google/wiki40b huggingface dataset:
José Francisco Molina

Seurajoukkueura

Molina aloitti ammattilaisuransa Alzirasta, josta hän siirtyi vuonna 1991 Valencian reservijoukkueeseen. Pelattuaan kauden 1993–1994 lainalla Villarrealissa, hänet myytiin Albaceteen. Hän teki ensiesiintymisensä maan pääsarjassa 8. tammikuuta 1995 kotiottelussa Real Oviedoa vastaan. Kauden viimeisessä ottelussa Deportivoa vastaan Molina päästi selkänsä taakse kahdeksan maalia, tästä huolimatta joukkue säilyi pääsarjassa.
Seuraavaksi kaudeksi Molina siirtyi madridilaisseura Atléticoon. Ensimmäinen kausi päättyi tuplamestaruuteen, kun Atlético voitti pääsarjamestaruuden sekä Copa del Reyn. Hänen viimeinen kautensa 1999–2000 joukkueessa päättyi putoamiseen sarjaporrasta alemmaksi Segunda Divisióniin.
Kaudeksi 2000–2001 Molina siirtyi tuoreen liigamestarin Deportivon riveihin. Hän toimi galicialaisten ykkösmaalivahtina kaikkien kuuden pelaamansa kauden aikana. Hän saavutti joukkueessa myös yhden Copa del Reyn ja kaksi Supercopa de Españaa.
14. lokakuuta 2002 Molinan todettiin sairastavan kivessyöpää, jonka seurauksena hän ei pelannut kaudella 2002–2003 kuin kymmenen sarjaottelua. Lopulta hän toipui sairaudesta täyteen kuntoon.
Kausi 2006–2007 jäi Molinan pelaajauran viimeiseksi, jonka hän pelasi kotikaupunkinsa Levantessa. Hänellä olisi ollut mahdollisuus jatkaa sopimustaan, mutta siitä huolimatta hän halusi päättää uransa pääsarjatasolla.

Maajoukkueura

Molina teki ensiesiintymisensä Espanjan maajoukkueessa 24. huhtikuuta 1996 ystävyysottelussa Norjaa vastaan. Hän ei tehnyt sitä kuitenkaan maalivahtina, vaan vasempana laitalinkkinä loukkaantumisesta johtuen, eikä paikalle ollut mahdollisuutta ottaa kenttäpelaajaa.
Hän edusti Espanjaa kolmissa arvokisoissa vuosien 1996 ja 2000 EM-kilpailuissa ja vuoden 1998 MM-kilpailussa.

Valmentajaura

Molina aloitti valmentajauransa kaudella 2009–2010 Villarrealin C-joukkueessa, jonka hän johti Segunda División B:n nousukarsintoihin heti ensimmäisellä kaudellaan. Kauden 2010–2011 lopulla hän siirtyi Segunda Divisiónissa putoamiskamppailussa olleeseen Villarreal B:hen, jonka hän onnistui pitämään sarjassa, ja joulukuussa 2011 edelleen seuran edustusjoukkueeseen, jossa hän korvasi potkut saaneen Juan Carlos Garridon.
Molina ei kuitenkaan onnistunut kääntämään Villarrealin mollivoittoisia otteita parempaan ja sai lopulta potkut maaliskuun puolivälissä seuran majaillessa sarjassa sijalla 17. Molinan viimeinen ottelu päättyi 1–0-vierastappioon Levantelle.
Kesäkuussa 2013 hänestä tuli madridilaisseura Getafen reservijoukkueen päävalmentaja.
Leonard Candelin

Leonard Candelin (7. lokakuuta 1822 Oulu – 10. maaliskuuta 1907 Helsinki) oli suomalainen Oulussa asunut kauppaneuvos, laivanvarustaja ja sahateollisuuden harjoittaja.
Candelinin vanhemmat olivat kauppias, laivanvarustaja Johan Abraham Candelin (1796–1848) ja Gustafva Charlotta Fohman. Johan Abraham Candelin johti oululaista Candelinin kauppahuonetta, jonka oli perustanut 1700-luvulla Johan Candelin (1722–1789). Kauppahuone harjoitti tervakauppaa ja sillä oli useita purjealuksia maailman merillä.
Leonard Candelin siirtyi kauppahuoneen johtoon isänsä kuoltua 1848. Hänen aikanaan kauppahuone hankki useita purjealuksia muun muassa fregatti Amalian 1857, parkki Indian 1858, parkki Patrian 1863, parkki Emilian 1867 ja parkki Dagmarin 1867. Candelinin kauppahuone vei tervaa, pikeä ja sahatavaraa kun taas liikkeen tuonti koostui viljasta, suolasta, kankaista ja erilaisista rauta- ja siirtomaatavaroista. Candelinin kauppahuone oli yksi Oulun merkittävimmistä kauppahuoneista yhdessä J. W. Snellman G:sonin ja G. & C. Bergbomin kauppahuoneiden kanssa.
1860-luvulla Candelinin kauppahuone alkoi hankkia omistukseensa sahalaitoksia Pohjois-Suomesta. Vuonna 1867 Candelin yhdessä Johan Gustav Bergbomin ja August Ekmanin kanssa osti vararikon tehneen Taivalkosken vesisahan, joka oli perustettu 1837. Candelinin isä oli jo 1843 hankkinut osuuden Pudasjärven Hirvaskosken kylässä toimineesta Timosen ruukista, jonka yhteydessä oli myös vesisaha. Timosen ruukki toimi vuoteen 1877 saakka ja saha oli käynnissä aina vuoteen 1887.
Candelin ja Bergbom omistivat vuodesta 1871 Sahansaaren vesisahan Oulussa. Tämä saha toimi 1880-luvulle saakka. Vuonna 1879 Candelin, Bergbom ja August Ekman rakensivat Oulun Korkeasaareen uuden höyrysahan ja 1880-luvun alussa Candelin osti vararikon tehneen, vuonna 1878 perustetun Petäjäkankaan höyrysahan Pudasjärveltä.
Leonard Candelin luovutti kauppahuoneen johdon 1882 pojilleen John Candelinille (1849–1924) ja Leonard Candelin nuoremmalle (1853–1913). John Candelin luopui osakkuudestaan jo viiden vuoden kuluttua ja siirtyi maanviljelijäksi Inkooseen. Leonard Candelin muutti 1890 Oulusta Helsinkiin, jonne myös kauppahuonetta johtanut Leonard Candelin nuorempi siirtyi 1898. Vuonna 1912 Snellmanin, Bergbomin ja Candelinin kauppahuoneiden sahat yhdistettiin Ab Uleå -nimiseksi osakeyhtiöksi.
Leonard Candelin oli porvarissäädyn edustajana säätyvaltiopäivillä 1863–1864. Hän oli myös Oulun kaupunginvaltuuston jäsenenä 1874–1881 ja 1884–1889 sekä toimi valtuuston puheenjohtajana. Valtuustossa Candelin kuului ruotsinmielisten ryhmään. Candelin oli Oulun Kauppiaitten Eläkelaitoksen johtokunnan puheenjohtajana, Oulun Kauppaseuran puheenjohtajana sekä Ruotsin ja Norjan varakonsulina Oulussa. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1876.
Tekniikan museo

Kokoelmat, kirjasto ja julkaisut

Tekniikan museon kokoelmissa on lähes 50 000 esinettä, joista vain pieni osa on näyttelyissä esillä. Eräs merkittävimpiä kokoelman esineitä on Elektroninen SarjaKOmputaattori ESKO, Suomen ensimmäinen tietokone. Esinekokoelman lisäksi Tekniikan museolla on  noin 46 000 valokuvan, negatiivin ja dian kokoelma. Kuvakokonaisuuksista merkittävimmät ovat Strömberg-kokoelma ja Eric Tigerstedt -kokoelma.
Museon kirjasto sisältää yli 45 000 teollisuuden ja tekniikan alan kirjaa ja kausijulkaisua. Keskeisimpiä ovat konetekniikkaa ja sähkötekniikkaa käsittelevät teokset sekä teknisten laitteiden käyttöoppaat.
Museo julkaisee sarjaa Tekniikan museon julkaisuja.

Tilat

Ahtaiden tilojen vuoksi museolla on vuokralla varastotilaa Karkkilasta ja Jyväskylästä.
Tekniikan museon suodatinhalli kärsi tulipalosta keväällä 2008.
Paramount Television

Paramount Television on yhdysvaltalainen televisio-ohjelmien tuotantoyhtiö. Se aloitti toimintansa 1967. Sen edeltäjäyhtiö oli 1951 perustettu Desilu Productions. Yhtiö lopetti toimintansa 17. tammikuuta 2006, mutta se otettiin uudelleen käyttöön 4. maaliskuuta 2013. Sen seuraaja on CBS Television Studios.

Merkittäviä Paramount Picturesin TV-sarjoja

Huom. Kaikkien tv-sarjojen oikeudet omistaa CBS Corporation ja CBS Paramount Television
Reynald Pedros

Reynald Pedros (s. 10. lokakuuta 1971 Orléans) on uransa jo päättänyt ranskalainen jalkapalloilija. Vasenjalkaisen Pedrosin pelipaikka oli keskikenttäpelaaja. Hänen kasvattajaseuransa oli FC Nantes, jota hän edusti vuoteen 1996 asti.
Nantesin riveissä Pedros voitti vuonna 1995 Ligue 1:n ja oli seuraavana vuonna Mestareiden liigan välierissä. Vuonna 1997 hän siirtyi Italiaan, jossa hän edusti AC Parmaa ja SSC Napolia, ennen kuin palasi takaisin kotimaahansa vielä samana vuonna. Pedros kierteli vuodet 1998-2003 eri seuroja Ranskassa, kunnes vuonna 2004 hän siirtyi qatarilaiseen Al-Khoriin. Pedros lopetti uransa vuonna 2009 sveitsiläisessä amatöörijoukkueessa FC Baulmesissa. Kaiken kaikkiaan hän edusti urallaan 12 eri seuraa viidessä eri maassa.
Ranskan jalkapallomaajoukkueessa Pedros esiintyi 25 kertaa tehden neljä maalia. Häntä pidettiin yhtenä Ranskan lupaavimmista keskikenttäpelaajista. Pedros edusti maataan Nantesin pelaajana vuoden 1996 EM-kisoissa. Välierässä Tšekkiä vastaan Pedros kuitenkin epäonnistui ratkaisevassa pilkussa rangaistuspotkukisassa ollen ainoa epäonnistuja. Näin Ranska putosi kisoista. Pedrosista tehtiin syntipukki ja hän ei enää pelannut maajoukkueessa. Sanotaan, että yksi rangaistuspotku pilasi Pedrosin lupaavan uran maajoukkueessa.
Pedros on 172 cm pitkä.
Kaakkuri

Koko ja ulkonäkö

Kaakkuri on pienin kuikkalinnuista. Sen pituus on 55–67 ja siipien kärkiväli 91–110 senttimetriä. Paino on noin 1 600 g.
Lisääntyvillä aikuisilla on harmaa pää, punainen kurkku, valkoinen vatsa ja tumma selkä. Kaakkurin nokka on harmaa tai valkeahko ja se kaartuu hieman ylöspäin, mikä on ainutlaatuista sukeltajilla.
Vanhin suomalainen rengastettu kaakkuri on ollut 14 vuotta 4 kuukautta 1 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut ruotsalainen, 23 vuotta 7 kuukautta.

Ääni

Pesimäpaikoillaan kaakkuri päästelee helposti tunnistettavia, pitkälle kantavia yksisävyisiä voihkaisuja. Lentoääni on luonteenomainen ka-ka-ka-ka-ka-ka. Ennen parkuvaa kuorohuutelua KARR-gorlii KARR-gorrlii..., kuuluvat ooh -äänet.

Levinneisyys

Kaakkuri on levinnyt melko laajalle alueelle, sillä se pesii pohjoisessa Euraasiassa ja arktisessa Kanadassa. Suomessa pesi 1990-luvun tietojen mukaan 900–1 100 kaakkuriparia. Laji talvehtii Länsi-Euroopan ja Välimeren rannikoilla, mutta kanta on pienentynyt siitä, ja BirdLifen vuoden 2010 arvion mukaan pesiviä pareja on 600–750. Kanta on vähentynyt huomattavasti koko 1900-luvun ajan. Syynä pidetään nykyisin ensisijaisesti muutto- ja talvehtimisaikaisia oloja, kuten Tanskan kalaverkkoja ja myrkkyjä.

Muutto

Kevätmuutto alkaa keskimäärin 10. huhtikuuta, on suurimmillaan 1. toukokuuta ja päättyy 15. toukokuuta. Syysmuutto alkaa 1. syyskuuta, on suurimmillaan 1. lokakuuta ja päättyy 30. marraskuuta. Syysmuutto voi pesinnän epäonnistuessa alkaa jo heinäkuun lopulla. Suomen yli muuttaa pääasiassa Suomenlahden ja Kaakkois-Suomen yli toukokuussa ja syys–lokakuussa Luoteis-Venäjällä pesiviä yksilöitä 50 000 – 70 000.Suomessa pesivät talvehtivat lähinnä Tanskan salmista Englannin kanaaliin yltävällä alueella. Suomessa voi talvehtia 20–100 yksilöä.
Vuonna 2014 uusimaalainen naaraskaakkuri varustettiin lähettimellä, josta saatiin seuraavana vuonna tietoa sen talvenaikaisista liikkeistä. Sen pesintä onnistui vasta toisella yrittämällä, ja se lähti muuttomatkalla 11. syyskuuta. Kolmen päivän kuluttua se oli Tanskan salmissa. Se viipyi Tanskan luona Pohjanmerellä, mutta siirtyi vuoden viime päivinä Englannin kanaaliin, jossa se oli tammi-helmikuun. Kevätmuuton naaras aloitti maaliskuun alussa ja oli Suomessa 23. maaliskuuta.
Lukurenkaiden avulla on havaittu, että Suomesta lähtenyt kaakkuri on talvehtinut Biskajanlahdella.

Elinympäristö

Pienet runsaskasvustoiset ja -kalaiset metsälammet sekä suolampareet ovat kaakkurin pesimäpaikkoja.

Lisääntyminen

Kaakkuri munii touko–kesäkuussa 1–2 munaa, jotka ovat tummanruskeita ja mustatäpläisiä. Naaras hautoo noin neljä viikkoa. Poikaset lentävät 40–45 vuorokauden ikäisinä.

Ravinto

Kaakkuri käyttää ravinnokseen kalaa, joita se pyydystää jopa yli 750 metrin sukelluksillaan. Laji syö myös äyriäisiä ja hyönteisiä.

Ohjeellinen arvo

Ympäristöministeriön päätöksellä (n:o 1209/95) lähes kaikille Suomen pesimälintulintulajeille on määritelty ohjeellinen arvo. Lisäksi Maa- ja metsätalousministeriön asetuksella 824/2001 (27.9.2001) määritellään riistalinnuille ohjeellinen arvo. Kaakkurin ohjeellinen arvo on 1 682 euroa.
Mats Traat

Mats Traat (s. 23. marraskuuta 1936 Arula, Otepään kunta, Viro) on tuottelias virolainen runoilija ja prosaisti.

Kirjailija

Traatia on usein verrattu Jaan Krossiin. Toisin kuin Kross, joka kirjoittaa ihmisistä, joiden vaikutteet ovat peräisin virolaisen kulttuurin ulkopuolelta, Traat kirjoittaa syntyperäisistä virolaisista. Hänen keskeisiä aiheitaan ovat virolaisen maaseutuelämän muutokset ja kehittyminen vuosisatojen kuluessa, ja paino on kansan eettisissä valinnoissa. Teoksessa Puud olid, puud olid hellad velled (1979) nuori päähenkilö joutuu vastentahtoisesti kamppailemaan pitääkseen maatilan elossa.
Karukell, kurvameelsuse rohi (1982, sensuroimaton versio 1990) kertoo toisaalta muinaisten liiviläisten kohtalosta, kun kristilliset hyökkääjät alistivat heidät valtaansa, joskin he säilyttivät pakanalliset uskonsa, toisaalta maalaiselämän ongelmista pysähtyneisyyden aikana Viron neuvostotasavallassa, aihe joka liittyy mainittuja muinaisia liiviläisisiä koskevista aiheista kirjoja kirjoittavan kirjailijan omien ongelmien teemoihin.
Tants aurukatla ümber (1971; alkujaan elokuvakäsikirjoitus, joka toteutettiin vasta 1988) kuvaa viiden höyrykattilan kanssa tanssitun "tanssin" kautta puolen vuosisadan kuluessa tapahtuvia maaseutuelämän muutoksia. Perestroikan aikana kuvattuun elokuvaan on lisätty kuudes "tanssi", joka kertoo päähenkilöiden vanhuudesta taustana 1980-luvun maaseutu: teollisista ja teknologisista kehityksestä yhdistettynä holtittomaan ympäristön tuhoamiseen.
Traat julkaisi ensiteoksenaan 1962 runokokoelman. Runoissaan hän esittää usein yhteiskuntaa ja tieteen ihailua koskevia kommentteja. Hän ylistää runoissa luontoa ja kotimaataan Viroa. Hän on kääntänyt runoja slaavilaisista kielistä (puola, makedonia, tšekki).
Traat on kirjoittanut myös novelleja, joista hän on saanut neljästi Friedebert Tuglasin novellipalkinnon.
Miriam Karlin

Miriam Karlin (23. kesäkuuta 1925 – 3. kesäkuuta 2011) oli brittiläinen näyttelijä. Hänet muistetaan muun muassa televisiosarjoista The Rag Trade ja So Haunt Me, mutta hän esiintyi myös lukuisissa elokuvissa. 
Karlin syntyi Lontoossa ja valmistui Royal Academy of Dramatic Artista (RADA). Hänestä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeri vuonna 1975.
Karlin julkaisi omaelämäkertateoksen Some Sort of Life.
Paljettidrongo

Levinneisyys

Paljettidrongoa tavataan Australiassa, Indonesiassa, Papua-Uudessa-Guineassa, Filippiineillä ja Salomonsaarilla. Australian paljettidrongokannaksi arvioidaan 500 000 yksilöä. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ndrek Luca

Ndrek Luca (3. syyskuuta 1927 – 13. tammikuuta 1993) oli albanialainen näyttelijä.
Vaalikone

Vaalikone on verkkosivusto, jonka tärkein tehtävä on auttaa vaalien edellä äänestäjää löytämään sopiva ehdokas. Sekä ehdokas että äänestäjä syöttävät koneeseen vastauksensa poliittispainotteiseen kysymyssarjaan. Vastausrivejä vertaamalla vaalikone ilmoittaa sopivimmat ehdokkaat, sekä usein myös vähiten sopivat. Sopivuuden kriteerinä on yleensä keskeisiä asiakysymyksiä koskevien mielipiteiden yhtenevyys.

Historiaa

Suomalaisen vaalikoneen kehittäjäksi on mainittu Yleisradion toimittaja Erkki Vihtonen. Unto Hämäläinen kertoo Perässähiihtäjä-blogissaan, että Vihtonen huomasi vuonna 1996 uutistoimisto CNN:n verkkosivulla testin, jossa vertailtiin Yhdysvaltain presidentinvaalien ehdokkaiden mielipiteitä. Koneessa oli viisi kysymystä ja kone  kertoi käyttäjälle, kumpi ehdokkaista on lähempänä hänen mielipiteitään. Vihtonen kehitteli jo syksyllä 1996 EU-parlamenttivaaleihin ensimmäisen vaalikoneversion.

Tiedotusvälineet ja vaalikoneet

Vaalikoneita ovat perustaneet lähinnä tiedotusvälineet, myöhemmin myös muun muassa järjestöt tietyn aihepiirin kysymyksiä varten. Tiedotusvälineet ovat alkaneet käyttää vaalikoneita myös valituiksi tulleiden poliittisen käyttäytymisen kontrolloimiseen. Esimerkiksi äänestyskäyttäytymisessä huomatut poikkeamat koneelle ilmoitetuista vastauksista saatetaan panna merkille. Vaalikoneissa olevia ehdokkaiden kantoja tutkitaan myös galluppien ja äänestysten tavoin, niistä esimerkiksi voi selvittää kuinka moni ehdokas kustakin puolueesta kannattaa ydinvoimaa. 
Yhteiskuntatieteilijä ja toimittaja Terho Pursiainen on arvostellut vaalikoneita kansanedustajaehdokkaan näkökulmasta siten, että "vaalikoneiden vaihtoehdot eivät kata kaikkia mahdollisuuksia tai ovat päällekkäisiä ja ristiriitaisia.  Usein kysytään asiaa, joka on niin monimielinen ja monitahoinen, ettei mikään vastaus ole oikea, jos sitä ei saa kunnolla selittää. Kenelläkään ei ole käytännössä mahdollisuuksia kehittyä itse asiantuntijaksi niillä monilla aloilla, joista vaalikonekysymyksiä tehdään"
Norrbotten

Väestö lääneittäin

Norrbottenissa oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 192 525 asukasta, jotka kaikki asuivat Norrbottenin läänissä. Läänistä kuuluu osia myös muihin maakuntiin.
Metrodoros Ateenalainen

Metrodoros Ateenalainen (muinaiskreikaksi Μητρόδωρος) (100-luvun eaa. puoliväli) oli antiikin kreikkalainen filosofi ja taidemaalari. Hän oli kotoisin Ateenasta.
Aemilius Pauluksen käydessä Ateenassa voitettuaan Makedonian kuningas Perseuksen vuonna 168 eaa., hän kysyi, kuka voisi toimia hänen lastensa opettajana ja tehdä maalauksen hänen voitostaan. Kaupunkilaiset ehdottivat Metrodorosta henkilöksi, joka kykenisi kumpaankin. Kerrotaan, että Aemilius oli tyytyväinen lopputulokseen.
Toftir

Toftir (tansk. Tofte) on kylä Färsaarilla. Se sijaitsee Skálafjørðurin vuonon itärannalla Färsaarten toiseksi suurimmalla saarella Eysturoylla. Toftir muodostaa Nesin kunnan yhdessä Nesin ja Saltnesin kylien kanssa. Esturoyn saaren keskuspaikkaan Runavikiin on matkaa noin kolme kilometriä.
Toftirissa on vilkas satama, jossa sijaitsee myös kalanjalostamo. Kylässä on myös uusi, vuonna 1994 valmistunut kirkko. Asukkaita Toftirissa on noin 800 (2009).
Paikkakunnan jalkapallojoukkue B68 Toftir pelaa Färsaarten pääsarjassa Effodeildin-liigassa ja on saarten kolminkertainen mestari. Toftirissa sijaitseva Svangaskarð-stadion oli Färsaarten jalkapallomaajoukkueen kotikenttä vuosina 1991-1999.
Normaali (matematiikka)

Suorat ja janat

Kahden suoran leikatessa toisensa kohtisuorasti, ovat molemmat suorat toistensa normaaleja. Koska suorien leikkauskohdassa olevat neljä kulmaa ovat toisilleen vieruskulmat ja ristikulmat, ovat ne kaikki 90°.
Normaalit voidaan aina piirtää käyttäen konstruktiivista menetelmää viivaimella ja harpilla. Jos tasolta, jossa kulkee jo suora, osoitetaan piste, voidaan tämän pisteen kautta aina piirtää suoralle normaali. Jos piste on annetulla suoralla, piirretään harpilla pisteen ympärille ensin ympyrä. Ympyrän ja suoran leikkauspisteistä piirretään ympyrän halkaisijan pituisella säteellä kaksi puoliympyrää niin, että nämä leikkaavat toisensa. Puoliympyröiden leikkauspisteistä vedetään suoralle normaali. Sama voidaan tehdä myös silloin, kun piste sijaitsee sivussa annetusta suorasta. Ensin piirretään riittävän pitkällä säteellä harpin avulla kaari, joka leikkaa suoraa kahdessa leikkauspisteessä. Leikkauspisteistä piirretään leikkauspisteiden välin pituisella säteellä kaksi puoliympyrän kaarta, joiden leikkauspisteiden kautta vedetään suoralle normaali.
Kahden suoran avulla, jotka leikkaavat toisensa muuten kuin kohtisuorasti, voidaan muodostaa uudet suorat, jotka ovat kohtisuorat. Koska ristikulmien kulmanpuolittajat muodostavat aina yhteisen suoran, voidaan kahden leikkaavan suoran molemmista ristikulmaparista muodostaa kaksi keskenään leikkaavaa suoraa. Näiden kulmanpuolittajasuorien välinen kulma on suorakulma, koska vieruskulmiensa (α + β = 180°) puolikkaina ne muodostavat välillensä suoran kulman (α/2 + β/2 = (α + β)/2 = 90°).
Janalle voidaan konstruoida normaali vastaavalla tavalla. Lähtien ulkopuolisesta tai janalla olevasta pisteestä, voidaan määrätä normaali samalla tavalla. Jos jana on lyhyt, voidaan sitä aina jatkaa viivaimella, jotta piirrokset ovat riittävän laajat. Janalle voidaan muodostaa myös keskinormaali, joka kulkee janan keskipisteen kautta. Janan normaalin jokaisen pisteen etäisyydet janan kummastakin päätepisteestä ovat aina samat.
Jos janana on ympyrän säde, voidaan sen kehäpisteeseen piirtää tangentti, joka on aina ympyrän säteen normaali. Kolmion korkeusjana on sen kannan normaalin suuruinen, joka piirretään kulkemaan huipun kautta. Suorakulmaisen kolmion kateetit ovat toisensa normaalien suuntaiset.

Tason käyrät

Ympyrän normaali on säteen suuntainen, koska ympyrän tangentti on sädettä kohtisuorassa ja normaali tangenttia kohtisuorassa.
Jorma Kurvinen

Elämä ja ura

Oululainen kirjailija Jorma Kurvinen syntyi Juho Kurvisen ja Eva Karvosen perheeseen vuonna 1931. Hän tapasi vaimonsa Aira Rinteen (1928–2001) työskennellessään opettajana Marraskoskella, Rovaniemen lähistöllä. Pariskunnalle syntyi neljä lasta: Pentti (s. 1953), Anna-Maija (s. 1955, nyk. Kurvinen-Tikkanen), Matti (s. 1956) ja Pekka (s. 1963). 
Jorma Kurvinen oli tuottoisa ja monipuolinen kirjailija. Hänen ensimmäinen romaaninsa Anna – kartanon opettajatar julkaistiin vuonna 1958. Ensimmäisen kirjallisuuspalkintonsa hän sai kuusi vuotta myöhemmin nuortenromaanista Kolmas palo. Ensimmäiset parikymmentä vuotta Kurvinen kirjoitti sivutoimisesti. Hän työskenteli lehtialalla muun muassa toimittajana Outsider-lehdessä ja Nyyrikissä, päätoimittajana Uusi Oulu -lehdessä, jonka toinen omistaja hän myös oli, sekä julkaisujohtajana Kolmiokirjassa.
Päätoimiseksi kirjailijaksi Kurvinen jäi vuonna 1978. Hän on saanut useita kirjallisuuspalkintoja, mm. Valtion kirjallisuuspalkinnon kolmesti. Jorma Kurvisen tuotanto käsittää sota- ja nuortenromaanien lisäksi tietokirjallisuutta muun muassa uskonnon ja urheilun alalta. Kurvisen sotaromaaneille on tyypillistä sodanvastaisuus. Myös nuorten kirjoissa etiikka on suuressa roolissa, samoin ihmisen ja luonnon suhde. Kurvinen kirjoitti myös useita viihderomaaneja mm. salanimellä Elsa Anttila. Teoksia on kiitetty naisten keskinäisen solidaarisuuden kuvauksista.
Jorma Kurvinen työskenteli ahkerasti ja hyvin määrätietoisesti, jopa pikkutarkasti. Hän keräsi kaiken aikaa tuleviin kirjoihinsa aineistoa. Suunnitelmissa saattoi olla yhtä aikaa useampia teoksia, joita varten hänellä oli omat leikekansionsa. Niihin materiaalia kertyi mm. lehtiä lukemalla ja ihmisiä haastattelemalla. Hän kirjoitti sodasta, mutta ei ollut itse ehtinyt rintamalle. Tämä edellytti sotakirjailijalta laajaa tietojen keruuta aihepiiristä.
Kurvista arvostettiin ennen muuta nuortenkirjoistaan. Hän sanoi, että paras palkinto niistä oli lasten antama myönteinen palaute. Kirjoissa Kurvinen korosti perinteisten arvojen, toverihengen ja rehellisyyden tärkeyttä. Hän nosti kirjoissaan julkiseen keskusteluun ajankohtaisia yhteiskunnallisia aiheita. Hän oli ensimmäisiä, joka käsitteli kirjoissaan tuomitsevasti koulukiusaamista. Myös urheilulla oli tärkeä sija Kurvisen nuorten kirjoissa.
Kurvinen matkusteli mielellään. Kiinnostus Keski-Eurooppaa kohtaan syttyi hänen sanojensa mukaan pian sodan jälkeen Keski-Eurooppaan suuntautuneen pitkän polkupyöräretken aikana.  
Jorma Kurvinen menehtyi äkilliseen sairauskohtaukseen vuonna 2002.
Elina Hietamäki

Elina Hietamäki (o.s. Pienimäki, s. 20. heinäkuuta 1976 Oulu) on suomalainen entinen maastohiihtäjä. Hietamäki edusti Seinäjoen Hiihtoseuraa ja Tampereen Pyrintöä ja häntä valmensi hänen aviomiehensä ja entinen maajoukkuehiihtäjä Karri Hietamäki. Heillä on viisi lasta.
Elina Hietamäen menestys alkoi jo Hopeasompa-hiihdoissa. Nuorten SM-kisoissa hän on saanut kaksi kultamitalia, kolme hopeaa ja kaksi pronssia. Nuorten sarjan ura huipentui viestin MM-pronssiin. Naisten sarjassa Hietamäellä on yksi henkilökohtainen SM-hopea, kolme SM-pronssia, yksi SM-viestihopea ja -pronssi sekä yksi sprinttiviestin pronssi.
Maailmancupissa parhaan menestyksensä Hietamäki on saavutti sprinttihiihdossa. Kaudella 2003–2004 hän sijoittui kaksi kertaa palkintokorokkeelle ja sijoittui kauden päätteeksi sprintticupissa viidenneksi. Hietamäki lopetti hiihtouransa kauden 2005-2006 jälkeen. Hän osallistui 69 maailmancupin kilpailuun.