Liikenne Valko-Venäjällä

Tämä artikkeli käsittelee Valko-Venäjän liikennettä ja liikenneverkkoja sekä liikkumista liikennevälineillä Valko-Venäjällä ja Valko-Venäjän rajojen yli. Erillisissä artikkeleissa käsitellään esimerkiksi Valko-Venäjän rautateitä ja listataan raja-asemia.

Rautatieliikenne

Valko-Venäjällä on varsin kattava ja runsaasti käytetty rautatieverkko. Rautatiet ovat Valko-Venäjän taloudessa ja liikennejärjestelmässä hyvin merkittävässä roolissa. Maan rahtisuoritteesta ja matkustajakilometreistä yli kolmannes syntyy junien avulla. Kaukojunaliikenteen rinnalla pääkaupunki Minskin lähistöllä - ulottuen tosiasiallisesti selvästi Minskin aluetta laajemmalle - toimii kattava sähkö- ja dieselvetureilla ajettava Minskin lähijunaliikenne (puhekielessä junat lyhennetään käyttöenergian perusteella joko muotoon ven. электрицка, elektritska tai ven. дизель, dizel). Vastaavasti useimmilla suurista kaupungeista on oma paikallisjunaverkostonsa. Rataverkon kokonaispituus on 5 537 kilometriä , mistä 897 kilometriä on sähköistetty. Raideleveys on 1 520 millimetriä. Rautateitä liikennöi ja rataverkkoa ylläpitää Valko-Venäjän kansallinen rautatieyhtiö Belaruskaja Tšyhunka (БЧ).

Maantiet

Valko-Venäjän Liikenne- ja tietoliikenneministeriön Belavtodor-osasto vastaa Valko-Venäjän maanteistä. Heidän mukaansa maassa on yhteensä 85 668 kilometriä maanteitä. Tästä kansallisiksi maanteiksi (valtatiet ja suurimmat kantatiet) luokiteltiin 15 476 kilometriä ja paikallisteiksi 70 192 kilometriä. Kaikki kansalliset tiet on päällystetty, sen sijaan paikallisteistä 11 402 kilometriä on vielä maapohjaisia. Toisen (yhdysvaltalaisen) lähteen mukaan Valko-Venäjän maanteiden kokonaispituus oli vuonna 2005 yhteensä 94 797 kilometriä. Tästä 84 028 kilometriä on päällystettyä tietä ja 10 769 km hiekkatietä.
Käytännössä suurimmat valtatiet - kuten eurooppatiet (E 28, E 30, E 85 , E 95, E 271) ja muut Valko-Venäjän valtatiet (M1-M12) - ovat pääsääntöisesti hyvässä kunnossa. Enemmistö kantateistäkin on vähintään kohtalaisessa kunnossa, etenkin pääkaupungin Minskin lähistöllä. Pienemmillä teillä samoin kuin kaupunkien syrjäisillä kaduilla ja kylien sivuteillä päällysteen laatu ja tien kuoppaisuus vaihtelee enemmän.
Valko-Venäjän valtiolla oli aiemmin monopoli liikennepolttoaineiden valmistuksessa, mutta nyttemmin ainakin joillain venäläisyrityksillä (Gazprom Neft) on jalostamokapasiteettia Valko-Venäjällä. Huoltamoketjuista suurimpia ovat valkovenäläinen Belorusneft (Belneftehim-konerni) ja venäläinen Lukoil. Huoltamoilla myydään yleensä lyijytöntä 80, 92 ja 95 oktaanista bensaa sekä dieseliä. Oktaaniluvultaan korkeampaa 98-oktaanista bensaa myydään silti joillain asemilla (mm. Gasprom Neftin asemilta).
Maan ajoneuvokanta on asukasmäärään nähden suppeahko, joten maantiet ovat usein väljiä. Kaupunkisuunnittelussa ei toisaalta olla huomioitu vähitellen kasvavan autokannan aiheuttamaa asukaspysäköintitarvetta kunnolla. Tieliikenteen onnettomuustilastoissa Valko-Venäjä edustaa silti kohtalaista itäeurooppalaista tasoa. Unescon tilastojen mukaan kuolemaanjohtavia liikenneonnettomuuksia tapahtuu väestöön verrattuna selvästi naapurimaita Liettuaa, Latviaa ja Venäjää vähemmän. Erityisesti kevyen liikenteen uhreja saadaan ja pimeän ajan onnettomuuksia sattuu silti selvästi Pohjoismaiden tasoa runsaammin. Turvavöitä ja heijastimia käytetään varsin vähän, mikä osaltaan lisää onnettomuuksia. Myös rautateiden tasoristeyksiä on runsaasti.

Kaupunkien väliset ja kansainväliset linja-autoreitit

Junien ohella linja-autot ja linja- eli reittitaksit ("maršrutkat", ven. маршрутное такси) ovat keskeinen osa Valko-Venäjän julkista liikennettä sekä kaupunkien sisäisessä että kaupunkien välisessä liikenteessä. Esimerkiksi Minskin keskeisiltä linja-autoasemilta (Keskusasema Minskin keskusrautatieaseman vieressä, Moskovan linja-autoasema ja Itäinen linja-autoasema) lähtee kymmeniä säännöllisesti liikennöiviä busseja ja maršrutkoja eri puolille Valko-Venäjää. Vastaavasti eri maakunnissa tai kaupungeissa on oma ympäröivän alueen reittiverkostonsa.
Pikavuoron busseilla ajetaan myös kansainvälisiä linja-autoreittejä. Esimerkiksi Minskiin pääsee vaikka Tallinnasta, Pärnusta, Riiasta, Daugavpilsistä, Vilnasta, Kaunasista, Varsovasta, Kiovasta, Pietarista, Pihkovasta tai Moskovasta myös bussilla. Kesällä 2011 bussilippu Tallinnasta Minskiin maksoi noin 35 euroa. Tunnettuja kansainvälisen pikavuoroliikenteen liikennöitsijöitä Baltiassa, Valko-Venäjällä ja Puolassa on Ecolines.

Minskin metro, bussit, trollikat ja raitiovaunut

Pääkaupunki Minskissä on hyvin toimiva, kaksilinjainen metroverkko. Myös bussireitistö on kattava: toista sataa bussireittiä (linjanumerot 1-589)  ja yli viisikymmentä johdinbussireittiä (trollikkalinjat 1-65). Raitiovaunureittejä on kahdeksan (linjat 1-7 ja 11).
Julkisella liikenteen käyttäminen on matkailijalle edullista; maaliskuussa 2010 kertalippu maksoi etukäteen ostettuna 700 BYR tai kuljettajalta ostettuna 750 BYR (eli alle 0.20 EUR); pikabussivuoroihin 1100 BYR.

Kansalliset lentoyhtiöt

Valkovenäläisistä lentoyhtiöistä matkustajaliikennettä harjoittavat valtion omistamat Belavia ja Gomelavia. Rahtiliikenteessä toimii lisäksi valtiollinen TransAVIAexport Airlines. Muita valkovenäläisiä lentoyhtiöitä ovat esimerkiksi Hrodnan lentoasemalta operoiva valtiollinen Aviakompania Grodno.

Öljyn, öljytuotteiden ja maakaasun siirtoputkistot

Valko-Venäjä on merkittävä hiilivetyjen kauttakulkumaa Keski-Euroopan maiden kuten Puolan ja Saksan energianhuollolle. Energiavarmuus on yksi Euroopan unionin ja Valko-Venäjän välisistä yhteistyöalueista itäinen kumppanuus -politiikkaan kuuluen. Valko-Venäjällä kulki vuonna 2013 maakaasun siirtoputkistoa yhteensä 5 386 kilometriä; näitä operoi venäläisen Gazprom-konsernin tytäryhtiö Gazprom Transgaz Belarus (aiemmin Valko-Venäjän valtion Beltransgaz). Öljynputkistojen pituus on amerikkalaislähteen mukaan 1 589 kilometriä ja öljynjalostustuotteiden siirtoputkistoa on 1 730 kilometriä. Valko-Venäjän öljyputkiyhtiöistä merkittävin on maan eteläosien läpi kulkevasta öljyputkistosta vastaava Gomeltransneft Družba.