google/wiki40b huggingface dataset:
Kotijärvi (Juva)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 500 hehtaaria eli 5,0 neliökilometriä. Se on 4,5 kilometriä pitkä ja 2,2 kilometriä leveä. Järvellä on kaksi järvenselkää, joita erottavat Kärkkälänniemi ja Kiiskilänniemi, jonka niemenkärjet osoittavat toisiaan päin. Suurempi selkä on 2,6 kilometriä pitkä ja 1,3 kilometriä leveä. Sen luoteispäässä ovat Pohjoislahti, Pirttilahti ja Putronlahti, ja kaakkoispäässä on Hiekanpäänlahti. Niemien välinen kapeikko on 350 metriä leveä, ja se takana sijaitsee toinen selkä, joka on 3,5 kilometriä pitkä ja 650 metriä leveä. Selän luoteispään nimi on Summalanlahti ja kaakkoispää on Kotijärvenlahti. Siitä työntyy lounaasen Hintunlahti.
Järvessä on laskettu olevan yksi saari Kurvinkivi, joka on kallioinen saari. Se sijaitsee järven koillisrannan tuntumassa. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 17 miljoonaa kuutiometriä eli 0,017 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 3,3 metriä ja suurin syvyys on 10,1 metriä. Syvin kohta sijaitsee Kiiskilänniemen länsipuolella.
Järven rantaviivan pituus on 20 kilometriä. Sen rannat ovat alavaa metsämaata, jonka yhtenäisyyttä rikkovat kulmakuntien peltoalueet. Summalanlahdella sijaitsee Summalan kulmakunta ja Pirttilahden ympärillä Kiiskilänniemen kulmakunta. Rannoille on rakennettu yli 40 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet järven itäpuolen seututieltä 434, yhdysteiltä 15164 ja 15166, jotka kiertävät järven toista kautta.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Suur-Saimaan alueen (04.1) Ala-Saimaan alueella (04.11), jonka Huosiosjoen–Tylhyjoen valuma-alueeseen (04.116) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 96,6 metriä mpy.
Järvi saa pääosan vedestään omalta valuma-alueeltaan. Huosiosjoen–Tylhyjoen valuma-alueella on 37 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, joista vain seitsemän laskee suoraan tai välillisesti Kotijärveen. Putronjoki laskee Isosta Tarpeenjärvestä (41 ha) Putronlahteen ja sen valuma-alueella sijaitsevat myös Pieni Tarpeenjärvi (21 ha) ja Riihijärvi (54 ha). Löttökosken uoma laskee Pohjoislahteen ja se on Pienen Särkijärven (32 ha) laskuoja. Pieni Särkijärvi laskee vuorostaan Särkijärveen (100 ha). Tyrynlampi (9 ha) laskee järven itärantaan omaa laskuojaa pitkin.
Kotijärven laskujoki on 700 metriä pitkä Salmenjoki ja se laskee Pyhäjärveen (799 ha), jonka vedenpinta on yli metrin alempana. Vesireitti jatkuu ensin Herajärven (33 ha) ja Ruokojärven (162 ha) kautta, josta saa alkuunsa Tylttyjoki, ja joka sitten virtaa Ohmolammen (4 ha) läpi ja jatkaa Huosiosjokea myöten laskien lopuksi Luonterin Saviveteen.
Virtaava demokratia

Virtaava demokratia (tai esimerkiksi delegatiivinen demokratia tai nestemäinen demokratia) on demokratian muoto, jossa äänestäjä voi joko äänestää itse tai delegoida äänensä  jollekulle toiselle äänestäjälle. Tämä äänestäjä voi halutessaan edelleen delegoida oman äänensä ja kaikki saamansa äänet eteenpäin jollekulle toiselle. Äänestysvaihtoehdon kultakin varsinaiselta äänestäjältä saama äänimäärä on tällaisen ketjun päässä olevan varsinaisen äänestäjän saama mandaatti eli hänen takanaan olevien äänten summa, mukaan lukien hänen oma äänensä.
Virtaavan demokratian voi määritellä suoran demokratian ja edustuksellisen demokratian kompromissiksi. Sen etuna suoraan demokratiaan on nähty se, että siinä jokaisen äänestäjän ei tarvitse perehtyä tarkasti jokaiseen asiaan, josta äänestetään, vaan hän voi antaa päätäntävallan henkilölle, joka tuntee käsiteltävän asian. Tämä väitetysti parantaa voittaneiden päätösten laatua ja vähentää liiallisen yksinkertaistavia vaalikampanjoita.
Virtaavaa demokratiaa ovat käyttäneet omissa äänestyksissään esimerkiksi Saksan piraattipuolue ja ruotsalainen Demoex.
Pariutuminen

Pariutuminen eli parinmuodostus tarkoittaa koiraan ja naaraan liittymistä pariksi ja seksuaalista virittymistä ennen parittelua.
Dehoniaanit

Dehoniaanit eli Jeesuksen Pyhän Sydämen pappien veljeskunta (lat. Congregatio Sacerdotum a Sacro Corde Iesu) on katolisen kirkon kongregaatio, jonka perusti Léon Dehon Ranskassa vuonna 1878. Se vaikuttaa tällä hetkellä 37 maassa eri maanosissa; Suomeen dehoniaanit saapuivat vuonna 1907. Heihin kuuluu esimerkiksi piispa Teemu Sippo.
Léon Dehon kuoli elokuussa 1925. Hänen jälkeensä sääntökunnan johdossa ovat toimineet Joseph Laurent Philippe (1926–1935), Guillermo Teodorus Govaart (1935–1953), Alfonso Maria Lellig (1954–1958), Joseph Anthony De Palma (1959–1967), Albert Bourgeois (1967–1979), Anthony Panteghini (1979–1991), Virginio D. Bressanelli (1991–2003) ja José Ornelas de Carvalho (2003–).
Dehoniaanien pääpaikka sijaitsee Roomassa.
Bulgarianpaimenkoira

Ulkomuoto

Bulgarianpaimenkoira on erittäin kookas, voimakas ja massiivinen vuoristotyyppinen molossikoira. Sen vaikuttava olemus huokuu elinvoimaa ja itseluottamusta. Runko on tasapainoinen, lihaksisto erittäin kehittynyt ja luusto massiivinen. Iho on joustava ja tiivis, eikä siinä tule olla ihopoimuja. Karvapeite on runsas. Urosten keskimääräinen säkäkorkeus on 71 cm ja paino 60 kg, kun nartuilla vastaavat mitat ovat 68 cm ja 48 kg. Sukupuolileiman tulee olla erittäin selvä.

Alkuperä

1990-luvun puolivälissä Bulgariassa alettiin jalostaa sarakatsaninkoiran, kaukasiankoiran, moskovanvahtikoiran, bernhardinkoiran, landseerin, newfoundlandinkoiran ja muutaman muun kookkaan vuoristokoiran välisistä risteytyksistä uutta näyttely- ja seurakoirarotua. Tavoitteena oli muiden rotujen raskas rakenne ja valtava koko, mutta sarakatsaninkoiran väritykseen yhdistettynä. Domestic Animal Diversity Information System kuitenkin lukee rodun käyttötarkoitukseksi yksinomaan vahtikoirana toimimisen. Nykyisin bulgarianpaimenkoira on uhka sarakatsaninkoiralle, sillä sen valtaisa suosio ja parempi soveltuvuus nykyiseen urbaaniin elämään saattaa syrjäyttää kokonaan alkuperäisen bulgarialaisen vuoristokoiran.
Gefle IF

Gefle Idrottsförening on urheiluseura Ruotsin Gävlestä. Se järjestää jalkapallo-, yleisurheilu-, retkeily- ja kamppailulajitoimintaa. Seura on perustettu 5. joulukuuta 1882 nimellä Gefle Sportklubb. Nykyisen nimensä se otti käyttöön 24. tammikuuta 1883. Parhaiten tunnetaan Geflen miesten jalkapallojoukkue.
Peavey Electronics

Peavey Electronics Corporation (yksinkertaisesti vain Peavey) on yhdysvaltalainen kielisoittimia ja vahvistimia valmistava, kehittävä ja suunnitteleva yhtiö; joka on yksi maailman suurimpia. Yhtiön päämaja on Meridianissa, Missisippissä, Yhdysvalloissa.      
Hartley Peavey - joka rakensi ensimmäisen vahvistimensa vuonna 1957 - perusti Peavey Electronics Corporationin vuonna 1965 autotalliinsa. Yhtiö on yksityisomistuksessa, ja on kasvanut yhdeksi maailman arvostetuimmista soitin- ja vahvistinmerkeistä.        
Tunnettuja Peavey-laitteita käyttäviä artisteja ovat muun muassa Eddie Van Halen, joka siirtyi myöhemmällä urallaan kuuluisasta Frankenstrat-kitarasta Peavey Wolfgang -malliin; ja kitaristi Joe Satriani jolla on hänelle suunniteltu Peavey-kitaravahvistin. Myös Acceptin basisti Peter Baltes käyttää Peaveyn bassovahvistimia.
Intercourse

Intercourse on kylä Lancasterin piirikunnassa, Pennsylvaniassa, Yhdysvalloissa. Se tunnetaan kansainvälisesti sukupuoliyhdyntään viittaavasta nimestään.
Nimensä ohella Intercourse on kuuluisa paikallisesta Amish-yhteisöstään. Harrison Ford -elokuva Peter Weirin Todistaja kuvattiin kaupungissa vuonna 1985.
Intercoursen asukasluku on noin 1 000 henkeä.

Historia

Intercourse perustettiin 1754. Yhteisöä kutsuttiin alun perin nimellä Cross Keys paikallisen ravitsemusliikkeen mukaan. 1814 nimeksi vakiintui Intercourse. Nimityksen synnystä on useita vaihtoehtoisia selityksiä; nimi saattoi tulla paikalla sijainneesta raviradasta ('Entercourse') kaupungin kahden pääkadun risteyksessä - toinen selitys on, että "intercourse" viittasi pikemminkin liike-elämän transaktioihin, ja että uuden nimen myötä toivottiin samalla siitä tulevan kaupan keskus. "Sukupuolten välinen kanssakäyminen" oli sanan toinen lainopillinen merkitys - samaan tapaan, kuin vastaavasti monimerkityksinen termi "congress". Sanan pääasiallinen merkitys jäi aikojen saatossa taka-alalle, ja kapeasti rajatusta konnotaatiosta tuli yleisempi merkitys. Nykyinen Intercoursen kaupunki elää turismista, jota eriskummallinen nimi palvelee erinomaisesti.
Uikujoen yhteisö

Uikujoen yhteisö (ven. Выголе́ксинское общежи́тельство, Vygoleksinskoje obštšežitelstvo; Вы́говская пусты́нь, Vygovskaja pustyn; Дани́ловский монасты́рь, Danilovski monastyr ja muita nimiä) oli Ylä-Uikujoen varrella 1600–1800-luvuilla toiminut Venäjän vanhauskoisten luostariyhteisö.
Vanhauskoisuuden papitonta pomorilaissuuntausta edustanut yhteisö sai alkunsa Solovetskin luostarista paenneiden munkkien Äänisen lähellä sijaitsevan Saroozeron saareen perustamasta erakkolasta. Vuonna 1684 heihin liittyivät sunkulainen Daniil Vikulin ja poventsalainen Pjotr Prokopjev ja vuonna 1691 aatelistaustainen Andrei Denisov. Vuonna 1694 yhteisö siirtyi Uikujoen rannalle nykyiseen Danilovan kylään, jossa ennestään asui muita Solovetskin luostarin munkkeja. Vuonna 1706 perustettiin naisyhteisö Leksaan.
Denisovin ja Vikulinin johdolla Uikujoen luostariyhteisöstä muodostui yksi Venäjän vanhauskoisten henkisistä keskuksista, joka oli kuuluisa käsikirjoituksistaan sekä ikoni- ja koristetaiteestaan. Talonpoikaisväestön tukemana siitä kehittyi myös merkittävä taloudellinen voimatekijä. Yhteisön maallistuessa siitä erosi vuonna 1737 munkki Filipp, joka perusti filippovskoje soglasie -nimellä tunnetun äärisuuntauksen.
Viranomaiset suvaitsivat omalta taholtaan kompromisseja tehnyttä Uikujoen luostariyhteisöä vuoteen 1825 saakka, jolloin valtaan nousi vanhauskoisia vainonnut Nikolai I. Valtion ja kirkon pitkällisten sortotoimien jälkeen yhteisö hävitettiin lopullisesti 1850-luvulla.
Asaph Hall

Asaph Hall (15. lokakuuta 1829 – 22. marraskuuta 1907) oli yhdysvaltalainen tähtitieteilijä, joka tunnetaan Marsin kuiden Phoboksen ja Deimoksen löytämisestä vuonna 1877. Hän määritteli myös muiden planeettojen kuiden sekä kaksoistähtien kiertoratoja, Saturnuksen pyörähdysajan ja Marsin massan.
Hall syntyi Goshenissa, Connecticutissa. Työskenneltyään 16-vuotiaana kirvesmiehen oppipoikana hän aloitti myöhemmin opinnot Central Collegessa McGrawvillessa, New Yorkissa. Vuonna 1856 hän nai Angeline Stickneyn.
Vuonna 1856 Hall aloitti työn Harvard College Observatoryssa Cambridgessa, Massachusettsissa, ja hänestä tuli asiantuntija kiertoratojen laskemisessa. Hallista tuli avustava tähtitieteilijä US Naval Observatoryssa (USNO) Washington DC:ssä vuonna 1862, ja vuoden kuluessa saapumisestaan hänestä tehtiin professori.
Vuonna 1875 Hallin vastuulle annettiin USNO:n 66 cm:n (26 tuuman) tähtikaukoputki, joka oli aikansa suurin linssikaukoputki. Juuri tämän laitteen avulla Hall löysi Phoboksen ja Deimoksen.  Hän havaitsi myös Saturnuksen valkean täplän, jota hän käytti planeetan pyörähdysajan laskemisessa. Vuonna 1884 Hall osoitti Saturnuksen Hyperion-kuun elliptisen kiertoradan  taannehtivan noin 20° vuodessa.
Hall tutki myös parallaksia  ja Seulasten tähtien asemaa.
Kuussa ja Phoboksessa sijaitsevat kraatterit on nimetty Hallin kunniaksi.
Marc Lévy

Marc Lévy (s. 16. lokakuuta 1961, Boulogne-Billancourt, Ranska) on ranskalainen kirjailija.
Lévy opiskeli Paris-Dauphinén yliopistossa. Hän on asunut vuosina 1984–1991 Yhdysvalloissa, jossa hän perusti kaksi tietokonegrafiikkaan erikoistunutta yritystä. Hänellä on ollut myös sisustusarkkitehtuuritoimisto.
Lévysta tuli kirjailija leskeksi jäätyään. Hän kirjoitti ensimmäisen kirjansa pojalleen kertomasta tarinasta, jota hän sepitti nukuttaessaan tätä. Sisar luki käsikirjoituksen ja lähetti sen kustantajalle. Et si c’était vrai… kertoo leskeksi jääneeksi miehestä, joka kerran kotiin palatessaan löytää kylpyhuoneestaan nuoren naisen astraalihahmon. Nainen on koomassa, eivätkä muut voi nähdä häntä.
Romaani on käännetty 32 kielelle. Suomeksi se ilmestyi vuonna 2001 nimellä Tapahtui kerran San Franciscossa.... Myöhemmin se julkaistiin uudelleen nimellä Jospa se vain olisi totta… (2005). Lévy myi romaaninsa oikeudet Steven Spielbergille, joka teki siitä elokuvan Jospa se vain olisi totta.
Lévy asuu Lontoossa poikansa Louisin kanssa.
Tarkkis

Juoni

Sarja kertoo tarkkailuluokkaa käyvistä oppilaista. Luokan oppilaat ovat innokas ja yritteliäs Ville, suulas Janne, hiljainen Anu ja anarkistinen Tommi. Varsinkin Tommin kanssa on välillä vaikeaa toimia ryhmässä.

Jatkosarja

Tarkkis sai jatkoa vuonna 1988, jolloin valmistui 3-osainen jatkosarja nimeltä Kaatis.
Osmo (vakuutusyhtiö)

Osmo eli Jälleenvakuutusosakeyhtiö Osmo oli suomalainen jälleenvakuutusyhtiö. Se oli Vakuutusosakeyhtiö Pohjolan tytäryhtiö. Se toimi vuosina 1899–1979, ja sen ensimmäinen toimitusjohtaja oli K. A. Paloheimo vuosina 1899–1932. Hänen jälkeensä toimitusjohtajana oli Frithiof Nevanlinna vuosina 1932–1949 ollessaan Pohjolan johdossa.
Osmon perustaminen aloitti Suomessa jälleenvakuutustoiminnan. Sitä ennen jälleenvakuutukset oli otettu ulkomaisilta yhtiöiltä. Alkuun Osmo jälleenvakuutti vain palovakuutuksia, mutta aika pian mukaan tulivat myös muut vakuutukset. Yhtiön taustalla oli fennomaaninen liike. Se oli itsenäinen vakuutusyhtiö vuoteen 1979, jolloin se fuusioitui Pohjolaan.
Rob Hubbard

Muiden esittämänä

Vuonna 2007 hollantilainen Ricciotti Ensemble julkaisi levyllisen C64-kappaleita konserttiversioina, mukana muun muassa Rob Hubbardin Monty On The Run ja Commando.
Pavel Fedotov

Elämä

Fedotov syntyi köyhtyneen moskovalaisen virkamiehen perheeseen. Hän kävi vuosina 1826–1833 kadettikoulua, josta valmistui loistavin arvosanoin, ja palveli sen jälkeen vänrikkinä Henkikaartin suomenmaalaisessa rykmentissä Pietarissa. Hänestä oli kouluaikanaan kehittynyt lahjakas piirtäjä ja hän oli jo saanut huomiota taidepiireissä. Fedotov palveli armeijassa 1834–1844. Sinä aikana hän piirsi ja maalasi muotokuvia sekä kirjoitti runoja. Heikon terveytensä vuoksi hän oli usein sairauslomalla ja omistautui silloin taiteellisille harrastuksilleen. Hän myös kävi Pietarin taideakatemian piirustusluokalla, vaikka ei ollutkaan kirjoilla akatemiassa. Vähitellen hänen taiteellinen ilmaisunsa kehittyi vakavampaan suuntaan. Vuonna 1837 suuriruhtinas Mihail Pavlovitš ihastui Fedotovin maalaukseen, joka esitti häntä tarkastamassa rykmenttiä, ja kehui taiteilijaa itselleen keisarille. Fedotoville tarjottiin sadan ruplan kuukausiavustusta, jos hän ryhtyisi täysipäiväiseksi taiteilijaksi. Koska summa oli vaatimaton, Fedotov jäi toistaiseksi suomenmaalaisen rykmentin palvelukseen, mutta käytti vapaa-ajallaan keisarillisen avustuksen taiteentekemiseen ja yksityisopiskeluun tunnetun taidemaalarin Karl Brjullovin johdolla. Brjullov oli vakuuttunut hänen kyvyistään ja rohkaisi häntä keskittymään taiteilijan uraan.
Fedotov erosi lopulta vuonna 1844 armeijasta ja omistautui kokonaan taiteelle, erityisesti öljymaalaukselle. Kolme hänen työtään oli vuonna 1849 esillä taideakatemian näyttelyssä, ja hän sai akateemikon arvon maalauksestaan Majurin kosinta (1848). Hänen aktiivinen taiteilijanuransa ehti kestää vain kahdeksan vuotta, sillä 1850-luvun alussa hänen mielenterveytensä romahti ja hän kuoli suljetussa laitoksessa vain 37-vuotiaana.

Taide

Fedotovin varhaisimmat maalaukset 1830-luvulta esittävät hänen rykmenttiinsä liittyneitä aiheita ja tapahtumia. Hänen piirustuksensa sisälsivät usein maltillista yhteiskuntakritiikkiä köyhyyden ja varakkuuden ristiriidan kuvaamisen muodossa. Hänen töissään keskeisessä roolissa ovat arkipäiväiset tilanteet ja tavalliset, aitoina kuvatut ihmiset, joista useimmat muut tuon ajan venäläiset taiteilijat eivät olleet kiinnostuneita. Fedotov osasi antaa jokaiselle kuvaamalleen ihmiselle itsenäisen persoonallisuuden. Hän kuvasi paljon varsinkin kaupunkien porvariston elämää. Fedotovin ensimmäisissä genremaalauksissa on nähty yhtymäkohtia William Hogarthin tyyliin. Näille töille ovat usein tyypillisiä dramaattiset asennot ja vahva kerronnallisuus.
Fedotovin viimeisinä elinvuosina hänen tyylinsä muuttui. Arkipäivän tilanteiden humoristinen ja satiirinen kerronnallinen kuvaus (Tuore ritari, 1846) vaihtui yksinäisiä hahmoja kuvaavaan traagiseen minimalismiin (Leski, 1851–1852). Fedotovin viimeisiin töihin kuuluvassa maalauksessa Encore, vielä kerran! (1852) vallitsee pysähtynyt tunnelma, mutta hallittu toteutus vangitsee katsojan katseen.
1800-luvun jälkipuoliskon venäläiset realistiset genremaalarit pitivät Fedotovia edelläkävijänään.
Andrej Šporn

Andrej Šporn (s. 1. joulukuuta 1981 Kranj, Slovenian ST) on slovenialainen alppihiihtäjä.
Šporn on kilpaillut maailmancupissa joulukuusta 2001 lähtien. Ensimmäiset maailmancup-pisteensä hän sai oltuaan 20:s Flachaun pujottelussa tammikuussa 2004. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran viikkoa myöhemmin oltuaan kuudes Chamonix'n alppiyhdistetyn kilpailussa. Ensimmäisen palkintokorokepaikkansa hän saavutti oltuaan toinen Kitzbühelin syöksylaskussa 23. tammikuuta 2010. Ennen tätä hän oli ollut syöksylaskun maailmancup-kilpailussa parhaimmillaan kolmastoista. Alppiyhdistetyssä hän on ollut parhaimmillaan viides ja pujottelussa kahdeksas.
Šporn sijoittui Torinon olympialaisissa 2006 supersuurpujottelussa 15:nneksi. Åren MM-kilpailuissa 2007 hän oli syöksylaskussa 19:s. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 hän oli supersuurpujottelussa 20:s ja syöksylaskussa kuudes. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui syöksylaskussa 11:nneksi.
Universiadeissa Šporn on saanut kultaa pujottelussa Zakopanessa 2001, hopeaa syöksylaskussa Tarvisiossa 2003 ja pronssia pujottelussa Innsbruckissa 2005. Pujottelun Euroopan cupin kokonaispisteissä hän sijoittui kolmanneksi kaudella 2002–2003.
Chanelle Scheepers

Tennisura

Vuonna 2010 Scheepers voitti Ranskan avointen ensimmäisellä kierroksella Ranskan Mathilde Johanssonin luvuin 6–2, 6–4 ja toisella kierroksella Argentiinan Gisela Dulkon 3–6, 6–3, 6–4. Kolmannella kierroksella hän voitti Akgul Amanmuradovan 6–3, 6–3, mutta hävisi neljännellä kierroksella Jelena Dementjevalle 6–1, 6–3. Wimbledonissa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Li Nalle ja Yhdysvaltain avoimissa Akgul Amanmuradovalle.
Vuoden 2011 Australian avoimissa Scheepers pääsi kolmannelle kierrokselle voitettuaan Karolina Špremin ja Regina Kulikovan. Kolmannella kierroksella hän hävisi Viktoryja Azarenkalle. Ranskan avointen toisella kierroksella hän hävisi Marija Kirilenkolle. Wimbledonin avauskierroksella hän hävisi Jevgenija Rodinalle. Yhdysvaltain avoimissa Scheepers selviytyi kolmannelle kierrokselle, jossa hän hävisi Francesca Schiavonelle luvuin 7–5, 6–7(5), 3–6. Syyskuussa Scheepers saavutti uransa ensimmäisen WTA-turnausvoiton, kun hän päihitti Kantonin turnauksen loppuottelussa Magdaléna Rybárikován.
Viljelykierto

Viljelykierto eli vuoroviljely on maanviljelyä, jossa samalla pellolla viljeltävä kasvi vaihtuu peräkkäisinä vuosina. Tarkoituksena on välttää haitat, joita aiheutuu saman kasvilajin viljelystä samalla paikalla. Viljelykierrossa vältetään maan väsyminen ja tuholaisten pesiytyminen, se vähentää rikkakasveja ja kasvinsuojeluongelmia, sekä pitää maan ravinnevarannot tasapainoisena. Luomuviljelyssä kierto on keskeinen tekijä maan ravinteisuuden ja rakenteen ylläpitäjänä. Hyvään kiertoon kuuluu nurmia, viljoja ja juurikasveja. Viljelykiertoa on käytetty jo vuosisatoja ja sen vaikutuksia satoon on tutkittu kauan.

Historia

Vuoroviljely on vanha tapa, jota on käytetty mm. Andeilla 600–1000 jaa. Suomessa vuoroviljely oli osa perinteistä maataloutta ja uusia viljelykierron muotoja otettiin käyttöön 1800-luvulla, mikä osaltaan paransi esimerkiksi karjatalouden tuottavuutta ja muutti viljelyn suuntaa. Nykyään vuoroviljelyä opetetaan viljelijöille erityisesti kehitysmaissa maan hedelmällisyyden lisäämiseksi ja olojen parantamiseksi.

Viljelykierron toteuttaminen

Viljelyalueella kasvatettavien kasvien sijaintia vaihdetaan eri vuosina. Osa pellosta saattaa olla kesantona, osalla voidaan kasvattaa herneitä ja kolmannella osalla esimerkiksi porkkanaa. Seuraavana vuonna viljelykasvien sijaintia vaihdettaessa voidaan kesantona levänneelle alueelle kylvää hernettä, joka juuristonsa typensitojabakteereja sisältävien nystyröiden avulla lannoittaa maata, hernettä kasvaneelle alueelle kylvää porkkanaa ja porkkanapelto jättää kesannolle. Luontaisen, joskin pienimuotoisen lannoituksen lisäksi vuoroviljelyn etuna on se, että edellisvuonna maaperään jääneet tiettyyn kasviin erikoistuneet tuhohyönteiset eivät löydä välittömästä ympäristöstään ravintokasviaan jolloin tuhot jäävät pienemmiksi.
Henótês-seurakunta

Henótês-seurakunta on kristillinen yhdistys, jonka tarkoituksena on "auttaa ihmisiä löytämään Raamatun mukainen usko Jeesukseen Kristukseen ja auttaa uskovia kasvamaan Kristuksen tuntemisessa". Henótês on kreikkaa ja tarkoittaa yhteyttä Kristuksessa. Seurakunnan perusti Mauri Koskipalo, ja ensimmäinen kokous pidettiin 12. joulukuuta 1992. Nykyisin toimintaa on pääasiassa Salossa, Helsingissä, Tampereella, Lohjalla, Vammalassa, Turussa ja Porvoossa sekä satunnaisesti muillakin paikkakunnilla.
Paul Ramsier

Paul Ramsier (s. 1937 Louisville, Kentucky) on yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänellä on ollut suuri rooli kontrabasson kehityksessä hänen sille säveltämänsä virtuoosimateriaalin kautta. Hänen teoksensa, joihin kuuluvat Divertimento Concertante on a Theme of Couperin (1965), Road to Hamelin (1978) ja Eusebius Revisited (1980), kuuluvat esitetyimpiin sävellyksiin kontrabassolle ja orkesterille vuoden 1965 jälkeisenä aikana. Muihin teoksiin kuuluvat Low-Note Blues (1983) kontrabassolle ja pianolle, Silent Movie kontrabassolle, jousille ja harpulle sekä yksinäytöksinen ooppera The Man on the Bearskin Rug.
Ramsierin teoksia ovat esittäneet muiden muassa sellaiset orkesterit kuin Chicagon sinfoniaorkesteri, Toronton sinfoniaorkesteri, Lontoon sinfoniaorkesteri, Hongkongin filharmoninen orkesteri, Minnesotan orkesteri ja Atlantan sinfoniaorkesteri.

Elämä

Ramsier osoitti lahjakkuutta pianistina 5-vuotiaana ja aloitti säveltämisen 9-vuotiaana. Hän pääsi 16-vuotiaana Louisvillen yliopiston musiikkikouluun ja suoritti opintoja myös pianonsoitossa Beveridge Websterin johdolla Juilliard Schoolissa sekä sävellyksessä Ernst von Dohnányin johdolla Floridan osavaltionyliopistossa. Hän työskenteli varhaisella urallaan pianistina New York City Balletissa, jossa häneen vaikuttivat George Balanchine ja Igor Stravinski. Tänä aikana hän täydensi sävellysopintojaan Alexei Haieffin johdolla.
Vuonna 1965 Seiji Ozawan johtama Chicagon sinfoniaorkesteri kantaesitti Divertimento Concertante on a Theme of Couperin -teoksen; solistina toimi Gary Karr.
Saatuaan filosofian tohtorin arvon Ramsier keskitti huomionsa psykoanalyysin opiskeluun, ja hän onkin luonut sävellystyönsä ohella myös uraa psykoanalyysin parissa. Hän muutti Floridan Sarasotaan, ja Florida West Coast Symphony on esittänyt hänen teoksiaan, joista yksi valmistui tilaustyönä sille. Ramsier on opettanut sävellystä New Yorkin yliopistossa ja Ohion osavaltionyliopistossa.