google/wiki40b huggingface dataset:
Karen Zerby

Karen Elva Zerby (s. 31. heinäkuuta 1946) johtaa Kansainvälinen perhe -nimistä uskonnollista yhteisöä, yhdessä miehensä Steven Douglas Kellyn kanssa. Hänet tunnetaan yhteisön sisällä myös nimillä Mama Maria, Maria David sekä Queen Maria.

Elämä

Karen Zerby syntyi 1946 New Jerseyn Camdenissa papin tyttäreksi.
Vuonna 1969 Zerby liittyi Teens for Christ-järjestöön, ja alkoi toimia sen sihteerinä. Hänen ja ryhmän perustajan, David Bergin, välillä syttyi seksisuhde, jonka seurauksena Berg erosi ensimmäisestä vaimostaan ja avioitui itseään lähes kolmekymmentä vuotta nuoremman Zerbyn kanssa. Liitto jatkui kaksikymmentäviisi vuotta ja päättyi Bergin kuolemaan vuonna 1994. Zerbystä tuli liikkeen johtaja, ja hän avioitui pian Kellyn kanssa.

Lapset

Zerby synnytti ensimmäisen lapsensa, Ricky Rodriguezin, vuonna 1975. Pojan isä ei kuitenkaan ollut hänen aviomiehensä vaan teneriffalainen paikallinen hotellityöntekijä, jonka hän oli seksuaalisin keinoin värvännyt liikkeen jäseneksi. Rickyn lapsuudesta julkaistiin vuonna 1982 Story of Davidito, joka sisälsi paljon kuvia ja kuvauksia lasten seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Vuonna 2001 poika erosi liikkeestä. Hän alkoi hautoa negatiivisia tunteita Perhettä kohtaan, ja yritti löytää äitinsä vuonna 2005. Tässä hän ei kuitenkaan onnistunut, joten hän sopi tapaamisen vanhan lastenhoitajansa Angela Smithin kanssa ja tappoi tämän viiltämällä kurkun auki. Smith oli Karenin läheinen ystävä, ja osallistui Rickyn sanojen mukaan hyväksikäyttöön. Ricky ampui itsensä pian murhan jälkeen.
Toinen lapsi, Christine Teresa "Techi" Zerby, syntyi 1979. Techin isä oli Perheen korkea-arvoinen jäsen Michael Sweeney, joka erosi yhteisöstä samana vuonna kun lapsi syntyi. Tytär on äitinsä tavoin yhä mukana liikkeen toiminnassa, eikä jaa veljensä käsitystä siitä, että heidän lapsuudessaan olisi tapahtunut seksuaalista väkivaltaa.
Santala (Hanko)

Santala (ruots. Sandö) on kylä Hangossa entisen Bromarvin kunnan alueella. Siellä on Santalan seisake, jossa pysähtyvät Karjaan ja Hangon väliset taajamajunat. Siellä on myös hautausmaa.
Santalassa sijaitsee elintarvikepakkausmateriaaleja valmistava Visko Teepak.
Core War

Core War (tai Core Wars) on kahden pelaajan tietokonepeli, jossa pelaajat tekevät pelin omalla ohjelmointikielellä tietokoneohjelman, jonka tarkoituksena on levittää ohjelmaa käytössä olevalle muistialueelle. Ohjelmat suorittavat yhden käskyn vuorollaan ja toisen tuhonnut ohjelma on voittaja.
Pelin ohjelmat kirjoitetaan yksinkertaisella Redcode-nimisellä ohjelmointikielellä, joka muistuttaa assemblyä. Core War -pelin ensimmäisen version kehittivät D. G. Jones ja A. K. Dewdney vuonna 1984 ja se perustui idealtaan Darwin-nimiseen peliin, joka tehtiin Bell Labs 1960-luvulla.
Tietokonevirusten on sanottu syntyneen pelin pohjalta, mutta tämä lienee myytti, sillä tietokoneviruksia on ollut aiemminkin. Core War on kuitenkin saattanut innoittaa myöhempiä virusten tekijöitä.
Mikroilme

Mikroilme on hetkellinen, tahaton ihmisen kasvonilme. Mikroilmeet ovat kestoltaan hyvin lyhyitä, ainoastaan 1/25 - 1/15 sekuntia. Mikroilmeet syntyvät yleensä stressitilanteissa, joissa ihmisellä on jotakin voitettavana tai hävittävänä. Mikroilmeitä esiintyy silloin, kun ihminen yrittää tietoisesti peittää kaikki signaalit siitä, miten hän tuntee. Toisin kuin tavanomaisten kasvonilmeiden kanssa, mikroilmeitä on vaikea peittää. Mikroilmeet ilmaisevat universaalisti kuutta tunnetta: inho, viha, pelko, suru, onnellisuus ja hämmästyneisyys.
1990-luvulla Paul Ekman laajensi mikroilmeiden konseptia lisäämällä tunteita, jotka kaikki eivät ole koodattu kasvolihaksiin. Nämä emootiot ovat huvittuneisuus, halveksunta, häpeä, ahdistus, syyllisyys, ylpeys, tyytyväisyys sekä helpotus.

Mikroilmeet populaarikulttuurissa

Mikroilmeet ja niihin liittyvä tiede ovat keskeisessä tilassa vuoden 2009 yhdysvaltalaisessa tv-sarjassa Paljastavat valheet, jossa päähenkilö käyttää akuuttia tietoisuuttaan mikroilmeistä ja muista kehonkielen vihjeistä päätellessään onko joku valehtelemassa tai piilottelemassa jotakin.
Johannes VIII (paavi)

Johannes VIII oli paavina 14. joulukuuta 872 – 16. joulukuuta 882.
Johannes valittiin paaviksi 14. joulukuuta 872, mutta hänen kruunajaisensa pidettiin vasta vuonna 875. Kruunajaisista tiedetään sen verran, että frankkihallitsija Kaarle Kaljupää lahjoitti hänelle oman valtaistuimensa. Se on nähtävänä Pietarinkirkossa Pyhän Pietarin istuimena.
Johannesta pidetään yhtenä 800-luvun kyvykkäimmistä paaveista. Hän teki useita hallinnollisia uudistuksia. Eurooppalaisten kuninkaiden vähäisellä avulla hän pyrki karkottamaan Italiasta saraseenit, jotka olivat edenneet Roomaan asti. Siinä tarkoituksessa hän oli käynyt useita eri sotia Italian pikkuvaltioita vastaan. Ponnistelussaan hän ei onnistunut. Johannes puolusti Metodiusta, joka käytti saksalaisten vihollistensa vastustuksesta huolimatta muinaiskirkkoslaavia liturgisena kielenä. Johannes vahvisti edeltäjänsä antaman luvan. Hän tunnusti Fotioksen Konstantinopolin patriarkaksi, puolusti slaavilaista apostolia Methodiosta.
Johannes salli slaavilaisen liturgian vuonna 880, mutta ei onnistunut palauttamaan Bulgariaa lännen kirkon piiriin.
Paavi Johannasta kertovan legendan mukaan aiemmin 800-luvulla eräs nainen hallitsi nimellä Johannes VIII. Useimmat tutkijat pitävät kertomusta kuvitteellisena, mahdollisesti paaviuden vastustajien kehittämänä satiirina.
Johanneksen aikakausi osuu niin sanottuun paaviuden alennustilaan vuosille 800–900. Johannes VIII oli hänkin kiinnostuneempi maallisista asioista, kuten sodankäynnistä, ja johti itsekin sotatoimia, esimerkiksi laivasto-osastoa taistelussa. Lopulta hänen kohtalokseen tuli joutua oman seurakuntansa jäsenten myrkyttämäksi. Myrkky oli ilmeisen tehotonta, koska hänet hakattiin lopulta vasaroilla kuoliaaksi. Hän koki siten saman kohtalon, jonka oli antanut useille poliittisille vastustajilleen.
Muskingumin piirikunta

Väestö

Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 86 074 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 93,1%, mustiin (3,9%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,2%) ja aasialaisiin (0,4%).
Kotitalouden mediaanitulo on 40 590 dollaria ja köyhyysrajan alapuolella oli 16,9% väestöstä 2007–2011 välisenä aikana.
Keski-Kukkaro

Maantietoa

Järven pinta-ala on 11,2 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Keihäsjärven valuma-alueeseen (35.415) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 122,5 metriä mpy.
Angoulêmen sarjakuvafestivaali

Angoulêmen kansainväliset sarjakuvafestivaalit (ransk. Festival International de la Bande Dessinée d'Angoulême) on Angoulêmessa Ranskassa vuosittain järjestettävä sarjakuvatapahtuma. Festivaaleja pidetään Euroopan suurimpana sarjakuvatapahtumana.
Ensimmäiset Angoulêmen sarjakuvafestivaalit järjestettiin 25. tammikuuta 1974. Vuonna 1972 oli järjestetty sarjakuvanäyttely Kymmenen miljoona kuvaa, jonka suosio sai Angoulêmen kaupungin järjestämään säännöllisen sarjakuvatapahtuman. Tapahtumassa jaetaan monia eri palkintoja. Grand Prix de la Ville d'Angoulême on palkinto elämäntyöstä sarjakuvan parissa vielä elossa olevalle sarjakuvantekijälle. Tämän palkinnon ovat saaneet esimerkiksi Will Eisner (1975), Jean Giraud (1981), Enki Bilal (1987), Robert Crumb (1999) ja Régis Loisel (2003). Vuoden 2008 palkinto meni parille Philippe Dupuy ja Charles Berberian
Äänekoski (yritys)

Äänekoski Oy oli suomalainen vuosina 1896–1942 Äänekoskella toiminut metsäteollisuusyritys jonka toimintaa jatkaa nykyisin Metsä Board Äänekoski.
Yhtiön perustajat olivat tamperelainen kauppaneuvos Lars Johan Hammarén, hänen poikansa johtaja Edvin Hammarén ja Kyröskosken puuhiomon ja paperitehtaan isännöitsijä, insinööri Johan Erland Hammarén. Vuonna 1897 yhtiön osakkaaksi tuli myös vuorineuvos Gösta Sumelius. Sumelius ja Hammarén omistivat yhdessä vuonna 1870 perustetun Hammarén & Co:n joka oli perustanut Kyröskoskelle puuhiomon ja paperitehtaan. He ostivat vuonna 1895 Äänekoskelta maa-alueita ja koskiosuuksia muun muassa paikalliselta mahtimieheltä maanviljelijä Kalle Piiloselta. Vuonna 1898 ostettiin yhtiön nimiin Piiloselta vielä miljoonan markan kauppahinnalla 19 maatilaa metsineen Keski-Suomesta sekä 74 hakkuusopimusta.
Rakennustyöt alkoivat Äänekoskella vuonna 1897 ja saha, puuhiomo ja kartonkitehdas aloittivat toimintansa 1899. Vuonna 1900 valmistui yhtiön rakennuttama kapearaiteinen rautatie Äänekosken ja Suolahden välille ja tehtaat saatiin yhdistettyä valtakunnan rataverkkoon. Yhtiö siirtyi 1905 valmistamaan paperia kun puupahvin valmistus osoittautui kannattamattomaksi. Yhtiön sahalaitos tuhoutui tulipalossa samana vuonna mutta se rakennettiin uudelleen parempaan paikkaan. Vuonna 1906 valmistui yhtiön paperitehdas jossa oli Suomen suurin 6 000 tonnia ruskeaa käärepaperia vuodessa tuottanut paperikone. Äänekoski Oy:n pääkonttori oli vuoteen 1907 saakka Tampereella kunnes se siirrettiin Äänekoskelle. Paperitehtaalla oli vuonna 1908 seitsemän kuukautta kestänyt lakko joka päättyi lakkolaisten tappioon.
Äänekoski Oy siirtyi valmistamaan sanomalehtipaperia vuonna 1917 sen jälkeen kun ruskean käärepaperin markkinat Venäjällä oli menetetty. 1920-luvulla rakennettiin tehtaan uusi konttorirakennus ja paloasema 1923, uudistettiin tehtaan höyrykattilalaitos 1925, vesivoimalaitos 1926 ja paperikone 1927. Tehdasosastojen sähköistys aloitettiin 1926 ja uusi sahalaitos valmistui Kuhnamojärven rannalle 1929. 1930-luvulla uudistettiin vesivoimalaitos 1932–1933 ja rakennettiin uusi sulfiittiselluloosatehdas 1936–1938.
Äänekoski Oy joutui toisen maailmansodan puhjettua rahoituskriisiin menetettyään vientimarkkinansa. Kriisi ratkesi kun Wärtsilä Oy osti yhtiön lähes koko osakekannan Hammarénin ja Sumeliusten suvuilta. Elokuussa 1942 Äänekoski Oy fuusioitiin Wärtsilän keväällä 1942 perustamaan Wärtsilä-Selluloosa Oy-nimiseen yhtiön johon kuuluivat myös Karjalan kannaksella Johanneksen pitäjässä sijainneet teollisuuslaitokset jotka Wärtsilä oli aiemmin ostanut Hackman & Co:lta. 1940-luvulla Äänekoskelle rakennettiin sulfiittispriitehdas ja etikkahappotehdas sekä laajennettiin muutenkin tehdasta.
Wärtsilä myi vuonna 1953 Metsäliiton Selluloosa Oy:lle lähes koko Wärtsilä Selluloosa Oy:n osakekannan. Wärtsilä-Selluloosa Oy muutettiin samana vuonna takaisin Äänekoski Oy:ksi ja tällä nimellä se toimi vuoteen 1957 saakka jolloin nimi muutettiin Metsäliiton Selluloosa Oy:ksi.
Ja'Wuan James

Ura

James oli Dolphinsin ensimmäisen kierroksen varaus vuoden 2014 NFL:n varaustilaisuudesta. Hän allekirjoitti seuran kanssa neljän vuoden sopimuksen. James pelasi avauskaudellaan kuusitoista ottelua.
Kaudella 2015 James pelasi vain seitsemässä ottelussa. Lokakuun jälkeen hän istui loppukauden vaihtopenkillä. Dolphins jäi kauden päätteeksi divisioonansa viimeiseksi kuudella voitolla.
Adrian Frutiger

Adrian Frutiger (1928 Unterseen, Bernin kantoni – 10. syyskuuta 2015 Bremgarten, Aargau) oli sveitsiläinen kirjainmuotoilija. Hän opiskeli taideteollisuusoppilaitoksessa Zürichissä, mutta asui ja työskenteli pitkään Pariisissa. Frutiger toimi kirjasinsuunnittelijana Deberny & Peignot -kirjasinvalimossa, jossa hän suunnitteli muun muassa tunnetun Univers-kirjasintyypin. Hänen uransa aikana kirjainsuunnittelussa ja painotekniikassa tapahtui monia teknisiä mullistuksia. Frutiger oli sekä teknisesti että taiteellisesti lahjakas, ja hän olikin yksi aikansa monipuolisimmista kirjainmuotoilijoista. Deberny & Peignotilla hän tutustui Lumitypeen, yhteen ensimmäisistä valolatomakoneista. Frutigerista tuli valoladonnassa käytettävien kirjainlajien suunnittelun uranuurtaja, ja hänen myötävaikutuksellaan kirjasinvalimon vanhat metallikirjasintyypit muunnettiin valoladontaan sopiviksi. Frutiger suunnitteli myös aivan uusia kirjasintyyppejä valolatomakoneille. Frutigerin Univers julkaistiin sekä valoladontaversiona että metallikirjakkeina, ja kirjasintyypistä tuli nopeasti erittäin suosittu. Univers otettiin käyttöön muun muassa Pariisin Orlyn lentokentän opasteissa sekä Münchenin olympialaisten viestintämateriaaleissa. Vuonna 1968 Frutiger kehitti OCR-B-standardin, joka on käytössä optisissa lukijoissa. Frutiger työskenteli Deberny & Peignotin lisäksi suunnittelijana myös Linotypelle. Frutigerille kirjainten luettavuus oli suunnittelussa aina etusijalla.
Vuonna 1992 Frutiger muutti vaimonsa Simonen kanssa takaisin synnyinmaahansa Sveitsiin, Bremgarteniin. Hän kuoli siellä vuonna 2015.
Terveellinen ruokavalio

Terveellinen ruokavalio on ruokavalio, joka tarjoaa riittävästi suojaravintoaineita ja sopivasti energiaa, jotta elimistö pysyy terveenä ja toimintakykyisenä sekä paino vakiona. Terveelliseen ruokavalioon kuuluu myös sellaisten ruoka-aineiden käytön pitäminen kohtuullisena, jotka liiallisissa määrin nautittuina ovat terveydelle haitallisia. Terveellinen ruokavalio ehkäisee sellaisia puutostiloja ja sairauksia, joita epäterveellisellä ruokavaliolla voi syntyä vuosien ja vuosikymmenien kuluessa.
Terveellisen ruokavalion ohjenuoraksi on laadittu erilaisia ravitsemussuosituksia.
Agnes Langenskjöld

Agnes Langenskjöld (20. heinäkuuta 1887 Pietari – 27. heinäkuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjallisuuskriitikko, esseisti ja kirjastonhoitaja.
Langenskjöldin vanhemmat olivat kenraalimajuri Nikolai Teodor Albrekt Langenskjöld (1855–1907) ja Vera Malova. Perheen kotikieli oli venäjä, mutta isä päätti kouluttaa tyttärensä Gretan ja Agneksen Suomessa jotta he oppisivat ruotsia.
Langenskjöld toimi Helsingin yliopiston kirjaston nuorempana alikirjastonhoitajana 1928–1945 ja vanhempana alikirjastonhoitajana 1945–1954.
Agnes Langenskjöld sai Granbergin palkinnon vuonna 1938.
Sergio Sánchez Ortega

Ura

Sánchez on Espanyolin junioriakatemian kasvatti. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki 24. huhtikuuta 2005 kotiottelussa Real Zaragozaa vastaan.
Tammikuussa 2007 Sánchez lainattiin loppukauden kestäneellä sopimuksella toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa pelanneeseen Real Madridin kakkosjoukkueeseen Castillaan. Lainasopimuksen päätyttyä Sánchez lainattiin uudestaan, tällä kertaa korkeimman sarjatason Racing Santanderiin. Heinäkuussa 2008 hän palasi Espanyoliin, ja teki ensimmäisen pääsarjamaalinsa 1–1-tasapeliin päättyneessä ottelussa Getafea vastaan.
Heinäkuussa 2009 Sánchez siirtyi Sevillaan neljän miljoonan euron siirtosummalla ja nelivuotisella sopimuksella. Hän sai alkukaudesta 2009–2010 kohtalaisesti vastuuta, mutta joulukuussa hänellä havaittiin mahdollinen sydänvika, minkä vuoksi hänet asetettiin toistaiseksi voimassa olevaan harjoituskieltoon.
23. kesäkuuta 2011 hän siirtyi 2,8 miljoonan euron siirtokorvauksella Málagaan. Hän teki joukkueen kanssa kolmivuotisen sopimuksen.
Aristide Maillol

Aristide Maillol (8. joulukuuta 1861 – 27. syyskuuta 1944) oli ranskalainen kuvanveistäjä, taidemaalari ja graafikko.
Aristide Maillol oli syntyperältään katalaani. Hän toimi aluksi kuvakudosten tekijänä ja taidemaalarina, kunnes 40-vuotiaana keskittyi kuvanveistoon. Hänen työnsä keskeinen aihe oli naisvartalo, jota hän kuvasi klassiseen henkeen. Maillol'n naisveistoksille tyypillistä ovat vankat raajat ja paksut nilkat.Auguste Rodin tuki Maillol'ta hänen uransa alussa. Maillol'n figuratiivinen kuvakieli oli kansainvälisen kuvanveiston esikuvana toisen maailmansodan loppuun asti, kun kuvanveistotaiteessa siirryttiin kohti klassismia. 
Maillol kuoli liikenneonnettomuudessa 82-vuotiaana.
Kjartan Fløgstad

Elämäkerta

Fløgstad opiskeli ensin arkkitehtuuria Trondheimissa Norges Tekniske Høgskulessa mutta siirtyi pian opiskelemaan kirjallisuus- ja kielitieteitä Bergenin yliopistossa. Sen jälkeen hän työskenteli teollisuudessa ja merimiehenä ennen kuin julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa Valfart 1968. 
Fløgstadin ensimmäinen proosateos oli vuonna 1970 ilmestynyt Den hemmelege jubel. 1972 ilmestyi novellikokoelma Fangliner, jossa hän antaa merenkävijöiden ja raskaan teollisuuden vuorotyöläisten puhua omaa kieltään, ja kirjailijan marxistinen perusnäkemys ilmenee. Esikoisromaani Rasmus ilmestyi 1974.
Fløgstadin läpimurto tuli 1977 romaanilla Dalen Portland (suom. Portlandin laakso, 1980). Hän seuraa siinä norjalaisen teollisuusyhdyskunnan kehitystä fiktiivisellä teollisuuspaikkakunnalla Lovrassa kahdella sodanjälkeisen ajan vuosikymmenellä. Fyr og flamme on kuvaus siitä miten teollisuusyhdyskunnan viimeisin sukupolvi menettää yhteytensä työväenluokkaan ja ajautuu levottomuuteen ja sisäiseen tyhjyyteen.
Romaanissa Kniven på strupen vuodelta 1992 tapahtumat sijoittuvat nykyaikaan, ja teos on satiiri juppiajasta, urbanisoitumisesta ja postmodernismista. Monissa teoksissaan Fløgstad kuvaa hahmoja, jotka liikkuvat lain reunamilla tai lain väärällä puolella, kuten "terroristiromaanissa" Fimbul. 
Lisäksi hän on kirjoittanut kaksi puhdaspiirteistä rikosromaania salanimellä K. Villun.
Fløgstad on ollut aktiivinen kulttuurikeskustelija ja esseisti. Romaanien tavoin hänen esseistiikkansa ilmentää kaksinaista suhtautumista toisaalta teollisuuskultuuriin ja toisaalta kansainväliseen kulttuurialaan. Hän on kirjoittanut elämäkerran runoilija Claes Gillistä ja matkakirjanLatinalaisesta Amerikasta, norjalaisista siirtolaisista Etelä-Amerikassa ja lisäksi kääntänyt latinalaisamerikkalaisia runoilijoita. Arbeidets lys on analyysi raskaasta teollisuudesta Saudassa, ja Osloprosessen kuvaa sitä eroa mikä on pääkaupungin omakuvan ja sen merkityksen maan arvoille välillä. Teoksessa Brennbart hän heittäytyy keskusteluun jota käydään uusnorjaliikkeen (norjaksi målrørsla) ja Nasjonal Samlingin (NS) suhteesta lähtökohtana se, että norjalaisuuliike sotien välisenä aikana pikemminkin suojeli NS:ää kuin ajautui kansallissosialismiiin. Hän syyttää historioitsija Hans Fredrik Dahlia ja Riksmålsforbundetia siitä, että ne tietoisesti vääristävät historiaa. Fløgstadsin tulkintaa ovat monet arvostelleet, muun muassa professori Finn-Erik Vinje.
Fløgstad käyttää niin romaaneissaan kuin asiaproosassaan omintakeista tyyliä. Hän sekoittaa eri tyylitasojen kieltä, leikkii sanoilla ja esittää viittauksia muihin teksteihin ja elokuviin. Hän on norjalaisen maagisen realismin tärkeimpiä edustajia, ja realistinen tapahtumien kulku voi yllättäen muuttua fantasiaksi.
Fløgstad on saanut useita palkintoja, muun muassa Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon 1978 teoksesta Portlandin laakso.
Ilmatorjuntapanssarivaunu 90 Marksman

Ominaisuudet

Marksman on rakennettu puolalaiselle T-55-panssarivaunun alustalle ja varustettu brittiläisellä Marksman-ilmatorjuntajärjestelmän tornilla. Siinä on kaksi sveitsiläisen Oerlikon Contravesin valmistamaa 35 mm KD-ilmatorjuntakanuunaa. Tykit ovat vyösyöttöisiä sarjatuliaseita. Niitä varten vaunussa on sirpalekranaatteja ilmamaalien tuhoamiseen ja alikaliiperiammuksia panssarintorjuntaan. Vaunussa on Marconin (nyk. osa BAE Systemsiä) valmistama yhdistetty valvonta- ja tulenjohtotutka, jonka mittausetäisyys on yli 10 kilometriä. Vaunussa on lisäksi hyrrävakavoitu optinen tähtäin sekä laseretäisyysmittari, jonka mittausetäisyys on noin kahdeksan kilometriä. Tyypillisesti vastaavissa ilmatorjuntapanssarivaunissa, kuten saksalaisessa Gepardissa, on käytetty kahden erillisen tutkan ratkaisua.
Marksmanin tykin tulinopeus on yhdeksän laukausta sekunnissa per putki. Sen tehokas vaikutusetäisyys on noin 4 kilometriä. 550 grammaa painavan sirpalekranaatin lähtönopeus on 1 175 m/s, ja alikaliiperiammuksen 1 385 m/s. Suurin ampumaetäisyys ilmamaaliin on noin neljä kilometriä. Tornissa on aseiden lisäksi suomalaisvalmisteiset suojasavunheittimet. Tornin kokonaispaino on 11 tonnia ja koko järjestelmän 41 tonnia.

Käyttö Suomessa

Vaunuja on käytetty panssaroitujen ja mekanisoitujen joukkojen ilmatorjuntaan. Vaunun liikkuvuuden ja miehistölle antaman suojan vuoksi se soveltuu hyvin tähän käyttötarkoitukseen. Kalustoa käytettiin ampumaharjoituksissa viimeistä kertaa marras-joulukuun vaihteessa 2010, jonka jälkeen vaunut siirrettiin varmuusvarastointiin.
Marksman-asejärjestelmän tykkitornit on sittemmin asennettu Leopard 2A4 -taistelupanssarivaunualustoille jotka vapautuvat uusien Leopard 2A6 -vaunujen tullessa käyttöön. Tällä saadaan järjestelmälle lisää käyttöikää. Alustamuutos suoritettiin vuoden 2015 aikana ja Panssariprikaatin kantahenkilökuntaa alettiin taas kouluttaa viisi vuotta käytöstä pois olleeseen asejärjestelmään.
Ilmatorjuntaupseeri-lehdessä on Marksman-asejärjestelmästä käyty paljon keskustelua. Vuosien varrella Marksmania on luonnehdittu tarkaksi järjestelmäksi jolla pystytään tulittamaan jopa äänennopeudella matalalla liikkuvia maaleja. Tyytymättömyyttä on kuitenkin aiheuttanut järjestelmässä ilmenneet ns. lastentaudit, joiden korjaaminen on vienyt kohtuuttoman kauan. Käytännössä järjestelmän kenttäkelpoiseksi saaminen kesti kymmenen vuotta mikä nykyaikaisilla asejärjestelmillä on puolet niiden elinkaaresta.
Teri Hatcher

Lapsuus ja nuoruus

Teri syntyi Owen ja Esther Hatcherille Sunnyvalessa, San Franciscon esikaupungissa, Kaliforniassa. Hänen isänsä on sähköinsinööri ja hänen äitinsä on tietojenkäsittelijä. Hatcher kävi koulua Mango Junior High’ssa (nykyään Sunnyvale Middle School), Fremont High Schoolissa Sunnyvalessa ja De Anza Collegessa Kalifornian Cupertinossa. 
Hän on Owen ja Esther Hatcherin ainoa lapsi. Hän on opiskellut muun muassa näyttelemistä ja matematiikkaa.
Maaliskuussa 2006 Hatcher paljasti Vanity Fair -lehdelle joutuneensa lapsena hyväksikäytetyksi. Hyväksikäyttäjä oli hänen setänsä Richard Hayes Stone. Hatcherin vanhemmat eivät hänen mukaansa olleet tietoisia asiasta tuolloin. Vuonna 2002 hän oli auttanut Santa Claran piirikunnan syyttäjiä osoittamaan Stonen syylliseksi myöhempään hyväksikäyttöön, jonka seurauksena 14-vuotias naispuolinen uhri oli tehnyt itsemurhan. Stone todettiin syylliseksi ja hän sai 14 vuoden vankeustuomion.

Ura

Hatcher aloitti esiintymisuransa nuorena tyttönä ottamalla balettitunteja San Juan Girls’ Ballet Studiossa Kalifornian Los Altosissa. Myöhemmin hän opiskeli näyttelemistä American Conservatory Theaterissa. Yksi hänen ensimmäisistä työpaikoistaan oli San Francisco 49ers -joukkueen cheerleaderinä. Näihin aikoihin hän esitti myös merenneitoa Lemmenlaivan viimeisellä tuotantokaudella.
Hatcher muistetaan parhaiten roolistaan Lois Lanena televisiosarjassa Teräsmieheni, mutta hän on myös esiintynyt elokuvissa kuten Spy Kids (2001), vuoden 1997 James Bond -elokuvassa Huominen ei koskaan kuole, Dead in the Water (1991), Vaarojen laakso (1996) ja Taivaan vangit (1996). Lisäksi Hatcher on vieraillut Star Trek – uudessa sukupolvessa, Seinfeldissa ja Ihmemies MacGyverissa, jossa hän esitti MacGyverin ystävää Penny Parkeria.  
Teri juonsi Saturday Night Livea vuonna 1996.
Vuonna 1997 FHM-lehden lukijat äänestivät hänet maailman seksikkäimmäksi naiseksi.
Vuodesta 2004 hän on esittänyt yksinhuoltaja Susan Mayeria ABC:n Täydellisissä naisissa, josta hän voitti tammikuussa 2005 parhaan naisnäyttelijän Golden Globen sarjassa komedia tai musikaali. Vuonna 2005 Hatcher voitti myös SAG-palkinnon samassa sarjassa. Heinäkuussa hänet nimettiin Emmy-ehdokkaaksi parhaan naispuolisen komedianäyttelijän kategoriassa Marcia Crossin ja palkinnon voittaneen Felicity Huffmanin ohella.
Huhtikuusta 2006 Hatcher on yksi parhaiten palkattuja televisionäyttelijöitä Yhdysvalloissa. Lehtitietojen mukaan hän ansaitsi 380 000 dollaria jokaiselta Täydellisten naisten jaksolta. Toukokuussa 2006 hän julkaisi ensimmäisen kirjansa Burnt Toast: And Other Philosophies of Life.

Yksityiselämä

Hatcher on ollut kahdesti naimisissa. Hänet vihittiin 4. kesäkuuta 1988 Marcus Leitholdin kanssa. Avioliitto päättyi eroon jo seuraavana vuonna. 27. toukokuuta 1994 Hatcher meni naimisiin näyttelijä Jon Tenneyn kanssa. Heillä on yksi tytär, Emerson Rose (s. 10. marraskuuta 1997). Hatcher ja Tenney erosivat maaliskuussa 2003.