Skotlantilainen valistus

Skotlantilainen valistus oli 1700-luvun huomattavien älyllisten ja tieteellisten saavutusten jakso Skotlannissa ja osa laajempaa valistusliikettä. Vuonna 1750 skotit olivat Euroopan oppineimpien joukossa, lukutaitoisia oli arviolta 75 prosenttia väestöstä.
Valistusajan yleiseen tapaan skotlantilaisen valistuksen edustajat pitivät tärkeinä ihmisjärkeä ja sitä, että hylätään auktoriteetit, joita ei voi oikeuttaa järjellä. He suhtautuivat erityisen optimistisesti ihmisen kykyyn parantaa yhteiskuntaa ja luontoa järjen avulla. Myös empirismi ja käytännöllisyys sekä hyöty yksilölle ja yhteiskunnalle olivat skotlantilaisen valistuksen kulmakiviä.
Skottilaisen valistuksen saavutuksia syntyi monilla aloilla, joita olivat muun muassa filosofia, taloustiede, insinööritieteet, arkkitehtuuri, lääketiede, geologia, arkeologia, oikeustiede, maanviljely, kemia ja sosiologia. Huomattavia tuolloisia skottilaisia ajattelijoita olivat Francis Hutcheson, Alexander Campbell, David Hume, Adam Smith, Thomas Reid, Robert Burns, Adam Ferguson, John Playfair, Joseph Black ja James Hutton.
Vaikutukset olivat huomattavia sekä Euroopassa että Anglo-Amerikassa, jonka tekninen ja sosiaalinen kehitys oli pitkälti skotlantilais-amerikkalaisten ansiota.

Kuningaskuntien yhdistymisen, vaurastumisen ja kalvinismin seurausta

Englannin ja Skotlannin kuningaskunnat yhdistyivät vuonna 1707 Ison-Britannian kuningaskunnaksi. Tämä avasi skoteille Englannin siirtomaakaupan, ja he ottivatkin siitä nopeasti haltuunsa valtaosan. Vaurastuminen tuki sivistystä, ja sen ansiosta skotlantilaiset oppineet alkoivat vaikuttaa entistä useammin Skotlannissa Manner-Euroopan sijaan.
John Knoxin johtama tiukka uskonpuhdistus oli nostanut valtaan presbyteriaanisen kirkon. Sen kalvinismi korosti säästeliäisyyttä, ahkeruutta ja yritteliäisyyttä. Raamatun opiskelun painottaminen sai kirkon parantamaan koululaitosta ja teki lukutaidon yleisemmäksi kuin muualla Euroopassa.
Ylämaat olivat klaanien hallitsemaa aluetta, mutta Alamaat urbaania ja edistyksellistä: Glasgow, Edinburgh ja Aberdeen yliopistoineen.
Ranskalainen valistusfilosofi Voltaire sanoi: ”Haemme Skotlannista kaikki sivistyksemme aatteet”.

Empirismi ja induktiivinen päättely

Skotlantilaisen valistuksen ensimmäinen suuri filosofi oli Glasgow’n yliopiston filosofian professori (1729-1746) Francis Hutcheson,. Hän muun muassa muotoili utilitarismin ja konsekventialismin perustan, moraalifilosofisen ajatuksen siitä, että hyvää on se, mikä tuottaa ”suurimman onnellisuuden suurimmalle joukolle”.
David Hume oli kehittämässä tieteellistä menetelmää (tiedon luonne, todisteet, kokemus ja kausaatio) sekä eräitä moderneja asenteita tieteen ja uskonnon suhteesta. ”Hän uskoi kokeelliseen menetelmään ja vihasi taikauskoa.” Tosin useimmista valistusajattelijoista poiketen Hume oli pessimisti.
Adam Smith kirjoitti ensimmäisenä modernin taloustieteen kirjana pidetyn Kansojen varallisuuden. Kirjalla oli pian huomattava vaikutus Britannian ja Yhdysvaltojen talouspolitiikkaan sekä yhä koko maailmaan.
Skottilainen valistus tuotti myös tieteen ihmisestä.
Muita tunnettuja olivat mm. lääkäri ja kemisti William Cullen, juristi ja agronomi James Anderson, fyysikko ja kemisti Joseph Black ja ensimmäinen moderni geologi James Hutton.
Skottilaisen valistuksen katsotaan usein päättyneen 1700-luvun lopussa, mutta vielä ainakin 1800–1850 skotlantilaisen tieteen vaikutus oli huomattava (James Hutton, James Watt, William Murdoch, James Clerk Maxwell, lordi Kelvin ja Sir Walter Scott).
Useimmat skottilaisen valistuksen keskeiset ajattelijat tunsivat toisensa ja olivat usein läheisiä ystäviä. ”Heitä innoittivat suunnaton uteliaisuus, optimismi inhimillisestä kehityksestä ja pettymys vanhoihin teologisiin riitoihin. Yhdessä he loivat kulttuurisen kulta-ajan.”