google/wiki40b huggingface dataset:
Motti

Motti (motitus, saarros) tarkoittaa saarrettua vihollisjoukkoa, laajemmin käytettynä saartorengasta, sen sisällä olevia joukkoja ja renkaan vartijoita. Nimitys on kehittynyt Suomessa talvisodan aikana. Termiä alettiin pian käyttää myös kansainvälisesti. 
Mekanisoitujen ja raskaasti aseistettujen neuvostoliittolaisten joukkojen saartaminen metsien kautta tuli välttämättömäksi siksi, ettei suomalaisilla ollut riittävästi voimaa neuvostoliittolaisten pakottamiseksi antautumaan tai heidän voittamisekseen heti, vaan vasta sen jälkeen, kun saarrettujen yhteydet oli katkaistu.

Sotilastermin motti alkuperä

Evl A. Suvantola valottaa motti-sanan syntyä. Hän kertoo, ettei sanaa tunnettu vielä ensimmäisten mottien aikana. Esimerkiksi Koposenmäen mottia vallatessa ei termiä käytetty. Silloin kun suomalaiset joukot olivat vasta Lemetin pohjoispuolella eikä Lemetti ollut vielä saarroksissa, rakennettiin kylän pohjoispuolella sijaitsevaan metsään, Syskyjärveltä Lemettiin johtavan heikon ajoneuvotien varteen, puhelinkeskus, jonka peitenimeksi annettiin Motti. Aluksi vain viestimiehet käyttivät nimeä. Pian Motin merkitys laajeni, koska puhelinkeskuksen alueesta tuli tärkeä joukkojen komento- ja huoltopaikka. 
Samoihin aikoihin Lemetin ympärille syntyi vähitellen saartorengas. Tänä aikana tapahtui järjestyksessä toinen merkityksen siirtyminen, Motti-sanaa alettiin käyttää nykyisessä merkityksessä, mutta ainoastaan Lemetin saartorenkaasta. Tuota pikaa puskaradio muutti muutkin saartorenkaat moteiksi. Termi levisi Laatokan Karjalan ulkopuolelle ja lopulta myös ulkomaille. Suvantolan käsityksen mukaan puhelinkeskus Motti rakennettiin joulukuun lopulla 1939 ja motti-sanaa alettiin käyttää nykyisessä merkityksessä tammikuun 1940 toisella puoliskolla.
Talvisodassa sanalle tuli uusi merkitys, kun venäläiset valtasivat uhkarohkealla hyökkäyksellä suomalaisten suuren ja keskeneräisenä vielä pääosin tyhjän tukikohdan, jonka peitenimi oli ”motti”. Sanan keksi talvisodanaikainen kapteeni Reino Merimaa. Pian nimitys alkoi tarkoittaa saarrettua vihollisjoukkoa, jota ei raskaan kaluston, esimerkiksi tykkien ja panssarivaunujen, puutteen vuoksi voitu tehokkaasti tuhota. Toisena syynä oli halu säästää omia joukkoja taistelutappioilta, joita suoraviivainen, saarrettujen vihollisjoukkojen kimppuun käyminen olisi aiheuttanut. Motitetut taistelijat pyrittiin ensin väsyttämään, nälkiinnyttämään ja näin pakottamaan heidät antautumaan. Mottitaktiikalla oli suuri merkitys Suomen menestykseen sodassa.

Sotahistorian mottitilanteita

Suurimpia motteja sotahistoriassa on muun muassa Stalingradin taistelussa ollut saksalaisten mottitilanne. Mottitilanne kesti
19. marraskuuta 1942 – 31. tammikuuta 1943 asti. Motissa oli jopa 250 000 piiritettyä akselivaltojen
sotilasta. Motista antautui tammikuun lopulla 1943 puna-armeijalle lopulta noin 90 000 miestä. Suomen sodissa parhaiten muistetaan kenties Raatteentien taistelu, jossa suomalaiset motittivat Neuvostoliiton 44. divisioonan. Motissa oli arvion mukaan jopa 13 000 puna-armeijan sotilasta. Motin lauettua suomalaiset saivat noin 1 100 antautunutta neuvostosotilasta.
Klerestorio

Klerestorio on basilikatyyppisen kirkon keskilaivan seinien yläosa, sivulaivojen yläpuolelle kohoava ikkunaseinä, joka tuo valoa keskilaivaan. Klerestorioikkunat ovat yleisiä etenkin goottilaisissa kirkoissa.
Optinen paksuus

Optinen paksuus kuvaa esimerkiksi sumun, pilven, pölypilven tai muun väliaineen läpinäkymättömyyttä. Mitä suurempi väliaineen optinen paksuus τ (tau) on, sitä vähemmän se läpäisee valoa. Jos optinen paksuus on pienempi, yhtä kirkas kohde näkyy paksumman väliainekerroksen läpi.

Optisen paksuuden laskukaava

Optinen paksuus ilmoittaa, kuinka pitkällä matkalla tulevan valon voimakkuus  alenee :nteen osaan eli runsaaseen kolmasosaan.  on havaittu valovoima ja  on valovoima ennen väliainekerrosta.
Optinen paksuus voidaan myös laskea integroimalla, jos tunnetaan väliaineen paksuus  ja sen opasiteetti :
Kaavat ovat kytköksissä toisiinsa. Ensimmäinen kaava on johdettu toisen kaavan avulla, sillä opasiteetin määritelmä liittyy valovoiman muutokseen etäisyyden funktiona.

Sovelluksia

Ensimmäistä yllä mainituista kaavoista voidaan käyttää optisen paksuuden laskemiseen, kun tiedetään miten väliaine vaikuttaa valoon, eli tunnetaan valovoima sekä ennen väliainetta että sen jälkeen. Siitä voidaan myös laskea toinen valovoimista, kun tunnetaan optinen paksuus ja toinen valovoima.
Toista kaavoista voidaan käyttää optisen paksuuden laskemiseksi, jos tiedetään väliaineen opasiteetti ja paksuus. Opasiteetti riippuu väliaineesta ja eri väliaineiden opasiteeteista on koottu taulukoita.
Optista paksuutta käytetään esimerkiksi tähtitieteessä mitattaessa tähtien kirkkautta. Jos tähden ja Maan välissä on tähtienvälinen ainepilvi, ei tähden kirkkautta voida määrittää suoraan havaintojen perusteella, sillä ei voida tarkasti tietää, miten paljon ainepilvi himmentää valoa, ei siis tunneta pilven optista paksuutta. Kun tiedetään, mistä aineesta pilvi koostuu ja jos sen paksuutta voidaan arvioida havainnoin, voidaan optinen paksuus laskea. Toisaalta optinen paksuus voidaan määrittää myös, jos tunnetaan jonkin pilven takana olevan tähden kirkkaus epäsuorasti, esimerkiksi jos tähti on kefeidi.
Jukolan viesti 2016

Jukolan viesti 2016 eli Lappee-Jukola kisattiin Lappeenrannan Raipossa 18.–19. kesäkuuta 2016. Kilpailuun osallistui 17497 suunnistajaa 25:stä eri maasta, muun muassa Kiinasta, Israelista ja Yhdysvalloista. Kilpailua häiritsi myrsky, joka kesti lähes koko tapahtuman ajan. Sateen vuoksi autot juuttuivat mutaiseen peltoon, minkä vuoksi jouduttiin järjestämään tienvarsipysäköintiä. Sääolojen seurauksena Jukolan viesti tuotti suuret tappiot järjestäjäseuralle. Viestin voitti tamperelaisseura Koovee. Tapahtuman yhteydessä kilpailtiin myös naisten Venlojen viesti, jonka voitti norjalainen Halden SK.
Jalkapallon Suomen Cup 1980

Jalkapallon Suomen Cup 1980 oli cupin 26. järjestämisvuosi. Kilpailuun osallistui 290 joukkuetta joista muita kuin liiton sarjoissa pelaavia oli yhteensä 37 joukkuetta. (Kilpailun järjestäjä SPL kertoo osallistuneiden joukkueiden lukumääräksi myös 287.) Loppuotteluun selvisivät Valkeakosken Haka ja Kotkan Työväen Palloilijat, ja se pelattiin Olympiastadionilla. Ottelun voitti KTP 3-2.
Minä soitan sinulle illalla

Vastaanotto

Tv-maailman kriitikon mukaan elokuva on yritys olla parempi kuin aikakauden rillumarei-elokuvat, mutta sotkeutuu kuitenkin samoihin ongelmiin.
Ortodoksinen Pokrovan seurakunta

Ortodoksinen Pokrovan seurakunta on Suomessa toimiva Moskovan patriarkaatin alainen ortodoksinen uskonnollinen yhdyskunta. Seurakuntaan kuuluu nykyään noin 350 jäsentä. Sen kirkko sijaitsee Munkkiniemessä Helsingissä. Yhteisö on saanut nimensä Pokrovasta eli Jumalanäidin Neitsyt Marian suojeluksen juhlasta. Yhteisön aiempi alkuperäinen nimi oli  Yksityinen kreikkalais-katolinen kirkollinen yhdyskunta Viipurissa.

Historia

Pokrovan seurakunta perustettiin Viipurissa vuonna 1926. Yhteisön perustivat 20 Viipurissa asunutta venäläissyntyistä ortodoksia, jotka halusivat varmistaa perinteisen venäläisen ortodoksian säilymisen itsenäistyneessä Suomessa. Yhteisön itsenäistymisen taustalla oli nk. ajanlaskukiista eli Suomen ortodoksisessa kirkossa syntynyt kiista siirtymisestä juliaanisesta ajanlaskusta gregoriaaniseen ajanlaskuun. Uusi gregoriaaninen ajanlasku otettiin käyttöön Suomen ortodoksisessa kirkossa vuonna 1923 ja luostareissa vuonna 1925. Osa venäläisistä ei kuitenkaan hyväksynyt siirtymää, joka heidän mielestään soti ortodoksisen kirkon kanoneita vastaan.
Pokrovan seurakunta ilmoitti yhdyskuntajärjestyksessään pyrkivänsä vanhan luvun eli juliaanisen kirkollisen kalenterin säilyttämiseen sekä kirkkoslaavin takaamiseen jumalanpalveluskielenä. Lisäksi he ilmoittivat haluavansa säilyttää kirkossa venäläiset traditiot sekä toimittavansa jumalanpalvelukset lyhentämättöminä ja tarkasti sääntöjen mukaisesti. Hiippakuntapiispakseen yhteisö valitsi Pariisissa toimineen Konstantinopolin patriarkaatin alaisen Länsi-Euroopan eksarkin, metropoliitta Evlogin.
Talvisodan jälkeen Pokrovan seurakunta muutti 1939 Kangasniemelle Mikkelin lähelle ja vuoden 1940 keväällä Helsinkiin. Vuonna 1945 Evlogi palasi Moskovan patriarkaatin yhteyteen, ja hänen mukanaan myös Pokrovan seurakunta liittyi osaksi Venäjän kirkkoa. Siitä tuli osa Leningradin ja Novgorodin hiippakuntaa.
1990-luvun loppupuolella Pokrovan seurakuntaan kuului enää parisataa etupäässä iäkästä ihmistä, ja toiminta näytti hiipuvan. Sittemmin toiminta on elpynyt Suomeen muuttaneiden venäläisten mukana, ja seurakuntaan kuuluu noin 350 jäsentä.
Iskander (ohjus)

Iskander (ven. Искандер, Nato-raportointinimi SS-26 Stone) on venäläinen lyhyen kantaman ballistinen ohjus.
Alkuperäinen Scud-ohjusten korvaajaksi aiottu OTR-23 Oka kiellettiin Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välisellä INF-sopimuksella. Ohjuksen kantamaa jouduttiin sopimuksen mukaan rajoittamaan 500 kilometriin eli Iskander on lyhyen kantaman ohjus SRBM. 
Ohjuksen kehitystyö aloitettiin NKP:n keskuskomitean ja ministerineuvoston päätöksellä 21.joulukuuta 1988.
Ohjuksen kehitti KBM pääsuunnittelijanaan Sergei P. Nepobedimyi.
Iskanderin ensimmäinen onnistunut laukaisu tapahtui vuonna 1996 ja järjestelmä esiteltiin MAKS-messuilla 1999.
Päivitettyä Iskander-M-järjestelmää testattiin 2011.
Ohjuksen vientiversio Iskander-E kantaa 50–280 km ja sen tarkkuus CEP on 20 m. Ohjuksen kärki painaa 480 kg. Venäjän asevoimien käytössä oleva versio Iskander-M eli Tender omaa suuremman kärjen, on tarkempi ja kantaa pidemmän matkan.
Ohjus on tarkka ja siinä on tavanomainen taistelukärki. Taktinen ohjus Iskander on yksivaiheinen ja kiinteäpolttoaineinen.
Ohjuksessa on elektronis-optinen pääteohjausjärjestelmä, joka lisää ohjuksen tarkkuutta samoin kuin inertiajärjestelmän lisäksi GPS/GLONASS-paikannin.
Kesällä 2014 uutistoimisto Tass kertoi Venäjän asevoimille toimitetun jo monelle paikkakunnalle 500 kilometrin kantaman Iskander-M -ohjuksia. Ohjusten tuotannosta vastaa Venäjän valtionkonserni Rostehin tytäryhtiö Vysokototšnyje kompleksy (lyh. NPO VK, toiselta nimeltään High Precision Systems).
Venäjä on päivittämässä ohjusta, ja se saataneen operatiiviseen käyttöön viimeistään vuoteen 2020 mennessä.
Sabar

Sabar on senegalilainen nahkapäällysteinen rumpu, jota soitetaan yhdellä kädellä ja ohuella puupuikolla maassa tai hihnalla hartialle ripustettuna. Sitä on käytetty wolof- ja serer-kansojen viestien välittämiseen kylien välillä. Sabar on myös tanssityylin nimi.
André Bicaba

André Bicaba (s. 12. tammikuuta 1945) on burkinafasolainen entinen pikajuoksija. Hän kilpaili vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä ja putosi miesten 100 metrin juoksussa ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä viidenneksi ajalla 10.71. Hänen henkilökohtainen ennätysaikansa 100 metrin juoksussa on 10.3 (1972).
Vuoden 1972 kesäolympialaiset olivat ensimmäiset, joihin Ylä-Volta/Burkina Faso osallistui, ja Bicaba oli niissä maansa ainoa kilpailija.
Ruostevatsamonarkki

Levinneisyys

Ruostevatsamonarkkia tavataan Fidžissä ja Salomonsaarilla. Lajia on kuvattu hyvin yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Adam Clendening

Ura

Clendening edusti vuodet 2010–2012 NCAA:n Bostonin yliopistoa. Kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi NHL-seura Chicago Blackhawksin organisaatioon.
Kylarabes

Kylarabes (muinaiskreikaksi Κυλαράβης, lat. Cylarabes) oli kreikkalaisessa mytologiassa Argoksen kuningas ja Stheneloksen poika. Anaksagoraan jälkeläisenä hän lukeutui anaksagorideihin, kuten myös hänen veljensä Kometes.
Kun biantidi Kyanippos kuoli lapsettomana, ja melampodidien Amfilokhos Troijan sodan jälkeen muutti nykyiseen Amfilokhiaan, siirtyi koko Argoksen alueen valtius Kylarabeelle ja siten jälleen viidennessä polvessa anaksagorideille. Kun hän myöhemmin kuoli ilman perillisiä, tehtiin Oresteesta, Agamemnonin pojasta, Argoksen kuningas.
Pyrargyriitti

Pyrargyriitti on sulfideihin kuuluva mineraali. Sen kidejärjestelmä on heksagoninen. Kemiallinen kaava on Ag₃SbS₃.

Esiintyminen

Pyrargyriittia esiintyy hydrotemisissä juonissa, missä usein esiintyy muita hopeaa sisältäviä mineraaleja. Sitä on löydetty Saksasta, Boliviasta, Sardiniasta, Tšekistä, Meksikosta ja Chilestä.
Bastian Schweinsteiger

Seurajoukkueura

Keskikenttäpelaaja aloitti uransa vuonna 1990 FV Oberaudorfin juniorijoukkueessa ja siirtyi kaksi vuotta myöhemmin TSV 1860 Rosenheimin riveihin. Siirto suurseura Bayern Müncheniin tapahtui 1. heinäkuuta 1998.
Hän nousi FCB:n ykkösjoukkueeseen kaudella 2003/2004 pelaten debyyttikaudellaan Bundesliigassa 26 ottelua. Hyvät esitykset nostivat Schweinsteigerin pian maajoukkueeseen asti, ja hän pelasikin kesällä 2004 EM-kisoissa. Kaikkiaan Schweinsteiger pelasi müncheniläisjätin paidassa 17 vuotta ja voitti mm. kahdeksan Bundesliigan mestaruutta.
Schweinsteiger teki heinäkuussa 2015 Manchester Unitedin kanssa kolmen vuoden sopimuksen.
Schweinsteiger liittyi MLS-seura Chicago Firen riveihin maaliskuussa 2017 yhden vuoden sopimuksella.

Maajoukkueura

Schweinsteiger on tehnyt mittavan uran Saksan maajoukkueessa ja rikkoi sadan maaottelun rajan vuonna 2014. Keskikentän ankkurina viihtyvä saksalainen muistetaan muun muassa vuoden 2006 MM-kisojen pronssiottelusta Portugalia vastaan, jossa hän viimeisteli kaukolaukauksillaan kaksi Saksan maaleista johdattaen joukkueensa sen kotikisoissa 3–1 voittoon ja näin pronssille. Vuoden 2014 MM-kisoissa Schweinsteiger sai vihdoin kruunun komealle maajoukkueuralleen, kun Saksa voitti järjestyksessään neljännen maailmanmestaruutensa. Joukkueen avausottelua lukuun ottamatta mies pelasi jokaisessa ottelussa, viidesti avauskokoonpanossa. MM-kisojen jälkeen Schweinsteiger nimettiin Saksan kapteeniksi, kun Philipp Lahm päätti maajoukkueuransa.
Schweinsteiger oli mukana Saksan joukkueessa jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2016 ja hänestä tuli Saksan eniten otteluita EM-kilpailuissa pelannut pelaaja, kun hänet otettiin vaihdosta kentälle ottelussa Pohjois-Irlantia vastaan. EM-kilpailujen jälkeen Schweinsteiger päätti maajoukkueuransa Mönchengladbachissa pelatussa harjoitusottelussa Suomea vastaan pelattuaan yhteensä 121 ottelussa ja tehtyään niissä 24 maalia.

Yksityiselämä

Myös Bastian Schweinsteigerin isoveli Tobias pelaa ammatikseen jalkapalloa. Schweinsteiger meni naimisiin tennispelaaja Ana Ivanovićin kanssa kesällä 2016.
Angus "Hiidenkirnu" MacAnkka

Angus "Hiidenkirnu" MacAnkka on kuvitteellinen henkilö Disneyn eläinmaailmassa. Hän kuuluu MacAnkkain klaaniin.  
Angus on (Don Rosan sukupuun mukaan) Roope Ankan setä, Fergus MacAnkan ja Jake MacAnkan veli ja Kalle MacAnkann poika. Hän esiintyi ensimmäisen kerran Carl Barksin tarinassa Uponneet jokilaivat. Tarinassa hänen nimekseen mainittiin Pothole McDuck, mutta Don Rosan mielestä "Pothole" (suom. hiidenkirnu) ei kuulostanut kovinkaan skottilaiselta, joten Rosa ilmoitti tarinakokoelmassaan Roope Ankan elämä ja teot hahmon nimeksi Angus "Hiidenkirnu" MacAnkka, jolloin nimestä "Pothole" tuli vain lempinimi hahmolle. 
Roope Ankan elämä ja teot -sarjan toisessa osassa Mississipin mestari (The Master of the Mississippi) Angus voittaa itselleen jokilaivan pokeripelistä Alvari Karjun kanssa. Hän lähtee etsimään Drennan Whyte -nimisen laivan aarretta ja palkkaa samalla nuoren Roopen ja Petteri Pelottoman laivalleen. Alvari Karju saa vihiä aarteesta ja lähtee perään. Angus saa aarteen, mutta joutuu luovuttamaan sen valtiolle. Myöhemmin Angus myy jokilaivansa Roopelle ja viettää eläkepäivänsä tehden kirjoja, joissa hän liioittelee voimiaan ja urotekojaan. 
Angus esiintyy myös tarinoissa "Odota minua Angus-setä", Uponneet jokilaivat ja Hämäyksen hurrikaani. Anguksen valokuva näkyy myös tarinassa Ankkapalatsin erakko.
HMS Bombay Castle (1782)

Palvelus

Alus haaksirikkoutui 1796 ajettuaan matalikolle Tagus-joen suulla.
ISM-taajuusalue

ISM-taajuusalue (Industrial, Scientific and Medical) on maailmanlaajuinen radiotaajuuskaista, jonka käyttö ei vaadi erillistä lupaa ja on alun perin tarkoitettu teolliseen, tieteelliseen ja lääketieteelliseen käyttöön.
ISM-kaistoja on kolme. UHF-alueella 902–928 MHz ja 2,4000–2,4835 GHz sekä SHF-alueella 5,725–5,850 GHz. Muutama maa ei salli kaikkia ISM-taajuuksia.
Terminä ISM tarkoittaa tieteen, teollisuuden ja lääketieteen käyttämiä laitteita, joilla ei välttämättä viestitetä mitään, vaan laitteita käytetään niiden aiheuttaman voimakkaan paikallisen, usein laitteen sisään suljetun suurtaajuuskentän vaikutuksen kuten kuumennusvaikutuksen vuoksi. Esimerkkejä ovat suurtaajuuskuumentimet, UKW- eli Diatermia-hoitolaitteet jne. Näissä sovelluksissa RF-lähettimen teho voi olla wateista kilowattehin tai ylikin. Käytännössä yleisin ISM-kaistalla tähän tapaan toimiva laite on kotikäytössäkin tavallinen mikroaaltouuni, joka toimii 2,4 GHz:n taajuudella. 
Lisenssivapauden vuoksi ISM-alueita käytetään paljon myös langattomaan tietoliikennekäyttöön.  Tällöin näiden laitteiden on selvittävä muiden samalla taajuudella toimivien laitteiden –  myös suuritehoisten teollisuuslaitteiden – aiheuttamista häiriöistä. Yleisiä ISM-kaistalla toimivia lyhyen kantaman tietoliikennelaitteita ovat mm Bluetooth- ja WLAN-laitteet.  Tässä käytössä teho ja antennin suuntaavuus on rajoitettu niin, että kantama on sadan metrin luokkaa. Nimestään huolimatta ISM-kaista on siis myös kodin elektroniikan ja tietoliikenteen käytössä.  
Teollisuudessa ISM-kaistaa tietoliikenteeseen käyttävät mm. ZigBee-anturiverkot.
Tiedekäyttöä alueella ei juurikaan ole, koska heillä on omat häiriöttömät taajuutensa.
SRD-laitteet ovat milliwatti-teholuokan langattomia tietoliikennelaitteita, joille on allokoitu myös joitakin ISM-taajuuskaistoja ns. yhteiskäyttöön. ISM ja SRD eivät ole synonyymejä. ISM- ja SRD-kaistat ja niiden käyttötarkoitukset ja rajoitukset on luettavissa viestintäviraston sivuilta.

ISM-taajuuskaistat

ITU-R:n määrittelemät ISM-kaistat ovat paikallisia poikkeuksia lukuun ottamatta seuraavat:
6,765–6,795 MHz (keskitaajuus 6,780 MHz)
13,553–13,567 MHz (keskitaajuus 13,560 MHz)
26,957–27,283 MHz (keskitaajuus 27,120 MHz)
40,66–40,70 MHz (keskitaajuus 40,68 MHz)
433,05–434,79 MHz (keskitaajuus 433,92 MHz) Alue 1
902–928 MHz (keskitaajuus 915 MHz) Alue 2
2,400–2,500 GHz (keskitaajuus 2,450 GHz)
5,725–5,875 GHz (keskitaajuus 5,800 GHz)
24–24,25 GHz (keskitaajuus 24,125 GHz)
61–61,5 GHz (keskitaajuus 61,25 GHz)
122–123 GHz (keskitaajuus 122,5 GHz)
244–246 GHz (keskitaajuus 245 GHz)
Lemmenlaiva

Lemmenlaiva-elokuvat

Sarja perustui kolmeen televisioelokuvaan: Lemmenlaiva (The Love Boat, 1976), Lemmenlaiva II (The Love Boat II) ja Uusi Lemmenlaiva (The New Love Boat), joiden mukaan sarja nimettiin. Lemmenlaiva-elokuva perustui risteilyjärjestäjä Jeraldine Saundersin kirjaan Lemmenlaivat.

Laiva

Televisiosarjan laivalla on ollut useita nimiä ohjelman teon jälkeen ja sen myötä ilmeisesti useita omistajia. Välimerelle päätynyttä laivaa käytettiin lähinnä huumeiden salakuljetukseen. Poliisit tekivät kreikkalaisessa Pireuksen satamassa laivalle tarkastuksen ja löysivät 25 kg heroiinia. Vuonna 2009 Italian rannikkovartiosto otti laivan haltuunsa ja siitä pitäen se oli Genovan satamassa käyttämättömänä rapistuen. Muuan turkkilainen romuttamiseen erikoistunut yritys osti laivan 2,5 miljoonalla romutettavaksi vuonna 2012.
Cheerleader Massacre

Cheerleader Massacre on Jim Wynorskin ohjaama ja Lenny Julianon käsikirjoittama slasher-elokuva vuodelta 2003. Se on jatkoa Slumber Party Massacre -elokuvasarjalle ja sarjan ensimmäinen alkuperäisestä nimestä poikkeava osa. Edeltäjiensä tapaan elokuva perustuu alastomuudelle, seksille ja gorelle.
Audi 200

Versiot ja valmistusmäärät

Kaikki Audi 200 mallit valmistettiin Audin tehtaalla Neckarsulm:issa.

Audi 200 quattro 20V (1989–1990)

Vuonna 1989 tuli 200-sarjan tuotantoon malliston yläpäähän 200 quattro 20V ja 200 Avant quattro 20V. Mallia tarjottiin urheilullisena vaihtoehtona Audi V8 -mallille. Koska ensimmäiset V8-mallit (vm. 1989) olivat vain 3,6-litraisella koneella, tarjosi 20-venttiilinen turbomoottori paremman kiihtyvyyden ja suuremman huippunopeuden. Audi 200 Avant quattro 20V -malli oli myös valmistusaikanaan nopein Audin valmistama farmari.
Ulkoisesti malli erosi normaalista 200-sarjasta lokasuojan kaarien (myös Audi 100 Sport 1988–1990) ja ns. "USA-puskurien" osalta. 
Moottorina oli uusi 5-sylinterinen 20V turbomoottori Bosch Motronic -moottorinohjaimella, KKK K24 -turboahtimella ja välijäädyttimellä. Yksireikäisiä suuttimia oli yksi sylinteriä kohti. Uusi 220 hv 3B-moottori perustui Sport quattrossa olleeseen 20V turbo -moottoriin, myöhemmin samaa moottoria käytettiin Audi S2 -mallissa.
Vaihdelaatikkona manuaali 5-vaihteinen ja quattro-neliveto Torsen-tasauspyörästöllä oli ainoa vetotapavaihtoehto kyseiseen 200 20V -malliin. Tasauspyörästön uusi sähköinen lukko vaikutti vain taka-akseliin (kytkeytyen pois 25 km/h nopeudessa). Se poikkesi näin vanhoista 200-malleista, joissa pystyi lukitsemaan keskitasauspyörästönkin.
Alusta noudattelee samaa linjaa tavallisen 200-mallin kanssa eroten kuitenkin siitä, että ainakin iskunvaimennintolppia on vahvistettu, sekä taka-akseli on erilainen. Alusta on myös 20 mm normaalia 200 quattroa matalampi. Etujarruina esitteli Audi sekä 200 20V että V8-malliin uudet ns. UFO-jarrut, joissa jarrusatula on levyn sisäkehällä, tällä saatiin jarruille parempi jäähdytys sekä suurempi levy 15-tuumaisten alumiinivanteiden sisälle. Rengaskoko oli muista 200-malleista poiketen 7,5J*15 (normaali 7*15) 215/60 R 15. Painoa Audi 200 quattro 20V keräsi 1540 kg ja Avant 1560 kg.
Alfred Grandidier

Alfred Grandidier (20. joulukuuta 1836 – 13. syyskuuta 1921, Pariisi) oli ranskalainen luonnontieteilijä ja tutkimusmatkailija.
Grandidier syntyi hyvin varakkaaseen sukuun. Veljensä Ernest Grandidierin (1833–1912) kanssa he osallistuivat tutkimusmatkalle, ja tutkivat erityisesti Andien, Perun, Chilen, Bolivian, Argentiinan ja Brasilian luontoa vuosina 1858 ja 1859. He keräsivät huomattavan kokoelman, jonka Ernest tutki ja luetteloi 1860.
1863 Alfred matkusti Intiaan ja Ceylonille. Hänen tarkoituksenaan oli tutkia Tiibetin ylänköä, mutta kuumetautiin sairastuminen esti tämän aikeen. Hän matkusti Sansibarin saarelle toipumaan sairaudesta ja tutki saaren luontoa laatien joitakin tieteellisiä kirjoituksia. Sitten hän matkusti Réunionin saarelle, josta hän 1865 matkusti Madagaskarille. Hän tutki Madagaskarin luontoa varsin perusteellisesti useiden vuosien ajan, kulkien tuhansia kilometrejä sekä sisämaassa että rannikolla. Hänen muistiinpanojensa perusteella saaresta laadittiin kartta. 1870 hän palasi lopullisesti Ranskaan ja avioitui samana vuonna neiti Vergén kanssa.
Ranskassa hän ryhtyi kirjoittamaan laajaa teosta Madagaskarista, L'Histoire politique, physique et naturelle de Madagascar. Teoksen laatimiseen osallistui myös muita kirjoittajia, kuten Alphonse Milne-Edwards ja Leon Vaillant. Valmistuessaan teoksessa oli 40 osaa, joista viimeiset julkaisi postuumisti Grandidierin poika Guillaume Grandidier.
Grandidier valittiin Ranskan Tiedeakatemian jäseneksi 1885. Hän oli Ranskan Maantieteellisen seuran puheenjohtaja 1901–1905.
Alfred Grandidier nimesi myös uusia lintulajeja, muun muassa eteläntöyhtökukun maanmiehensä Jules Verreauxin kunniaksi.
Grandidierin työt vaikuttivat merkittävästi siihen, että Ranskan hallitus kiinnostui Madagaskarista ja että se liitettiin maan protektoraatiksi 1896.