google/wiki40b huggingface dataset:
Muntingiaceae

Tuntomerkit

Muntingiaceae-kasvit ovat puita, joiden aineenvaihdunta tuottaa ellaghappoa. Karvat ovat tähtimäisiä tai kimppuina. Lehtiasento on kaksirivinen. Lehdet ovat hammaslaitaisia, sulka- tai kourasuonisia, vinotyvisiä ja korvakkeettomia. Varressa on korvakemaisia esilehtiä. Kukat sijaitsevat ryhmissä ja ovat neli- tai viisilukuisia. Verhiö on tyveltään yhdistynyt, teriö lyhytkyntinen ja sulkeutuneena laskostunut, ja heteitä on paljon. Kukassa on leveä pohjuskehrä eli diskus, jossa mesiäinen sijaitsee. Yhdislehtisessä sikiäimessä on 5-7 emilehtä ja sen on kehänpäällinen tai -alainen. Istukat ovat aksiletyyppisiä tai lapaistukoita, kun sikiäin on monilokeroinen. Vartalo on tukeva, luotti kulmikas tai enemmän tai vähemmän pallomainen. Hedelmä on toisinaan verhiön suojaama. Siemenessä on niukka ravintovarasto (endospermi).

Levinneisyys

Heimo kasvaa trooppisessa Amerikassa.
Vojtěch Jasný

Vojtěch Jasný (s. 30. marraskuuta 1925) on tšekkiläinen elokuvaohjaaja. Hän voitti vuonna 1963 Cannesin elokuvajuhlien tuomariston palkinnon (Prix du Jury) elokuvallaan Kun kissa tulee (Az prijde kocour) ja oli useampaan otteeseen ehdolla Kultaisen palmun saajaksi. Jasný kuuluu tšekkoslovakialaisen elokuvan uuden aallon ohjaajiin. 
Jasný on toiminut itse Cannesin elokuvajuhlien tuomariston jäsenenä.
Lehtisaari

Seurakuntien omistus

Lehtisaaren omistavat pääasiassa Helsingin ja Vantaan seurakunnat. Saari on todennäköisesti lahjoitettu katoliselle kirkolle ns. sielunmessulahjana, joka katolisen opin mukaan saattoi vapauttaa lahjoittajan kiirastulesta. Tällainen maaomistus palautettiin 1500-luvulla uskonpuhdistuksen yhteydessä yleensä kirkolta kruunulle, mutta Lehtisaari jäi tuntemattomasta syystä luterilaisen kirkon eikä valtion omistukseen. Lehtisaari kuuluikin vuosisatoja luontoisetuna Helsingin pitäjän kirkkoherran palkkaukseen. Alueliitosten seurauksena Lehtisaari jaettiin vuonna 1952 Helsingin pitäjän kirkon (nykyisin Vantaan seurakuntien) ja Helsingin seurakuntien kesken. Vanhan manttaalin mukaisesti Vantaan seurakuntayhtymä omistaa edelleen Lehtisaaren maa-alueesta 64,11% ja Helsingin seurakuntayhtymä 35,89%. Lehtisaaren tontit ja rakennusoikeudet on vuokrattu asunto-osakeyhtiöille ja liikekeskuksen osalta Liikekeskus Oy:lle. Poikkeuksen muodostaa osoitteessa Lehtisaarentie 14 oleva kiinteistö, jonka omistaa VVO ja Vantaan seurakuntayhtymän osoitteessa Liljasaarentie 1a myymä merenrantatontti, jolle on valmistumassa viiden asunnon pari-/rivitaloa. Useimpien nykyiset vuokrasopimukset päättyvät vuonna 2019, joiden jatkosta neuvotellaan seurakuntayhtymien kanssa. Ne ovat suunnitelleet tuntuvia korotuksia tonttivuokriin, jolloin joissain taloyhtiöissä vastike jopa yli kaksinkertaistuisi. Helsingin kaupunki omistaa Lehtisaaren katualueet. Seurakunnan omistus näkyy Lehtisaaren kaduston nimissä; yksi kaduista on esimerkiksi Pyhän Laurin tie. Seurakunnat saivat  saaren lahjoituksena virkistyskäyttöön, jossa osa saaresta on vieläkin.
Helsingin kaupunki on Vantaan seurakuntayhtymän pyynnöstä kaavoittanut Lehtisaaren keskustaan lisää rakennusoikeutta ennen kaikkea kerrostaloasunnoille. Senioritalo on valmistunut Lehtisaarentien varteen. Kaavoituksen valmistuttua Vantaan seurakuntayhtymä on myynyt kaavoitettua omaisuutta osoitteessa Liljasaarentie 1a.

Luonnehdinta alueesta

Lehtisaaressa on 1960-luvulla rakennettu ostoskeskus. 1990-luvun lopun hiljaisemman jakson jälkeen Lehtisaaren Liikekeskuksen käyttöaste on ollut lähes sataprosenttinen. Siinä toimivat mm. ravintola, rengasliike, päiväkoti, kahvila, kuvataiteilijoiden galleriatila, useampia rakennusliikkeitä, laivalaitteiden ja -moottoreiden maahantuontiagentuuri, tilitoimisto, arkkitehtitoimisto, lakiasiaintoimisto, isännöitsijätoimisto, kiinteistönvälitystoimisto, pitopalvelu, hieroja ja mattoliike.
Lehtisaaressa oli tilastojen mukaan vuoden 2015 lopussa yhteensä 205 työpaikkaa.
Luonto on vehreämpää kuin Kuusisaaressa, varsinkin saaren eteläosassa, joka toimii puistona. Itärantaa kiertää kävelypolku, ja Kaskisaareen johtaa asfaltoitu kapea tie.
Lehtisaari on ollut niitä Helsingin alueita, joilla asuntojen hinnat ovat nousseet vuosien 2009–2014 aikana kaikkein vähiten ja vuonna 2014 asuntojen hinnat olivat myös laskeneet.Tämä johtunee siitä, että alueen julkinen liikenne on heikentynyt ja vuokratontteja hallinnoiva seurakunta on esittänyt huomattavaa korotusta tontinvuokriin, joka nostaisi yhtiövastikkeet asumisoikeusasuntojen tasolle, vaikka alueella on omistusasuntoja.
Talvivaaran rata

Rakentaminen

Kyseessä oli täysin uuden radan rakentaminen. Talvivaara Projekti Oy:n tytäryhtiö Talvivaara Infrastructure Oy ja Oy VR-Rata Ab (nykyään VR Track) solmivat aiesopimuksen kaivosradan rakentamisesta marraskuussa 2007 ja urakkasopimuksen tammikuussa 2008. Radan toteuttivat käytännössä aliurakoitsijat ja radan rakentaminen jaettiin neljään maanrakennusurakkaan eli MRU:an. MRU 1:llä aliurakoitsijana toimi NCC Roads, MRU 2:lla Destia Oy:n rakentamisen Pohjois-Suomen yksikkö, ja MRU 3:n ja 4:n rakensi Maanrakennus Kamara Oy. Rakentamisen kustannusarvio oli kaivosratapihoineen noin 50 miljoonaa euroa, joten kyseessä oli VR-Radan historian suurin yksittäinen urakka. 
Rata rakennettiin samaan maastokäytävään kuin vuonna 2007 valmistunut voimalinja, mutta uutta maa-aluetta radalle tarvittiin yli 100 hehtaaria. Kalliota ratalinjalla louhittiin noin 600 000 kuutiota, mihin tarvittiin 440 tonnia räjähdysainetta. Maamassan vaihtojen kokonaismäärä oli noin 2,2 miljoonaa kuutiota. Muualta ratatyömaalle tuotiin noin 300 000 kuutiota kiviaineksia, raidesepeliä rataan käytettiin noin 120 000 tonnia. Radan rakentaminen vaati kaiken kaikkiaan noin 150 henkilötyövuotta. Urakkaosuudet työllistivät enimmillään noin 200 henkilöä, 200 maanrakennuskoneyksikköä ja viisi murskeasemaa.
Helmikuussa 2008 aloitettujen rakennustöiden päätyttyä rata avattiin liikenteelle syyskuussa 2009. Vaihteet oli asennettu päärataan 3. elokuuta (pohjoinen) ja 10. elokuuta (eteläinen) 2008.

Tietoja radasta

Talvivaaran kaivosrata erkanee Iisalmen ja Kontiomäen väliseltä rataosuudelta Murtomäen rautatieasemalla, jossa on kolmioraide. Kaivoksen kuljetustarpeita palvelevan rataosuuden runkoraiteen pituus on 24 kilometriä. Rata on yksiraiteinen, sähköistetty, kauko-ohjattu ja  varustettu kulunvalvonnalla. Radalla on kolme siltaa, Talvivaaran lähellä Viitapuron, radan keskivaiheilla Kettupuron ja Murtomäen lähellä Katajapuron ratasilta. Tasoristeykset ovat Talvivaarasta päin Haukimäki, Luotomäki, Karsikkosuo, Juutislampi, Sänkiaho, Haukijoki, Lintusuo, Hirsikynnös ja Murtomäki. Viimeksi mainitussa on paripuomi- ja kolmessa muussa puolipuomilaitos. Radan korkeusero on 80 metriä 16 kilometrin matkalla. Suurin sallittu akselipaino radalla on 25 tonnia, junan nopeus 80 km/h ja junapituus 725 metriä. Betonisia pölkkyjä radalla on 1 640 kappaletta kilometrillä, pölkkyväli on 61 senttiä. 50-metriset kiskot on hitsattu ns. leimuhitsausmenetelmällä jatkuviksi ratatyömaalla. Radalla on yhteensä 400 teräsristikkorakenteista 8,7 metriä korkeaa sähköratapylvästä, ajolanka on noin 6,15 metrin korkeudella kiskon selästä. Radalle on rakennettu vaunuvaaka 1,5 kilometrin päähän Talvivaarasta Murtomäen suuntaan.
Don Cutts

Ura

Cutts pelasi vuodet 1970–1974 yliopistosarjaa RPI:n (Rensselaer Polytechnic Institute) joukkueessa. New York Islanders varasi hänet 97. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1973. Samana vuonna Cuttsin varasi myös WHA-joukkue Houston Aeros numerolla 48. Hänet valittiin RPI:ssä ECAC:n vuoden tulokkaaksi vuonna 1972 sekä toiseen tähdistökentälliseen vuosina 1972 ja 1973.
Yliopistovuosiensa jälkeen Cutts pelasi lähinnä CHL:ää ja IHL:ää joukkueinaan Fort Worth Texans, Muskegon Mohawks, Kalamazoo Kings, Fort Wayne Komets, Houston Apollos ja Oklahoma City Stars. Pelatessaan Muskegon Mohawksissa kaudella 1975–1976 hänet valittiin IHL:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen ja palkittiin kauden vähiten maaleja päästäneenä maalivahtina James Norris Memorial Trophylla.
Kaudella 1979–1980 Cutts pelasi kuusi NHL-ottelua Edmonton Oilersissa. Hän pelasi kauden kuitenkin lähinnä IHL:ssä ja CHL:ssä. Kauden 1980–1981 Cutts pelasi Suomessa SM-liigaa Kiekkoreippaan riveissä. SM-liigakauden päätyttyä hän palasi CHL:ään Oklahoma City Starsin joukkueeseen.
Cutts lopetti uransa IHL-joukkue Muskegon Mohawksissa keväällä 1982.
Vaasa Rugby Club

Alkuvuodet

Seuran perusti vuonna 2002 ranskalainen David Szymanski, ja hän toimi myös seuran päävalmentajana ensimmäiset kolme kautta. Alkuvuosina joukkue koostui lähinnä Wärtsilän ja ABBn ulkomaalaisista työntekijöistä, mutta pikkuhiljaa saatiin myös varsinaisia vaasalaisia mukaan joukkueeseen. Kesällä 2004 pelattiin ensimmäiset ottelut.

Osallistuminen sarjaan

Kausina 2005-2006 Vaasa Wolves (kulkien tuolloin vain nimellä Vaasa Rugby Club) pelasi SM-sarjaa, mutta suurempaa menestystä ei tullut. Laji oli vielä alkutekijöissään Suomessa ja se heijastui pelaajamäärissä sekä harjoittelun tasossa. Kaudella 2006 Olli-Pekka Tuomaala aloitti seuran päävalmentajan tehtävät.

Uusi nimi ja ilme

Keväällä 2007 Vaasan pelaaja Miguel Peru lähti kehittämään uutta ilmettä joukkueelle. Miguelin mielestä vanha ilme oli liian perinteinen ja uudella ilmeellä haluttiin houkutella mukaan enemmän nuoria pelaajia. Seuran uudeksi nimeksi tuli Vaasa Wolves - Vaasa Rugby Club. Kaudelle 2007 tultaessa laji oli kasvanut Suomessa ja täten Suomessa ruvettiin pelaamaan SM-Sarjaa ja 1-Divisioonaa. Vaasa Wolves keskittyi pelaamaan 1-Divisioonaa vähäisen pelaajamateriaalin takia. Kaudet 2007-2009 menivät tasaisen kasvun merkeissä.

1-Divisioonan voitot

Vaasa Wolves voitti kaudella 2010 1-Divisioonan mestaruuden, finaalissa kaatui Rauma Ice Pack RC.
Pelaajamäärän ollessa pieni ja seuran talouden ollessa epävakaa päätti Wolves olla nousematta SM-sarjaan. Tavoitteeksi otettiin seuraavalla kaudella nousu SM-Sarjaan. Vaasalaisten harmiksi kaudet 2011 ja 2012 menivät penkin alle, kauden 2011 päättyessä finaali tappioon ja kauden 2012 päättyessä alkusarjaan. Kaudelle 2013 tultaessa Timo Väljä otti päävalmentajan vastuun ja tulosta tuli välittömästi, sillä Vaasa voitti 1-Divisioonan. Voiton seurauksena Vaasa tulee pelaamaan kaudella 2014 SM-sarjaa ja on ottanut kaudelle tavoitteeksi välierät.

Vaasa Foxes

Vaasalainen naisten rugbyjoukkue, Vaasa Foxes, syntyi vuonna 2010. Sen perustivat Erika Airaksinen ja Jonna Tynjälä. Vaasa Foxes pelaa olympialaisistakin tuttua 7's-rugbya SM-sarjassa. Ensimmäiset ottelunsa Foxes pelasi vuonna 2011 Jyväskylässä järjestetyssä Snow Rugby -turnauksessa. 
Kesäksi 2017 joukkue fuusioitui Pori Rugbyn naisten kanssa ja pelaa 1. divisioonassa nimellä PorVarit.
Kiille

Kiilteet ovat ryhmä silikaatteihin lukeutuvia mineraaleja, joille on yhteistä yksi erittäin etevä lohkosuunta, mistä syystä kiilteet lohkeavat helposti ohuiksi läpikuultaviksi liuskoiksi. Kiilteiden kidejärjestelmä on monokliininen, ja niiden kiteet ovat muodoltaan kuusikulmaisia liuskaryppäitä. Kiilteistä yleisin on biotiitti eli musta kiille, josta tunnetaan myös muunnos nimeltä vermikuliitti. Toinen yleinen kiille on muskoviitti (vaalea kiille), jonka muunnos serisiitti on hienoliuskaisempi. Harvinaisempana esiintyy litiumpitoista lepidoliittia, joka on väriltään vaaleanvioletti tai vihertävä, zinnwaldiittia sekä kromia sisältävää vihreää fuksiittia. Asbestin raaka-aineena on yleensä erilaiset kiillelajit.
Nevajärvi (Juva)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 560 hehtaaria eli 5,6 neliökilometriä. Se on 5,4 kilometriä pitkä ja 2,0 kilometriä leveä. Järvenselkä on avoin ja sen yhtenäisyyttä rikkoo vain järven keskellä sijaitseva Hiisiniemi.
Järvessä on kartan mukaan kaksi saarta. Toinen sijaitsee järven luoteispäässä kivikkoisella matalikolla. Se on yli 60 metriä pitkä ja kapea saari. Toinen sijaitsee Montolanlahdella ja se on noin 50 metriä pitkä.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Syvin kohta sijaitsee Moisionsaaren niemen ja Kurjenniemen välissä. Suuri osa järvestä on noin kaksi metriä syvää.
Järven rantaviivan pituus on 21 kilometriä. Sen rannat ovat enimmäkseen metsämaata, mutta sen rikkovat muutamat suot ja peltopalstat. Asutus on haja-asutusta ja järven rannoille on rakennettu yli 50 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet yhdystieltä 4591, josta haarautuvat kaakkoon päin yhdystie 15298 ja Hyötyyseen menevä toinen kylätie.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Haukiveden–Kallaveden alueen (04.2) Sysmäjärven valuma-alueella (04.25), jonka Isojoen–Sahinjoen valuma-alueeseen (04.253) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 117,2 metriä mpy.
Järvi saa kaiken vetensä Isojoen–Sahinjoen valuma-alueelta, johon järvi kuuluu. Sen alueella sijaitsee 54 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, joista kolme laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Ne ovat Möhölänlampi (3 ha), Kaatronlampi (2 ha) ja Miehikkäänlampi (2 ha).
Järven laskuoja Nevajoki yhtyy pian Vuorijokeen, johon yhtyy seuraavaksi 8 kilometrin päässä Ankeleenjärven (250 ha) laskujoki. Joen nimi on siitä lähtien Isojoki ja se laskee lopulta Maaveteen.
Bo-Kaap

Bo-Kaap on Kapkaupungin kaupunginosa Etelä-Afrikassa. Kaupungin keskustan länsipuolella, Signal Hillin rinteellä sijaitseva naapurusto tunnetaan värikkääksi maalatuista kivitaloistaan. Sitä kutsuttiin aiemmin ”malaijilaiseksi kortteliksi” ja se alkoi kehittyä 1760-luvulla, kun Hollannin Itä-Intian kauppakomppania alkoi tuoda Etelä-Afrikkaan orjia Jaavalta, Indonesian saarilta, Sri Lankasta, Intiasta ja Malesiasta. Bo-Kaapista tuli etenkin islaminuskoisten siirtolaisten asuinpaikka. Bo-Kaapissa sijaitsee vuodelta 1844 peräisin oleva Nurul-moskeija.
Filosofiset viuhahdukset

Sisältö

Teos koostuu kulttuurifilosofisista kirjoituksista, jotka on julkaistu vuosina 1994–2004 Niin & näin -lehdessä, Tiedepolitiikka-lehdessä, Nuori Voima -lehdessä sekä Sosiologia-lehdessä. Mukana on myös muutamia aiemmin julkaisemattomia esseitä.
Kansitekstin mukaan kirjan ”punaisena lankana on maailmanlaajuiseksi ryöstäytyneen massakulttuurin kriittinen arviointi, ja teoksessa etsitään syitä mediassa ja arkitodellisuudessa yleistyneeseen vauhdin palvontaan.”
Analyysin kohteena ovat tieteelliset, seksuaaliset ja poliittiset valtakulttuurit sekä postmodernit käsitykset sukupuolen katoamisesta.
Primorjen aluepiirin lippu

Primorjen aluepiirin lippu on Primorjen aluepiirin tunnus. Siinä valkoinen viistopalkki erottaa alempana sijaitsevan sinisen alueen sekä ylempänä sijaitsevan punaisen alueen, jossa on vasemmassa yläkulmassa kultainen siperiantiikeri, jollainen löytyy myös Primorjen aluepiirin vaakunasta.
Lipun mittasuhteet ovat 2:3 ja se otettiin käyttöön 22. helmikuuta 1995.
Kukkotappelu

Kukkotappelu on ikivanha kamppailulaji, jossa toisiaan vastaan ottelee kaksi tarkoitusta varten harjoitettua kukkoa. Tavallisesti tappelu päättyy jommankumman kukon kuolemaan, joskus molemmat kuolevat. Tyypillinen kukkotappelu voi kestää muutamasta minuutista yli puoleen tuntiin. Yleensä kukkotappeluita järjestetään viihde- ja vedonlyöntitarkoituksessa.
Monissa valtioissa ja osavaltioissa kukkotappelut on lailla kielletty. Vaikka kukot eivät kuolisikaan tappeluissa, ne kärsivät monenlaisista vammoista, muun muassa puhjenneista keuhkoista, luunmurtumista ja silmävammoista. Vammoja aiheuttavat erityisesti kukkojen jalkoihin kiinnitettävät ylimääräiset piikkikannukset. Kukkoja myös usein huumataan ja lääkitään erilaisilla aineilla kuten strykniinillä tai metamfetamiinilla. Lisäksi tappeluiden välissä kukkoja yleensä pidetään ahtaissa häkeissä, mikä kasvattaa henkistä ja fyysistä stressiä.
Kreikanajokoira

Ulkonäkö

Kreikanajokoira on keskikokoinen ja vahva metsästyskoira. Pää on pitkä, kallo taaksepäin laskeva. Otsa on melko leveä, otsapenger ei ole kovin korostunut. Silmät ovat keskikokoiset ja ruskeat. Korvat ovat riippuvat, keskipitkät, litteät ja kärjistään pyöreähköt. Kuono on joko pidempi tai yhtä pitkä kuin kallo. Kirsu on musta. Sekä leikkaava että tasapurenta hyväksytään. Runko on 10 % säkäkorkeutta pidempi, ylälinja suora ja lanteessa hieman kaareva. Rintakehä on syvä, selkä suora ja pitkä. Vatsaviiva (alalinja) on hieman ylösvetäytynyt. Häntä on melko ylös kiinnittynyt, tyvestä paksu, ei kovin pitkä; sapelimainen koiran liikkuessa. Karvapeite on lyhyt, kovahko ja tiheä. Väritys on aina musta ruskein merkein (black & tan), mutta pieni valkea laikku rinnassa hyväksytään. Uroksen säkäkorkeus on 47-55 cm ja nartun 45-53 cm, joskin 2 cm:n poikkeavuus suuntaan tai toiseen sallitaan. Paino sukupuolia erikseen määrittelemättä on 17-20 kg. Rotukohtaisessa "pisteytyksessä" eniten painoarvoa annetaan yleisvaikutelmalle ja raajoille ja toiseksi eniten päälle ja rungolle.

Luonne ja käyttäytyminen

Tyypillinen kreikanajokoira on eloisa, tarmokas, kestävä ja innokas. Se tunnetaan hyvästä hajuaististaan. Se voi metsästää sekä yksin että ajueessa. Se on sopeutunut työskentelemään yhtä lailla sekä alangoilla että vuoristoissa, vaikeakulkuiset maastot mukaan lukien.

Alkuperä

Rodun väitetään olleen olemassa jo tuhansien vuosien ajan ja polveutuvan muinaisista Etelä-Kreikassa Peloponnesoksen alueella vaikuttaneista jäniskoirista (lagonikoi kynes). Nämä koirat levittäytyivät antiikin aikaan merenkävijöiden mukana ja kolonialismin myötä laajoille alueille. Kreikassa rotu jäi vuoristoisen maaston takia eristyksiin ja välttyi sen vuoksi muiden rotujen vaikutteilta, säilyen muuttumattomana vuosisatojen ajan. Koska muinainen Kreikka käsitti nykyistä huomattavasti laajemman alueen, se kuitenkin vaikutti osaltaan monien muiden balkanilaisten mustaruskeiden ja kolmiväristen ajokoirarotujen syntyyn. FCI hyväksyi rodun alustavasti jo vuonna 1959, mutta täyden tunnustuksen se sai vasta vuonna 1996.
Kreikassa tunnetaan myös epävirallinen kolmivärinen (tricolor) muunnos (Tríchromos Ellinikós Ichnilátis), joka on kotoisin Lakonian eli Spartan alueelta eteläiseltä Peloponnesokselta.
Robert Raines

Robert Ferdinand Rysell vuoteen 1935 saakka ja myöhemmin Raines hän käytti Saksassa peitenimeä Malm, (s. 16. lokakuuta 1893 Kajaani –) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Hän sai tulikasteensa sotilaana Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa.

Perhe ja koulutus

Raines vanhemmat olivat seppä Antti Rysell ja Vappu Kustaava Tolonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Alma Lydia Raatikaisen kanssa. Hän kävi kansakoulun ja Valtion Poliisikoulun vuonna 1926.

Jääkärikausi

Raines työskenteli sähköasentajana Kajaanissa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 14. marraskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamakomennuksen jälkeen hänet siirrettiin tiedonanto-osastoon Libaussa vuonna 1917.

Suomen sisällissota

Raines astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella.

Sisällissodan jälkeinen aika

Raines palveli sisällissodan jälkeen edelleen 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Kuopion jalkaväkirykmentti 4 ja sitten Tampereen rykmentti. Hän toimi rykmentissä joukkueenjohtajana III pataljoonan eri komppanioissa. Hän oli komennettuna 15. helmikuuta – 12. huhtikuuta 1919 välisen ajan opettajaksi Viipurin suojeluskuntapiirin harjoituskouluun. Tampereen rykmentistä Raines siirrettiin 11. helmikuuta 1921 alkaen Kainuun rajavartiostoon, jossa hän toimi joukkueenjohtajana ja kentävartioitten tarkastajana Kuhmoniemen komppaniassa. Raines erosi armeijan palveluksesta 5. kesäkuuta 1924 ja työskenteli sen jälkeen Metsähallituksen töissä Kuhmoniemen hoitoalueella. Hänet määrättiin 10. joulukuuta 1925 poliisikonstaapeliksi Kuhmoniemen nimismiespiiriin, osta hän siirtyi 15. elokuuta 1926 alkaen vääpeliksi valtion poliisikouluun, jossa hän palveli vuoteen 1946 saakka.
Lugna Favoriter

Lugna Favoriter on ruotsalainen kaupallinen radiokanava, joka soittaa rauhallista popmusiikkia. Lugna Favoriter aloitti toimintansa Tukholmassa 19. huhtikuuta 1996 ja se on osa Modern Times Group-mediakonsernia. Se laajensi Göteborgiin vuonna 2002. Myöhemmin taajuusalueita tuli yhä lisää, ja vuonna 2004 Lugna Favoriter sai käyttöönsä lukuisia Ruotsin NRJ:n entisiä taajuuksia NRJ:n vetäytyessä kolmelle suurkaupunkialueelle. Vuonna 2009 Lugna Favoriter puolestaan luovutti taajuuksia saman konsernin RIX FM:lle ja 1. heinäkuuta 2010 alkaen kanavan Tukholman ulkopuolella olevat taajuudet siirtyivät niin ikään samaan konserniin kuuluvalle Bandit Rock-radiokanavalle. Lugna Favoriteriä voi kuunnella enää Tukholmassa taajuudella 104,7 MHz ja muualla internetissä sekä mobiilissa.
Kanavan tunnuslause on Mer musik, mindre prat, suomennettuna Enemmän musiikkia, vähemmän puhetta.
Robert Wirén

Robert Reinhold Wirén (ven. Роберт Николаевич Вирен, Robert Nikolajevitš Viren; 6. tammikuuta 1857 (J: 25. joulukuuta 1856) Novgorod – 14. maaliskuuta (J: 1. maaliskuuta) 1917 Pietari) oli suomalaista sukua ollut Venäjän laivaston amiraali, joka toimi Kronstadtin laivastotukikohdan komentajana 1909–1917. Hänet surmattiin helmikuun vallankumouksen yhteydessä.
Robert Wirénin isä oli Tallinnan Aleksanteri-lukion johtaja Nikolai Wirén. Wirén kirjoittautui Pietarin merikadettikouluun vuonna 1873 ja valmistui viisi vuotta myöhemmin. Vuosina 1879–1883 hän palveli Venäjän Yhdysvalloista ostamalla höyrylaiva Zabijakalla, joka muun muassa purjehti maailman ympäri. Wirén suoritti 1883–1884 Pietarissa meriupseerien miinakurssin, minkä jälkeen hänet ylennettiin 2. ja vuonna 1887 1. luokan miinaupseeriksi. Hän palveli useilla eri aluksilla, vuodesta 1896 eri alusten päällikkönä, ja yleni 2. luokan kapteeniksi 1894 sekä 1. luokan kapteeniksi 1901. Vuodesta 1902 hän oli korvetti Bojarinin päällikkönä, ja Venäjän–Japanin sodassa hän komensi sitä useissa meritaisteluissa Port Arthurin edustalla. Amiraali Wilhelm Withöftin kuoltua Keltaisenmeren taistelussa ja kontra-amiraali Pavel Uhtomskin erottua Wirén komensi Port Arthurissa motissa olleen laivastoeskadroonan jäänteitä Port Arthurin piirityksen loppuvaiheessa 4. syyskuuta 1904 – 2. tammikuuta 1905, aina kaupungin antautumiseen saakka. Wirén ylennettiin 5. syyskuuta 1904 kontra-amiraaliksi. Hän haavoittui piiritystaistelussa joulukuun 1904 alussa ja jäi Port Arthurin antauduttua japanilaisten sotavangiksi. Hän vapautui vasta sodan päätyttyä saman vuoden lopulla.
Vuonna 1906 Wirén nimitettiin nuoremmaksi lippukomentajaksi Mustanmeren laivastoon, mistä hän pian siirtyi vastaavaan tehtävään Itämeren laivastossa. Seuraavana vuonna hän yleni Mustanmeren laivaston ja satamien päälliköksi. Hänet nimitettiin 1908 amiraliteettineuvoston jäseneksi ja 1909 Kronstadtin sataman ylipäälliköksi sekä Kronstadtin sotakuvernööriksi, missä tehävässä hän palveli kuolemaansa asti. Hän sai joulukuussa 1909 ylennyksen vara-amiraaliksi ja vuoden 1916 lopulla amiraaliksi. Helmikuun vallankumouksen puhjettua kapinoivat matruusit vangitsivat hänet. Hänet surmattiin pistimillä Kronstadtin Jakornaja-aukiolla. Robert Wirén on haudattu Kronstadtin luterilaiselle hautausmaalle.
Oranienbaumin sillanpääasema

Oranienbaumin sillanpääasema (ven. Ораниенба́умский плацда́рм, Oranienbaumski platsdarm) oli Neuvostoliiton puna-armeijan toisen maailmansodan aikana hallussaan pitämä alue Oranienbaumin ympäristössä Suomenlahden eteläpuolella.
Saksalaisten hyökätessä kohti Leningradia syyskuussa 1941 rintama vakiintui linjalle Kirnu (ven. Kernovo) – Lupanova (Lubanovo) – Terenttilä (Terentjevo) – Joenkylä (Bolšoje Gorlovo) – Porsas (Porzolovo) – Pietarhovi. Neuvostojoukot pitivät sen pohjoispuolisen alueen hallussaan tammikuussa 1944 aloitettuun vastahyökkäykseen saakka. Oranienbaumin sillanpääasemalla oli suuri merkitys piiritetyn Leningradin puolustuksessa. Sen huolto tapahtui meritse ja talvisin Retusaaren kautta kulkenutta jäätietä pitkin. Sillanpääaseman puolustuslinjoilla on paljon sotamuistomerkkejä.