google/wiki40b huggingface dataset:
Rotenburg an der Fulda

Maantiede

Rotenburg an der Fulda sijaitsee Hessenin koillisosassa nimensä mukaisesti Fuldan varrella Stölzinger Gebirge -vuoriston eteläpuolella.

Historia

Rotenburgin kaupunginosista Braach, Breitingen ja Lispenhausen on varhaisin kirjallinen maininta vuodelta 769. Tuolloin ne olivat maalaiskyliä. Nykyisen vanhankaupungin paikalla sijainneeseen asutukseen viitattiin termillä "kaupunki" ensi kerran vuonna 1248. Hessenin ja Thüringenin perimyssodan jälkeen paikkakunta kuului Hessenin maakreivikuntaan. Rotenburgin linna rakennettiin 1470 Fuldan rannalle, kahdeksan vuotta myöhemmin kaupunki ja linna kärsivät suuresta tulipalosta, jonka jälkeen linna rakennettiin uudelleen. Rotenburgin näyttävä raatihuone valmistui 1500-luvun lopulla. Seuraavan vuosisadan alussa Fulda-joen vesiliikenne otti aimo harppauksen eteenpäin. Tulipalot ja sodat haittasivat Rotenburgin kehitystä, mutta tuhoutuneen tilalle rakennettiin yleensä aiempaa ehompaa. Vaurioituneita rakennuksia korjattiin vallinneen tyylisuunnan mukaan, jolloin niiden ilme muuttui alkuperäisestä.
Rautatieliikenne oli myös Rotenburgissa 1800-luvun suuria uutuuksia. Kaupunki liitettiin rataverkkoon 1848. Joen yli rakennetut sillat olivat niin ikään tärkeä osa Rotenburgin kehitystä. Toisen maailmansodan jälkimainingit toivat Rotenburgiin pakolaisia idästä. Rotenburg oli vuoteen 1972 Landkreis Rotenburgin pääkaupunki. Tuolloin perustettiin Landkreis Hersfeld-Rotenburg, jonka pääkaupungiksi tuli Bad Hersfeld.
Vuonna 2003 Rotenburg sai kyseenalaista mainetta Armin Meiwesin rikostapauksen yhteydessä.

Talous ja liikenne

Rotenburgin suuria työnantajia on Herz- und Kreislaufzentrum Rotenburg a. d. Fulda. Teollisuutta edustaa muun muassa Neumayer Tekfor.
Rotenburgin rautatieseisake sijaitsee rataosuudella Bebra–Baunatal-Guntershausen. Maantieliikenteen keskeinen väylä on Bückeburgista Bebraan vievä Bundesstraße 83. BAB 4 kulkee Rotenburgin eteläpuolitse ja BAB 7 puolestaan länsipuolitse. Rotenburgin alueella kulkevat muun muassa pyörätiet  Hessische Radfernweg R1 ja D-Route 9 (Weser-Romantische Straße).
Artur Surov

Ura

Pantterien kasvatti Surov syntyi Viron sosialistisessa neuvostotasavallassa mutta muutti Suomeen jo kuusivuotiaana. Hän edusti Suomen A-nuorten, alle 20-vuotiaiden ja haastajamaajoukkueita (universiadit 2005) mutta kärsi useista loukkaantumisista. Joulukuussa 2002 hän siirtyi Yhdysvaltoihin, Memorial Day -high schoolin joukkueeseen jossa pelasi 19 pisteen ja 13 levypallon ottelukohtaisilla keskiarvoilla. Vuodet 2003–2007 Surov pelasi Saint Joseph's Universityn yliopistojoukkueessa. Hän ei saanut joukkueessa paljon peliaikaa, mutta se voitti Atlantic 10 -konferenssin vuosina 2004 ja 2005 ja ylsi NCAA:n I-divisioonan Elite Eightiin vuonna 2004. Korisliigassa Surov pelasi vain yhdellä kaudella: hän pelasi keväällä 2012 hajaminuutteja Torpan Pojissa, joka voitti SM-pronssia.
Suomen miesten maajoukkueessa Surov pelasi elokuussa 2005 kolme ottelua: maajoukkuedebyytissään Englantia vastaan 3. elokuuta Surov teki 15 minuutissa kaksi pistettä ja otti kymmenen levypalloa.
Surov on toiminut vantaalaisen Pussihukkien organisaatiossa. Hän on suorittanut Suomessa korkeimman mahdollisen valmentajatutkinnon HKVT:n.
Pohjan Poika

Pohjan Poika oli Vaasassa vuosina 1904–1909 ilmestynyt sanomalehti.
Lehden perustaja ja julkaisija oli nuorsuomalaisten oikeistoa edustanut Ossian Ansas, jonka edellinen lehti Pohjalainen oli lakkautettu vuonna 1901. Linjaltaan perustuslaillisen Pohjan Pojan lyhyt suuruuden aika oli syksyn 1905 suurlakko Ansaan toimiessa yhtenä kaupungin lakkojohtajista. Myöhemmin se sortui Vaasan muiden lehtien kilpailuun ja kaupungin nuorsuomalaisten keskinäisiin riitoihin. Tilalle nuorsuomalaiset perustivat Pohjanmaan ja Ansas uuden Pohjalainen-lehden.
Kolmesti viikossa ilmestyneen Pohjan Pojan päätoimittajana työskenteli Ossiaan Ansaan lisäksi Eino Salli vuosina 1908–1909.
Meldonium

Meldonium eli mildronaatti on sydänlääke, joka on vuoden 2016 alusta kielletty urheilussa. Maailman antidopingtoimisto WADA lisäsi sen urheilussa kiellettyjen aineiden ja menetelmien listoille.
Lääke kehitettiin alun perin käytettäväksi siipikarjan kasvatuksessa, mutta se todettiin myöhemmin toimivaksi sydänlääkkeenä esimerkiksi sydäninfarktin hoidossa, ja sitä on käytettä pääasiassa Itä-Euroopassa, eikä se vaadi reseptiä.
Meldoniumin vaikutus on melko vähäinen, mutta se parantaa jonkin verran kestävyyttä, lisää voimantuottoa ja edistää palautumista. Se näkyy testeissä 2–4 vuorokautta käytön lopettamisen jälkeen. Sen käytöstä on jäänyt kiinni usea venäläinen urheilija, muun muassa curlingpelaaja Aleksandr Krušelnitskia epäillään sen käytöstä Pyeongchangin olympialaisissa.
Jukka Rislakki

Jukka Rislakki (s. 23. maaliskuuta 1945 Kuusankoski) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija, joka on julkaissut Suomessa, Yhdysvalloissa, Ukrainassa ja Baltiassa useita lähinnä Suomen lähihistoriaa, Baltian maita ja tiedustelutoimintaa käsitteleviä kirjoja.
Jämsänkoskella lapsuus- ja nuoruusvuotensa viettänyt Rislakki valmistui valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta ja toimittajaksi Sanomien toimittajakoulusta. Hän oli Suomen sarjakuvaseuran ensimmäinen puheenjohtaja (1972). Rislakki on työskennellyt vuosina 1968–2001 toimittajana Helsingin Sanomien ulkomaantoimituksessa ja sunnuntaitoimituksessa, viimeksi Baltian-kirjeenvaihtajana.
Vuoden 2002 alusta  Rislakki on asunut Latvian Jurmalassa. Hän työskentelee vapaana toimittajana ja tietokirjailijana ja on naimisissa latvialaisen kirjailijan, entisen Latvian Suomen ja Viron-suurlähettilään Anna Žīguren kanssa. Vuoden 2008 alusta Rislakilla oli oma, poliittisia pilapiirroksia sisältävä blogi päivälehti Dienan nettisivuilla. Hän kuului myös lehden pääkirjoitussivun piirtäjiin lokakuuhun 2009 asti, jolloin lehden omistaja vaihtui. Rislakin pilapiirrosten näyttely avattiin Jelgavan kaupungin galleriassa syyskuussa 2014. Samanlainen näyttely järjestettiin Helsingissä talvella 2015. Otava julkaisi Rislakin muistelmat 2018. Nykyään hän kirjoittaa vakoiluromaaneja ja valmistelee kirjaa Opperputista ja muista tiedustelumaailman salaperäisistä hahmoista.
Mirva Saukkola

Mirva Saukkola (s. 1. syyskuuta 1970 Masku) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän työskentelee Antiikki & Design -lehden päätoimittajana. 
Vuosina 2008-2013 Saukkola työskenteli suomenkielisen Ellen päätoimittajana, jonka hän myös lanseerasi Suomeen. Hän on koulutukseltaan filosofian tohtori, ja hän on väitellyt 2001 lastenkirjallisuudesta.
Saukkola on ollut aiemmin toimittajana Gloriassa ja toimituspäällikkönä Kotiliedessä ja Cosmopolitanissa. Hän on kirjoittanut useita kirjoja, joissa käsitellään muun muassa muodin ja naistenlehtien maailmaa jännitysromaanin keinoin. Lisäksi hän on kirjoittanut tietokirjoja muun muassa etiketistä, tapakulttuurista ja pukeutumisesta. Saukkola tunnetaankin erityisesti muodin ja sen historian asiantuntijana.
HMS Bruray

Palvelus

Alus lainattiin 8. lokakuuta 1943 Portugalin laivastolle, joka nimesi sen NRP P1:ksi. Alus palautettiin 2. heinäkuuta 1945 kuninkaalliselle laivastolle, joka siirsi sen reserviin. Alus myytiin 11. helmikuuta 1946 Portugalille, joka liitti sen laivastoonsa lokakuussa nimellä NRP São Miguel (runkonumero M). Aluksen runkonumeroksi vaihdettiin 1951 M403. Alus romutettiin Lissabonissa 1957.
Dialektinen materialismi

Dialektinen materialismi on Karl Marxin, Friedrich Engelsin ja Moses Hessin luoma filosofinen teoria, joka yhdisti G. W. F. Hegelin luoman idealistisen dialektiikan materialismiin, siten että Hegelin dialektiikasta poistettiin objektiivinen idealismi ja se siirrettiin materialistiselle pohjalle. Marxista ja Engelsistä riippumatta Josef Dietzgen omassa filosofiassaan yhdisteli Feuerbachin materialismia ja Hegelin dialektiikkaa. Marx antoi tunnustuksen Dietzgenin työlle dialektisen materialismin teorian hyväksi Pääoman ensimmäisen osan toisessa painoksessa.

Materialismi

Materialismi kiistää aineesta riippumattoman hengen olemassaolon. Sen mukaan aineellinen todellisuus on ainoa olemassaoleva todellisuus. Dialektisen materialismin mukaan todellisuus on objektiivinen eli havaitsijasta riippumaton. Muissa filosofisissa suuntauksissa tätä ei yleensä sanota materialismiksi vaan realismiksi.

Dialektisen materialismin tieto-opillinen puoli

Tiedostuksessa on kaksi osapuolta, subjekti (ihminen) ja objekti, jonka kanssa hän on vuorovaikutuksessa. Ihmisten esineellistä materiaalista toimintaa sanotaan dialektisessa materialismissa käytännöksi. Tieto on inhimillisen toiminnan tulos. Objektiivinen totuus tarkoittaa tietoa, jonka sisältö ei riipu subjektista (ihmisestä). Dialektisen materialismin tieto-oppi tunnustaa sekä absoluuttisen että suhteellisen totuuden olemassaolon. Dialektisen materialismin mukaan tiedon totuuden arviointiperuste on viime kädessä tiedon perustana olevassa toiminnassa eli yhteiskuntahistoriallisessa käytännössä. Tiedon sisältö on objektiivinen todellisuus ja tiedon perusominaisuus on kohteen heijastaminen sellaisena kuin se on.
Aleksandr Bessmertnyh

Aleksandr Aleksandrovitš Bessmertnyh (ven. Алекса́ндр Алекса́ндрович Бессме́ртных; s. 10. marraskuuta 1933 Bijsk) on venäläinen diplomaatti, joka toimi lyhyen aikaa myös Neuvostoliiton ulkoministerinä joulukuusta 1990 elokuuhun 1991. Tätä ennen hän oli toiminut ensimmäisenä apulaisulkoministerinä vuodesta 1988 ja Neuvostoliiton Yhdysvaltain-suurlähettiläänä.
Tie (elokuva)

Juoni

Ihmiskunta on tuntemattomasta syystä joutunut sukupuuton partaalle, ja maailma on muuttunut joutomaaksi. Elintarvikkeet, vesi ja lämpimät vaatteet ovat niukassa. Nimetön mies ja tämän nuori poikansa matkaavat löytääkseen turvapaikan ja ruokaa henkensä pitimiksi, samalla vältellen tuntemattomia ihmisiä. 
Vuosia aiemmin miehen vaimo synnyttää heidän esikoisensa, jokin aika ennen maailmanloppua. Mies käyttää yhden kolmesta ammuksestaan heitä häiriköivään mieheen, josta nainen suivaantuu. Naisen mielestä miehen olisi täytynyt säästää ammukset heille kolmelle, ja että mies käytti ammuksen tarkoituksellisesti jottei nainen voisi tehdä itsemurhaa. Nainen lopulta kävelee metsään, ja katoaa.
Nykyhetkeen mentäessä mies kohtaa kannibaalijengin, jonka yhden jäsenen tämä joutuu ampumaan. Mies nappaa shokissa olevan poikansa kainaloon, ja pakenee paikalta. He löytävät pian kartanon, ja tutkiessaan sitä kellarista paljastuu vankila ihmisille joita käytetään ravinnoksi. Kartanon omistajien palaessa takaisin isä ja poika pääsevät juuri ja juuri karkuun, kuunnellen yön kartanon kannibaalien uhrien tuskanhuutoja.
Jatkaessaan matkaansa kaksikko löytää bunkkerin, joka on täynnä ruokaa ja tarvikkeita. Perhe syö itsensä kylläiseksi ja peseytyy, mutta mies päättää että heidän on jatkettava matkaansa ulkoa kuuluvien äänien tähden. Matkallaan he löytävät vanhan, lähes sokean miehen jonka kanssa he viettävät yön. Aamulla mies löytää rannikolta kariutuneen laivan, jonka luokse tämä ui. Poika jää vahtimaan heidän tarvikkeitaan, kuitenkin nukahtaen. Varas anastaa heidän omaisuutesa, jonka lopulta mies saa kiinni. Vaikka mies ottaa omansa ja jopa varkaan tavarat itselleen, hän lopulta pojan pyynnöstä palauttaa tälle omat vaatteensa ja purkin ruokaa.
Mennessään raunioituneen kaupungin läpi miestä ammutaan jalkaan nuolella. Mies ampuu hyökkääjän, ja menee tämän luokse. Hyökkääjän kumppani väittää että isä ja poika seurasivat heitä, jota mies ei jää kuuntelemaan vaan jättää tämän suremaan kuollutta. Miehen vointi heikkenee jalan tulehtuessa ja lopulta tämä kuolee, jättäen pojan yksin. 
Poika kohtaa pariskunnan, joka on seurannut poikaa ja tämän isää jo jonkin aikaa. Pariskunnalla on kaksi lasta ja koira. Pariskunta vakuuttaa että he ovat "hyviä ihmisiä", ja ottavat pojan huostaansa.

Kuvaukset

Elokuva kuvattiin 27. helmikuuta – 29. huhtikuuta 2008 välisenä aikana. Kuvaajana toimi Javier Aguirresarobe. Elokuvaa kuvattiin Pennsylvaniassa, Louisianassa ja Oregonissa.

Vastaanotto

Tv-Nytissä viisi kriitikkoa antoivat elokuvalle tähtiä keskiarvolla 3,0.
Helmuth von Moltke

Helmuth Karl Bernhard von Moltke (26. lokakuuta 1800 Parchim, Mecklenburg-Schwerin – 24. huhtikuuta 1891 Berliini, Saksan keisarikunta) oli preussilainen kreivi ja sotamarsalkka, josta tuli vuonna 1857 Preussin yleisesikunnan päällikkö. Hän johti operaatioita kaikissa Preussin käymissä sodissa 1860- ja 1870-luvuilla, ja osoittautui yhdeksi maailmanhistorian kyvykkäimmistä sotapäälliköistä.
Monia Moltken kehittämiä malleja organisaation hierarkioista opetetaan vielä nykyään, sotakorkeakoulujen lisäksi myös esimerkiksi kauppakorkeakouluissa. Moltken veljenpoika, Helmuth Johannes Ludwig von Moltke, oli Saksan yleisesikunnan päällikkö vuosina 1906–1914.
Helmuthin pojanpoika, Helmuth James von Moltke, puolestaan vastusti kansallissosialismia, osallistui Hitlerin vastaiseen salaliittoon ja teloitettiin 1945.
Yleisurheilun alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut 2009

Vuoden 2009 yleisurheilun alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut käytiin 23.–26. heinäkuuta Novi Sadissa, Serbiassa.
Punaleukakanastero

Levinneisyys

Punaleukakanasteroa tavataan pienellä alueella Venezuelassa, eikä sitä ole havaittu lajin alkuperäisen löytöpaikan ulkopuolelta. Lajin kannaksi arvioidaan 350–1 500 yksilöä, mutta se saattaa olla paljon yleisempi.
Navettakino

Navettakino on pikkupoikien 2000-luvun alussa ideoima ja perustama elokuvateatteri Konneveden Pyhälahdella. Navettakino on Särkisalon kyläkunnan ylläpitämä pieni kyläkino, jossa pyörivät elokuvat ympäri vuoden. Navettaan rakennettu sali on aito elokuvateatteri, jossa aluksi oli 35 mm:n projektori. Teatteri on digitalisoitu, joten siellä voi edelleen katsoa uusimmat elokuvat. Salissa on Dolby-äänentoisto, nouseva katsomo ja suuri valkokangas .
Teatterin ohjelmisto on ajankohtaista ja kotimaista suosivaa. Esitykset ovat viikonloppuisin, jolloin 50-paikkainen teatteri täyttyy keskellä harvaan asuttua maaseutua. Katsojia käy teatterissa jopa yli sadan kilometrin säteeltä. Keski-Suomen Elokuvakeskus on järjestänyt teatterissa koululaisnäytöksiä.

Teatterin historiaa

Navettakino alkoi siitä, kun Pyhälahden kansakoulussa asunut alle kymmenkesäinen Eemeli Mölsä löysi Konneveden kotiseutumuseosta vanhan elokuvaprojektorin ja lupasi kunnostaa laitteen toimintakuntoon. Hänen pari vuotta nuorempi kaverinsa Matti Kakko sai naapurin lapset ja sittemmin kyläkunnan innostumaan mahdottomalta kuulostavasta elokuvateatterihankkeesta. Sille löytyi paikka naapurin äskettäin tyhjentyneestä navetasta. Talkoilla vanha navetta tyhjennettiin. Lattiaa kaivettiin, jotta saatiin aikaiseksi nouseva katsomo. Maitohuoneeseen tehtiin projektorihuone. Navettakinosta tuli menestys alusta pitäen. Siellä järjestetään usein myös tilausnäytäntöjä. Kesäisin teatteriin on tultu jopa höyrylaivalla, sillä sijainti Keiteleen rannalla Pyhälahdella on vesimatkailijalle ihanteellinen.

Tunnustus yritteliäisyydestä

Navettakinon on saanut Keski-Suomen vuoden kulttuuriteko -tunnustuspalkinnon vuosina 2004 ja 2006. Palkinnon perusteissa on todettu, että lasten hanke on loistava esimerkki kuinka kaukana keskuksista voi yhteisin ponnisteluin saada aikaan paljon, jos vain tahtoa ja intoa riittää. – 35-millisen elokuvan esittämiseen vaaditaan paljon muutakin kuin töpselin seinään laittamista. Näin valkokangaskelokuva voi olla ihmisten ilona myös suurten kaupunkien ulkopuolella. Navettakino on palkittu myös Keski-Suomen toisessa maaseutugaalassa 2011.

Navettakino mediassa

Teatterin vaiheista on tehty useita artikkeleita lehtiin ja Harri Paavolan ohjaama dokumenttielokuva Navettakino. Kulu-tv:n uutisjutussa kerrottiin Navettakinosta. Sen ensiesitys oli Ylen kotimaista kulttuuria ja yritteliäisyyttä esittelevässä Pohjantähden alla -sarjassa 8. joulukuuta 2002.
HMS Heliotrope (K03)

Palvelus

Alus luovutettiin 1942 Yhdysvalloille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä USS Surprise. Alus palautettiin Britannian kuninkaalliselle laivastolle 1945.
Keira Knightley

Lapsuus ja nuoruus

Knightleyn vanhemmat ovat näyttelijä Will Knightley ja näytelmäkirjailija Sharman Macdonald. Hänellä on isoveli Caleb.
Keira vaati vanhemmiltaan agenttia ollessaan kolmivuotias. Kahdeksanvuotiaana hän näytteli ensimmäisen roolinsa. Hän sai 17-vuotiaana kiinnityksen elokuvasarjaan Pirates of the Caribbean.
Knightley aloitti näyttelemisen seitsemänvuotiaana, ja hänellä oli ensimmäinen rooli televisioelokuvassa Royal Celebration (1993). Hän näyttelijä monissa televisioelokuvissa, mutta ensiesiintyminen suuren budjetin elokuvassa oli kuningatar Amidalan palvelusneidon Sabén rooli Pimeässä uhassa. Ensimmäisen pääroolinsa Knightley teki vuonna 2001 televisioelokuvassa Princess of Thieves.
16-vuotiaasta 22-vuotiaaksi taukoamatta työskennellyt Knightley piti välivuoden näyttelemisestä matkustellen ja ystäviä tapaillen.

Nousu filmitähdeksi

Knightley tuli kansainvälisesti tunnetuksi näyteltyään Juliette Paxtonia komediassa Parempi kuin Beckham (2002). Seuraavana vuonna Knightley näytteli Elizabeth Swannia elokuvassa Pirates of the Caribbean: Mustan helmen kirous, joka teki hänestä supertähden. Vuonna 2004 brittiläisen Hello!-lehden lukijat äänestivät Knightleyn Hollywoodin lupaavimmaksi näyttelijänaluksi. Samoihin aikoihin Empire-aikakauslehden lukijat valitsi hänet äänestyksessä kaikkien aikojen seksikkäimmäksi elokuvatähdeksi.
Vuonna 2011 hän palasi valkokankaille yhtenä kolmesta päähenkilöstä Mark Romanekin elokuvassa Ole luonani aina. Mukaan hankkeeseen hänet puhui naispääosaa esittävä ystävätär Carey Mulligan.

Yksityiselämä

Knightley on seurustellut irlantilaisen mallin Jamie Dornanin ja amerikkalaisen näyttelijän Del Synnottin kanssa, mutta kumpikin suhde on päättynyt lyhyeen. Hän on seurustellut myös näyttelijä Rupert Friendin kanssa. Friendiin hän tutustui Ylpeys ja ennakkoluulo -elokuvan kuvauksissa. Toukokuussa 2013 hän meni naimisiin muusikko James Rightonin kanssa. Pari asuu Pohjois-Lontoossa. Heidän esikoistyttärensä Edie syntyi toukokuussa 2015.
Topelia

Topelia on Helsingin yliopiston laitoskortteli, joka sijaitsee Senaatintorin kupeessa Kluuvin kaupunginosassa Kettu-korttelissa. Topeliaa rajaavat idässä Unioninkatu, etelässä Kirkkokatu ja lännessä Fabianinkatu sekä pohjoisessa Metsätalo. Topelia-korttelissa toimii humanistisen tiedekunnan laitoksia ja instituutteja.

Topelian historia

Topelia-korttelin vanhimmat rakennukset valmistuivat 1820-luvulla. Niissä toimi alun perin kantonistikoulu eli sotilaallinen sisäoppilaitos, jossa orpopoikia koulutettiin Venäjän armeijan palvelukseen. Kantonistikoulun päärakennus ja kaksi sivurakennusta valmistuivat Unioninkadun varrelle vuosina 1821–1830; päärakennukseen sijoitettiin oppilaiden asuntola, eteläiseen sivurakennukseen henkilökunnan asunnot ja pohjoiseen sivurakennukseen opetustilat. Rakennusprojektia johti Carl Ludvig Engel, mutta hänen arkkitehtoninen panoksensa ilmeisesti rajoittui vain rakennusryhmän Unioninkadun puoleisen julkisivun suunnitteluun. Päärakennuksen ja sivurakennusten pylväiköillä koristellut fasadit ovat linjassa saman kadun varrella olevien yliopiston kirjaston ja päärakennuksen kanssa ja muodostavat yhtenäisen kokonaisuuden. 
Kantonistikoulu muutettiin jo vuonna 1832 venäläiseksi sotilassairaalaksi. 1850–1860-luvuilla tontin pohjois-, etelä- ja länsilaidoille rakennettiin lukuisia kivisiä lisärakennuksia, joita myöhemmin jatkettiin ja korotettiin useaan otteeseen, niin että aiemmin avoimesta tontista muodostui lopulta umpikortteli. Päärakennuksen sisälle rakennettiin ortodoksinen sairaalakirkko, ja katolle pääoven yläpuolelle nousi pieni kellotapuli (nykyään tapuli on poistettu ja entinen kirkko toimii luentosalina). Sotilassairaalan toiminta lakkasi Suomen itsenäistyttyä, ja vuonna 1918 sen tilat sai yliopistollinen keskussairaala, jonka sisätautiosasto toimi korttelissa vuoteen 1995 asti. Sairaalan aikana korttelissa tehtiin lukuisia muutos- ja uudistustöitä, kuten vuosien 1975–1980 melko kovakourainen peruskorjaus.  
Sairaalakäytön loputtua kortteli kunnostettiin Helsingin yliopiston humanistisen tiedekunnan käyttöön. Vuonna 1998 se vihittiin Topeliaksi yliopiston entisen rehtorin ja Suomen historian professorin Zachris Topeliuksen mukaan.
Ebba von Sydow

Ebba von Sydow (s. 19. helmikuuta 1981 Göteborg) on ruotsalainen toimittaja ja muotibloggaaja.
Sydow on ollut muun muassa Expressenin toimittajana ja kirjoittaa edelleen kolumneja lehteen. Hän oli VeckoRevyn-lehden päätoimittaja vuodesta 2005 ja vuodesta 2007 lehden verkkosivujen www.veckorevyn.com päätoimittaja. Hän ei ole enää sivuston päätoimittaja, mutta hänen bloginsa on yhä lehden verkkosivuilla. Sivuilla käy ainakin 200 000 lukijaa päivässä.
Ebba von Sydow on myös kirjoittanut kirjan, jonka nimi on Ebbas stil.
Naisten Superpesis

Naisten SM-sarja

Naiset alkoivat ratkaista mestaruutta vuonna 1931. Mestaruus ratkaistiin siten, että ensiksi pelattiin aluemestaruuksista ja aluemestarit ratkaisivat Suomen mestaruuden keskinäisissä otteluissaan, joko pudotuspelein tai useampaan lohkoon jaettuna. Vuosina 1949–1954 mestaruus ratkesi lopullisesti PPL:n ja TUL:n mestareiden kohtaamisessa. Sarjamuotoisesti naisten mestaruudesta on pelattu vuodesta 1955 lähtien.

Superpesis

Naisten Superpesiksen yleisöennätys on vuodelta 1996, jolloin Oulun Lipon ja Jyväskylän Kirin välistä ottelua oli seuraamassa 3 587 katsojaa.

Runkosarja

Naisten runkosarjassa pelataan 110 ottelua. Joukkueita naisissa on kymmenen jotka pelaavat kaksinkertaisen runkosarjan, jonka lisäksi pelataa viiden joukkueen lisälohkot yksinkertaisena sarjana. Jokaiselle joukkueelle kertyy runkosarjassa 22 ottelua. Lisälohkot jaetaan A- ja B-lohkoon. A-lohkossa pelaavat Pori, Lapua, Seinäjoki, Turku ja Rauma. B-lohkossa pelaavat Jyväskylä, Lappeenranta, Siilinjärvi, Viinijärvi sekä Ylihärmä.

Pudotuspelit

Pudotuspeleihin pääsevät runkosarjan kahdeksan parasta joukkuetta jotka kohtaavat toisensa ensin puolivälierissä. Puolivälierien voittajat välierissä, joidenka voittajat pääsevät finaaliin, jossa ratkaistaan Suomen mestaruus. Puolivälierät, välierät ja finaalit pelataan paras viidestä-menetelmällä, eli jatkoon pääsee kolmella voitolla. Pronssiottelut pelataan paras kolmesta-menetelmällä eli voittaja saadaan selville kahdella voitolla.
Kynsiniemi

Kynsiniemi on kyläkunta ja niemi Nurmeksessa, kaupungin länsipuolella, Pielisen rannalla. Kynsiniemellä toimii oma kesäteatteri, joka järjestää näytöksiä kesä- ja heinäkuisin. Kynsiniemi on mökkeilijöiden aluetta. Kynsiniemen jatkeena Pielisessä on Kynsisaari.
Last Chaos

Järjestelmävaatimukset

Käyttöjärjestelmä: Microsoft Windows 2000 tai uudempi
CPU: Intel Pentium III 1 GHz tai tehokkaampi
Keskusmuisti: 512 Mt
Kiintolevy: 1,5 Gt vapaata tilaa
Näytönohjain: GeForce2 MX/Radeon 7500 (32 Mt VRAM) tai tehokkaampi
Äänikortti: DirectX 9.0c yhteensopiva näytönohjain
Verkkoyhteys: 56 kt/s tai nopeampi
Eva Ganster

Muuta

Hänen vanhempansa ovat Edgar ja Dagmar Ganster. Gansterilla on pikkuveli, Axel.
Sinfonia nro 10 (Šostakovitš)

Dmitri Šostakovitšin sinfonia nro 10 e-molli, op. 93 valmistui 1950-luvun alussa. Kantaesityksen soitti Leningradin filharmoninen orkesteri Jevgeni Mravinskin johdolla 17. joulukuuta 1953. Šostakovitšin kirjeiden perusteella teos sävellettiin kokonaisuudessaan heinäkuun ja lokakuun 1953 välisenä aikana. Säveltäjän tuntenut Tatjana Nikolajeva on kertonut, että teos olisi valmistunut vuonna 1951. Sinfoniasta on säilynyt osittaisia luonnoksia jo vuodelta 1946. Šostakovitšin 10. sinfonia oli ensimmäinen laaja orkesteriteos, joka esitettiin Neuvostoliitossa Josif Stalinin kuoleman jälkeen.
Šostakovitš esittää sinfonian kolmannessa osassa ensimmäistä kertaa DSCH-motiivin. Tämä neljän nuotin (D–Es–C–H) melodia rakentuu Šostakovitšin kyrillisistä nimikirjaimista (Д. Ш.) translitteroituna saksaksi (D. Sch.), ja se toimii Šostakovitšin henkilökohtaisena puumerkkinä. Myös muut merkittävän säveltäjät ovat luoneet musiikillisia nimikirjoituksia samalla tavalla: Johann Sebastian Bach käytti koko sukunimestään koostuvaa B–A–C–H-motiivia, samoin kuin Béla Bartók (tai unkarilaisittain kirjoitettuna Bartók Béla) motiivia B–A–B–E, ja Arnold Schönberg motiivia S–C–H–B–E–G (Es–C–H–E–G).