google/wiki40b huggingface dataset:
Palavarakkaus

Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen palavarakkaus kasvaa 35–110 cm pitkäksi. Pystyt, jäykät ja haarattomat varret ovat tiheään karkeakarvaisia. Varsilehdet ovat 4–10 cm pitkiä, puikeita ja herttatyvisiä. Huiskilomainen tai mykerömäinen tiivis kukinto on kasvin latvassa. Kukinnossa on 10–40 kappaletta, yleensä helakanpunaista kukkaa. Joskus kukat voivat olla myös vaaleanpunaisia tai valkoisia. Sekä kukan verhiö että teriö ovat viisilehtisiä. Verhiö on yhdislehtinen, ulkoverhiötön ja suonista pitkäkarvainen. Punaiset terälehdet ovat kaksijakoisia, lisäteriöllisiä, kynnellisiä ja 6–11 mm pitkiä. Emin vartaloita on viisi kappaletta. Palavarakkaus kukkii Suomessa kesä-elokuussa. Hedelmä on viisiliuskaisesti aukeava kota.

Levinneisyys

Palavarakkaus on alun perin kotoisin Itä-Euroopasta, Venäjältä, Kazakstanista, Mongoliasta sekä Kiinan luoteisosista. Suomessa palavarakkautta voi tavata luonnosta viljelyjäänteenä tai -karkulaisena aina Etelä-Lappia myöten.

Elinympäristö

Palavarakkaus viihtyy auringossa tai puolivarjossa. Villiintyneenä sitä voi tavata esimerkiksi puistoista, pientareilta ja hakamailta.

Käyttö

Palavaraukkautta on jo pitkään viljelty puutarhoissa koriste- ja hyötykasvina. Läntiseen Eurooppaan laji saapui alun perin ristiretkeläisten mukana keskiajalla. Ruotsissa laji on tunnettu jo 1700-luvulla ja Suomeen se on saapunut viimeistään 1800-luvulla. Palavarakkautta ei ole viljelty pelkästään koristekasvina. Kasvin juurissa on saippuankaltaisia aineita, saponiineja, jotka muodostavat veden kanssa vaahtoavan pesuliuoksen. Tämän ominaisuuden takia sitä on hyödynnetty pesuaineena.
Nykyisin palavarakkaudesta on jalostettu useita kaupallisia lajikkeita. Kukkien väri on lajikkeesta riippuen punainen, oranssi, vaaleanpunainen tai valkoinen. Tunnettuja lajikkeita ovat esimerkiksi 'Dusky Salmon' (vaaleanpunainen), 'Alba' (valkoinen).
Aldair

Aldair koko nimeltään Aldair Santos do Nascimento (s. 30. marraskuuta 1965, Ilhéus, Brasilia) on entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Aldair voitti maailmanmestaruuden vuoden 1994 MM-kisoissa ja olympiapronssin Atlantan olympialaisissa vuonna 1996.
Aldair aloitti uransa vuonna 1985 Clube de Regatas do Flamengossa. Sieltä hän siirtyi vuonna 1989 Portugaliin Sport Lisboa e Benficaan. SL Benficasta Aldair siirtyi Italiaan AS Roman joukkueeseen, jossa pelasi suurimman osan urastaan, peräti 13 vuotta. Aldair pelasi AS Romassa yli 400 Serie A-ottelua ja hän toimi myös joukkueen kapteenina. Kunnianosoituksena AS Roma on jäädyttänyt Aldairin pelinumeron 6. Vuonna 2004 Aldair pelasi vähän aikaa Genoa CFC:ssä ja aikoi vielä palata Brasiliaan Rio Branco Atlético Clubeen, mutta lopetti uransa vuonna 2005.
Brasilian jalkapallomaajoukkueessa Aldair pelasi 93 maaottelua. Hän osallistui kolmiin maailmanmestaruuskilpailuihin (1990, -94 ja -98) ja voitti maailmanmestaruuden vuonna 1994. Etelä-Amerikan mestaruuden hän voitti kahdesti vuosina 1989 ja 1997 ja olympiapronssin vuonna 1996.
Vuonna 2007 vanha seurakaveri Massimo Agostini sai houkuteltua Aldairin osallistumaan sanmarinolaisen Muratan paidassa Mestarien liigan ensimmäiselle karsintakierrokselle TamU:a vastaan.
Paul Dummett

Seurajoukkueura

Dummett on Newcastle Unitedin kasvatti. Hän on edustanut seuran ykkösjoukkuetta vuodesta 2010 asti, mutta maaliskuussa 2012, ilman debyyttiä Valioliigassa, Dummett siirtyi lainalle Konferenssissa pelaavaan Gateshead FC:hen. Dummett pelasi Gatesheadissa kauden loppuun mennessä kymmenen ottelua. Kaudeksi 2012-2013 Dummett siirtyi lainalle Skotlannin valioliigan St. Mirren FC:hen, jossa hän teki myös pääsarjadebyyttinsä. Dummett edusti St. Mirreniä koko kauden 2012-2013 ajan pelaten 30 ottelua, joissa hän viimeisteli kaksi osumaa. Kaudeksi 2013-2014 Dummett palasi takaisin kasvattajaseuraansa Newcastleen. Hän debytoi Valioliigassa elokuussa 2013 Manchester Cityä vastaan, kun hän tuli toiseksi puoliajaksi vaihdosta kentälle. Avausmaali Valioliigassa syntyi lokakuussa 2013 Liverpool FC:tä vastaan. Kauden 2013-2014 aikana Dummett pelasi 18 ottelua, joissa hän onnistui tuon yhden kerran maalinteossa. Kaudella 2014-2015 Dummettista on tullut Newcastlen avauskokoonpanon vakionimi.

Maajoukkueura

Englannissa syntynyt ja koko ikänsä asunut Dummett päätti valita maajoukkueekseen Walesin, jota hän sai edustaa, sillä hänen isoisänsä on kotoisin Walesista. Dummett on pelannut myös Walesin paidassa alle 21-vuotiaiden tasolla. Walesin jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi kesäkuussa 2014 ystävyysottelussa Alankomaita vastaan.
Duke Nalon

Muuta

Nalon sai lempinimekseen "The Iron Duke" ja hän kuului Chicagon jengiin yhdessä Tony Bettenhausenin kanssa. Kilpauransa jälkeen Nalon vieraili usein kilpa-autokisoissa sekä ajoi itse turva-autoa Indianapoliksen radalla vuosina 1981 ja 1983.

Palkinnot

Eläessään Nalon valittiin National Midget Auto Racing Hall of Fameen vuonna 1987 ja National Sprint Car Hall of Fameen vuonna 1991. Kuolemansa jälkeen hänet nimettiin vuonna 2015 Motorsports Hall of Fame of Americaan.

Kuolema

Nalon joutui vuoden 1949 Indianapolis 500 -kilpailussa kolariin, josta hän selvisi pidättämällä hengitystään palavassa autossa. Hänen jalkansa kuitenkin paloivat pahoin hänen noustessaan ulos autosta, minkä seurauksena ne vaivasivat häntä aina kuolemaansa asti. Nalon kuoli sydänkohtaukseen vuonna 2001.
Jouni Inkala

Jouni Mikael Inkala (s. 15. huhtikuuta 1966 Kemi) on suomalainen runoilija.
Inkala kirjoitti ylioppilaaksi Muhoksen lukiosta 1985 ja opiskeli Limingan taidekoulussa 1985–1986. Hän valmistui filosofian lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta 1991 pääaineenaan yleinen kirjallisuustiede.
Inkalalta on ilmestynyt useita runokokoelmia. Hänen esikoisteoksensa Tässä sen reuna (1992) sai ilmestymisvuonnaan J. H. Erkon palkinnon. Inkalan aiempi kustantaja oli WSOY, mutta hän siirtyi eräiden muiden kirjailijoiden tavoin vuonna 2010 Siltalalle, joka julkaisi hänen runokokoelmansa Kemosynteesi helmikuussa 2011.
Markkinaliberalismi

Markkinaliberalismi tarkoittaa samaa kuin liberalismi tai klassinen liberalismi aiemmin: sekä arvo- että talousliberalismin kattavaa aatetta, siis vapaata markkinataloutta, yksilönvapautta ja ihmisoikeuksia. Useimmat markkinaliberaaleiksi kutsutut eivät ole puhtaita libertaristeja vaan kannattavat julkista sosiaaliturvaa sekä rajoitettua sääntelyä. Esimerkkejä tällaisesta ovat julkishyödykkeet, määräävän markkina-aseman väärinkäytön kieltäminen tai ympäristöhaittaverot.
HMS Ameer

Palvelus

Kuninkaalliselle laivastolle tehtävät HMS Ameerin muutostyöt valmistuivat 18. lokakuuta Burrardilla ja aluksen piti liittyä Itäiseen laivastoon alkukeväästä 1944 aluksella hävittäjätukialukseksi Caledonian Shipbuilding Companyllä Dundeessa muuttamisen jälkeen. Yksi aluksen kattiloista räjähti ja se joutui odottamaan uuden asentamista Greenockissa poijuun kytkettynä pari kuukautta.
HMS Ameer kuormattiin uuden kattilan asentamisen jälkeen täyteen Corsair-, Hellcats- ja Avenger-koneita sekä varaosia ja moottoreita, jotka se kuljetti Cochiniin eteläiseen Intiaan. Aluksen kuljettama materiaali purettiin toukokuun lopulla 1944  määränpäässä.
HMS Ameerin 804 laivueen Hellcatit toimi 21. tammikuuta 1945 tulenjohtajina, kun taistelulaiva HMS Queen Elizabeth antoi tulitukea Ramree saaren pohjoisrannan maihinnousussa operaatio Matadorissa. Alus tuki 26. tammikuuta 500 merijalkaväen sotilaan maihinnousua Cheduban saarelle operaatio Sankeyssä, jolloin aluksen koneet tekivät 80 tulenjohto-, rynnäköinti-, tiedustelu- sekä torjuntalentoa. Ennen paluutaan Trincomaleehen alus suojasi Ramreeta tulittavia aluksia. HMS Ameerilla palvellut Hellcat ampui 1. maaliskuuta alas japanilaisen Dinah-pommikoneen sekä kaksi Oscar-hävittäjää.
'HMS Ameerille siirrettiin 18. kesäkuuta kuusi 888 laivueen Hellcatsin tiedusteluversiota sekä kahdeksantoista 804 laivueen Hellcatsiä aluksen valmistautuessa operaatio Balsamiin, jolloin piti kuvata eteläinen Malesia sekä Singapore. Aluksen koneet osallistuivat heinäkuussa miinanraivauksen tukemiseen operaatio Colliessa, jonka aikana tuhottiin Nikobaarien lentotukikohdan viimeinen japanilainen lentokone. Se tuki edelleen Phuketin saaren ympäristön miinanraivauksia. Operaation aikana alus joutui kamikaze hyökkäyksen kohteeksi, mutta ilmatorjunta kykeni torjumaan hyökkäyksen.
HMS Ameer palautettiin 17. tammikuuta 1946 Norfolkin laivastotukikohdassa Yhdysvaltain laivastolle. Alus myytiin 17. syyskuuta 1946 kauppalaivaksi, jolloin se nimettiin Robin Kirkiksi. Alus romutettiin 1969 Taiwanissa.
Ben Helfgott

Ben Helfgott (s. 22. marraskuuta 1929) on Britannialle kilpaillut painonnostaja. Hän syntyi Łódźissa, Puolassa juutalaiseen perheeseen, josta ainoana hän selvisi holokaustista.
Asetuttuaan Lontooseen Helfgott voitti Britannian-mestaruuden vuosina 1954–1956 ja 1958. Hän osallistui kesäolympialaisiin Melbournessa 1956 ja Roomassa 1960. Hän voitti kultaa kolmissa Makkabi-kisoissa Israelissa 1950, 1953 ja 1957 sekä pronssia Kansainyhteisön kisoissa Cardiffissa 1958.  
Helfgott on myöhemmälläkin urallaan toiminut aktivistina tukemalla holokaustista selvinneitä ja levittämällä aiheesta tietoa.
Hjalmar Frey

Johan Hjalmar Frey (28. marraskuuta 1856 Viipuri – 11. tammikuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen bassobaritoni, joka lauloi Pietarin Mariinski-teatterissa.
Freyn vanhemmat olivat pormestari Alexander Reinhold Frey ja Hedvig Lovisa Emilia Norring. Hän esiintyi jo ylioppilasaikanaan 1878 Schumannin kuoroteoksessa Paradies und Peri, opiskeli laulua Milanossa 1880, esiintyi Rooman Apolloteatterissa 1881-1882, toimi solistina laulukuoro MM:n Venäjän matkalla 1882 ja jatkoi sitten opintojaan sekä Wienissä että Leipzigissa 1884-1885. Frey kiinnitettiin vakinaisesti Pietarin hovioopperaan 1885 ja hän toimi kaupungissa parikymmentä vuotta, saaden keisarillisen hovioopperalaulajan arvonimen. Palattuaan Suomeen hänestä tuli 1909 Nikolainkirkon kanttori Helsingissä.
Frey oli ennen Kim Borgia Suomen ainoa kansainvälisesti tunnettu miesoopperalaulaja ja levytti vuosina 1903–1909 yli sata laulua neljälle levy-yhtiölle. Hänen esittämiään osia olivat muun muassa Sarastro, Bartholo, Lothario ja Gremin.
Frey kuoli naimattomana.
Givet

Givet on kunta Ardennesin departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 7 372 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Givetin pinta-ala on 18 neliökilometriä.
Georgi Kondratjev

Pelaajaura

Kondratjev aloitti uransa Dvina Vitebskin joukkueessa, josta siirtyi Neuvostoliiton pääsarjassa pelanneeseen Minskin Dynamoon. Dynamossa hän voitti yhden mestaruuden, sekä onnistui myös nousemaan Neuvostoliiton maajoukkueeseen. Kondratjev edusti maata vuoden 1986 MM-karsinnoissa tehden niissä kaksi maalia, mutta ei kuitenkaan tullut valituksi kisajoukkueeseen.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen hän siirtyi ensin Itävaltaan ja pelasi sen jälkeen muun muassa vuodet 1994–1997 Kakkosessa Kaskö IK:n joukkueessa. Neljän kauden aikana Kondratjev iski yhteensä 69 maalia.
Orlandon yökerhoammuskelu 2016

Tapahtumat

Lauantaina 11. kesäkuuta Pulse-homobaarissa vietettiin Latin Night -iltaa, jolloin paikalla oli erityisen paljon latinotaustaisia kävijöitä. Tekijä, jolla oli mukanaan puoliautomaattikivääri ja käsiase, saapui paikalle yöllä vähän ennen baarin sulkemista, noin kello 2 paikallista Yhdysvaltain itärannikon aikaa (UTC-4). Tilanne alkoi laukaustenvaihdolla lähistöllä partioineen poliisin ja hyökkääjän välillä. Hyökkääjä onnistui siirtymään sisään yökerhoon, jossa oli yli 300 ihmistä.
Yökerhossa hyökkääjä alkoi ampua ihmisiä, mikä johti 49 ihmisen kuolemaan ja yli 50 ihmisen haavoittumiseen. Hän otti osan ihmisistä panttivangeiksi. Hyökkäyksen aikana hän soitti hätäkeskukseen ja ilmoitti tukevansa terrorijärjestö Isisiä. Lopulta hyökkääjä kuoli poliisin erikoisjoukkojen eli SWAT-ryhmän tekemässä rynnäkössä. Poliisi käytti rynnäkössään myös räjähteitä ja mursi seinän aseistetulla rynnäkköajoneuvolla.

Hyökkääjä

Hyökkääjä oli 29-vuotias afgaanitaustainen Yhdysvaltain kansalainen Omar Mir Seddique Mateen (ent. Omar Mir Seddique). Hän syntyi New Yorkin New Hyde Parkissa ja asui vuodesta 1991 lähtien Floridan Port St. Luciessa. Hän opiskeli rikosoikeuden teknologiaa floridalaisessa Indian River Community Collegessa. Opiskeluaikanaan hän muutti syntymänimensä Omar Mir Seddique muotoon Omar Mir Seddique Mateen. Hän oli ennen iskua toiminut vartijana G4S-yhtiössä vuodesta 2007 lähtien. Hän oli ollut kahdesti naimisissa ja hänellä oli yksi, vuonna 2013 syntynyt poikalapsi.
Mateen soitti hätänumeroon ennen tekoa ja vannoi uskollisuutta terroristijärjestö Isisille. Yhdysvaltain liittovaltion poliisi FBI tutki jo aiemmin, ennen ampumista vuosina 2013 ja 2014, hänen yhteyksiään ääri-islamisteihin, mutta tutkinnat lopetettiin, koska tietoja ei saatu vahvistettua. Ampuja kuoli poliisin luoteihin.
Evrydíki

Elämä

Evrydíki Theokléous syntyi Limassolissa, mutta kasvoi Kyproksen pääkaupungissa Nikosiassa. Hän opiskeli musiikki Kyproksen kansallisessa konservatoriossa ja opintojensa päätyttyä hän lähti Pariisiin Ranskaan opiskelemaan musiikkia, teatteria ja tanssimista. Myöhemmin laulaja opiskeli myös Bostonissa Yhdysvalloissa. Vuonna 1989 Theokléous muutti Ateenaan ja 1991 julkaisi ensimmäisen albuminsa Gia próti forá. 
Vuonna 1994 Evrydíki nai säveltäjä Giórgos Theofánouksen. Heille syntyi poika Ángelos marraskuussa 1996. Evrydíki ja Theofánous erosivat vuonna 2000 ja tällä hetkellä Evrydíki on kihloissa muusikko Dimítris Korgialásin kanssa.
Evrydíki on yksi Kyproksen ja Kreikan suosituimmista laulajista. Hän on työskennellyt muun muassa Sákis Rouváksen ja Chrístos Dántiksen kanssa.
Varsieväkalat

Anatomia

Varsieväkaloille tyypillisiä piirteitä ovat kaksi selkäevää, joista etummainen on viuhkamainen, takimmainen selkäevä, rintaevät, vatsaevät ja peräevät ovat lyhyiden rustosta tai luusta koostuvien varsien päissä. Evien ruodot ovat onttoja. Kalat liikkuvat liikuttelemalla varsia ja ohjaavat siten uimissuuntaansa. Selkäjänne on hyvin kehittynyt ja aikuisilla kaloilla nestetäytteinen. Fossiilina tunnettujen varsieväkaloihin kuuluvien lajien pituus vaihteli 10–350 cm väillä. Nykyään elävistä lajeista suurempi, latimeria, voi kasvaa 150–180 cm pitkäksi. Latimeriat ovat ovovivipaarisia ja poikaset ovat syntyessään noin 33 cm pitkiä

Levinneisyys

Nykyään elävistä lajeista latimeriaa tavataan eteläisen Afrikan rannikolta ja sundanlatimeriaa Indonesian saaristosta. Fosiilisten heimojen lajeista suurin osa oli merikaloja, mutta joukossa on myös muutamia makean veden lajeja. Latimerioiden elintavoista ei tiedetä paljoakaan. Latimeriat elävät päivisin korkeintaan 17 yksilön parvissa luolissa noin 200 metrin syvyydessä.Öisin ne saalistavat pieniä kaloja 200–500 metrin syvyydessä ja silloin ne liikkuvat yksin.
Kaikkien pyhien kirkko (Käkisalmi)

Käkisalmen kaikkien pyhien kirkko (myös Käkisalmen ortodoksinen hautausmaakirkko) oli entisen Käkisalmen ortodoksisen seurakunnan hautausmaakirkko Käkisalmessa luovutetussa Karjalassa. Kirkko oli pyhitetty kaikkien pyhien muistolle. Nykyisin kirkko on jälleen toiminnassa Valamon luostarin alaisuudessa.

Rakentaminen ja ulkoasu

Käkisalmen hautausmaan kirkko valmistui 1894 ja sen rakentamisen rahoitti käkisalmelaisen kauppiaan tytär Jevdokina Andrejeff. Kirkon suunnitteli arkkitehti Jac. Ahrenberg. Punatiilestä rakennetun kirkon pinta-ala on 392 km². Kirkon torni on kapea ja korkea.

Sota-aika

Kirkko säilyi ehjänä talvisodan ilmapommituksissa. Sodan jälkeen se luovutettiin Neuvostoliitolle. Sodan jälkeen venäläiset käyttivät kirkkoa propagandamateriaalin varastona. Jatkosodan alussa Suomi valloitti Käkisalmen takaisin. Kirkko säilyi venäläisten perääntyessä sytyttämästä tulipalosta, mikä tuhosi lähes koko kaupungin. Jatkosodan aikana kirkko oli taas kirkollisessa käytössä. Vuonna 1944 se oli kuitenkin jätettävä Neuvostoliitolle.

Nykytila

Sodan jälkeen venäläiset pitivät kirkkoa kaasupullojen varastona. Kaasupullojen aiheuttamassa räjähdyksessä 1980-luvulla kirkon katto romahti ja muutkin kirkon osat kärsivät vaurioita. Vaurioitunut rakennus luovutettiin Venäjän ortodoksiselle kirkolle vuonna 1989. Tämän jälkeen kirkkoa on korjattu muun muassa Suomen Ortodoksisten Nuorten Liiton pitämällä työleirillä. Nykyisin kirkko on jälleen toiminnassa Valamon luostarin alaisuudessa.
Metroid II: Return of Samus

Juoni

On kulunut muutama vuosi maineikkaan palkkiometsästäjä Samus Aranin onnistuneesta tehtävästä pysäyttää pahojen avaruuspiraattien suunnitelma käyttää Metroideja pahoihin tarkoitusperiin. Galaktisen Federaation johto on käynyt kaikkia vaihtoehtoja läpi tullen lopulta päätökseen, että Metroidit ovat galaktisen sivilisaation kannalta liian vaarallinen olemassaoloon ja laji on täten tuomittu hävitettäväksi sukupuuttoon. Metroidien kotiplaneettana tunnetulle SR-388:lle lähetetään iskujoukot suorittamaan tehtävää, mutta kun yhteys heihin menetetään eikä toisenkaan joukon lähettäminen tuota tulosta, ottaa Federaation johto viimeisenä keinonaan yhteyttä Samus Araniin, jolla tiedettiin olevan jotain kokemusta Metroideista.
Ja näin Samus laskeutuu SR388:lle aloittamaan haastavan tehtävänsä. Mitä syvemmälle hän etenee luolastoissa kohti ydintä, sitä enemmän Samus kohtaa tavallisten toukkavaiheisten Metroidin oheella näiden voimakkaampia kehitysasteita: Alphoja, Gammoja, Zetoja ja Omegoja. Kun Samus saapuu viimein Metroidien pesimäalueelle pyyhkimällä Metroidit aina vain uhanalaisemmiksi, onkin lopussa odottamassa haasteista suurin: taistelu munivaa Metroid-kuningatarta vastaan. Kun kuningattaren tuhon myötä näyttäisi viimein kannan olevan lopullisesti hävitetty, Samus löytää vielä yhden kuoritumattoman munan, josta kuoriutuu universumin viimeinen Metroid-toukka, joka kiintyy Samukseen luullen häntä emokseen. Samus ei henno tuhota olentoa vaan ottaa sen mukaansa, otuksen auttaen häntä pääsemään takaisin planeetan pinnalle. Samus poistuu SR-388:sta, vieden toukan Federaation huomaan.

Pelaaminen

Pelissä edetään edeltäjänsä tavoin tutkimalla paikkoja ja hankkimalla Samukselle uusia kykyjä ja varusteita helpottamaan pelaajan matkaa, tosin tässä pelissä mukanasi on energia- ja ohjusmittarien oheella Metroid-laskuri, jossa näkyy pelin aikana tuhottavien Metroidien jäljellä oleva lukumäärä. Kun tietyltä alueelta on hävittänyt vaadittu määrä Metroideja, ilmoitetaan siitä pelaajalle maanjäristyksen muodossa; tämä merkitsee sitä, että pääluolaston laavavirta on laskeutunut ja reitti uudelle alueelle avautunut.
Aritz Aduriz

Seurajoukkueura

Adurizin kasvattajaseura on sansebastiánilainen Antiguoko, jonka juniorijoukkueissa hän pelasi vuosina 1994–1999. Ensimmäiset ottelunsa aikuisten tasolla hän pelasi kaudella 1999–2000 Segunda División B:n Aurrerá de Vitoriassa.
Vuonna 2000 Aduriz siirtyi Athletic Bilbaon reservijoukkueeseen. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki 11. syyskuuta 2002 Copa del Reyn ottelussa Amurrioa vastaan, ja Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa hän debytoi kolme päivää myöhemmin ottelussa Barcelonaa vastaan. Vuosien 2003–2005 aikana hän edusti kahta eri joukkuetta Burgosia ja Valladolidia, jotka kumpainenkin pelasivat maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa. Tammikuussa 2006 hän palasi Athleticiin.
Kaudella 2006–2007 Aduriz teki yhteensä yhdeksän maalia 34 ottelussa, mukaan lukien hattutempun, joka syntyi 19. toukokuuta 2007 pelatussa ottelussa Zaragozaa vastaan. Seuraavalla kaudella 2007–2008 hänellä oli vaikeuksia vakiinnuttaa pelipaikkaansa Fernando Llorenten noustessa joukkueen ykköspyssyksi, mutta huolimatta siitä Aduriz pelasi kauden aikana 33 ottelua.
Kesällä 2008 Aduriz siirtyi Mallorcaan neljävuotisella sopimuksella. 26. lokakuuta 2008 hän teki ensimmäisen maalinsa uudessa seurassaan kotiottelussa Espanyolia vastaan. Hän pelasi lopulta joukkueessa kahden kauden ajan ja teki pelaamissaan 69 ottelussa 23 maalia (11 ja 12).
14. heinäkuuta 2010 hän siirtyi Valenciaan 4 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän pelasi ensimmäisen virallisen ottelunsa joukkueessa 28. elokuuta 2010 sarja-avauksessa Málagaa vastaan, jossa syntyi samalla myös hänen ensimmäinen maalinsa.
26. kesäkuuta 2012 Aduriz palasi takaisin Athletic Bilbaoon ja teki joukkueen kanssa kolmivuotisen sopimuksen. Hänestä maksettiin 2,5 miljoonan euron siirtokorvaus.

Maajoukkueura

Aduriz on pelannut muutamia otteluita epävirallisessa Baskimaan maajoukkueessa. Ensimmäisen kutsunsa Espanjan maajoukkueeseen hän sai lokakuussa 2010. 
Hän teki ensiesiintymisensä Espanjan maajoukkuepaidassa 8. lokakuuta 2010 pelatussa vuoden 2012 EM-karsintaottelussa Liettuaa vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki 24. maaliskuuta 2016 pelatussa ystävyysottelussa Italiaa vastaan.
Ville Paakonmaa

Ville Paakonmaa (oik. Viljo Heikki Paakkunainen) (22. syyskuuta  1913 Kesälahti – 21. helmikuuta 1986) oli suomalainen pienviljelijä ja kirjailija. Paakonmaan pääteos oli 1956 ilmestynyt huutolaispojan elämästä kertonut Taivas kuvastuu veteen.

Tausta

Kesälahden Ruokkeen Vakanlahdessa syntyneen Viljo Paakkunaisen isä oli räätäli Heikki Juhonpoika Paakkunainen. Perhe muutti Rajavaaraan Viljon ollessa 12-vuotias. Viljo opetteli räätäliksi isänsä opastuksella ja välillä hän teki myös metsätöitä. Hän opiskeli myös kirjeopiston kautta muun muassa suomen kieltä.
Viljo Paakkunainen lähti 1938 työhön Petsamon nikkelikaivostyömaalle mutta palasi sieltä vähän ennen talvisodan alkua kotiseudulleen. Hän haavoittui talvisodassa ja toivuttuaan vammoistaan meni naimisiin 1940 Eedit Tuunasen kanssa. Jatkosodasta palattuaan Viljo Paakkunainen alkoi viljellä kotitilaansa ja teki sivussa metsätöitä sekä räätälin työtä.

Esikoisromaani

Paakkunainen alkoi kerätä vanhoja kesälahtelaisia sanoja ja sanontoja ja tämän keräystyön yhteydessä hän sai ajatuksen kirjoittaa huutolaispojan elämänvaiheista kertova romaani. Paakkunainen laati romaanin käsikirjoituksen ensin käsin ja kirjoitti sen sitten puhtaaksi naapurista lainatulla kirjoituskoneella. Käsikirjoitus valmistui 1951 ja se kiersi usealla kustantajalla ennen kuin Pellervo-seura päätti kesällä 1955 julkaista sen saatuaan asiasta myönteisen lausunnon professori Unto Kupiaiselta. Teos ilmestyi monien muokkausten ja supistusten jälkeen vuonna 1956 nimellä Taivas kuvastuu veteen. Romaani valittiin vuoden parhaaksi proosaesikoiseksi ja Viljo Paakkunainen sai kirjan lukeneelta presidentti Urho Kekkoselta henkilökohtaisen kiitoskirjeen.

Myöhemmät elämänvaiheet

Paakkunainen julkaisi myöhemmin kaksi romaania sekä yhdessä kirjailijatoverinsa Veikko Haakanan kanssa kaksi nuortenkirjaa. Hän kirjoitti myös novelleja ja runoja joita julkaistiin eri lehdissä, muun muassa Kotipostissa ja Pellervossa. Paakkunaiselta jäi myös 49 käsikirjoituksen verran erilaista julkaisematonta materiaalia. 
Pientilan työt ja elatuksen hankkiminen perheelle veivät niin paljon aikaa että kirjoittaminen jäi pääasiassa talvikauteen eikä Paakkunaisella ollut riittävästi aikaa viimeistellä ja hioa töitään joten useat hänen käsikirjoituksensa palasivat kustantajilta. Paakkunaisen taloudellinen tilanne oli niin tiukka että saatuaan 3000 markan apurahan opetusministeriöltä hän joutui käyttämään rahat ostaakseen kattopellit navettansa vuotavan pärekaton korjaamiseen.
Ghillie

Historia

»Ghillien kerrotaan syntyneen Skotlannissa 1900-luvulla, jossa sikäläiset riistanvartijat eivät enää sietäneet salametsästystä maillansa ja väijyivät salametsästäjiä peltojen laitamilla ghillie-puku päällään, toivoen saavansa salametsästäjän kiinni itse teossa. Sodassa on ghillie-pukuja käytetty jo ensimmäisessä maailmansodassa, tällöin tosin erittäin pienissä määrin, johtuen sotilaiden, eritoten tarkka-ampujien, haluttomuudesta sulautua maastoon. Ensimmäinen tunnettu ghillieitä käyttävä sotilasyksikkö oli British Lovat Scouts' Snipers (luutnantti Lovatin perustamat "Britannian tiedustelijat & tarkka-ampujat", perustettu n. vuonna 1899). Nykyään ghillieitä käyttävät käytännössä jokaisen maan armeijan tarkka-ampujat osana normaalia taisteluvarustustaan.»
(Tarkka-ampujan naamioituminen airsoftissa)