google/wiki40b huggingface dataset:
HMS Algerine

Palvelus

HMS Algerine liitettiin palvelukseen oton jälkeen maaliskuussa 1942 12. Miinanraivaajalaivueeseen. Alus siirtyi 12. maaliskuuta tyyppihyväksyntään, joiden   päätyttyä 24. maaliskuuta Tobermoryyn koulutettavaksi sekä valmistautumaan miinanraivaustehtäviin. Koulutuksen päätyttyä alus siirtyi huhtikuussa Port Edgariin harjoittelemaan miinanraivausta Forthin alueella.
HMS Algerine siirtyi toukokuussa Harwichiin, jossa se liitettiin 9. Miinanraivaajalaivueessa ennen 12. laivueen perustamista. Alus raivasi laivueen mukana itärannikon laivareiteillä taatakseen turvallisen meriliikenteen Thamesin suistossa.
12. Miinanraivaajalaivue perustettiin syyskuussa, jolloinHMS Algerine sai määräyksen valmistautua siirtymään laivueenjohtajana Välimerelle tukemaan Pohjois-Afrikan maihinnousua. Alus liittyi lokakuussa laivueeseensa, jonka muodostivat HMS Acute, HMS Alarm, HMS Albacore ja HMS Cadmus. Alus jäi 22. lokakuuta kotimaahan rikottuaan propellinsa miinanraivauksen aikana muiden laivueen alusten aloittaessa matkansa Gibraltarille. Se palasi 26. lokakuuta telakalta, minkä jälkeen se liittyi saattueeseen KMF1 Oraniin liittyäkseen laivueeseensa.
HMS Algerine raivasi 8. marraskuuta laivueen mukana BAKER rannalle menevien alusten edellä. Alus hinasi seuraavana päivänä ilmahyökkäyksessä vaurioituneen hävittäjä HMS Cowdrayn matalikolle.
HMS Algerine määrättiin 10. marraskuuta laivueineen sukellusveneentorjuntapartioon Algerin edustalle, josta se palasi 13. marraskuuta. Se aloitti matkansa Bougieen maihinnousua tukeviin miinanraivaustehtäviin (operaatio Perpetual).
HMS Algerine ja HMS Alarm joutuivat 15. marraskuuta Italian laivaston sukellusveneen Ascianghin hyökkäyksen kohteeksi, jolloin HMS Algerine upposi torpedon osuttua vieden mukanaan kaikki upseerit sekä 80 miehistönjäsentä. HMS Alarm sekä ilmatorjunta-alus HMS Pozaerica pelastivat uppoavan aluksen 32 eloonjäänyttä, joista 24 kuoli myöhemmin saamiinsa vammoihin.

Päälliköt

Aluksen ainoana päällikkönä oli komentajakapteeni Wilfrid Alan Cooke 11. marraskuuta 1941 alkaen aluksensa tuhoon saakka 15. marraskuuta 1942, jolloin hän sai surmansa.
Pään siirtofunktio

Pään siirtofunktio (englanniksi Head Related Transfer Function, HRTF) on 3D-äänentoistossa käytetty tilaäänen menetelmä. HRTF kuvaa, kuinka kuuntelijan keho muokkaa tietyssä pisteestä soitettua äänisignaalia ennen sen kuulemista. Kun äänisignaali saapuu kuuntelijalle, hänen päänsä, hartiansa ja korvalehtensä vahvistavat ja vaimentavat eri äänenkorkeuksia eri tavoin. Koska funktio on riippuvainen äänen tulosuunnasta, HRTF:iä käytetään erityisesti kuulokeaudiossa antamaan äänelle suuntavaikutelma.
CIE standardivalaisin

Standardivalaisin on teoreettinen valonlähde, jolle on määritelty ominaisuudet, kuten valon tehospektrijakauma ja värilämpötila. CIE on julkaissut monia standardeja valaisimia, jotka se on jaotellut A, B, C, D, E, ja F -luokkiin. Standardivalaisimia tarvitaan, jotta värejä voidaan vertailla, vaikka valaisuolosuhteet olisivat olleet erilaiset.

Hehkulamppuvalaisimet tai Tungsten valaisimet

A-valaisin on CIE:n ainoa valaisin, joka vastaa suurin piirtein hehkulampun valaistusta ja mustan kappaleen 2856 K absoluuttista värilämpötilaa.

Päivänvaloa vastaavat valaisinsarjat

CIE on kehittänyt useita päivänvaloa simuloivia valaisimia eri vuorokauden ajoille. C-valaisin on johdettu A-valaisimesta ja se vastaa keskimääräistä päivänvaloa värilämpötilalla 6774 K. Myös D-valaisinsarja vastaa luonnollista päivänvaloa ja siihen kuuluu D₅₀, D₅₅, D₆₅ ja D₇₅. Numeroarvo kirjaintunnuksen perässä tarkoittaa värilämpötilaa eli esimerkiksi D₅₀ värilämpötila on 5000 K.
D₅₀ esittää matalalta säteilevää päivänvaloa eli auringon nousun ja laskun aikaista valoa. D₅₅ esittää aamu- ja iltapäivän valaistusta. D₆₅ esittää keskipäivän valaistusta ja on yleisimmin käytetty valaisin ja sen värilämpötila on 6504 K. D₇₅ esittää pilvisen päivän valaistusta.

Tasatehoinen valaisin

E-valaisin on vertailukäyttöön tarkoitettu valaisin, jonka tehospektrijakauma on tasainen kaikilla aallonpituuksilla. Se ei ole musta kappale eikä sillä siten ole värilämpötilaa.

Loisteputkivalaisimet

CIE F-valaisinsarjaan kuuluu 12 eri valaisinta ja ne simuloivat loisteputkivalaisimen tehospektriä.
Runnin’ Off at da Mouth

Taustatietoa

Albumi julkaistiin sen jälkeen, kun Twista oli päässyt Guinnessin ennätysten kirjaan maailman nopeimpana räppärinä.
Albumilta julkaistiin singlet "Peace Sign" ja "Mista Tung Twista".
Matthias Blazek

Matthias Blazek (s. 5. tammikuuta 1966 Celle, Ala-Saksi, Saksa) on saksalainen toimittaja ja tietokirjailija.
Mesoamerikkalaiset kalenterit

Mesoamerikkalaisilla kalentereilla tarkoitetaan mayojen, atsteekkien ja muiden mesoamerikkalaiseen kulttuuripiiriin kuuluvien kansojen ennen espanjalaisten valloittajien saapumista 1500-luvulla käyttämiä kalentereita. Niillä oli yleensä rituaalinen tai uskonnollinen merkitys. Espanjalaiset valloittajat toivat Väli-Amerikkaan ensin juliaanisen kalenterin, jonka myöhemmin syrjäytti nykyisinkin käytössä oleva gregoriaaninen kalenteri. Silti joissakin alkuperäiskansojen yhteisöissä on edelleen käytössä perinteinen tapa laskea päiviä.
Kaikki mesoamerikkalaiset kulttuurit käyttivät 260 päivän kiertoon perustuvaa rituaalista kalenteria, joista esimerkkinä on mayojen tzolkin. Useissa Mesoamerikan kulttuureissa ihmisille annettiin syntymäpäivänä nimi tai nimeen kuuluva lisänimi, joka oli tuon kalenterin päivän nimi.
Tämä 260 päivän kierto oli yhtenevä aurinkovuoden kanssa siten, että 52 vuoden jälkeen nämä kaksi kalenterijaksoa kohtasivat toisensa. 52 vuoden kiertojakso, jota kutsutaan kalenterikierroksi, oli hyvin merkittävä. Yleisesti yksityiskohtaisia rituaaleja vietettiin tuon jakson päätteeksi: kaikki tulet sammutettiin, vanhoja keramiikka-astioita rikottiin ja sytytettiin uusi tuli symboloimaan uutta alkua.
Uskottiin, että tietty tapahtuma tapahtui tarkalleen uudelleen samana päivänä 52 vuotta myöhemmin noudattaen tätä 52 vuoden jaksoa.
Mesoamerikkalaiset pitivät 52 vuoden jaksoa kaikkein tärkeimpänä ajanjaksona. Poikkeuksen tähän teki Mesoamerikan klassisella kaudella mayaeliitti, joka antoi erityisen merkityksen mayojen Long Count-kalenterille.
Myös muita kalenterijaksoja ylläpidettiin, kuten esimerkiksi kuukalenteria ja muiden astronomisten kohteiden jaksoihin perustuvia kalentereita, joista tärkein oli Venus-planeettaan perustuva.
Rick Savage

Lapsuus ja nuoruus

Rick Savage vietti lapsuutensa vanhempiensa Sally ja Ken Savagen, sekä veljiensä Bryanin ja Johnin kanssa Sheffieldissä. Savagella oli todella hyvät välit veljiensä kanssa. Hänen vanhempi veljensä John opetti Savagea soittamaan kitaraa, kun Savage oli vasta kymmenen vuoden ikäinen. Savagen ensimmäisiä kappaleita, joita hän oppi soittamaan vanhalla akustisella kitaralla, oli mm. Rod Stewartin Maggie May.
Savage oli jo nuoruudessaan hyvin paljon kiinnostunut myös jalkapallosta. Noin kymmenvuotiaana hänet valittiin pelaamaan ”Sheffield Schools All-Star” -joukkueeseen. Savage pelasi joukkueessa noin kolme vuotta, kunnes ammattijoukkueiden kuten Sheffield Unitedin ja Sheffield Wednesdayn valmentajat huomasivat hänen kykynsä. Kummatkin joukkueet kutsuivat hänet harjoitteluohjelmaan. Savage oli (ja on edelleen) suuri Sheffield Wednesdayn ihailija, mutta joukkue oli ollut jo pitkään liigan pohjalla, kun taas Sheffield Unitedilla oli hyvät tulevaisuudennäkymät. Savage seurasi sydäntään ja liittyi Sheffield Unitediin. Hän pelasi joukkueessa kaksi vuotta, kunnes hänet erotettiin luultavasti siksi, ettei hän pannut parastaan. Sen jälkeen hän päätti siirtyä musiikin pariin.

Atomic Mass ja Def Leppard

Rick Savage perusti ensimmäisen, mutta nimettömän yhtyeensä ystävänsä Tony Kenningin kanssa. Siihen kuului myös pari muuta koulukaveria: kitaraa soittanut Peter Doubleday ja laulajana toiminut Nicholas MacKay. Myös Savage itse soitti kitaraa. Yhtye soitti pääosin cover-kappaleita. 
Pete Willis kuuli nimettömästä yhtyeestä ja kysyi, voisiko hän liittyä siihen. Hänet otettiin avosylin vastaan ystävänsä basisti Paul Hampshiren kanssa. Doubleday korvattiin Petellä ja niin oli kasassa yhtye nimeltä Atomic Mass. He eivät koskaan soittaneet maksullisia keikkoja, vaan heidän ainoa oikea esityksensä oli Taptonin voimistelusalissa, jota myös Joe Elliott oli katsomassa.
Koulujen päätyttyä vuonna 1977 Savage, Pete ja Tony päättivät pysyä yhdessä yhtyeenä. Koska Pete oli kitaristina parempi, Savage päätti ottaa sen sijaan basson ja hänestä tuli yhtyeen basisti. Myöhemmin rumpali Tony korvattiin Rick Allenilla ja Joe Elliott liittyi yhtyeeseen solistiksi ja Steve Clark toiseksi kitaristiksi. Samalla yhtyeen nimi vaihdettiin Def Leppardiksi.
Nykyään Savage soittaa Washburn XB920 (4-kielinen) ja XB925 (5-kielinen) -bassokitaroilla. Hän on soittanut pitkään myös Hamer-merkkisillä bassokitaroilla.

Yksityiselämä

Savage asuu Sheffieldissä vaimonsa Paigen ja heidän kahden yhteisen poikansa, Scottin ja Tylerin, sekä Paigen tyttären Jordanin kanssa. Savagella on oikeassa käsivarressaan tatuoituna kirjain P, joka on Paigen nimen alkukirjain.
Savage sairastui 1990-luvulla Bellin halvaukseen, joka aiheutti hänelle kasvojen lihasten heikkenemisen. Hän on parantunut, mutta seuraukset sairaudesta ovat edelleen näkyviä varsinkin hänen ollessa uupunut.
Ari Oinonen

Ari Oinonen on suomalainen kapellimestari ja muusikko, nykyinen toimitusjohtaja.
Ari Oinonen teki menestyksekkään uran muusikkona, kapellimestarina, sovittajana ja tuottajana. Hän toimi vuosina 1978–1999 Mainos-TV:n/MTV3:n musiikkipäällikkönä. Oinonen oli muun muassa Seinäjoen tangomarkkinoiden tuomariston jäsen vuosina 1985–2005. Kun MTV:n musiikkituotantoa jatkamaan perustettiin syksyllä 1999 Suomen Mediamusiikki Oy, Ari Oinosesta tuli yhtiön pääomistaja ja toimitusjohtaja, jossa tehtävässä hän jatkaa edelleen.
The Voice of Finland (3. tuotantokausi)

Kaksintaistelut

Mikäli toinen Kaksintaistelu-vaiheessa mukana ollut kilpailija pääsi jatkoon, hänet kaapasi toinen tähtivalmentaja painamalla nappia.

Knock Out

Knock Out -vaiheessa kaksintaisteluista edenneet kilpailijat jaettiin pareiksi, jotka esittivät tähtivalmentajalleen valisemansa kappaleen. Valmentaja valitsi toisen laulajista jatkoon livelähetyksiin.
Arvo Ahlroos

Arvo Aleksi Ahlroos (s. 25. joulukuuta 1939 Jyväskylä) on suomalainen toimittaja, runoilija ja television dokumenttiohjelmien tekijä.
Ahlroosin vanhemmat olivat kirvesmies Aatto August Ahlroos ja Hulda Katariina Lind. Ahlroos opiskeli Voionmaan opistossa 1956–1957 ja Työväen Akatemiassa 1957–1959. Hän suoritti opintoja myös Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa.
Ahlroos työskenteli vapaana toimittajana 1960–1965 ja kirjoitti 1960-luvun alkupuolella kirjallisuusarvosteluja, pakinoita ja kolumneja Keskisuomalaiseen, Jyväskylän Sanomiin ja Jyväskylän Ylioppilaslehteen. Ahlroos oli perustamassa Keski-Suomen kirjailijat r.y:tä ja toimi yhdistyksen ensimmäisenä sihteerinä. Hän toimi sittemmin Yleisradiossa dokumenttitoimittajana ja teki toistasataa dokumenttiohjelmaa televisiolle. Ahlroos oli luomassa Tampereella dokumenttikoulukuntaa Yle TV2:een, jossa hän työskenteli toimittajana 1965–1975 ja Yleisradion erikoistoimittajana vuodesta 1976 alkaen.
Mikronesianmonarkki

Levinneisyys

Mikronesianmonarkkia tavataan Mikronesiassa. Lajin on kuvattu olevan melko yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pirkko Siitari

Pirkko Siitari (s. 1958) oli Nykytaiteen museo Kiasman johtaja viisivuotiskauden vuosina 2010 – 2015. Vuosina 2008–2010 hän työskenteli Kiasman kokoelmaintendenttinä.
Siitari on koulutukseltaan filosofian kandidaatti. Ennen Kiasmaa hän työskenneli muun muassa Keravan taidemuseon johtajana, Suomen valokuvataiteen museon näyttelypäällikkönä ja Pohjoinen valokuvakeskus ry:n toiminnanjohtajana.
Adam Odzimek

Adam Odzimek (s. 7. lokakuuta 1944 Radom) on puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Piotr Golebiowski 31. toukokuuta 1969. Hänet nimitettiin Sandomierz-Radomin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Tadamatan titulaaripiispaksi 3. huhtikuuta 1985, ja piispaksi vihkiminen seurasi 12. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Józef Glemp, jota avustivat Edward Henryk Materski ja Stanislaw Szymecki.
Hiippakunnan jakautumisen yhteydessä 25. maaliskuuta 1992 Odzimek sai nimityksen Radomin vihkipiispaksi.
Opus (yhtye)

Opus on itävaltalainen poprock-yhtye joka perustettiin vuonna 1973.

Yhtyeen historia

Vuonna 1985 Opus julkisti kappaleen "Live Is Life", joka ponnahti myyntilistojen kärkeen monessa maassa ja Yhdysvalloissa live-nauhoitus pääsi Top 40 -albumilistalle vuonna 1986. Se saavutti kuudennen sijan Britannian myyntilistoilla 15. kesäkuuta 1985 ja pysyi sijalla 15 viikkoa.
Opus on edelleen toiminnassa. Yhtyeellä oli joitain onnistumisia muilla kappaleilla Itävallassa, Saksassa ja Sveitsissä, mutta ei maissa joissa ei puhuttu saksaa.
Salvatore Schillaci

Salvatore ”Totò” Schillaci (s. 1. joulukuuta 1964 Palermo, Italia) on italialainen jalkapalloilija, joka vuonna 1990 saavutti MM-pronssia ja oli kisojen maalikuningas. 
Schillaci syntyi köyhään sisilialaisperheeseen. Hän aloitti jalkapallouransa kotikaupunkinsa harrastelijajoukkueessa Amat Palermossa. Vuonna 1982 hän solmi ammattilaissopimuksen Messinan kanssa ja teki joukkueessa kaikkiaan 61 maalia 219 ottelussa ennen siirtymistään Juventukseen vuonna 1989. Juventuksessa hän teki Serie A -debyyttinsä 27. elokuuta samana vuonna. Tulokaskaudellaan hän voitti Juventuksessa Italian Cup-mestaruuden sekä UEFA Cupin.
Seuraavana kesänä Italian maajoukkueen valmentaja Azeglio Vicini valitsi Schillacin, jolla ei ollut lainkaan kansainvälistä kokemusta, 1990 MM-kotikisojen joukkueeseen. Italian ensimmäisessä ottelussa Itävaltaa vastaan Schillaci tuli vaihtomiehenä kentälle ja teki Italian 1-0-voitto-osuman. Schillaci tuli vaihdosta kentälle myös ottelussa Yhdysvaltoja vastaan. Tšekkoslovakiaa vastaan pelatussa 2-0-voittoon päättyneessä ottelussa Schillaci oli avauksessa ja teki Italian ensimmäisen maalin. Myös lukemiin 2-0 päättyneessä neljännesvälierässä Uruguayta vastaan, kuten myös 1-0-voittoon Irlannin tasavaltaa vastaan päättyneessä puolivälierässä, Schillaci onnistui maalinteossa. Myös välierässä Argentiinaa vastaan Schillaci teki maalin, mutta lukemissa 1-1 jatkoajankin jälkeen ollut ottelu eteni rangaistuspotkukilpailuun, josta jatkoon eteni Argentiina. 2-1-voittoon Englannista päättyneessä pronssiottelussa Schillaci ampui Italian voittomaalin pilkulta ja voitti kuudella maalillaan kisojen maalikuninkuuden. Hänet valittiin myös turnauksen parhaaksi pelaajaksi. Kaikkiaan Schillaci teki 16 ottelun maajoukkueurallaan seitsemän maalia. 
MM-kisojen jälkeen Schillaci pelasi vielä kaksi kautta Juventuksessa kunnes siirtyi Interiin, mutta kärsi oikeastaan koko ajan loukkaantumisista eikä koskaan päässyt huippuaikojensa vireeseen. Vuonna 1994 hän siirtyi ensimmäisenä italialaisena Japanin J-Liigaan Jubilo Iwatan joukkueeseen. Hän lopetti jalkapalloilijan uransa vuonna 1999.
Late Show with David Letterman

Historia

Ennen Late Show'ta David Letterman oli isännöinyt omaa menestyksekästä Late Night with David Letterman -ohjelmaansa NBC-kanavalla vuosina 1982–1993.
The Tonight Show'n pitkäaikaisen isännän Johnny Carsonin ilmoittaessa eläkkeelle jäämisestään vuonna 1993 alkoi NBC etsiä Carsonille uutta jatkajaa. David Lettermania pidettiin varmana valintana, mutta yllättäen NBC ilmoitti palkkaavansa tehtävään koomikko Jay Lenon. Letterman suuttui tästä valinnasta ja ilmoitti lähtevänsä tekemään omaa ohjelmaansa kilpailevalle CBS-kanavalle. Ohjelman nimi vaihtui CBS:lle mentäessä The Late Show with David Lettermaniksi.
Lettermanin kuuluttajana aina The David Letterman Show'sta lähtien toiminut Bill Wendell lähti sarjasta vuonna 1995. Wendellin paikan otti Alan Karter.
Letterman kertoi 3. huhtikuuta 2014 ohjelman nauhoituksessa jäävänsä eläkkeelle vuoden 2015 aikana. CBS nimesi 10. huhtikuuta 2014 Stephen Colbertin Lettermanin seuraajaksi viiden vuoden sopimuksella.
Late Show'n viimeinen jakso esitettiin 20. toukokuuta 2015. Viimeisessä jaksossa Top 10 List -osion lukijoina toimivat muun muassa Jerry Seinfeld, Steve Martin ja Bill Murray. Jaksossa esiintyi myös presidentti Barack Obama. Viimeisenä musiikkivieraana ohjelmassa oli Foo Fighters.

Late Show Suomessa

Maksukanava MTV Max on esittänyt Late Show'ta 2. maaliskuuta 2008 lähtien.
Glen Hanlon

Glen A. Hanlon (s. 20. helmikuuta 1957 Brandon, Manitoba) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja.

Pelaajaura

Pelaajaurallaan Glen Hanlon pelasi 477 NHL-ottelua maalivahtina. Vancouver Canucks varasi hänet NHL:ään vuonna 1977 varausnumerolla 40. Vancouver Canucksin lisäksi hän edusti NHL:ssä St. Louis Bluesia, New York Rangersia ja Detroit Red Wingsiä. NHL:n lisäksi hän on pelannut WCHL:ssä, CHL:ssä, AHL:ssä ja IHL:ssä. Mielenkiintoinen yksityiskohta hänen urallaan on, että Wayne Gretzky teki ensimmäisen NHL-maalinsa hänen selkänsä taakse.

Valmentajaura

Hanlon on toiminut päävalmentajana NHL:ssä Washington Capitalsissa vuosina 2003–2007. Ennen Washingtonia hän toimi kakkosvalmentajana Washington Capitalsissa ja Vancouver Canucksissa, sekä päävalmentajana AHL-seura Portland Piratesissa. Lisäksi hän valmentanut Valko-Venäjän maajoukkuetta jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2005, 2006 ja 2009. Hanlon toimi jääkiekon SM-liigassa pelaavan Jokereiden päävalmentajana kaudella 2008–2009. Seuraavaksi kaudeksi Hanlon siirtyi Dynamo Minskin päävalmentajaksi, mutta hänet erotettiin kesken kauden ja tilalle palkattiin Aljaksandr Andryjeuski. Hanlon toimi vuosina 2010 ja 2011 Slovakian maajoukkueen päävalmentajana, mutta sai potkut joukkueen surkean menestyksen takia. Hanlon toimi 2014 Valko-Venäjän joukkueen päävalmentajana ja myöhemmin hän valmensi Sveitsin maajoukkuetta.
Kauden 2018 Hanlon aloitti Unkarissa DVTK:n valmentajana.
Taktisuus

Taktisuus on polymeerin ominaisuus, joka määrittyy polymeerin stereoisomeerien jakauman perusteella. Polymeerit voidaan jakaa isotaktisiin, syndiotaktisiin ja ataktisiin polymeereihin.

Lajittelu

Isotaktisen polymeerin toistuvilla osilla on sama konfiguraatio.
Syndiotaktisen polymeerin konfiguraatio on peräkkäisillä osilla vastakkainen.
Ataktisen polymeerin osien konfiguraatio on satunnainen.

Vaikutukset muotoon

Taktisuudella voi olla hyvin suuri merkitys polymeerin muotoon. Esimerkiksi isotaktinen polypropyleeni on kiteinen, kun taas ataktinen polypropyleeni on amorfinen eikä jaa samoja teollisuudessa tarvittavia mekaanisia muovien muovaamiseen vaadittuja ominaisuuksia kuin isotaktinen muotonsa.
Pieni-Loppanen

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 0,8 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Vihijärven valuma-alueeseen (14.235) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 159,1 metriä mpy.
AMD K6-2

Markkina-asema

K6-2 oli suunniteltu kilpailemaan Intel Pentium II:n kanssa, joka oli hieman vanhempi ja huomattavasti kalliimpi kuin K6-2. Niiden suorituskyky oli aluksi jotakuinkin samaa tasoa. K6-2 oli kuitenkin aluksi hieman nopeampi yleisissä tehtävissä, kun taas Pentium II:n liukulukusuorituskyky oli huomattavasti edellä K6-2:a. K6-2 menestyi markkinoilla hyvin. Sen ansiosta AMD sai kerättyä AMD Athlonin kehitykseen ja julkaisuun tarvittavan julkisuuden ja pääoman. Kellotaajuuksien kasvaessa Intel alkoi kasvattaa suorituskykyetumatkaa paremman välimuisti- ja väylärakenteensa ansiosta, ja myöhemmin K6-2 kilpaili lähinnä Intel Celeronin kanssa.
AMD:n julkaistua Athlonin K6-2:n valmistusta jatkettiin melko pitkään, koska K6-2 oli jo tuolloin hyvin halpa valmistaa ja markkinoilla oli kysyntää halvemmille suorittimille. Nopein K6-2 toimi 550 megahertsin kellotaajuudella, mikä on erinomainen kellotaajuus 5–6-vaiheisella liukuhihnalla varustetulle 0,25 µm:n valmistustekniikalla valmistetulle suorittimelle, Intelin Pentium III:ssa ja Celeronissa oli kuitenkin kaksi kertaa pidempi liukuhihna. Toisaalta nämä viimeiset K6-2:t kärsivät pahasti sekä kaukana emolevyllä olevasta L2-välimuistista että hitaasta liukulukuyksiköstään, joten suurehkosta kellotaajuudestaan huolimatta ne olivat aikalaisiinsa nähden melko heikkotehoisia.

Parannukset K6:sta

K6-2 oli ensimmäinen suoritin, joka sisälsi liukulukuja tukevan SIMD-käskykannan. AMD nimesi sen 3DNow!:ksi. Se paransi suorittimen suorituskykyä selvästi uusissa 3D-ohjelmissa, jotka olivat kirjoitettu käyttämään sitä, mutta ei auttanut yhtään sitä käyttämättömän ohjelmakoodin nopeuteen. Intel julkaisi vastaavan, mutta monimutkaisemman SSE-käskykannan noin vuotta myöhemmin. Lähes kaikki K6-2:t käyttivät 100 megahertsin väylää tukevia Super Socket 7 -emolevyjä, koska aikaisemmissa K6-suorittimissa käytetty 66 MHz:n väylä oli paha suorituskykypullonkaula, lähinnä koska L2-välimuisti sijaitsi väylän takana. 3DNow!:n ja nopeamman väylän lisäksi K6-2:ssa oli paranneltu MMX-suorituskykyä; Alkuperäinen K6 pystyi suorittamaan MMX-käskyjä vain toisella liukuhihnallaan, K6-2 molemmilla, mikä kaksinkertaisti teoreettisen MMX-suorituskyvyn.

K6-2+

Vähemmän tunnettu K6-2+ oli K6-2, johon oli lisätty 128 kibitavua integroitua L2-välimuistia ja joka oli valmistettu 0,18 mikrometrin prosessilla. Käytännössä se oli siis pienempi versio K6-III+:sta. K6-2+ oli suunniteltu kannettaviin tietokoneisiin, eikä sitä markkinoitu pöytäkoneisiin, mutta sitä oli kuitenkin harmailta markkinoilta saatavilla myös pöytäkoneisiin. K6-2+ tarjosi selvästi alkuperäistä K6-2-prosessoria paremman suorituskyvyn, mutta jo sitä ennen olivat markkinoille tulleet myös Athlon ja K6-III, jotka molemmat voittivat sen suorituskyvyssä selvästi. K6-2+ saavutti 550 megahertsin kellotaajuuden.
Merkittävä uusi ominaisuus K6-2+:ssa oli PowerNow-nimellä kulkenut ominaisuus, joka tarkoittaa sitä, että suorittimen kellotaajuutta pystyttiin laskemaan silloin, kun täyttä suorituskykyä ei tarvittu. Tämä mahdollisti selvästi pidemmän akunkeston kannettavalle tietokoneelle kevyessä käytössä.