google/wiki40b huggingface dataset:
Aleksanteri II (paavi)

Paavi Aleksanteri II (k. 21. huhtikuuta 1073 Rooma) toimi paavina 30. syyskuuta 1061 – 21. huhtikuuta 1073. Hän syntyi Milanon lähellä sijaitsevassa Baggiossa.
Luccan piispana hän oli yhdessä Hildebrandin (myöhemmin paavi Pyhä Gregorius VII) kanssa toimelias simonian vastustaja ja papiston selibaatin kannattaja. Vuoden 1059 kirkolliskokouksen (katso paavi Nikolaus II) päätöksen mukaisesti Hildebrand järjesti Aleksanterin paaviuden ilman Saksan keisarin hovin hyväksyntää. Hovi valitsi tavan mukaan oman paavinsa Baselin kirkolliskokouksessa. Paaviksi valittiin Parman piispa Cadalus, joka otti nimen Honorius II. Honorius marssi Roomaan ja uhkasi pitkään Aleksanterin asemaa, mutta jonkin ajan kuluttua Saksan hovi hylkäsi hänet, eikä Aleksanterin asema enää ollut uhattuna. Aleksanterin seuraaja oli hänen toverinsa Hildebrand eli Gregorius VII.
Pihlajarinne

Pihlajarinne on Järvenperän kaupunginosan läntinen puolisko keskisessä Espoossa, Kauniaisten luoteispuolella, joka koostuu omakoti- ja rivitaloista. Pihlajarinteen ja Järvenperän itäpuolen erottaa 1990-luvun alussa rakennettu, Kehä III:lle johtava Auroranportti-niminen tie. Pihlajarinteessä on pieni pallokenttä ja rauhallinen, suurehko leikkialue lapsille, postilaatikko, alueen ilmoitustaulu, ja kolme lehdenkeräyspistettä.
Pihlajarinteen ja Järvenperän väliin on kehittynyt Auroranportti, johon on viime vuosina rakennettu runsaasti uusia taloja. Auroranportin alueella Kehä III:n reunassa sijaitsee myös alueen ainoa kauppa, K-Market Aurora, ja sen seinässä on pankkiautomaatti ja postilaatikko.
Auroranpuistossa kasvaa paljon Espoon nimikkokasvia valkovuokkoa, joka on samalla myös Uudenmaan maakuntakukka.
Lippajärven ja Pihlajarinteen alueen postinumero on 02940, mutta Pihlajarinteessä postinumero vaihtuu Kuninkaantietä länteen ja Bemböleen päin mentäessä Ingaksentien kohdalla 02740:aan.
Googie-arkkitehtuuri

Googie-arkkitehtuuri, tunnetaan Yhdysvalloissa myös nimityksillä populuxe ja Doo-Wop, on futuristista arkkitehtuuria, johon vaikuttivat sen alkuaikana 1930-luvulla autot ja 1950-luvulta lähtien avaruustekniikka ja ydintekniikka. Tyylin katsotaan toden teolla alkaneen 1940-luvun lopussa Etelä-Kaliforniassa, ja se jatkui 1960-luvun puoliväliin, jolloin toisen maailmansodan jälkeistä teknologiavillitystä vastaan nousi reaktio. Kaliforniassa sen muotokieltä käytettiin avaruusaiheiseen mainontaan ruokaloissa, motelleissa ja keilaradoilla. Eero Saarisen TWA Flight Center -lentoasemarakennus on tämän tyylin vakavimpia edustajia.
Googie-tyyli esiintyy katon ja muiden rakenteiden kaarevina muotoina sekä lasin, teräksen ja neonvalojen runsaana käyttönä. Googie toi suunnitteluun lentävät lautaset, atomit, paraabelit jne. Suomessa Espoon Haukilahden vesitorni edustaa tätä tyyliä. Tyylin nostatus muodiksi Yhdysvalloissa oli yhteydessä avaruuskilpaan liittyvään propagandaan.
Arkkitehti John Lautner suunnitteli vuonna 1949 Googies-kahvilan Los Angelesiin Sunset Boulevardin ja Crescent Heights-kadun risteykseen, rakennus purettiin vuonna 1989. Toimittaja Douglas Haskell lausui "House and Home" -lehdessä kahvilasta 1950-luvun alussa: "This is Googie architecture." Termi sai siitä alkunsa.
Jonna’s Problem

Albumit

Jonna’s Problem (2006) (#32)

Musiikkivideot

Shame On You (2006, ohj. Kusti Manninen)
Alexondra Lee

Alexondra Lee (s. 8. helmikuuta 1975) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on noussut julkisuuteen rooleillaan televisiosarjoissa Viiden juttu ja Special Unit 2. 
Pennsylvaniassa syntynyt Lee on menestynyt myös baletin maailmassa. Hän aloitti tanssiharrastuksensa nelivuotiaana. 
Mallinurallaan Lee pääsi vuonna 2001 Stuff-lehden 101:n kauneimman naisen listan 81. sijalle.
Linet Masai

Maastojuoksu

Masai voitti Mombasan maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailuissa 2007 kultaa tyttöjen henkilökohtaisessa kilpailussa ja joukkuekilpailussa. Naisten sarjassa hän sijoittui Edinburghissa 2008 henkilökohtaisella matkalla kolmanneksi ja joukkuekilpailussa toiseksi. Ammanissa 2009 hän oli henkilökohtaisella matkalla toinen ja joukkuekilpailussa voitti Kenian joukkueessa kultaa. Vuoden 2010 maastojuoksun MM-kilpailuissa Bydgoszczissa hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa toiseksi ja voitti kultaa joukkuekilpailussa. Vuoden 2011 maastojuoksun MM-kilpailuissa Punta Umbríassa hän toisti edellisvuoden sijoituksensa. Hän on voittanut maastojuoksun Kenian-mestaruuden 2010 ja 2011.

Rata- ja tiejuoksut

Pekingin olympialaisissa 2008 Masai juoksi neljänneksi 10 000 metrin juoksussa uudella alle 20-vuotiaiden maailmanennätysajalla 30.26,50. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän voitti 10 000 metrin maailmanmestaruuden ajalla 30.51,24. Hän teki 10 mailin maailmanennätyksen 50.39 Zaandamissa 20. syyskuuta 2009. Hän sai 10 000 metrillä pronssia Nairobin Arfikan-mestaruuskilpailuissa 2010 ajalla 31.59,36 ja Daegun MM-kilpailuissa 2011 ajalla 30.53,59. Daegussa hän oli myös kuudes 5 000 metrillä ajalla 15.01,01. Hän on voittanut 10 000 metrin Kenian-mestaruuden 2009 ja 2010.
Masain isoveli Moses Masai on myös kestävyysjuoksija.
Roger Schmidt

Ura pelaajana

Schmidt opiskeli ylioppilaaksi valmistumisensa jälkeen työkalumekaanikoksi. Jalkapallouransa hän oli aloittanut Kiersper SC:n juniorina ja pelasi 1980-luvulla pienissä saksalaisseuroissa. Myöhemmin hän opiskeli muovitekniikkaa Paderbornn yliopistossa ja pelasi mm. SC Verlissä ja SC Paderbornissa. Hän pelasi koko uransa Saksan alasarjoissa ja lopetti aktiiviuransa Delbrückerissä vuonna 2005.

Ura valmentajana

Schmidt aloitti valmennusuransa kaudella 2004/05 Delbrücker SC:n pelaajavalmentajana. Hän valmensi seuran Oberligaan ja kaudella 2006/07 seura pääsi pelaamaan myös Saksan cupia, mutta putosi ensimmäisellä kierroksella SC Freiburgille.  Kesällä 2007 hän siirtyi Oberligassa pelanneen Preußen Münsterin päävalmentajaksi.  Schmidtin johdolla Münster pelasi Saksan Regionalligasa ja selvisi myös mukaan Saksan cupin otteluihin vuosien tauon jälkeen. Kaudella 2008/09 seura taisteli noususta 3. Ligaan, mutta jäi lopulta neljänneksi. Hyvistä tuloksista huolimatta Münster erotti Schmidtin maaliskuussa 2010. 
Heinäkuussa 2011 Schmidt palasi valmennustehtäviin entisen seuransa SC Paderbornin päävalmentajana.  Schmidtin alaisuudessa Paderborn pelasi loistavan kauden 2. Bundesliigassa ja sijoittui viidenneksi, mikä sivusi historian parasta sijoitusta. Kauden jälkeen Schmidtistä tuli yllättäen Itävallan Bundesliigassa pelaavan FC Red Bull Salzburgin päävalmentaja. 
Schmidtin debyyttikausi 2012/13 alkoi surkeasti, kun Red Bull putosi Mestarien liigasta jo toisella karsintakierroksella häviten luxemburgilaiselle F91 Dudelangelle.  Yllättävän putoamisen jälkeen Schmidt uudisti joukkuetta radikaalisti ja seura hankki riveihinsä nuoria pelaajia kuten Valon Berishan ja Kevin Kampln. Uudistuneen Red Bullin kausi päättyi liigassa hopeasijalle ja mestaruus karkasi FK Austria Wienille viiden pisteen erolla. Kaudella 2013/14 Red Bull dominoi Bundesliigaa suvereenisti ja varmisti seurahistorian kahdeksannen mestaruuden historiallisen aikaisin, kahdeksan kierrosta ennen liigan päättymistä. 
Huhtikuun lopussa 2014 Schmidt ilmoitti jättävänsä Red Bullin kauden jälkeen ja siirtyvän kesällä Bayer 04 Leverkusenin päävalmentajaksi kaksivuotisella sopimuksella.  Schmidtin johdolla Leverkusen pelasi Bundesliigan kärkipäässä, mutta jättipotti missään kilpailussa jäi ottamatta. Parhaimmillaan Leverkusen oli Bundesliigan kolmas kaudella 2015/16. Saksan cupissa seura putosi neljännesvälierissä kahdesti perättäin. Heikko kevätkausi 2016/17 pudotti Leverkusenin liigassa sijalle yhdeksän, mikä oli seuran johdolle liikaa. Schmidt sai potkut tehtävästään maaliskuun alussa 2017 Leverkusenin hävittyä Borussia Dortmundille murskaavasti 6–2.
Kesäkuussa 2017 Schmidtistä tuli Kiinan Superliigassa pelaavan Beijing Guoanin päävalmentaja. Kaudella 2018 Schmidt luotsasi Beijing Guoanin Kiinan cupin mestariksi 15 vuoden tauon jälkeen. Kaudella 2019 Beijing taisteli Kiinan liigan kärkisijoista, mutta kauden keskivaiheilla heikot esitykset johtivat seuran putoamiseen Aasian mestarien liigasta ja Kiinan cupista. Tulokset johtivat Schmidtin potkuihin heinäkuun lopussa 2019, vaikka joukkue oli liigassa kolmantena vain neljä pistettä kärjestä.
Onnellisesta elämästä

Historia

Seneca kirjoitti teoksen joskus vuosien 54–62 välillä. Se on yksi hänen dialogeiksi kutsutuista tutkielmistaan. Seneca osoitti teoksen vanhemmalle veljelleen Galliolle, jolle hän oli osoittanut myös teoksensa Suuttumuksesta. Teos ilmentää Senecan moraalista ajattelua kypsimmillään ja tuo esille tämän stoalaista ajattelua.

Sisältö

Senecan teos on jaettu 28 lukuun. Aluksi Seneca toteaa, että kaikki ihmiset etsivät onnellisuutta, mutta ovat huonoja näkemään, mikä todella tekee elämästä onnellista. Hän tuo esille, että onnellisuuden tavoittelu on järjen tavoittelua. Järjellä hän ei tarkoita pelkästään logiikkaa vaan luonnon (kaikkeuden) toiminnan ymmärtämistä. Seneca esittää, että luonto itsessään on järki (logos). Ihmisten on käytettävä omaa järkeään elääkseen harmoniassa luonnon kanssa. Näin he saavuttavat onnellisuuden.
»Inter omnis Stoicos conuenit, rerum naturae adsentior; ab illa non deerrare et ad illius legem exemplumque formari sapientia est.

Noudatan siten kaikkien stoalaisten tavoin luonnonohjausta; viisautta on se, ettemme eksy pois luonnosta ja että muovaamme itsemme sen lain ja esikuvan mukaisesti.»
Tietyssä mielessä Seneca yhdistää luonnon ja Jumalan toisiinsa. Hänen mukaansa olemme syntyneet ikään kuin luonnon "valtakuntaan", jossa juuri Jumalan totteleminen on vapautta. Kun ihminen "uhmaa taivasta", hän ei tee pyhäinhäväistystä vaan tuhlaa aikaansa.
Senecan moraali perustuu nautintojen ylenkatsomiseen. Nautinnot näyttäytyvät hänelle alhaisina, orjamaisina ja katoavaisina. Seneca ylenkatsoo myös onnen käänteitä. Mikään ulkoinen asia ei saa turmella ihmistä. Hän kuitenkin myöntää, että on olemassa hyväksyttäviä nautintoja, jotka ovat maltillisia, rauhallisia, hillittyjä ja tuskin havaittavissa, ja joihin ihminen suhtautuu välinpitämättömästi. Nämä ovat viisaan ihmisen nautintoja.
Onnellisuus voidaan näin saavuttaa vain seuraamalla hyvettä, joka kaatuu ikään kuin hyvä sotilas, alistuen haavoilleen, laskien arpensa, ja silti ylistäen sotapäällikköä, jonka puolesta kuolee. Kukaan ei voi elää nautinnollisesti elämättä kunniakkaasti. Seneca erottaa toisistaan ne hyveet, jotka saavutetaan vain hankalasti, ja ne hyveet, jotka saavutetaan helposti. Hyvettä ei ole olemassa ilman vaivannäköä.
Rikkautta Seneca ei pidä hyvänä tai huonona itsessään, mutta myöntää sen olevan hyödyksi ja tuovan elämään mukavuutta. Näin viisas valitsee rikkauden mikäli se on mahdollista, mutta ei ole omaisuutensa hallitsema. Näin varallisuus nähdään hyveen työvälineenä, josta voidaan myös antaa muille.
Emilio Estevez

Emilio Estevez (s. 12. toukokuuta 1962 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näyttelijä Martin Sheenin vanhin poika. Estevez asui Manhattanilla, kunnes hänen perheensä muutti Malibuun vuonna 1968.
Vaikka hänen isänsä oli päättänyt käyttää nimeä Martin Sheen, Emilio päätyi säilyttämään alkuperäisen sukunimensä Estevez. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli elokuvassa Tex, jossa hän näytteli Matt Dillonin kanssa.
Estevez, joka oli huhtikuusta 1992 toukokuuhun 1994 naimisissa Paula Abdulin (laulaja-koreografi) kanssa, on näyttelijä Charlie Sheenin veli. Muita perheenjäseniä ovat myös veli Ramon sekä sisko Renée, setä Joe ja täti Carmen. Nuorempana Estevez kuvasi ystäviensä Rob ja Chad Lowen sekä Chris ja Sean Pennin kanssa kotivideokameralla lyhytelokuvia jotka Estevez usein käsikirjoitti. Estevezillä on kaksi lasta entisen tyttöystävän Carey Salleyn kanssa; Taylor (s. 1984) ja Paloma (s. 1986). Estevez on myös ollut kihloissa Demi Mooren kanssa.
Malcolm Forsyth

Malcolm Denis Forsyth (8. joulukuuta 1936 Pietermaritzburg – 5. heinäkuuta 2011 Edmonton) oli eteläafrikkalaissyntyinen, vuonna 1974 Kanadan kansalaisuuden saanut säveltäjä, pasunisti, kapellimestari ja pedagogi. Hän sai musiikin kandidaatin (1963), maisterin (1966) ja tohtorin (1972) arvot Kapkaupungissa. Hänen opettajiensa joukossa olivat Stefans Grové ja Georg Tintner.
Forsyth soitti 1960-luvulla pasuunaa Kapkaupungin sinfoniaorkesterissa ja opetti sekä yksityisesti että Kapkaupungin yliopistossa ennen muuttamistaan Kanadaan vuonna 1968. Hän liittyi Albertan yliopiston henkilökuntaan opettamaan teoriaa, sävellystä ja pasuunansoittoa. Hän toimi yliopiston musiikkilaitoksen taiteellisena johtajana 1980-luvun lopussa. Hän oli Edmontonin sinfoniaorkesterin ensipasunisti vuodesta 1973 vuoteen 1980. Vuonna 1973 hän aloitti pasuunansoiton opettamisen Banff Centre for the Artsissa. Vuosina 1969–73 hän oli Goliard-vaskikvintetin jäsen ja vuosina 1974–83 perustamansa Malcolm Forsyth -pasuunayhtyeen johtaja. Hän toimi myös kapellimestarina ja johtajana West Wind -kamariyhtyeessä (1981–83) ja Albertan yliopiston vaskikvintetissä (1975–81). Forsyth johti muitakin Albertan yliopiston kokoonpanoja, kuten vuosina 1991–2002 sen sinfoniaorkesteria. 
Forsythin sävellystuotannossa kuuluvat Etelä-Afrikan mustien, eritoten zulujen musiikkiperinteiden, ja myös Pohjois-Amerikan alkuperäiskansojen kulttuurien vaikutteet. Hänen teoksiaan on esitetty laajalti sekä Kanadassa että ulkomailla. Teosten joukossa on sellokonsertto Electra Rising, jonka säveltäjä omisti tyttärelleen Amanda Forsythille, joka myös kantaesitti teoksen vuonna 1995 Calgaryn filharmonikkojen kanssa. Forsyth sai parhaan klassisen sävellyksen juno-palkinnon teoksesta Atayoskewin (1987), ja vuonna 1988 Kanadan musiikkineuvosto nimitti hänet vuoden säveltäjäksi. Vuonna 1996 hänet nimitettiin Albertan yliopiston nimikkosäveltäjäksi. Hän vetäytyi opetustehtävistään vuonna 2002. Forsyth ylennettiin Kanadan ritarikuntaan. Hänen viimeinen sävellyksensä, A Ballad of Canada, kantaesitettiin Pinchas Zukermanin johdolla vain viikkoja ennen säveltäjän kuolemaa.
Judo Euroopan kisoissa 2015

Euroopan kisojen 2015 judo kilpailtiin Heydar Aliyev Arenalla Bakussa 25.–28.6.2015. Kilpailut toimivat samalla judon Euroopan-mestaruuskilpailuina, joten mitalistit ovat myös Euroopan-mestaruuskilpailujen mitalisteja.

Mitalistit

Lähde: Baku2015.com
Tuulikki Petäjäniemi

Leena Tuulikki Petäjäniemi (s. 24. syyskuuta 1942 Tampere) on entinen kokoomuksen kansanedustaja (1979–1987) ja tasa-arvovaltuutettu (1991–1994). Hän on myös toiminut Elinkeinoelämän valtuuskunnan johtajana (1995–1999). Petäjäniemi on ollut Ylen Aamu-TV:n Jälkiviisaiden vakiokeskustelija. Nykyisin hän toimii yritys- ja yhteisökonsulttina.
Wilhelmine Seebach

Wilhelmine Seebach (1832 Riika – 1911 Berliini) oli saksalainen näyttelijä.

Elämä

Wilhelmine Seebach syntyi taiteilijaperheeseen; hänen vanhempansa olivat näyttelijä Wilhelm Friedrich Seebach (1798–1863) ja Theona Blumauer. Wilhelmine Seebachilla oli kolme vuotta vanhempi sisar Marie, josta myös tuli näyttelijä. Äiti Theona Blumauer kuoli varhain, joten tyttäret olivat usein mukana isänsä teatterivierailuilla.
Wilhelmine Seebach teki ensiesiintymisensä Hampurissa, jonka jälkeen hän näytteli Mannheimissa, Coburgissa, Schwerinissä ja Meiningenissä. Useiden näyttelijäkiertueiden jälkeen hän sai kiinnityksen Königsbergiin.
Sisarensa kuoltua 1897 Wilhelmine Seebach otti johdettavakseen tämän Weimariin perustaman vähäosaisille näyttämötaiteilijoille tarkoitetun asuntolan ja kehitti sen yhteyteen koulun näiden jälkikasvulle.
X Factor USA (1. tuotantokausi)

Bootcamp

Kolmipäiväinen Bootcamp oli kilpailun toinen vaihe. Tässä vaiheessa kilpailijoita oli mukana 162. Bootcampissa kilpailijat lauloivat ryhmissä tai yksitellen. Tuomaristo päätti edelleen jatkoonpääsijät. Bootcamp esitettiin televisiossa kahdessa osassa, ensimmäinen osa 5. lokakuuta ja toinen 6. lokakuuta. 32 kilpailijaa eteni jatkoon, kahdeksan jokaisesta kategoriasta.

Tuomareiden talot

Bootcampistä jatkoon päässeet lauloivat tuomareiden kodeissa. Jokaisella tuomarilla oli mukanaan tunnettu laulaja. Jaksot esitettiin Yhdysvalloissa 13., 16. ja 18. lokakuuta. Jokainen tuomari valitsi finaaliin neljä laulajaa, paitsi Simon Cowell, joka sai valita viidennen. Cowell tiputti alun perin jatkosta Melanie Amaron, mutta hän kävi pyytämässä häntä takaisin kilpailuun.

Live-esitykset

Kilpailun viimeinen vaihe oli live-esitykset. Livelähetyksia tuli yhteensä yhdeksän jaksoa. Joka jaksossa tippui yksi tai useampi kilpailija. Finaaliin selvisivät Chris Rene, Josh Krajcik sekä Melanie Amaro, joka voitti kilpailun.
Graphics Core Next

Ensimmäinen sukupolvi

Ensimmäisen sukupolven suorittimet julkaistiin vuonna 2011.
Ensimmäisen sukupolven mikroarkkitehtuuria käytetään mm. AMD Radeon Rx 200 -sarjassa.
Käskykanta on kuvattu Southern Islands -sarjan suorittimien dokumentaatiossa.

Toinen sukupolvi

Käskykanta on kuvattu Sea Islands -sarjan suorittimien dokumentaatiossa.

Kolmas sukupolvi

Käskykanta on kuvattu GCN 3 -sarjan dokumentaatiossa ilman koodinimeä.

Neljäs sukupolvi

Neljäs sukupolvi käyttää kolmannen sukupolven käskykantaa ja dokumentaatiota.

Viides sukupolvi

Viides sukupolvi on koodinimeltään Vega.
Vegan engl. Next-Generation Compute Unit, NCU arkkitehtuurilla odotetaan olevan merkittävästi eroa aiempiin GCN-sukupolviin.
RX Vega 64 ja RX Vega 56 -mallit saapuvat markkinoille elokuussa 2017.
Galvanoimis

Galvanoimis Oy oli vuonna 1903 Tampereelle perustettu metallialan yritys joka harjoitti kuumasinkitystä ja valmisti lisäksi metallialan tuotteita kuten hevosenkenkiä ja paineastioita.
Yhtiö toimi Tammelan kaupunginosassa Kullervonkadun varrella aluksi Ferrarian konepajan yhteydessä jossa sillä oli puulämmitteinen sinkityspata ja levynoikaisukone sekä levyntyöstökoneita. Päätuotteena oli galvanoitu kattopelti ja lisäksi valmistettiin galvanoituja sankoja. Toimitusjohtajana oli Norjasta Suomeen muuttanut August Andrésen.
Tampere menetti vuonna 1906 vapaakaupunkioikeutensa ja sen vuoksi yhtiö joutui lopettamaan kannattamattomana galvanoidun kattopellin valmistuksen koska peltilevyjä ei enää voinut tuoda ulkomailta ilman tullia. Tehtaassa valmistettiin tämän jälkeen galvanoituja sankoja ja hevosenkenkiä joita toimitettiin muun muassa Venäjän armeijalle ja myöhemmin Suomen armeijalle. Lisäksi valmistettiin ohutlevystä erilaisia astioita ja säiliöitä. Suomen sisällissota ja myöhemmin talvi- ja jatkosota aiheuttivat ongelmia raaka-aineiden saannin suhteen, toisaalta yhtiön tuotteilla oli myös kysyntää muun muassa sotakorvaustoimituksien yhteydessä. August Andrésen kuoli 71-vuotiaana 1937 ja tämän jälkeen toimitusjohtajaksi tuli hänen poikansa diplomi-insinööri Alf Andrésen (1916–2014) joka johti yhtiötä vuoteen 1977 saakka.
Vuonna 1952 hankittiin ensimmäinen sähkölämmitteinen sinkityspata kun yhtiö aloitti vesijohtoverkkojen painevesiastioiden valmistuksen. Vuonna 1972 yhtiön toiminta siirtyi Tampereen Tammelasta Pirkkalaan Teollisuustie 2:een jossa käyttöön tuli kakai 50 000 litran sinkityspataa. Lopullisesti Tammelan tehdastiloista luovuttiin 1987. Vuonna 2005 kolmesta käytössä olleesta sinkityspadasta kaksi poistettiin käytöstä, kolmas uusittiin kokonaan ja lisäksi otettiin käyttöön yksi uusi pata. Automaation ansiosta kapasiteetti kasvoi 30 prosenttia vaikka patojen lukumäärä väheni. 2000-luuvn alussa Galvanoimis Oy:n osuus Suomen kappaletavaran kuumasinkityksestä oli noin 10 prosenttia.
Vuonna 2007 Galvanoimis Oy yhdistyi Paimiossa toimineen paineastiavalmistaja Vähäsilta Oy:n kanssa, jolloin uuden yrityksen nimeksi tuli GaV Group Oy. Galvanoimis Oy:n omistajat Kaj ja Ulf Andrésen päättivät myydä sen koska omistajien suvussa ei ollut toiminnalle jatkajaa. Vuonna 2015 Aurajoki Oy-konserni osti Gav Group Oy:n Pirkkalan tehtaan liiketoiminnan. Gav Group Oy keskittyi jatkossa paineastioiden suunnitteluun ja valmistukseen. 
Galvanoimis Oy:n entinen tehdasrakennus Kullervonkatu 23:ssa purettiin 2000-luvun alussa ja tilalle rakennettiin asuinkerrostaloja. Vuonna 1949 valmistunut kolmikerroksinen tiili- ja betonirakenteinen toimisto- ja tehdasrakennus oli alkuperäisessä käytössä vuoteen 1987 saakka ja sen jälkeen se oli toimistokäytössä ja myöhemmin tyhjillään. Tampereen opiskelija-asuntosäätiö TOAS aikoi vuonna 2002 korjata rakennuksen opiskelija-asunnoiksi mutta luopui sitten hankkeesta.
Frank De Winne

Astronauttiura

Frank De Winne valittiin lokakuussa 1998 Euroopan avaruusjärjestön astronauttikokelaaksi. Tammikuussa 2000 hän liittyi Euroopan astronauttijoukkoihin, jonka päämaja on Euroopan astronauttikeskus EAC Kölnissä, Saksassa. Elokuussa 2001 De Winne osallistui koulutukseen Kosmonauttien koulutuskeskus Juri Gagarinissa Moskovan lähellä. Koulutus käsitti Kansainvälisen avaruusaseman peruskoulutusta ja Sojuz-avaruusaluksen lento-insinöörin koulutuksen. 
De Winnen ensimmäinen avaruuslento (30. lokakuuta – 10. marraskuuta 2002) oli lentoinsinöörinä Kansainväliselle avaruusasemalle (ISS) vuonna 2002. Lähtö asemalle tapahtui Sojuz TMA-1:lla ja paluu Sojuz TM-34:lla. Avaruudessaoloaikanaan De Winne suoritti menestyksekkäästi 23 tieteellistä koetta.
Hän toimi Léopold Eyhartsn varamiehenä ISS:n Retkikunta 16:ssa.
20. syyskuuta 2007 ESA ilmoitti De Winnen osallistuvan kuusikuukautiselle ISS-lennolle vuonna 2009. 21. marraskuuta 2008 NASA ilmoitti muutoksista retkikunnan aikatauluun De Winnen tullessa Retkikunta 21:n komentajaksi. 27. toukokuuta 2009 De Winne laukaistiin lennolla Sojuz TMA-15 ISS:lle ja hänestä tuli ensimmäinen ESAn astronautti, joka johti avaruustehtävää ("space mission"). De Winne laskeutui Maahan 1. joulukuuta 2009 Sojuz TMA-15:n mukana.
De Winne on saanut lukuisia kunnianosoituksia ja palkintoja. 20. joulukuuta 2002 Frank De Winne sai varakreivin arvonimen toiminnastaan avaruusohjelmassa. De Winne on naimisissa Lena Clarken kanssa. De Winnellä on kolme lasta aikaisemmasta avioliitosta.