google/wiki40b huggingface dataset:
Mitokondrio

Rakenne

Mitokondrio muodostuu sileästä ulkokalvosta ja poimuttuneesta sisäkalvosta. Kalvojen rakenteen vuoksi mitokondriossa on viisi funktioltaan ja kemiallisilta ominaisuuksiltaan erilaista osastoa: ulkokalvo, sisäkalvo, ulko- ja sisäkalvon välinen tila, sisäkalvon poimut eli kristat ja sisäkalvon sisäpuoli eli matriksi.

Ulkokalvo

Ulkokalvoa peittää samanlainen amfipaattisten molekyylien muodostama kalvo kuin soluakin. Kalvo on muodostunut pääasiassa vastakkain asettuneista fosfolipideistä, joissa glyserolimolekyylin jokaiseen hydroksyyliryhmään on esterisidoksella kiinnittynyt happo. Kalvoon on kiinnittynyt useita poriineiksi kutsuttuja proteiineja, jotka päästävät kaikki alle 5000 daltonin kokoiset molekyylit lävitseen.

Kristat

Sisäkalvon poimuja kutsutaan kristoiksi. Ne laajentavat huomattavasti kalvon kokonaispinta-alaa ja mahdollistavat siten ATP:n entistä tehokkaamman tuotannon.

Matriksi

Sisäkalvon sisäpuolta kutsutaan yleisesti matriksiksi. Sen sisäpuolella on muun muassa sitruunahappokierron entsyymejä, mitokondrion oma genomi ja sen säätelyyn ja kopioitumiseen vaadittavia proteiineja.

Mitokondrioiden alkuperä ja DNA

Koska mitokondriolla on käytössään oma DNA-sekvenssinsä ja sillä on työkalut proteiinisynteesiin, uskotaan mitokondrion olleen viherhiukkasen ohella alun perin itsenäinen solu. Tumallisten solujen mitokondrioiden ajatellaan polveutuneen endosymbioosin välityksellä aerobisista bakteereista ja kloroplastien syanobakteereista.
mtDNA on ihmisellä noin 16 600 emäksen mittainen rengasmainen DNA-molekyyli. Jälkeläinen saa hedelmöityksessä mtDNA:n vain äidiltä (uniparentaalinen periytyminen), toisin kuin tuman DNA:n, joka saadaan molemmilta vanhemmilta. MtDNA:ssa tapahtuu paljon mutaatioita, jotka eivät korjaannu korjausmekanismien tehottomuuden vuoksi, joten mutaatiot jäävät mtDNA:han. Mutaatioita käytetään esimerkiksi ihmisgenetiikassa äitilinjojen määrittämisen apuna. Yhden emäksen muutosta (single nukleotide polymorphism SNP) pidetään yleensä mutaation merkkitekijänä.
Koska isän perimä ei ole vaikuttanut mitokondrion DNA:han eikä näin ollen sen mutaatioihin ja mutaatioiden on katsottu tapahtuneen suhteellisen säännöllisesti, ovat tutkijat voineet määrittää yksilöiden mitokodrioiden DNA:n avulla, miten kauan sitten kaikkien ihmisten kantaäiti on elänyt. Äitilinjan kantaäitinä pidetään noin 200 000 vuotta sitten Afrikassa elänyttä naista, jota kutsutaan Mitokondrio-Eevaksi.
Onni Penttilä

Onni Penttilä (1915–7. helmikuuta 1986) oli suomalainen vuorineuvos ja Askon pääjohtaja. Hän oli koulutukseltaan ekonomi ja varatuomari. Hän sai vuorineuvoksen arvonimen 1968. Penttilä oli Askon Tehtaat Oy:n toimitusjohtaja 1952–1965, Asko Oy:n toimitusjohtaja 1965–1973 ja Asko-yhtymän pääjohtaja 1973–1976.
Steve Ditko

Steve Ditko (2. marraskuuta 1927 Johnstown, Pennsylvania – 29. kesäkuuta 2018 New York, New York) oli tunnettu sarjakuvapiirtäjä ja kirjoittaja, joka parhaiten tunnetaan Hämähäkkimiehen toisena luojana Stan Leen ohella. Hän opiskeli Cartoonists and Illustrators Schoolissa New Yorkissa opettajananaan Jerry Robinson ja aloitti sarjakuvien piirtämisen vuonna 1953. Alun alkaen hän työskenteli Charton Comicsille tehden tieteiskirjallisuus-, kauhu- ja mysteeritarinoita. Myöhemmin 1950-luvulla hän alkoi työskennellä Atlas Comicsille, Marvel Comicsin edeltäjälle.
Ditko loi Hämähäkkimiehen käsikirjoittaja-toimittaja Stan Leen kanssa Amazing Fantasyn numerossa 15 vuoden 1962 elokuussa. Hän jatkoi Hämähäkkimiehen piirtämistä tämän ensimmäisen oman sarjakuvalehden The Amazing Spidermanin numeroissa 1–38 sekä Hämähäkkimiehen vuosijulkaisujen The Spiderman Annualin (jotka olivat tavallisia lehtiä paksumpia) numeroissa 1–2. Noin vuoden päästä Hämähäkkimiehen luomisesta Ditko ja Lee loivat Tohtori Oudon Strange Talesin numerossa 110 vuoden 1963 heinäkuussa. Ditko piirsi myös useita Hulk-tarinoita, kuten Hulkin ensimmäisen lehden viimeisen numeron 6 vuoden 1963 maaliskuussa, ja jatkoi Hulk-tarinoiden piirtämistä Tales To Astonish -lehden numeroissa 60–67. Leen ja Ditkon välille syntyneen riidan seurauksena Ditko erosi Marvelilta The Amazing Spidermanin numeron 38 jälkeen.
Marvelin jälkeen Ditko jatkoi työtään Charltonilla sellaisten hahmojen kuten Kapteeni Atomin, Blue Beetlen ja oman Killjoynsä kanssa.
DC Comicsilla hän aloitti työnsä heinäkuussa 1968 ja lopetti huhtikuussa 1969, mutta hän ehti keksiä Creeperin ja muita hahmoja tuona lyhyenä aikana.
Ditko palasi DC:lle 1970-luvun puolivälissä keksien Shaden, Muuttuvan Miehen, jonka ura ei kestänyt kauan.
Vuonna 1979 Ditko viimein palasi Marvelille ja jatkoi Machine Mania. Jack Kibyn jälkeen Ditko loi Speedballin ja piirsi mm. Captain Universea ja Speedballin omaa sarjaa sekä muita Marvelin hahmoja, kuten yhden numeron Hulkia ja Daredeviliä.
Myöhemmin hän jatkoi piirtämistä ja kirjoittamista pienempien julkaisijoiden leivissä. Hän voitti Jack Kirby Hall Of Fame -palkinnon vuonna 1989.
Steve Ditko löydettiin kuolleena kotoaan 29. kesäkuuta 2018. Hänen uskotaan kuolleen jo pari päivää aikaisemmin. Hän oli kuollessaan 90-vuotias ja sairasti sydän- ja verisuonitautia.
Punaposkimonarkki

Levinneisyys

Punaposkimonarkkia tavataan Australiassa, Indonesiassa, Itä-Timorissa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on raportoitu olevan pääasiassa yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Putkikuonot

Lajit ja anatomia

Putkikuonojen heimoon kuuluu 1 suku ja 1 laji, putkikuono (Aulorhynchus flavidus). Kooltaan se on pienehkö ja voi saavuttaa 17 cm:n pituuden. Putkikuonolla on pitkulainen ruumis, melko takana sijaitseva selkäevä, jota edeltää noin 25 yksittäistä piikkiä, myös vatsaevissä on piikki. Suu on pienikokoinen ja pitkän putkimaisen kuonon päässä.
Hyvin saman näköisen japaninputkikuonon (Aulichthys japonicus)  on joskus katsottu kuuluvan samaan heimoon, mutta nykyään se luetaan hietakaloihin (Hypoptychidae). Japaninputkikuono on aasialainen kala, jota tavataan lähellä Japanin ja Korean niemimaan rannikkoa.

Levinneisyys

Putkikuonoa tavataan Tyynenmeren pohjoisosien rannikkoseuduilta alueelta, joka ulottuu Alaskasta Kaliforniaan. Heimon kalojen ravintoa on plankton.
Professori Uuno D. G. Turhapuro

Juoni

Uuno välttelee töitä mallikkaasti ja kekseliäästi ystävänsä Härski-Hartikaisen (Spede Pasanen) johdolla. Mutta töitä on saatava, sillä Uunon vaimon Elisabethin isä täyttää 60 vuotta, ja kaikki lehdistöt ovat hänen kimpussaan, ja jutun tynkää pitäisi saada myös Uunosta. Uuno ryhtyy elokuvanäyttelijäksi, mutta appiukko tekee tästä kasvitieteen professorin, koska Uuno tuntee voikukan.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano näkee tässä Turhapuro-sarjan toisessa elokuvassa olevan jäljellä vielä jonkin verran tuoreutta ja kekseliäisyyttä. Hän antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Peuratunturi

Sallassa on ainakin kaksi Peuratunturia. Todennäköisesti myös muualla on muitakin Peuratuntureita.

Peuratunturi Tuntsan alueella

Peuratunturi sijaitsee Suomen Lapissa Sallan pohjoisosassa Tuntsan erämaa-alueen läheisyydessä. Tunturin korkeus merenpinnasta on noin 530 metriä. Kaakkoon suuntautuva kärki on melko jyrkkärinteinen, mutta tunturin luoteisrinne on loiva ja helpponousuinen.

Peuratunturi Sallan keskustan läheisyydessä

Sallan keskustasta noin 15 km lounaaseen sijaitsee toinen Peuratunturi, jonka korkeus on noin 405 m (m.p.y.). Tunturi on Natura 2000 -aluetta.
Pussikkaat

Piirteitä

Aikuiset pussikaskoiraat ovat leveäsiipisiä, pieniä perhosia. Siivet ovat usein lähes yksivärisen harmaanruskeat, mutta joillakin lajeilla kirjavat. Harvan siipisuomutuksen takia siivet ovat läpikuultavat. Useiden lajien koirailla on kaksoiskampamaiset tuntosarvet, joiden avulla ne haistavat ilmasta naaraan erittämät feromonit. Siipiväli vaihtelee lajista riippuen 8–56 mm.
Yli puolella pussikaslajeista naaraat ovat täysin siivettömiä, ja niiden muukin elimistö on huomattavan surkastunut. Naaraan takaruumiin kärjessä on karvatupsu, joka on usein tärkeä lajinmäärityksessä ja takaruumiin kärki päättyy yleensä kartiomaiseen munanasettimeen. Suomalaisista lajeista vain kirjopussikkaan (Diplodoma laichartingellum) naarailla on siivet. Äärimmäisyytenä alaheimojen Oiketicinae ja Epichnopteryginae lajien naaraat ovat neoteenisia: aikuinen naaras on raajaton, ulkoasultaan toukkamainen eikä se poistu lainkaan kotelosta. Näiden lajien parittelussa koiras työntää erittäin venyvän takaruumiinsa naaraan toukkapussiin ja naaras munii pussin sisälle.
Joidenkin lajien naarailla on kuitenkin tynkämäiset tai jopa täysin kehittyneet siivet. Kyky neitseelliseen lisääntymiseen on kehittynyt heimossa itsenäisesti useita kertoja. Osalla lajeista ei esiinny koiraita lainkaan, mutta osa lajeista lisääntyy neitseellisesti vain osassa esiintymisaluettaan. Esimerkiksi Suomessa ja muissa pohjoismaissa särmäpussikas (Dahlica triquetrella) lisääntyy neitseellisesti, mutta Keski-Euroopassa lisääntyminen on suvullista.

Elintavat

Aikuiset pussikkaat ovat lyhytikäisiä eivätkä ne nauti ravintoa. Suvullisesti lisääntyvillä lajeilla naaraat ovat koiraita pitkäikäisempiä eläen tavallisesti muutaman viikon, kun koiraiden elinaika jää pariin päivään. Koska aikuiset perhoset ovat yleensä yöaktiivisia, pussikkaita tapaa yleisimmin toukkina.
Pussikkaiden toukat liikkuvat vapaasti etsimässä ravintoa. Heti munasta kuoriuduttuaan ne rakentavat erittämästään silkistä suojapussin, jonka ne naamioivat maa-aineksella, hyönteisten jäänteillä tai kasvinosilla. Pussin koko ja ulkonäkö vaihtelevat, mutta ovat tiukasti lajityypillisiä ja monet lajit on helpompaa tunnistaa toukan pussista kuin aikuisen perhosen ulkoasusta. Sukujen Canephora ja Pachytelia lajeilla koiras- ja naarastoukkien pussit ovat erinäköisiä. Toukka kuljettaa pussia mukanaan koteloitumiseensa saakka ja tekee myös kotelon pussin sisään. Pussikkaiden toukat kelpuuttavat ravinnokseen laajan kirjon kasveja, sammalia, puissa kasvavia leviä ja jäkäliä. Muutamien lajien toukat ovat muita hyönteisiä saalistavia petoja.
Victoria (Hongkong)

Victoria eli Victoria City, virallisesti City of Victoria (kiin. 維多利亞, yksinkertaistetuin merkein 维多利亚)  oli yksi ensimmäisistä kaupunkimaisista asutuksista, jotka Hongkongiin perustettiin sen jälkeen, kun alueesta vuonna 1842 tuli Britannian siirtomaa. Sen nimi oli aluksi Queenstown, mutta se sai pian nimen Victoria, Ison-Britannian silloisen kuningatar Viktorian mukaan. Se oli Hongkongin pääkaupunkina vuodesta 1842 aina vuoden 1997 vallanvaihtoon saakka, ja lähes kaikki nykyisen Hongkongin itse­hallinto­alueen hallituksen virastot sijaitsevat yhä sen alueella.
Victoria käsitti suuren osan Hongkongin nykyisistä Kennedy Townin, Sheung Wanin, Centralin ja Wan Chain alueista. Yleisessä käytössä kuitenkin Victorian koko entinen alue tunnetaan nykyisin nimellä Central. Nimi Victoria tai Victoria City on kuitenkin säilynyt useiden järjestöjen nimissä, joita ovat esimerkiksi paikallinen partio­lippu­kunta Victoria City District, sekä Victoria Junior Chamber. Sikäläisen tuomioistuimen nimenä Victoria District Court oli käytössä 1980-luvulle saakka, jolloin se siirrettiin Wanchai Toweriin ja yhdistettiin muiden Hongkongissa toimineiden alioikeuksien kanssa.

Sijainti

Victoria City sijaitsi pääasiassa nykyisen Centralin alueella, ja se sai nimensä kuningatar Viktorian mukaan vuonna 1843. Se käsitti nykyiset Centralin, Admiraltyn, Sheun Wanin, Wan Chain, East Pointin, Shek Tong Tsuin, Mid-levelsin, Victoria Peakin, Happy Valleyn, Tin Haun ja Kennedy Townin kaupunginosat Hongkongin saarella. Vuonna 1903 Hongkongin hallitus pystytti kaupungin rajoille seitsemän tekstillä City Boundary 1903 (kaupungin raja 1903) varustettua rajakiveä kaupunkiin johtaneiden teiden varsille. Ne ovat kaikki yhä paikoillaan lukuun ottamatta Magazine Gap Roadin varrella ollutta, joka katosi kesäkuussa 2007. Näiden kivien rajoittama alue ulottuu Causeway Baystä Kennedy Towniin.

Historia

Pääkaupunki ulottui 1890-luvulla itä-länsisuunnassa noin kuuden kilometrin pituisena rannikkoa myöten. Talot oli rakennettu
graniitista ja tiilestä. Linja-autot ja raitiovaunut tulivat myöhemmin alueen tärkeimmiksi kulkuneuvoiksi.
Grindor

Transformers: Armada

Transformers: Armadassa Grindor on skeittilaudaksi muuntautuva Mini-Con, jonka Rad, Carlos ja Alexis löysivät Mini-Conien aluksen hylystä. Häntä kuitenkin kutsuttiin virheellisesti Sureshockiksi useimmissa jaksoissa.

Transformers: Energon

Transformers: Energonissa Grindor on leijulaudaksi muuntautuva Mini-Con, joka kulki usein Kickerin mukana.

Transformers: Kaatuneiden kosto

Elokuvassa Transformers: Kaatuneiden kosto esiintyy Blackoutin näköinen Decepticon CH-53 Super Stallion -helikopteriksi muuntatuva Decepticon, jonka nimeksi paljastettiin myöhemmin Grindor. Grindorilla oli elokuvassa hyvin pieni rooli. Kun Sam, Mikaela ja Leo olivat päässeet pakoon Alicelta, ihmiseksi naamioituneelta Decepticonilta, Grindor sieppasi heidät ja vei heidät Megatronille ja Starscreamille. Kun Optimus Prime pelasti Samin ja vei tämän mukanaan metsään, Grindor, Starscream ja Megatron lähtivät perään. Grindor on ainut Decepticon, joka kuoli taistelussa, kun Optimus repi hänen päänsä kappaleiksi.

Transformers: Revenge of the Fallen -videopeli

Transformers: Revenge of the Fallen -pelissä Grindor on yksi viidestä decepticonkampanjan pelihahmosta. Grindor käyttää aseinaan konekivääriä ja energonaaltokanuunaa. Erikoiskykynä hänellä on jättää jälkeensä pieni tykkitorni, joka automaattisesti alkaa tulittaa vastustajia (Autobottikampanjassa Ironhidella on sama erikoiskyky). Erikoiskyvyn on annettava latautua uudelleen, jotta tällaisen voi jättää uudestaan. Grindor muuntautuu pelissä samaan muotoon kuin elokuvassa, CH-53 Super Stallion helikopteriksi.
Grindorin äänenä pelissä on Fred Tatasciore.
Bolivian avaruusjärjestö

Bolivian avaruusjärjestö on helmikuussa 2010 perustettu Bolivian valtion organisaatio, joka ohjaa, valvoo ja rahoittaa Bolivian avaruustoimintaa.
Organisaation alkubudjetti on yksi miljoona dollaria. Se valvoo bolivialaisen Tupac Katari -tietoliikennesatelliitin toteutusta. Se on nimetty 1700-luvulla Espanjan kolonialismia vastaan taistelleen varhaisen Túpac Katari-vapaustaistelijan mukaan. Satelliitti perustuu kiinalaiseen DFH-4-tietoliikennesatelliittiin.  Satelliitti rakennetaan Kiinassa, mutta Bolivian tulee luoda sitä varten maajärjestelmät, ohjauskeskus jne. Maaliskuussa 2010 ilmoitettiin Kiinan laukaisevan satelliitin - vaikka Bolivialla on geostationaarisella kiertoradalla kaksikin paikkaa satelliiteille, länsimaiden johtama ITU aikaansai vuoden pituiset neuvottelut Bolivian oikeudesta käyttää niitä C- ja Ku-kaistan lähetyksiin. Luxembourgilainen SES Astra sai tässä yhteydessä tehtyä tietoliikennesatelliitin vuokrasopimuksen Andien maiden kanssa, joiden paikka GEO-radalla oli uhattuna.
Mustanmerenlokki

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 37–40 cm, siipien kärkiväli 1 m ja paino 215–350 g. Kooltaan nauru- ja kalalokin välimailta. Juhlapukuisen linnun pää on musta ja nokka punainen. Höyhenpuku on kokonaan valkoinen. Nuoret linnun muistuttavat kovasti kalalokkia.

Esiintyminen

Pesii yhdyskunnittain siellä täällä Etelä- ja Keski-Euroopassa sekä Mustallamerellä, Kaukasuksella ja Azerbaidžanissa. Pesimäkanta on 180 000–360 000 paria. Suomessa tavataan satunnaisesti.

Elinympäristö

Pesimäaikana merenrannikoilla, arojärvillä, altailla ja soilla.

Lisääntyminen

Yhdyskunnissa voi pesien väliä olla vain muutamia senttimetrejä. Pesät ovat naurulokin tapaan esimerkiksi järviruokokasvustoissa. Munia on 2–3, haudonta-aika 23–26 päivää.

Ravinto

Pesimäaikana syö hyönteisiä, matoja, kotiloita, kaloja ja jyrsijöitä.
Roberto Alagna

Roberto Alagna (s. 7. kesäkuuta 1963 Clichy-sous-Bois, Seine-Saint-Denis) on ranskalainen tenori.

Tausta

Alagna syntyi Ranskaan muuttaneeseen sisilialaiseen siirtolaisperheeseen. Hän opiskeli laulua itsekseen, kunnes hänen tapaamansa laulunopettaja aloitti hänen kanssaan lyyrisen laulun opetuksen. Aina 22-vuotiaaksi saakka hän esiintyi Pariisin eri kabareissa.

Ura

Kabaree-esiintymisten jälkeen vuonna 1988 hän voitti Concours Pavarotti -laulukilpailun. Hän esiintyi ensimmäisen kerran lyyrisenä tenorina Verdin La Traviatan Alfredon osassa. Erittäin nopeasti hän koki melkoisen menestyksen, joka johti hänet maailman arvostetuimmille oopperalavoille: Milanon La Scala, New Yorkin Metropolitan Opera, Lontoon Royal Opera House, Pariisin Opéra Bastille ja monille muille näyttämöille.
Ensimmäisen puolisonsa kuoltua Alagna avioitui romanialaisen sopraanon Angela Gheorghiun kanssa. Yhdessä he ovat laulaneet useita levytyksiä. Alagnalla on laaja roolirepertuaari aktiivissa hallinnassaan. Hänen diskografiansa on erittäin laaja.
Ranskan kansallispäivänä 14. heinäkuuta 2005 Alagna esitti Marseljeesin kutsuvierasyleisölle. Samana vuonna Alagna äänitti useita operettiduettoja, ja tätä äänitettä oli vuonna 2006 myyty jo yli 400 000 kappaletta.

Pieni välikohtaus

Roberto Alagna avasi La Scalan kauden 2006–2007 esiintymällä Radameksen roolissa Franco Zeffirellin ohjaamassa Aidassa. Toisella esityskerralla 10. joulukuuta Alagna lopetti laulamisen ensimmäisen näytöksen lopulla, poistui näyttämöltä eikä enää palannut sille näytöksen aikana. Alagna oli saanut osakseen yleisön vihellyksiä ja buuauksia esiintymisensä aikana. Tosin myöhemmin hän vetosi terveydellisiin ongelmiin. La Scalan johto ja Zeffirelli syyttivät Alagnaa epäammattimaisuudesta, ja Zeffirelli sanoikin: ”Ammattilainen ei käyttäydy koskaan moisella tavalla. Alagna on liian herkkä, on liian helppoa ilmaista loukkaantumisensa näin. Hän ei tiedä miten todellisen tähden tulee toimia.” Radameksen roolin laulamista jatkoi Antonio Palombi, joka toimi Alagnan varamiehenä. Tosin tällöin laulajalla olivat asuinaan farmarit ja pitkä musta paita. Kalliin erikoisnäytännön yleisön joukossa olivat muun muassa Italian pääministeri Romano Prodi ja hänen vieraansa Saksan liittokansleri Angela Merkel.
Bob Falkenburg

Robert "Bob" Falkenburg (s. 29. tammikuuta 1926) on yhdysvaltalainen tennispelaaja, joka aloitti Brasiliaan muutettuaan menestyksekkään toisen uran liikemiehenä. 
Falkenburg syntyi New Yorkin Brooklynissä. Hänet muistetaan parhaiten Wimbledonin vuoden 1948 kaksinpelimestarina, mutta hän selvisi myös vuonna 1944 Yhdysvaltain avoimen ja vuonna 1947 Wimbledonin nelinpelin voittajaparin jäseneksi. Falkenburg on kuulunut Rhode Islandin Newportin International Tennis Hall of Fameen vuodesta 1974. 
1950-luvun alussa aloitti Rio de Janeirossa toimintansa Falkenburgin perustama pikaruokaketju Bob's. Hollywood Walk of Fameen kelpuutettu näyttelijä Jinx Falkenburg oli hänen sisarensa.
Juguurit

Historia

Juguurit erkanivat uiguureista 800-luvun paikkeilla. Juguurit myöhemmin muodostanut ryhmä siirtyi alkuperäisiltä alueiltaan kirgiisien hyökkäysten tieltä Gansuun, joka oli tuolloin tiibetiläisten hallussa. Vielä tämänkin liikehdinnän jälkeen yuguurit vaihtoivat asuinaluettaan eri ryhmissä, minkä takia yuguureista muodostui kaksi erillistä alaryhmää. Juguurit asuinalueensa länsiosassa puhuvat turkkilaista ja itäosassa mongolilaista kieltä. Turkkilaiset länsijuguurit tunnetaan nimellä yohur ja mongolilaiset itäjuguurit nimellä enger. Kun Kiinassa alettiin 1950-luvulla rekisteröidä vähemmistöjä virallisesti molemmat ryhmät halusivat erillisen tunnustuksen. Heidän pienen lukumääränsä ja yhteisen asuinalueen takia molemmat määriteltiin kuitenkin juguureiksi.

Kulttuuri

Ennen 800-lukua juguurit harjoittivat vielä laajassa mittakaavassa vanhaa animistista uskoaan, jonka yhtenä tärkeänä osana oli usko taivaan valtias Han Tengriin. Vanhalla uskonnolla on edelleen joitakin harjoittajia. Suurin osa juguureista harjoittaa kuitenkin tiibetiläisiltä omaksuttua buddhalaisuutta.
John Stenberg (yritys)

Oy John Stenberg Ab (nimi vuoteen 1937 John Stenbergs Maskinfabriks Aktiebolag) oli Helsingissä Siltasaaressa toiminut vuonna 1882 perustettu konepajayritys, joka fuusioitiin Wärtsilään vuonna 1980. 
Yrityksen perustaja John Didrik Stenberg (1841–1886) opiskeli Saksassa konetekniikkaa Hannoverin ja Karlsruhen teknillisissä korkeakouluissa. Palattuaan Suomeen vuonna 1861 hänestä tuli isänsä Johan Daniel Stenbergin hankkiman Hakaniemen konepajan teknillinen johtaja. Tämä konepaja valmisti höyrykoneita ja -kattiloita, kehäsahakoneistoja ja erilaisia valutöitä. Johan Daniel Stenbergin kuoltua vuonna 1880 Hakaniemen konepaja jatkoi hänen leskensä ja lastensa omistuksessa toimintaansa vuoteen 1906 saakka.
John Didrik Stenberg luopui jo ennen isänsä kuolemaa Hakaniemen konepajan teknillisen johtajan tehtävistä ja perusti koneiden maahantuontiliikkeen. Vuonna 1882 hän perusti oman konepajan, jossa valmistettiin höyrykoneita, varustimia ja välivaihteita. Stenbergin kuoltua vuonna 1886 konepajasta muodostettiin osakeyhtiö vuonna 1892. Vuonna 1912 konepajalla oli työntekijöitä 200 ja sen valmistusohjelmaan kuuluivat erilaiset moottorit, höyrykattilat ja tavarahissit. Konepaja aloitti ensimmäisenä Suomessa petrolimoottorien valmistuksen vuonna 1895. Näitä 4–15 hevosvoiman tehoisia moottoreita käytettiin vene- ja paikallismoottoreina, ja suurin osa niitä meni vientiin Venäjälle. Myöhemmin konepaja keskittyi erilaisten venttiilien, voimansiirtimien, tasosiivilöiden sekä valutuotteiden valmistukseen.
Yrityksen valimo toimi Hakaniemessä aina vuoteen 1956 saakka, jolloin se siirrettiin Helsingin maalaiskuntaan. Wärtsilä osti Oy John Stenberg Ab:n vuonna 1975 ja sulautti sen itseensä vuonna 1980. Wärtsilän pääkonttori sijaitsee nykyisin Siltasaaressa entisessä John Stenbergin tehdasrakennuksessa, ja myös hotelli Hilton Helsinki Strand on entisellä Stenbergin tehtaan tontilla.
Urlus-säätiö

Urlus on suomalainen säätiö, kotipakkanaan Helsinki. 
Tammikuun 25. päivänä 1951 vahvistetut säännöt määrittävät Urlus-säätiön tarkoituksen ja perustamisajankohdan. 
Säätiön tarkoituksena on tukea maan ja etenkin Helsingin kaupungin liikuntakasvatus- ja urheiluelämää. Säätiö edistää myös maanpuolustuksellista ja maan itsenäisyyttä tukevaa muuta toimintaa. Helsingin erityisasemaa painottaen tuki voi kohdistua koko pääkaupunkiseudulle säätiön valtakunnallisuus samalla huomioon ottaen. Säätiö toteuttaa tarkoitustaan mm. myöntämällä avustuksia eri yhteisöille ja säätiön sääntöjen sekä hallituksen lähemmin määräämällä muulla tavalla.  
Säätiön tuki keskittyy suomalaisen yhteiskunnan tulevaisuuden rakentamiseen. Painopistealueita ovat nuoriso, urheilu ja vapaaehtoinen maanpuolustus. Urheilussa säätiö tukee ensisijaisesti lasten ja nuorten suunnistusta, ampumaurheilua ja ampumahiihtoa. Nuorison tukemisessa uudeksi painopistealueeksi on lisäksi noussut lasten ja nuorten syrjäytymisen ennalta ehkäisy ja jo syrjäytyneiden auttaminen. 
Säätiön omaisuuden peruspääoma on säädekirjassa mainittu 50 000 markkaa. Tällä ja pankkilainalla hankittiin Helsingin Suojeluskuntapiirin kiinteistö Pohjoiselta Hesperiankadulta. Tämä Helsingin Suojeluskuntatalo on edelleenkin säätiön toiminnan yksi keskeinen osa. Talossa on myös Helsingin Suojeluskuntapiirin perinnetila, jonka piirin historiaa ja perinteitä säätiö tukee. 
Säätiön työtä edeltänyt osuuskunta perustettiin yhdessä yössä. Uhkana vuonna 1944 oli Helsingin Suojeluskuntapiirin omaisuuden pakkoluovutus silloiselle Neuvostoliitolle. Omaisuus säätiöitiin vuonna 1951. 
Urlus-säätiö on jakanut viime aikoina avustuksia vuosittain yli miljoona euroa. Jakosumma kertyy säätiön vuokra-, arvopaperi- ja korkotuloista.
Heikki Mäkelä

Heikki Kalervo Mäkelä (s. 19. helmikuuta 1946 Lahti) on suomalainen meloja.
Mäkelä edusti Suomea kolmissa olympialaisissa, lajina kajakkinelosten 1 000 metriä. Méxicossa 1968 hän sijoittui viidenneksi ja Münchenissä 1972 seitsemänneksi. Montréalissa 1976 hän karsiutui keräilyerissä. Kaikilla kolmella kerralla venekuntaan kuului myös Ilkka Nummisto ja kahdella ensimmäisellä kerralla Jorma Lehtosalo mutta muutoin melojat vaihtuivat. MM-kilpailuissa Mäkelä sijoittui nelosten 10 000 metrillä viidenneksi vuosina 1971 ja 1973 sekä vuonna 1970 kuudenneksi 10 000 metrillä ja kahdeksanneksi 1 000 metrillä. EM-kilpailuissa hän sijoittui parhaimmillaan seitsemänneksi ja Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti kolme pronssia vuosina 1967–1969.
Seuratasolla 179-senttinen Mäkelä edusti Vesisamoilijoita. Hän voitti yhteensä 10 Suomen-mestaruutta vuosina 1965–1970.
Mäkelä pelasi vuosina 1963–1964 vesipallon SM-sarjassa edustaen Lahden Uimaseuraa.