google/wiki40b huggingface dataset:
Kujasammal

Ulkonäkö

Kujasammal on pieni (alle 5 cm) korkea sammal. Se on haaroittuva, suikertava ja silkinkiiltoinen. Sen pienet lehdet ovat keskisuonettomat ja ehytlaitaiset. Sillä on usein itiöpesäkkeitä, jotka ovat lieriömäisiä ja pystyjä. Niiden pesäkeperä on purppuranpunainen.

Levinneisyys

Kujasammal kasvaa koko Suomessa. Etelä- ja Keski-Suomessa se on yleinen, Pohjois-Suomessa harvinainen.

Elinympäristö

Kujasammal kasvaa lehtipuiden rungoilla, emäksisillä kivillä ja betonilla.
Viaporin pommitus

Tapahtumien kulku

Maanantaina 6. elokuuta 1855 Melkin, Pihlajasaaren ja Katajaluodon välille kaarevaksi muodostelmaksi kokoontui kymmenen linjalaivaa, seitsemän fregattia, kaksi korvettia, kuusitoista bombardia, kaksikymmentäviisi tykkivenettä, neljä uivaa patteria, kaksi jahtia, viisi kuljetuslaivaa ja priki noin 4½–5½ kilometrin päähän Suomenlinnasta, jota silloin kutsuttiin Sveaborgista muunnetulla nimellä Viapori.
Suurin alus oli amiraali Dundasin HMS Duke of Wellington.
Torstaina 9. elokuuta laivoilta kuului Helsinkiin virrenveisuuta, jonka jälkeen noin kello 7 Britannian kuninkaallisen laivaston ja Ranskan laivaston alukset alkoivat ampua tykeillään kohti Viaporia.
Torstaina noin kello 12 räjähti pommikellari suurella paukkeella.
Ammuntaa kesti noin 46 tuntia.
Viaporin tykkien kantama ei riittänyt ulottumaan brittiläis-ranskalaiseen laivasto-osastoon. Osaston järeimmät alukset, linjalaivat, eivät ampuneet Viaporiin tulituksen aikana, koska nekin olivat tykinkantamaltaan Viaporin ulkopuolella. Toisaalta linjalaivoja ei haluttu ajaa lähemmäs Viaporia tulittamisen mahdollistamiseksi, koska Viaporista olisi voitu ampua linjalaivoja ja suuren syväyksen aluksina niiden pelättiin juuttuvan karilla lähempänä Viaporia. Toisen vuorokauden iltana ampuminen heikkeni, mutta sitä jatkui joissain muodoissaan 11. elokuuta 1855 kello 5:een saakka.

Vauriot

Pommituksesta tuli 55 kuolonuhria ja 204 haavoittunutta. Puurakennukset olivat palaneet ja jotkin kivirakennukset hajonneet. Itse muurit ja vallit olivat rikkoutuneet vain vähän.

Kaupunkilaisten toiminta

Helsinkiläiset kokoontuivat katsomaan Viaporin pommitusta Ulrikaporin vuorelle (nykyisin Tähtitorninmäki), josta on olemassa taiteellisia kuvateoksiakin.
Vanhankaupungin seutuvilla satojen muuttokärryjen jono ajoi yöllä ulos kaupungista varmuuden vuoksi. Suuri joukko ihmisiä oli vetäytynyt Kaisaniemen puistoon suojaan huonekaluineen ja tavaroineen.

Muistomerkki

Nykyisen Maanpuolustuskorkeakoulun päärakennuksen ja auditorion välissä on pyramidin muotoinen muistomerkki, joka pystytettiin Viaporin pommituksen venäläisten sotilasuhrien muistoksi. Muistomerkissä on venäjäksi teksti: "63 matruusin ja sotamiehen, muistoksi, jotka saivat surmansa englantilais-ranskalaisen laivaston pommittaessa Sveaborgia 10.8.1855".
Risto Paananen

Risto Juhani ”Rife” Paananen (s. 1958) on Leevi and the Leavingsissa vaikuttanut muusikko. Hän soitti yhtyeessä muun muassa kitaraa ja bassoa. Hän soitti Leavingsissa sen perustamisesta 1978 aina vuoteen 2003 saakka, jolloin yhtyeen laulaja ja keulahahmo Gösta Sundqvist kuoli sydänkohtaukseen. Sundqvistin kuoltua Paananen ja Leavingsin muut jäsenet Juha Karastie ja Niklas Nylund päättivät lopettaa yhtyeen, sillä heidän mukaansa Sundqvistin mukana kuoli myös yhtyeen sielu. Paananen vältteli muiden Leevi and the Leavingsin jäsenten tavoin tietoisesti julkisuutta ja halusi pitää yksityiselämänsä täysin omana tietonaan. 
Ennen Leevi and the Leavingsia Paananen soitti muun muassa Let’s Mennään -nimisessä yhtyeessä. Paananen on soittanut myös komppikitaraa Aarne Tenkasen taustayhtyeessä Tempuntekijät.
Val Kilmer

Elämä ja ura

Val Kilmer syntyi 31. joulukuuta 1959 Los Angelesissa Kaliforniassa. Hänen isänsä oli ilma- ja avaruuslaitteistojen toimittaja ja perustajaurakoitsija. Kilmer aloitti näyttelemisen high schoolissa yhdessä ystävänsä Kevin Spaceyn kanssa, josta myös tuli tunnettu näyttelijä. Kilmer kävi Hollywood Professional Schoolin sekä New Yorkin Juilliard Schoolin, jossa hän oli teatterijaoksen nuorin opiskelija.
Näyttelijänuransa Kilmer aloitti teatterin lavalla New Yorkissa. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli vakoilijaparodiassa Top Secret – huippusalaista (1984). Sitä seurasi sarja sivuosia elokuvissa kuten Top Gun – lentäjistä parhaat (1986). Kilmerin läpimurto oli rocktähti Jim Morrisonin rooli Oliver Stonen elokuvassa The Doors (1991). Kilmer myös lauloi itse elokuvan lauluosuudet soundtrackille.
Seuraavissakin elokuvissaan Kilmer esitti yhdysvaltalaisia legendoja, kuten pyssysankari Doc Hollidayta elokuvassa Tombstone (1993) ja Elviksen haamua elokuvassa True Romance (1993). Hän esitti Batmania elokuvassa Batman Forever (1995). Samalla Kilmer alkoi saada mainetta hankalana työtoverina, joka riiteli ohjaajiensa kanssa. Ohjaajat kuten Joel Schumacher, Richard Stanley ja John Frankenheimer ovat arvostelleet Kilmeriä lapselliseksi ja röyhkeäksi riidanhaastajaksi. Kilmerin itsensä mukaan hänen maineensa johtuu siitä, että hän ei ole suostunut mielistelemään studiopomoja ja rahoittajia vaan välittää vain näyttelemisestä.
Kilmer on jatkanut näyttelemistä 2010-luvulle asti.
Kilmer tunnetaan useista suhteistaan viihdealan naistähtiin, kuten Cheriin, Michelle Pfeifferiin ja Cindy Crawfordiin. Kilmer tapasi tulevan vaimonsa Joanne Whalleyn Willow’n kuvauksissa vuonna 1987, ja he menivät naimisiin seuraavana vuonna. Heille syntyi kaksi lasta, tytär Mercedes vuonna 1991 ja poika Jack vuonna 1995, ennen kuin liitto päättyi eroon 1996.
Kilmerin kerrottiin vuonna 2015 joutuneen sairaalaan kurkkuleikkaukseen. Hän vahvisti vuonna 2017 sairastavansa kurkkusyöpää.
Victor Garber

Elämäkerta

Garber aloitti näyttelemisen yhdeksänvuotiaana, ja liittyi University of Toronton Hart Houseen viidentoista ikäisenä. Vuonna 1967 hän perusti folk-musiikkiyhtyeen nimeltään The Sugar Shoppe. Yhtyeen menestys oli keskinkertainen, ja se esiintyi muun muassa The Ed Sullivan Show'ssa ja The Tonight Show'ssa ennen hajoamistaan .

Näyttämöura

Garber esiintyi myös Broadwayllä Deathtrapin, Sweeney Toddin ja Noises Offin ensituotannoissa. Hän on esiintynyt Broadwaylla yli 20 vuotta.
Yleinen kansankokous (Jemen)

Yleinen kansankokous (arabiaksi: المؤتمر الشعبي العام ‎; Al-Mo'tamar Ash-Sha'abiy Al-'Aam) on jemeniläinen puolue. Vuoden 2003 parlamenttivaaleissa se oli diktatuuri Jemenin suurin puolue. Vaaleja ei ole järjestetty sen jälkeen. Puolueen puheenjohtajana on 7. tammikuuta 2018 lähtien toiminut Sadek Amin Abu Raas.

Historia

Jemenin arabitasavallan presidentti Ali Abdullah Saleh perusti puolueen vuonna 1982 kootakseen kannattajansa puolueen avulla yhteen. Puolue yhdisti eri tavoin ajattelevia ihmisiä eri varallisuusluokista ja eri alueilta. Saleh toimi puolueen puheenjohtajana ja johtajana sekä Jemenin presidenttinä vuosikymmeniä.
Kommunistisen Jemenin kansantasavallan ja Jemenin arabitasavallan vuoden 1990 yhdistymisen jälkeen Yleisen kansankokouksen välit Jemenin sosialistiseen puolueeseen huonontuivat vuodesta 1991 lähtien, kun sosialistisen puolueen kansanedustajia salamurhattiin. Ensimmäiset yhdistymisen jälkeiset parlamenttivaalit pidettiin vuonna 1993. Yleinen kansankokous oli suurin puolue. Se muodosti hallituksen konservatiivisen Islahin kanssa.
Vuoden 2003 parlamenttivaaleissa Yleinen kansankokous oli suurin puolue. Se sai 238 kansanedustajaa 301-paikkaiseen parlamenttiin.
Vuonna 2012 Saleh luopui presidentin virasta valtansa väärinkäyttöä vastustavien mielenosoitusten vuoksi, mutta jatkoi puolueen puheenjohtajana. Puheenjohtaja Saleh liittoutui hänen yksinvaltaisuuttaan aiemmin vastustaneiden Jumalan puolustajiin (hutheihin) kuuluvien kapinallisten kanssa Jemenin sisällissodassa.
Joulukuussa 2017 Saleh sanoi olevansa valmis neuvottelemaan Saudi-Arabian liittouman kanssa. Littouma on pommittanut Jemeniä yli puolitoista vuotta estänyt saarrolla avustuskuljetukset miljoonille ihmisille. Saleh sanoi tukevansa syrjäytetyn presidentti Hadin hallintoa. Ilmoituksen jälkeen kapinalliset syyttivät Salehia juonittelusta ja pääkaupunki Sanaassa syntyi taisteluja kapinallisten ja keskushallituksen sotilaiden välille. 4. joulukuuta 2017 Salehin kimppuun hyökättiin Sanaan ulkopuolella ampumalla hänen autoaan tuliaseilla ja singolla. Saleh kuoli huthikapinallisten tarkka-ampujan ampumana.
Uudeksi puheenjohtajaksi valittiin 7. tammikuuta 2018 maatalousministerinä aiemmin toiminut varapuheenjohtaja Sadek Amin Abu Raas.
Topi Majaniemi

Topi Majaniemi (s. 19. heinäkuuta 1994) on suomalainen näyttelijä. Helsingin Kuusisaaresta kotoisin oleva Majaniemi esiiti pääroolia Klaus Härön elokuvassa Äideistä parhain (2005). Hän sai osastaan Silver Dolphin for Best Actor -palkinnon kansainvälisillä Festroia-elokuvajuhlilla Portugalin Setúbalissa 2006.
Topi Majaniemi on näytellyt myös lyhytelokuvissa Menestyjä (2005) ja Diileri (2006).
Majaniemi on käynyt Munkkiniemen yhteiskoulua, harrastanut kilpatennistä ja näytellyt elokuvien lisäksi Kansallisteatterissa.
Happeningit

Happeningit (engl. happening = tapahtuma) ovat pienten taiteilijaryhmien improvisaatioesityksiä ja ne olivat suosittuja 1960-luvulla. Happening syntyi Yhdysvalloissa, jossa se liittyi kuvataiteeseen ja teatteriin. Myös musiikki, tanssi sekä valo- ja äänisuunnittelu liittyivät happeningeihin. Happeningin tilalle tuli myöhemmin performanssi.
Termi on peräisin Allan Kaprowin näytelmästä 18 Happening in 6 parts (1959), vaikka toisinaan ensimmäisenä happeninginä pidetään Theater Piece no. 1 -näytelmää, jonka esitti John Cage Kaprowin opettaja 1950-luvun puolivälissä.
Vaikka suuria osia esityksestä improvisoitiin, myös joitakin pääkohtia suunniteltiin. Esitykset vietiin ulos teattereista yleisön sekaan ja yleisöä kannustettiin osallistumaan esitykseen. Happeningien esityspaikkoina olivat tavallisesti julkiset tilat, kuten kadut, aukio ja puistot, sekä taidegalleriat ja -museot. Eräs merkittäviä happening-guruja oli amerikkalainen teatteriohjaaja ja fluxus-säveltäjä Kenneth (Ken)G.Dewey, joka ohjasi myös Suomessa ainakin kolme happeningia. Happeningit olivat myös tärkeä osa nykytanssin postmodernin kauden uusia teoskokeiluja.

Happeningeja Suomessa

Suomen ensimmäinen varsinainen happening oli 7.8.1963 Helsingin Esplanadilla esitetty Street Piece, jonka järjestäjinä olivat Ken Dewey, Henrik Otto Donner ja Terry Riley. Jyväskylän kesässä 1964 Dewey toteutti happeningin The Jyväskylä Piece. Dewey piti myös "What Is Happening" -nimisen luentoesityksen, jossa hän kovaäänisen musiikin pauhatessa kertoi happeningtaiteesta ja ryömi pitkin salia. Jyväskylän kesän esitysten järjestelyihin osallistui mm. Outi Heiskanen, joka toimi Deweyn assistenttina. Heiskanen jatkoi happeningien järjestämista Jyväskylässä vuoteen 1965 asti.
Ateneumin taidemuseossa järjestettiin 4.4.1964 happening otsikolla Limppiece, joka esitettiin ruotsalaisen Potus Hultenin johtaman Tukholman Moderna Museetin vierailunäyttelyn yhteydessä. Tunnin kestänyt happening noudatti Henrik Otto Donnerin laatimaa partituuria ja suunnittelemassa olivat myös lavastaja Ralf Forsström ja elokuvakriitikko Pertti Lumirae. Ohjelmassa Lars Wernerin kvintetin esittämä blues hajosi vähitellen äänikaaokseksi eri puolille taidemuseon saleja. Seurasi keskustelu, jossa kiisteltiin maailmankatsomusasioista ja rukoiltiin fallosmaisen alttarin edessä. Kirjallisessa viihdehetkessä runoilijat (joista yksi oli taiteilija Rafael Wardi) takoivat vanhoja kirjoituskoneita, oppaat pitivät päättömiä esitelmiä Mondrianin ja Kandinskyn taiteesta ja elämäänsä kyllästynyt nuorukainen lausui Saarikoski-monologia. Ylioppilasteatterilaiset (muun muassa Vesa-Matti Loiri) pitivät miekkailuharjoituksia ja Kaj Chydenius strippasi Ateneumin pääsalissa, vaikkakin housut jalassa.
Kaukolempiälä

Kaukolempiälä oli Kivennavan pitäjän kylä Kivennapa-Kanneljärvi maantien varressa Suulajärven rannalla. Kaukolempiälää kutsuttiin myös Perä-Voipeelaksi. Se oli yksi Kolmikyläksi nimitetyn kylärykelmän kokonaisuudesta. Muut olivat Voipiala eli Etu-Voipeela ja Liikola eli Keski-Voipeela. Kaukolempiälän kylä oli vielä jaettu kahteen osaan, Mäkelän mäkeen ja Alakylään käsittäen yhteensä 32 taloa.
Nykyisin näistä kolmesta kylästä asutusta on vain Kaukolempiälässä. Kookas Tselodubovo niminen neuvostokylä sijaitsee Suulajärven itärannalla. Kylän pohjoispuolella on raunioitunut teollisuusalue, joten kylässä on paljon työttömiä. Keskustasta johtaa huono hiekkatie 600 metrin matkan risteykseen, josta pääsee vanhan Kaukolempiälän alueelle. Siellä on säilynyt joitain suomalaistaloja. Risteyksessä on kauppa, vasemmalle suomalainen kylätie, oikealla on iso teollisuusalue, joka on hylätty ja rikottu.
Kopiopaperi

Kopiopaperi on edullista, keskitasoista paperia, jota käytetään muun muassa kopiokoneissa sekä tulostimissa.
Useimmissa maissa yleisin käytetty kopiopaperin arkkikoko on ISO 216 -standardin mukainen A4 (210*297 mm). Koska standardi ei ole käytössä Yhdysvalloissa, Kanadassa, Meksikossa, Filippiineillä, Chilessä eikä joissain muissa amerikkalaisissa valtioissa, käytetään näissä maissa yleisenä kopiopaperina Yhdysvaltojen kirjekokoa (engl. Letter, koko 8,5*11").
Yleinen kopiopaperi painaa 80 g/m².
Yogi Bear’s Cartoon Capers

Juoni

Jogi-karhun täytyy pelastaa Jellystonen kansallispuisto huomatessaan sen tilalle olevan rakenteilla kemikaalitehtaita. Estääkseen tämän hänen täytyy kerätä mahdollisimman paljon eväskoreja ja taistella vastaan tulevia vihollisia, kuten näätiä ja haisunäätiä.
Pikkupunapeippo

Levinneisyys

Pikkupunapeippoa tavataan Angolassa, Burundissa, Kamerunissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Päiväntasaajan Guineassa, Malawissa, Mosambikissa, Nigeriassa, Ruandassa, Tansaniassa, Ugandassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Sitä on kuvattu yleiseksi tai paikallisesti yleiseksi. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Keski-Suomen Liikunta

Keski-Suomen Liikunta ry (KesLi) on perustettu vuonna 1993. KesLi on yksi viidestätoista liikunnan aluejärjestöstä, toiminta-alueena Keski-Suomen maakunta.
KesLin tavoitteena on liikuntapalveluja tarjoavien paikallisten tahojen elinvoimaisuus ja osaaminen sekä niiden valmius vastata liikkuvan ihmisen muuttuviin tarpeisiin ja vaatimuksiin.
Civita di Bagnoregio

Civita di Bagnoregio on Bagnoregion kunnan frazione. Se sijaitsee Keski-Italiassa Lazion alueella Bolsenan järven ja Tiberin jokilaakson välissä. Etruskien perustama Civita tunnetaan myös kaupunkina, joka tekee kuolemaa, "La cittâ che muore".

Maantiede

Civita di Bagnoregio erottuu selkeästi ympäristöstään. Se on rakennettu 443 metriä korkealle kukkulalle Rio Torbidon ja Rio Chiaron eroosiolaaksoon Bagnoregion nykyisen keskustan itäpuolelle.

Historia

Etruskit perustivat Civita di Bagnoregion noin 500 vuotta eaa. Roomalaiset ottivat alueen hallintaansa 260-luvulla eaa., ja heidän valtakuntansa romahdettua alueen valloittivat gootit ja langobardit. Sittemmin frankkien kuningas Kaarle Suuri antoi Civitan Kirkkovaltiolle. Eroosio ja maanjäristykset heikensivät Civitan asuttavuutta, ja vuoden 1795 järistyksen jälkeen väestö muutti Rotaan, joka on Bagnoregion nykyinen keskus. 2010-luvulla Civitassa on asunut vakituisesti kymmenkunta ihmistä.
Civitan rakennuskanta periytyy lähinnä keskiajalta ja renessanssin kaudelta. Teologi Bonaventura syntyi Civitassa vuoden 1220 tienoilla.
I borghi più belli d'Italia -yhdistys on valinnut Civita di Bagnoregion yhdeksi Italian kauneimmista kylistä.
Civitassa on kuvattu useita televisio- ja elokuvatuotantoja, kuten Stenon ohjaama komedia I due colonnelli (1963). Suomalainen televisioelokuva Lacrimosa (2008) kuvattiin osittain Civitan maisemissa.
Jevgeni Onegin (ooppera)

Tapahtumapaikka ja -aika

Venäjä 1800-luvulla.
Larina ja hänen tyttärensä Tatjana ja Olga elävät maaseutukartanossa. Tatjana lukee kirjoja ja haaveilee rakkaudesta, ja kun Olgan sulhanen Lenski tuo vierailulle maailmanmies Jevgeni Oneginin, Tatjana rakastuu. Hän kirjoittaa Oneginille kirjeen, mutta Onegin torjuu hänet. Tatjanan nimipäiväkutsuilla syntyy riita, jonka seurauksena Lenski haastaa Oneginin kaksintaisteluun. Lenskin kohtalona on kuolla. Vuosien kuluttua Onegin tapaa tanssiaisissa Tatjanan, joka nyt on ruhtinas Greminin vaimo. Onegin rakastuu ja lähettää Tatjanalle kirjeen, mutta nyt on Tatjanan vuoro torjua Onegin.
Toimintaelokuva

Toimintaelokuva on näyttävä ja nopearytminen elokuva, jonka tyypillisiä piirteitä ovat muun muassa takaa-ajot, räjähdykset, väkivaltaiset tappelut, katastrofit, nopea rytmi sekä pääosassa kekseliäs, voimakas ja rohkea sankari. Toimintaelokuva on lajityyppinä usein sekoittunut muihin lajityyppeihin (esimerkiksi tieteiselokuva, kauhuelokuva, seikkailuelokuva, rikoselokuva, sotaelokuva, lännenelokuva). Toimintaelokuvat ovat usein yleisömenestyksiä, mutta koska toimintaelokuvien maailma on hyvin mustavalkoinen, niistä on melko harvoin tullut arvostelumenestyksiä.
Toimintaelokuvat ovat luonteeltaan eskapistisia viihde-elokuvia, joiden kohdeyleisönä on 13–25-vuotiaat miehet. Toimintaelokuvan pääosassa on tyypillisesti miessankari, jolla on vastassaan lähes mahdottomalta vaikuttava uhka. Uhan ratkaiseminen vaatii yleensä sankarilta lähes yli-inhimillistä fyysistä voimaa ja väkivaltaa. Toimintaelokuvan nainen on tavallisesti joko sankarin liittolainen tai rakkauden kohde. Viime vuosikymmeninä vahvoja naisia on myös ruvettu näkemään toimintaelokuvien sankarina.
Toimintaelokuvan juuret ovat mykkäelokuvan sarjaelokuvissa. Varhaisimmaksi toimintaelokuvaksi voidaan lukea Edwin S. Porterin Suuri junaryöstö vuodelta 1903. Lajityyppinä toimintaelokuvan kukoistuksen voidaan katsoa alkaneen 1980- ja 1990-luvulla, jolloin erikoisefektien kehittyminen antoi mahdollisuuden tehdä entistä näyttävämpiä elokuvia. Samalla toimintaelokuvien juonen rytmi nopeutui ja väkivallan määrä kasvoi.
Toimintaelokuvien juuria voi nähdä toisen maailmansodan jälkeen valmistuneissa spektaakkelielokuvissa, joilla aikoinaan pyrittiin vastaamaan television aiheuttamaan kilpailutilanteeseen. Myös itämaiset taistelulajifilmit ovat vaikuttaneet lajityyppiin ylirealistisilla taistelukohtauksillaan ja näyttävillä koreografioillaan.
Tuhkalehto

Historia

Tuhkalehto perustettiin Jyväskylässä vuonna 2007. Yhtye julkaisi ensimmäisen levynsä Piilotettu maa helmikuussa 2008. Arvosteluissa Tuhkalehdon esikoislevyä on pidetty omaperäisenä, monipuolisena ja tunteellisena tuotoksena, josta ei yritystä puutu.
Yhtye nautti suosiota erityisesti verkkoyhteisöissä. Esimerkiksi bändin IRC-Galleria -yhteisö oli palvelun neljänneksi nopeiten kasvava musiikkiyhteisö vuonna 2010. 
Vuonna 2009 Tuhkalehto kiersi Music Against Drugs -kiertueen mukana pääesiintyjänä ja vastaava kiertue on käynnistyi myös vuodelle 2010 kiertäen muun muassa Vaasassa. 
Keväällä 2010 yhtye soitti valtakunnallisen Your Move On Tour 2010 -kampanjan kiertuepaikkakunnilla. Tapahtumaa oli järjestämässä muun muassa Nuori Suomi ja SLU.

Street Team

Tuhkalehto Street teamin keskus on Jyväskylässä ja vankkaa fanipohjaa löytyy ympäri Suomea ja ulkomailtakin.  Street teamin tarkoitus on edistää bändin tunnettavuutta sekä lisätä Tuhkalehto-fanien ja bändin jäsenten välistä vuorovaikutusta. Se toimii nimensä mukaisesti kaduilla mutta nykyisin myös kasvavassa määrin internetissä. Vuorovaikutus ilmenee esimerkiksi siten, että Routaa raajoissa -musiikkivideolla esiintyy liuta yhtyeen faneja ja Street Teamin jäseniä.
Ahlström (suku)

Ahlström on suomalainen suku, jonka tunnetuimpia jäseniä ovat olleet Antti Ahlström ja useat hänet jälkeläisensä. Suku tunnetaan aikaisemmin perheyhtiönä toimineen A. Ahlström Osakeyhtiön, nykyisen Ahlstrom Oyj:n edeltäjän, perustaja- ja pitkäaikaisena omistajasukuna. Suvun jäsenet ovat toimineet paitsi teollisuuden vaikuttajina myös muotoilijoina ja taiteilijoina.
Suku on yksi laulussa 20 perheestä mainituista suomalaisista suuromistajasuvuista.

Yritystoiminta

Ennen listautumistaan pörssiin vuonna 2006 Ahlström-yhtiö oli suvun omistama perheyhtiö. Yhtiöllä oli vain 270 omistajaa, useimmat Antti Ahlströmin jälkeläisiä.
Ennen pörssilistausta kauppaa yhtiön osakkeilla oli rajoitettu, kauppa voitiin tehdä vain sukulaisten kesken.  Yhtiön listauduttua pörssiin sillä on yli 12 000 osakkeenomistajaa. Suurin osa osakkeista on kuitenkin sukuun kuuluvien yksityisomistajien hallussa. Suvun jäsenet omistavat yhtiötä myös holdingyhtiö Antti Ahlströmin Perilliset Oy:n kautta. Yhtiön 100 suurinta yksityisomistajaa muodostavat yhä merkittävän osuuden Suomen 1 000 suurimman pääomatulojen saajan listasta.
Ahlströmin omistajien jälkeläisiä on Ahlströmin lisäksi myös muun nimisiä. Perillisten joukossa on Donnereita, Ehrnrootheja ja Gullichseneja. Gullichsenit tulivat Ahlström-yhtiön omistajiksi Harry Gullichsenin avioiduttua Walter Ahlströmin tyttären Maire Gullichsenin kanssa.
Kolisjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 23 hehtaaria, se on 1,1 kilometriä pitkä ja 850 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta.  Sen rantaviivan pituus on 4,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 141,1 metriä mpy.
Nebula-palkinto

Muut palkinnot

SFWA jakaa myös muita palkintoja Nebuloiden lisäksi. SFWA:n perustajan mukaan nimetty Damon Knight Memorial Grand Master Award (vuoteen 2002 asti pelkkä Grand Master Award) jaetaan yhdistyksen puheenjohtajan ehdotuksesta elämäntyöpalkintona vielä elossa olevalle tieteis- tai fantasiakirjailijalle.
Vuodesta 2006 lähtien on jaettu vuonna 2005 kuolleen Andre Nortonin mukaan nimetty Andre Norton Award. Se myönnetään poikkeuksellisen erinomaiselle nuorten tieteis- tai fantasiakirjalle. Palkinto voidaan myöntää myös sarjakuvalle.
SFWA on kolme kertaa myöntänyt Bradbury-palkinnon erinomaisesta työstä käsikirjoitusten parissa, mutta vuonna 1999 perustettu paras käsikirjoitus -luokka on tehnyt tämän erikoispalkinnon tarpeettomaksi. Joss Whedon sai kuitenkin vuonna 2009 Ray Bradbury -palkinnon.
Lisäksi SFWA jakaa kunnianosoituksia jäsenilleen seuran toiminnan edistämisestä ja myöntää Author Emeritus -kunnianosoituksen, jonka saaja kutsutaan pitämään puhe Nebuloiden jakotilaisuuteen.
Kayesin piiri

Kayesin piiri (ransk. Cercle de Kayes) on paikallishallintoalue Kayesin alueella Malissa. Sen pinta-ala on 22 190 neliökilometriä. Asukkaita on 513 400 henkeä (vuonna 2009).
Kayesin piiri rajoittuu koillisessa Yélimanén, idässä Bafoulabén ja etelässä Kéniéban piireihin, lännessä Senegaliin ja pohjoisessa Mauritaniaan. Seutu kuuluu Sahelin ja Sudanin siirtymäalueeseen. Tärkein joki on Senegal ja suurin järvi Magui.
Piiriin kuuluvat Féguin, Gouméran, Kayesin, Kouniakaryn ja Somankidyn kaupungit sekä 23 maalaiskuntaa: Bangassi, Colimbiné, Diamou, Djélébou, Falémé, Gory Gopéla, Guidimakan Keri-Kaffo, Hawa Dembaya, Karakoro, Kéméné Tambo, Khouloum, Koussané, Liberté Dembaya, Logo, Maréna Diombougou, Marintoumania, Sadiola, Sahel, Samé Diomgoma, Ségala, Séro Diamanou, Sony ja Tafacirga. Hallinnollinen keskus on Kayes. Kaupunginosia ja kyliä on yhteensä 332.
Tärkeimmät etniset ryhmät ovat soninket piirin pohjoisosassa, khasonkat keskiosassa ja malinket etelässä. Koko alueella asuu myös fulbeja, pohjoisessa ja keskiosassa maureja sekä keski- ja eteläosissa bambaroita. Vallitseva uskonto on islam. Lisäksi on kristittyjä ja animisteja.
Kayesin kautta kulkee Dakarin–Nigerin rautatie sekä joukko maanteitä, joista vain Dibolin ja Sandarén väli on päällystetty. Senegaljoki on liikennöintikelpoinen osan vuodesta. Kayesissa on nykyaikainen lentokenttä.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi sekä vähemmässä määrin riisi. Myyntiin kasvatetaan maapähkinää. Lisäksi hyödynnetään metsävaroja ja harjoitetaan kalastusta sekä käsityöammatteja. Diamoussa on sementtitehdas, Sadiolassa ja Yatélassa kultakaivokset ja Kayesissa elintarviketeollisuutta.
Nähtävyyksiin kuuluu tukulorihallitsija Omar Tallin vuonna 1855 pystyttämä linnake Koniakaryssa, Ranskan siirtomaavallan aikana rakennetut Kayesin ja Médinen linnoitukset, Kayesin rautatieasema sekä Féloun ja Gouinan putoukset Senegaljoessa. Matkailupalvelut ovat toistaiseksi melko kehittymättömiä.