google/wiki40b huggingface dataset:
Työterveyslaitos

Työterveyslaitos (lyhenne TTL, ruots. Arbetshälsoinstitutet) on itsenäinen julkisoikeudellinen yhteisö ja toimii Suomen sosiaali- ja terveysministeriön hallinnonalalla. Työterveyslaitos on työhyvinvoinnin asiantuntija, joka tutkii, palvelee ja kouluttaa. Työterveyslaitoksen toiminta perustuu monitieteiselle tutkimus- ja kehittämistyölle. Tutkimustulokset siirretään työpaikkojen käyttöön asiantuntijapalveluiden, koulutuksen ja viestinnän avulla. Laitoksen tavoite on, että työ edistää terveyttä ja toimintakykyä eikä vaaranna niitä. Budjetista n. 55 prosenttia tulee valtion budjetista ja 45 prosenttia hankitaan itse esimerkiksi EU-tutkimusrahoituksen ja asiantuntijapalveluiden myynnin avulla.

Toiminta

Työterveyslaitos toimii viidellä paikkakunnalla Helsingissä, Kuopiossa, Oulussa, Tampereella ja Turussa. Päätoimipiste on Helsingissä. Henkilöstöä on noin 500. Laitos on perustettu vuonna 1945. Työterveyslaitos on Maailman terveysjärjestön (WHO:n) ja Kansainvälisen työjärjestön (ILO) asiantuntijalaitos työterveyden alalla.
Työterveyslaitos julkaisee jatkuvasti päivittyvää Työpiste-verkkolehteä.

Historia

Työterveyslaitoksen perustamista edelsi 4.4.1945 Lääkintöhallituksen aloitteesta perustettu Helsingin yleisen sairaalan ammattitautien osasto, joka erikoistui ammattitautien tutkimukseen ja hoitoon. Alan tutkimuksen rahoittamiseksi perustettiin Ammattilääketieteen säätiö – Stiftelsen för yrkesmedicin -niminen säätiö, jonka säännöt vahvistettiin 26.6.1945. Tämä yksityinen säätiö perusti Työterveyslaitoksen, jonka toiminta käynnistyi 1.1.1950 valtion taloudellisesti tukemana ja avustamana. Laitos kansallistettiin valtion ja säätiön välisellä sopimuksella ja muutettiin sosiaali- ja terveysministeriön alaiseksi itsenäiseksi julkisoikeudelliseksi yhteisöksi 1.7.1978 alkaen.
Työterveyslaitoksen johtajina ovat toimineet Leo Noro (1950–1970) sekä Martti J. Karvonen (1970–1974) ja pääjohtajina Jorma Rantanen (1974–2003), Harri Vainio (2003–2015) ja Antti Koivula (2015–).
Ari Haasio

Ari Haasio (s. 23. tammikuuta 1965) on suomalainen tietokirjailija ja Seinäjoen ammattikorkeakoulun kirjastoalan yliopettaja. Hän on kirjoittanut lukuisia teoksia kirjastoalasta, dekkareista, tiedonhausta, tietoverkoista ja sosiaalisesta mediasta. Haasio on koulutukseltaan filosofian tohtori. Hänen väitöskirjansa käsitteli sosiaalisesti vetäytyneiden henkilöiden tiedonhankintaa. Väitöskirjassaan Haasio on esitellyt disnormatiivisen ja normatiivisen informaation käsitteet, joiden avulla kuvataan informaation suhdetta tiedontarpeen ja tiedontarvitsijan arvoihin, normeihin ja lainsäädäntöön.
Haasio on toimittanut lukuisia teoksia, kirjoittanut toistakymmentä tieteellistä artikkelia sekä sanomalehti- ja aikakauslehtiartikkeleita muun muassa Kirjastolehteen, Kalevaan, Ilkkaan ja Lapuan Sanomiin. Haasio toimi Kirjastolehden päätoimittajana vuosina 1998–2000.
Lentopinta

Lentopinta (engl. Flight Level, FL) on eräs ilmailussa käytettävä tapa ilmoittaa lentokorkeuksia.
Lentopinta on luku, joka saadaan jakamalla painekorkeus 100:lla. Näin mikäli lentokone lentää esimerkiksi 35 000 jalan korkeudella korkeusmittarin standardiasetusta 1013,25 hPa käyttäen, se on lentopinnalla 350 (kirjoitetaan FL350). IFR-matkalennolla käytetään yleensä lentopintoja, jotka ovat täysiä kymmeniä (esim. 40, 50, 60 jne.) ja VFR-matkalennolla 5:een loppuvia (esim. 45, 55, 65 jne).
Koska lentopinta perustuu painekorkeuteen eli korkeusmittarin standardiasetuksen käyttöön, ei se kerro todellista korkeutta maan tai veden pinnasta. Siksi lentopintajärjestelmää käytetään vain tietyn korkeuden, ns. siirtokorkeuden (engl. transition altitude) yläpuolella. Siirtokorkeus annetaan jokaisen valtion omien ilmailumääräysten mukaisesti. Siirtokorkeuden määrittelyyn vaikuttaa asetetut estevarakorkeudet, joiden referenssinä on paikalliset maaston muodot, rakennetut esteet ja korkein maastonkohta. Ilma-aluksen noustessa siirtokorkeuden läpi se vaihtaa korkeusmittarinsa paineasetuksen lähtökentällä vallitsevasta keskimääräisen merenpinnan paineesta (QNH) standardiasetukseen 1013,25 hPa (QNE). Vastaavasti ilma-aluksen laskeutuessa siirtokorkeuden yläpuolella olevan ns. siirtopinnan läpi se vaihtaa korkeusmittariinsa standardiasetuksen tilalle lennonjohdolta saamansa QNH-paineen.
Satomäki

Satomäki on Vantaan Tikkurilan suuralueen Jokiniemen kaupunginosan itälaidalla, lähellä Keravanjokea kerrostaloalue. Sen rakentaminen aloitettiin jo 1950-luvulla yhtä aikaa Tikkurilan kanssa, ja Satomäki onkin yksi Vantaan vanhimmista kerrostalolähiöistä.
Satomäen asemakaavan on laatinut Antero Markelin, ja alkuvaiheen talot suunnittelivat Tauno Salo ja Maija Johansson. Suunnittelu on tyypillistä 1950-luvun lopun funktionalismia: mäen päälle nousi korkeita pistetaloja ja rinteille lamellitaloja. Alueen suojelua on harkittu. Satomäen kylkeen rakennettiin opiskelija-asuntoja 1970-luvulla ja 2000-luvulla ryhmä erityyppisiä pientaloja.
Satomäen asuinalue rajautuu idässä Keravanjokeen ja sen rantapeltoihin, etelässä Tikkurilantiehen, pohjoisessa Valkoisenlähteentiehen.
Tim Babcock

Tim Milford Babcock (27. lokakuuta 1919 Minnesota – 7. huhtikuuta 2015 Helena, Montana) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko ja toisen maailmansodan veteraani. Hän eteni Montanan edustajainhuoneesta osavaltion varakuvernööriksi (1960–1962) ja sen jälkeen kuvernööriksi, jona hän toimi vuoteen 1969.
Petter Huttunen

Petter (Pekka) Huttunen (12. huhtikuuta 1883 Iisalmen maalaiskunta – 9. maaliskuuta 1933 Turku) oli osuuskaupan johtaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Huttusen vanhemmat olivat työmies Aapeli Huttunen ja Kaisa Saastamoinen. Hän kävi keskikoulun ja suoritti kolme kuukautta kestäneen kauppakoulukurssin. Huttunen oli kauppaharjoittelijana Yhdysvalloissa 1903–1907. Palattuaan Suomeen hän toimi Kiuruveden työväen osuuskaupan johtajana 1908–1910, Kerkonkosken osuuskaupan johtajana 1910–1913 ja Iisalmen työväen osuuskaupan johtajana 1913–1924. Viimeksi Huttunen oli toimitusjohtajana Osuusliike Ahjossa Hyvinkäällä 1924–1932 ja Osuusliike Tarmolassa Turussa 1932–1933.
Huttunen oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1922 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli myös Iisalmen kaupunginvaltuuston ja rahatoimikamarin jäsenenä.

Yksityiselämä

Huttunen oli naimisissa Siiri Maria Djerfin kanssa vuodesta 1909.
Lotta Svärd (patsas)

Patsaan hankinta ja sijoitus

Lotta Svärd -patsaan lahjoitti raumalainen talousneuvos Pauli Talvio, joka halusi kunnioittaa patsaalla lottien työtä ja myös edesmenneen vaimonsa muistoa. Patsaan sijoituspaikka muodostui ongelmalliseksi, koska aluksi lottapatsaalle ei tuntunut löytyvän tilaa yhdestäkään kaupungista. Lopulta Lappeenrannan silloinen kaupunginjohtaja Jorma Kölhi päätti luovuttaa lottapatsaalle paikan Lappeenrannasta. Veistoksen sijoituspaikka on Kirkkokatu 6:n puistikossa, lähellä suojeluskuntatalona toiminutta kivirakennusta. Veistoksen korkeus on 170 senttimetriä.
Lottapatsas paljastettiin 7. syyskuuta 1985. Patsaan luovuttivat Lappeenrannan kaupungille Mannerheim-ristin ritarit ja paljastuspuheen piti jalkaväenkenraali Adolf Ehrnrooth.
Patsaan mallina oli Pauli Talvion vaimo Mirjami Talvio, joka oli toiminut lottana sodassa.

Valokset Turussa ja Tuusulassa

Myöhemmin Lotta Svärd -patsaasta on tehty kaksi toisintoa. Turun Seudun Lottaperinneyhdistys ry halusi lottapatsaan Turkuun, jonne se pystytettiin vuonna 2001. Turun patsas on Tuomaanpuistossa entisellä Turun kasarmin alueella. Patsas paljastettiin 21. syyskuuta 2001.
Turun patsaan kanssa samaan aikaan valettu toinen toisinto on Lottamuseon puutarhassa Tuusulassa.
Valkoisen talon remontti 1949–1952

Valkoisen talon remontti oli perusteellinen uudistus, jossa Yhdysvaltain presidentin virka-asunnon päärakennuksen huonokuntoiset rakenteet purettiin ja korvattiin uusilla. Taloa remontoitiin kolme vuotta (1949–1952).
Presidentti Harry S. Truman oli aktiivisesti mukana suunnitelmassa.

Remontti

Remontti alkoi 13. joulukuuta 1949. Väliaikaiset parakit rakennettiin eteläiselle nurmialueelle. Toinen ja kolmas kerros purettiin ja rakennettiin teräksestä uudelleen.
Presidentin perhe muutti takaisin taloon 27. maaliskuuta 1952.
Venior

Ura

Venior osallistui 12-vuotiaana omalla kappaleellaan Melodi Grand Prix -musiikkikilpailuun. 17-vuotiaana hän julkaisi omakustanteisesti ”Breathe Deep Fall Slowly” -nimisen kappaleen, käyttäen taiteilijanimeä Emelie.
Vuonna 2015 Sony Music julkaisi Veniorin esikoissinglen ”Sugar Rush”. YleX-kanavan silloinen toimittaja Venla Kokkonen valitsi kappaleen pian sen julkaisun jälkeen viikon teho -kappaleekseen. Toiseen singleen, ”Na Na Na”, kuvattiin Suomen ensimmäinen Snapchat-musiikkivideo Veniorin omassa taidenäyttelyssä. Videota olivat kuvaamassa muun muassa tubettajat Veronica Verho ja Hermanni Hyyryläinen sekä bloggaaja Mikko Toiviainen. Kappale nousi Suomessa YleX:n, NRJ:n ja Yle X3M:n soittolistoille.
Venior esitti vuonna 2016 YleX-radiokanavan vuosittaisen kesäkumikampanjan tunnuskappaleen ”Stay Awake” yhdessä tuottajaduo Tungevaag & Raabanin kanssa.

Yksityiselämä

Venior on kotoisin Kauniaisista, lukion käytyään hän muutti Tukholmaan ja on sen jälkeen asunut myös muun muassa Lontoossa ja Berliinissä.
Alppihiihto talviolympialaisissa 2014 – miesten suurpujottelu

Lähtökohdat kilpailuun

Kilpailin lähtöpiste oli 1370 metrin korkeudessa juuri Big Panin yläpuolella. Kilpailun ensimmäinen kieros alkoi kello 11:00 ja toinen kierros kello 14:30 paikallista aikaa.
Yhdysvaltojen Ligety lähti kilpailuun ennakkosuosikkina: hän oli voittanut lajin maailmancupin kahdesti ja johti kauden 2013-2014 maailmancupia voitettuaan kolme kauden viidesti osakilpailusta. Ennakkoon Ligetyn suurimmat haastajat olivat Itävallan Marcel Hirscher, Saksan Felix Neureuther, Ranskan Pinturault ja Norjan Kjetil Jansrud. Neureuther kilpaili kuitenkin loukkaantuneena, sillä hän oli ollut auto-onnettomuudessa vain muutamaa päivää aiemmin.
Mauritanian kansallislaulu

Mauritanian kansallislaulu perustuu runoilija Baba Ould Cheikhin 1800-luvun lopulla kirjoittamaan arabialaiseen runoon, jossa hän kuvailee tuon ajan arabiheimojen hajaannusta ja sen aiheuttamia ongelmia. Mauritanian itsenäistyttyä maan presidentti kohotti Cheikhin runon kansallislauluksi ja pyysi Ranskan yleisradion sinfoniaorkesterin johtajaa Tolia Nikiprovetskia valitsemaan runolle sävelen. Nikiprovetski laati vanhojen mauritanialaisten kansanlaulujen pohjalta uuden sovituksen, josta tuli Mauritanian kansallislaulun erikoislaatuinen sävel. Cheikhin runo on kirjoitettu fatchou-runomitalla, mikä tekee siitä hyvin vaikean laulaa. Tämän takia kansallislaulua lauletaan harvoin, ja useissa lähdeteoksissa väitetäänkin virheellisesti, että laulu olisi tekstitön.
Lilli Palmer

Lilli Palmer (24. toukokuuta 1914 – 27. tammikuuta 1986) oli saksalainen näyttelijä. 
Palmer syntyi Posenissa (nykyinen Poznań). Hän opiskeli näyttelemistaitoja Berliinissä ennen kuin Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue nousi valtaan ja hän joutui pakenemaan Pariisiin. Hän teki elokuvadebyyttinsä 1930-luvulla.
Palmer meni vuonna 1943 naimisiin näyttelijä Rex Harrisonin kanssa. Hän seurasi miestään Hollywoodiin vuonna 1945. Merkittävimpiä elokuvia tältä ajalta ovat muun muassa Viitta ja tikari (Cloak in Dagger, 1946) sekä Verta ja kultaa (Body and Soul, 1947). 
Palmer ja Rex Harrison saivat yhden lapsen, Rex Carey Alfredin (s. 1944), mutta erosivat vuonna 1957. Palmer oli vuodesta 1958 naimisissa argentiinalaisen Carlos Thompsonin kanssa. Hän kuoli Los Angelesissa 71-vuotiaana. 
Lilli Palmerilla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Merja Wirkkala

Merja Helena Wirkkala-Vapaavuori (s. 7. lokakuuta 1954 Kaustinen) on suomalainen oopperalaulaja (sopraano).
Wirkkala valmistui Sibelius-Akatemiasta ensin kanttori-urkuriksi 1974, ja sen jälkeen hän opiskeli Liisa Linko-Malmion oppilaana laulua ja suoritti diplomin 1978. Hän voitti Lappeenrannan laulukilpailun 1978. 
Wirkkala on ollut kiinnitettynä Suomen kansallisoopperaan vuodesta 1981. Sitä ennen hän lauloi Wienin valtionoopperassa 1980–1981 ja Bonnin oopperassa. Hän on vieraillut monissa ulkomaisissa oopperataloissa.
Solomon Lozovski

Solomon Abramovitš Lozovski (ven. Соломо́н Абра́мович Лозо́вский, oikea sukunimi Dridzo, Дридзо́; 28. maaliskuuta 1878 Jekaterinoslavin läänin Aleksandrovskin kihlakunnan Danilovkan kylä – 12. elokuuta 1952 Moskova) oli juutalaissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko ja ammattiyhdistysjohtaja.
Lozovski syntyi opettajan perheeseen. Hän liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen vuonna 1901 ja teki puoluetyötä Pietarissa, Kazanissa ja Harkovassa. Vuonna 1905 hän osallistui Venäjän vallankumoustapahtumiin ja Tampereen puoluekokoukseen. Vuosina 1909–1917 Lozovski asui Genevessä sekä Pariisissa, jossa hän osallistui Ranskan sosialistipuolueen ja ammattiyhdistysliikkeen toimintaan. Venäjälle palattuaan hänet valittiin Venäjän ammattiliittojen keskusjärjestön sihteeriksi. Joulukuussa 1917 Lozovski erotettiin bolševikkipuolueesta, mutta vuonna 1919 hänet hyväksyttiin uudelleen sen jäseneksi.
Vuosina 1918–1921 Lozovski työskenteli eri ammattiliittojen johtotehtävissä ja vuosina 1921–1937 kansainvälisen ammattiyhdistysinternationaalin Profinternin pääsihteerinä. Vuosina 1937–1939 hän oli kaunokirjallisuuden kustannusliikkeen Goslitizdatin johtaja. Vuosina 1939–1946 hän toimi Neuvostoliiton ulkoasiain varakansankomissaarina ja varaulkoministerinä. Vuosina 1941–1948 hän työskenteli myös Sovinformbyroon varajohtajana ja johtajana. Vuonna 1927 Lozovski valittiin NKP(b):n keskuskomitean ehdokasjäseneksi ja vuonna 1939 keskuskomitean jäseneksi. Hän toimi myös Venäjän, Neuvostoliiton ja Kominternin toimeenpanevien keskuskomiteoiden jäsenenä sekä Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana.
Lozovski pidätettiin Neuvostoliiton juutalaisvastaisen kampanjan aikana tammikuussa 1949. Vuonna 1952 hänet tuomittiin kuolemaan syytettynä maanpetoksesta ja ammuttiin. Hänen maineensa puhdistettiin vuonna 1955.
Theodore McCarrick

Theodore Edgar McCarrick (s. 7. heinäkuuta 1930 New York, New York, Yhdysvallat) on entinen roomalaiskatolinen pappi, arkkipiispa ja kardinaali. Hän menetti kardinaalin arvonimen heinäkuussa 2018, koska häntä syytettiin lapsiin ja aikuisiin pappisseminaarin opiskelijoihin kohdistuvasta seksuaalisesta hyväksikäytöstä, ja helmikuussa 2019 hän menetti pappisoikeutensa.
Hän oli 2000-luvun alkupuolella Washingtonin arkkipiispa.
Paavi Franciscuksen on väitetty tienneen McCarrickin teosta jo vuonna 2013 mutta vaienneen. Arkkipiispa Carlo Maria Vigano on julkaissut asiasta kirjeen. Viganon mukaan paavi on suojellut McCarrickia. Hän on sanonut ilmoittaneensä vuonna 2006 kirkon viranomaisille hyväksikäyttöepäilyistä mutta jäänyt vaille vastausta.
Giuseppe Tornatore

Giuseppe Tornatore (s. 27. toukokuuta 1956 Bagheria, Sisilia, Italia) on italialainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat Cinema Paradiso (1988) ja Malèna (2000).
Tornatore on sisilialaista syntyperää. Hän kiinnostui nuorena näyttelemisestä ja teatterista ja järjesti 16-vuotiaana Luigi Pirandellon ja Eduardo De Filippon näytelmien esityksiä. Työuransa hän aloitti freelance-valokuvaajana, ja elokuvan pariin hän siirtyi palkitulla yhteistyödokumentilla Le minoranze etniche in Sicilia. Hänen esikoisohjauksensa oli Il Camorrista (1986). Ensimmäinen kansainvälinen menestys oli Cinema paradiso, joka voitti Oscarin parhaana vieraskielisenä elokuvana vuonna 1989, ja mainetta ovat saaneet myös elokuvat Legenda nimeltään 1900 (1998) ja Malèna (2000).
Hirssisara

Ulkonäkö ja koko

Hirssisaran varsi on 10–30 senttimetriä korkea ja varren latvassa on yksi hedetähkä. Hedetähkän alapuolella on 1–3 harvakukkaista emitähkää, joiden tähkäsuomut ovat väriltään tummanvihreitä. Pullakot ovat kellanvalkoisia, pitkänomaisia, palleromaisia ja epämukaisia. Kasvin lehdet ovat väriltään vaalean harmaanvihreät.
Hirssisaralla voi esiintyä Anthracoidea paniceae -nokisientä.

Levinneisyys

Suomessa hirssisaraa tavataan melko yleisesti Satakunnassa, Lounais-Suomessa, joissain osissa Etelä-Savoa, Etelä-Hämettä sekä Kuusamon, Tervolan ja Ylitornion seuduilla. Muissa osissa Suomea kasvia tavataan hajallisesti. Karuilla alueilla se ei kasva lainkaan. Suomen lisäksi kasvia tavataan muun muassa Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Islannissa, Färsaarilla, Grönlannissa, Kanadassa, Yhdysvalloissa, Länsi-Euroopassa, Britteinsaarilla, Italiassa, Itä-Euroopassa, Venäjällä ja Kaukasuksella.

Elinympäristö

Hirssisara kasvaa letoilla sekä rehevillä ja kosteilla niityillä.
Kirgiisin kieli

Levinneisyys ja puhujamäärä

Vuonna 1989 entisen Neuvostoliiton alueella laskettiin olevan 2,5 miljoonaa kirgiisiä, joista 97,8 % puhui kirgiisiä äidinkielenään. Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan Kirgisiassa asui 3,1 miljoonaa kirgiisiä. Heitä on myös Uzbekistanissa (175 000 henkeä), Tadžikistanissa (yli 64 000), Kazakstanissa (noin 15 000) ja Venäjällä (31 800 vuonna 2002). Kiinan Xinjiangin alueella kirgiisejä on noin 140 000, heistä valtaosa Kyzylsun kirgiisien piirikunnassa. Pieniä ryhmiä on Afganistanin koillisosassa ja Pakistanissa.

Historia ja murteet

Kirgiisi kuuluu turkkilaisten kielten itäisen haaran kirgiisiläis-kiptšakkilaiseen ryhmään. Sen lähin sukukieli on altai, tai pikemminkin sen etelämurteet. Molempien kielten pohjana ovat Jenisein muinaisten kirgiisiheimojen murteet, joihin on sekoittunut kiptšakkilaisia ja mongolilaisia aineksia. Nykyinen kirgiisin kieli muotoutui Tienšanin vuoristoalueella 1300–1500-lukujen aikana.
Kieli jakautuu pohjoiseen ja eteläiseen murreryhmään. Monet piirteet ovat yhteisiä useille eri murteille, joita ei voida selkeästi erottaa toisistaan.
Juliet Landau

Nuoruus

Juliet Landau syntyi Los Angelesissa Kalifornian osavaltiossa 30. maaliskuuta 1965. Hän sai etunimensä Miss Julie -näytelmän mukaan, sillä se oli ensimmäinen näytelmä, jossa hänen näyttelijävanhempansa olivat esiintyneet yhdessä. Osan nuoruudestaan Landau vietti Kaliforniassa. Myöhemmin hän muutti perheineen Lontooseen, missä hän opiskeli balettia ja draamaa. Landau palasi kotimaahansa Yhdysvaltoihin 18-vuotiaana. Hänellä on yksi sisar, Susan, joka nykyään toimii tuottajana.

Alkuvuodet

Landaun ensimmäinen elokuva oli Huijarit (1990), missä hän näytteli pientä osaa nuorena Lily Dillonina. Hänen toinen elokuvansa oli Neon City (1992). Landaun kolmas elokuva oli hänen isänsä Martin Landaun ja Johnny Deppin tähdittämä Ed Wood, joka sai ensi-iltansa vuonna 1994. Landau esitti elokuvassa Loretta Kingia.

Buffy

Sarjan Buffy, vampyyrintappajan luoja Joss Whedon oli nähnyt Landaun elokuvassa Ed Wood ja pyysi tätä koe-esiintymään sarjaansa varten. Whedon oli luonut mielipuolisen vampyyri Drusillan roolin juuri Landauta varten. Landau aloitti sarjassa sen toisen tuotantokauden kolmannessa jaksossa Kovassa koulussa. Toisella tuotantokaudella Drusilla oli aktiivisesti mukana sarjassa, mutta tuotantokauden jälkeen hän jätti sarjan. Landauta pyydettiin kuitenkin vielä takaisin moneen otteeseen esittämään hahmoaan jaksojen takautumiin, jotka kuvasivat sarjan vampyyrien elämää. Hän oli mukana aina sarjan viimeiselle tuotantokaudella asti vuoteen 2003.

Angel

Landau esitti Drusillaa myös Buffyn vuonna 1999 alkaneessa spin-off-sarjassa Angel. Hänen ensimmäinen esiintymisensä sarjassa tapahtui sen toisella tuotantokaudella jaksossa Dear Boy. Landau vieraili Angelissa yhteensä seitsemän kertaa. Hänen viimeinen jaksonsa oli sarjan viidennen kauden jakso The Girl in Question.

Muut työt

Tunnetuimpien töidensä Buffyn ja Angelin Landau on näytellyt elokuvissa kuten Theodore Rex (1995) ja Toolbox Murders (2004) sekä vieraillut muutamissa muissa televisiosarjoissa. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Millennium, La Femme Nikita, Justice League Unlimited ja Ben 10: Alien Force.
Aropääskykahlaaja

Koko ja ulkonäkö

Selkäpuoli ja pää ovat ruskeat, vatsapuoli valkoinen, alasiivet ja lentosulat mustat. Nokka on lyhyt ja pyrstö haarainen. Lintua on vaikea erottaa pääskykahlaajasta, tärkein ero on siipien väritys. Lajin pituus on noin 17–25 cm, siipien kärkiväli 52 cm ja paino noin 85–110 grammaa.

Levinneisyys

Aropääskykahlaaja pesii Kaakkois-Euroopassa ja Lounais-Aasiassa. Se on muuttolintu, joka talvehtii trooppisessa Afrikassa. Talviparvet seurailevat vaeltavia hyönteislaumoja.

Elinympäristö

Erilaiset kuivat avomaat, kuten suola-aavikot, arot, joenvarret ja merenrannat.

Lisääntyminen

Pesii yhdyskunnittain, joiden koko vaihtelee muutamista kymmenistä satoihin, joskus jopa tuhansiin pareihin. Pesä on vaatimaton painanne maassa. Munii 3–4 munaa, molemmat emot hautovat 2½ viikkoa.

Ravinto

Ruokailee enimmäkseen aamu- ja iltahämärissä. Saalistaa isokokoisia lentäviä hyönteisiä, kuten heinäsirkkoja, pistiäisiä, termiittejä, muurahaisia ja sudenkorentoja. Saalistavassa parvessa saattaa olla tuhansia lintuja. Juoksee myös maassa liikkuvia hyönteisiä kiinni.
Nurmijoki

Joen virkistyskäyttö

Nurmijoen ympäristö on suosittua virkistysaluetta, jota käyttävät kalastajat ja koskimelojat. Joen kalalajistoon kuuluvat mm. taimen, harjus, ahven, ja hauki. Sen rannoilla voi kokea erämaatunnelmaa. Vesi on puhdasta, mutta jonkin verran humuspitoista. Alueella asustaa majavia ja rannoilta voi tavata karhun jälkiä.
Ykspihlajan Työväen Näyttämö

Ykspihlajan Työväen Näyttämö on vuonna 1907 perustettu Kokkolan Ykspihlajassa toimiva harrastajateatteri. Sen näyttämönä on toiminut vuodesta 1908 lähtien Ykspihlajan työväentalo.
Ykspihlajan Työväen Näyttämö on yksi Suomen merkittävimmistä harrastajateattereista. Se on historiansa aikana esittänyt useita tunnettuja näytelmiä kuten esimerkiksi Arvo Salon kirjoittamat Lapualaisoopperan (1967), Mustalaisoperetin (1969). Vierailevina ohjaajina ovat toimineet muun muassa Unto Laakso, Inari Koponen, Timo Kallinen, Pekka Mandart ja Juha Hurme.
Laajeneva Maa

Laajeneva Maa on hypoteesi, jonka mukaan mannerliikunnot selittyvät maapallon säteen kasvamisella aikojen kuluessa. Sen mukaan laajenemisen puolesta puhuvat kaikkien mannerten sopiminen kiinni toisiinsa nykyistä pienemmän kokoisella maapallolla sekä valtamerten keskiselänteet, joiden kaikkien kohdalla syntyy uutta merenpohjaa. Hypoteesilla on yhä puolestapuhujansa, mutta 1960-luvun lopulta lähtien tiedeyhteisön konsensus on ollut laattatektoniikan kannalla.

Historia

Charles Darwin esitti maapallon laajentumisen selittävän maankohoamisen Etelä-Amerikassa, joskin hän myöhemmin kumosi ideansa. 1800-luvun lopulla Roberto Mantovani julkaisi hypoteesin, jonka mukaan alun perin mantereet peittivät nykyistä pienemmän Maan koko pinnan, kunnes lämpölaajenemisen seurauksena ne ajautuivat erilleen toisistaan. Australialainen geologi S. Warren Carey esitti 1950- ja 1960-luvuilla ennen laattatektoniikan kehittymistä ajatuksia laajenemisen puolesta, jotka ovat edelleen saaneet jonkin verran kannatusta.

Kritiikkiä

Tiedeyhteisön mukaan toistaiseksi mannerliikunnoista saadut todisteet tukevat laattatektoniikkaa ja ovat laajenemishypoteesin vastaisia. NASA:n suorittamat mittaukset ovat osoittaneet, että maapallon säde ei kasva eikä pienene ainakaan nopeammin kuin 0,1 millimetriä vuodessa. Tutkimalla Maan pyörimistä ja hitausmomenttia prekambrisella ajalla on voitu todeta, ettei Maan läpimitta ole merkittävästi muuttunut viimeiseen 620 miljoonaan vuoteen. Ei ole myöskään näyttöä sellaisen prosessin olemassaolosta, joka voisi aiheuttaa laajenemisen. Laajenemishypoteesin mukaan laattatektoniikan vaatimia alityöntövyöhykkeitä ei olisi olemassa; kuitenkin vyöhykkeiden olemassaolosta on saatu todisteita.
Apatoraptor

Löytäminen

Apatoraptorin jäänteet on löydetty Kanadan Albertassa sijaitsevasta Horse Shoe Canyonin muodostelmasta vuonna 1993. Näyte sisältää alaleuan, koko sarjan kaulasta ja selkärangasta, oikeanpuoleisen hartianseudun ja käsivarren, rintaluun, kylkiluita, osittaisen lonkkaluun ja osittaisen takaraajan.
Apatoraptor tarkoittaa ”petollista ryöstäjää”. Apato tulee kreikan kielen sanasta apate, joka tarkoittaa petollista. Raptor tulee latinan kielestä ja tarkoittaa ryöstäjää, rosvoa tai varasta. Lajinimi pennatus tarkoittaa latinaksi höyhenpeitteistä, joka tulee sulannupeista sen yläraajassa, jossa on saattanut olla höyheniä.
Apatoraptorin pituus oli kaksi metriä, korkeus lonkan kohdalta 0,8 metriä ja paino 180 kilogrammaa.

Luokittelu

Apatoraptor luokitellaan Oviraptorosauriassa heimoon Caenagnathidae, mahdollisesti Elmisauruksen sisarlajina.