Maanviljelyn synty Lähi-idässä

Maanviljelyn synty Lähi-idässä on vanhin tunnettu maanviljelyn aloitus ja se ajoittuu viimeisen jääkauden päättymisen jälkeen noin 10 000 vuotta sitten tapahtuneisiin ympäristönmuutoksiin. Tästä historian vaiheesta käytetään myös nimitystä Neoliittinen vallankumous. Asiantuntijat kiistelevät yhä viljelyn alun ajankohdasta ja syistä. Lähi-idästä maanviljely levisi maanviljelijöiden mukana niin Eurooppaan kuin Intiaan ja Pohjois-Afrikkaan. Lähi-idän kasveista ja eläimistä löytyi useita domestikaatioon sopivia lajeja, mikä suosi maanviljelyn kehitystä. Muita alueita, joilla maanviljely syntyi itsenäisesti, ovat Väli-Amerikka, Kiina ja Uusi-Guinea.
Eräiden arvioiden mukaan maanviljely alkoi ilmaston kuivuessa nuoremmalla dryaskaudella 12 800 vuotta sitten. Nämä johtivat jollain tavoin maanviljelyn omaksumiseen Hedelmällisen puolikuun alueella. Ruista saatettiin viljellä Tell Abu Hureyrassa jo noin 11 000 eaa., mutta laajemmalle maanviljely levisi vasta joskus 9000–7500 eaa.

Maanviljelyn alku Lähi-idässä

Villiviljaa on saatettu siellä viljellä jonkin aikaa, ennen kuin tähkissä näkyvät viljelystä johtuvat muutokset.

Keidas vaiko aro

Alun perin monet tutkijat olivat sitä mieltä että maanviljely alkoi keidasalueilla, eli suurten jokien varsilla, joissa jokien vesi toi viljelyn tarvitsemaa vettä ja lietettä viljakasvien ravinteeksi. Tällainen keidasalue on muun muassa Mesopotamian alanko. Kun varhaisia maatalouskyliä löytyi myöhemmin vuorilta ja niiden juurilta, väite näytti kumoutuvan. Mutta ennen sadeviljelyä maanviljely saattoi olla keidasviljelyä paikoissa, missä joki laski vuorilta kuivalle alueelle. Uusien tietojen mukaan varhaiset maanviljelyasutukset olisivat aina sijainneet Jerikon tapaan vuorilta virtaavien jokien tai luonnonlähteiden lähellä. Veden lähellä sijaitsivat Netiv Hagdud, Gilgal, Tell Aswadm Abu Hureyra ja Mureybat.
Esimerkiksi Jeriko on juuri Juudean kukkuloilta Jordanin laaksoon virtaavan Wadi el-Mafjarin synnyttämän viuhkan pohjoispuolella. Itse Jerikon vieressä on luonnonlähde. Paikka sijaitsee sadeviljelylle sopivan 300 mm sademäärärajan kohdalla. Jerikon lähellä on sekä kasteluun että sadeviljelyyn sopivaa maata alle 5 km:n säteellä.
Nahal Orenin lähellä on lähinnä sadeviljelyyn sopivaa maata.

Rajuja ilmaston muutoksia jääkauden lopussa

Ei tiedetä varmaa syytä siihen, miksi maanviljely alkoi Lähi-idässä juuri jääkauden päättymisen aikoihin. Yksi syy siihen saattoivat olla rajut ilmastonmuutokset, jotka muuttivat Lähi-idän ympäristöä välillä kuivaksi, välillä kosteaksi. Jääkauteen liittyneen kovan kuivuuden hellittäessä ilmaston lämpeni ja sade lisääntyi koko maapallolla, nimenomaan Lähi-idässä ja Etelä-Aasiassa. Sahara alkoi kuivua. Noin 12 500 eaa. Lähi-idässä oli rannikoilla tammimetsiä, ja muualla kosteaa aroa. Arolla eli monia syötäväksi kelpaavia suuria eläimiä. Silloin riista riitti ihmisille ja he asuivat paikoillaan. Tammenterhot ja pistaasipähkinät olivat näitä kasvaville tammimetsävyöhykkeellä eräs ravinnon lähde.
Noin 11500 vuotta eaa. ilmasto oli kosteimmillaan Lähi-idässä. , ja sen takia syntyi villiviljalajeja jotka tuottivat suuria tähkiä. Mutta noin 11 000–10 600 vuotta eaa. ilmasto viileni nuorempaan dryaskauteen, mikä kuivatti ilmastoa Lähi-idässä. Tämä vähensi riistan määrä, ajoi ihmiset vaeltamaan riistan perässä ja lisäsi villiviljan keräilyä. Noin 11 000–9 500 eaa. vallitsi kuivuus, jolloin ihmiset asuivat mm jokien ja lähteiden lähellä. Kosteilla paikoilla kasvoi eniten syötäväksi kelpaavia kasveja, ja myös riistaeläimet viihtyivät niissä. Ilmaston kuivuminen suosi ruohokasveja joita villiviljatkin olivat. Esimerkiksi Hureyrassa hedelmät ja pähkinät hävisivät 11 000 eaa. ilmaston kuivettua, ja villiviljan ja muiden kasvien siementen keräily lisääntyi, ja noin 10 600 eaa. villit perinteiset viljakasvitkin hävisivät sieltä. Viljely alkoikin muualla noin 10 000 eaa., jolloin Hureyra hylättiin.
Toisaalta joidenkin mukaan villiviljan luonnolliset kasvuolot heikkenivät mikä johti maanviljelyn alkuun. Uudet ilmastonmuutokset preboreaalikauden alussa noin 9600 eaa. aiheuttivat riistan vähenemistä ja maanviljelyyn siirtymisen ja asutuksen paikalleen asettumisen.

Tehostettu keräily

Ennen varsinaista kasvien viljelyä harjoitettiin Lähi-idässä luultavasti pitkään tehostettua kasvien keräilyä. Tehostetussa keräilyssä esimerkiksi kitketään ja raivataan rikkaruohoja pois tai muuten edistetään kasvin kasvua ja lisääntymistä, muttei viljellä.
Seuraava askel oli viljellä villejä kasvilajeja. Sitten viljakasveissa alkoivat näkyä domestikaatiomuutokset.

Maanviljelyn alku

Luonnonvaraisia viljoja viljeltiin pitkään ennen domestikaatiota. Luonnonvaraisissa viljoissakin esiintyy domestikoidun näköisiä jyviä. Tällöin viljelyn alun todistaminen pelkän viljalöydön pohjalta on vaikeaa.
Einkorn, emmer ja ohra esiintyvät nykyään villeinä laajalti samoilla alueilla esimerkiksi Syyrian ja Turkin rajalla ja Pohjois-Irakin ja Iranin rajalla.
Emmervehnän geenitutkimukset viittaavat viljelyn alkaneen Kaakkois-Turkissa.
Monia villejä viljelykasveja kasvaa nykyään varsinkin Karacadagin vuoristossa Itä-Turkissa Diyabakirin lähellä. Tämä ei todista että viljely olisi alkanut siellä, koska aiemmin ympäristö oli toinen.
Mutta löydöt viittavat villiviljan viljelyn alkaneen nykyisten Israelin, Jordanian ja Syyrian alueella Mureibatin ja Jerikon kulttuurialueilla PPNA-kaudella, ehkä keidasalueilla.
Tutkimusten mukaan viljan domestikaatio olisi voinut tapahtua jopa muutaman kymmenen vuoden sisään, tai viedä vain muutamia vuosisatoja.
Ruista saatettiin viljellä Tell Abu Hureyrassa jo 11 000 eaa., mutta maanviljely yleistyi vasta varhaisella tai keskisellä PPNB-kaudella.
Villejä viljalajeja ja linssejä viljeltiin melko laajalti noin 9500 eaa.
Domestikoituja lajeja viljeltiin 8500–8000 eaa. muutamassa hedelmällisen puolikuun paikassa. Viljellyt lajit olivat tetraploidinen emmervehnä ja diploidinen einkornvehnä, ohra ja ruis.
Noin 8000 eaa. ilmestyivät tetraploidiset ja heksaploidiset vehnät joihin nykyinen leipävehnä ja spelttivehnä kuuluvat. Ohrakin oli alussa kaksirivistä, myöhemmin kuusirivistä. Hernettä, papuja ja muita palkokasveja alettiin viljellä noin 8000 eaa. Pohjois-Syyrian- Kaakois-Anatolian seuduilla. Domestikoidut ohra, emmervehnä ja venhä levisivät laajalle vuoteen 7500 eaa. mennessä, mutta domestikoidun viljan rinnalla oli vielä tuhansia vuosia villejä kantamuotoja.

Viljan domestikaatiokehitys

Ohran ja vehnän domestikaatio tapahtui vuosina 10 000–6500 cal eaa.Noin 8500 eaa. 50% viljellystä ohrasta ja vehnästä oli domestikoitua, loput villiä. Qaramelista on löydetty keskimäärin 20% domestikoitua einkornia, loput villiä.

Maanviljelyn varhainen leviäminen

Maanviljely lähti leviämään heti syntymisensä jälkeen, toki hitaasti. Maanviljelyn leviäminen oli melko hidasta, sillä se edellytti suurta työmäärää, ja ihmiset eivät viitsineet viljellä maata silloin, kun ravinnon sai helpommin metsästämällä.
Noin 8000–6400 vuotta eaa. maanviljely levisi laajalle alueelle Lähi-idässä ja Kyprokselle Khirokitiaan, Kreetalle, Kreikkaan ja Etelä-Balkanile asti, jopa Etelä-Albanian rannikolle asti.
Maanviljely levisi vuoteen 6000 eaa. mennessä laajalle alueelle Lähi-idässä vuoristojen laaksoihin ja aroalueille, joilla sataa yli 200 mm vuodessa. Noin 6000 eaa. alettiin viljellä muun muassa pellavaa öljyn ja kankaan raaka-aineeksi. Noin 6000 eaa. kukoisti Pohjois-Mesopotamiassa Hassunan kulttuurin alueella, jonka ihmiset asuivat nykyistä muistuttavissa kuutiotaloissa. Nykyinen vehnälajike leipävehnä ilmestyi noin 6000 eaa.
Monet vanhan ajan ajoituksista (esimerkiksi Jarmon neoliittinen kylä, Jerikon kerrostumat) ovat edelleen kiistanalaisia. Vaikka on käytetty melko tarkkaa C-14 menetelmää, on mahdollista esimerkiksi sekoittaa kerrostumia toisiinsa. Maanviljelyn omaksuminen kehitys oli varsinkin alussa hidasta ja elinkeinorakenne vaihteli huomattavastikin alueesta toiseen. Lampaiden ja vuohien paimentaminen alkoi ennen varsinaista maanviljelyä. Paimentolaisuus lienee lähtöisin Iranista, maanviljely Syyriasta.
Maanviljely levisi pian myös eteläiseen Anatoliaan, josta on löydetty melko suuri, noin 5 000 asukaan asutuskeskus, Catal Hüyük, joka on noin vuodelta 6000 eaa. Ihmiset asuivat neliömäisissä taloissa paikallaan ja palvoivat härkäjumalaa.
Alueelle syntyi myöhemmin tai siellä vallitsi alusta alkaen seudulle ominainen maanviljelyn ja paimentolaisuuden vastakohtaisuus. Maanviljelijöistä tuli sivilisaation luojia, paimentolaisista sen uhkaajia. Pohjoisen Eufratin ja Tigrisin jokilaaksoissa alkoi ns. Samarra-kaudella kasteluviljely 5400 eaa., josta saatava suuri viljan tuotto johti suurten väestökeskusten ja myöhemmin sivilisaation syntyyn.
Noin vuoden 7500–6000 eaa. tienoilla maanviljely alkoi levitä Vähästä-Aasiasta Balkanille ja Kreikkaan sekä muualle Eurooppaan. Maanviljely levisi Kreikan seuduille noin 7500–7000 eaa. ja Keski-Eurooppaan noin 6500 eaa. Eurooppaan leviävä maanviljely oli kaskiviljelyä, joka oli metsille tuhoisaa. Noin 6400–5000 vuotta eaa. maanviljely levisi laajalle alueelle Keski- ja Etelä-Euroopassa, Ranskan pohjoisosia, Britteinsaaria ja Tanskaa lukuun ottamatta.
Eurooppaan maanviljelys levisi maanviljelijöiden siirtyessä Anatolian kautta tai Mustanmeren rantoja pitkin Eurooppaan. Nyky-eurooppalaisista noin puolelta löytyy DNA:sta näiden maahanmuuttajien haploryhmiä. Tämä kansanvaellus oli ilmeisesti rauhanomainen, koska se toi kummankin sukupuolen perimää. Esimerkiksi Ötzi edustaa maanviljelijöiden perimää. Vanhimmat maanviljelyksen merkkinä pidetyt ajanlaskua ja maanviljelystä tukeneet ympyräkaivannot, esimerkiksi Goseck, on tehty noin 4500 eaa. ja ensimmäiset merkit maanviljelijöistä Saksassa ovat noin 500 vuotta tätä vanhempia. 
Pakistaniin Mehrgarhiin maanviljely levisi 7000 eaa. Vuosituhannella 6000–5000 eaa. viljely levisi Keski- ja Länsi-Eurooppaan, jonne syntyi megaliittikulttuureja.