Seitsemän veljestä

Tapahtumien ajat ja paikat

Seitsemän veljeksen aikajänne on kymmenisen vuotta. Romaanin ajankohdaksi on usein arvioitu 1830- ja 1840-lukuja eli Kiven (s. 1834) itsensä lapsuusvuosia. Määrittelyn perusteena on muun muassa se, että lapsuudessaan ihminen omaksuu ympäristönsä tapahtumat, sanastot ja tarinat. Myös 1820-lukua on esitetty: Juhanin muistot hänen Turun matkaltaan viittaavat aikaan ennen vuoden 1827 Turun paloa, veljekset puhuvat sekä ruplista että rikseistä ja heidän setänsä oli ollut Suomen sodassa 1808–1809. Toisaalta teoksessa on viittauksia myös huomattavasti myöhäisempiin tapahtumiin, kuten suuriin nälkävuosiin 1860-luvun jälkipuoliskolla.
Tapahtumapaikat Kivi sijoittaa oikean Nurmijärven päälle. Enimmällä osalla teoksessa mainituista paikannimistä on vastineensa todellisuudessa. Jukolan talolle on löydetty Palojoelta kaksikin esikuvaa: Maisin talo ja Ojakkalan talo. Kiven aikakautena Nurmijärvi luettiin eteläiseen Hämeeseen, nykyisin seitsemän veljeksen maisemat ovat Keski-Uuttamaata ja Helsingin suurkaupunkialueen pohjoisosaa.

Luvut 1–14

Seitsemän veljestä on jaettu neljääntoista lukuun. Ensimmäisessä luvussa Kivi esittelee veljekset ja kertoo heidän taustastaan. Veljesten vanhemmat ovat kuolleet ja he asuvat keskenään perimällään Jukolan tilalla. Jukolan metsävarat ovat suuret, mutta sen pellot ovat viljelemättä. Veljesten isä Juhani oli metsästäjä, eikä välittänyt maanviljelystä. Veljekset keskustelevat lukutaidon hankkimisesta ja avioitumisesta. Morsiusehdokkaista esillä on naapurissa asuva Männistön Venla. Lauri ehdottaa muuttamista metsään. Toinen luku alkaa tyynestä syyskuun aamusta. Veljesten kosiomatka Venlan luo ei tuota tulosta. He kohtaavat Toukolan miehiä, jotka laulavat pilkkalaulun. Syntyy tappelu, jossa toukolaiset jäävät alakynteen. Luvun lopussa Timo laulaa runon oravasta. Kolmannen luvun alussa edellisen luvun tapahtumista on kulunut kaksi päivää. Veljekset opettelevat lukemista lukkarin tuvassa. "Vallan vitkaa" heidän lukunsa edistyvät, eritoten kovapäisiä ovat Juhani ja Timo. Veljekset päättävät paeta, Aapo yrittää hieman jarrutella heidän uhoaan. He törmäävät mustalaisseurueeseen, jota kutsutaan Rajamäen rykmentiksi ja käyvät suukopua seurueeseen kuuluvien Mikon ja Kaisan kanssa. Yöllä nousee tuima ukonilma, jota veljekset pakenevat Tammiston Kyöstin taloon.
Neljäs luku alkaa seuraavasta päivästä. Veljekset ovat palanneet Jukolaan ja saavat riemukkaan vastaanoton Killiltä ja Kiiskiltä. Juopotellaan ja saunotaan. Yöllä sauna palaa. "Tosin oli se vanha ja sen hirret haudotut aina ytimeen asti, mutta olishan tuo vielä ritkunut tuossa vuoden tai kaksi", Juhani analysoi vahinkoa. Lautamies Mäkelä tulee ojentamaan veljeksiä ja vaatii heitä palaamaan opintielle. Veljekset päättävät paeta yhteiskuntaa Impivaaraan - oman maatilansa pohjoiselle takamaalle. Jukolan päätalo vuokrataan kymmeneksi vuodeksi nahkapeitturille. Viides luku alkaa keväästä, veljekset muuttavat Impivaaraan. He majoittuvat sysikoijuun ja aterioivat. Käydään keskustelua kurinpitomenetelmistä. Aapo kertoo jälleen tarinan, tällä kertaa aiheena on kalvea impi. Peikko säikäyttää veljekset, kunnes osoittautuu, että se onkin vain heidän hevosensa Valko. Kuudennen luvun alussa veljesten pirtti on vihdoin valmis. Jouluiltana he painivat ja sytyttävät vahingossa pirttinsä tuleen. Veljesten on juostava avojaloin Jukolaan.
Seitsemäs luku alkaa varhaisesta keväästä. Veljekset muuttavat takaisin Impivaaran aholle ja rakentavat uuden pirtin. Tarinaan tulee Taula¹-Matti, vanha eränkävijä, jonka turinoita veljekset kuuntelevat mielellään. Taula-Matin tarinoiden innoittamana veljekset lähtevät metsälle, mutta monikymmenpäinen härkälauma yllättää heidät. Seuraa romaanin draamallinen huipentuma, kun veljekset pakenevat härkiä Hiidenkivelle. Aapo kertoo ajankuluksi tarinoitaan. Härät eivät näytä kaikkoavan. Kahdeksannen luvun alussa veljekset ovat olleet Hiidenkivellä neljättä päivää. Normaalisti siivo ja vähäpuheinen Lauri alkaa humaltua ja räyhätä. Tuomas ehdottaa että Lauri heitetään alas härkien armoille, mutta Juhani estää aikeen. Lauri nukahtaa. Viimeisenä keinonaan veljekset päättävät ampua kaikki härät. Viertolan isäntä tulee paikalle ja härkien omistajana vaatii korvausta. Yhdeksäs luku alkaa eräästä syyskuun aamusta. Veljekset istuvat aholla ja nauttivat häränlihasta. Lauri ei välitä osallistua kiekonlyöntiin, vaan lähtee astelemaan salojen helmoihin. Eero laulaa laulun Rajamäen rykmentistä. Mäkelä tulee keskustelemaan Viertolan kärsimien vahinkojen korvaamisesta. Aapo ehdottaa, että veljekset alkavat viljellä maata ja vievät jyvät härkien hintana Viertolaan; samalla he jättävät osan jyvistä omiksi tarpeikseen. Alkaa kaskenpoltto.
Kymmenennen luvun alussa Jukolan maanviljelys on alkanut kukoistaa. Pulskeista huhtajyvistä riittää myös viinanpolttoon. Seuraa juopottelua, johon Lauri ei kuitenkaan osallistu. Eero ja Simeoni läksivät Hämeenlinnaan myymään rukiita ja viinaa. Heidän matkansa kestää peräti kaksi viikkoa ja he palaavat ryöstettyinä ja rahattomina. Jäljellä on vain kuusi kopeekkaa. Eero astuu tuomiolle mutta Simeoni pakenee metsään. Hän viipyy siellä useita päiviä ja palattuaan kertoo juovuspäissään nähneensä Lusifeeruksen, jonka selässä hän lensi kuuhun. Veljekset päättävät jättää viinan tyystin. Tammiston pihalla veljekset joutuvat jälleen tappeluun toukolaisten kanssa. Yhdestoista luku alkaa saman päivän illasta. Veljekset arvioivat, mitä seurauksia tappelusta Tammistossa tulee. He pelkäävät joutuvansa vankilaan ja alkavat pohtia liittymistä armeijaan tai pakoa ulkomaille rangaistuksen välttämiseksi. Nimismiehen tavatessaan veljeksille käy ilmi, että tappelusta ei koidu juridisia seuraamuksia. Veljekset päättävät vihdoin, että heidän tulee opetella lukemaan. Teräväpäinen Eero lähetetään oppiin ja palattuaan hän opettaa veljilleen lukutaidon. Kahdestoista luku alkaa kesästä. Veljekset ovat oppineet lopultakin lukemaan. Vuodenajat vaihtuvat ja veljesten maanviljelys edistyy vastoinkäymisistä huolimatta. Lauri julistetaan Toukolan kylän parhaaksi lukijaksi. Kahdestoista luku poikkeaa kerronnaltaan muista luvuista: dialogia on niukalti, huumori jää pois ja sävyt synkkenevät. Aapo painottaa emännän merkitystä taloudenpidossa ja huomauttaa asiaankuuluvasti, että emännän on oltava säästäväinen. "Olkoon siis naiminen, niinkuin se olla pitää, elämämme ankarin askel", Aapo toteaa.
Kolmastoista luku alkaa kelmeästä syyskuun päivästä. Veljekset palaavat Jukolan päätaloon, jota eivät ole nähneet yhdeksään vuoteen. Teerimäen laelle pysähdytään pitkäksi toviksi ihailemaan maisemia. Kulkiessaan mäkeä alas kohti Jukolaa veljekset päättävät kutsua jokaisen vastaantulijan kotiinpaluujuhliinsa. Myös Toukolan poikien kanssa tehdään sovinto. Kuohuvista haarikoista² juodaan sovintomaljat. Sovinto- ja kotiinpaluujuhlasta muodostuu huomattava tapahtuma. Samalla veljekset kosiskelevat tulevia vaimojaan. Neljästoista luku kurkottaa kauas tulevaisuuteen. Teatterisovituksista se on usein jätetty pois dramaturgisen hankaluutensa takia. Luvussa kerrotaan, kuinka veljekset jakavat Jukolan suuren omaisuuden: perustetaan neljä maatilaa ja kaksi itsenäistä torppaa. Jokaisella on alustalaisia, myös torpilla. Simeoni on ainoa, joka ei avioidu. Hän jää asumaan Juhani-Jukolaan. Veljesten kuudesta vaimosta kerrotaan pääpiirteittäin. Aaposta tulee lautamies, Eerosta merkittävä kunnallismies, Tuomaan elo sujuu rauhallisesti. Juhani on alati riidoissa naapureidensa kanssa, Lauri viettää edelleen aikaansa mieluimmin metsässä, Timo puolestaan ottaa tavakseen juopotella aina kekrin aikaan. Romaani päättyy joulujuhlaan Jukolan avarassa tuvassa, jonne veljekset kokoontuvat vaimoineen ja jälkikasvuineen.
¹Taulakäävän sisuksesta valmistettu kuiva massa, jota käytettiin sytykkeenä
²Tavallisesti puusta valmistettu juoma-astia, jossa kaksi kädensijaa

Vastaanotto ja vaikutus

Kivi itse toivoi teoksellaan pääsevänsä taloudellisesta ja henkisestä ahdingostaan. Ilmestyessään kirja sai kuitenkin niukasti ymmärrystä kirjallisuuspiireissä, koska ajan henkeen kuuluivat kansallismieliset ihanteet, idyllisen kuvan antaminen Suomesta ja kansan kuvaaminen ylevästi. Ihanteellisuusaatteen ajajista voimakkaimpia oli professori ja kirjallisuusvaikuttaja August Ahlqvist, joka kirjoitti romaanista murska-arvostelun Finlands Allmänna Tidningeniin.

Näyttämö- ja elokuvatulkintoja

Seitsemästä veljeksestä on tehty lukuisia näytelmä- ja myös elokuvasovituksia. Yksi tunnetuimmista näyttämösovituksista on Kalle Holmbergin Turun kaupunginteatteriin ohjaama Seitsemän veljestä, jonka ensi-ilta oli 1972 ja jota esitettiin 240 kertaa. Päärooleissa oli aikansa tunnetuimpia näyttelijöitä, muiden muassa Esko Salminen, Vesa-Matti Loiri, Heikki Kinnunen ja Juha Muje. Yleisradion TV 2:n teatteritoimitus nauhoitti sovituksesta 142-minuuttisen tallenteen 1976.
Suomen Filmiteollisuus tuotti romaanista vuonna 1939 Wilho Ilmarin ohjaaman elokuvan, joka kuvattiin osaksi Pyhäniemen kartanon alueella. Päärooleissa olivat muun muassa Edvin Laine ja Joel Rinne.
Vuonna 1979 valmistui Riitta Nelimarkan ja Jaakko Seeckin luoma animaatioelokuva Seitsemän veljestä, joka on ensimmäinen suomalainen pitkä animaatioelokuva.
Vuonna 1989 Yleisradion TV 2:n teatteritoimitus tuotti Jouko Turkan ohjaaman 12-jaksoisen televisioelokuvan Seitsemän veljestä, jonka jaksot ovat tunnin tai runsaan tunnin mittaisia. Sarja herätti vilkkaan keskustelun.
Tauno Marttinen ja Armas Launis ovat kumpikin säveltäneet romaaniin pohjautuvan oopperan nimeltä Seitsemän veljestä. Marttisen oopperaa ei ole esitetty, Launiksen ooppera on esitetty Suomalaisessa Oopperassa vuosina 1913 ja 1923 yhteensä kahdeksan kertaa. Baletin Seitsemästä veljeksestä ovat tehneet koreografi Marjo Kuusela ja säveltäjä Eero Ojanen. Balettiversiosta tuli oopperoita suositumpi ja se esitettiin Suomen Kansallisoopperassa vuosina 1980–1992 yhteensä 68 kertaa.
2000-luvun tulkintoja edustaa Kivi-juhlilla kesällä 2011 nähty Kai Lehtisen ohjaus Seitsemästä veljeksestä.  Lehtinen itse näytteli edellä mainitussa Turkan televisioelokuvassa (1989) Juhania.