google/wiki40b huggingface dataset:
Achates Thuneberg

Karl Gustaf Achates Thuneberg (20. helmikuuta 1820 Kangasala – 2. maaliskuuta 1892 Viipuri) oli apteekkari, joka perusti Suomen ensimmäisen puuhiomon.
Thunebergin vanhemmat olivat everstiluutnantti Karl Johan Thuneberg ja Agata Vilhelmina Jack. Hän toimi apteekkioppilaana Helsingissä ja farmaseuttina Pietarissa ja Helsingissä sekä proviisorina Tammisaaressa ja Viipurissa. Itsenäisenä apteekkarina hän oli Viipurissa appensa aiemmin omistamassa apteekissa 1859-1879. Thuneberg sai 1853 oikeudet öljytehtaaseen Viipurin maalaiskunnan Kintereenkylässä, jonne hänen appensa oli muuttanut perheineen luovutettuaan apteekkioikeutensa vävylleen. 1860 Thuneberg rakensi Suomen ensimmäisen puuhiomon Viipurin maalaiskuntaan Hounijoen Kintereenkoskeen. Hiomakoneen keksinnön oikeudet hän oli ostanut 1856 viipurilaiselta kirjanpainajalta Carl Wilhelm Holmströmiltä. Keksintö ei kuitenkaan toiminut tyydyttävästi ja Thuneberg joutui kehittämään edelleen hiontamenetelmää ja siihen perustuvaa konetta. Se rakennettiin Paul Wahl & Co:n tehtailla Varkaudessa ja sillä tuotettiin puupahvia ja ainakin vuoteen 1875 saakka. Tehtaasta myytiin pahvin ohella myös ylimääräistä puuhioketta. Thuneberg ei kuitenkaan saanut apteekkarin toimensa ohella tehdastaan kehittymään kilpailukykyiseksi.
Thunebergin puoliso vuodesta 1851 oli Anna Elisabet Berg, Viipurin 1. apteekin omistajan Alexander Bergin tytär (s. 1832).
Liivinranta

Liivinranta (liiviksi Līvõd Rānda) on liiviläisten perinteisesti asuttama alue Latvian Kuurinmaan pohjoisrannikolla. Alue on noin 60 kilometriä pitkä ja siihen kuuluu 12 kalastajakylää. Sotien ja sulauttamispolitiikan takia alue on menettänyt valtaosan alkuperäisestä liiviläisasutuksestaan. Nykyään alueelle kohdistetaan suojelutoimia, joilla liiviläistä kulttuuria pyritään suojelemaan.

Historia

Kuurinmaan rannikon liiviläiset ovat asuinalueensa vanhimpia tunnettuja asukkaita. DNA-tutkimusten perusteella on otaksuttu, että alueella olisi aikaisemmin asunut uralilaisia, jotka sulautuivat myöhemmin alueelle tulleisiin itämerensuomalaisiin ja baltialaisiin kansoihin. Osa tutkijoista katsoo, että uralilaista (suomalais-ugrilaista) kieltä puhuttiin Itämeren alueella aikaisintaan pronssikaudella, eikä kieltä voikaan päätellä geeneistä. Liiviläisten historiallinen asuinalue Kuurinmaalla ulottui melko syvälle sisämaahan. mutta vetäytyi hiljalleen rannikkoa kohti balttien sulauttaessa asukkaat itseensä. Keskiajalla kaikkia alueen asukkaita kutsuttiin nimityksellä kuurit, joka tarkentui myöhemmin tarkoittamaan alueen balttilaista väestöä. Tanskalainen  arkkipiispa Absalon kävi ilmeisesti 1100-luvulla kastamassa muutamia rannikon asukkaita nykyisessä Kolkassa, mutta käännytettyjen määrä ei liene ollut suuri. Kuurinmaa alistettiin saksalaisen Kalparitariston valtaan vuoteen 1267 mennessä.
Liiviläinen kulttuuri säilyi pidempään Liivinrannalla kuin varsinaisella Liivinmaalla johtuen siitä, että esimerkiksi sotien aiheuttamat tuhot eivät olleet siellä yhtä mittavat. Lisäksi alueen erotti latvialaisista metsä- ja suovyöhyke. Liivinranta kuului Kuurinmaan herttuakuntaan vuoteen 1795, jolloin Venäjä otti alueen haltuunsa. Liivinrannan asukkaat olivat vuokraviljelijöinä Dundagan ja Popen moisioille. Nika Schubergin johtaman kapinan jälkeen Liivinrannalta karkotettiin monia ja heidän tilalleen muutti latvialaisia. Ensimmäisessä maailmansodassa liiviläiset lähtivät venäläisten kehotuksesta evakkoon Latvian sisäosiin ja Viroon. Saksalaiset käyttivät liiviläisten taloja asemiensa rakennusaineena ja sodan päätyttyä palanneet liiviläiset löysivätkin kotinsa tuhottuna. Latvian itsenäistyttyä Liivinrannalla toimi useita suomalaisia ja virolaisia heimoaktivisteja, jotka saivat aikaan liiviläisten kansallisen heräämisen. Liiviläiset ottivat käyttöön oman lippunsa ja kansallislaulun, lisäksi Liiviläisten liitto aloitti toimintansa. Liivinrannalle suunniteltiin omaa kuntaansa ja asiasta tehtiin selvityspyyntö Latvian sisäasiainministerille, mutta suunnitelma ei toteutunut ennen toista maailmansotaa. Toinen maailmansota hajotti liiviläiset lopullisesti.
Itävallan Grand Prix 1984

Aika-ajo

Tällä kaudella McLarenit, Lotukset, Renaultit ja toinen Brabham eli Nelson Piquet olivat muodostaneet seitsikon, joka oli aina kärjessä. Nelson Piquet kiersi 5942 metrin pituisen radan ennätysajassa 1.26,173, sillä irtosi kauden kuudes paalupaikka. Keskinopeudeksi muodostui 248,235 km/h. Alain Prost sai toisen lähtöruudun, vaikka hajotti kisa-autonsa moottorin heti aika-ajon ensimmäisellä kierroksella. Vara-autollaan hän ei pystynyt parempaan. Seuraavat sijat saivat Elio de Angelis, Niki Lauda ja Patrick Tambay.
Keijo Rosberg oli Williamsillaan yhdeksäs. Hän käytti molemmat rengaskerrat heti aika-ajon alussa, sillä jo 20 minuutin jälkeen radalla oli öljyä, eikä nopea kierros silloin enää olisi onnistunut. Öljyläikkiä radalla saivat aikaan turbomoottorit, jotka rikkoutuivat helposti 900 hevosvoimaan asti viritettyinä. Kauden aikana oli harjoituksissa ja kilpailuissa hajonnut jo noin 60 moottoria. Tässäkin aika-ajossa Andrea de Cesaris poksautti Ligierinsä moottorin. Hän jatkoi kuitenkin menoaan levittäen moottorista valuvan öljyn pitkin rataa. Öljyläikkään ajaneilla kuljettajilla ei juuri ollut mahdollisuuksia parantaa aikaansa.

Kilpailu

Kauden 12. MM-osakilpailu ajettiin pilvipoutaisessa säässä 25 asteen lämmössä. Startissa Elio de Angelis jäi seisomaan paikoilleen muiden rynnistäessä liikkeelle. Prost sai parhaan lähdön ja Piquet oli hänen kannassaan. Keijo Rosberg pujotteli onnistuneesti eteenpäin ja oli ensimmäisen kierroksen puolivälissä jo viides. Maalilinjalla heiluivat kuitenkin punaiset liput ja startti ja ensimmäinen kierros mitätöitiin. Keskeyttämisen syynä oli de Angeliksen jääminen lähtöruutuun.
Puolen tunnin tauon jälkeen kilpailu aloitettiin alusta yhdellä kierroksella lyhennettynä. Piquet starttasi kärkipaikalle ja hänen peräänsä säntäsivät Prost, Tambay ja Warwick. Prost osui kuitenkin öljyläikkään ja hän ajoi ulos 28. kierroksella. Oli Laudan vuoro alkaa ahdistella Piquet'ä. Lauda ohitti sisäkaarteen kautta Piquet'n 40. kierroksella. Piquet alkoi jäädä kierros kierrokselta. Viimeisen kymmenen kierroksen ajan Laudan autosta puuttui nelosvaihde, mutta hän pystyi pitämään johtonsa, sillä Piquet'n auton renkaat olivat aivan lopussa.
HMS Gardenia (M99)

Palvelus

Alus upposi 9. marraskuuta 1942 kolaroituaan Oranin edustalla.
Mathias Johansson

Seuraura

Johansson oli IK Oskarshamnin kasvatti. Hän siirtyi kaudeksi 1990–1991 Färjestads BK:hon, jossa Johansson pelasi jo 16-vuotiaana kolme Elitserien-ottelua. Kaudella 1991–1992 pelejä kertyi 16. Calgary Flames varasi hänet kolmannella kierroksella 54. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1992. Johansson pelasi varauksensa jälkeen Färjestadissa vielä kymmenen seuraavaa kautta. Kaudella 1992–1993 hän esiintyi myös sarjatasoa alempana Ruotsin I-divisioonan Grums IK:ssa.
Kaudella 1994–1995 Johansson murtautui Färjestadin kokoonpanoon ja teki 40 runkosarjaottelussa tehot 9+8=17. Hän voitti yllättäen joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin kevään 1995 pudotuspeleissä tekemällä neljässä ottelussa tehot 4+3=7. Kausi 1994–1995 oli Johanssonin läpimurtokausi Elitserienissä. Hän oli tehoilla 8+22=30 Färjestadin kolmanneksi paras pistemies ja toiseksi paras syöttäjä. Johansson voitti Ruotsinmestaruuden vuosina 1997, 1998 ja 1999 sekä Elitserien hopeaa vuonna 2001. Kaudella 1998–1999 hän teki liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 20+19=39, joilla Johansson voitti Färjestadin sisäisen piste- ja maalipörssin sekä sijoittui koko Elitserienin maalipörssissä kymmenenneksi neljän muun pelaajan kanssa.
12 Färjestadissa vietetyn kauden jälkeen Johansson siirtyi kaudeksi 2002–2003 NHL:ään ja Calgary Flamesin riveihin. Siirtorajan kynnyksellä, maaliskuussa 2003 hänet kaupattiin Micki DuPontin kanssa Pittsburgh Penguinsiin vaihdossa Shean Donovaniin. Yhteensä Johansson teki NHL:ssä 58 runkosarjaottelussa tehot 5+10=15. Hän palasi vapaana agenttina kaudeksi 2003–2004 Färjestadiin voittaen Elitserienin hopeaa vuosina 2004 ja 2005. Kaudella 2005–2006 Johansson jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin toisen sijan Jesper Mattssonin kanssa tehoilla 16+16=32. Hän oli myös kolmanneksi paras maalintekijä. Johansson voitti Ruotsinmestaruuden keväällä 2006.
Kauden 2008–2009 Johansson pelasi Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanin Malmö Redhawksissa sekä Leksands IF:ssä, joka eteni aina Elitserienin karsintoihin saakka jääden kuitenkin ilman sarjanousua. Kauden 2009–2010 Johansson aloitti taas yhden sarjatason alempana I-divisioonajoukkue Skåre BK:ssa, mutta siirtyi sieltä loppukaudeksi Italian Serie A:n SV Ritten/Renoniin marraskuussa 2009. Hän lopetti pelaajauransa kevääseen 2010.
Kaudeksi 2011–2012 Johansson siirtyi Färjestadin kykyjenetsijän tehtäviin.
Sisulla noustiin

Sisulla noustiin (työnimi Kun suksi ei luista) Kaarina Kaikkosen ympäristötaideteos vuodelta 2015 Koukkurannankadulla Vuoreksessa Tampereella. Teos on tehty sadoista lahjoituksina saaduista vanhoista suksista, joita on kiinnitetty rakennuksen seinäpintaan. Teoksen julkistamistilaisuudessa puhui Juha Mieto.
Sisulla noustiin on ylistys suomalaiselle sisulle ja hiihtoperinteelle. Kaikkonen on halunnut kertoa teoksen maastohiihtoteemalla itsenäisen Suomen historiasta. Teoksen idea on tullut taiteilijan lapsuuden iloisista hiihtokokemuksista.
Österhamn

Österhamn (suom. Itäsatama) on satama Ahvenanmaan keskuskaupungissa Maarianhaminassa. Satama-alueella sijaitsee muun muassa yksi Pohjoismaiden suurimmista vierassatamista yli 600 paikallaan ja Mariehamns seglarföreningin ravintola. Alueen pohjoisosassa sijaitsee puolestaan Sjökvarteretin historiallinen alue.
Rico Suave

Rico Suave (Moises Arias) on kuvitteellinen hahmo Disney Channelin televisiosarjassa Hannah Montana. Hän omistaa pienen rantabaarin (Rico's Surf Shop), joka sijaitsee lähellä Stewartsien kotia. Rico on usein vuorovaikutuksessa Jacksonin kanssa hänen pomonaan huolimatta siitä, että Jackson on häntä monta vuotta vanhempi. Sarjan toisessa tuotantokaudessa Rico ilmestyy samaan kouluun kuin sarjan muut nuoret Miley Stewart, Lilly Truscott ja Oliver Oken. Rico on sarjan "arkkivihollinen".
Ricon ensimmäinen esiintyminen tapahtui ensimmäisen tuotantokauden viidennessä jaksossa "Bile-etiketti hakusessa" (It's My Party and I'll Lie if I Want To). Hän tekee yhteensä viisi esiintymistä ensimmäisellä tuotantokaudella. Hänen suosionsa kasvu johti siihen, että hänestä tehtiin yksi sarjan päähenkilöistä toisesta tuotantokaudesta alkaen. Yhteensä Rico on esiintynyt 58 jaksossa ja hän tekee myös lyhyen esiintymisen Hannah Montana -elokuvassa.

Tausta

Rico tulee varakkaasta latinolaisperheestä. Hänen miljonäärivanhempansa on mainittu sarjassa usein, mutta heitä ei ole koskaan nähty. Hänellä on sisko, veli nimeltä Mateo (Mateo Arias), serkku nimeltä Teresa ja australialainen/meksikolainen serkku lempinimeltään "Angus", jonka oikea nimi on Alejandro Nuñez Gonzales Uberto Sifuentes (Moises Arias).
Emilie Gardberg

Emilie Christina Gardberg (s. 28. kesäkuuta 1976 Turku) on suomalainen kulttuurihallinnon ammattilainen. Gardberg toimii Suomen Lontoon-instituutin johtajana nelivuotiskaudella 2018–2022.  
Emilie Gardberg on toiminut Turun musiikkijuhlien toiminnanjohtajana 2008–2012 ja Turun filharmonisen orkesterin intendenttinä 2012–2017. Syksyllä 2017 hän oli stipendiaattina yhdessä maailman johtavista ajatushautomoista Wilson Centerissä Washingtonissa ja on sen jälkeen toiminut Wiurilan kartanon kehitysjohtajana. 
Gardberg valmistui taiteiden maisteriksi Columbia Universitystä New Yorkista 2008 ja tätä ennen musiikkipedagogiksi (2001) Turun AMK:n taideakatemiasta. Hän toimii vierailevana luennoitsijana useissa korkeakouluissa opettamassa taidehallintoa ja johtajuutta. 
Emilie Gardberg on toiminut Suomen vanhimman yhdistyksen (perustettu 1790), Turun Soitannollisen Seuran hallituksen puheenjohtajana vuosina 2010–2016.
Aake Pesonen

Aake Vilho Eelis Pesonen (31. tammikuuta 1914 Helsinki – 15. marraskuuta 1987 Helsinki)oli suomalainen sota- ja tietokirjailija. Oppiarvoltaan hän oli valtiotieteen maisteri.
Hänet ylennettiin vuonna 1947 reservin majuriksi kun hän siirtyi siviilityöhön valmistuttuaan maisteriksi.
Kapteeni Aake Pesonen toimi jatkosodan aikana Helsinkiä puolustaneen Ilmatorjuntarykmentti 1:n torjuntapäällikkönä. Hän on kirjoittanut kaksi sodanaikaista ilmapuolustusta käsittelevää kirjaa ja lisäksi kirjan Kytäjän kartanon historiasta.
Varsinaisen elämäntyönsä hän teki ensin Hotelli- ja Ravintolakoulun ja sittemmin Hotelli- ja Ravintolaopiston  rehtorina.
Sentteri (koripallo)

Sentteri on yksi koripallon pelipaikoista. Sentteri-pelaaja on yleensä joukkueensa pisin pelaaja. Sentteri vastaa joukkueen korinaluspelistä, jonka lisäksi sentteri pyrkii tekemään pisteitä, keräämään levypalloja sekä torjumaan vastustajan heittoyrityksiä.
Useat sentterit eivät pysty heittämään palloa kaukaa korilta, jonka takia he tekevät suuren osan koreistaan pakittamalla vastustajaa kohti. Tunnettuja sentteri-pelaajia ovat Patrick Ewing, Hakeem Olajuwon ja David Robinson, jotka olivat 1980–luvulla NBA:n parhaimpia senttereitä. 1990- luvun parhaimpiin sentterein kuuluivat muiden muassa Shaquille O’Neal ja Dikembe Mutombo.
Krimin gootti

Historia

Gootit tulivat Mustallemerelle 200-luvun aikana valloittaen suurimman osan sen pohjoisrannikosta mukaan lukien Krimin niemimaan. Myöhemmin hunnit valloittivat gootit, mutta kielen puhujia jäi Krimille suurimman osan paetessa länteen. Busbecq keräsi kielen sanoja ollessaan diplomaattina Istanbulissa Osmanien valtakunnassa 1550- ja 1560-luvuilla. Busbecq oli tunnettu kiinnostuksestaan kieliin ja Istanbulissa hän tapasi kaksi Krimiltä tullutta henkilöä. Toinen heistä oli Krimin goottia äidinkielenään puhuva ja toinen puhui kreikkaa. Myös jälkimmäinen tosin osasi Krimin goottia. Busbecq keräsi henkilöiltä Krimin gootin sanoja, mutta ei tiedetä tekikö hän sen tulkin välityksellä vai suoraan. Suurimman osan hänen aineistostaan on arveltu tulleen kreikan puhujalta, sillä hänen keräämässään aineistossa on vaikutteita kreikasta. Krimiltä gootti hävisi 1700-luvun aikana.
Canarias (1931)

Palvelus

Espanjan sisällissodassa alus oli kansallismielisten lippulaiva.
Toisen maailmansodan alettua alus jatkoi rauhanajan oloista maan puolueettomuuden valvontaa. Helmikuussa 1940 alus purjehti Kanariansaarille vastaanottaakseen saarelaisten lahjoittaman aluksen virallisen sotalipun.
Toukokuussa 1941 Saksan laivaston komentaja amiraali Erich Raeder pyysi Espanjan laivaston apua Bismarckin, jonka peräsin oli tuhoutunut puolen päivän matkan päässä El Ferrolista, avustamiseksi. Adolf Hitler vastusti pyyntöä, mutta Canarias oli jo matkalla kahden hävittäjän saattamana. Alukset etsivät alueelta kolme päivää eloonjääneitä nostaen merestä viisi ruumista.
Aluksen palvelus jatkui aina joulukuuhun 1975 ja se romutettiin vuonna 1977.
HMS Cowdray

Palvelus

HMS Cowdray valmistui telakalta 22. heinäkuuta 1942, jolloin sen koeajot aloitettiin. Aluksen koeajot suoritettiin nopeutettuina ja se siirrettiin laivastolle hyväksyttäväksi. Hyväksynnän jälkeen alus siirrettiin koulutettavaksi ja varustettavaksi. Alus liittyi syyskuussa Londonderryyn saattajaosastoon läntisen reitin alaisuuteen.
Alus määrättiin suojaamaan Huippuvuorille lähetettäviä tankkereita, jotka perustivat tankkauspisteen Jäämeren saattueille PQ18 ja QP14. Osasto nimettiin Force P:ksi. Se suojasi 10. syyskuuta RFA Blue Rangeria ja RFA Oligarchia hävittäjien HMS Oakleyn, HMS Windsorin ja HMS Worcesterin kanssa. Tankkausten päätyttyä 21. syyskuuta suojasi Blue Rangeria matkalla Islantiin, minne saavuttiin 26. syyskuuta. Alus palasi Londonderryyn.
Alus suojasi 2. lokakuuta RMS Queen Maryä yhdessä HMS Curacoan, HMS Bramhamin, HMS Skaten sekä kolmen muun hävittäjän kanssa. Matkan aikana risteilijä törmäsi Queen Maryn kanssa upoten nopeasti, jolloin HMS Cowdray osallistui pelastustöihin. Alus suojasi 25. lokakuuta Pohjois-Afrikan maihinnousuun joukkoja kuljettanutta saattuetta.
HMS Cowdray siirrettiin marraskuussa saattuetehtävistä osaksi Pohjois-Afrikan maihinnousun itäistä osastoa, mihin tehtävään kuului C kaistan rannikkosaattueiden suojaaminen sekä sukellusveneidentorjunta. Alus joutui 8. marraskuuta Cape Natifousta itään ilmahyökkäyksen maaliksi, jolloin pommi läpäisi etukannen räjähtäen rungon sisällä. Räjähdys tuhosi kattilahuone yhden, jolloin alus menetti liikuntakykynsä ja sen miehistöstä sai surmansa viisi ja haavoittui kaksitoista.
Miinanraivaaja HMS Algerine hinasi 9. marraskuuta liikuntakyvyttömän aluksen rantaan seitsemän merimailia Algerista, jossa sen upottaminen valmisteltiin. Alus kuitenkin hinattiin 16. marraskuuta Algeriin tilapäiskorjauksia varten. Se lähti 24. huhtikuuta 1943 kotimaahan.
HMS Cowdray saapui 22. toukokuuta Chathamiin, jossa se siirrettiin 2. kesäkuuta telakalle. Alus aloitti elokuussa 1944 koeajot ja sen korjaus valmistui 23. elokuuta, jonka jälkeen se valmistautui syyskuussa palvelukseen 21. Hävittäjälaivueessa Sheernessissä. Alus oli koulutuksessa lokakuun ja se liittyi uuteen laivueeseensa marraskuussa. Se suojasi rannikkosaattueita E-veneiden hyökkäyksiltä.
Alus osui 10. tammikuuta 1945 pinnan alla olleesseen hylkyyn, kun se hyökkäsi pienoissukellusvenettä vastaan. Aluksen kaikuluotain ja peräsin vaurioituivat, minkä vuoksi se siirrettiin Chathamissa telakalle. Alus palasi 12. huhtikuuta laivueeseensa.
HMS Cowdray siirrettiin toukokuussa Itäisen laivaston 18. Hävittäjälaivueeseen. Alus oli huollettavana toukokuusta heinäkuuhun ennen lähtöään elokuussa Trincomaleehen. Alus palasi marraskuussa kotimaahan.
Alus liitettiin Noren paikallislaivueeseen. Alus pelasti tammikuussa 1950 Thamesin suistosta laivueen mukana törmäyksessä uponneen sukellusvene HMS Truculentin miehistön.
HMS Cowdray poistettiin 1951 palveluksesta ja siirrettiin Chathamin reserviin. Alus siirrettiin 1953 Portsmouthiin ja edelleen Hartlepooliin. Se sijoitettiin 1959 poistolistalle ja alus myytiin BISCOlle romutettavaksi. Alus saapui 3. syyskuuta 1959 hinattuna J J Kingille Sunderlandiin romutettavaksi.
Skallerupin vaunu

Hautakumpu

Trudshøj on Skallerupin lounaispuolella sijaitseva hautakumpu, joka on ollut halkaisijaltaan 30 metriä ja noin 6 metriä korkea. Sen alkuperäisestä koosta on vain rippeet jäljellä. Se on rauhoitettu vuoden 1937 lain perusteella. Keskeltä kumpua löytyi noin 4 metriä pitkä kivipaasiarkku, joka oli rakennettu puisen arkun ympärille. Puuarkku oli lahonut pois lukuun ottamatta pientä puunkappaletta. Arkun sisällä oli seissyt Skallerupin pronssinen vaunu, joka oli kuitenkin murskaantunut puisen arkun annettua lahoessaan periksi. Vaununkattilassa olivat vainajan poltetut luut.

Vaunu

Vaunu on niin sanottu kattilavaunu, jossa kattilaan tai kulhoon on kiinnitetty pyörät, joiden avulla sitä voi liikuttaa. Vaunu on kolmiosainen. Alaosa muodosti vaunun rungon. Pyörät ja akselit ovat valettua pronssia, jotka on kiinnitetty kahteen kaarevaan runkokaareen. Nekin ovat valettua pronssia. Pyörät ovat uhuita pronssivanteita, joissa on akseliholkin ympärillä neljä pyöränpinnaa. Kaarien päissä on neljä koukkua, jotka lähemmin tarksteltuna esittävätkin pieniä lintuja.
Yläosassa oli kaksi osaa. Vaunun kattila oli taottua pronssia, joka oli koottu niittaamalla kaksi puolikasta yhteen. Osien saumat olivat tiivistettyjä hartsilla. Kattilan pintaan on pakotettu pieniä lintukuvioita. Kattilan reunaan oli ripustettu useita lehtimäisiä riipuksia, jotka ovat heiluessaan kilisseet kattilaa vasten.

Historiaa

Vaunuille tehtiin kemiallinen analyysi jo 1896, jonka mukaan metalli oli kuparin seosta, jossa oli mukana tinaa ja hieman muitakin metalleja. Se on valmistettu jossakin itäisessä Keski-Euroopassa ja on siten tuontitavaraa.
CAF:n karsinnat jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 2018

Vuoden 2018 jalkapallon MM-kilpailujen karsintoihin osallistui Afrikan maanosaliitosta CAF:sta 54 joukkuetta. Karsinnat alkoivat lokakuussa 2015.

Karsintasysteemi

CAF:n karsinnat jaettiin neljään kierrokseen. Ensimmäisellä kolmella kierroksella vähennettiin joukkueiden määrä kahteenkymmeneen. Loput 20 joukkuetta jaettiin viiteen neljän joukkueen lohkoon, joiden voittajat etenivät lopputurnaukseen.

Kolmas kierros

Kolmannelle kierrokselle selviytyvät toisen kierroksen voittajat. Kolmannen kierroksen lohkojen voittajat selviytyvät lopputurnaukseen. Kierroksen arvontatilaisuus pidettiin 24. kesäkuuta 2016 Kairossa.
Kaarlenholvi

Historiaa

Talo rakennettiin alun perin 1700-luvun loppupuolella. Puinen toinen kerros tuhoutui vuoden 1822 Oulun palossa. Kivinen ensimmäinen kerros säilyi tulipalossa. Palon jälkeisissä korjauksissa myös toinen kerros rakennettiin kivestä. Nykyinen ulkoasu lienee vuodelta 1834. Tyyliltään rakennus edustaa uusklassista tyylisuuntaa eli empireä.
Talossa on vuosien saatossa toiminut muun muassa sairaala, tuomiokapituli, vankityrmä, viinapolttimo, viini- ja konjakkikauppa, kirjapaino ja postikonttori. Tunnettuja talossa asuneita henkilöitä ovat Johan Ludvig Runeberg ja Aaro Hellaakoski.
Merikeiju

Koko ja ulkonäkö

Merikeijun pituus on yleensä 14–18 cm, siipien kärkiväli 38–42 cm ja paino 23–29 g. Merikeiju on väriltään musta tai tummanruskea. Yläperä on laajalti valkoinen. Pyrstö on tasapäinen. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Merikeijun äänet ovat nikottelevia ja kehrääviä. Sen lento on kevyttä ja lepattavaa.
Maailman vanhin rengastettu merikeiju on ollut brittiläinen vähintään 32 vuotta ja 9 kuukautta vanha lintu.

Levinneisyys

Merikeiju pesii Välimerellä ja Länsi-Euroopassa. Lajin kannasta 90 prosenttia pesii seuraavilla alueilla: Färsaaret 150 000–400 000 paria, Iso-Britannia 20 000–150 000, Irlanti 50 000–100 000 ja Islanti 50 000–100 000 paria. Pienempiä määriä pesii Ranskassa (400–600 paria), Kreikassa (10–30 paria), Italiassa (1 500–2 000 paria), Maltalla (5 000 paria), Norjassa (1 000–10 000 paria), Espanjassa (1 700–2 000 paria) ja Kanariansaarilla (1 000 paria). Maailmanpopulaation koko on noin 840 000 yksilöä, ja lajin kanta on elinvoimainen. Merikeiju on harhautunut Suomeen vain myrskyissä kolme kertaa vuoteen 2006 mennessä, ja näistä kaksi lintua on löydetty kuolleina.

Lisääntyminen

Merikeiju on yhdyskuntalintu. Emot tulevat pesälleen vain pimeällä välttääkseen lokkien ja kihujen ryöstelyt. Maan- tai kallionkolossa olevassa pesässä on aina yksi valkoinen muna. Haudonta-aika on 38−41 päivää, ja poikaset ovat lentökykyisiä 9−10 viikon ikäisinä.

Ravinto

Merikeiju poimii vedenpinnalta pikkueläimiä, kuten äyriäisiä, mustekaloja ja muuta planktonia. Se seurailee mielellään laivoja kalanperkeiden ja ruoantähteiden toivossa.
Jordanin–Hölderin lause

Jordanin–Hölderin lause on ryhmäteorian lause, joka on nimetty Camille Jordanin ja Otto Hölderin mukaan. Lauseen mukaan annetun ryhmän Jordanin–Hölderin jonot ovat ekvivalentit. Jordan todisti, että tekijöiden mahtavuudet ovat invariantteja vuonna 1869, ja Hölder todisti tekijöiden isomorfisuuden vuonna 1889. Vuonna 1927 Schreier löysi lauseelle yksinkertaisemman todistuksen, joka perustui Schreierin lemmaan. Vuonna 1934 Zassenhaus paransi Schreierin todistusta, ja hän todisti lauseen Zassenhausin lemman avulla.

Lauseen todistus

Olkoon  ryhmä ja  ja  ryhmän  Jordanin–Hölderin jonot. Schreierin lemman nojalla on olemassa ekvivalentit kompositiojonot  ja , jotka ovat hienompia kuin jonot  ja . Mutta koska  ja  ovat Jordanin–Hölderin jonoja, niin ne saadaan jonoista  ja  poistamalla ne ryhmät, jotka esiintyvät jonossa useammin kuin kerran. Siten jonot  ja  ovat ekvivalentit.
Luis Alfredo Carvajal Rosales

Luis Alfredo Carvajal Rosales (17. lokakuuta 1913 Ibarra – 25. huhtikuuta 2003 Quito) oli ecuadorilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 4. heinäkuuta 1937 ja nimitettiin Portoviejon hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Coptuksen titulaaripiispaksi 28. heinäkuuta 1955. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Opilio Rossi, jota avustivat Silvio Luis Haro Alvear ja Leonidas Eduardo Proaño Villalba.
Carvajal Rosales sai 20. elokuuta 1963 nimityksen Portoviejon koadjuuttoripiispaksi, ja 17. helmikuuta 1967 hänestä tuli sen piispa. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 6. elokuuta 1989.