google/wiki40b huggingface dataset:
Joululaulu

Joululaulu on laulu, jonka sanat liittyvät aiheeltaan jouluun. Joululauluja esitetään yleensä ennen joulua, ja sen aikana. 
Joululauluja voi esittää yksi esittäjä, mutta useimmiten ne esitetään suuremmissa yhtyeissä, yleensä kuorossa. Niitä lauletaan myös yhteislauluna esimerkiksi koulujen joulujuhlissa ja Kauneimmat joululaulut -tilaisuuksissa. Joululaulu voi tyyliltään kuulua niin taide- kuin populaarimusiikkiin. On myös muusikkoja, jotka ovat erikoistuneet joululaulujen tekemiseen. Monet, joskaan eivät kaikki, joululaulut ovat luonteeltaan uskonnollisia. On myös monia joululauluja, joissa joulun uskonnolliseen merkitykseen viitataan vasta viimeisessä säkeistössä.

Historiaa

Vanhimmat joululaulut ovat yhtä vanhoja kuin joulu itse. Yksi vanhimpia joululauluja on Kuului laulu enkelten (Gloria in excelsis Deo), joka määrättiin laulettavaksi jouluyönä vuonna 129. 300-luvulle Roomassa alettiin esittää jouluaiheisia hymnejä. 1200-luvulla yleistyi varsinainen joululauluperinne Saksassa, Ranskassa ja Italiassa.

Suomessa

Martti Luther runoili vuonna 1535 virren Enkeli taivaan, ja vuonna 1539 loi sille sävellyksen. Suomessa käytetyssä vuonna 1582 ilmestyneessä Piae Cantiones -kokoelmassa on hengellisiä joululauluja, joita edelleen lauletaan niin latinan kuin suomen kielellä.
Rock-Jerry

Rock-Jerry (oik. Kaj Alvar Järnström, käytti myös taiteilijanimeä Jerry, s. 30. kesäkuuta 1943 Helsinki) on suomalainen rocklaulaja. Hän voitti vuonna 1959 rock-kuninkuuskilpailun. Seuraavana vuonna nimellä Rock-Jerry & His Masters tehtyä Rock-Jerryn debyytti-EP:tä Suomen Rock-kuningas (sisälsi kappaleet "Long Tall Sally" / "Waltzing Matilda" / "Stupid Cupid" / "Only Sixteen") pidetään ensimmäisenä varsinaisena suomalaisena rock-levynä. Rock-Jerryn managerina toimi Onni Gideon.
Rock-Jerry keskittyi 1960-luvun alun jälkeen kauppatieteen opintoihin, mutta teki comebackin vuonna 1974 julkaisten kaksi albumia. Vuonna 2000 julkaistiin 20 suosikkia – When The Saints Go Marchin' In -kokoelma, mikä sisältää Rock-Jerryn tunnetuimmat levytykset.
HMS Arcturus (J283)

Palvelus

Alus palautettiin 1946 Yhdysvaltain laivastolle, joka myi sen 1947 Kreikalle. Alus liitettiin Kreikan laivastoon nimellä Pirpolitis. Alus tuhoutui maalilaivana Kreetalla vuonna 1984.
Buena Vista (Walt Disney Company)

Buena Vista on Buena Vista Streetin varrella Burbankissa, Kaliforniassa sijainneiden The Walt Disney Companyn levittäjäjaostojen käyttämä tavaramerkki. Sen perusti Walt Disney vuonna 1953 Peter Panin julkaisun jälkeen levittääkseen itse omia elokuviaan ja televisiotuotantojaan ja samalla päättäen 20-vuotisen levittäjäsuhteen RKO Picturesin kanssa. The Walt Disney Company aloitti tavaramerkin käytöstäpoiston toukokuussa 2007 ja Suomessa hieman myöhemmin.
TTR

World Snowboard Tour (WST) (entinen TTR) on Terje Håkonsenin, Drew Stevensonin ja Reto Lammin vuonna 2002 perustama lumilautailun maailmankiertue. Kilpailukiertueella on rankingjärjestelmä, joka yhdistää yli 180 itsenäistä eri tasoista lumilautailutapahtumaa. Kaiken tasoiset lumilautailijat kilpailevat kiertueen eri osakilpailuissa keräten rankingpisteitä, joiden perusteella kauden päätteeksi jaetaan WST World Snowboard Champion – titteli.
Swatch World Snowboard Tour on voittoa tuottamaton organisaatio, jonka tavoitteena on kehittää lumilautailua huippu-urheilulajina ja säilyttää kilpailujen korkealaatuinen taso. WST tekee töitä sen eteen että laji säilyttää perinteisen hauskuutensa ja lajin luovat piirteet huolimatta siitä että kilpaillaan pisteistä freestyle kiertueella.

Formaatti

WST-kilpailuja järjestävät ympäri maailmaa yksittäiset kisajärjestäjät. Kilpailuja on eriarvoisia asteikolla 1–6 tähteä. Yksi kiertue kestää noin 10 kuukautta ja huipentuu finaaliin, johon pääsevät eniten pisteitä keränneet laskijat sekä suurempien kisojen voittajat.
Odotustila

Odotustila on sisätila, jossa ihmisten on tarkoitus viettää aikaa odottaessaan pääsyä johonkin toiseen tilaan. Esimerkiksi lääkärin vastaanotoilla on yleensä odotushuone, jossa potilaat voivat odottaa omaa vuoroaan. Rautatieasemilla ja lentokentillä taas on suuria odotussaleja, joissa matkustajat voivat odottaa junansa tai lentokoneensa saapumista.
Erkki Hirvikallio

Karl Eric Haack (sukunimi vuoteen 1932 Hirvikallio; s. 25. toukokuuta 1912 Helsinki ) on suomalainen suomen ja saksan kielellä kirjoittanut näytelmäkirjailija. Hän käytti kirjailijanimeä Erkki Hirvikallio.
Red Rum

Red Rum oli yksi maailman kuuluisimmista ja menestyneimmistä laukkahevosista.

Saavutuksia

Red Rum nousi Isossa-Britanniassa suureen suosioon, kun se voitti Grand Nationalin vuosina 1973 ja 1974. 1975 ja 1976 Red Rum tuli kisassa kakkoseksi ja voitti jälleen vuonna 1977.
Red Rum kuoli 30 vuoden iässä 18. lokakuuta 1995.
Simpeleen Urheilijat

Hiihto

Simpeleen Urheilijoiden menestynein hiihtäjä on kolminkertainen olympiavoittaja ja maailmanmestari Marja-Liisa Kirvesniemi. Marja-Liisa ja Harri Kirvesniemen tytär Anita Kirvesniemi on saavuttanut seuran väreissä isänsä valmennuksessa nuorten SM-mitaleita. Vuonna 2006 seura järjesti Simpeleellä nuorten SM-hiihdot.

Jalkapallo

Jalkapallossa Simpeleen Urheilijoilla on laaja-alaista edustus- ja junioritoimintaa. Miesten edustusjoukkue pelaa Kaakkois-Suomen nelosessa.
Parhaimmillaan SiU pelasi Suomensarjassa (nykyinen Ykkönen) kausilla 1938–1939. Kaudella 1996 joukkue käväisi Kakkosessa. Kaudeksi 2011 SiU putosi kolmosesta Neloseen.
Suomen maajoukkuetta 42:ssa maaottelussa, mukaan lukien vuoden 1936 Berliinin olympialaisissa, edustanut Arvo Närvänen pelasi Simpeleen Urheilijoiden edustusjoukkueessa kaudet 1937-1939 . "Ati" Närvänen siirtyi Simpeleelle Viipurin Susista; hänet tunnettiin lempinimillä "(Viipurin) Keisari" ja "Karjalan Kuningas".
SiU:n edustusjoukkueessa ja nuorten maajoukkueessa pelannut maalivahtilupaus Jesse Joronen siirtyi kauden 2009 jälkeen SiU:sta Fulhamiin, Englantiin.

Yleisurheilu

2000- ja 2010-luvuilla yleisurheilussa Simpeleen Urheilijoiden menestyneimpiä urheilijoita ovat olleet maajoukkuetason pituushyppääjä Marika Partinen, seitsenottelija Elisa Kirvesniemi ja keihäänheittäjä Heidi Nokelainen.
Ankoberinhemppo

Levinneisyys

Ankoberinhemppoa tavataan pienellä alueella Etiopian keski- ja pohjoisosissa. Lajin populaatioksi on arvioitu 10 000–19 999 yksilöä. Sitä uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen, ja laji on luokiteltu vaarantuneeksi.
Alkanoliamiinit

Alkanoliamiinit eli aminoalkoholit ovat orgaanisia yhdisteitä, joiden rakenteessa on sekä alkoholeille tunnusomainen hydroksyyliryhmä että amiineille tunnusomainen aminoryhmä. Alkanoliamiinit ovat tärkeitä yhdisteitä liuottimina sekä orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Alkanoliamiinien rakenteessa sekä amino- että hydroksyyliryhmät voivat olla joko primäärisiä, sekundäärisiä tai tertiäärisiä. Molekyylimassaltaan pienet ja rakenteeltaan yksinkertaiset alkanoliamiinit ovat huoneenlämpötilassa olomuodoltaan nesteitä ja suuremmat kiteisiä kiinteitä aineita. Useat alkanoliamiinit liukenevat hyvin veteen ja poolisiin orgaanisiin liuottimiin. Amiinien tavoin alkanoliamiinit ovat emäksisiä ja reagoivat happojen kanssa muodostaen suoloja. Karboksyylihappojen ja happokloridien kanssa reagoidessaan alkanoliamiinit muodostavat huoneenlämpötilassa amideja ja kuumennettaessa estereitä. Dikarboksyylihapot reagoivat muodostaen poly(amidiesteri)polymeerin.
Alkanoliamiinien valmistamiseen on kaksi pääasiallista tapaa. Ammoniakki tai amiini reagoi epoksidien kanssa nukleofiilisella substituutioreaktiolla, jolloin epoksidin rengasrakenne avautuu ja muodostuu alkanoliamiini. Tyypillisimmät käytetyt epoksidit ovat etyleenioksidi ja propyleenioksidi. Toinen tapa on pelkistää nitroalkoholeja vedyttämällä, ja tässä menetelmässä katalyyttinä käytetään Raney-nikkeliä.
Alkanoliamiineja käytetään monien muiden orgaanisten kemikaalien, esimerkiksi emulgointiaineiden, pinta-aktiivisten aineiden, lääkkeiden ja maatalouskemikaalien, valmistukseen. Tämän lisäksi niitä käytetään myös liuottimina, polymeerien valmistukseen, happamien kaasujen puhdistamiseen kemianteollisuudessa ja ruosteenpoistokemikaaleina. Alkanoliamiineja käytetään ja valmistetaan vuosittain tuhansia tonneja.
Samantha Lewthwaite

Samantha Lewthwaite (tunnetaan myös nimillä Sherafiyah Lewthwaite ja Valkoinen leski, s. 5. joulukuuta 1983, Pohjois-Irlanti – väitetty kuolleeksi 13. marraskuuta 2014, Ukraina) on Lontoon pommi-iskujen yhden tekijän Germaine Lindsayn leski ja eräs maailman etsityimmistä terroristeista. Interpol on etsintäkuuluttanut hänet räjähteiden hallussapidosta Keniassa. Mediassa häntä on kutsuttu Valkoiseksi leskeksi etnisyytensä, itsemurhaiskussa menehtyneen ensimmäisen miehensä perusteella sekä viittauksena tšetšeeniläisten naisterroristien "mustien leskien" mukaisesti.
Lewthwaite kääntyi 15-vuotiaana muslimiksi. Musliminimekseen hän on ottanut Sherafiyah Lewthwaite. Hän opiskeli myöhemmin 2002 hetken Lontoon yliopiston Lähi-idän, Aasian ja Afrikan tutkimuksen SOAS-laitoksessa. Samana vuonna Lewthwaite tapasi ensimmäisen miehensä Germaine Lindsayn keskustelupalstalla ja pari avioitui muutamaa kuukautta myöhemmin. He saivat esikoispoikansa 2004. 19-vuotias Lindsay teki terrori-iskun 7. heinäkuuta 2005 Lontoossa kolmen muun islamistiterroristin kanssa. Iskussa menehtyi 52, joista Lindsayn itsemurhapommin ollessa tuhoisin surmaten 26 henkilöä. Lewthwaite oli tällöin kahdeksannella kuulla raskaana odottaen pariskunnan toista lasta. Terrori-iskujen jälkeen Samantha Lewthwaite kommentoi järkytyksestään miehensä osallisuudesta iskuihin. Häntä kritisoitiin laajasti hänen myytyään tarinansa uhrina ja miehensä osallisuudesta "suhteellisen uutena käännynnäisenä" The Sunille 30 000 punnalla. Tämän jälkeen hän kuitenkin katosi medialta ja katkaisi yhteytensä sukulaisiinsa.

Väitetyt yhteydet Al-Shabaab -terroristijärjestöön

Helmikuussa 2012 Nairobin terrorisminvastainen viranomainen antoi pidätysmääräyksen vaaleasta naisesta nimellä Natalie Webb, jonka tiedettiin käyttäneen Etelä-Afrikan väärennettyä passia. Scotland Yardin avulla kenialaisviranomaiset kertoivat henkilön esiintyneen ainakin kolmella muullakin identiteetillä, joista yksi oli Samantha Lewthwaite. Hän oli saapunut Keniaan marraskuussa 2011 ja liittynyt terroristisoluun Mombasassa. Naisen seurassa oli ollut kolme lasta. Kyseinen nainen oli etsintäkuulutettu yhteyksistä terroristisolu Al-Shabaabiin, joka oli suunnitellut kostoiskuja Keniaa vastaan Somaliassa.
Lewathwaitea ei ole kuitenkaan tuomittu mistään. Hän sai kolmannen lapsena 2009, mutta lapsen isän henkilöllisyyttä ei ole voitu vahvistaa.

Väitetty kuolema

Marraskuussa 2014 venäläinen uutistoimisto Regnum väitti, että Lewthwaite olisi taistellut Ukrainassa Aidar-pataljoonan riveissä ja saanut surmansa separatistitarkka-ampujan luodista. Aidar-pataljoonan komentaja Sergiy Melnychuk on kumonnut huhut ja kertonut, että venäläiset pyrkivät tekaistuilla uutisilla rikkomaan Ukrainan ja Brittien välisiä suhteita.
General MIDI

MIDI-datan parametrien merkitykset

GM yhteensopivien soittimien täytyy myös sisältää seuraavat komennot:

Ohjelman vaihto

Eri ohjelmien numeroiden on vastattava seuraavia soitinääniä:
Selma Tuominen

Muita vanhoiksi eläneitä suomalaisia

Epävirallisten tietojen mukaan ennen Tuomista vanhin suomalainen oli vuonna 1902 syntynyt helsinkiläinen nainen, jonka henkilöllisyyttä ei julkistettu. Tätä ennen vanhin suomalainen oli rantasalmelainen Jussi Leskinen. Helsingin Sanomien mukaan Tuomisen lisäksi on elossa ollut syyskuussa 2012 vielä yksi, Selma Tuomista hieman nuorempi vuonna 1903 syntynyt nainen. Viimeinen suomalainen vuonna 1903 syntynyt mies kuoli heinäkuussa vuonna 2008. Helsingin Sanomat kertoi tammikuussa 2017, että Suomen vanhin elossa oleva henkilö on hämeenlinnalainen Helvi Kärki, joka on syntynyt joulukuussa 1906.
Turun insinöörit TUIKE

Turun insinöörit TUIKE ry on Turussa kotipaikkaansa pitävä insinöörien edunvalvontaa ja yhteisöllisyyttä edistävä yhdistys.  
Nimenä oli aiemmin Turun Alueen Insinöörit ry:n Konekerho, Turun Insinöörikerho ry. 
Yhdistyksen tarkoituksena on edistää jäseniensä ammatillisia ja paikallisia etuja, sekä edistää jäsentensä yhteenkuuluvuutta keskenään ja muiden insinööriyhdistysten jäsenten kesken. Yhdistys toimii yhdyselimenä jäsentensä ja toisten yhdistysten välillä. Yhdistyksen tarkoituksena on myös tukea teknillisen koulutuksen kehitystä ja työskennellä Suomen teknillisen kehityksen puolesta. 
Näiden tarkoitusten toteutamiseksi yhdistys mm. järjestää jäsenilleen kokous-, neuvottelu-, kurssi, esitelmä-, tiedotus ja juhlatilaisuuksia sekä opintomatkoja ja pitää yhteyttä toiminta-alueensa teknillisiin oppilaitoksiin ja niiden opiskelijoihin.

Historia

Turun Insinöörit ry:n Sähkökerho oli esittänyt koneinsinööreille kutsun saapua seuraamaan Sähkökerhon kokousta ravintola Killan kabinettiin 23.11.1959. Kutsua oli noudattanut 8 insinööriä. Ins. Vainio selvitteli näkökohtia, joiden takia koneinsinöörejä oli tähän kokoukseen kutsuttu sekä esitti kysymyksen, olisiko koneinsinöörien aiheellista perustaa uusi kerho, konekerho. Sähkökerhon kokouksen päätyttyä pitivät paikalla olleet 8 koneinsinööriä oman kokouksen. Kokous totesi oman kerhon perustamisen tarpeelliseksi. Samalla päätettiin konekerhon perustamisesta ja valittiin toimeenpaneva elin.
Tuo oli lainaus, lähes sanasta sanaan pöytäkirjasta, jossa pantiin alulle Turun Alueen Insinöörit ry:n Konekerho, sittemmin Turun Insinöörikerho ry ja nykyään Turun Insinöörit TUIKE ry. Kerhon toiminnan avulla oli tarkoitus saada kosketusta Turun seudun opistoinsinöörien välille, sekä tutustua teollisuuslaitoksiin ja muihin sopiviin kohteisiin ja hankkia eri alojen asiantuntijoita kokouksiin esitelmän pitäjiksi. Kerhon toiminta-ajatus on säilynyt suunnilleen samana, miksi se alussa ajateltiin. Ensimmäisen toimintavuoden 1960 päättyessä kerhon jäsenmäärä oli 45. Jäsenrekisterissä  on 31.12. 2017 jäseniä 2313.

Tuike on Lounais-Suomen Insinöörit LOUSI ry:n jäsen

LOUSI puolestaan kuuluu valtakunnalliseen Insinööriliittoon (IL ry), Insinööriliitto on AKAVAn jäsenjärjestö. TUIKE ry:n toiminnan painopiste on jäsenten aktivoinnissa. Insinööriliitto ja AKAVA huolehtivat kaikille insinööreille yhteisistä elinkeinopoliittisista ja laajoista palkkaukseen liittyvistä asioista sekä työsuhteiden kehittämisestä. LOUSI ry on paikallisesti merkittävä toimija insinöörikoulutuksen kehittämisessä ja alueellisessa etujen valvonnassa. TUIKEn rooli korostuu jäsenten aktivoinnissa ja yhteisten toimintojen järjestämisessä.

Toiminta

Yhdistys järjestää jäsenistölleen koulutustilaisuuksia, excursioita, verkostoitumistilaisuuksia.
Fumizuki (1905)

Valmistus

Venäjän keisarikunnan laivasto tilasi Baklaniksi nimetyn Sokol-luokan aluksen Nevskin telakalta Pietarista. Sen köli laskettiin 1899 ja alus laskettiin vesille 1901. Se kasattiin Port Arthurissa ja alus otettiin palvelukseen 1902.

Palvelus

Alus nimettiin 22. maaliskuuta 1902 uudelleen Silnyksi. Venäjän–Japanin sodan alkaessa alus kuului Port Arthuriin sijoitettuun komentaja A. A. Ginterin johtamaan Tyynenmeren laivaston 2. hävittäjälaivueeseen. Alus vaurioitui pahoin 27. maaliskuuta 1904 taistellessaan keisarillisen Japanin laivaston torpedoveneiden Aotaka ja Tsubame kanssa. Aluksen miehistö joutui ajamaan aluksensa matalikolle estääkseen sen uppoamisen. Alus palautettiin palvelukseen, mutta se vaurioitui uudelleen sen osallistuessa Port Arthurin saarron murtamisyritykseen 11. marraskuuta ajettuaan miinaan. Varuskunnan antautuessa 2. tammikuuta 1905 aluksen miehistö oli upottanut edellisenä päivänä aluksensa, jottei se jäisi keisarillisen Japanin laivastolle.
Japanilaiset nostivat aluksen 22. elokuuta ja se kunnostettiin Takeshikissä. Alus liitettiin 12. joulukuuta 1905 laivastoon hävittäjänä nimellä Fumizuki. Laivasto vaihtoi aluksen kattilat Miyabara-kattiloiksi ja tykit brittiläisvalmisteisiksi. Sen aseistuksena oli kolme 47 millimetrin tykkiä ja kaksi 18 tuuman torpedoputkea. Uudet kattilat tuottivat 3 800 hevosvoimaa, mikä mahdollisti 27 solmun huippunopeuden. Alus luokiteltiin 28. elokuuta 1912 kolmannen luokan hävittäjäksi.
Alus poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1914 ja se myytiin 1923 siviilikäyttöön nimellä Fumizukimaru.
Gustaf Zitting

Gustaf Zitting (2. helmikuuta 1860 Tukholma – 15. heinäkuuta 1934) oli suomalainen vuorineuvos ja insinööri jonka perustama yritys Insinööritoimisto Zitting & Co oli 1900-luvun alussa johtava teollisuuden koneiden maahantuoja ja välittäjä.
Zittingin vanhemmat olivat Mustialan maatalousoppilaitoksen rehtori, kanslianeuvos Carl Anders Zitting ja Johanna Elisabeth Askergren. Hän kävi Helsingin reaalikoulua ja valmistui insinööriksi Helsingin polyteknisestä opistosta 1882. Saatuaan valtion kolmivuotisen jatko-opiskelustipendin Zitting opiskeli rautatie- ja sillanrakennustekniikkaa ensin Berliinissä ja Itävallan Tirolissa sekä viimeksi 1884–1886 Englannissa. Suomeen palattuaan Zitting oli 1886–1890 radanrakennusinsinöörinä Tampere-Vaasa ja Kuopio-Kouvola-Kotka ratojen työmailla. Sen jälkeen hän oli Karhulan konepajan palveluksessa 1890–1892 kunnes perusti oman Insinööritoimisto Zitting & Co-nimisen agentuuriliikkeen 1892.
Zittingin yritys toi maahan kapearaiteisten rautateiden kalustoa ja tarvikkeita sekä vuodesta 1895 alkaen ruotsalaisen ASEAn sähkökoneita ja tarvikkeita. Vuonna 1898 Zitting perusti yhdessä ASEAN kanssa Finska Elektriska nimisen yrityksen jolla oli generaattori- ja moottoritehdas Helsingissä sekä asennuspaja Tampereella. Yrityksen tarkoitus oli toimittaa sähkökoneita Suomen ja Venäjän markkinoille mutta kun toiminta ei kehittynyt odotetusti yritys lopetettiin 1904. Zitting edusti tämän jälkeen ASEA:a Suomessa vielä vuoteen 1913 saakka. Zittingin yritys toimitti useiden suomalaisten voimalaitosten koneistot ja sillä oli myös oma kaapelipunomo Helsingin Malmilla. Ensimmäisen maailmansodan aikoihin yrityksessä oli noin 100 työntekijää joista 10 insinöörejä. Yritys muuttui osakeyhtiöksi 1925 mutta sen toiminta päättyi jo 1930-luvun alussa.
Gustaf Zitting sai vuorineuvoksen arvon 1923. Hän kuului useiden suomalaisyritysten (Forssa Oy, Walkiakoski Oy, Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy, Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiö) hallintoneuvostoihin ja johtokuntiin. Hän oli myös Ab Granit Oy:n toimitusjohtaja 1908–1934 ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1900–1909.
Gustaf Zitting oli naimisissa 1895–1908 Anni Emilia Lagerborgin kanssa. Liitto päättyi avioeroon.
Sophia Maria

Sophia Maria (myös kirjoitusasu Sofia Maria käytössä) oli hollantilainen koffitakiloitu purjealus, joka rakennettiin Friisinmaalla vuonna 1840 rotterdamilaiselle laivanvarustamolle. Alus siirtyi edelleen friisinmaalaiselle Zeilmaker & Co. -yhtiölle vuonna 1857. Aluksen kotisatama oli Harlingen. Alus oli noin 27 metriä pitkä, hieman yli kuusi metriä leveä ja lähes viisi metriä syvä. Aluksen keula oli tylpänpyöreä.
30. kesäkuuta 1859 alus lähti Hullista Englannista painolastissa kohti Oulun satamaa, tarkoituksenaan noutaa oululaiselta Bergbomin kauppahuoneelta tervalasti. Alus saapui Perämerelle heinäkuun puolessa välissä ja joutui myrskyyn. Myrskyn vuoksi se ei saanut luotsia, ja luoviessaan myrskyssä Hailuodon pohjoispuolella 19. heinäkuuta se törmäsi karille lähellä Kattilankallan saarta ja upposi nopeasti. Aluksen seitsenhenkinen miehistö pelastui laivaveneellä, mutta joutui hylkäämään haaksirikkoutuneen aluksen niin nopeasti, ettei se ehtinyt pelastaa juurikaan esineistöä.
Aluksen hylky löytyi heinäkuussa 1973, kun kellolainen kalastaja ilmoitti troolin tarttuneen kiinni vedenalaiseen puurakenteiseen esteeseen. Paikka sijaitsi Kattilankallan saaren länsipuolella, ja väylätöissä olleet sukeltajat löysivät ilmoitetulta paikalta puisen laivanhylyn. Arkistojen perusteella alus tunnistettiin Sophia Mariaksi.
Museovirasto antoi hylyn tutkimisoikeuden Pohjois-Pohjanmaan museolle, joka yhteistyössä Oulun Meripelastusseuran sukellusjaoksen sukeltajien kanssa aloitti hylyn tutkimukset. Myöhemmin sukellustutkimukset suoritti vasta perustettu Oulun Vesimiehet ry.
Koska alus oli uponnut nopeasti, hylystä löydettiin runsaasti esineistöä, muun muassa liitupiippuja, savi- ja lasipulloja, runsaasti astioita, keittiöesineistöä, merimiesten henkilökohtaisia tavaroita, laivan varusteita ja tarvikkeita, kupari- ja rautapatoja ja -pannuja. Merimiehille kuuluneita esinelöytöjä olivat muun muassa piiput, nuuskarasia, sateensuojan jäänteet, sinettileimasin, puinen kenkäpari sekä nahkajalkineiden jäänteet. Rahoja löydettiin yhdeksän kappaletta, eriarvoisia kupari- ja hopeakolikoita eri maista. Laivan tarvikkeita oli runsaasti, muun muassa laivakello, kompassi, kaukoputket, kaksi lyijyluotainta, tiimalasit, lyhdyt, työkalut, aseet ja takilan osat. Suurin osa tunnistetuista esineistä on peräisin aluksen reitin varrelta Alankomaista, Englannista ja Saksasta.
Pohjois-Pohjanmaan museossa on Sophia Marian hylystä nostetuista esineistä koottu pysyvä näyttely, johon kuuluu myös hylyn pienoismalli.
Emmy Clarke

Nuoruus ja ura

Clarke syntyi Mineolassa, New Yorkissa, mutta muutti vuoden ikäisenä vanhempiensa mukana Houstoniin, Texasiin ja kuusivuotiaana Wokingiin, Englantiin, missä hän meni amerikkalaiseen kouluun ennen paluuta New Yorkiin. Lempinimi ”Emmy” tulee Clarken etunimien alkukirjaimista. Hänellä on keskimmäinen kolmesta lapsesta ja hänellä on vanhempi veli Patrick ja sekä nuorempi sisko Bridget. Clarke asuu nykyään Connecticutissa.
Clarken ensimmäinen rooli oli vuonna 2003 elokuvassa My House in Umbria. Vuosina 2005–2009 hän näytteli Julie Teegeriä televisiosarjassa Monk.
Isosirri

Koko ja ulkonäkö

Aikuisilla on lyhyet tummat jalat ja melko tukeva, lyhyehkö tumma nokka. Vartalon höyhenpeite on harmaankirjava, kasvot, kurkku ja rinta kanelinruskeat tai kuparinpunaiset ja alaperä vaalea. Talviasussa höyhenpeite on tasaisemman harmaa ja alapuoli on lähes valkea. Nuorella linnulla on rinnassa ja kupeilla kellertävä sävy. Pituus 24-26 cm, siipien kärkiväli 50 cm, paino 80-200 g. Kooltaan siis tavallista suosirriä suurempi. Lentoääni on vaimea ’uet,uet’.
Vanhin suomalainen muuttomatkalla rengastettu isosirri on ollut 7 vuotta 11 kuukautta 15 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut brittiläinen vähintään 25 vuoden 1 kuukauden ikäinen yksilö.

Levinneisyys

Isosirri pesii Kanadan, Grönlannin, Euroopan ja Venäjän pohjoisimmissa osissa. Maailman populaation kooksi arvioidaan noin 1,5 miljoonaa yksilöä. Suomessa tavataan lähinnä Siperian isosirrejä läpimuuttajina. Isosirrit talvehtivat Atlantin ja Tyynenmeren rannikoilla. Eurooppalaiset yksilöt muuttavat valtavissa parvissa Välimerelle ja Pohjois-Afrikkaan, kanadalaiset Etelä-Amerikkaan jopa Argentiinaan asti. Arktisten isosirrien parvet muuttavat Etelä-Suomen yli touko–kesäkuun vaihteessa. Syysmuutto tapahtuu vanhojen lintujen osalta heinä–elokuussa ja nuorten lintujen osalta elo–syyskuussa.

Elinympäristö

Isosirrit viihtyvät tundramaisemassa, ja ruokailevat lieterannoilla.

Lisääntyminen

Isosirrin matala, lehdillä ja sammalilla vuorattu pesä on maassa lähellä vettä. Se munii 3-4 munaa ja hautoo niitä kolme viikkoa. Molemmat vanhemmat osallistuvat hautomiseen, mutta naaras lähtee paluumuuttoon ennen kuin poikaset ovat lentokykyisiä. Poikaset ovat pesäpakoisia ja oppivat lentämään noin kuukauden ikäisinä. Koiras jättää poikaset oman onnensa nojaan ennen kuin ne ovat lentokykyisiä, ja lähtee muuttomatkalle.

Ravinto

Isosirrit syövät hyönteisiä, nilviäisiä, matoja, pieniä rapuja ja muita selkärangattomia.
Moottoritorpedovene Tuisku

Rakentaminen

Alus rakennettiin Turun Veneveistämöllä 1943 ja sen suunnitteli insinööri Jarl Lindblom italialaisten esikuvien mukaan.
Lindblom suunnitteli alustyypin pohjarakenteen osin uudelleen merikelpoisuuden parantamiseksi nopeuden kärsimättä, ja tulos ylittikin odotukset.

Palveluskäyttö

Tuisku osallistui 6. syyskuuta 1943 taisteluun Neuvostoliiton laivaston saattuetta vastaan vaurioituen taistelukyvyttömäksi, mutta alus upotti 20. elokuuta vastaisena yönä proomun.
Tuisku osallistui 15. syyskuuta 1944 Suursaaren taisteluun upottaen pienen saksalaisen raivaajan sekä hinaajan.
T-luokan muut moottoritorpedoveneet olivat Tarmo, Taisto, Tyrsky, Tuima ja Tuuli sekä sodan jälkeen valmistuneet Taisto 7 ja Taisto 8.
Braunschweig (F225)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 4. heinäkuuta 1989. Se myytiin Turkille korvaamaan aiemmin myyty Emden. Turkin laivasto nimesi aluksen Gemlikiksi.