google/wiki40b huggingface dataset:
Robert Ludlum

Robert Ludlum (25. toukokuuta 1927 – 12. maaliskuuta 2001) oli yhdysvaltalainen kirjailija, jolta on julkaistu 29 vakoiluromaania. Maailmanlaajuisesti hänen kirjojaan on myyty yli 210 miljoonaa kappaletta ja niitä on käännetty 32 kielelle.
Ludlumilla oli useita teoksia, jotka jäivät kesken hänen kuoltuaan. Useita niistä on viimeistelty ja julkaistu hänen kuolemansa jälkeen. Ennen kirjailijauraansa Ludlum oli ammatiltaan näyttelijä ja ohjaaja. Hänen kirjoissaan esiintyy yleensä yksi mies tai pieni joukko, jotka taistelevat salaisia järjestöjä tai salaliittoja vastaan.
Ludlumin kirjoista on tehty monia televisiosarjoja ja elokuvia. Tunnetuimmat elokuvat ovat Sam Peckinpahin ohjaama Verinen viikonloppu sekä Matt Damonin tähdittämät Medusan verkko, Medusan isku ja Medusan sinetti.
Timo Vikkula

Timo Antero Vikkula on suomalainen muusikko. Hän soitti Kauko Röyhkän yhtyeessä vuosina 1990–2007 ja Shadowplayssa 1980-luvun lopulla. Vikkulan muita yhtyeitä ovat mm. Them Bird Things, Bibi Hanuk ja Moonage Daydream. Vikkula on ollut myös mukana tuottamassa joitain Röyhkän albumeita. Vikkula soittaa pääasiassa kitaraa, mutta myös kosketinsoittimia ja bassoa. Toimittaja Suonna Kononen kuvailee Vikkulan soittoa Röyhkän albumeilla Karjalaisen levyarvostelussa vuonna 2012 seuraavasti: 

»Timo Vikkula näyttäytyy retrospektiivisesti etenkin soundiosaajana. Kitaran phaser- ja vibe-efektit muljuvat usealle rallille vivahduksen uuspsykedeliaa, mitä ei ajan Suomirock-eetoksen keskellä välttämättä tajunnutkaan.» 
(Suonna Kononen)
Vikkulan Röyhkän levylle Tyttöjen ystävä säveltämä kappale Kevät nousi ilmestyessään pieneksi hitiksi. Vikkula oli tarjonnut kappaleen riffiä jo Shadowplaylle, mutta yhtye ei ollut sitä käyttänyt.
Farmarihousut

Farmarihousut eli farkut ovat denim-kankaasta tehdyt, useimmiten siniseksi värjätyt housut.
Farmarihousujen kantamuoto, kestävästä kankaasta tehdyt housut kehitettiin alun perin 1500-luvun Genovan kaupunkivaltiossa työhousuiksi laivaston merimiehille. Ranskalaiset kopioivat idean ja kehittivät oman kankaan, jolle antoivat nimeksi denim. Kyseisestä kankaasta tehtyjä housuja ranskalaiset taas alkoivat kutsua kankaan väriin viittaavalla nimellä "Bleu de Gênes" - genovansininen. Englanninkielinen sana jeans muistuttaa äännettäessä sanaa Gênes. 1700-luvulla farkut päätyivät Amerikkaan, kun brittiläiset kauppiaat myivät niitä työhousuiksi kaivos-, tehdas- ja rautatietyöläisille.
Farkkuja kehitettiin edelleen Yhdysvalloissa 1872. Saksalaissyntyisen, San Franciscoon muuttaneen kauppiaan Levi Straussin asiakas, räätäli Jacob Davis Nevadan Renosta sai idean vahvistaa farmarihousuja repeämiselle alttiista kohdista kupariniiteillä. Kestävien housujen suosio oli suuri ja Davis tajusi tehneensä tärkeän keksinnön. Davisilla ei ollut varaa hakea patenttia keksinnölleen yksin, joten hän ehdotti yhteistyötä Levi Straussille, ja he hakivat patentin yhdessä. He saivat patentin vuonna 1873 ja tuotanto alkoi ripeästi. Ensimmäiset farmarihousut valmistettiin hamppukankaasta, joka korvaantui 1800-luvun loppupuolella puuvillalla.
1950-luvun alussa alkoivat amerikkalaiset farkut ilmestyä myös radikaalien suomalaisten nuorten pukeutumiseen, vaikka ulkomaista tuontia ei ollut. Farkkuja sai ostettua merimiehiltä satamista, tai niitä sai paketissa sukulaisilta Atlantin takaa. (Poutasuo 2006, 25-28.) Kotimaiset farkut tulivat kauppoihin 1950-luvun puolivälissä. Ensimmäisenä farmarihousujen valmistuksen aloitti helsinkiläinen työvaatteita valmistanut Vaaksa Oy. Vuonna 1954 tehtaalle ilmestyi sattumalta kanadalainen merimies, joka vaihtoi päällänsä olleet resuiset ja likaiset työhousut tehtaan siisteihin ja uusiin vaatteisiin. Merimiehen housut päätyivät mallimestari Laila Anttilan käsiin, joka teki niistä kaavat. Suuren suosion saaneet "länkisääriset" housut saivat nimekseen Väiski ja naisten mallia kutsuttiin nimellä Can-Can. Vielä tuolloin naisten housuissa vetoketju oli sivusaumassa, koska ei pidetty sopivana sijoittaa sitä eteen. (Lappalainen & Almay 1996, 49.)
Nykyään farmarihousut ovat hyvin suosittuja ympäri maailmaa. Erityisen suosittuja ne olivat 1970-luvulla, jolloin ne yhdistettiin samasta kankaasta valmistetun farkkupuseron eli -takin kanssa usein vapaa-ajanpuvuksi nimeltä farkkupuku. Farkkukangasta käytetään myös laukuissa, takeissa ja jopa minihameissa.
Tiukkoja farkkuja sanotaan "pillifarkuiksi" ja löysiä farkkuja kutsutaan myös "lökäreiksi".
Tunnettuja perinteisiä farmarihousujen valmistajia ovat Levi Straussin mukaan nimetty Levi's, Lee ja Wrangler.
Streetlife Serenade

Uudelleenjulkaisut

Vuonna 1998 albumista on julkaistu Sony Musicin nice price -sarjassa 24-bittinen digitaalinen remasteroitu CD-levy. Se sisältää CD EXTRA -nimisen ilmaisen multimediaohjelmiston, ennenjulkaisemattomia valokuvia ja kappaleiden sanoitukset. Kappaleista on mainittu erikseen "The Entertainer". Levyllä on myös konserttitaltiointi Long Islandilta, missä Joel esittää yksin kappaleen "Souvenir".
Remasteroinnin on tehnyt Ted Jensen New Yorkissa Sterling Sound -studiossa. Osallisena on ollut myös Jon Naatjes. Lisätietoa on saanut osoitteesta Maritime Music, Inc., 280 Elm Street, Southampton, NY 11968.
Zora Folley

Zora Folley (27. toukokuuta 1932 – 8. heinäkuuta 1972) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä, joka päätyi lajin pariin liityttyään armeijaan 1948. Folley taisteli Korean sodassa ja sai viisi mitalia ennen kotiuttamistaan 1953. Sen jälkeen hän aloitti uran ammattinyrkkeilijänä ja kohtasi monia entisiä, tulevia ja hallitsevia maailmanmestareita, kuten Sonny Listonin ja Muhammad Alin.
Satamaito

Historia

Satamaidon edeltäjien toiminta alkoi Porissa vuonna 1903, jolloin Karjarannan kaupunginosaan perustettiin Porin Ympäristön Osuusmeijeri. Se sijaitsi Karjarannassa aina vuoteen 1920 saakka, jolloin meijeri muutti läheiselle Katariinankadulle. Vuonna 1981 Porin Ympäristön Osuusmeijeri yhdistyi Eurassa, Kiukaisissa ja Säkylässä toimineen Lännen Maidon sekä nakkilalaisen Maito-Teljän kanssa Osuuskunta Satakunnan Maidoksi. Uusi osuuskunta aloitti toimintansa vuotta myöhemmin, ja vuonna 1986 se muutti nimensä Osuuskunta Satamaidoksi.
Toukokuussa 2014 yhtiö kertoi suunnitelmistaan siirtää meijeri vuonna 2016 Ulvilaan Uponorilta vapautuviin tiloihin.
Satamaito on julkaissut maidontuottajien Maitoviesti-lehteä.

Toiminta

Satamaidon tuotantotilat sijaitsevat Ulvilan Friitalassa. Yritys muutti Ulvilaan vaiheittain vuosina 2016–2018 aiemmista Porin keskustassa sijainneista entisen Porin Oluttehtaan vieressä sijainneista tiloistaan. Virallisesti Satamaito muutti Ulvilan-tiloihin marraskuussa 2018.
Satamaito työllistää suoraan 64 henkilöä.

Tuotanto-ongelmat 2015

Meijerin tuotteita vedettiin myynnistä kahdesti toukokuussa 2015 kymmeniä tuhansia litroja. Maitotuotteiden epäiltiin aiheuttavan terveysongelmia, ja syyksi paljastui enterobakteeri, jota oli löytynyt pesulinjastosta. Jälkimmäisessä tapauksessa epäiltiin kyseessä olleen listeriabakteeri.
Stefano Benni

Stefano Benni (s. 1947) on italialainen kirjailija, runoilija, näytelmäkirjailija, elokuvakäsikirjoittaja ja toimittaja. Benniä on arvostettu omaperäisenä ja kekseliäänä kirjailijana. Monissa hänen teoksissaan on satiirisia aineksia. Bennin kirja Baol palkittiin vuonna 1998 Tähtivaeltaja-palkinnolla parhaana suomeksi käännettynä science fiction -kirjana. 
Stefano Benni asuu Bolognassa. Häneltä on suomennettu kolme kirjaa, joiden kaikkien suomentaja on ollut Laura Lahdensuu.
HMS Diomede (F16)

Palvelus

Alus myytiin 1988 Pakistanille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Shamsheer.
Tuprova

Maantiede

Tuprovan kunnan pinta-ala on 894 hehtaaria. Se rajoittuu idässä Kirovskin kaupunkiin ja muualla Rosmittalan maalaiskuntaan. Tuprovan kaupunkitaajaman lisäksi kuntaan kuuluu Hiekan (ven. Пески, Peski) taajama. Alueen läpi virtaa Nevaan laskeva Dubrovkajoki.

Historia

Tarinan mukaan paikkakunta on saanut nimensä Nevan rannalla kasvaneista tammista. Vuonna 1499/1500 laaditussa Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa mainitaan kaksi Dubrovan kylää Nevan molemmin puolin. 1800-luvun lopussa kyliä oli kolme: nykyisen taajaman lähellä sijainnut Vyborgskaja Dubrovka sekä Dubrovka ja Moskovskaja Dubrovka Nevan vasemmalla rannalla.
Venäläis-ruotsalais-suomalainen yhtiö rakensi vuosina 1911–1912 joen oikealle rannalle sahalaitoksen. Vuonna 1916 alettiin rakentaa paperitehdasta, joka otettiin käyttöön vuonna 1923. Työntekijöistä suuri osa oli värvätty Suomesta. Tehtaan asutus ja vuonna 1929 valmistunut rautatieasema saivat nimen Nevskaja Dubrovka.
Toisen maailmansodan aikana seudulla käytiin ankaria taisteluja Nevan vasemmalla rannalla sijainneen Nevski pjatatšok -sillanpääaseman omistuksesta. Taistelussa menehtyi noin 50 000 neuvostosotilasta ja 40 000 saksalaista. Kaikki Dubrovkan kylät, tehdas ja sen asuintaajama tuhoutuivat täydellisesti.
Vuonna 1952 Tuprovaan rakennettiin talonrakennuskombinaatti, jonka yhteyteen syntyi uusi asutuskeskus. Tehdas tuotti puisia valmistaloja sekä kuitu- ja lastulevyä.

Liikenne, talous ja palvelut

Tuprovaan johtaa Pietarista Pähkinälinnan vastarannan kautta kulkeva sähköistetty rautatie, jonka pääteasema on nimeltään Nevskaja Dubrovka. Radalla on henkilö- ja tavaraliikennettä. Autoliikenne kulkee Pietarin ja Murmanskin väliseltä M18-valtatieltä Mähnälän (Mjaglovo) jälkeen haarautuvaa tietä pitkin. Taajamasta on linja-autoyhteydet Pietariin ja Seuloskoihin. Matkaa Pietariin on rautateitse 63 ja maanteitse 35 kilometriä.
Teollisuus muodostaa 63 % kunnan elinkeinorakenteesta. Tärkein yritys on lastulevyä tuottava Nevski Laminat. Muita tuotantolaitoksia ovat huonekalutehdas Dubrava, lastulevyä tuottava Naš dom sekä leipää ja konditoriatuotteita valmistava Vavi-Neva.
Palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, poliklinikka, sairaala, posti, pankki, yleinen sauna ja pesula, kymmenkunta kauppaa, tori ja kaksi kahvilaa. Kulttuurilaitoksia ovat musiikkikoulu, kirjasto ja sotamuseo. Vuonna 1991 palanut kulttuuritalo purettiin vuonna 2005 ja sen paikalle rakennettiin vuonna 2010 avattu ortodoksinen kirkko.

Kaupunkikuva ja nähtävyydet

Tuprovan pohjoisosassa on rautatien kahtia jakama asuinalue. Rautatien itäpuolella on matalia kerrostaloja ja länsipuolella omakotitaloja. Eteläpuolella sijaitseva teollisuusalue erottaa Tuprovan taajaman Hiekan omakotitaloalueesta.
Nähtävyyksiin kuuluvat toisen maailmansodan muistomerkit. Matkailupalveluja kunnassa ei ole.
Crannog

Crannog (iiriksi laivan kaaret) tarkoittaa Skotlannissa ja Irlannissa järviin neoliittisella kaudella noin 3360–3640 eaa. rakennettuja keinotekoisia saaria, joiden päälle pystytettiin linnoitettuja asumuksia. Skotlannissa crannogeja tunnetaan yli 600. Crannogit oli tehty useimmiten puusta, lähinnä risukimpuista ja tukeista, mutta joskus niitä tehtiin myös kivestä. Ne rakennettiin usein pienille kareille, luodoille tai matalikoille, ja niitä ympäröi paaluvarustus. Näitä asuinpaikkoja rakennettiin vielä keskiajallakin. Jäänteitä crannogeista on säilynyt Glastonburyssa ja Holdernessissa.
Kaatuminen

Kaatuminen on henkilön, esineen tai muun fyysisen asian nopea siirtyminen normaalista asennosta väärään. Perimmäisenä syynä kaatumiseen on painovoima. Se tapahtuu kappaleille fysiikan lakien mukaan silloin, kun kappaleen painopisteen kautta kulkeva luotisuora siirtyy kappaleen tukipisteiden ulkopuolelle eivätkä mahdolliset korjausliikkeet kykene tuomaan sitä takaisin turvalliselle alueelle. Kappaleen kaatumiseen tarvitaan vetovoima (esimerkiksi maan vetovoima), joka vetää kappaletta uudelle tukipinnalle. Ihmisten ja eläimien kaatuminen on useimmiten vahinko. Lopputuloksena on lähes aina törmäys maahan tai muuhun alustaan, mikä saattaa johtaa vahingoittumiseen. Vamman suuruus riippuu putoamiskorkeudesta, alustan kovuudesta, siihen osuvasta ruumiinosasta, asennosta iskeytymishetkellä sekä ihmisen iästä (vanhoilla ihmisillä luusto on usein haurastunut).
Ihmisen aiheuttamaa kaatumista sanotaan kaatamiseksi. Ilmausta kaato käytetään muun muassa keilailun yhteydessä. Keilojen ohella tunnetuimpia kaadettavaksi tarkoitettuja esineitä ovat domino-nappulat.
Sanaa voidaan käyttää myös kuvaannollisessa merkityksessä, kuten puhuttaessa sodassa kuolemisesta sekä hallituksen eroamisesta kesken vaalikauden.

Kaatumistapaturmien yleisyys

Suomalaisille sattuu vuosittain lähes 300 000 kaatumista ja liukastumista, joista lähes puolet johtaa sairaala- tai lääkärinhoitoon. Tapaturmaisten kuolemien yleisin syy on kaatuminen tai putoaminen. Kaatumis- ja putoamistapaturmissa kuolee noin 1 200 suomalaista vuosittain. Jokaisena talvikuukautena noin 11 000−19 000 suomalaista loukkaantuu ulkona liukastumisen seurauksena. Lievien vammojen lisäksi kaatumiset ja liukastumiset aiheuttavat runsaasti vakavia ja pitkäkestoisia vammoja, kuten murtumia, nivelten sijoiltaan menoja ja päävammoja.

Ihmisten kaatuminen viihteenä

Toisten tahattoman kaatumisen katselu on monien mielestä huvittavaa, koska siitä saa vahingoniloa. Tämä lienee yleisin syy toisten kumoon tönimiselle. Kaatuilu on keskeinen huvituksen lähde slapstick-huumorissa, jossa sitä yleensä tahditetaan hullunkurisilla ääniefekteillä. Erityisesti Pohjois-Amerikassa suositut tv-ohjelmat, joissa nauretaan katsojien lähettämille kotivideoille (Suomessa samaa materiaalia esittää muun muassa Hauskat kotivideot), perustuvat suurelta osin tällaiselle kaatumishuumorille.
Lääkevaihto

Lääkevaihto eli geneerinen substituutio on käytäntö, jossa lääkärin määräämän lääkkeen tilalle vaihdetaan apteekissa edullisempi rinnakkaisvalmiste, jos sellainen on lääkkeestä markkinoilla. 
Lääkevaihdon tavoitteena on edistää kustannustehokasta lääkehoitoa ja alentaa sekä veronmaksajien että valtion lääkemenoja. Lääkevaihto otettiin Suomessa käyttöön huhtikuussa 2003. Lääkevaihto on voimassa Suomen lisäksi useissa EU-maissa, mm. Saksassa, Ruotsissa ja Tanskassa.
Lääkkeen ostajan ei tarvitse apteekissa erikseen pyytää lääkkeen vaihtamista halvempaan, vaan apteekin henkilökunta tarjoaa oma-aloitteisesti edullisempaa valmistetta, jos sellainen lääkkeestä on saatavilla. Kaikki lääkkeet eivät kuulu lääkevaihdon piiriin. Sen ulkopuolella on mm. epilepsia- ja rytmihäiriölääkkeitä. Näistä lääkkeistä apteekki ei siis voi tarjota edullisempaa rinnakkaisvalmistetta. Myös lääkäri voi kieltää lääkevaihdon hoidollisin tai lääketieteellisin perustein, jolloin hän merkitsee vaihtokiellon reseptiin. Lääkkeen ostaja voi aina kieltäytyä apteekin tarjoamasta edullisemmasta lääkevaihtoehdosta ilman perusteluja.

Lääkevaihto Suomessa

Fimea valvoo kaikkien Suomessa markkinoilla olevien lääkkeiden turvallisuutta ja määrittelee keskenään vaihtokelpoiset lääkevalmisteet neljä kertaa vuodessa. Lääkevaihto tehdään aina Lääkelaitoksen luettelon mukaan. Lääkevaihdon periaatteena on, että vaihdettavassa lääkkeessä on sama määrä samaa vaikuttavaa ainetta samankaltaisessa annosmuodossa kuin alkuperäisessä valmisteessa ja että valmisteet ovat keskenään biologisesti samanarvoisia. Rinnakkaisesta lääkevalmisteesta tulee myös imeytyä testeissä lähes sama määrä lääkeainetta kuin alkuperäisestä lääkevalmisteesta. Esimerkiksi tablettimuotoista lääkettä ei voida korvata liuoksella mutta kapseleilla voidaan, kunhan vaikuttava aine on sama. Potilas saa siis yhtä hyvän lääkehoidon yhtä tehokkailla, yhtä turvallisilla ja yhtä laadukkailla mutta halvemmilla lääkevalmisteilla.
Lääkevaihdosta hyötyvät sekä lääkkeen ostaja että yhteiskunta, joka maksaa potilaalle lääkkeestä sairausvakuutuskorvauksen. Säästöä syntyy sekä valmisteiden vaihdosta että lääkeyritysten välisen hintakilpailun lisääntymisestä. Lääkevaihdon voimassaolon ensimmäisenä vuonna säästöä kertyi yhteensä 88,3 miljoonaa euroa, josta potilaille 38,2 miljoonaa ja Kansaneläkelaitokselle 49,1 miljoonaa euroa.
Vuonna 2008 toteutetun tutkimuksen mukaan 71 prosenttia suomalaisista piti lakiuudistusta onnistuneena ja vain kaksi prosenttia huonona. Myönteisimmin lääkevaihtoon suhtautuivat ne lääkkeiden käyttäjät, joilla oli itsellään kokemusta lääkevaihdosta. Lääkäreistä puolestaan 86 prosenttia suhtautui lääkevaihtoon positiivisesti.
Torbjörn Lundquist

Torbjörn Iwan Lundquist (30. syyskuuta 1920 Tukholma, Ruotsi – 1. heinäkuuta 2000 Grillby, Enköping, Ruotsi) oli ruotsalainen säveltäjä.

Koulutus

Lundquist opiskeli säveltämistä Dag Wirenin johdolla, orkesterinjohtoa Otmar Suitnerin johdolla sekä musikologiaa Uppsalan yliopistossa.

Ura

Lundquistin ensimmäinen sinfonia esitettiin Tukholmassa 1956. Hän toimi 1949–1956 Drottningholmin linnateatterin taiteellisena johtajana ja kapellimestarina. Tämän lisäksi hän toimi vierailevana kapellimestarina eri orkestereissa Ruotsissa ja Euroopassa. Täysiaikaiseksi säveltäjäksi hän siirtyi vuonna 1970.

Yksityiselämä

Ensimmäisestä avioliitostaan Maud Lagergrenin kanssa Lundquistilla oli kaksi poikaa ja tytär. Hän solmi toisen avioliiton Marianne Lagergrenin kanssa.
Kuolema

Kuolema tarkoittaa eliön elintoimintojen päättymistä.

Kuoleman biologiaa

Lähtökohtaisesti kaikki elävät organismit kuolevat joskus. Normaalien solujen elinaika jatkuu noin 50 jakautumiskerran päähän. Niiden kromosomeissa olevat telomeerit lyhentyvät jokaisella jakautumiskerralla. Erilaistumattomat kantasolut, sukusolut ja eräät syöpäsolut kykenevät telomeraasientsyymin avulla ylläpitämään kromosomiensa vakiopituuden.
Eläimillä kuolema seuraa usein jonkin tärkeän elimen, kuten sydämen, toiminnan lakattua. Kasvit puolestaan voivat sopivissa olosuhteissa jatkaa elinkaartaan juurissaan ja versoissaan, jolloin voi olla tulkinnanvaraista, koska yksilö kuolee ja klooni jatkaa sen elämää. Yksisoluisten, jakautumalla lisääntyvien organismien kuolema on vielä vaikeampi määritellä.
On mahdollista että organismi kuolee, mutta osa sen soluista ja elimistä jää eloon ja voidaan siirtää uuteen isäntään, kuten elinsiirron tapauksessa. Elinsiirron yhteydessä yhä elävät kudokset on poistettava nopeasti kuolleesta isännästä, ennen kuin ne kuolevat puutteellisten elintoimintojen takia. Toisaalta organismin yksittäiset solut tai jopa elimet voivat kuolla, mutta organismi voi jäädä eloon. Monet yksittäiset solut elävät vain lyhyen aikaa, joten suurin osa organismin soluista uusiutuu jatkuvasti.

Aivokuolema

Aivokuolema tarkoittaa aivotoiminnan peruuttamatonta lakkaamista, ja sille on ominaista aivosähkötoiminnan loppuminen ja refleksien puuttuminen. Aivokuoleman toteaa Suomessa lääkäri lain määräämällä tavalla. Aivokuoleman toteamiseksi potilaalle tehdään neurologinen tutkimus, jonka tavoitteena on osoittaa hengityksen pysyvä loppuminen sekä kipureaktion ja kaikkien aivohermojen toiminnan puuttuminen. Tarpeen vaatiessa voidaan tehdä aivosähkökäyrätutkimus (EEG) ja aivoverisuonten varjoainekuvaus, joista jälkimmäisellä voidaan osoittaa aivoverenkierron lakkaaminen.
Aivokuoleman toteamisen jälkeen kaikki hoito lopetetaan ja henkilö julistetaan kuolleeksi. Jos henkilöltä otetaan talteen elimiä elinsiirtoa varten, jatketaan aivokuolleen henkilön hoitoa tilapäisesti irrotushetkeen asti. Suomi oli maailman ensimmäinen maa, jossa lailla vuonna 1970 hyväksyttiin aivokuolema yhdeksi kuoleman määritelmäksi.

Kuoleman jälkeen

Kuollut voi haluta luovuttaa elimiään tai ruumiinsa tieteelliseen opetus- ja tutkimuskäyttöön.
Ceteris paribus

Ceteris paribus on latinaa ja tarkoittaa "muiden asioiden pysyessä yhtäläisinä".  Kausaliteettia selitettäessä voidaan käyttää termiä ceteris paribus viittaamaan siihen, että selitetyn lähtötilanteen ja annettujen lähtöarvojen lisäksi myös kausaalisen prosessin ulkopuolisten tekijöiden muutos saattaa vaikuttaa prosessin lopputulokseen.
Termiä käytetään usein taloustieteissä kuvaamaan dynaamisen järjestelmän tiettyjen osaprosessien toimintaa, kun kaikki vaikuttaa kaikkeen.Voidaan esimerkiksi sanoa, että jos pihvin hinta laskee,"ceteris paribus", yhä useammat ihmiset ostavat pihviä.
Tällöin muita kysyntään liittyviä muutoksia kuin lihan hinnan muutos ei tapahdu.
Tähtijengi – Get Crazy USA!

Juoni

On 31. joulukuuta 1982 ja Saturn-teatteri valmistautuu uudenvuodenaaton konserttiin, jota ohjaa itse omistaja, Max Wolfe (Allen Garfield). Wolfe on johtanut Saturnia jo vuodesta 1968, joten hänen uskotaan osaavan asiansa. Maxia avustavat näyttämöavustajat Neil Allen (Daniel Stern) ja Willy Loman (Gail Edwards).
Max Wolfella on teatterille kolmenkymmenen vuoden vuokrasopimus. Konserttijohtaja Colin Beverly (Ed Begley Jr.) tarjoutuu maksamaan Maxin pois vuokrasta ja vaikka tarjous tuntuu hyväsydämiseltä, Max kieltäytyy. Ulkopuolella Maxin teennäinen veljenpoika Sammy (Miles Chapin) kertoo Beverlylle olevansa teatterin perijä, ja Beverly ehdottaa Sammylle samaa kuin Maxille – mutta vain, jos Sammy saa Maxin allekirjoituksen Beverlyn papereihin ennen keskiyötä.
King Blues -niminen mies avaa illan kahdella ”omalla” hittikappaleellaan, ”The Blues Had a Baby and They Named it Rock and Roll” ja ”Hoochie Coochie Man”. Seuraavaksi The Nada Band esiittää yleisölle kappaleen ”I’m Not Going to Take It No More”.
Esitysten aikana Sammy yrittää löytää tapoja, joilla sabotoida teatteria, kuten sytyttämällä tulipalon kellariin. Colin Beverlyn apurit, Mark ja Marv, antavat Sammylle pommin, jonka poika asettaa rakettialukseen, jonka kyydissä Max aikoo ajaa keskiyön loppuhuipennuksessa.
Willy kuulee Markin ja Marvin puhuvan pommista, ja tulee heidän kaappaamakseen ja lukitsemakseen Colin Beverlyn limusiinin tavaratilaan. Willy onnistuu pakenemaan, ja juoksee takaisin teatterille. Vain hieman ennen keskiyötä Willy ehtii teatterille ja kertoo pommista Neilille. Sekuntien tikittäessä eteenpäin pommia heitetään henkilöltä henkilölle; ihmiset yrittävät saada sen ulos teatterista. Lopulta pommi päätyy Colin Beverlyn limusiiniin. Viimeiset sekunnit kuluvat, ja pommi räjähtää. Kaikki huutavat yhteen ääneen: ”Hyvää uuttavuotta!”
Max päästää Neilin teatterin johtoon ja kertoo aikomuksistaan ryhtyä eläkkeelle. Neil pyytää Willyä jakamaan teatterin johdon kanssaan. Lopputekstit pyörivät ruudulla samalla, kun kuuluu viimeinen ääni: ”Kiitos muistoista koko Fillmore East 1968–71:n henkilökunnalle.”

Vastaanotto

Tähtijengin lehdistönäytös järjestettiin 5. elokuuta 1983. Yksi kilteimmistä arvostelijoista oli Janet Maslin The New York Timesista. Maslin kutsui sitä hyvin luonnollistetuksi. Lippumyymälöiden vastaanotto oli myös laimea, ja elokuvaa esitettiin hyvin lyhytaikaisesti.
Vaikka Tähtijengi jääkin kauas Allan Arkushin aiemman elokuvan, Rock ’n’ Roll High Schoolin, taakse, se on nykyään fanien kulttisuosikki rock’n’roll-elokuvien joukossa; joidenkin kriitikoiden mielestä elokuva on ”genren parhaimmistoa”.
Amerikan go-liitto

Amerikan go-liitto (AGA) on amerikkalainen keskusjärjestö, joka pyrkii toiminnallaan edistämään gon asemaa yhdysvalloissa. AGA:n perusti shakkimestari Edward Lasker ystäviensä kanssa New Yorkissa vuonna 1937. Amerikan go-liitto on yksi vanhimmista länsimaisista go-liitoista. AGA julkaisee kahdesti viikossa internetissä The American Go E-Journal lehteä ja vuosikirjan joka vuosi. AGA ylläpitää kansallista gon pelaajien luokittelujärjestelmää, järjestää vuosittaisia tapahtumia (esimerkiksi Amerikan go-kongressin) ja valitsee Pohjois-Amerikan edustajat kansainvälisiin turnauksiin. Amerikan go-liitto on kehittänyt oman gon sääntöjen muunnelmansa, jossa pyritään sovittamaan yhteen japanilaisten ja kiinalaisten sääntöjen eroavaisuuksia.
Likolampi (Multia, Tarhapää)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Tarhianjoen alueella (35.63), jonka Tarhapäänjärven alueeseen (35.632) se kuuluu.
Lihalehti

Lihalehti on lihateollisuuden ammattilehti, joka kattaa laajasti koko lihaketjun ja sen toimintaympäristön. Lihalehti antaa ajantasaista liha-alan tietoa ja kokoaa yhteen alan tiedon ja toimijat. Lehti on alansa ykkösmedia sekä arvostettu vaikuttaja kotimaassa ja kansainvälisesti.1935. Lihalehden edeltäjä on vuonna 1935 perustettu ”Liha- ja karjakauppias”.
Lihalehti toimii myös liha-alan järjestölehtenä sekä asiakaslehtenä kaupan ja ammattikeittiöiden suuntaan. Lehden julkaisija ja pääomistaja on Lihakeskusliitto.
Vuosittain ilmestyy kahdeksan Lihalehden numeroa, joiden yhteenlaskettu sivumäärä on noin neljä ja puoli sataa. Lihalehden keskimääräinen painos on n. 3000 kappaletta ja lukijamäärä (Taloustutkimus 2006) noin 13000 henkilöä. Lehden toimitus sijaitsee Helsingin Pasilassa.