google/wiki40b huggingface dataset:
Kvasikide

Kvasikiteet ovat kiinteitä aineita, jotka ovat rakenteeltaan järjestyneitä, mutta jaksottomia. Niissä atomit muodostavat hilan, joka täyttää tilan mutta jolla ei ole siirtosymmetriaa. Kvasikiteitä voidaan pitää kiteisen ja amorfisen aineen välimuotoina. Kiteitä ne muistuttavat siinä, että niissäkin saadaan röntgensäteillä aikaan Braggin diffraktio, mutta toisin kuin kiteissä, niissä ei ole samanlaisena toistuvaa yksikkökoppia.
Kvasikiteen kaksiulotteisena vastineena voidaan pitää Penrosen laattoja.

Kvasikiteisiä aineita

Ensimmäinen aine, jonka todettiin muodostavan kvasikiteitä, oli tietyssä suhteessa alumiinia ja mangaania sisältänyt metalliseos. Sen löysivät Daniel Shechtman, I. Blech, Denis Gratias ja J. Cahn Yhdysvaltojen kansallisen standardoimistoimiston (NBS) laboratoriossa vuonna 1984. Kvasikiteitä muodostuu, kun jokaista mangaaniatomia kohti on 5 tai 6 alumiiniatomia. Myöhemmin on todettu, että myös esimerkiksi aineet Al₅Li₃Cu ja Al₇₉Cr₅₇Ru₅ muodostavat kvasikiteitä. Shechtman sai vuonna 2011 kvasi­kiteiden löytämisestä Nobelin kemian­palkinnon.
Nykyisin kvasikiteisiä aineita on löydetty jo useita satoja. Monet niistä ovat alumiinin seoksia (esimerkiksi Al-Li-Cu, Al-Mn-Si, Al-Ni-Co, Al-Pd-Mn, Al-Cu-Fe, Al-Cu-V), mutta eräät muutkin metalli­seokset kuten Cd-Yb, Ti-Zr-Ni, Zn-Mg-Ho, Zn-Ms-Sc, In-Ag-Yb ja Pd-U-Si voivat muidostaa kvasikiteitä. Eräät polymeeritkin voivat muodostaa kvasi­kiteitä.
Geometrisesti kvasikiteet voidaan jakaa kahteen perus­tyyppiin. Ensimmäisen tyypin muodostavat poly­gonaaliset (diedriset) kvasi­kiteet, jotka ovat tietyn akselin suhteen 8-, 10- tai 12-kertaisesti lokaalisesti symmetrisiä. Sen mukaisesti ne jaetaan okta­gonaalisiin, deka­gonaalisiin ja dodeka­gonaalisiin kvasi­kiteisiin. Ne ovat tämän akselin suunnassa jaksollisia, mutta sitä vastaan kohti­suorissa suunnissa jaksottomia. Toisen tyypin muodostavat ikosa­edraaliset kvasikiteet, jotka eivät ole jaksollisia missään suunnassa.
Ian Brown

Ian George Brown (s. 20. helmikuuta 1963 Warrington, Lancashire) on englantilainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten edesmenneen The Stone Roses -yhtyeen laulajana. Hän on sittemmin luonut menestyksekästä soolouraa.
Chantal Sébire

Chantal Sébire (28. tammikuuta 1955 – 19. maaliskuuta 2008) oli eläkkeellä oleva 52-vuotias ranskalainen  opettaja, joka sairasti harvinaista ja parantumatonta syöpälajia estesioneuroblastoomaa. Hänellä oli pahanlaatuinen kasvain nenäontelossa. Sairaus on niin harvinainen, että viimeisten 20 vuoden aikana on tapauksia ollut vain 200. Sébiren tapauksessa sairaus vaurioitti pahasti hänen kasvojaan ja hän oli osittain vammautunut. Hän oli menettänyt haju-, maku- ja näköaistinsa. Hän sai julkista huomiota helmikuussa 2008, kun hän vetosi Ranskan presidenttiin  Nicolas Sarkozyyn, jotta saisi kuolinapua.  17. maaliskuuta 2008 hän hävisi juttunsa ranskalaisessa tuomioistuimessa. 19. maaliskuuta 2008 hänet löydettiin kotoaan Plombières-lès-Dijonista läheltä Dijonia kuolleena. Ruumiinavaus osoitti, että kuolema ei ollut luonnollinen. 
Sébiren tapaus on herättänyt Ranskassa laajan julkisen keskustelun eutanasiasta.
Toivo Ikonen

Pekka Toivo Ikonen (15. tammikuuta 1891 Jääski – 11. kesäkuuta 1976 Helsinki) oli maanviljelijä ja maalaisliiton kansanedustaja ja ministeri.
Ikosen vanhemmat olivat maanviljelijä Juhana Ikonen ja Katri Ahtiainen. Hän kävi kansanopiston 1909 ja maamieskoulun 1911. Ikonen toimi maanviljelijänä Jääskessä 1911–1925, Viipurin maalaiskunnassa 1926–1929, Antreassa 1929–1944 ja Hausjärvellä 1944–1963. Hän oli Jääsken säästöpankin kirjanpitäjänä 1913–1918 ja johtajana Jääsken säästöpankissa 1918–1922, Viipurin maalaiskunnan Talin osuuskassassa 1927–1929 sekä Antrean eteläisessä osuuskassassa 1930–1940. Ikonen oli myös Karjalan liiton toiminnanjohtaja 1952–1958 sekä Karjalainen Kansa-lehden päätoimittaja, Karjalan liiton kiinteistövälitystoimiston johtaja ja Karjalan Aamu -lehden päätoimittaja.
Ikonen oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1917, Edistyspuolueen kansanedustajana 1922–1923 ja Maalaisliiton kansanedustajana 1933–1938 ja 1942–1950. Hän edusti vuoteen 1944 saakka Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä ja sen jälkeen 1945–1947 Kymen läänin itäistä vaalipiiriä ja 1948–1950 Kymen läänin vaalipiiriä.  
Ikonen toimi eduskunnan maatalousvaliokunnan puheenjohtajana 1946–1950 ja Rangellin hallituksessa II maatalousministerinä 1941–1943 sekä II kansanhuoltoministerinä 1942–1943. Linkomiehen hallituksessa Ikonen oli II kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri 1943–1944.
Ikonen oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925 ja 1931 presidentinvaaleissa. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana Jääsken kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja Antrean kunnanvaltuuston jäsenenä.
Ikonen sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1952.
The Winner Takes It All

Tausta ja vastaanotto

The Winner Takes It All -sävelteoksen kirjoittivat Björn Ulvaeus ja Benny Andersson, päävokalisti oli Agnetha Fältskog. Sanoituksen on katsottu viittaavan Fältskogin ja Ulvaeuksen avioeroon vuonna 1979. Ulvaeus on kuitenkin todennut, että heidän erossaan ei ollut voittajia. Laulu kertoo avioerosta yleisellä tasolla. The Winner Takes It All oli työnimeltään "The Story Of My Life". Ensimmäinen versio sävelmästä tallennettiin 2. kesäkuuta 1980, mutta Andersson ja Ulvaeus pitivät sitä epäonnistuneena. Lopullinen, julkaistu versio tallennettiin 6. kesäkuuta 1980.
The Winner Takes It All nousi listaykköseksi Alankomaissa, Belgiassa, Britanniassa, Etelä-Afrikassa ja Irlannissa. Yhdysvalloissa se saavutti kahdeksannen sijan Billboard Hot 100 -listalla, joten se oli ABBAn neljäs ja viimeinen kymmenen kärkeen noussut laulu Yhdysvaltain listoilla. The Winner Takes It All menestyi myös Brasiliassa: se oli mukana huippusuositun saippuaoopperan Coração Alado ("Sydän siivillä") musiikista kootulla albumilla vuonna 1980.
The Winner Takes It All on mukana ABBAn sävelteoksiin perustuvassa Mamma Mia! -musikaalissa ja saman nimisessä elokuvassa. Sävelmä on sisällytetty useimpiin ABBA-yhtyeen "parhaat"-julkaisuihin, kuten 1982 julkaistulle ABBA The Singles - The First Ten Years tupla-albumille. Sävelmään liittyvä musiikkivideo kuvattiin Göteborgin pohjoispuolella 12. heinäkuuta 1980.
Vuonna 2009 kappale pääsi mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Victor Oganov

Ura

Oganovin amatööritilasto oli 64-16 ja ryhtyi venäjällä ammattilaiseksi ylempään keskisarjaan. Hän myöhemmin muutti Australiaan etsien uusia otteluita ja pian löysi valmentaja Jeff Fenechin. Oganov voitti ensimmäiset 26 otteluaan tyrmäyksellä. Ensimmäisen Yhdysvalloissa ottelemansa ottelun jälkeen, jossa hän tyrmäsi kokeneen  Richard "The Alien" Grantin, Oganov allekirjoitti sopimuksen Gary Shaw Productions LLC:n kanssa yrittäen näin saada lisää otteluita Yhdysvalloissa. 1. syyskuuta 2007 hän otteli IBO:n ylemmän keskisarjan tittelistä, jolloin hän hävisi ensimmäistä kertaa urallaan kun Fulgencio Zúñiga tyrmäsi hänet 9:ssä erässä. Hän on myös hävinnyt tyrmäyksellä Andre Dirrellille.
Oganov on sparrannut Danny Greenin, Paul Briggsin ja hyvän ystävänsä, Vic "Raging Bull" Darchinyanin kanssa.

Mahdollisuus Australian Haastajassa

Victor Oganov tuli valituksi siniseen joukkueseen Australian Haastajassa ja heti alusta lähtien Oganovia pidettiin kisan vaarallisimpana vastustajana. Kun Victor viimein päätti otella, hän haastoi keltaisten voittamattoman Junior Talipeaun, joka oli tämän hetken hallitseva Australian keskisarjan mestari. Ottelu päättyi monien mielestä Juniorin selvään voittoon mutta tuomarit pisteyttivät voiton Victorille pistein 48-48,48-47 ja 48-47. Tämä oli suuresti kiistelty päätös.
Toisella kierroksella Oganov kohtasi "Viidakkopoika" Sonni Michael Angelon. Oganov meni tähän otteluun odottaen helppoa vastusta,mutta sai huomata olevansa väärässä. Ensimmäisen kahden erän jälkeen Sonni tuli takaisin tasoittaen tilannetta,mutta kävi kanveesissa viimeisessä erässä. Oganov voitti ottelun pistein 49-45, 49-46 ja 48-46.
Kolmannella kierroksella Oganov kohtasi entisen Rugbyn pelaajan,jonka tilasto oli 5(3)-1, Garth Woodin. Ottelusta tuli hyvin likainen, Garth sitoi ja heitteli painimaisin ottein Victoria köysiin. Tästä syystä tuomari rokotti häneltä yhden pisteen, mutta silti Garth pisteytettiin voittajaksi pistein 48-48, 48-47 ja 48-45.

Ura Haastajan jälkeen

Oganov kohtasi Michael Bollingin 8. huhtikuuta 2010 ottelussa jonka panoksena oli Australian ylemmän keskisarjan kansallismestaruus. Oganov hävisi ottelun kahdeksannessa erässä tyrmäyksellä.
Vuoden tauon jälkeen Oganov palasi kehiin kaksi painoluokkaa ylemmäs alempaan raskassarjaan. Aloitusvastustaja uudessa painoluokassa oli Walter Pupu'a. Oganov tyrmäsi tämän ensimmäisessä erässä.
18. marraskuuta 2011 Oganov kohtasi voittamattoman australialaisen Brad Pittin (11(9)-0-0). Pienempi Oganov haki osumia lähietäisyydeltä ja onnisui myös pudottamaan Pittin kanveesiin. Lopulta isompi Pitt oli liikaa Oganoville, jonka tämä löi keskeytyskuntoon viidennessä erässä.
Taste the Pain

Kappale

Kappale kertoo yhtyyen laulaja Anthony Kiediksen tuskasta, joka tuli hänen omasta huumeriippuvuudesta ja hänen ystävänsä, yhtyeen ensimmäisen kitaristin Hillel Slovakin kuolemasta. Kun Slovak kuoli heroiinin yliannostukseen, Kiedis halusi päästä kuiville heroiinista ja hän vuokrasi itselleen venevajan, jossa hän vietti kolme kuukautta, yrittäen vieroittaa itsensä heroiinista. Samalla hän kirjoitti tämän kappaleen sanat. Kappale on nauhoitettu ennen kuin Chad Smith oli liittynyt yhtyeeseen, joten kappaleella soittaa rumpuja Philip "Fish" Fisher. Flea esittää kappaleessa trumpetti soolon.
Sankin kōtai

Sankin kōtai (jap. 参勤交代) oli Tokugawa-shōgunaatin Japanissa Edo-kaudella harjoittama poliittinen käytäntö. Sen mukaan jokaisen daimion tuli jättää vaimonsa ja perijänsä shōgunaatin hallintokaupunkiin Edoon panttivangeiksi sekä matkustaa itse kausittain oman haninsa ja Edon välillä viettäen vuoden Edossa ja vuoden hanissaan. Osalle daimioista aikaväli oli puoli vuotta. Politiikan tarkoituksena oli hallita daimioita ja estää heitä kapinoimasta shōgunaattia vastaan.
Perheenjäsenten jättäminen Edoon panttivangeiksi oli jossain määrin käytössä jo ennen sankin kōtain voimaantuloa. Virallisesti kaikkia kattava käytäntö astui voimaan Tokugawa Iemitsun määräyksestä vuonna 1636. Tämän jälkeen sankin kōtaista muodostui daimoiden elämää voimakkaasti hallitseva toimintatapa. Järjestelmän vuoksi monet daimiot ylläpitivät Edossa kartanoita palvelijoineen ja vartioineen. Ylimääräiset kartanot ja jatkuva matkustaminen aiheuttivat huomattavaa rasitusta daimioiden taloudelle, mikä esti heitä kokoamasta bakufua uhkaavia sotajoukkoja.
Suurimmillaan daimioiden mukana matkustavien alaisten määrä nousi jopa useisiin tuhansiin. Vuosien kuluessa mukana kulkevien palvelijoiden ja sotilaiden lukumäärää jouduttiin supistamaan määräyksillä, koska suurten joukkojen katsottiin aiheuttavan kohtuutonta rasitusta tavalliselle kansalle.
Vuoden 1862 lopussa sankin kōtai -järjestelmän määräyksiä lievennettiin, jotta daimot kykenisivät paremmin valmistautumaan mahdollisena pidettyyn sotaan länsimaalaisia vastaan. Daimioiden ei tarvinnut enää viettää Edossa kuin yksi vuosi kolmesta. Heillä oli myös lupa viedä perheensä pois Edosta. Järjestelmää yritettiin myöhemmin ottaa uudelleen käyttöön, mutta shōgunaatin valta daimioihin oli tuolloin heikentynyt niin paljon, etteivät korkeimmat daimiot enää suostuneet vastaamaan shōgunaatin vaatimukseen. Hovin kehotuksesta shōgunaatti lopulta luopui yrityksistä järjestelmän palauttamiseksi.
Harald Hornborg

Birger Harald Hornborg (16. helmikuuta 1890 Helsinki – 10. kesäkuuta 1976) oli suomenruotsalainen kirjailija, jääkärikapteeni ja filosofian kandidaatti. Hänen vanhempansa olivat kamreeri Albrecht Hornborg ja Alma Maria Hornborg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Anna Irene Wiitasen kanssa, josta hän erosi vuonna 1937 ja avioitui toisen kerran vuonna 1937 Aino Tawastin (1893-1948) kanssa.

Opinnot

Hornborg kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1909 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla vuosina 1909–1915 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1925 sekä filosofian maisterin tutkinnon vuonna 1927.

Jääkäriaika

Hornborg liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 2. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet 12. heinäkuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet siirrettiin Suomen toimiston kirjalliseksi avustajaksi Berliiniin. Hornborg joutui jäämään Berliiniin pataljoonan lähtiessä Suomeen hänen sairautensa johdosta ja hänet määrättiin parannuttuaan 15. maaliskuuta 1918 Suomen Berliinin-lähetystön kanslistiksi, mitä tehtävää hän hoiti koko Suomen sisällissodan ajan.

Sisällissodan jälkeinen aika

Hornborg nimitettiin 15. lokakuuta 1918 Saksaan attaseaksi, mistä hänet siirrettiin 11. marraskuuta 1920 ulkoasiainministeriön ylimääräiseksi virkamieheksi ja 20. tammikuuta 1922 alkaen toiseksi sihteeriksi sekä 31. tammikuuta 1923 jaostosihteeriksi. Hornborg sai lähetystösihteerin arvonimen 4. kesäkuuta 1920. Hän erosi ministeriön palveluksesta l. tammikuuta 1931 ja siirtyi Kustannusliike Holger Schildtin toiseksi johtajaksi. Tehtävässä hän toimi vuoteen 1934 saakka, jolloin siirtyi Suomen puunjalostusteollisuuden työnantajaliiton virkamieheksi, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1940 saakka.

Toiminta talvi- ja jatkosodan aikana

Hornborg toimi talvisodan aikana Helsingin suojeluskuntapiirin esikunnassa ja perusti muun muassa Helsingin rautatieasemarakennukseen Viestinkeräysaseman, jonka tarkoitus oli pitää yhteyttä päämajan ja hallituksen välillä. Tämän tehtävän jälkeen hän toimi suojeluskuntapiirin komentajan adjutanttina. Jatkosodan puhjettua hän jätti välirauhan aikana suorittamansa kirjailijan työt ja palasi Helsingin suojeluskuntapiirin komentajan adjutantiksi, josta hänet kotiutettiin vuonna 1942, jonka jälkeen hän jatkoi kirjailijan työtään.
Kyberseksi

Kyberseksi eli nettiseksi tarkoittaa internetin kautta tapahtuvaa seksuaalista kanssakäymistä. Se tapahtuu puhumalla ja tilannetta kuvailemalla ilman ja yleensä ilman, että osapuolet näkevät toisiaan. Tapahtumaan voi liittyä esimerkiksi roolileikkejä, jossa osapuolet sopivat keskenään, keitä he olisivat oikeasti. Siihen saattaa liittyä myös tosielämän masturbointia. Kyberseksiä harrastavat sekä oikeat parit, jotka ovat maantieteellisesti erossa toisistaan, että henkilöt, jotka eivät ole tavanneet toisiaan oikeassa elämässä. Kyberseksiä esiintyy chatin lisäksi myös erilaisten pikaviestintävälineiden välityksellä (kuten Messengerin) ja webkameroiden sekä mikrofonien avustuksella.
Aleksandăr Tsankov

Aleksandăr Tsankov (1879 Orjahovo, Bulgaria – 17. heinäkuuta 1959 Belgrano, Argentiina) oli bulgarialainen poliitikko, joka toimi Bulgarian pääministerinä vuosina 1923–1926. Hänen pääministerikaudellaan Bulgariassa oli paljon poliittisia levottomuuksia.
Tsankovilla oli oikeustieteellinen koulutus ja hän toimi vuodesta 1910 taloustieteen professorina Sofian yliopistossa. Hänestä tuli vuonna 1922 Kansallinen yksimielisyys (Naroden zgovor) -nimisen oikeistolaisen ryhmän johtaja, jonka tavoitteena oli maalaispuoluetta edustaneen itsevaltaisen pääministeri Aleksandăr Stambolijskin syrjäyttäminen. Vallankaappaus toteutettiin 9. kesäkuuta 1923, ja Tsankovista tuli pääministeri. Uusi hallitus joutui kuitenkin kohtaamaan paljon sisäisiä levottomuuksia ja terroritekoja, joita järjestivät kommunistit ja maalaispuolueen vasemmistosiipi. Tsankovin hallituskoalitio otti nimen Demokraattinen liitto ja ilmoitti tähtäävänsä parlamentaarisen demokratian palauttamiseen. Hallitus sai suuren enemmistön marraskuun 1923 parlamenttivaaleissa, mutta levottomuudet maassa jatkuivat käytännössä koko Tsankovin pääministerikauden. Hallitus tosin lakkautti syyskuussa 1923 aseellista kapinaa yrittäneen kommunistisen puolueen seuraavana vuonna, mutta se jatkoi iskujaan maan alta. Kuuluisin tapaus oli huhtikuussa 1925 toteutettu Sveta Nedeljan kirkon pommi-isku, jossa kommunistit yrittivät surmata kuninkaan ja hallituksen johtajat, onnistuen tappamaan 123 muuta ihmistä. Hallituksen vastattua tähän julmilla kostotoimilla Bulgarian poliittiset olot alkoivat vähitellen asettua vuodesta 1925 alkaen. Tsankov jätti pääministerin tehtävät tammikuussa 1926.
Tsankov oli vielä 1930-luvulla merkittävä poliittinen vaikuttaja Bulgariassa. Hän oli saksalaismielinen ja Neuvostoliiton miehitettyä Bulgarian toisen maailmansodan loppuvaiheessa syyskuussa 1944 hän muodosti lyhytikäiseksi jääneen pakolaishallituksen, joka toimi Saksan suojeluksessa Itävallassa. Sodan jälkeen yhdysvaltalaiset joukot pitivät häntä muutaman kuukauden ajan internoituna Itävallassa. Vapauduttuaan hän pakeni Etelä-Amerikkaan.
Tedi Papavrami

Tedi Papavrami (s. 13. toukokuuta 1971 Tirana, Albania), on albanialainen viulisti, nykyisin Ranskan kansalainen. Hän aloitti viulunsoiton nelivuotiaana ensin isänsä Robert Papavramin johdolla. Jo 8-vuotiaana hän esiintyi Tiranan sinfoniaorkesterin kanssa.
1982 hän sai Ranskan valtion stipendin. Silloin vielä hyvin eristyneestä, kommunistisesta Albaniasta hän pääsi opiskelemaan maan johtajan Enver Hoxhan luvalla. Näin hänelle avautui mahdollisuus opiskella Pierre Amoyalin johdolla Pariisin Pariisin konservatoriossa (CNSMP). Myöhemmin hän jatkoi opintojaan Lausannessa ja Lontoossa. Hänen opettajinaan ovat olleet Zino Francescatti ja Viktoria Mullova. Hän on voittanut useita viulukilpailujA: 1985 Papavrami voitti Rodolfo Lipitzer -kilpailun, 1986 hän sai Pariisin konservatorion palkinnon, 1992 George Enescu-palkinnon ja 1993 ensimmäisen palkinnon sekä yleisön erikoispalkinnon Sarasate-kilpailussa.
Papavrami on konsertoinut useimmissa Euroopan maissa ja myös Aasiassa. Suomen ensivierailu tapahtui Iitin musiikkijuhlilla 2004. Hänen keskeistä ohjelmistoaan ovat sekä uusi että vanha kamarimusiikki ja viulusoolot. Papavrami on levyttänyt muun muassa Brahmsin viulusonaatteja, Paganinin kapriisit, Prokofjevin viulukonserttoja ja Bachin kuusi sooloviulusonaattia ja partiittaa (AEON, 2005).
Papavrami näytteli ranskalaisessa tv-elokuvassa Vaarallisia suhteita (Les liaisons dangereuses, 2003) kuvitteellisen viulisti Raphael Dancenyn roolissa.
Vuodesta 2000 lähtien Papavrami on kääntänyt kuuluisan albanialaisen kirjailijan Ismail Kadaren teoksia ranskaksi.
Gamla bron

Historia

Ennen kuin Uumajassa oli siltoja, asukkaat ylittivät Uumajajoen käyttäen talvella jääteitä ja muina vuodenaikoina lauttoja.
Suomen sodan aikaisen toisessa Venäjän Uumajan miehityksessä vuonna 1809 venäläiset rakensivat tukeista tehdyn kelluvan sillan joen yli. Kuitenkin myöhemmin se tuhoutui kevättulvassa.
Sillan rakentemista Uumajajoen yli pidettiin pitkään liian kalliina, mutta maaherra Gustaf Munthe kiinnostui asiasta, kun hän astui virkaan vuosina 1856 ja 1858. Hän antoi valtuudet tutkia minne silta sopisi parhaiten, sekä tehdä ehdotuksia piirtämällä ja laskemalla, mitä se tulisi maksamaan. Tutkimus osoitti, että aivan kaupungin ulkopuolella, joen ylävirrassa, joen pohja olisi suosiollisin sillalle. Sillan arvioidut kustannukset olivat 65 450 kruunua. Hoitokustannusten myötä kokonaiskustannukset olisivat 86 000 kruunua.
Silta avattiin vuonna 1863 kaupungin ensimmäisenä joen ylittävänä siltana, ja kauan aikaa ihmisten piti maksaa sillan käyttämisestä. Alun perin silta oli tehty puusta, mutta vuosina 1894–1895 se korvattiin teräksellä.

Silta nykyään

Nykyisin silta on käytössä vain jalankulkijoille ja pyöräilijöille. Loppuvuodesta 2013 sillalla havaittiin puutteita, ja sillä oli huoltotöitä noin kolmen viikon ajan.
Henriëtte Ronner-Knip

Elämäkerta

Ronner-Knip syntyi Amsterdamissa taiteilijaperheeseen ja sai ensimmäiset maalausoppituntinsa isältään Josephus Augustus Knipiltä. Isän sokeuduttua vuonna 1832 Henriette oli jo ottanut vastuun perheen elättämisestä. Hän toimi aktiivisena taidemaalarina jo vuonna 1835. 
Vuoden 1848 jälkeen Ronner-Knip muutti Amsterdamiin, jossa hän maalasi maatiloja, eläimiä ja metsiä luonnosta, ensin vesiväreillä ja myöhemmin öljymaalauksina. Samana vuonna hänestä tuli ensimmäinen nainen, joka tunnustettiin "aktiiviseksi jäseneksi" alankomaalaisessa taideyhteisössä Arti et Amicitiaessa. Vuonna 1850 hän meni naimisiin Feico Ronnerin kanssa (1819-1883) ja muutti Brysseliin. Feico oli usein sairas eikä voinut käydä säännöllisesti töissä, joten hänestä tuli Ronner-Knipin manageri. Samaan aikaan hän kavensi maalaustensa aihepiiriä ja maalasi lähes ainoastaan kissoja ja koiria. Hän maalasi tunnetuimmat maalauksensa pitkäkarvaisista kissoista porvarillisilla taustoilla vuoden 1870 jälkeen. Hän maalasi kuitenkin yhä myös koiria, joista tunnetuimpiin kuuluvat maalaukset Leopold II:n vaimon Marie Henrietten sylikoirista. 
Myöhempinä vuosinaan Ronner-Knipilla oli talonsa yhteydessä suuri puutarha, missä hän piti kissoja, metsästyskoiria ja papukaijaa, joita hän käytti malleina. Tarkasteltuaan niitä ensin studiossaan, hän teki niistä paperimalleja haluamissaan asennoissa ja asetelmissa. 
Vuonna 1887 hänestä tuli belgialaisen Order of Leopold -ritarikunnan ja vuonna 1901 alankomaalaisen Orange-Nassaun ritarikunnan jäsen. Myös hänen poikansa Alfred sekä tyttäret Alice ja Emma olivat taidemaalareita, ja Henriëtte esiintyi usein samoissa taidenäyttelyissä heidän kanssaan.
Carl Laemmle

Carl Laemmle (alun perin Karl Lämmle; 17. tammikuuta 1867 – 24. syyskuuta 1939) oli saksalais-yhdysvaltalainen elokuvatuottaja. Hän oli tuottamassa tai muuten mukana tekemässä yli neljäsataa elokuvaa.
Saksanjuutalaiseen perheeseen syntynyt Laemmle muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1884. Hänen yrityksensä valmisti aluksi kolikkoautomaatteja. Hän perusti elokuvien jakeluyhtiön vuonna 1907 ja kehitti sen jo vuonna 1909 alan johtavien yhtiöiden haastajaksi. Seuraava askel oli oma tuotantoyhtiö Independent Motion Picture Company (IMP). Se alkoi hankkia jalansijaa tähtinäyttelijöiden avulla. Ennen kaikkea Florence Lawrence oli siinä tärkeä tekijä. Vuonna 1912 Lammle oli perustamassa Universal Studios-yhtiötä, joka oli Kalifornian ensimmäisiä elokuvastudioita.
Matti Nives

Matti Henrik Nives (s. 1980, Helsinki) on suomalainen DJ, tuottaja, promoottori, toimittaja ja tiedottaja. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri, pääaineena englannin kieli. Nives perusti vuonna 2006 Jyväskylässä toimineen Somethin' Else-klubin, joka keskittyi jazz-, funk- afrobeat- ja latin-musiikkiin. Hän myös toimi klubin vakituisena DJ:nä.
Myöhemmin Nives on toiminut mm. Suomen Jazzliiton tuottaja-tiedottajana, Flow Festivalin tiedottajana sekä ohjelmaryhmän jäsenenä sekä We Jazz -klubin järjestäjänä ja DJ:nä. Hän on kulttuuriyritys We Jazz Oy:n toimitusjohtaja, jonka talliin kuuluvat mm. Timo Lassy Band sekä Jo Stance.
Nives toimitti Bassoradion Lauantaijatsit-ohjelmaa vuodesta 2009 kevääseen 2013 asti. Heinäkuussa 2013 Nives ja rumpalina tunnettu Teppo Mäkynen aloittivat uuden Jazz kiinnostaa -radio-ohjelman Radio Helsingissä. 
Nives sai lokakuussa 2011 Yleisradion Jazzradion antaman Varjo-Yrjö -tunnustuksen työstään kotimaisen jazzkulttuurin hyväksi.