google/wiki40b huggingface dataset:
Sofia Haajanen

Saavutukset

Haajanen saavutti nuorten MM-kilpailuissa 2006 pronssia viestissä. Henkilökohtaisilla matkoilla hän sijoittui tuolloin parhaimmillaan yhdeksänneksi keskimatkalla. Aikuisten arvokilpailuissa hän esiintyi ensimmäisen kerran vuoden 2010 EM-kilpailuissa, joissa hän sijoittui keskimatkalla 28:nneksi. Vuonna 2012 hän saavutti yhdessä Merja Rantasen ja Minna Kaupin kanssa viestin hopeaa Falunin EM-kilpailuissa. Keskimatkalla hän sijoittui kymmenenneksi ja pitkällä matkalla 13:nneksi. Lausannen MM-kilpailuissa hän osallistui vain sprinttiin, jolla hän sijoittui 33:nneksi.
Vuonna 2014 Haajanen oli Palmelan EM-kilpailuissa seitsemäs viestissä, kymmenes pitkällä matkalla ja 21:s keskimatkalla. Saman vuoden MM-kilpailuissa Trentinossa hän sijoittui viestissä viidenneksi ja pitkällä matkalla yhdeksänneksi. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa Invernessissä hänen suorituksensa pitkällä matkalla päättyi hylkäykseen. Vuonna 2016 Jeseníkin EM-kilpailuissa Haajanen sijoittui viestissä kuudenneksi, pitkällä matkalla kymmenenneksi, keskimatkalla 18:nneksi ja sprintissä 40:nneksi. Saman vuoden MM-kilpailuissa Strömstadissa hän oli pitkän matkan lopputuloksissa 16:s. EM-kilpailuissa 2018 Haajanen sijoittui viestissä seitsemänneksi, keskimatkalla kymmenenneksi ja pitkällä matkalla 11:nneksi. Riian MM-kilpailuissa 2018 hän suunnisti ensimmäisen osuuden viestissä, jossa Suomi sijoittui viidenneksi, sekä oli pitkällä matkalla parhaana suomalaisena kolmastoista. 
Haajanen on voittanut viestin Suomen-mestaruuden vuosina 2010, 2014 ja 2018 sekä sprintin Suomen-mestaruuden vuonna 2015. Kainuun rastiviikon D21E-sarjan hän on voittanut vuosina 2008 ja 2019.
Mustapaasisammal

Ulkonäkö

Mustapaasisammal on väriltään tumma. Se on 1-kotinen ja sillä on yleensä itöpesäkkeitä.

Levinneisyys

Mustapaasisammal esiintyy pohjoisella pallonpuoliskolla havumetsissä ja vuoristoissa. Suomessa se kasvaa melko harvinaisena kalkkialueilla. Sitä on havaittu Varsinais-Suomesta, Pohjois-Karjalasta, Kainuusta, Oulun- ja Perä-Pohjanmaalta sekä Kuusamosta että Enontekiön-Lapista. Sitä on tavattu myös Keski-Pohjanmaalta, josta se on kuitenkin ilmeisesti hävinnyt. Se on Suomessa silmälläpidettävä.

Elinympäristö

Mustapaasisammal kasvaa kallioilla ja lohkareilla.
Paul Temple

Paul Temple on brittiläisen kirjailija Francis Durbridgen luoma salapoliisihahmo, joka teki ensiesiintymisensä vuonna 1938 BBC:n esittämässä 8-osaisessa radiokuunnelmassa Send for Paul Temple. Myöhemmin Temple on esiintynyt myös kirjoissa, elokuvissa, televisiossa ja sarjakuvissa.
Temple on yksityisetsiväksi ryhtynyt entinen rikoskirjailija, joka yhdessä vaimonsa Steven kanssa avustaa usein Scotland Yardin tutkimuksissa.
Vuosien 1938 ja 1968 välillä BBC teki kaikkiaan 28 Paul Temple -kuunnelmaa, joissa useimmissa oli kahdeksan jaksoa. Vuonna 2006 BBC teki uusintaversion kuunnelmasta Paul Temple and the Sullivan Mystery, jonka alkuperäinen vuoden 1947 versio on kadonnut. Templeä ovat esittäneet muun muassa Barry Morse ja Peter Coke.
Paul Temple -elokuvia on tehty kaikkiaan neljä. Näistä ensimmäinen, Send for Paul Temple, sai ensi-iltansa 1946 ja sen nimiroolissa esiintyi Anthony Hulme. Elokuvien Calling Paul Temple (1948), Paul Temple's Triumph (1950) ja Paul Temple Returns (1952) pääroolin esitti John Bentley.
Televisiosarjaa BBC esitti 1969–1971. Jaksot olivat kestoltaan tunnin, ja niitä tehtiin yhteensä 52 kappaletta. Paul Templeä esitti Francis Matthews.

Suomenkieliset kuunnelmat

Myös Yleisradion Radioteatteri on toteuttanut Paul Temple -kuunnelmia. Näistä YLE Tallennemyynti on julkaissut kuunnelmat Paul Temple ja tapaus Conrad (1961), Paul Temple ja Valentinen tapaus (1961) ja Paul Temple ja Spencerin juttu (1962). Kaikissa näissä Paul Templeä esitti Joel Rinne ja vaimo Stevenä kuultiin Rauha Rentola. Musiikkina suomalaistulkinnassa kuultiin Charles Williamsin The Devil´s Gallop
Ruokokerttunen

Koko ja ulkonäkö

Ulkonäkö: Aikuisella yksilöllä on raidallinen ruskea, hieman kirjava selkä ja vaalea vatsapuoli. Otsa on luisu ja siinä on tyypillinen valkea silmäkulmajuova. Molemmat sukupuolet ovat ulkonäöltään samanlaisia, nuorilla linnuilla on rinnasta alaspäin raidallisuutta, joka katoaa iän myötä.
Pituus: 13 cm.
Paino 11 g.
Ääni: Laulu on nopea, säksättävä ja se katkeaa vihellyksillä ja matkimisäänillä. Kutsu- ja varoitusääni on kova ”tsäk”.
Kaikilla ruokokerttusilla on täydellinen sulkasato talvehtimisalueella. Sen jälkeen eri ikäluokkia ei voi erottaa toisistaan.
Vanhin suomalainen rengastettu ruokokerttunen on ollut 10 vuotta 16 päivää vanha. Se on samalla Euroopan vanhin ruokokerttunen.

Levinneisyys

Esiintyy koko Euroopassa sekä Länsi- ja Keski-Aasiassa. Suomessa pesii koko maassa, Lapissa harvalukuisempana. Parimäärä Suomessa on n. 400 000 paria. Ruokokerttunen on muuttolintu ja se talvehtii Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Se muuttaa suoraan etelään Unkarin ja entisen Jugoslavian kautta talvehtimisalueilleen. Keväällä ne saapuvat touko–kesäkuussa, syksyllä poistuvat elo–syyskuussa. Euroopassa pesii yli 2 miljoonaa ruokokerttusparia.

Elinympäristö

Kaikenlaiset kosteikot ja rannat. Erityisen runsas se on laajoissa järviruovikoissa. Jokivarsilla ja järvien rannoilla se on tavallinen. Muuttoaikoina tavataan myös ulkosaariston luodoilla.

Lisääntyminen

Pesä ruo'oista ja ruohoista tehty. Usein maassa tai matalalla kasvillisuuden kätkössä. Muninta alkaa Etelä-Suomessa touko–kesäkuun vaihteessa. Naaras munii 3–7, tavallisesti 5 kirjavaa munaa. Haudonta kestää vajaa 2 viikkoa. Poikaset lähtevät pesästä lentokyvyttöminä vajaan 2 viikon ikäisinä. Emot hoitavat niitä vielä 1–2 viikkoa. Pesii usein kahdesti kesässä. Sukukypsä 1-vuotiaana.

Ravinto

Ruokokerttunen on hyönteisyöjä, mutta sille kelpaa myös muu ravinto, kuten etanat, hämähäkit ja madot (sekä marjat?).
Rataslukko

Rataslukko on 1500-luvun alussa kehitetty käsituliaseen lukkotyyppi. Rataslukko koostuu spiraali- tai kierrejousen pyöräyttämästä, pykälöidystä teräsrattaasta, ja hanasta, jonka ruuvileukojen väliin kiinnitetään em. rattaaseen nojaava rikkikiisupala pientä nahkatilkkua pehmikkeenä käyttäen. Jousi kierretään vireeseen tarkoitukseen varatulla avaimella ja liipaisimen painallus sallii virekynnen ja keinuvivun välityksellä rattaan pyörähtää. Tällöin hanassa oleva rikkikiisupala saa teräsrattaaseen raapiutuessaan aikaan kipinöitä, jotka lennähtävät rattaan pyörimissuuntaan sankkipannuun ja sytyttävät sankkiruudin, joka puolestaan sytyttää panoksen. Toimintaperiaate perustuu tuluksiin.
Myöhemmin Euroopassa keksitty yksinkertaisempi ja varmatoimisempi piilukko syrjäytti rataslukon nopeasti.
Resepti (ruoanlaitto)

Resepti on ruoan, juoman tai muun ainesosista sekoitettavan elintarvikkeen valmistusohje. Monissa aikakauslehdissä, erityisesti ruoanlaittoon keskittyvissä, julkaistaan reseptejä. Myös jotkin ruokakaupat ja elintarvikevalmistajat jakavat reseptejä, joissa mainostetaan erilaisia tuotteita. Resepteistä koottua kirjaa kutsutaan keittokirjaksi.
Siilinjärvi–Viinijärvi-rata

Selvityksiä henkilöliikenteen avaamisesta

Siilinjärvi–Viinijärvi-radalla ei ole nykyään (2016) henkilöliikennettä. Rautatiematkustajat ry:n julkaiseman (2016) selvityksen mukaan henkilöliikenteen avaaminen Kuopiosta Joensuuhun tulisi maksamaan 4 miljoonaa euroa. Uusimmassa selvityksessä suunnitellaan, että käytössä olisivat Dm12-kiskobussit. Pysähdyspaikkoja olisi Kuopion jälkeen Siilinjärvellä, Juankoskella, Luikonlahdessa, Outokummussa, Ylämyllyllä ja Joensuussa. Kiskobussi voisi pysähtyä myös Kaavin kirkonkylällä, mikäli sinne rakennettaisiin pysähdyspaikka. Kuopio–Joensuu-reitillä kulkisi kuusi päivittäistä kiskobussivuoroa suuntaansa. Selvityksen mukaan matka Kuopion ja Joensuun välillä taittuisi nopeimmillaan alle kahdessa tunnissa.
Edellisen kerran Kuopio–Joensuu-matkustajaliikenteen avaamisesta tehtiin selvitys 2013. Tuolloin asialla olivat Pohjois-Karjalan ja Pohjois-Savon maakuntaliitot, Joensuu ja Kuopio sekä Ely-keskus. Heidän laskelmissaan matkustajaliikenteen käynnistämisen kokonaiskustannukset olivat 55–56 miljoonaa euroa.
Stefan Aust

Stefan Aust (1. heinäkuuta 1946 Stade, Ala-Saksi Saksa) on saksalainen toimittaja, joka oli Der Spiegel -viikkolehden päätoimittaja 1994–2008.
Aust on kirjoittanut muun muassa Punaista armeijakuntaa käsittelevän kirjan, jonka pohjalta on tehty elokuva Baader Meinhof Komplex.
Sideriitti

Sideriitti (FeCO₃) eli rautasälpä on rautakarbonaatti ja on myös rautamalmimineraali. Se sisältään 48 % rautaa. Sideriitti on saanut nimensä kreikan rautaa tarkoittavasta sanasta sideros.
Sideriitti on kidejärjestelmältään ortorombinen. Kiteet on tavallisesti perusromboedreja, jos mineraali on saanut kiteytyä vapaasti. Sideriitin väri vaihtelee harmaanvalkoisesta tuhkanharmaaseen, kellanruskeaan tai ruskeaan. Viiru on valkoinen, vaaleanruskea, tummanruskea tai jopa musta. Kiilto on lasinkiilto. Joskus se voi olla myös helmiäskiilto tai silkkikiilto. Sideriitin kovuus on 3,5–4,5 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 3,7–3,9 g/cm³.
Sideriittiä tavataan usein ruskeina tai ruskeanmustina multamaisina tai kovina, rakeisesti massamaisina tai kuitumaisina kasaumina yhdessä götiitin ja limotiitin kanssa.
Suomessa puhdaasta sideriittiä on löydetty saostuneena pohjavedestä Keski-Pohjanmaalta. Sideriittiä on myös esiintynyt suon pintaosissa mm. Vihannin, Paavolan ja Oululaisten alueella.
P-Kloorinitrobentseeni

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa p-kloorinitrobentseeni on keltaista kiteistä ainetta. Yhdiste ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen, mutta liukenee paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja tolueeniin. Yhdisteen nitroryhmä voidaan pelkistää vedyttämällä aminoryhmäksi. Koska kloori- ja nitroryhmät sijaitsevat toisiinsa nähden para-asemassa voi yhdisteelle tapahtua nukleofiilinen aromaattinen substituutioreaktio, jossa klooriatomi korvautuu jollain toisella nukleofiililla, kuten hydroksidi-ionilla, alkoksidi-ionilla, ammoniakilla tai amiinilla.

Valmistus

p-Kloorinitrobentseeniä valmistetaan nitraamalla klooribentseeniä väkevän rikkihapon ja typpihapon seoksella. Tässä reaktiossa syntyy myös o-kloorinitrobentseeniä ja nämä isomeerit voidaan erottaa toisistaan kiteyttämällä ja tislaamalla alipaineessa.
p-Kloorinitrobentseeniä käytetään värien, värien valmistuksessa tarvittavien yhdisteiden ja lääkeaineiden valmistamiseen. Siitä valmistetaan muun muassa p-kloorianiliinia, p-nitroaniliinia, p-nitrofenolia, lääkkeinä käytettäviä dapsonia, albendatsolia ja troglitatsonia, rikkaruohomyrkkynä käytettävää nitrofeenia ja kumien hapettumisenestoaineiden valmistuksessa käytettävää p-nitrodifenyyliamiinia.
HMS Mallow (K81)

Palvelus

Alus luovutettiin vuonna 1944 Jugoslavialle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Nada. Alus nimettiin seuraavana vuonna Partizankaksi. Alus palautettiin Britannian laivastolle, joka palautti sen alkuperäiselle nimelle. Vuonna 1948 alus myytiin Egyptille, joka nimesi sen El Sudaniksi. Se oli 1970-luvun alusta koululaivana, kunnes alus poistettiin palveluksesta 1975.
Harri István Mäki

Harri István Mäki (s. 19. huhtikuuta 1968 Tampere) on suomalainen kirjailija. Hän on toiselta ammatiltaan teatteriohjaaja ja toimii Oriveden Opistossa sanataiteen opettajana. Mäki on kirjoittanut lasten- ja nuortenromaaneita, romaaneita, näytelmiä, kuunnelmia ja TV-käsikirjoituksia. 
Suosituimmiksi kirjoiksi ovat tulleet Mäen juuri lukemaan oppineille suunnatut lastenkirjasarjat Sihis ja Naamiosankarit. Muita hänen kirjoittamiaan seikkailusarjoja ovat lapsille suunnattu Luke -sarja (marsukapteeni keltaisessa sukellusveneessä), varhaisnuorille suunnatut Hakkerit (nettirikokset), Dark Dante (muinaisaarteet), Leevi (kadonneet historialliset reliikit) ja Siperian legioona (eksyneet kummitukset Finlaysonin tehtaassa). Harri István on kirjoittanut myös kaksi selkoromaania nuorille: Rikkaat ritarit sekä Rikkaat ritarit ja Zombiprinsessa. Mäki on kuvittanut lastenkirjansa Superkumikana, Prahan vaahtohirviöt sekä Sipsu teatterihamsteri.
Aikuisille suunnattuja romaaneita ovat tanssijoista kertova Kraatterin lapset ja veijariromaanit Musta legioona sekä Pyhä klaani. Tapani Baggen kanssa Mäki on kirjoittanut yhdessä dekkarit Synnyimme lähtemään sekä Paha paikka.
Mäki harrastaa tussipiirtämistä, matkustamista ja kääpiökoiria. Hän asuu perheensä kanssa vanhassa talossa Ylöjärvellä. Mäki vietti lapsuutensa Unkarissa (äitinsä on unkarilainen). Lapsena kirjailija piirsi sarjakuvia kummituksista, hirviöistä, linnoista ja purjelaivoista. Mäki kertoo, että hän haluaa kirjoittaa sellaisia kirjoja lapsille ja nuorille, jotka saavat heidät käyttämään mielikuvitustaan. Sellaisista kirjoista Mäki piti lapsena eniten. Tärkeintä on tarjota lapsille ja nuorille oma kirjallisuuskulttuuri.
Konservatiivipuolueen puheenjohtajavaali 2019

Valintamenetelmä

Konservatiivipuolueen johtajaa valittaessa ensin virkaan pyrkiviä henkilöitä asetetaan ehdolle. Ehdokas tarvitsee vähintään kahdeksan kansanedustajan tuen. Tämän jälkeen järjestetään ensimmäinen äänestyskierros, jossa kansanedustajat äänestävät mieleistään ehdokasta. Ehdokkaat, jotka saavat vähemmän kuin 17 ääntä, putoavat pois seuraavilta kierroksilta. Toisella kierroksella ehdokkaat, jotka saavat vähemmän kuin 33 ääntä, putoavat. Jos kaikki ehdokkaat ylittävät rajan, vähiten ääniä saanut putoaa. Tätä jatketaan, kunnes jäljellä on vain kaksi ehdokasta. Puolueen jäsenistö valitsee kahden ehdokkaan välillä lopullisen johtajan postiäänestyksellä.
Tahvo Luosto

Tahvo Tauno Väinö Luosto (alk. Liljeblad, 7. syyskuuta 1905 Kuusisto – 25. toukokuuta 1938) oli suomalainen kieli- ja kansatieteilijä, joka tunnettiin myös kiihkeänä antisemitistinä.

Tieteellinen työ

Kielitieteilijänä hänen merkittävin työnsä on yhdessä Aili Virkkusen kanssa kerätty aineisto itäkarjalaisesta Tunkuan murteesta, josta molemmat kirjoittivat myös laudatur-tutkielmansa. Luosto keräsi kesien 1927–1927 aikana yli 5 600 sanaa, joiden pääasiallisena lähteenä oli Ukki Väinämöinen. Hänen materiaaliaan on myöhemmin julkaistu Suomalais-Ugrilaisen Seuran toimittamassa Karjalan kielen sanakirjassa. Kesällä 1930 Luosto osallistui Helsingin yliopiston Pohjois-Pohjalaisen Osakunnan keruuretkelle Hailuotoon ja haastatteli tämän jälkeen Sanakirjasäätiön stipendiaattina viimeisiä Ruotsin metsäsuomalaisia Östmarkin pitäjässä Värmlannissa. Ruotsissa mukana olivat myös muun muassa Astrid Reponen-Juvas ja Martti Rapola.

Antisemitismi

1930-luvulla Luosto tunnettiin kansallissosialistina, joka muun muassa toimi lyhytaikaisesti vuonna 1933 Kustannus Oy Vasaran julkaiseman juutalaisvastaisen Siniristi-lehden päätoimittajana. Hän oli yksi harvoista suomalaisista, jotka 1920–1940-luvuilla vastustivat juutalaisuutta uskonnollisia argumentteja käyttäen. Muita tunnettuja olivat papit K. R. Kares, Matti Tarkkanen ja J. W. Wartiainen sekä kirjailija Olli Nuorto ja taidemaalari Elsa Snellman. Siniristin edeltäjässä Tapparamiehessä Luosto pohti vuonna 1932 juutalaisuuden vastustamisen suhdetta kristinuskoon. Hänen mukaansa juutalaiset olivat ”magiikkaan ja omahyväisyyteen kangistunut kansa, jolle Jeesus yritti opettaa hyvyyttä ja nöyryyttä”. Juutalaisuutta Luosto luonnehti ihmiskunnalle tuhoisaksi opiksi, jonka koossapitävänä voimana oli viha kaikkea ei-juutalaista kohtaan. Hän ei myöskään pitänyt sitä edes uskontona, vaan kutsui juutalaisuutta ”ihmiskunnan tuhoisimmaksi vitsaukseksi”. Jeesusta hän piti maailman voimakkaimpana juutalaisuuden vastustajana.
Henny Porten

Henny Porten (7. tammikuuta 1890 Magdeburg – 15. lokakuuta 1960 Berliini) oli saksalainen elokuvanäyttelijä. Hän oli yksi saksalaisen mykkäelokuvan suurimmista tähdistä.
Portenin elokuvadebyytti oli hänen isänsä ohjaama varhainen ”äänielokuva” Meißner Porzellan vuonna 1906. Päästyään koulusta hän näytteli eri yhtiöiden elokuvissa ja solmi sopimuksen tuottaja Oskar Messterin kanssa vuonna 1910. Portenista tuli pian yksi Saksan suosituimmista elokuvanäyttelijöistä. Hän esiintyi miehensä Curt A. Starkin ohjaamissa melodraamoissa ja tämän kuoltua ensimmäisessä maailmansodassa varsinkin Rudolf Biebrachin ohjaustöissä, jotka oli usein käsikirjoittanut Robert Wiene. Vaaleaa, kilttiä ja uhrautuvaa Portenia on kuvattu saksalaisen naisen prototyypiksi. Asta Nielsenin tavoin hänen roolinsa edistivät naisten yhteiskunnallista vapautumista, mutta hänestä puuttui Nielsenin eroottisuus.
Porten teki Starkin ja Biebrachin kanssa yli sata lyhytelokuvaa, melodraama ja romanttista komediaa. Hän esiintyi myös kunnianhimoisimmissa elokuvissa kuten Emil Janningsin rinnalla Ernst Lubitschin komediassa Kohlhiesels Töchter (1920), Henrik VIII:n vaimona Anna Boleynissa (1920), Ewald André Dupontin suositussa rakkaustarinassa Die Geierwally (1921) sekä Leopold Jessnern ja Paul Lenin ikonisessa katuelokuvassa Hintertreppe (1921). Portenin suosio jatkui 1920-luvulla, jolloin hän toimi myös tuottajana ohjaaja Carl Froelichin rinnalla. Porten siirtyi onnistuneesti äänielokuvaan, mutta natsien noustua valtaan hän sai juutalaisen miehensä takia vain muutamia rooleja. Toisen maailmansodan aikana hän esiintyi Georg Wilhelm Pabstin historiallisessa teatterielokuvassa Komödianten (1940/1941). 1950-luvun alussa Porten teki vielä muutamia elokuvia itäsaksalaisella DEFA-studiolla.
Jällivaaran kunta

Kuntajaon kehitys

Jällivaaran pitäjä erotettiin vuonna 1742 Jokimukan pitäjästä. Pitäjästä tuli maalaiskunta vuoden 1862 kuntauudistuksessa. Maalaiskuntaan perustettiin vuonna 1908 kaksi toisiinsa rajoittunutta taajaväkistä yhdyskuntaa Gällivare kyrkostad ja Malmberget. Ensimmäisen nimi lyhennettiin muotoon Gällivare (suom. Jällivaara), ja se lakkautettiin vuonna 1955. Malmberget (suom. Malmivaara) lakkautettiin 1959. Kunta oli jo valmiiksi pinta-alaltaan hyvin suurin, joten sen rajoja ei muutettu vuosien 1952 ja 1971 kuntauudistuksissa.
Jean Rouch

Jean Rouch [ʁuʃ] (31. toukokuuta 1917 Pariisi – 19. helmikuuta 2004 Niger, Afrikka) oli ranskalainen dokumentaristi ja antropologi, jonka elokuvat liikkuvat dokumentin ja fiktion rajamailla ja käsittelevät valtaosin Länsi-Afrikan ihmisiä. Häntä pidetään yhtenä cinema veritén eli totuuselokuvan kehittäjistä ja merkittävänä vaikuttajana ranskalaisen uuden aallon elokuvailmaisun syntymiseen. 
Rouchin elokuvia ovat Minä, musta mies (Moi, un noir, 1958), Ihmispyramidi (La Pyramide humaine, 1958), Ranskalainen päiväkirja (Chronique d'un été, 1961) ja Afrikkalainen Pariisissa 1–3 (Petit à petit, 1970).
Rouch oli alun perin ammatiltaan vesi-insinööri. Toisen maailmansodan aikana vuonna 1941 hän tuli ensi kerran työkomennukselle Nigeriin, jossa hän asui valtaosan elämästään. Yhdessä sikäläisten elokuvantekijöiden Damouré Zikan ja Oumarou Gandan kanssa Rouch teki puolidokumentaarisia elokuvia djerma-, songhai- ja sorko-heimojen elämästä.
Rouch kuoli 87-vuotiaana auto-onnettomuudessa Nigerissä.
Peshmerga

Historia

Kurdien asuttama alue eli Kurdistan oli aluksi tärkeä strateginen puskurivyöhyke Osmanien valtakunnan ja Persian eli nykyisen Iranin välillä. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen alueelle muodostettiin useita valtioita, kuten Turkki, Irak ja Syyria, ja kurdit alkoivat ajaa omaa itsenäistä kurdivaltiotaan. 1970-luvulla Irakin kurdit olivat jakautuneet kahteen keskenään kilpailevaan ryhmittymään, mutta heidän rivinsä yhdisti Irakin–Iranin sota 1980-luvun puolella. Tuolloin kurdit, joista suuri osa oli loikkareita Irakin armeijasta, alkoivat taistella Saddam Husseinin hallintoa vastaan vallatakseen alueita Irakin Kurdistanista. Saddam vastasi kurdien toimiin Al-Anfal-kampanjalla, jonka ehkä tunnetuimmaksi tullut osa oli Halabjan joukkomurha, jossa Irakin ilmavoimat surmasi arviolta 5 000 henkilöä myrkkykaasulla. Al-Anfal-kampanjan myötä tuhannet kurdit kuolivat ja noin miljoona pakeni kodeistaan. Hävityksen takia kurdit luopuivat lopulta taistelusta Saddamia vastaan.
1990-luvulla kurdien sisäiset poliittiset jännitteet puhkesivat sodaksi kahden pääasiallisen kurdiryhmittymän eli Massoud Barzanin johtaman Kurdistanin demokraattisen puolueen (KDP) ja Jalal Talabanin johtaman Kurdistanin isänmaallisen liiton (PUK) kannattajien välillä. Samaan aikaan peshmerga otti yhteen jälleen myös Saddam Husseinin kanssa ensin Persianlahden sodan ja Irakin sodan myötä. Tänä aikana peshmergaan alettiin ottaa myös naispuolisia taistelijoita.
Vuoden 2014 puolella ääri-islamilainen Isis-järjestö otti haltuunsa suuria alueita Pohjois-Irakissa, mukaan lukien alueen suurimman kaupungin Mosulin. Irakin armeijan vetäytyessä Isisin taistelijoiden tieltä peshmerga otti haltuunsa alueita varsinaisen Irakin Kurdistanin ulkopuolella. Näihin alueisiin kuului esimerkiksi Kirkuk, joka on ollut pitkään kurdien ja arabien aluekiistojen lähde. Sittemmin peshmergan jäsenet ovat taistelleet Isisiä vastaan Irakissa ja heitä on osallistunut myös taisteluihin Syyrian kurdijoukkojen eli YPG:n puolella esimerkiksi Kobanen taistelun aikana.

Organisaatio

Peshmerga jakautuu kahteen erilliseen yksikköön, joukko 70 ja joukko 80. Jako muodostuu joukkojen sidonnaisuuksista KDP:hen ja PUK:hon. Nämä joukot vastaavat yhdessä alueellisista puolustusjoukoista, jotka toimivat virallisesti Kurdistanin aluehallinnon alaisuudessa.
Western Academy of Beijing

Teknologia

WAB tarjoaa 1:1 kannettava tietokone ympäristön (Luokat 1-12) koulualueen kattavalla langattomalla nettiyhteydellä. Kuudennesta luokasta lähtien oppilaiden tulee omistaa ome Apple kannettava. Koulu käyttää useita IT palveluja opetuksessa, mukaan lukien Moodle, PowerSchool ja WordPress blogit. Drupal-ylläpidetyt julkiset uutissivut ja yhteisösivut ovat myös tärkeä osa kouluelämää.
High Schoolin "Tiger Sports Network" tarjoaa livestream kuvaa high schoolin urheilukilpailuista sekä muista tapahtumista.

WABX

WABX on WAB:in aktiviteettiohjelma joka tarjoaa urheilua ja useita muita aktiviteetteja. WAB osallistuu useisiin koulujenvälisiin urheilutapahtumiin, Kuten ACAMIS (Association of Chinese And Mongolian International Schools,) ISAC (International Schools Association in China), APAC (Asia Pacific Activities Conference) ja EARCOS. Urheilulajeja ovat: rugby, jalkapallo, tennis, sulkapallo, yleisurheilu, lentopallo, koripallo, maastojuoksu, pöytätennis, baseball ja softball. Taiteina ovat mm. teatteri (sis. vuosittainen lukion musikaali), orkesteri, taidekerhot ja bänditoiminta.
James Franklin

James Franklin (noin 1783 – 31. elokuuta 1834) oli englantilainen sotilas ja lintutieteilijä.
Franklin astui Englannin Itä-Intian kauppakomppanian palvelukseen kadettina vuonna 1805. Hän palveli Intiassa erilaisissa tehtävissä. Hän toimi Ensimmäisessä Bengalin ratsuväkijoukossa geologina. Hän teki tutkimusretkiä Intian keskisissä provinsseissa, kuten Vindhyanin kukkuloilla, ja keräsi lintuja Asiatic Societylle. Hän keräsi noin 40 lajia ennen kuin saapui Benaresiin, ja Saugorissa hän keräsi vielä 160 lajia lisää. Keräämistään linnuista hän teetti maalauksia, jotka jäivät Kalkuttaan Asiatic Societyn huostaan. Linnunnahkakokoelma toimitettiin Lontooseen Zoological Societyn tiloihin.
Myöhemmin hänet valittiin Royal Societyn jäseneksi. Hänen veljensä oli tutkimusmatkailija John Franklin.
Franklin nimesi linnuista muun muassa aasiankiurun (Alauda gulgula) ja brahmanpöllön (Athene brama) alalajin indica.