google/wiki40b huggingface dataset:
Chris Summers

Ura

Summers varattiin Phoenix Coyotesiin 29. sijalla vuonna 2006. 
Ensimmäisen seniorivuotensa 2009–2010 jälkeen Summers allekirjoitti kahden vuoden tulokassopimuksen Coyotesin kanssa 31. maaliskuuta 2010. Kaudella 2013–2014 Summers teki ensimmäisen maalinsa NHL:ssä 15. maaliskuuta 2014 Calgary Flamesia vastaan.
Coyotesissa Summers pelasi viiden kauden ajan, mutta pääosin hän pelasi AHL:ssa San Antonio Rampagessa ja Portland Piratesissa. Coyotesissa hänelle kertyi 64 ottelua. Rangers hankki Summersin maaliskuussa 2015. Vaihtokaupassa Rangersiin siirtyivät Summersin lisäksi Keith Yandle ja neljännen kierroksen varausvuoro varaustilaisuuteen 2016. Coyotes sai John Mooren, Anthony Duclairin ja kaksi varausoikeutta.
Summers teki kesällä 2016 jatkosopimuksen Rangersin kanssa. Hän pelasi kauden 2014–2015 lopulla ja kauden 2015–2016 aikana yhteensä kuusi ottelua Rangersissa. Farmiseura Hartford Wolf Packissa pelejä kertyi 87.
Isohuiskulepinkäinen

Levinneisyys

Isohuiskulepinkäistä tavataan laajalla alueella Afrikan länsiosista Etiopiaan ja Eritreaan ulottuvalla alueella. Lajin on raportoitu olevan yleinen ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Uhkasakko

Uhkasakko on tuomioistuinten ja eri viranomaisten tehosteena käyttämä painostuskeino, jolla pyritään varmistamaan viranomaisen antaman käskyn tai kiellon toimeenpano. Tässä yhteydessä tällaisesta käskystä tai kiellosta käytetään termiä päävelvoite. Uhkasakkoon liittyy jokin rahasumma, joka voi olla joko kiinteä tai sen suuruus voi muuttua ajan kuluessa. Ajan kuluessa muuttuvasta uhkasakosta käytetään nimitystä juokseva uhkasakko. Mikäli se taho, jota uhkasakko koskee, ei toteuta päävelvoitettaan ja tähän ei ole hyväksyttävää syytä, voidaan uhkasakko tuomita maksettavaksi. 
Uhkasakon käytöstä säädetään uhkasakkolaissa, ja monissa laeissa on erikseen mainittu mahdollisuus käyttää uhkasakkoa tehosteena.
Gennadi Bezzubenkov

Gennadi Bezzubenkov (ven. Геннадий Беззубенков) on venäläinen basso. Hän valmistui Leningradin Rimski-Korsakovin valtionkonservatoriosta vuonna 1979 ja on ollut solistina Mariinski-teatterissa vuodesta 1989. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut yli kuusikymmentä roolia. Hänen konserttorepertoaariinsa kuuluvat esimerkiksi Mozartin ja Verdin requiemit sekä Beethovenin 9. sinfonia. Bezzubenkovin saamiin palkintoihin ja tunnustuksiin lukeutuu Venäjän kansantaiteilijan arvo.
Bezzubenkov on kiertänyt Mariinskin kanssa eri maissa. Lisäksi hän on vieraillut muun muassa Covent Gardenissa ja Metropolitan-oopperassa. Kapellimestareita, joiden kanssa hän on työskennellyt, ovat olleet Valeri Gergijev, James Levine, Juri Temirkanov, Jevgeni Svetlanov, Mariss Jansons ja Gintaras Rinkevičius.
Jürgen Kramny

Ura pelaajana

Kramny hankki jalkapallo-oppinsa SpVgg Ludwigsburgin joukkueessa, jota edusti juniorivuosinaan. Ammattilaisuransa hän aloitti vuonna 1990 VfB Stuttgartissa, josta siirtyi vähäisen peliajan vuoksi 1. FC Nürnbergin jo vuonna 1992. Nürnbergissä tuli enemmän vastuuta ensin kaudella 1992/93 Bundesliigassa ja sen jälkeen kahden kauden ajan 2. Bundesliigassa. Kesällä 1995 Kramny siirtyi 1. FC Saarbrückeniin, jossa pelasi alemmilla sarjatasoilla kahden kauden ajan.
Kesällä 1997 Kramny liittyi FSV Mainzin riveihin. Seurassa vierähti kaikkiaan seitsemän kautta 2. Bundesliigassa ja viimeiseksi jäänyt kausi 2004/05 pääsarjatasolla. Kramny urakoi seuran paidassa yli 200 ottelussa, kunnes vuonna 2005 siirtyi SV Darmstadtiin. Vuonna 2006 hän palasi vielä Mainziin pelaten 11 ottelua seuran reservijoukkueessa, kunnes lopetti pelaajauransa.

Ura valmentajana

Valmennusuransa Kramny aloitti FSV Mainzissa U19-juniorien valmentajana kesällä 2006. Hän toimi myös Jørn Andersenin apuvalmentajana vuosina 2008–2009. Kesällä 2010 hän siirtyi VfB Stuttgartin organisaatioon juniorivalmentajaksi. Loka–joulukuussa 2010 hän toimi lyhyen aikaa Jens Kellerin apuvalmentajana Stuttgartin edustusmiehistössä.
Heinäkuussa 2011 Kramnysta tuli Stuttgartin reservijoukkueen päävalmentaja. Marraskuussa 2015 hän nousi Bundesliigassa heikosti pelanneen Stuttgartin edustusjoukkueen päävalmentajaksi. Joulukuussa seura teki hänen kanssaan kauden loppuun ulottuvan sopimuksen.
Kramnyyn tehtävänä oli pelastaa Stuttgart putoamielta Bundesliigasta. Vuodenvaihteessa Stuttgart olikin vahvassa vireessä voittaen kuusi liigaottelua peräkkäin. Suunta kuitenkin kääntyi ja helmikuun lopun Hannover-tappion jälkeen Stuttgart voitti vain yhden 11 pelaamastaan ottelusta. Näin Kramnyn kohtaloksi koitui olla valmentaja, jonka alaisuudessa Stuttgart putosi Bundesliigasta pelattuaan siellä yhtä jaksoisesti kaudesta 1977/78 saakka. Kauden jälkeen Kramny sai potkut tehtävästään.
Marraskuun puolivälissä 2016 Kramnysta tuli Arminia Bielefeldin päävalmentaja. Kramny ei saanut Arminian peliä kulkemaan edeltäjäänsä Rüdiger Rehmiä paremmin ja putoamiskamppailuun juuttunut seura erotti hänet jo maaliskuussa 2017.
Nadzeja Astaptšuk

Urheilu-ura

Vuonna 1998 Astaptšuk voitti Ranskan Annecyssä nuorten maailmanmestaruuden silloisella ennätystuloksellaan 18,23 m ja vuonna 1999 Latvian Riiassa nuorten Euroopan-mestaruuden tuloksella 18,20 m. Lissabonin halli-MM-kisoissa 2001 hän oli hopealla Larisa Pelešenkon takana, samoin kuin kaksi vuotta myöhemmin Birminghamin halli-MM-kisoissa Irina Koržanenkon voittaessa. Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa 2003 hän työnsi silloisen ennätyksensä 20,12 m, mikä sekin riitti hopeasijaan, tällä kertaa kultamitalin mentyä Svetlana Kriveljovalle.
Ateenan olympialaisissa 2004 Astaptšuk oli neljäs tuloksella 19,01 m. Madridin halli-EM-kisoissa 2005 hän voitti kultaa tuloksella 19,37 m. Saman vuoden heinäkuussa hän työnsi Minskissä silloisen ennätyksensä 21,09 m, ja muutaman viikon kuluttua tästä Helsingin MM-kisoissa hän voitti kultamitalin tuloksella 20,51 m. Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 hän voitti hopeaa, kuten myös seuraavan vuoden MM-kilpailuissa Osakassa. Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa 2008 hän sai hopeaa. Pekingissä 2008 Astaptšuk voitti ensimmäisen olympiamitalinsa, kun hän sijoittui kolmanneksi tuloksella 19,86 m. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän voitti kultaa tuloksella 20,85 m. Saman vuoden EM-kilpailuissa Barcelonassa hän voitti kultaa tuloksella 20,48 m. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sai hopeaa tuloksella 20,05 m. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän voitti niin ikään hopeaa tuloksella 20,42 m. Lontoon olympialaisissa 2012 Astaptšuk voitti kultaa tuloksella 21,36 m, mutta hänen voittonsa mitätöitiin kun selvisi hänen antaneen positiivisen doping-näytteen 5. elokuuta.
Astaptšukin säilötyistä dopingnäytteistä Helsingin MM-kilpailuista 2005, Osakan MM-kilpailuista 2007 ja Pekingin olympialaisista 2008 löytyi vuosina 2014–2017 tehdyissä uusintatutkimuksissa merkkejä dopingin käytöstä. Hän sai vuonna 2014 neljän vuoden kilpailukiellon ajalle 15.8.2012–14.8.2016. Kaikki hänen suorituksensa 13.8.2005 lähtien on hylätty.
Salhojankadun Pub

Salhojankadun Pub on tamperelainen olutravintola. Se sijaitsee Tammelan kaupunginosassa Salhojankadun varrella. Ravintola on perustettu vuonna 1969, ja sen sisustus on edelleen pääosin alkuperäinen. Vuonna 1972 liikkeen perällä sijainnut keittiö purettiin ja sen tilalle tuli biljardinurkkaus.
Salhojankadun Pub on Suomen vanhin edelleen toimiva brittityylinen pub. Vuonna 1995 se sai Vuoden Olutravintola -palkinnon.
Honkajoen seurakunta

Historia

Honkajoen seurakunnan alue on kuulunut ennen itsenäistymistään Hämeenkyrön, Isojoen, Ikaalisten ja lopulta Kankaanpään seurakuntiin. Alue sai kiinteän asutuksen vasta 1600-luvun lopulla ja oli harvaa aina 1700-luvun lopulle saakka. Alueen sijainti kahden maakunnan rajalla aiheutti 1700-luvulla ja 1800-luvun alussa erikoisen tilanteen, jossa Honkajoki kuului hallinnollisesti Ikaalisiin, mutta kirkollisesti toisessa maakunnassa sijaitsevaan Isojokeen. Honkajokiset ja isojokiset rakensivat yhdessä kirkon Isojoelle 1710. 1732 perustettuun Isojoen kappeliseurakuntaan kuului 30 perhettä Isojoelta ja 15 perhettä Honkajoelta.
1804 Honkajoesta tuli Ikaalisten seurakunnan alainen saarnahuonekunta, joka sai luvan rakentaa oman saarnahuoneen. Honkajoen puinen ristikirkko valmistui pääosin jo kesällä 1804. Kirkko vihittiin käyttöön 1810. Honkajoen väestö halusi kovasti saada saarnahuonekuntansa kappeliseurakunnaksi ja sen jälkeen itsenäiseksi seurakunnaksi. Tuomiokapitulin mielestä asutuksen vähäisyys ja köyhyys olivat kuitenkin esteenä näille toiveille. 1815 Honkajoki sai oman saarnaajan Johan Adam Berghin tullessa alueen papiksi. 1864 Honkajoesta muodostui Kankaanpään seurakunnan alainen kappeliseurakunta ja se sai oman kappalaisen, Frans Henrik Hällforsin Ikaalisista. Vuonna 1891 seurakunnan väkiluvun noustua 2600 henkeen päätti senaatti myöntää seurakunnalle täyden itsenäisyyden. Tämä toteutui kuitenkin vasta 1905, kun Honkajoen kappalaisesta Yrjö Fabian Mittleristä tuli seurakunnan ensimmäinen kirkkoherra. Nykyisenä kirkkoherrana on vuodesta 2013 alkaen toiminut Johan Lampinen.
Vuoden 2019 alussa Honkajoen seurakunta liittyi osaksi Kankaanpään seurakuntaa. Honkajokelaiset vaihtavat samassa yhteydessä hiippakuntaa Lapuan hiippakunnasta Turun arkkihiippakuntaan. Honkajoki jatkaa kuitenkin omana kuntanaan eikä liitoksen yhteydessä tapahdu siis kuntaliitosta.

Toimipaikat

Seurakunnan kirkkona toimi vuonna 1810 käyttöön vihitty Honkajoen kirkko. Seurakunnan omistukseen kuuluivat myös 1960 valmistunut kirkkoherranvirasto, jonka yhteydessä on myös kirkkoherran asunto, 1967 valmistunut siunauskappeli sekä 1971 valmistunut seurakuntakoti.
Göran Bergman

Göran Gustaf Konstantin Bergman (31. tammikuuta 1919 Helsinki – 9. heinäkuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen (suomenruotsalainen) biologi, erityisalanaan lintutiede.

Henkilöhistoria

Göran Bergmanin vanhemmat olivat filosofian maisteri Gustaf Konstantin Bergman ja Esther Maria Stenbäck ja puoliso vuodesta 1943 Kajsa Ulla Forss. Bergman tuli ylioppilaaksi 1937 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1946 ja lisensiaatiksi 1949. 
Bergman tutki etenkin Suomenlahden saaristolinnustoa ja hylkeitä. Hän oli Helsingin yliopiston eläinmuseon museonhoitaja 1958–1968 ja kustos 1968–1986. ja luonnonsuojeluaatteen voimahahmoja. Bergman julkaisi kymmeniä, pääasiassa saaristolinnustoa käsitteleviä, kirjoituksia sekä kotimaisissa että ulkomaisissa tieteellisissä sarjoissa. Hän oli Suomen lintuatlas -kirjan työryhmän jäsenenä 1970–1980-luvuilla. Työryhmä sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon 1984.  Bergmanin etologinen lintututkimus sai myös jatkoa koiran etologiaa käsittelevässä kirjassa Koiran käyttäytyminen, joka oli ensimmäisiä alansa teoksia. Hän oli mukana ruotsinkielisen Naturväktarna-radio-ohjelman kaikissa lähetyksissä ohjelman alusta vuonna 1971 vuoteen 1990 saakka. Bergman oli myös innokas purjehtija ja saariston tuntija. Hän vietti kaiken vapaa-aikansa omassa saaressaan Porkkalassa, ja siellä hän teki myös suurimman osan kenttätyöstään vuoden 1963 jälkeen.
Bergman sai professorin arvonimen vuonna 1976, Suomen Tiedeseuran jäsen hänestä tuli 1955.
Maanviljelyskoulu

Maanviljelyskoulu oli aiemmin Suomessa toiminut maatalousalan oppilaitos.

Maanviljelyskoulu 1930-luvun Suomessa

Maanviljelyskoulun tarkoituksena oli antaa itsenäisiksi maanviljelijöiksi ja työnjohtajiksi aikoville henkilöille maataloudellista ammattiopetusta ja käytännöllistä harjaantumista maataloudessa. Maanviljelyskoulu voitiin sijoittaa vain valtion omistamalle tilalle.
Maanviljelyskoulu oli maataloushallituksen valvonnan alainen ja sen toimintaa valvoi paikallinen johtokunta, johon asianomainen maanviljelys- tai talousseura ja maataloushallitus valitsivat kumpikin yhden jäsenen ja yhden varajäsenen kolmeksi vuodeksi kerrallaan ja johon kolmantena jäsenenä kuului koulun johtaja.

Opetus

Maanviljelyskoulun oppikausi kesti kaksi vuotta, ja se jakaantui harjoittelujaksoon sekä tietopuoliseen jaksoon harjoitteluineen.
Ryan Stiles

Ryan Lee Stiles (s. 22. huhtikuuta 1959 Seattle, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Hänet tunnetaan parhaiten Lewis Kiniskin roolista The Drew Carey Show’ssa sekä esiintymisestään Whose Line Is It Anyway? -ohjelman brittiläisessä ja yhdysvaltalaisessa versiossa.
Stiles syntyi viisilapsisen perheen kuopuksena, ja hänen isänsä työskenteli kalankasvattamolla. Stiles jätti koulun kesken 17-vuotiaana ja alkoi luoda uraa stand up -koomikkona. Vuonna 1986 hän liittyi tunnettuun torontolaiseen The Second City -koomikkoryhmään. Kolme vuotta myöhemmin Stiles pääsi mukaan brittiläiseen Whose Line Is It Anyway -improvisaatiokomediasarjaan, jossa hän esiintyi vuoteen 1998 asti. Tämän jälkeen hän siirtyi saman ohjelman yhdysvaltalaiseen versioon, jonka viimeiset jaksot tehtiin vuonna 2006.
Stiles on ollut naimisissa vuodesta 1989 ja hänellä on kolme lasta.
Loki-Kirjat

Loki-Kirjat oli vuonna 1989 perustettu suomalainen kustantamo. Niko Aulan perustama yhtiö julkaisi ensimmäisen kirjansa vuonna 1991. Alkuvuodesta 2007 yrityksen ilmoitettiin lopettavansa toimintansa saman vuoden keväänä. Kustantamon toimitusjohtajan Aulan mukaan oli ”aika lopettaa kustantaminen, koska uusille kirjoille ei ole liiemmin elintilaa”.
Loki-Kirjat on tunnettu filosofian ja kaunokirjallisuuden klassikkoteosten suomennoksista sekä Like-kustantamon ohella merkittävimpänä tieteiskirjallisuuden kustantajana Suomessa 1990- ja 2000-luvuilla. Kustantamo julkaisi lähes 150 teosta.
Vuoden kokki

Vuoden Kokki on ruoanlaiton suomenmestaruuskilpailu, jota on järjestetty vuodesta 1995. Se on toiminut ponnahduslautana monen keittiömestarin uralla. Ensimmäisen voiton vei Pekka Terävä.
Vuodesta 2013 Vuoden Kokki -kilpailun rinnalla on järjestetty samanaikaisesti Vuoden Tarjoilija -kilpailua, jonka tarkoituksena on lisätä alan arvostusta ja ammattitaitoa.
Vuoden Kokki- ja Vuoden Tarjoilija -kilpailujen järjestäjä on ELO – Suomalaisen ruokakulttuurin edistämissäätiö. ELO-säätiö vastaa myös maailmanmestaruuskilpailun Bocuse d’Or -kilpailun järjestämisestä Suomessa. Säätiön tavoitteena on edistää suomalaisen ruokakulttuurin tunnettuutta Suomessa ja maailmalla.

Kilpailun kulku

Kilpailukausi kestää vuoden. Kilpailua tuomaroivat alan parhaat osaajat. Pisteitä saa muun muassa annosten mausta ja herkullisuudesta sekä raaka-aineiden oikeaoppisesta käytöstä ja luovuudesta. Keittiötyöskentelyä valvovat erikseen keittiötuomarit, jotka huomioivat muun muassa hygieniaa, huolellisuutta, taloudellisuutta sekä kilpailun sääntöjen noudattamista esimerkiksi välineiden suhteen.
Esimerkiksi vuonna 2019 finaalitehtävässä oli kaksi osaa: ensin piti valmistaa kolme erilaista ”Street food” annosta 12 hengelle (kasvis-, kala- ja äyriäinen), minkä jälkeen valmistettiin islantilainen karitsa ”Old School”-teemalla. Kilpailun päätuomarina toimi Vuoden Kokki 2001 Henry Tikkanen.

Kilpailun historia

Ensimmäiset Vuoden Kokki -nimellä käydyt kilpailut järjesti Hotelli- ja Ravitsemisalan Yrittäjäliitto ry (HRY). Turussa vuonna 1980 käydyn kilpailun voitti Tapio Tolvanen Lahdesta. Muut voittajat olivat Matti Muuronen (1982), Jens Sandström (1984), Helena Ollila (1986), Arto Johansson (1988) ja Mika Repo (1990). HRY:n järjestämän kilpailun yhtenä tavoitteena oli saada reseptejä jäsenyritysten käyttöön. Osallistumisoikeus oli yrittäjäliiton jäsenillä ja jäsenyritysten henkilökunnalla. 
Suomen Keittiömestarit ry järjesti Jyväskylässä Kokki -95 -nimisen kilpailun, joka toimi tulevien kilpailujen mallina. Tästä tapahtumasta on myöhemmin käytetty myös Vuoden Kokki -nimeä. Kilpailutoimintaa varten perustettu Vuoden Kokki ry käynnisti nykymuotoisen kilpailun ja järjesti sen vuosina 1996–2005.
Välivuosien (2006–2009) jälkeen ELO – Suomalaisen ruokakulttuurin edistämissäätiö (aikaisemmalta nimeltään Gastronomie Finlande -säätiö) on järjestänyt kilpailuja.
Joukko-osasto

Komentajan asema

Suomen puolustusvoimissa joukko-osaston komentajalla on melko laajat valtuudet järjestää palvelus joukko-osastossa tarkoituksenmukaisella tavalla. Joukko-osaston komentajalla on oikeus määrätä kaikki lain sallimat kurinpitorangaistukset sotilaskurinpitomenettelyssä. Mikäli nämä valtuudet eivät riitä, hän päättää joukko-osastossa tapahtuneen sotilasrikoksen viemisestä syyteharkintaan ja tuomioistuimeen. Joukko-osaston komentajalla on myös oikeus määrätä joukko-osaston varusmiesten palvelusaika lain sallimissa rajoissa. Hän antaa myös määräyksen siviilipalvelukseen siirtämisestä ja ylentää joukko-osaston aliupseerit.
Joukko-osastot koostuvat yleensä joukkoyksiköistä, jotka jakautuvat edelleen perusyksiköihin. Joukko-osasto lyhennetään puolustusvoimien lyhennetermistössä j-os.
Ikaría

Maantiede

Ikaría sijaitsee Egeanmeren itäosassa, tarkemmin saaren mukaan Ikaríanmereksi kutsutulla merialueella. Sen lähimmät saaret ovat Foúrnoi-saaret ja Sámos sen itäpuolella, Pátmos kaakkoispuolella sekä Mýkonos kaueampana lännessä. Ikaría on vuoristoinen ja sen läpi kulkee pituussuunnassa vuorijono, joka on jyrkempi saaren eteläpuolella ja loivempi pohjoispuolella.
Ikaríalla on radioaktiivisia kuumia lähteitä, joissa ihmiset ovat käyneet vuosisatojen ajan. Lähteissä käydään yhä rentoutumassa ja hakemassa parantumista.

Mytologia ja historia

Antiikin aikana Ikaría tunnettiin myös nimillä Dolikhe ja Ikhthyoessa. Kreikkalaisen mytologian kertomuksen mukaan Daidalos pakeni yhdessä poikansa Ikaroksen kanssa Kreetan kuningas Minoksen rakennuttamasta labyrintistä Daidaloksen valmistettua kummallekin siivet sulista ja vahasta. Pakomatkalla Ikaros lensi liian lähellä aurinkoa, jonka vuoksi vaha siivistä suli ja Ikaros putosi nykyisen Ikarían saaren läheisyyteen mereen ja hukkui. Sen jälkeen saarta on kutsuttu nimellä Ikaría (myös Íkaros) ja merta saaren lähellä Ikaríanmereksi.
Saaren ensimmäisten asukkaiden kerrotaan tulleen Miletoksesta. Myöhemmin saari kuului Sámoksen alaisuuteen. Antiikin aikana saarella oli suhteellisen vähän asukkaita, ja sitä käytettiin samoslaisen karjan kasvatukseen. Saaren kaupunkeja olivat Drepanon (myös Drakanon), joka sijaitsi saaren itäpäässä, sekä Istoi, joka sijaitsi lännempänä saaren pohjoisrannikolla. Kreikkalaisen mytologian viinin ja hedelmällisyyden jumalan Dionysoksen on sanottu syntyneen Drepanonissa. Ikaríalaiset olivatkin erään legendan mukaan ensimmäisiä, jotka valmistivat viiniä. Istoissa puolestaan oli Tauropolion-niminen Artemiin temppeli.
Ikarían viini tunnustettiin kerran jopa Kreikan parhaaksi ja Homeroskin on maininnut siitä. Ikarían viinintuotanto romahti 1960-luvun puolivälissä viinikirvojen tuhottua viiniköynnökset. Nykyisin saaren viinintuotanto on vähäistä.
Osmanien vallan aikana saari oli sekä merirosvojen hyökkäysten että osmanien orjienhankinnan kohteena. Tuolloin väestö muutti asumaan vuoristoon. Vuonna 1912 Ikaría julistautui itsenäiseksi. Sen itsenäisyys kesti vajaa puoli vuotta, minkä jälkeen se liittyi osaksi Kreikkaa vielä samana vuonna.
Kreikan hallitus karkotti vuonna 1946 15 000 kommunistia Ikaríalle, sillä saari sijaitsi kaukana Manner-Kreikasta. Saari oli vasemmistolaisten karkotuspaikkana myös sotilasjuntan aikana vuosina 1967–1973.

Liikenne

Saaren pääsatamat ovat Ágios Kírykos ja Évdilos. Kantosiipialukset sekä lautat liikennöivät lähisaarille ja Pireukseen. Ikarían lentoasema, josta on lentoja Ateenaan, sijaitsee noin 12 kilometriä Ágios Kírykoksesta koilliseen.
Ahvenlampi (Ikaalinen, Mylly-Karttu)

Maantietoa

Soikean muotoisen lammen pituus on 250 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 2,6 hehtaaria. Se on peltojen ympäröimä ja sijaitsee asutuksen keskellä. Siihen ei laske ojia, mutta on loivasti viettävien rantojen vuoksi pintavaluman kohteena. Laskuoja lähtee lammen eteläkärjestä ja se virtaa kaksi kilometriä ennen yhtymistään Mylly-Kartun jokeen valtatien 3 lähellä. Sen rantaviiva on 600 metriä pitkä ja rantaan on rakennettu kolme vapaa-ajan asuntoa. Niille pääsee kylätieltä, joka kiertää lammen eteläpään muutaman kymmenen metrin etäisyydellä.

Historiaa

Vuonna 1852 jätettiin anomus saada suorittaa järvenlasku, jonka onnistumista ei voida lähteiden puuttuessa vahvistaa.
Kiikalan vaakuna

Kiikalan kunnanvaakuna on saanut aiheensa paikkakuntalaisten liikanimestä. Kiikalalaisia kutsuttiin leikillisesti ”Kiikalan naurisäijiksi”.
Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja se vahvistettiin käyttöön 4. tammikuuta 1960. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kultainen nauris”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009 kun Kiikala liittyi Salon kaupunkiin.
Massavirta

Massavirta (tunnus ṁ, lue: "m-piste") on fysiikassa ja tekniikassa käytettävä suure, joka kuvaa aineen massan kulkeutumista tietyn tarkkailupinnan läpi aikayksikössä. Massavirran SI-yksikkö on kilogramma per sekunti. Massavirta määritellään tarkasteltavan pinnan läpi kulkeutuvan massan derivaattana ajan suhteen:
.
Merkintä  on peräisin Isaac Newtonilta, sillä hän käytti aikaderivaattojen merkitsemiseen symbolin yllä pistettä. Massavirta on skalaari, koska massa on skalaari.

Massan säilymislaki

Suljetussa systeemissä massa pysyy vakiona, jolloin massan säilymislaki voidaan kirjoittaa muodossa:
, 
missä yhtälön oikea puoli on nk. Reynoldsin kuljetusteoreema tarkkailutilavuudelle  ja tarkkailupinnalle . Jos virtaus on kokoonpuristumatonta, on , ja massan säilymislaki voidaan kirjoittaa edelleen:
.
Alaindeksit "sisään" ja "ulos" viittaavat systeemin sisään ja systeemistä ulos suuntautuviin massavirtoihin.
Gallimard

Gallimard on merkittävin ranskalainen kirjankustantamo, jonka perusti 1911 Gaston Gallimard ja jota johtaa Antoine Gallimard. Kustantamon alkuperäinen nimi oli Les Éditions de la Nouvelle revue française (nrf), ja lyhenne nrf esiintyy yhä joskus kirjojen kansissa. Nimi viittaa kustantamon julkaisemaan Nouvelle Revue Française -kirjallisuuslehteen.
Maryke Hendrikse

Elämäkerta

Hendrikse syntyi Bahamalla, josta hän muutti perheineen Kanadaan ollessaan kaksi ja puoli vuotias. Hendrikse kasvoi 15. minuutin päässä Torontosta, jossa hän myös alkoi harrastamaan neljä vuotiaana balettia. Päästessään Toronton balettikouluun opettajat kertoivat ettei hänestä tulisi balettitanssijaa ja suosittelivat Hendrikseä siirtymään näyttelemisen pariin. Saadessaan oman agentin hän siirtyi näyttelemään teatterin pariin teini-ikäisenä, jonka jälkeen Hendrikse on esiintynyt myös televisiomainoksissa ja televisiosarjoissa. Poikkeuksellisesti aloitettuaan näyttelemisen hän ei käynyt minkäänlaista teatterikoulua. Tästä huolimatta Hendrikse teki ensimmäisen näytelmäroolinsa vuonna 1990 vieraillessaan My Secret Identity televisiosarjassa yhden jakson verran.

Ääninäyttelijänä

Ääninäyttelemisen pariin hän päätyi erään teatteriesityksen jälkeen, jossa Hendriksenin hahmo joutui koriin, kuten vastasyntynyt, mutta hän ei mahtunut koriin normaalista syistä. Tämän myötä näytelmän ohjaaja päätti laittaa Hendriksen näyttämön sivulla tekemään vauvan ulinaa. Hänen agentit sattuivat näkemään esityksen ja vakuuttuivat asiakkaansa äänilahjoista. Pian he lähettivät Henriksen useiden animaatioiden koe-esiintymisiin, jonka myötä hän sai ensimmäisen ääniroolinsa CBS:n animaatiosarjasta Blaster's Universe vuonna 1999. Sarjassa Henrikse toimi päähahmon G.C.:n äänenä. Uransa aikana hän on tehnyt usein dubbauksia animeen ja teki ensimmäisen ei dubbaus menetelmällä tehdyn ääniroolin Johnny Testissä muutettuaan Vancouveriin. Hendrikse kertoi dubbaamisen olevan huomattavasti vaikeampaa, kuin alkuperäisen ääniroolin tekeminen. Siitä huolimatta dubbaamisesta maksetaan vähemmän, jota hän ihmettelee.