google/wiki40b huggingface dataset:
Obie Trotter

Ura

Trotter pelasi neljä vuotta yliopistokoripalloa Alabaman yliopistossa. Viimeisellä kaudellaan hän teki 19,3 pistettä ottelua kohden ja antoi 4,4 syöttöä. Ammattilaisuransa Trotter aloitti Saksan Bundesliigassa pelanneessa Giessen 46ersissa. Hän pelasi joukkueessa kaksi kautta ennen siirtymistään Ranskan Pro B:ssä pelanneeseen Étendard de Brestiin Tuukka Kotin joukkuetoveriksi. Kaudeksi 2009–2010 Trotter siirtyi Torpan Poikiin. Kaudet 2010–2012 hän edusti unkarilaista Szolnokia ja siirtyi tämän jälkeen BC Nižni Novgorodiin.
Aninkaisten Kiinteistövälitys

Historia

Tyyne Blomberg perusti Aninkaisten kiinteistövälityksen vuonna 1964. Yrityksen ensimmäinen nimi oli Aninkaisten välitys. Nimi vaihdettiin, koska se aiheutti väärinkäsityksiä toimialasta. Aninkaisten Kiinteistövälitys on Turun vanhin yksityinen kiinteistönvälitystoimisto.
Vuonna 1998 Aninkaisten kiinteistövälityksessä aloittanut Jethro Rostedt osti yrityksen vuonna 2004.
Yritys lisäsi vuonna 2008 välittäjiensä määrää 13 välittäjästä 19:ään ja avasi uuden toimipisteen Martinkadulle. Asuntojen myynti supistui koko Suomessa, mutta Aninkaisten Kiinteistönvälitys pyrki lisäämään toimeksiantoja muun muassa rakentamalla perinteisen asuntokaupan rinnalle toimintaa nettiin nimelle Aninkainen Plus, johon koottiin paikallisia asuntoalan palveluyrityksiä.
Yritys oli vuonna 2010 Rostedtin mukaan Turun talousalueen suurin yksityinen kiinteistönvälitystoimisto. Sillä oli Turussa kaksi toimistoa ja yksi Aurassa. Samana vuonna yritys avasi franchise-ketjun toimistot Ouluun, Raumalle ja Helsingin Pitäjänmäkeen.
Vuonna 2012 yrityksen liikevaihto liikevaihto kasvoi 26 prosenttia ja oli 2,1 miljoonaa euroa. Yritys avasi toimiston Tampereelle.
Seuraavana vuonna Aninkaisten Kiinteistövälitys Oy avasi toimiston kauppakeskus Myyrmannissa. Aiemmin yritys oli välittänyt pääkaupunkiseudulla toimitiloja, mutta nyt mukaan tuli myös asunnonvälitys. Vantaa oli yrityksen 16. paikkakunta, ja sitä seurasivat Espoo, Jyväskylä ja Helsinki.
Vuonna 2014 yrityksen tulos yli kaksinkertaistui edelliseen vuoteen verrattuna, tulos ennen satunnaisia eriä oli 175 288 euroa.
Cachao López

Elämä

Israel López syntyi muusikkoperheeseen vuonna 1918. Lempinimensä Cachao hän sai isoisältään, jonka sukunimi nimi oli ollut. Hän aloitti soittaa jo nuorena kontrabassoa, jota hänen vanhempansa soittivat ja opettivat. Cachao esiintyi ensimmäisen kerran julkisesti 8-vuotiaana, kun hän soitti bongorumpuja lastenorkesterissa. 13-vuotiaana hän aloitti kontrabasistina Havannan filharmosessa orkesterissa.
1930-luvun lopussa Cachao aloitti kuulussa danzón-yhtyeessä Arcaño y sus Maravillasissa. Kyllästyttään menuettityyliisiin danzóneihin Lópezin veljekset Cachao ja Orestes kehittivät nopearytmisempää soitantaa. Sitä alettiin kutsua nimellä el nuevo ritmo, uusi rytmi, ja se sai myöhemmin nimekseen mambo. Siitä tuli suosittua vasta seuraavalla vuosikymmenellä, kun Perez Pradon albumi Que Rico el Mambo! julkaistiin.
Cachao lähti Kuubasta 1962. Hän asui seuraavat kaksi vuotta Espanjassa ja muutti sitten New Yorkiin, missä soitti muun muassa Tito Rodríguezin, José Fajardon ja Eddie Palmierin yhtyeissä. Cachao soitti vuosikymmenten ajan vain muiden yhtyeissä ja julkaisi vuosien 1970–1990 aikana vain kolme omaa albumia. New Yorkista hän muutti Las Vegasiin ja sieltä 1970-luvun lopulla Miamiin. Las Vegasissa hän ajautui uhkapelien pariin, ja omien sanojensa mukaan hänen vaimonsa pelasti hänen elämänsä ja uransa.
Miamissa Cachao soitti vain pienillä klubeilla, häissä ja muissa tapahtumissa. Vuonna 1989 hän törmäsi nuoreen kuubalaisnäyttelijä Andy Garcíaan, jonka hän oli tuntenut jo, kun tämä oli vasta ollut viisi vuotias. García oli ollut Cachaon fani jo monta vuotta, ja hän järjesti Miamiin juhlakonsertin ja julkaisi Cachaon albumit Master Sessions Volume I, joka voitti Grammyn, ja Master Sessions Volume II. Konsertti oli myös pohjana dokumentille Cachao...Como Su Ritmo No Hay Dos.
García tuotti vielä Cachaon albumit Cuba Linda (2000) ja Grammy-palkitun Ahora Sí (2004). Cachao kiersi maailmaa 1990- ja 2000-luvuilla ja soitti useiden nuorten ihailijoidensa, kuten pianisti Bebo Valdésin, kanssa. Valdés soitti Cachaon kanssa albumilla El Arte del Sabor, joka palkittiin Grammyllä. Cachao sai urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Cachao kuoli munuaisongelmista syntyneisiin komplikaatoihin vuonna 2008. Hänen vaimonsa Ester oli kuollut vuonna 2004. Heillä oli yksi tytär, María Elena López.
Smash-Tennis

Smash ry on Helsingissä, Espoossa ja Kotkassa toimiva tennis-, sulkapallo-, squash-, padel-, racketlon-, pickleball ja pöytätennisseura, joka edistää sekä harrastus- että kilpailutoimintaa edellä mainittujen lajien parissa. Toiminnan perusstrategiana on olla tehokkaasti toimiva kasvattajaseura pääkaupunkiseudulla ja Kymenlaaksossa. Smashin valmennustoiminta jakautuu kilpa-, juniori- ja aikuisvalmennukseen.
Smashin toiminta alkoi vuonna 1978, kun silloisessa Myllypuron Tenniskeskuksessa perustettiin Smash-Tennis ry. Vuoden 2017 alkupuolella Smash-Tennis ry muutti nimensä Smash ry:ksi tavoitteenaan palvella paremmin myös muiden mailapelien kuin tenniksen harrastajia ja valmennettavia. Nykyinen Smash Center Helsingin Myllypurossa (ent. Finland Tennis Club) toimii edelleen seuran pääasiallisena toimintakeskuksena. Smash Centerissä voi pelata ja osallistua valmennukseen tenniksessä, sulkapallossa, padelissa, squashissa, pickleballissa ja pöytätenniksessä. Smash järjestää myös Espoossa Olarin Tennishallissa sekä Kotkan Tennishallissa sekä Kaisaniemen tenniskentillä tennisvalmennusta, -kilpailuja ja -tapahtumia.
Parhaiten menestyneitä smashiläisiä vuosien varrella ovat muun muassa tennispelaajat Nanne Dahlman, Kim Tiilikainen, Piia Suomalainen, Katariina Tuohimaa ja Timo sekä Maarit Nieminen.
Smashissa oli 6. marraskuuta 2017 jäseniä 2 042, joista aikuisia miehiä oli 703, naisia 537, poikia 463 ja tyttöjä 339. Smash on Suomen suurin mailapeliseura.
Seuran puheenjohtajana toimii Sam Nieminen ja toiminnanjohtajana Tapio Totro.
Smashin tennisvalmennuksessa ainakin kerran viikossa käy noin 900 pelaajaa. Sulkapallossa on noin 105, padelissa ja pöytätenniksessa muutamia kymmeniä viikoittain harjoittelevaa pelaajaa. Smash järjestää vuosittain yli 30 kilpailua ja tapahtumaa jäsenilleen. 
Nuori Suomi on myöntänyt Smashille laadukkaasta juniorityöstä Nuori Suomi -sinetin vuonna 1995.
Heikki Nummi (keihäänheittäjä)

Heikki Nummi (23. tammikuuta 1898 – ?) oli suomalainen keihäänheittäjä, joka sijoittui hopealle Kalevan kisoissa 1927 tuloksella 62,85 ja Kalevan kisoissa 1930 hopealle tuloksella 64,91. Hänellä on yksi maaotteluedustus.
Hän oli vuonna 1931 keihäänheiton maailmantilaston viides, vuonna 1930 kuudes ja vuonna 1927 kymmenes.
Hayley Erin

Ura

Erinin ensimmäinen näyttelijärooli oli vuonna 2004 televisiosarjan Veljemme on nero yhdessä jaksossa. Hänet nähtiin myös sketsisarjan MADtv kahdessa jaksossa. Hän teki esiintymisen myös Nickelodeonin televisiosarjassa True Jackson.
Vesa Koivunen

Vesa Koivunen on Alajärven kaupunginjohtaja. Alajärven valtuuston valitessa kaupunginjohtajaa Koivunen sai suljetussa lippuäänestyksessä 32 ääntä, Mika Perttunen sai 9 ääntä ja HTL Tanja Matikainen 2 ääntä. Hän on koulutukseltaan filosofian tohtori.
Ennen valintaansa kaupunginjohtajaksi Koivunen toimi Järviseudun ammatti-instituutin rehtorina.
Carson McCullers

Carson McCullers (19. helmikuuta 1917 – 29. syyskuuta 1967), o.s. Lula Carson Smith, oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen tunnetuimmat teoksensa ovat Yksinäinen sydän (The Heart Is A Lonely Hunter, 1940) ja Heijastuksia kultaisessa silmässä (Reflections in a Golden Eye). Näistä molemmista on tehty elokuva, jälkimmäisen pääosissa ovat Marlon Brando ja Elizabeth Taylor.
McCullers oli kotoisin Columbusista, Georgian osavaltiosta, mutta muutti New Yorkiin jo 17-vuotiaana, ja alkoi opiskella luovaa kirjoittamista. Toisen maailmansodan jälkeen hän oleskeli paljon Pariisissa. Hän oli sairaalloinen ja reuman rampauttama 30 vuoden iästä lähtien, ja kuoli aivoverenvuotoon viisikymmenvuotiaana.
Yksinäisen sydämen keskeinen henkilö on kuuromykkä John Singer, ja kirja kertoo hänen vuorovaikutuksestaan etelävaltiolaisen pikkukaupungin muiden syrjäytyneiden kanssa.
Heijastuksia kultaisessa silmässä sijoittuu pienelle varuskuntapaikkakunnalle, ja kertoo biseksuaalista kapteenista, joka joutuu keskelle monimutkaista kolmiodraamaa.
Aliens versus Predator (videopeli)

Kampanjat

Predatorin tehtävänä on etsiä käsiinsä ja surmata alien-kuningatar saadakseen suunnattomasti kunniaa yhteisössään. Siinä sivussa predator teurastaa lukemattomasti alieneita, merijalkaväen sotilaita ja epäonnisia siviileitä. Predatorin pitää myös pelastaa vangittu klaanitoverinsa ihmisten tutkimuskeskuksesta. Predatorin kampanjaan kuuluu myös elokuvista tuttu elementti, eli surmattujen vihollisten kallojen kerääminen. Kerätyt kallot avaavat uusia koodeja, jotka muuttavat pelikokemusta. 
Alienin kampanjan tarkoituksena on suojella kuningatarta ja yhdyskuntaa ihmisiltä ja predatoreilta. Alien on ketterä ja nopea, voi kiivetä seinillä ja hypätä useita kymmeniä metrejä ja repiä vihollisensa palasiksi hetkessä. Aseina sillä on häntä, kynnet ja hampaat. Alien näkee pimeässä Navigation Sense:n avulla. Normaalinäöllä pelattaessa alienin näkökentässä olevia ihmisiä ympäröi sininen ja predatoreja vihreä feromoniaura.
Sotilaan tehtävänä on selviytyä hengissä ja surmata alien-kuningatar. Sotilaan kentät koostuvat ahtaista käytävistä, pimeistä huoneista ja vilkkuvista valoista ja on tunnelmaltaan hyvin ahdistava. Sotilas ei kestä juuri mitään, vaan menehtyy helposti vammoihinsa. Sotilaan valtti ovatkin raskaat aseet. Pelissä on kolme vaikeusastetta: training, realistic ja director’s cut. Pelin läpäistyään pelaaja pääsee pelaamaan lisäkenttiä esimerkiksi Alienin kenttiä predatorilla tai sotilaalla. Kenttiä saa lisää läpäisemällä pelin vaikeammilla asetuksilla.

Jatko-osa ja sovitukset

Pelillä on myös Monolithin kehittämä jatko-osa Aliens versus Predator 2, jonka Sierra ja Fox Interactive julkaisivat vuonna 2001. Molemmat pelit ovat saaneet pääasiassa hyviä arvioita pelisivustoilta ja alan lehdiltä. Aliens versus Predator 2 sai vuonna 2002 nimellä Aliens versus Predator 2: Primal Hunt julkaistun laajennuksen. Vuonna2010 Aliens versus Predator pelisarjaan julkaistiin kolmas osa Aliens vs. Predator.
Nguyễn-dynastia

Nguyễn-dynastia (1802–1945) oli viimeinen Vietnamia hallinnut keisarillinen dynastia. Nguyễnin suku alkoi saada valtaa jo 1500-luvulla Lê-dynastian valtakaudella. Lê - Mac ja Trinh-sukujen keskinäisten valtataisteluiden ja liittoutumien jälkeen vuonna 1673 saavutettiin rauhanomainen tila, jossa Nguyễn-suku hallitsi lähinnä Vietnamin eteläosia ja Trinh-suku sai pohjoisosat haltuunsa. Tay Sonin kapinan jälkeen Gia Longista tul keisari vuonna 1802. Hänestä tuli Nguyễn-dynastian perustaja. 
Gia Longin kuoleman jälkeen dynastia harjoitti konservatiivista politiikkaa ja vastusti länsimaiden lähetystyötä. Tämä sai ranskalaiset hyökkäämään Vietnamiin ja valtaamaan sen kolme itäistä provinssia. Ranskalaisten vaikutusvalta laajeni, ja lopulta keisarilla oli enää nimellinen valta maan keskiosissa. Bao Dai luopui kruunusta 1945.
Ernst Fabritius

Ernst Fredrik Fabritius (2. heinäkuuta 1842 Viipurin pitäjä – 8. lokakuuta 1899 Lapinjärvi) oli suomalainen säveltäjä, viulisti ja tilanomistaja.

Henkilöhistoria

Fabritiuksen isä oli lehtori Johan Gabriel Fabritius ja äiti Emilia Elisabet Dannenberg.   Hän kävi Viipurin lukion ja opiskeli Leipzigin konservatoriossa 1857–1861. Fabritius toimi viulistina 1859–1864, mutta suoritettuaan kameraalitutkinnon työskenteli virkamiehenä ja sanomalehtialalla. Hän oli muun muassa Nya Pressenin palveluksessa, mutta myös esimerkiksi Hufvudstadsbladetin musiikkiarvostelija. Hevosjalostuksen tarkastajana Fabritius toimi 1893–1899 ja Lapinjärven suomalaisen maanviljelyskoulun johtajana 1896–1899. Hän oli myös maanviljelijä, joka omisti Myrskylän kartanon vuosien ajan. Fabritius julkaisi hevoshoidon käsikirjan vuonna 1888.

Taiteellinen tuotanto

Fabritiuksen sävellyksiä ovat orkesterialkusoitto Maria Stuart, viulukonsertto 1877 (ilmestyi myös pianosovituksena), kuoro- ja orkesteriteoksia kuten kantaatti kuorolle sekä viulu-, laulu- ja pianosävellyksiä muun muassa kokoelmissa Snöflingor, 4 små tonmålningar vid piano (1859) ja Det sjungande Finland.
Viktoriapark

Viktoriapark on puisto Berliinin Kreuzbergin kaupunginosassa. Sen pinta-ala on 12,8 hehtaaria. Puiston alueella sijaitsee Berliinin keskusta-alueen korkein luonnollinen kohta, 66 metriä korkea Kreuzberg-kukkula. Sen huipulla on vuonna 1821 valmistunut arkkitehti Karl Friedrich Schinkelin suunnittelema Saksan vapaussotien kansallismuistomerkki (Nationaldenkmal für die Befreiungskriege), joka on omistettu Napoleonia vastaan 1813–1815 käydyille taisteluille. Muistomerkki muistuttaa kirkontornia ja näkyy kauas. Koko Kreuzbergin (’ristivuori’) kaupunginosa on saanut nimensä kukkulan mukaan. Viktoriapark muutettiin puistoksi Hermann Mächtigin suunnitelmien mukaan vuosina 1888–1894. Sinne rakennettiin muun muassa 24 metriä korkea keinotekoinen vesiputous. Puistoa laajennettiin länsiosastaan 1913–1916.
Landry Fields

Ammattilaisura

New York Knicks varasi Stanfordin yliopistossa pelanneen Fieldsin vuoden 2010 NBA:n varaustilaisuuden toisella kierroksella, tilaisuuden 39. pelaajana. Hän pelasi Knicksissä kaksi kautta, kunnes teki kesällä 2012 rajoitettuna vapaana pelaajana sopimuksen Toronto Raptorsin kanssa.
Warner Baxter

Warner Baxter (29. maaliskuuta 1889 Columbus, Ohio – 7. toukokuuta 1951) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Baxter voitti parhaan miespääosan Oscarin elokuvasta In Old Arizona vuonna 1929. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Vilho Hiilesmaa

Vilho Hiilesmaa (10. maaliskuuta 1908 Helsinki – 10. elokuuta 1986 Porvoo) oli suomalainen lääketieteen ja kirurgian tohtori ja Helsingin yliopiston dosentti. Hän oli keskeinen vaikuttaja siinä, että jodia alettiin Suomessa lisätä ruokasuolaan. Näin jodin puutteesta johtuva struuma saatiin lähes häviämään Suomesta.
Hiilesmaa valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1937 ja väitteli lääketieteen tohtoriksi 1948 synnyttäjien ja vastasyntyneiden kilpirauhassairauksista. Hän toimi vuoteen 1955 saakka lääkärinä Tampereella, sitten Porissa vuoteen 1962, Hämeenlinnassa vuoteen 1965 ja Kuusankoskella vuoteen 1971. Eläkevuosinaan hän piti yksityisvastaanottoa Porvoossa.
M/S Inowroclaw

1979–1998

8. lokakuuta 1979 alus laskettiin vesille ja vuonna 1980 se luovutettiin Polskie Linie Oceanicznen omistukseen, joka rekisteröi sen Puolan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Szczecin. Samana vuonna alus aloitti liikennöinnin Gdynian ja Felixstowen välillä. Vuonna 1995 Inowroclaw aloitti liikenteen reitillä Gdynia–Kööpenhamina–Felixstowe. 22. tammikuuta 1998 Polfin-Finncarriers aloitti liikenteen aluksella reitillä, Helsinki–Kotka–Gdynia–Szczecin.

1999–

Alus ajoi karille 25. marraskuuta 1999, lähdettyään Helsingin Länsisatamasta kohti Puolaa. Ennen karilleajoa aluksella havaittiin vaikeuksia ohjailussa; aluksen kääntyminen oikealle ei sujunut toivotulla tavalla ja noin 15 minuuttia lähdöstä alus pysäytettiin ja ankkuroitiin. Ankkuroinnin aikana alus oli Suomenlinnan etelärannan lähellä. Eteläisen tuulen painamana alus ajautui rantaan.
Karilleajossa ei sattunut ympäristö- tai henkilövahinkoja. Ainoastaan pohjaan tuli vaurioita. Ilmeisesti Inowroclawin peräsinkoneisto oli vaurioitunut jo laiturista lähdettäessä. Lisäksi vasemmanpuoleinen peräsin ei kääntynyt komentosillan ruorikulmaosoittimen mukaisella tavalla.
Tammikuussa 2007 alus siirtyi Finnlinesin Helsingin ja Gdynian väliseen liikenteeseen.
Alus ajautui lauantaiaamuna 25. lokakuuta 2008 Korkeasaaren rantaan ollessaan matkalla eteläiseltä Itämereltä Sompasaaren satamaan. Karilleajon jälkeen paikalle hälytettiin merivartioston, pelastuslaitoksen sekä poliisin yksiköt. Inowroclaw pääsi rannasta puoli kymmenen aikoihin irti ilman apua. Karilleajon syyksi epäillään kovaa tuulta.
Yoshitaka Amano

Ensimmäiset 30 vuotta

Shizuokassa, Shizuokan prefektuurin pääkaupungissa syntynyt Amano käytti nuorena runsaasti aikaa piirtämiseen, minkä mahdollistivat hänen veljensä hankkimat suuret paperikääreet. 14-vuotiaana hän alkoi työskennellä animea tuottavassa Tatsunoko Productionsissa. Ensimmäisen yhtiön asuntolassa viettämänsä vuoden hän käytti harjoittelemiseen, ja ryhtyi sen jälkeen suunnittelemaan hahmoja sarjoihin Time Bokan, Gatchaman ja Tekkaman. Oltuaan Tatsunokon työllistämä 15 vuoden ajan Amano päätti irtisanoutua ja jatkaa työtään vailla vakituista työsuhdetta. Syyksi hän ilmoitti sen, että hän kykeni nyt toteuttamaan luovuttaan paremmin.

Ura freelancerinä

1980-luvun alussa Amano kuvitti kaksi Hideyuki Kikuchin vuonna 1983 julkaistua romaania, Demon City Shinjukun ja ensimmäisen Vampire Hunter D -kirjan. Kumpikin sovitettiin myöhemmin animaatioelokuviksi, ja Amano toimi näistä jälkimmäisen hahmosuunnittelijana. Hän teki yhteistyötä myös monen muun kirjailijan kanssa, tuloksena lähes 20 romaania. 1984 ilmestyi ensimmäinen Amanon fantasia-aiheisia maalauksia sisältävä kokoelma, Maten.
1987 Amano aloitti työskentelynsä videopelien parissa, kun hänelle tarjoutui konseptitaiteilijan paikka Squarellä, joka tarvitsi hahmo- ja hirviösuunnittelijaa Final Fantasyksi nimetylle projektilleen. Vaikka pelin kuviteltiin jo nimensäkin puolesta jäävän vararikon uhkaaman Squaren viimeiseksi, sai se osakseen yllättävän hyvän vastaanoton ja takasi sekä hyvän pohjan edelleen tuotettaville jatko-osille että Amanon osallistumisen seuraavienkin Final Fantasy -pelien suunnitteluun. Kuudennen osan jälkeen hän ei toiminut enää hahmojen pääsuunnittelijana, mutta luonnosteli silti tunnuksen kaikille sarjan peleille. Final Fantasyn lisäksi hän suunnitteli hahmoja ja kansikuvia Kure Software Kouboun peleille, esimerkkinä First Queen -sarja.
Amano osallistui jälleen Vampire Hunter D -sarjan tekoon vuonna 2000, kun hän suunnitteli hahmoja Vampire Hunter D: Bloodlust -animaatioon. Samana vuonna hän kuvitti Neil Gaimanin kirjoittaman Sandman: The Dream Hunters -lyhytromaanin, jonka arvosteluissa kiiteltiin sekä Gaimanin luomaa tarinaa että Amanon maalauksia. The Dream Hunters voitti myös Bram Stokerin palkinnon ja pääsi ehdolle Hugo-palkinnon saajaksi. Vuotta myöhemmin Amano sai mahdollisuuden toimia myös sarjakuvataiteilijana Greg Ruckan käsikirjoittamassa ja Marvel Comicsin julkaisemassa  Elektra and Wolverine: The Redeemerissä.
Vuonna 2006 Amano palkattiin suunnittelijaksi Final Fantasy XIII -peliin.
Flink (videopeli)

Vastaanotto

The One -lehti antoi pelille arvosanaksi 87% arvostelussaan.
Jóannes Eidesgaard

Jóannes Dan Eidesgaard (s. 19. huhtikuuta 1951 Tvøroyri, Färsaaret) on färsaarelainen poliitikko, joka toimi saarten pääministerinä helmikuusta 2004 syyskuuhun 2008, jonka jälkeen hän on toiminut valtiovarainministerinä.
Eidesgaard syntyi Tvøroyrissa, Suðuroyn saarella, jossa hän toimi ensin opettajana. Hänet valittiin ensimmäisen kerran Løgtingiin, Färsaarten parlamenttiin, vuonna 1990. Vuonna 1996 hänestä tuli Färsaarten sosiaalidemokraattisen puolueen puoluejohtaja. 1998−2001 hän toimi myös delegaattina Tanskan parlamentissa.
2004 Eidesgaard valittiin pääministeriksi, jolloin hänestä tuli myös hallituksen päämies. Eidesgaardin seuraajana pääministerinä aloitti Kaj Leo Johannesen 26. syyskuuta 2008.
Lahden Sanomat (1927–1931)

Lahden Sanomat oli Lahdessa vuosina 1927–1931 ilmestynyt sanomalehti.
Lahden Sanomat oli aikanaan harvinainen puolueista riippumaton sanomalehti. Paikallis- ja maakuntauutisoinnin lisäksi se pyrki keskittymään taloudellisiin kysymyksiin. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajana työskenteli Jalmari Niemi. Se luopui kilpailusta paikkakunnan kahden muun lehden, Etelä-Suomen Sanomien ja Lahden kanssa vuoden 1931 lopussa.
Carl Clemens Bücker

Carl Clemens Bücker (11. helmikuuta 1895 Koblenz-Ehrenbreitstein, Saksa – 3. maaliskuuta 1976 Mölln, Länsi-Saksa) oli saksalainen lentäjä ja lentokonesuunnittelija. Hän oli maailmanlaajuisesti tunnettu 1930-luvulla koululentokoneistaan ja taitolentokoneistaan Bücker Bü 131 ja Bücker Bü 133.
Sisilialainen puolustus, neliratsumuunnelma

ECO-koodit

Koodit B30 – B39 käsittelevät avauksia 1.e4 c5 2.Rf3 Rc6 jotka ovat itsenäisiä 2..d6 verrattuna. Tässä ryhmässä ovat esimerkiksi Rossolimo, Kalašnikov, Svešnikov ja nopeutettu lohikäärme.
Emilio Salgari

Emilio Salgari (21. elokuuta 1862 Verona – 25. huhtikuuta 1911 Torino) oli italialainen kirjailija, joka tunnetaan Sandokan-romaaneistaan. Vaikka hänen teoksensa ovat hyvin tunnettuja italiaa, espanjaa ja portugalia puhuvissa maissa, niitä on vasta viime vuosina käännetty englanniksi. Suomeksi Salgarin kirjoja ei ole julkaistu, paitsi sarjakuvaversio Musta merirosvo (1978).

Elämä

Emilio Salgari syntyi Veronassa vuonna 1862. Kun hänen haaveensa laivastoupseerin virasta kariutuivat, hän ryhtyi kirjoittamaan tyydyttääkseen seikkailun ja tutkimusmatkailun haluaan. Hänen yli kahdensadan seikkailutarinansa päähenkilöt ovat vaihtelevista kulttuuritaustoista ja seikkailevat eksoottisissa ympäristöissä.
Vaikka Salgaria usein nimitetään Italian Jules Verneksi, hänen teoksensa ovat jääneet maailmanlaajuisesti vähemmän tunnetuiksi. Vernen teoksiin verrattuna Salgarin kirjat sisältävät myös vähemmän tieteellisiä osa-alueita ja keskittyvät seikkailun tunnelman luomiseen.
Vaikka Salgarin kirjoja myytiin miljoonia kappaleita, hänen huono liikeälynsä saattoi hänet lopulta velkaantumaan, minkä seurauksena hän teki itsemurhan vuonna 1911. Jopa hänen viimeinen tekonsa heijasti Salgarin kiinnostusta vieraisiin kulttuureihin, sillä hän surmasi itsensä entisaikojen samuraiden tapaan viiltämällä vatsansa ja kurkkunsa auki.
Joitakin hänen teoksiaan julkaistiin vielä hänen kuolemansakin jälkeen.