google/wiki40b huggingface dataset:
Kaius Hedenström

Kaius Hedenström (29. heinäkuuta 1943 Helsinki – 21. tammikuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja ja luonnonsuojelija.
Hedenström syntyi Helsingissä, mutta kävi koulunsa Turussa ja valmistui merkonomiksi Turun kauppaopistosta. Hän oli ammattivalokuvaaja ja työskenteli Pressfotossa ja Lehtikuvassa. Vuonna 1979 hän ryhtyi yrittäjäksi ja kuvitti muun muassa useita kirjoja.
Hedenström rakasti veneilyä ja Saaristomerta jo pienestä pitäen. Kesällä 1961 hän löysi tovereineen merikotkan pesän, ja siitä alkoi koko elämän mittainen työ merikotkan pelastamiseksi. Hän kartoitti merikotkien reviirejä 1960-luvulta alkaen ja osallistui WWF:n merikotkien ruokintaprojektiin sen alusta vuodesta 1972 lähtien.
Hedenström otti voimakkaasti kantaa Saaristomeren luonnon ja maisemien puolesta. Hänen valokuvanäyttelynsä maaseudun kulttuurimaisemista ja Saaristomeren kammottavista kesämökeistä kiersivät monilla paikkakunnilla herättäen myös päättäjien huomiota. Hän järjesti satoja kuvaesityksiä samoista aiheista eri puolilla Suomea.
Hedenström toimi Suomen Lehtikuvaajien puheenjohtajana, Suomen Majakkaseuran tilintarkastajana ja Patricia Seppälän säätiön hallituksen jäsenenä.
Ivan Hlinkan muistoturnaus 2012

Pudotuspelit

Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja (UTC+2)
Andrew B. Moore

Andrew Barry Moore (7. maaliskuuta 1807 – 5. huhtikuuta 1873) oli yhdysvaltalainen demokraattipuolueen poliitikko.  Hän toimi Alabaman 16. kuvernöörinä 1857–1861. 
Moore syntyi Jane ja Charles Mooren pojaksi Etelä-Carolinassa. Toimittuaan kahden vuoden ajan opettajana hän siirtyi lakialalle. Hän oli naimisissa Mary Goreen kanssa ja hänellä oli neljä lasta. 
Moore valittiin Alabaman edustajainhuoneeseen ensimmäistä kertaa vuonna 1839. Häntä edelsi osavaltion kuvernöörinä John A. Winston ja seurasi John Gill Shorter.
Elämä on ihanaa

Juoni

Melvin Udall on neuroottinen kirjailija, joka ilkeilee jatkuvasti kaikille ja kiusaa mm. naapurinsa koiraa heittämällä tämän jätekuiluun. Melvinin elämä kuitenkin muuttuu, kun hänen naapurinsa, homoseksuaali taiteilija Simon (Greg Kinnear) joutuu sairaalaan ja Simonin ystävä, galleristi Frank pakottaa Melvininin huolehtimaan hänen koirastaan Verdellistä korvaukseksi ilkeilystään. Melvin inhoaa aluksi koiraa, mutta alkaa kuitenkin vähitellen pitää siitä ja alkaa hemmotella koiraa mm. antamalla sille pekonia. Koira vaikuttaa myös siihen, että Melvin alkaa suhtautua suvaitsemmin muihinkin ihmisiin. Melvin pyrkii kuitenkin aluksi salaamaan muuttuneen asenteensa muilta.
Melvin alkaa tutustua vakiokahvilansa tarjoilijaan Caroliin (Helen Hunt), joka ei aluksi voi sietää Melviniä tämän ilkeän käytöksen takia. Melvin kuitenkin muuttaa käytöstään saatuaan tietää Carolin pojan olevan vakavasti sairas, ja kustantaa tälle uuden yksityislääkärin. Carol epäilee Melvinin odottavan jotakin vastapalvelusta häneltä, ja ilmaantuu tämän ovelle keskellä yötä sanomaan että on kiitollinen, mutta ei aio koskaan maata Melvinin kanssa. Seuraavana päivänä Carolin käytöksestä järkyttynyt Melvin yrittää viimein etsiä apua neurooseihinsa.
Simon palaa takaisin sairaalasta, ja saa tietää olevansa vararikossa. Kun kukaan ei suostu lainaamaan rahaa, hän joutuu lähtemään vanhempiensa luo anomaan rahaa. Frank pyytää Melviniä ajamaan Simonin perille ja tarjoaa avoautoaan lainaan. Melvin puolestaan saa Carolin mukaan reissulle vetoamalla siihen, että tarvitsee vastapalveluksen Carolin pojalle antamastaan avusta.
Melvin, Simon ja Carol lähtevät parin päivän matkalle Baltimoreen. Matkan aikana selviää, että Simonin vanhemmat hylkäsivät poikansa vuosia sitten tämän seksuaalisen suuntautumisen takia. Perillä hotellissa Simon on niin jännittynyt tulevasta tapaamisesta, ettei halua lähteä illalla ulos Melvinin ja Carolin kanssa. Melvin ja Carol menevät ravintolaan syömään ja tunnelma kehkeytyy romanttiseksi. Melvin kuitenkin pilaa tunnelman loukkaamalla Carolia, joka lähtee ravintolasta Simonin luo. 
Seuraavana päivänä Simon soittaa äidilleen, mutta päättää lopulta olla anomatta rahaa hänet hylänneiltä vanhemmilta, koska haluaa pärjätä itse. Kolmikko lähtee paluumatkalle. Matkan lopussa Carolista ja Simonista on tullut hyviä ystäviä, mutta Melvin on riidoissa Carolin kanssa, ja Simon on edelleen vararikossa. Melvin tarjoaa kuitenkin Simonille ja tämän koiralle majapaikan luotaan, ja myös Frank tarjoaa Simonille apuaan. Simonin ja Frankin suhde kehittyy romanttiseen suuntaan.
Melvin aikoo ensin tyytyä siihen, ettei voi korjata välejään Carolin kanssa, mutta Simon kannustaa häntä yrittämään uudelleen. Melvin menee Carolin asunnolle aamuyöstä ja tunnustaa rakkautensa. Carol pitää Melvinin temppua hulluna, mutta suostuu lopulta olemaan Melvinin kanssa. Pari lähtee viideltä aamulla ulos hakemaan sämpylöitä läheisestä leipomosta.
Kummisetä osa II

1958–1960?

Elokuva sijoittuu kolmen vuoden päähän siitä, mihin edellinen päättyi. Corleonen perheen liiketoiminta siirtyy New Yorkista Las Vegasiin ja Kuubaan. Perheen tavoitteena on saada toiminta lailliseksi, mutta suunnitelmien toteuttaminen osoittautuu ongelmalliseksi. Elokuva alkaa kun Michael Corleone yrittää pitää liiketoimintansa kasassa, kun hänet ja hänen vaimonsa pian yritetään salamurhata. Michael lähtee Kuubaan etsimään syyllistä ja matkan aikana hänen tilanteensa alkaa jatkuvasti hankaloitua, kun hänelle läheiset ihmiset paljastuvat pettureiksi, Nevadan senaattori yrittää tuoda hänen rikolliset toimintansa julkisiksi, mikä johtaa isoon oikeussali-istuntoon. Lisäksi hänen vaimonsa Kayn raskaus keskeytyy, minkä vuoksi Michaelin avioliitto alkaa rappeutua.
Juonittelut huipentuvat kun Michael ensimmäisen osan tapaan määrää jättimäisen murha-aallon, jossa kaikki hänen vihollisensa on määrä tappaa. Michaelin pettänyt Fredo-veli pelastuu teloitukselta perheenjäsenten vetoomuksien avulla, mutta hänetkin teloitetaan veljesten äidin kuoltua. Elokuvan loppussa Michael muistelee viimeisiä hetkiään ennen ensimmäisen elokuvan tapahtumia, ennen kuin hän lähti mukaan perheen mafiabisnekseen. Elokuva loppuu kun Michael istuu veden äärellä tuijottaen horisonttiin, ymmärtäen menettäneensä kaiken hänelle rakkaan ja ettei hän tule enää koskaan olemaan onnellinen.

1900–1930?

Kummisetä-romaanin mukaisesti Kummisetä osa II -elokuvassa hypätään vähän väliä seuraamaan Vito Corleonen elämää Sisiliassa nuorena poikana. Pitkät takaumat vievät yhdessä noin kolmanneksen elokuvasta ja ne muodostavat melkein oman elokuvansa, varsinaisen elokuvan sisälle. Nuori Vito menettää perheensä paikallisen rikollispomon vainon takia ja pakenee verikostoa Yhdysvaltoihin. Kasvavassa suurkaupungissa hän etenee sattuman ja periaatteellisen luonteensa johdattamana italialaisyhteisön luottohenkilöksi, värvää apureita ja saavuttaa kunnioitetun mutta myös pelätyn arvoaseman, jolloin häntä aletaan kutsua don Corleoneksi, Kummisedäksi. Lopulta tällä on mahdollisuus kostaa perheensä kokema vääryys synnyinseudullaan. Elokuvan tässä osuudessa Robert De Niro esittää aikuista Vito Corleonea 1920-luvun New Yorkissa.

Tuotanto

Ensimmäisen osan menestyksen myötä elokuvan budjetti oli saatu tuplattua, 13 miljoonaan dollariin. Coppola ei ollut kiinnostunut jatko-osan ohjaamisesta, mutta ryhtyi työhön tuottajien hyväksyttyä hänen vaatimuksensa laajennetuista vapauksista työn suhteen. Elokuvan käsikirjoituksessa avusti taas Mario Puzo, jonka alkuperäisromaanista elokuvassa on Vito Corleonen tarina ennen vuotta 1945.
Elokuvan kuvaukset viivästyivät kuukauden Al Pacinon sairastuttua keuhkokuumeeseen.

Näyttelijävalinnat

Monet ensimmäisen osan näyttelijät esiintyivät myös tässä elokuvassa. Merkittävin lisäys oli Robert De Niro, joka esitti Vito Corleonea. De Niro oli aikaisemmin ollut ehdolla ensimmäisessä Kummisedässä Michael Corleoneniksi, mutta rooli meni Pacinolle.
RadioMedia

RadioMedia ry, aikaisemmalta nimeltään Suomen Radioiden Liitto SRL ry, on Suomen kaupallisten radioiden edunvalvonta- ja markkinointiliitto. Se vastaa kaupallisen radiotoimialan tutkimus- ja tietopalveluista, koulutuksesta, tiedotuksesta sekä markkinoinnista. RadioMedia edustaa lähes kaikkia Suomen radiotoimiluvan haltijoita. Tähän kuuluvat kaikki valtakunnallisten ja osavaltakunnallisten radiotoimilupien haltijat sekä 49 alueellisen tai paikallisen radiotoimiluvan haltijaa.
RadioMedia on Euroopan yksityisten radioliittojen edunvalvontajärjestö AER:n (Association of European Radios) jäsen. Sen toiminta rahoitetaan jäsenmaksuilla sekä yhteiskunnallisilla tietoiskukampanjoilla.

Historia

Liitto perustettiin vuonna 1983. Silloin se toimi nimellä Suomen Paikallisradioliitto ry. Liiton tavoitteena oli perustaa Suomeen kaupallinen radio Yleisradion monopolin rinnalle. Valtioneuvosto myönsi ensimmäiset toimiluvat 24. tammikuuta 1985. Niiden myötä Suomeen perustettiin vuonna 1985 yhteensä 18 radioasemaa, joista puolet on yhä toiminnassa. Ensimmäisenä aloitti Radio Lakeus 27. huhtikuuta Nivalassa ja heti perään Radio City vapunaattona Helsingissä.

Toiminta

RadioMedia tilaa yhdessä Yleisradion ja Markkinointiviestinnän Toimistojen Liiton kanssa tutkimusta, jossa seurataan suomalaisten radiokanavien kuuntelijamääriä ja kuunteluun käytettyä aikaa. Tutkimus on nimeltään Kansallinen Radiotutkimus KRT ja sen toteuttaa kerran kuukaudessa Finnpanel.
RadioMedia organisoi vuosittain ammattilaisten Kaiku-radiomainoskilpailun. Se järjestää myös joka syksy RadioGaalan, jossa palkitaan kaupallisen radiotoimialan parhaimmisto.
Laktaamit

Laktaami on orgaanisessa kemiassa syklinen (rengasrakenteinen) amidi. Laktaamin nimen edessä oleva kreikkalainen kirjain ilmaisee renkaan koon: β-laktaami (4-jäseninen), γ-laktaami (5-jäseninen), δ-laktaami (6-jäseninen rengas).
Audrey Horne

Historia

Audrey Hornen perustivat vuonna 2002 Torkjell Rød, Arve Isdal, Thomas Tofthagen, Kjetil Greve, Tom Cato Visnes ja Herbrand Larsen.

Debyyttialbumi No Hay Banda

Audrey Horne julkaisi alkuvuodesta 2005 ensimmäisen EP:nsä, joka oli neljä kappaletta sisältävä Confessions & Alcohol. Yhtyeen debyyttialbumi No Hay Banda julkaistiin saman vuoden huhtikuussa. Albumi äänitettiin Studio Bergenissä, Norjassa. Se on Audrey Hornen ja Joe Barresin yhteistuotanto. Barresi miksasi albumin Bay 7 -studiossa Los Angelesissa.
Albumi sai yleisesti hyvät arvostelut ja se voitti Norjassa Spellemann-palkinnon Metal-luokassa vuonna 2006. Onnettomien olosuhteiden vuoksi he eivät saaneet niin paljoa keikkoja kuin halusivat, mutta yleisöjen vastaanotot olivat hyviä. He kiersivät keikoilla suurimmaksi osaksi Norjan yökerhoissa.

Le Fol ja uudet muutokset

Vuonna 2007 Herbrand Larsen (koskettimet) ja Tom Cato Visnes jättivät yhtyeen. Tom Cato halusi panostaa enemmän Gorgorothiin ja Saghiin. Herbrand Larsen taas lähti, koska hän tarvitsi enemmän aikaa työhönsä peruskoulun opettajana. Herbrand on jatkanut työtä yhtyeen studiolla sekä kosketinsoittajana että tuottajana.
Elokuussa 2007 Audrey Horne julkaisi toisen albuminsa Le Fol on Indie Recordingsin tuottama. Tämäkin levy äänitettiin Norjassa Studio Bergenissä. Yhtye olisi halunnut työskennellä Joe Barresin kanssa tälläkin levyllä, mutta hänellä oli kiireinen aikataulu ja levyn tekoa olisi jouduttu lykkäämään vähintään kuusi kuukautta eteenpäin, joten yhtye päätti jatkaa omillaan.
Levyn tuotti Isdal yhteistuotannossa Herbrand Larsenin kanssa. Larsen soitti tuottamisen lisäksi kaikkien levyllä olleiden kappaleiden kosketinosuudet. Le Fol sai hyvät arvostelut sekä Norjassa että kansainvälisissä lehdissä. Audrey Horne nimettiin Grammy-ehdokkaaksi Best Metal Act -luokassa myös vuonna 2008.
Tällä kertaa Audrey Horne soitti jälleen suurimmaksi osaksi klubikeikkoja. Vuoden 2008 lopussa he lähtivät Euroopan kiertueelle. Sen aikana he soittivat yhteensä 40 keikkaa puolessatoista kuukaudessa. Kiertue alkoi 6. marraskuuta 2008 Kööpenhaminasta ja loppui Bergeniin. Kiertue vieraili Tanskassa, Saksassa, Belgiassa, Iso-Britanniassa, Alankomaissa, Ranskassa, Espanjassa, Italiassa, Itävallassa, Sloveniassa, Sveitsissä, Tšekissä, Puolassa, Liettuassa, Latviassa, Virossa, Suomessa, Ruotsissa ja viimeisenä kotimaassaan Norjassa. Uuvuttava aikataulu otti veronsa Toschien äänestä: sillä oli tuskaista laulaa ja se sai hänet lopettamaan tupakoinnin.

Kolmas levy

Syyskuussa 2009 yhtye lyöttäytyi jälleen yhteen Joe Barresin kanssa hänen JHOC -studiolleen (Joe House of Compression) Los Angelesiin ja teki kolmannen levynsä. Audrey Hornen tuotti jälleen Indie Recordings. Julkaisu oli asetettu helmikuun lopulle tai maaliskuun alkuun vuodelle 2010.
JHOC-studiolla nauhoitettiin vain rummut, kitara ja laulu. Sen jälkeen yhtye palasi Bergeniin, jossa se nauhoitti Conclave Studiolla loput musiikit. Kaikki Conclave Studiolla nauhoitettu musiikki lähetettiin Joe Barresille Los Angelesiin.
Jim Henson

James Maury ”Jim” Henson (24. syyskuuta 1936 – 16. toukokuuta 1990) oli yhdysvaltalainen nukentekijä, nukketeatteriesiintyjä, piirtäjä, taiteilija, Oscar-ehdokkuuden saanut elokuvaohjaaja ja Emmy-palkinnon saanut televisio- ja elokuvatuottaja, joka tunnetaan Muppetien luojana. Hän myös toimi joidenkin Muppetien, kuten Kermit-sammakon, äänenä. Hensonilla ja Kermit-sammakolla on kummallakin tähti Hollywood Walk of Famella. 
Nukketeatterilaisena Henson esiintyi useissa televisio-ohjelmissa kuten esimerkiksi Seesamtie ja The Muppet Show sekä elokuvissa kuten Muppet-elokuva (1979) ja Muppetit ja jalokiviliiga (1981). Hensonin kanssa Muppettien menestykseen johtaneessa kehitysketjussa oli hänen vaimonsa Jane Henson ja myös nukketeatteriesiintyjä Frank Oz, josta myöhemmin tuli tunnettu Hollywood-elokuvien ohjaaja.

Yksityiselämä

Henson opiskeli Marylandin yliopistossa.
Henson kuoli vain 53 vuoden iässä keuhkokuumeeseen. Hänen leskensä Jane Henson teki 20 vuotta myöhemmin merkittävän lahjoituksen Smithsonian-instituutin museon kokoelmiin antamalla sille kymmenen Muppet-hahmon alkuperäiset nuket.
Pastori Jussilainen

Juoni

Tapahtumat sijoittuvat savolaiseen kirkonkylään 1800-luvun loppupuolella. Uudenlaiset ajatukset, kuten naisasia- ja kansanopistoaatteet tekevät tuloa kylään. Nämä uuden aatemaailman vaikutteet eivät kuitenkaan saa pastoria innostumaan. Kun pastorin anoppi yllättäen saapuu vierailulle, edessä on todellinen tahtojen taistelu. Anoppi laittaa pappilassa paikat uuteen uskoon, ja näin muuttuvat myös pastorin vanhoilliset ja edistyksenvastaiset käsitykset. Häntä piinaavat myös naisongelmat. Paikalliset uskovaiset järkyttyvät, kun pastori ottaa vähän totia. Anoppia taas pidetään pahuuden ruumiillistumana.

Arviot

Elokuvauutiset.fi-sivuston arvostelija pitää elokuvaa toimivana komediana ja näyttelijätyötä kautta linjan suorastaan erinomaisena. Erityisesti Laineen suoritus pastorina saa kiitosta.
Podgorica

Maantiede ja kaupunkikuva

Podgorica sijaitsee kahden hedelmällisen laakson yhtymäkohdassa vuorten ja kukkuloiden ympäröimänä (Vranjska Gora: 85 m, Ljubovic: 101 m, Gorica: 130 m, Dajbabska Gora: 172 m, Malo Brdo: 205 m, Hum: 276 m, Vranjina: 303 m). Laaksoja halkoo viisi jokea: Zeta, Morača, Ribnica, Cijevna ja Sitnica. Suurin osa kaupungista tuhoutui toisessa maailmansodassa, joten nykyinen rakennuskanta on varsin uutta.
Podgorican kunta ulottuu Skutarijärven rannalle ja sinne tehtyyn kansallispuistoon.
Sozinan tunnelin ansiosta matka Podgoricasta Adrianmeren rantaan kestää enää puoli tuntia.

Ilmasto

Vuoden kuumimmat kuukaudet ovat heinäkuu ja elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on yli 31 astetta. Kylmintä on tammikuussa, jolloin keskimääräinen alin lämpötila on 1,4 astetta. Sadetta saadaan 1 660 millimetriä vuodessa, vähiten heinäkuussa, eniten marraskuussa.

Historia

Kaupungin nimi merkitsee ”Gorican kukkulan juurella”. Gorica (suom. pikku vuori) on kaupungin liepellä olevan kukkulan nimi. Rooman valtakunnan ja sitä ennen aikaan kaupunki tunnettiin nimellä Doclea tai Dioclea. Kaupunki on tunnettu myös nimillä Birziminijum ja Alata. Keskiajalla kaupungin nimi oli Ribnica ja vuosina 1945–1992 Titograd, Jugoslavian pitkäaikaisen johtajan Titon mukaan.
Nykyisen Podgorican aluetta asuttivat aikoinaan illyrialaiset. Roomalaiset rakensivat sinne aikoinaan vesijohdon, mikä viittaa suurehkoon asutukseen. Vuonna 513 oli tuhoisa maanjäristys. Pian sen jälkeen alueelle asettui slaaveja. 1300-luvulla kaupungin sotilaallinen merkitys kasvoi, kun venetsialaiset ja ottomaanit kilpailivat alueen hallinnasta. Vuonna 1878 kaupunki liitettiin Montenegroon. Ensimmäisen maailmansodan aikana Itävalta-Unkari valtasi sen. Toisessa maailmansodassa kaupunkia pommitettiin pahoin, ja tuhannet asukkaat saivat surmansa.

Väestö

Podgorica on Montenegron suurin kaupunki. Vuoden 2011 väestönlaskennassa Podgorican kaupungissa asui 152 602 ja kunnassa 185 937 henkeä. Podgorican kunnan alueeseen kuuluvat myös Tuzin ja Golubovcin kaupunkipiirit ja 141 maaseututaajamaa.
Suurin osa Podgorican väestöstä on montenegrolaisia, joita on 57,35 prosenttia väestöstä. Muut merkittävät ryhmät ovat serbit 23,35 prosenttia, albaanit 2,22 prosenttia ja muslimit 1,98 prosenttia. Muut ryhmät, kuten bosniakit, kroaatit ja romanit eivät muodosta yli kahta prosenttia väestöstä.
Vuonna 1974 perustettu Montenegron yliopisto toimii Podgoricassa.

Talous ja liikenne

Jugoslavian aikoina Podgorican kukoistava talous perustui etenkin raskaaseen teollisuuteen. Tuon ajan suuryrityksistä on jäljellä kaksi: Podgorican alumiinisulatto ja Plantaze. Jälkimmäinen on alkoholiliike, joka tuottaa viiniä ja brandya. Sen menestys perustuu 1970- ja 1980-luvuilla Podgorican lähiympäristöön istutettuihin laajoihin viinitarhoihin.
Podgorican lentoasema sijaitsee yhdeksän kilometrin päässä kaupungista. Linja-autoasema ja rautatieasema ovat lähekkäin.
Franziska Weber

Franziska Weber (s. 24. toukokuuta 1989 Potsdam) on saksalainen meloja ja olympiavoittaja. Weber voitti olympiakultaa Lontoon olympialaisissa kajakkikaksikon 500 metrin kilpailuissa. Hän oli myös mukana Lontoossa kajakkinelikon Saksan joukkueessa, joka voitti hopeaa. Neljä vuotta myöhemmin Rio de Janeirossa Weber sijoittui kajakkikaksikon 500 metrin kilpailuissa toiseksi. Hän saavutti myös myös toisen olympiahopean Rio de Janeirossa kajakkinelikon 500 metrin kilpailussa.
Barnes Wallis

Sir Barnes Neville Wallis (s. 26. syyskuuta 1887 – k. 30. lokakuuta 1979) oli englantilainen ilmailu-insinööri ja suunnittelija.
Hänen tunnetuimmat keksintönsä ovat padonmurtoon käytetyt pudotettavat miinat ja Tallboy sekä Grand Slam (pommi) - raskaat erikoispommit.
Toisen maailmansodan aikainen RAF:n pommikone Vickers Wellington ja sen seuraaja Vickers Warwick ovat Wallisin suunnittelemia.
Kuninkaallinen Keksijöiden Palkitsemislautakunta myönsi Wallisille 10 000. punnan palkinnon sodanaikaisesta työstä. Hän muodosti palkinnosta rahaston RAF:n kaatuneilta jääneiden orpojen kasvatuksen hyväksi.
Eluveitie

Historia

Vuoden 2002 talven aikana Christian "Chrigel" Glanzmann perusti yhtyeen, joka oli aluksi studiohanke. Saman vuoden lokakuussa yhtye julkaisi omakustanteisesti ep-levyn Vên (galliksi "villi ilo"). Saatuaan siitä myönteistä palautetta metallipiireiltä ja lehdistöltä, Eluveitiestä päätettiin tehdä kunnon yhtye studiohankkeen sijaan.
Pian jälkeenpäin yhtye soitti ensimmäiset konserttinsa, mukaan lukien Sveitsin Elements of Rockissa, ja Eluveitie allekirjoitti levytyssopimuksen alankomaalaisen Fear Dark -levymerkin kanssa. Tämä yhtiö uudelleenjulkaisi Vênin vuonna 2004. Yhtye jatkoi live-esiintymisiä ja soitti muiden muassa levy-yhtiönsä Fear Dark Festival -tapahtumissa. Lisäksi yhtye lämmitteli sellaisia kansainvälisesti johtavia folk metal -ryhmiä kuin Korpiklaani ja Cruachan.
Vuonna 2006 Eluveitie äänitti cover-kappaleen "Vanadis"  rajoitetun painoksen tribuuttialbumille, joka kunnioittaa saksalais-islantilaisen yhtyeen Falkenbachin 15-vuotista uraa. Saman vuoden alussa yhtyeen kokoonpanossa tapahtui muutoksia: kun Anna Murphy tuli Sarah Kienerin tilalle soittamaan kampiliiraa, yhtye päätti, ettei se tarvinnut Linda Suteria enää huilunsoittajakseen.
Vuoden 2006 toisella neljänneksellä yhtye julkaisi esikoisalbuminsa Spirit Fear Darkilla. Saman vuoden syyskuussa Eluveitie kiersi Eurooppaa saksalaisyhtye Odroeririn kanssa. Vuoden 2006 lopulla Eluveitie allekirjoitti levytyssopimuksen saksalaislevymerkki Twilight Recordsin kanssa. Vuonna 2007 yhtye esiintyi Ragnarök Festival -tapahtumassa.
Marraskuussa 2007 Eluveitie kiinnitettiin Nuclear Blast -levymerkille. Toinen studioalbumi Slania (tyttönimi vanhassa Helvetiassa) julkaistiin 15. helmikuuta 2008.
Eluveitie esiintyi helmikuussa 2009 Helsingin Tavastialla ja Tampereen Pakkahuoneella Kreatorin lämmittelijänä. Eluveitie esiintyi myös Tuskassa 2009.
Eluveitie julkaisi huhtikuussa 2009 uuden pitkäsoiton Evocation I: The Arcane Dominion.
Ansa (televisioelokuva)

Juoni

Daniel ja Elisabet Gorban ovat melko tuore aviopari. He elelevät eteläranskalaisessa vuoristomajassa vuoden 1960 tienoilla. Elisabet on ollut riidan jälkeen kadoksissa jo yli viikon ja Daniel ottaa yhteyttä komisarioon asian selvittämiseksi. Pastori Maxim saapuu Danielin luo ja kertoo löytäneensä Elisabetin. Asiat vääntyvät solmuun kun Daniel ei tunnista Maximin mukanaan tuomaa naista Elisabetiksi. Nainen kertoo yksityiskohtaisen tarkkoja seikkoja Gorbanien elämästä ja sanoo, että Danielilla on ollut aiemminkin vastaavantapaisia muistinmenetyksiä. Elisabetin rikkaalta enolta tiedossa oleva perintö herättää myös jos jonkinlaista tunnekuohua. Komisario alkaa tuskaantua perin juurin outoon kuvioon ja päättää etsiä totuuden.

Julkaisut

Ansa sai ensi-iltansa MTV:n Aitiopaikalla marraskuussa 1981. Teos on julkaistu myös DVD-tallenteena.
William Kennedy

William Joseph Kennedy (s. 16. tammikuuta, 1928,  Albany,  New York) on yhdysvaltalainen kirjailija ja toimittaja, jonka useat teokset kuvaavat Albanyn todellista ja kuvitteellista historiaa. Hän sai romaanistaan Karhiainen  Pulitzer-palkinnon vuonna 1984.
Vanuatunharmaakäpinkäinen

Levinneisyys

Vanuatunharmaakäpinkäistä tavataan Uudessa-Kaledoniassa, Papua-Uudessa-Guineassa, Vanuatussa ja Salomonsaarilla. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tietojärjestelmäarkkitehtuuri

Tietojärjestelmän arkkitehtuuri kuvaa kohdealueensa rakenneosat, niiden ulospäin näkyvät ominaisuudet ja niiden väliset yhteydet ja riippuvuudet. Arkkitehtuuri muodostaa rungon järjestelmän suunnittelulle ja toteutukselle sekä ohjaa järjestelmän rakenteen kehittämistä järjestelmän elinkaaren ajan. Se toimii myös keskusteluvälineenä järjestelmän kehittämisen ja ylläpitämisen sidosryhmien (organisaation johto, käyttäjät, suunnittelijat, toteuttajat) välillä.

Abstraktiotasot

Arkkitehtuurin kohdetta voidaan tarkastella myös eri abstraktiotasoilta.  Tällöin laajimmillaan kohteena on koko organisaatio ja sen tietojen käsittely.  Tarkennettaessa työskentelyä alemmalle tasolle, tarkastellaan yksittäistä ydinprosessia tai vastaavaa toimintokokonaisuutta.  Tarkimmalla tasolla kohteena on yksittäinen järjestelmä.

Työn eteneminen

Arkkitehtuurityö etenee vaiheittain tarkentuen.  Työ alkaa kohdealueen ja sen vaatimusten selvittämisellä.  Tässä niin sanotussa asiayhteysvaiheessa IT-arkkitehdit selvittävät kohdealueen rajat ja lähtötiedot koko arkkitehtuurityölle.  Tällöin vastataan kysymykseen miksi tehdään.  Seuraavaksi selvitetään kohdealueen käsitteellinen rakenne. Tässä käsitteellisessä vaiheessa pyritään vastaamaan kysymykseen mitä kohdealueella tehdään.  Seuraavaksi ratkaistaan loogisella ja välineriippumattomalla tasolla miten kohdealueen toiminnallisuus toteutetaan.  Tässä loogisessa vaiheessa vaiheessa pyritään vastaamaan kysymykseen miten asiat kohdealueella tehdään. Lopuksi ratkaistaan millä teknisillä välineillä loogisesti kuvattu rakenne toteutetaan eli vastataan fyysisessä vaiheessa kysymykseen millä välineillä tehdään.
Arkkitehturoinnin etenemiselle ja sen määrämuotoistamiseksi on laadittu useita menetelmiä.

Kuvaaminen

Arkkitehtuuri kuvataan arkkitehtonisissa kuvauksissa jotka voidaan tuottaa kuvauskielellä standardoidun kuvausjärjestelmän mukaisesti.  Huom.: vaikka järjestelmän arkkitehtuuria ei ole kuvattu, sellainen voidaan takaisinmallintaa (engl. reverse engineer) olemassa olevasta toteutuksesta.
Dennis Bamford

Oppilaat

Professori Dennis Bamford on ansioitunut tutkijakouluttaja ja hän on ohjannut yli 30 väitöskirjatyötä. Seitsemän Bamfordin väitöskirjaoppilasta on sittemmin nimitetty professoreiksi.