google/wiki40b huggingface dataset:
Cathleen Nesbitt

Cathleen Nesbitt CBE (24. marraskuuta 1888 – 2. elokuuta 1982) oli brittiläinen näyttelijä. Hän syntyi Cheshiressä ja opiskeli kotimaansa lisäksi myös Ranskassa.
Nesbitt esiintyi useissa elokuvissa, mutta myös tunnetuissa teatterinäytöksissä, kuten Gigissä (1951). Hän teki roolisuorituksia sekä mykkä- että äänielokuvissa. Hän oli niin ikään kaksinkertaisesti Emmy-palkittu televisiotähti. 
Nesbitt kuoli 93-vuotiaana.
Uudistalo

Uudistalo eli uudistila on entisaikoina Suomessa ja Ruotsissa käytössä ollut nimitys, joka tarkoittaa asumattomalle paikalle perustettua maanviljelyyn käytettävää maatilaa eli uudisasutusta. Nimityksiä käytetään tavallisesti toistensa synonyymeinä, mutta jotkin lähteet tekevät eron uudistalon ja uudistilan välillä. Nykysuomen sanakirja määrittelee lakikielen käyttämän uudistila-sanan merkitsevän maanviljelyyn käytettävää kruununtilaa, joka raivaustyön kestäessä oli osaksi tai kokonaan verosta vapaa. Uudistalon omistajasta käytettiin nimityksiä uudistalokas tai uudistalollinen.
Uudistalo oli alkuaan mahdollista perustaa kylän yhteismaalle kaikkien kylän osakkaiden suostumuksella. Yksityismaalla perustaminen riippui ainoastaan maanomistajasta. Vuonna 1770 annetun asetuksen mukaan uudistalon sai perustaa kylän jakamattomalle maalle, vaikka jokin osakas vastusti sitä. Ruotsin kaikkien uudistalojen verottaminen aloitettiin 1775 ja uusien perustamiseen vaadittiin maaherran lupa. Tilan lopullisen muodostamisen suoritti maanmittari, kun viljelysmaat oli raivattu, rakennukset saatu valmiiksi ja annettu verovapausaika kulunut loppuun. Seuraavaksi suoritettiin tilan verollepano, joka samalla ratkaisi tilalle annettavien tilusten lopullisen laajuuden.
Isonjaon yhteydessä kylän liikamaalle perustettiin usein uudistaloja. Se perustui yksityiskohtaisiin suunnitelmiin, jotka maaherra vahvisti. Vaikka uudistalojen perustaminen oli säänneltyä toimintaa, tapahtui käytännössä kuitenkin usein niin, että uudisasukkaat asettuivat omin lupinensa erämaihin asumaan. Tällaisten tilojen verollepanosta säädettiin eri metsälaeissa. Uudistalojen perustaminen Suomessa loppui vuonna 1922, kun asutustoiminta valtion maillakin järjestettiin uudelleen. Uudistukset liittyivät muuhun asutuslainsäädäntöön.
Uudistila-nimitystä käytettiin erityisesti maanhankintalain mukaisista tiloista eli niin sanotuista kylmistä tiloista. Ne olivat tiloja, joilla ei ollut kunnollisisa rakennuksia ja joiden viljeltäväksi tarkoitetusta maa-alasta oli ennakkoon raivattu enintään 10 prosenttia.
Väliaikainen uudistila oli tietyin ehdoin suurelle erottamattomalle yhteismaalle perustettu maatila, jolla oli väliaikainen manttaali. Tällaisia tiloja perustettiin Pohjois-Suomeen useita. Väliaikaisia uudistiloja koskevat määräykset sisältyivät kuninkaalliseen kirjeeseen 7. marraskuuta 1787 ja maanmittausohjesääntöön 15. toukokuuta 1848.
Eliza R. Snow

Eliza Roxcy Snow Smith Young (21. tammikuuta 1804 – 5. joulukuuta 1887) oli eräs merkittävimpiä naisia 1800-luvun Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa. Hän oli lahjakas ja juhlittu runoilija, joka kuvasi runoissaan MAP-kirkon alkuaikojen historiaa, luonnon kauneutta ja herkkyyttä, ihmisen ja Jumalan välistä suhdetta, Jeesuksen Kristuksen työtä sekä Jumalan persoonaa. Useat Eliza Snown runoista on sävelletty, ja ne kuuluvat nykyään MAP-kirkon lauluaarteistoon. Hänen runoistaan kuuluisin lienee Jumalan ominaisuuksia ja taivaallista Isää ja äitiä kuvaava runo "Isä taivaan".
Eliza Snow oli kirkon viidennen presidentti Lorenzo Snown sisar. Hän oli sekä kirkon perustajan profeetta Joseph Smithin että kirkon toisen presidentin Brigham Youngin vaimo moniavioisessa liitossa. Hän toimi myös kirkon naisjärjestön, Apuyhdistyksen toisena johtajana Joseph Smithin vaimon Emma Hale Smithin jälkeen vuodesta 1866 aina kuolemaansa asti.
Eliza Snow syntyi Becketissä, Massachusettsissa Oliver ja Rosetta Snown toisena lapsena. Elizan ollessa kahden vuoden ikäinen perhe muutti Mantuaan, Ohioon, jossa hänen pikkuveljensä Lorenzo syntyi. Vuonna 1835 Eliza liittyi MAP-kirkkoon ja muutti kirkon keskuspaikkaan Kirtlandiin, jossa hän tuki taloudellisesti valmistumassa olevan Kirtlandin temppelin rakentamista. Myöhemmin hän muutti kirkon johtajien mukana ensin Adam-ondi-Ahmanin laaksoon Missouriin ja sitten Nauvoohon, Illinoisiin, jossa hän toimi opettajana. Eliza Snow vihittiin avioliittoon Joseph Smithin kanssa 29. kesäkuuta 1842. Joseph Smithin saatua surmansa väkivaltaisen joukon käsissä 27. kesäkuuta 1844 Eliza meni avioliittoon Brigham Youngin kanssa, tosin vain "täksi ajaksi", ei "iankaikkisuudeksi", kuten profeetta Smithin kanssa. Hän muutti uuden aviomiehensä mukana Suuren suolajärven laaksoon, nykyiseen Utahiin vuonna 1847. Lapseton Eliza muutti asumaan Brigham Youngin kotitaloon, Leijonataloon. Hän kuoli Salt Lake Cityssä 5. joulukuuta 1887.
Elina Grundström

Elina Johanna Grundström (s. 30. toukokuuta 1963 Tampere) on toimittaja ja tietokirjailija. Grundström oli Vihreä Lanka -lehden päätoimittajana 2006–2010. Hän toimi journalistiikan vierailijaprofessorina Tampereen yliopistossa 2013–2014. Grundström aloitti Julkisen sanan neuvoston ensimmäisenä kokopäivätoimisena puheenjohtajana vuoden 2016 alussa, eikä hän hae vuoden 2020 alusta alkavalle kaudelle. Hänen johtamistapansa ja alaistensa kohtelu herätti arvostelua vuonna 2016, ja ongelmat saivat laajaa julkisuutta elokuussa 2018 Suomen Kuvalehden jutun jälkeen. 
Grundström on saanut tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon kaksi kertaa: vuonna 1995 Hiidenkivi-lehden perustamisesta toimituksen jäsenenä ja vuonna 2005 "monipuolisesta journalistisesta toiminnasta globaalien yhteiskunnallisten kysymysten käsittelyssä". 
Grundström on kirjoittanut teoksen Alkuperämaa tuntematon, josta hän sai vuonna 2002 Tutkivan journalismin yhdistyksen Lumilapio-palkinnon valokuvaaja Yrjö Tuunasen kanssa. Hän on toimittanut myös Sitran Intia-ohjelman taustaselvityksen Globalisaation portinvartijat (2004) sekä Vesa-Matti Lahden kanssa raportin Intia-ilmiö ja Suomi (2005). Grundströmin uusin teos on Musta orkidea - Tositarina kukkasista jotka menettivät tuoksunsa (2013). 
Elokuussa 2010 Grundström aloitti Helsingin Sanomien kolumnistina.

Koulutus

Grundström valmistui valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistossa pääaineenaan sosiologia vuonna 1993; pro gradu -tutkielma käsitteli Kalkutan teini-ikäisiä tyttöjä ja ohjasi Grundströmiä urallaan toteuttamaan Aasiaa koskevia hankkeita.
Tuulen kuningas

Tuulen kuningas on Marguerite Henryn kirjoittama romaani, joka ilmestyi englanniksi vuonna 1948 nimellä King of the Wind ja suomeksi 1963.

Juoni

Agba-poika asuu Marokossa ja on muslimi. Heillä on paasto menossa parasta aikaa. Agballa on raudikkotamma, joka synnyttää orivarsan, Šamin. Varsan nimi on arabiaa ja tarkoittaa aurinkoa. Šamilla on jalassaan nopeuden merkki eli valkoinen täplä ja rinnassa tähkä, joka tarkoittaa epäonnea. Epäonnenmerkki alkaa vaikuttaa heti, sillä Šamin äiti kuolee melkein heti synnytyksen jälkeen. Pian Marokon sulttaani ilmoittaa, että Šamin ja muidenkin hevosten on lähdettävä Ranskaan nuorelle lapsihallitsijalle.
Kuninkaan miehet tietenkin vain pilkkasivat hevosia, ja laittoivat ne töihin. Šam joutui kokin ratsuksi. Kokilla meni hermot ja hän laittoi Šamin myyntiin eikä Agba tiennyt asiasta mitään. Šam myytiin sitten työhevoseksi ja Agba halusi mukaan. Šamin silloinen omistaja käytti Agbaa töissä, ilman palkkaa ja ruokaa. Sitten eräs britti näki, kuinka kauppias kidutti Šamia ja päätti ostaa tämän sekä ottaa mukaan Agban ja hänen kissansa.
Englannissa Agban olot paranevat, mutta siellä hän on myös jonkin aikaa vankilassa. Kun Agba pääsi vankilasta pois, hänet otti huostaansa eräs brittiläinen kreivi. Kreivi suuttui yhdessä vaiheessa Agballe ja Agba oli kaksi vuotta soilla töissä.
Kun kreivi huomasi, että Šam oli kreivin parhaan tamman mies, hän päätti hakea Agban takaisin. Šam sai kolme varsaa, jotka olivat kaikki aivan Šamin näköisiä. Varsat olivat nimeltään Ruipelo, Cade ja Regulus. Kreivi kertoi Agballe, että hän oli pahasti velkaantunut ja hän saisi maksettua lainansa takaisin vain, jos joku Šamin pojista voittaisi Newmarketin kisat. Kisoissa oli palkintona kuningattaren lahjoittama tuhat guineaa sisältävä kukkaro. Regulus voitti kaksivuotiaiden kilvan, Cade kolmivuotiaiden ja Ruipelo oman sarjansa. Myöhemmin Šam itse kuoli vasta 29-vuotiaana.
Olli Hämäläinen

Olli Hämäläinen (19. toukokuuta 1924 Helsinki – 11. kesäkuuta 1984 Tampere) oli suomalainen jazzmuusikko, kontrabasisti, orkesterinjohtaja, musiikkikriitikko ja myöhemmin television ammattilainen. Taiteilijanimellä Olli Häme hän johti jazzyhtyettään 1940-luvulta 1950-luvun lopulle asti. Kriitikkona hän toimi Rytmi-lehdessä.
Hämäläinen suoritti Sibelius-akatemiassa kapellimestarin tutkinnon 1953 ja toimi Suomen Muusikkojen Liiton järjestösihteerinä (1952–1957) ja Musiikki-Fazerin osastopäällikkönä. 1950-luvun loppupuolella Olli Hämeen yhtye säesti muun muassa Brita Koivusta, Laila Kinnusta ja Seija Lampilaa. Ammattimainen muusikkokausi kesti vuoteen 1960. Vuonna 1962 Hämäläinen kutsuttiin Tesvision tuotantopäälliköksi, josta siirtyi TV2:n tuotantopäälliköksi 1964 ja edelleen ohjelmapäälliköksi 1967.
Olli Hämäläisen isä oli taidemaalari Väinö Hämäläinen ja isoisä urkuri Lauri Hämäläinen. Olli Hämäläisen tytär on cembalisti Kati Hämäläinen.
Korppu-Vihtori

Korppu-Vihtori (1985) on hyvin tyypillinen Viljo Mäkisen veistos: kauniilla tavalla humoristinen kuvaus jo hieman elämänsä ehtoolla olevasta ihmisestä. Taiteilija lahjoitti kipsisen veistoksen Turun kaupungille 1981, teoksen lopullinen asu toteutettiin Loimaan Kivi Oy:n kiviveistämössä Vehmaalta louhittuun punaiseen graniittiin. Korppu-Vihtori paljastettiin Turun vanhimman vielä toiminnassa olevan lastentarhan lasten iloksi Kallelankadulle.  
Teoksen innoittajana toimi Frans Viktor "Vihtori" Galenius (1870-1930), joka kaupitteli vaatimattomaksi elannokseen korppuja. Kontti selässään Vihtori kierteli lähinnä Salon seudulla, mutta välillä poikkesi myös Turkuun. Kansa antoi hänelle lempinimeksi Korppu-Vihtori. Kallelankadun lastenkodin piha on patsaalle osuva valinta, sillä 1899 perustetun päiväkodin tarkoituksena oli kaupungin päätöksellä olla ensisijaisesti auttamassa "asujamistomme varattomampien kerrosten lapsia". Tähän varattomaan kansanosaan myös Korppu-Vihtori kuului.
Maniitsoq

Historia

Kaupunki perustettiin vuonna 1755 siirtokuntana paikalle, jolla Kangaamiut nykyään sijaitsee, mutta se siirrettiin nykyiseen sijaintiinsa vuonna 1782. Arkeologiset löydöt ovat osoittaneet että alue on ollut asuttuna yli 4 000 vuotta.

Teollisuus

Maniitsoqiin on suunniteltu Alcoan alumiinisulattolaitosta. Toinen ehdotettu paikka on Sisimiut, kunnan suurin kaupunki. Tehdas voisi työllistää 600-700 ihmistä, tai jopa 10 prosenttia koko asukasluvusta. Koska päätös on tärkeä koko kaupungille, sekä kaupungin viranomaiset että Grönlannin itsehallinto tekivät vuosina 2008-2010 laajoja julkisia selvityksiä vastaamaan mahdollisiin ympäristö- ja sosiaalihaasteisiin.

Meriliikenne

Maniitsoq on Arctic Umiaq Linen rannikkoreitin kutsusatama.

Väestö

Vuonna 2010 Maniitsoqissa asui 2 784 asukasta, mutta väkiluku on ollut laskussa pitkään. Kaupunki on menettänyt yli 11 prosenttia väkiluvustaan verrattuna vuoden 1990 lukuihin ja lähes 5 prosenttia vuoden 2000 lukuihin verrattuna. 
Siirtolaiset pienemmistä asutuskeskuksista kuten vauhdilla kutistuvasta Kangaamiutista valitsevat usein mieluummiin Sisimiutin, Grönlannin pääkaupungin Nuukin ja toisinaan Tanskan, mieluummin kuin Maniitsoqin. Kangerlussuaq ja Sisimiut ovat ainoat Qeqqatan kunnan alueet, joilla jatkuvaa väkiluvun kehitystä on tapahtunut viimeisten kahden vuosikymmenen aikana.
Raisa Lardot

Raisa Lardot (o.s. Larjuškin, s. 17. tammikuuta 1938 Šoksu, Neuvostoliitto) on vepsäläissyntyinen suomalainen kirjailija. Hän on koulutukseltaan lastentarhanopettaja.
Lardot tuli Suomeen kuusivuotiaana pakolaisena jatkosodan aikaan isänsä, äitinsä ja kahden sisaruksensa kanssa. Perheen isä oli kuulunut alun perin puna-armeijaan, mutta loikannut Suomen armeijaan jatkosodan alkuvaiheissa. Perhe asettui syksyllä 1944 asumaan Mellilään Varsinais-Suomeen. Isä kuitenkin myöhemmin vangittiin ja luovutettiin takaisin Neuvostoliittoon, ja äidin vastuulle jäi kuudesta lapsesta yksinhuoltajana huolehtiminen. Muu perhe sai vasta myöhemmin tietää, että isä oli tuomittu kymmeneksi vuodeksi vankeuteen ja kuollut siperialaisella vankileirillä vuonna 1947. 
Lardotin teokset ovat omaelämäkerrallisia ja kuvaavat naisena elämistä. Lardot on kertonut julkisuudessa myös lapsuudessaan ja nuoruudessaan kokemastaan syrjinnästä, jopa avoimesta rasismista syntyperänsä vuoksi.
Hän avioitui 1960-luvun alussa belgialaisen miehen kanssa, ja he saivat kaksi lasta. Mies halvaantui onnettomuudessa vuonna 1969, ja Lardot toimii miehensä omaishoitajana. He asuivat välillä erossa, mutta palasivat yhteen. He asuvat Kauniaisissa.
Iapetos

Iapetos (muinaiskreikaksi Ἰαπετός) oli kreikkalaisessa mytologiassa titaani, Uranoksen ja Gaian poika ja Atlaan, Prometheuksen, Epimetheuksen ja Menoitioksen isä. Hänen vaimonsa oli Okeanoksen tytär – Apollodoroksen mukaan Asia ja Hesiodoksen mukaan Klymene.
Zeus löi Iapetoksen Titanomakhiassa muiden titaanien tavoin, ja heitti hänet Tartarokseen. Hyginus sekoittikin titaanit gigantteihin, ja nimeää Iapetoksen Tartaroksen pojaksi.
Kreikkalaiset pitivät Iapetosta ihmiskunnan esi-isänä, koska hän oli Prometheuksen isä.
Tommy Johnson

Tommy Johnson (1896 Terry, Mississippi – 1. marraskuuta 1956 Crystal Springs, Mississippi) oli yhdysvaltalainen delta blues -muusikko, joka levytti 1920-luvun lopulla. Häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä delta bluesiin vaikuttaneista henkilöistä ennen Robert Johnsonin aikaa.

Elämä

Johnson syntyi Mississipissä lähellä Terryä ja muutti vuoden 1910 paikkeilla Crystal Springsiin, jossa hän vietti suuren osan elämästään. Vuoteen 1914 mennessä hän oli opetellut soittamaan kitaraa ja esiintyi paikallisissa juhlissa yhdessä veljiensä Magerin ja LeDellin kanssa. Vuonna 1916 hän meni naimisiin Maggie Bidwellin kanssa (myöhemmin aiheessa laulussa ”Maggie Campbell Blues”) ja muutti Webb Jenningsin plantaasille lähelle Drewn kaupunkia Yazoo Deltan alueelle lähelle Dockeryn plantaasia. Siellä hän tapasi muita muusikoita kuten Charlie Pattonin ja Willie Brownin. Johnson asui siellä noin vuoden oppien delta bluesin hienouksia ja lähti sitten kiertelemään ympäri Arkansasia, Louisianaa ja Mississippiä. Alkoholisoitunut Johnson palasi Crystal Springsiin vuonna 1920 ja alkoi uudelleen soittaa veljiensä kanssa.
Helmikuussa 1928 Johnson teki ensimmäiset levytyksensä yhdessä Papa Charlie McCoyn kanssa Victor Recordsille (myöhemmin RCA Victor, nykyisin BMG). Sitä seurasi toinen äänityssessio elokuussa 1928. Levytyksiin kuului muun muassa kappale ”Canned Heat Blues”, josta bluesyhtye Canned Heat otti nimensä (kappale kertoo Sterno-nimisen denaturoidun alkoholin juomisesta).
Kolmannen ja viimeisen levytyssessionsa Johnson teki joulukuussa 1929 Paramount Recordsille. Hän ei enää levyttänyt luultuaan antaneensa pois levytysoikeutensa ja Suuren laman myötä myös levynmyynti yleisesti laski. Johnson pysyi suosittuna esiintyjänä Jacksonin alueella 1930- ja 1940-luvuilla, toisinaan esiintyen Ishman Braceyn kanssa.
Johnson kuoli sydäninfarktiin soitettuaan juhlissa marraskuussa 1956. Hänet haudattiin Warm Springsin metodistikirkon hautausmaalle Crystal Springsin ulkopuolelle. Vuosittain lokakuussa Crystal Springsissä järjestetään Tommy Johnson Blues Festival.

Fiktiossa

Vuoden 2000 elokuvassa Voi veljet, missä lienet? on henkilö nimeltään Tommy Johnson (jota esittää Chris Thomas King), joka on myynyt sielunsa paholaiselle soittaakseen kitaraa. Hän soittaa ”Soggy Bottom Boys” -yhtyeen kanssa kappaleen ”Man of Constant Sorrow”. Elokuvan hahmo viittaa todelliseen Tommy Johnsoniin, jolla oli tapana kertoa myyneensä sielunsa paholaiselle.
Yläinen Ruokepuolinen

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,1 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 162,3 metriä mpy.
Munib Younan

Munib Younan (arab. منيب يونان‎; s. 18. syyskuuta 1950 Jerusalem, Israel) on toiminut vuodesta 1998 Jordanian ja Pyhän maan evankelisluterilaisen kirkon piispana Palestiinassa ja Jordaniassa. Hänen puolisonsa vuodesta 1980 alkaen on ollut Suad Yacoub Haifasta (alun perin vuonna 1948 tyhjennetystä Kfar Bir'imin kylästä). Perheessä on kolme lasta. Munib Younan on suorittanut teologian maisterin tutkinnon Helsingin yliopistossa. Piispa Younan on Jerusalemin kansainvälisen kristillisen komitean (engl. International Christian Committee) neuvoston puheenjohtaja. Piispa Younan valittiin 24.7. 2010 Luterilaisen maailmanliiton puheenjohtajaksi. Vuodesta 2004 piispa Younan on ollut Lähi-Idän evankelisten kirkkojen yhteisön (engl. Fellowship of the Middle East Evangelical Churches) puheenjohtaja. Vuonna 2001 hän sai Suomen kristillisen rauhanliikkeen rauhanpalkinnon ja vuonna 2005 Beetlehemin tähti-palkinnon Palestiinan presidentiltä Mahmoud Abbasilta.
Piispa Younan on julkaissut kirjan Sovinnon toivossa (Witnessing for Peace).
Ilmar Talve

Nuoruus

Talven perhe palasi Venäjältä Inkerinmaalta Viroon 1920 ja asettui asumaan Tapaan, missä Talve kävi koulua. Hän aloitti opinnot Tarton yliopistossa 1937 ja suoritti filosofian maisterin tutkinnon 1942. 
Vuonna 1943 Talve pakeni Saksan mobilisaatiota Suomeen, liittyi vapaaehtoisena Suomen armeijaan ja osallistui Kannaksen suurhyökkäyksen torjuntataisteluihin 1944. Syksyllä 1944 hän muiden Suomen-poikien tavoin palasi Viroon. Hän yritti paeta meritse Ruotsiin, mutta joutui vierastyöläisten leirille Saksaan. Sieltä hänen sodan päätyttyä onnistui siirtyä 1945 Ruotsiin. 
Ruotsissa Talve jatkoi opintojaan ja väitteli tohtoriksi Tukholmassa vuonna 1960. Väitöskirjan aiheena oli sauna. Talve muutti tutkijaksi Turkuun 1959. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1986. Tutkimus- ja kirjoitustyötä hän jatkoi eläkkeelle jäätyään. Ilmar Talve kuoli 88-vuotiaana Turussa. Ilmar Talven poika oli suomenvirolainen nationalisti Juhan Talve.

Tutkijanura

Talve perusti sosiologian professori Esko Aaltosen kanssa Turun yliopistoon kansatieteen laitoksen. Vuonna 1959–1960 hän toimi laitoksen assistenttina ja 1960–1962 dosenttina ja samalla määräaikaisena professorina. Vuonna 1962 hänet valittiin laitoksen ensimmäiseksi professoriksi.
Talve käynnisti vuonna 1957 laajan kyselytutkimuksen. Vuosina 1957–1990 lähetettiin kaikkiaan noin 130 erilaista kyselyä eri puolille Suomea. Vastauksista kertyi yli 400 000 vastaussivua käsittävä arkisto. Hän laajensi kansatieteen myös kaupunkien ja työväestön tutkimukseen ja käynnisti opiskelijoiden kenttätutkimukset. Hän julkaisi tutkimuksia muun muassa eri ammateista ja teollisuuspaikkakunnista.

Kirjailijana

Talve julkaisi viroksi novellikokoelman Ainult inimene 1948 sekä romaanit Maja lumes 1952, Juhansoni reisid 1959 (suomennos Juhansonin matkat 1961) ja Maapagu 1988. Vuosina 1997–1999 hän julkaisi kolmiosaisen omaelämäkerran, josta ilmestyi 2004 yksiosainen lyhennetty suomennos. Samana vuonna ilmestyi myös laaja Viron kansankulttuuria käsittelevä yleisteos Eesti kultuurilugu.

Palkinto

Talve sai Suomen Saunaseuran Löylynhenki-palkinnon 1991 väitöskirjastaan Sauna (1960).
Teknavi

TV- ohjelma

Teknavin tv-ohjelmaa on tehty vuodesta 2011. Ohjelmassa testataan, vertaillaan ja fiilistellään tekniikkaan liittyviä laitteita, asioita ja ilmiötä. Teknavin koeajajana toimii rallilegenda Markku Alén, joka toimittaja Marko Terva-ahon kanssa kiertää ympäri maailmaa testaamassa superautoja sekä muita erikoisia menopelejä. Tärkeimmät autouutuudet ohjelmassa testaa entinen kilpakuski ja nykyinen ajokouluttaja Risto Virtanen. Ohjelman juontaa Joanna Kuvaja, joka myös jututtaa ohjelman vieraat ja tutustuu näiden menopeleihin. Ohjelman tuottajana toimii Jussi Ranta. Teknavin tv-ohjelman 17. tuotantokausi käynnistyy 25.3.2019  MTV3-kanavalla.
Lentävät lääkärit

Lentävät lääkärit (The Flying Doctors) on australialainen vuosina 1986–1991 kuvattu televisiosarja, jonka tapahtumat perustuivat Australian takamaiden lentopalvelulääkäreiden Royal Flying Doctor Service of Australia jokapäiväiseen arkeen. Sarjan tuotti Crawford Productions. Suomessa sarjaa esittää Yle TV2.
Sarja alkoi alun perin minisarjana, jonka pääosissa oli Andrew McFarlanen esittämä lääkäri, jonka asemapaikkana oli Australian takamailla sijaitseva kuvitteellinen Cooper's Crossingin pikkukaupunki. Minisarjan suosio yllätti tekijät, ja sarjaa jatkettiin kuuden tuotantokauden verran. McFarlane lähti sarjasta ensimmäisen tuotantokauden jälkeen, mutta palasi myöhemmin. 
Vuonna 1993 sarjan katsojaluvut romahtivat, ja sen alkuperäisistä hahmoista oli jäljellä enää muutama. Sarjan tapahtumapaikaksi muutettiin Broken Hill, se sai nimen R.F.D.S. ja roolihenkilöistä vain kaksi jatkoi sarjassa. Sarjan uusi tuleminen kesti vain yhden kauden ajan.
Eteläpohjalaiset Juuret

Eteläpohjalaiset Juuret ry on sukututkimukseen ja paikallishistoriaan keskittynyt yhdistys, jonka kohdealueena on vanha historiallinen Etelä-Pohjanmaa.
Tutkimukset keskittyvät seuraaviin pitäjiin: Alahärmä, Alavus, Ilmajoki, Isokyrö, Jalasjärvi, Jurva, Kauhajoki, Kauhava, Kortesjärvi, Kuortane, Kurikka, Laihia, Lapua, Nurmo, Seinäjoki, Peräseinäjoki, Teuva, Töysä, Ylihärmä, Ylistaro, Vähäkyrö, Vöyri ja Oravainen.
Eteläpohjalaiset Juuret ry:llä on yli 800 jäsentä. Yhdistys on rekisteröity vuonna 2007. Yhdistyksen historia ulottuu vuoteen 1999, jolloin perustettiin yhdistyksen edeltäjä eli Pohjanmaan historiallisen seuran Juuret-toimikunta. Yhdistys on yksi Suomen suurimpia sukututkimusyhdistyksiä heti Suomen Sukututkimusseuran ja SSHY:n jälkeen.

Eteläpohjalaiset Juuret -julkaisu

Yhdistyksen jäsenjulkaisu on neljä kertaa vuodessa ilmestyvä Eteläpohjalaiset Juuret -lehti. Vuodesta 1999 ilmestynyt lehti on keskittynyt julkaisemaan sukututkimusartikkeleita ajalta ennen 1700-luvun puoltaväliä, jolloin kirkolliset aineistot ovat vähäisempiä ja sukututkimuksen onnistuminen edellyttää esimerkiksi käräjäpöytäkirjojen ja voudin- ja läänintilien tutkimusta.
Eteläpohjalaiset Juuret -yhdistys julkaisee myös pitäjäkohtaisia historiallisia vuosikirjoja eli kotiseutukirjoja yhteistyössä kotiseutuyhdistysten kanssa, muita erillisjulkaisuja sekä asutuskarttoja. Historiallisia vuosikirjoja on julkaistu Isostakyröstä, Vähästäkyröstä, Ylistarosta, Laihialta, Jurvasta, Nurmosta ja Teuvalta. 
Eteläpohjalaiset Juuret pyrkii tukemaan pohjalaisten sukujen tutkimista monin eri tavoin. Yhdistyksen verkkosivuilla on sukututkimusta helpottavia henkilöhakemistoja, sukututkijalistoja, linkkilistoja, arkistolähteitä ja karttuva vanhojen valokuvien galleria.
Mauno T. Porkka

Mauno Tapani Porkka (s. 1927) on suomalainen seismologi ja emeritusprofessori. Hän oli Oulun yliopiston geofysiikan professori 1972–1988. Aiemmin hän oli Luonnontieteellisen keskusmuseon seismologi 1960–1970.