neuvostoliiton/Venäjän joukkueissa kolme kertaa sijalle 4 ja kolme kertaa sijalle 5. Seuratasolla Alexejev edusti Pohjoismaisissa kilpailuissa Ikaalisten Nouseva-Voimaa vuosina 1991–2003 sijoittuen parhaimmillaan Jukolan viestissä sijalle 9 vuonna 1995.
Valtiosta

Teoksen synty

Cicero kirjoitti teoksen vuosien 54 ja 51 eaa. välisenä aikana. Tuolloin hän toimi oikeuspuhujana. Hieman aiemmin hän oli kirjoittanut ensimmäisen dialogimuotoisen teoksensa Puhujasta, joka oli valmistunut vuonna 55 eaa.
Teos vertautuu nimeään myöten Platonin teokseen Valtio, jota Cicero käytti esikuvanaan. Hänen versionsa valtioutopiasta on kuitenkin sovellettu Rooman valtakunnan todellisuuteen. Teoksen kirjoitusaikana valta oli siirtynyt Julius Caesarin, Crassuksen ja Pompeiuksen muodostamalle triumviraatille, ja teos on eräänlainen vastaus tälle kehitykselle, joka ei miellyttänyt Ciceroa.
Ciceron teos oli poliittisesti kiistanalainen: valitessaan filosofisen dialogin muodon Cicero vältti nimeämästä poliittisia vastustajiaan suoraan, ja hyödyntäessään varhaisempaan aikaan sijoitettuja puhujia hän saattoi laittaa näiden suihin erilaisia mielipiteitä ilman, että joutuisi itse syytetyksi niistä. Teos oli kuitenkin omistettu Ciceron veljelle Quintukselle, ja näin Cicero pystyi esipuheessa käsittelemään lyhyesti myös ajankohtaisia asioita.
Myöhemmin Cicero pyrki kirjoittamaan ihannevaltiolleen lait teoksessaan Laeista (De legibus). Sen esikuvana toimi vastaavasti Platonin Lait.

Tekstihistoria

Suuri osa teoksesta on kadonnut myöhemmän antiikin tai keskiajan kuluessa. Varsinkin kirjoista IV ja V on säilynyt vain lyhyitä katkelmia, ja muistakin kirjoista puuttuu joitakin osia. Kirjasta VI on säilynyt lähes pelkästään osa, joka tunnetaan nimellä Scipion unennäkö. Se on säilynyt osana uusplatonilaisen filosofi Macrobiuksen siitä tekemää kommentaaria. Se oli pitkään lähes ainoa tunnettu osa teoksesta, joka oli säilynyt läpi keskiajan.
Suurin osa muusta tunnetusta tekstistä paljastui vuonna 1819, kun kardinaali Angelo Mai löysi sen Vatikaanin kirjastosta eräästä palimpsestista (Vaticanus Latinus 5757) eli uudelleenkäytetystä pergamenttikirjasta. Kyseessä oli kirkkoisä Augustinuksen teoksen Selityksiä psalmeihin käsikirjoitus, joka oli kirjoitettu 600-luvulla Ciceron teoksen 300-luvulta peräisin olevan käsikirjoituksen päälle, kun vanha teksti oli raavittu pois. Alkuperäinen teksti oli kuitenkin vielä luettavissa. Palimpsesti sisälsi noin 2/3 teoksen kirjasta I, noin puolet kirjasta II, sekä pienempiä osia muista kirjoista. Main tekemä löytö oli ensimmäisiä merkittäviä palimpsesteista tehtyjä antiikin tekstien löytöjä. Teksti julkaistiin vuonna 1822, ja palimpsestista julkaistiin näköispainos vuonna 1934.
Edellä mainittujen lisäksi teoksen tekstin osia on säilynyt muiden antiikin aikaisten kirjailijoiden tekemien lainausten kautta. Katkelmia tunnetaan ennen kaikkea Augustinukselta ja Nonius Marcellukselta. Augustinus hyödynsi teosta paljon kirjoittaessaan omaa Jumalan valtiotaan.

Sisältö

Ciceron teos on muodoltaan dialogi eli keskustelu. Se on sijoitettu vuoteen 129 eaa. ja esitetään käydyksi Scipion maatilalla kolmen peräkkäisen päivän aikana. Cicero hyödyntää teoksessa useita tyylejä: filosofista argumentointia, historiankerrontaa, retorista tyyliä ja puheita.
Manchester Mark I

Manchester Mark I oli yksi varhaisimmista tietokoneista, jossa ohjelma voitiin tallettaa koneen muistiin. Projekti toteutettiin Englannissa Victoria University of Manchester -yliopistossa 1940-luvun lopulla.
Tietokone kehitettiin prototyyppimallista nimeltä Small-Scale Experimental Machine (SSEM).
Tietokone valmistui vuonna 1949 ja sen käyttö päättyi vuonna 1950. Tietokoneen korvasi vuonna 1951 Ferranti Mark 1, joka oli suoraa jatkokehitystä.
Lopullisessa syksyn 1949 kehitysvaiheessa koneessa oli 4 sivua (32 × 40 bittiä) hajasaantimuistia. Sananpituus (line) oli 40 bittiä, johon voi tallentaa 40-bittisen luvun, tai kaksi 20-bittistä käskyä. (Aiemman mallin sananpituus oli 32 bittiä.) Luvuille oli laitteistolla toteutetut lisäys-, vähennys-, kertolasku- ja loogiset operaatiot. Koneessa oli kaksi indeksirekisteriä (B-line), jotka muokkaavat muistiosoitteita. Konekielisiä käskyjä on kokonaisuudessaan 26.
Freddie Williams kehitti katodisädeputkeen perustuvan muistitekniikan. Kuvaputkinäytölle kirjoitettiin elektronisuihkulla, jolloin näytön fosfori syttyi loistamaan. Bitti voitiin lukea noin sekunnin ajan. Kun näyttöä jatkuvasti virkistettiin, data saatiin tallennettua pysyvästi.
Joulukuuhun 1947 mennessä oli kehitetty tekniikka, jolla halkaisijaltaan kuuden tuuman kuvaputkelle saatiin tallennettua 2048 bittiä. Tom Kilburn kuvasi tekniikan ja hänen julkaisunsa herätti laajaa huomiota Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Muistitekniikka nimettiin Williams-putkeksi (engl. The Williams Tube).
"Massamuistina" käytettiin magneettista rumpumuistia.
Rumpumuisti tallensi 128 "sivua", joka vastasi 32 × 40-bittiä, eli yhden CRT-muistin kapasiteetti. CRT- ja rumpumuistin välillä tietoa ei voinut siirtää ohjelmallisesti, vaan kone oli pysäytettävä sitä varten.
Kuvansi (järvi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1 600 hehtaaria eli 16 km². Se on 15 kilometriä pitkä ja 4,3 kilometriä leveä. Vaikka sillä on pitkiä järvenselkiä, eivät ne järven muodon vuoksi ole leveitä. Siitä voidaan osoittaa viisi järvenaluetta. Järvi lakautuu kahdeksi järvenseläksi, joita yhdistää järven keskiosissa Markkalansaaren ja Ukonniemen välinen 700 metriä leveä kohta. Läntinen järvenselkä on kahdeksan kilometriä pitkä, mutta se kapenee pohjoisessa ja muodostaa Suurisaaren takana Vehvilänlahden. Selän keskivaiheilta työntyy länteen Levälahti, jossa sijaitsee Kuivataipaleen museokanava, ja selän eteläpäässä on vielä niemien ja saarten muodostama sokkeloinen järvenosa. Itäinen järvenselkä on 15 kilometriä pitkä, sillä sen pituutta lisäävät pohjoisessa Tattariniemen takana oleva pitkä lahti, jonka perällä sijaitsee lahdenpohjukka Ryönä, ja etelässä sen pituutta lisää Partaharjunniemen takana kapea mutta 3,5 kilometriä pitkä Herralanlahti.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 121 miljoonaa m³ eli 0,121 km³. Järven keskisyvyys on 7,5 metriä ja suurin syvyys on 41 metriä. Syvin kohta sijaitsee Tattarinniemen ja Huutovuoren välisessä lahdensuussa. Muita syviä kohtia ovat Ukonniemen itäpuolella oleva 34 metrinen syvänne, Ukonniemen pohjoispuolinen 32 metrinen syvänne ja Markkalansaaren vieressä Uittosalmessa oleva 29 metrinen syvänne.
Järvessä on laskettu olevan 111 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 1 310 ha, mikä on noin 45 % järven kokonaispinta-alasta. Huomattavimmat saaret länsipuolen järvialtaassa ovat 500 metrinen Suurisaari, 550 metrinen Ukonsaari ja 400 metrinen Kuusikkosaari. Itäpuolen altaassa ne ovat Markkalansaari, joka on 2,3 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä, 600 metrinen Puukkosaari, 400 metrinen Lammassaari, Ryönässä 600 metrinen Isosaari ja Herralanlahdessa 300 metrinen Lahdenpohjasaari.
Järven rantaviivan pituus on 105 kilometriä, mikä kertoo rantaviivan mutkaisuudesta. Rannat ovat pääasiassa metsämaata, jossa suon tai peltojen osuus on pieni. Vehvilänlahden pohjukassa sijaitsee pieni Vehvilän kylä, mutta muuten alue on haja-asutusta. Leppävirran puolelle jää järven eteläosat Ukonniemestä Kiiluniemeen.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Haukiveden–Kallaveden alueella (04.2) Sorsaveden valuma-alueessa (04.26), johon Kuvansin alue (04.264) kuuluu.
Valuma-alue saa pääosan vedestänsä kolmesta vesistöalueesta. Litmasenjoki, joka on Litmasenjoen valuma-alueen (04.267) laskujoki, sekä Jylängin laskuoja, joka on Jylängin valuma-alueen (04.268) lasku-uoma, laskevat kumpikin Vehvilänlahteen. Kolmas on Kutunjoki, joka on Kutunjoen valuma-alueen (04.265) laskujoki, laskee Ryönään. Näiden alueilla olevat Jylänki, Litmanen ja Iso Lapinjärvi sijaitsevat Kuvansin lähettyvillä. Kuvansin lasku-uoma on itäisen järvialtaan kaakkoispäässä sijaitseva Kilpikoski, joka laskee Pyöräsalmen kautta Sorsaveteen.
Kuvansin lähialueella on 11 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat Pitkäjärvi (20 ha), Säyneinen (5 ha) ja Iso Vehkalampi (5 ha).
Hurley International

BMX

Mike Escamilla

Motocross

Carey Hart, Ivan Tedesco, Dan Ratliff, Jake Sumney

Lumi

David Carrier-Porcheron, Megs Pischke, Brendan Farrell, Jeaux Hall

Rullalautailu

Bob Burnquist, Cara-Beth Burnside, Andre Genovesi, Nilton Ferreira Neves, Diego Bucchieri, Kris Markovich, Paul Otvos, James Atkin, Morgan McDole, ja Og de Souza.
USS Luzon (PG-47)

Valmistus

Alus tilattiin yhtenä kuudesta tykkiveneestä Kiangnan Dock and Engineering Worksiltä Shanghaista korvaamaan Jangtsella partioineet alukset. Sen köli laskettiin 20. marraskuuta 1926 ja alus laskettiin vesille 12. syyskuuta 1927 kumminaan komentaja Andrew F. Carterin tytär neiti Mary C. Carter. Alus otettiin palvelukseen 1. kesäkuuta 1928.

Palvelus

Alus sijoitettiin palvelukseen otettaessa Jangtsella partioivien alusten lippulaivaksi. Se luokiteltiin 15. kesäkuuta 1928 uudelleen yhdessä kahdeksan muun Jangtselle sijoitetun aluksen kanssa, jolloin sen runkonumeroksi tuli PR-7. Elokuussa 1937 japanilaisten hyökätessä Shanghaihin alus evakuoi Yhdysvaltain lähetystön Chongqingiin.
Joulukuussa 1938 alus vapautti risteilijä USS Augustan Shanghain vartioaluksen tehtävästä. Alus oli Shanghaissa lukuun ottamatta lyhyitä käyntejä Nankingissa, Wuhussa ja muissa Jangtsen satamissa aina 29. marraskuuta 1941 saakka, jolloin alus lähti Filippiineille.
Alus saapui Manilaan 30. joulukuuta aloittaen partioinnin Filippiineillä. Se tuki Bataanin ja Corregidorin puolustusta japanilaisten hyökättyä alueelle. Corrgidorin ja Manilanlahden linnakkeiden antauduttua aluksen miehistö upotti aluksensa 6. toukokuuta 1942 Manilanlahteen. Se poistettiin alusluettelosta 8. toukokuuta.
Japanilaiset nostivat hylyn ja se liitettiin keisarillisen Japanin laivastoon nimellä Karatsu. Yhdysvaltain laivaston sukellusvene USS Narwhal upotti aluksen 3. maaliskuuta 1944.
Tsukumogami

Tsukumogamilla (jap. 付喪神) tarkoitetaan japanilaisessa kansanperinteessä yōkai-henkiin kuuluvia kummittelevia esineitä, jotka sadan vuoden ikään tultuaan heräävät henkiin. Esineet ovat yleensä tavallisia kotitalousesineitä, kuten sandaaleita tai lyhtyjä. Tsukumogami-käsite oli suosittu jo 900-luvulla, jolloin sitä käytettiin Shingon-buddhalaisuuden levittämiseen.
Kauppakeskus Akseli

Kauppakeskus Akseli on Mikkelissä Savilahden kaupunginosassa Hallitustorin luoteiskulmalla sijaitseva kauppakeskus. Siellä palvelee lähes 50 liikettä. Liiketilaa on noin 14 000 neliömetriä.

Muuta

Akseli on valittu jo kahdesti Vuoden kauppakeskukseksi.
Mindanaonmedestäjä

Levinneisyys

Mindanaonmedestäjää tavataan kotoperäisenä Mindanaolla Filippiineillä. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on kuitenkin luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sen levinneisyysalue on pieni ja sirpaloitunut.
Huijaus

Huijaus on teko, jossa saavutetaan aluksi uhrin luottamus tarkoituksena käyttää hänen luottamustaan sen jälkeen vilpillisesti hyväksi.
Pipsa Possu

Pipsa Possu (alkuperäiseltä nimeltä Peppa Pig) on brittiläinen animaatiosarja. Sarja kertoo Pipsa Possusta ja hänen ystävistään. 
Pipsan perheeseen kuuluvat pikkuveli Jyri, isäpossu ja äitipossu. Jyri omistaa Herra Dinosaurus -nimisen pehmolelun, jota tämä pitää mukanaan lähes joka paikassa. Pipsa on possu, joka pitää kuralätäköissä pomppimisesta kuten myös pikkuveli Jyri. Isäpossu on perheen suurin ja kovin kuorsaamaan. Heillä on myös mummo- ja vaaripossu.
Transfermarkt

Transfermarkt on maailmanlaajuinen jalkapallosivusto, jossa on tietoa jalkapallosta ympäri maailman. Siellä näytetään viimeaikaisten otteluiden tuloksia ja pelaajasiirtoja. Transfermarkt on saksan- ja englanninkielinen. Siellä on myös ns. pelaajakortti kaikkien joukkueiden pelaajista ja toimihenkilöistä.
Transfermarktilla on myös keskustelufoorumi, jossa voi keskustella jalkapallosta.
John Cockerill

John Cockerill (elokuun 3. 1790 – kesäkuun 9. 1840) oli belgialainen yrittäjä. Hän oli syntynyt Haslingdenissa, Lancashiressa Englannissa ja muutti Belgiaan isänsä William Cockerillin luo Belgiaan ja jatkoi sukunsa villankäsittelykoneiden rakennustraditiota. Hän perusti rautaruukin ja konesuunnittelu- ja rakennusyrityksen John Cockerill & Cie., joka sitten tuli tunnetuksi brittiläisen teollisuustekniikan levittämisestä Euroopassa.
John Cockerill tuli Belgian Verviersiin 12-vuotiaana isänsä luokse, joka silloin oli siellä menestynyt koneenrakentajana. Isä William oli vuonna 1799 salakuljettanut kehruukoneen osia Ruotsin kautta Verviersiin ja perustanut sinne konepajan. Vuonna 1807 yrityksen toiminta siirrettiin Liègeen ja John 17-vuotiaana otti veljensä Charles Jamesin kanssa vastuun tehtaan johtamisesta. Isä William vetäytyi vuonna 1813 liiketoiminnasta ja jätti yritystensä hoidon pojilleen. Vuonna 1823 John osti veljensä ulos yrityksestä. Vuoteen 1830 mennessä Cockerillin yrityksestä oli kasvanut manner-Euroopan suurin teollisuusyritys, johon kuului hiili- ja rautakaivoksia, masuuneja, valssaamoja ja konepajoja.
Sainte-Baume

Sainte-Baume (provensaaliksi Massís de la Santa Bauma, "Pyhän Luolan vuoristo") on vuorijono, joka erottaa toisistaan Bouches-du-Rhônen ja Varin departementit. Sen korkein huippu on 1147 metriä korkea. Sainte-Baume on ollut keskiajalta lähtien tärkeä pyhiinvaelluskohde.

Perimätieto Maria Magdalenasta

Ranskalaisen perimätiedon mukaan Maria Magdalena, hänen veljensä Lasarus ja Maximinus, yksi seitsemästäkymmenestä opetuslapsesta sekä eräitä muita seuralaisia ylittivät Välimeren huterassa veneessä paetakseen vainoojiaan Pyhästä maasta. Veneessä ei tarinan mukaan ollut mastoa eikä peräsintä. Seurue rantautui paikkaan nimeltä Saintes-Maries-de-la-Mer lähellä Arlesia. Maria Magdalena saapui Marseilleen ja käännytti koko Provencen alueen. Magdalenan sanotaan vetäytyneen Sainte-Baumen luolaan Marseillen läheisellä vuorella, missä hän eli katumuksessa kolmenkymmenen vuoden ajan. Luola on ollut keskiajalta alkaen kristillinen pyhiinvaelluskohde. 
Maria Magdalenan luola oli tunnettu pyhiinvaelluskohde myös keskiajan Suomessa. Esimerkiksi Turun hiippakunnan pappi Canutus Molle vieraili Sainte Baumessa matkallaan Roomaan vuonna 1495.
Nahkuri

Nahkuri on nahankäsittelyn perinteinen käsityöammatti. Nahkurin työn eri vaiheiden kautta tulee nyljetystä raakanahasta  nahas ja lopuksi eri tavoin viimeistelty nahka, jota käytetään esimerkiksi jalkineiden ja muiden nahkatuotteiden valmistukseen. 
Ammattimainen nahkuri työskentelee nahkurinverstaassa, jossa on työkalujen ohella tarvittavia säilytystiloja ja rakennelmia, kuten liotusastioita ja nahkojen kuivaamiseen käytetyt nahkurin orret.
Nahkurintyö oli perinteinen ammattikunnassa tekijältä toiselle välittyvä ammatti. Kuitenkin 1900-luvun alkupuolelta on Suomesta olemassa myös nahkurin käsikirjoja, joita on nyttemin käytetty nahkurin ammattityön tutkimuksessa. 
Teollisen mittakaavan tuotannon kehittyminen vähensi myös perinteisten nahkurinverstaiden määrää. Suomessa työskenteli 670 nahkuria vuonna 1923. Suomen nahkurit järjestäytyivät noin 200:n yrityksen voimin Suomen nahkurien yhdistykseksi Hämeenlinnan Aulangolla 1940.
Ugo Foscolo

Niccolò Ugo Foscolo (6. helmikuuta 1778 Zakynthos, Venetsia (nyk. Kreikkaa) – 10. syyskuuta 1827 Turnham Green, lähellä Lontoota)  oli italialainen runoilija, kirjallisuuden professori ja vallankumouksellinen. Hän on Italian kirjallisen romantiikan perustaja. Foscolon teoksista tunnetuin on Dei Sepolcri.
Foscolo ylistää lauluissaan Italian vapauspyrkimyksiä. Wertheriä jäljittelevän romaanin Jacopo Ortisin viimeiset kirjeet (Ultime lettere d'Jacopo Ortis) on suomentanut Mikko V. Erich. Erich laati Foscolosta myös väitöskirjan Ugo Foscolo come uomo e come poeta lirico (1912 (italiaksi)).