google/wiki40b huggingface dataset:
Special Air Service

Special Air Service (SAS) on Britannian maavoimien erikoisjoukko, jota pidetään monien muiden nykyaikaisten erikoisjoukkojen esikuvana.

Historia

SAS perustettiin vuonna 1941 tekemään iskuja syvälle vihollislinjojen taakse sekä mahdollisuuksien mukaan värväämään, kouluttamaan, aseistamaan ja organisoimaan paikallisia sissijoukkoja. Toisen maailmansodan aikana SAS kunnostautui etenkin Pohjois-Afrikassa ja Välimeren alueella. Sodan päätyttyä SAS lakkautettiin, kunnes se perustettiin uudestaan vuonna 1952 Malaijilla käytävää sissisotaa varten. Malaijin konfliktin jälkeen SAS on operoinut muun muassa seuraavissa paikossa: Oman 1958–1959, Borneo 1963–1966, Aden 1964–1964, Pohjois-Irlanti 1969–1994, Oman 1970–1976, Lontoo 1980 (panttivankien vapautus Iranin suurlähetystöstä), Falkland 1982, Persianlahti 1990–1991, Bosnia 1994–1995, Kosovo 1999, Sierra Leone 2000, Irak 2003–2009 ja Afganistan 2001–.

SAS nykyään

SAS:n tehtävänä on muun muassa tiedustelu, iskuosastotoiminta, epätavanomainen sodankäynti ja terrorisminvastaiset operaatiot. SAS koostuu yhdestä vakinaisesta (22. SAS-rykmentti) ja kahdesta reserviläisjoukkojen rykmentistä (21. SAS ja 23. SAS). Sen riveissä on yhteensä 700 sotilasta, jotka on jaettu neljään taistelukomppaniaan (Boat troop, Air troop, Mobility troop ja Mountain troop). Jokaisessa komppaniassa on neljä 16-miehistä joukkuetta, jotka yleensä suorittavat tehtäviä kahdeksan miehen ryhminä tai nelimiehisinä partioina taktisten vaatimusten mukaan. Taistelukomppanioita tukevat esikuntakomppania, operaatiotutkimusosasto, suunnittelu- ja tiedusteluyksikkö sekä koulutusosasto.
Yhdysvaltain länsirannikko

Yhdysvaltain länsirannikko (engl. West Coast of the United States) on nimitys, jota käytetään Yhdysvaltojen läntisimmistä osavaltioista Tyynenmeren rannikolla. Termillä viitataan useimmiten Kalifornian, Oregonin ja Washingtonin osavaltioihin, mutta myös Alaska ja Havaiji voidaan lukea länsirannikkoon. Yhdysvaltain väestönlaskennassa länsirannikoksi luetaan nämä kaikki viisi osavaltiota.
Vuonna 2008 länsirannikolla asui 49 miljoonaa ihmistä. Ilman Havaijia ja Alaskaa luku on 47 miljoonaa.
Women’s Prize for Fiction

Women’s Prize for Fiction (jaettu myös nimillä Orange Prize for Fiction (1996–2006 ja 2009–2012), Orange Broadband Prize for Fiction (2007–2008) ja Baileys Women’s Prize for Fiction (2014–2017)) on vuodesta 1996 jaettu merkittävä brittiläinen kirjallisuuspalkinto. Se myönnetään vuosittain englanniksi kirjoittavalle naiselle parhaasta edellisvuonna Britanniasta julkaistusta romaanista.
Palkinto luotiin vuonna 1995 kun kiinnitettiin huomiota siihen, etteivät naiskirjailijat olleet kovin edustettuina merkittävien kirjallisuuspalkintojen saajien joukossa.
Enter Shikari

Ambush Reality

Ambush Reality on vuonna 2006 perustettu itsenäinen levy-yhtiö, joka julkaisee vielä musiikkia vain Enter Shikarilta. Yhtyeen jäsenet ja heidän ystävänsä ovat levy-yhtiön osakkaita ja ylläpitäjiä.
Enter Shikarin aikoessa lähteä kiertämään Yhdysvaltoja he päättivät, että heidän tulisi tehdä sopimus jonkin suuremman levy-yhtiön kanssa. 29. elokuuta 2007 Ambush Reality ilmoitti, että Take to the Skies julkaistaisiin Pohjois-Amerikassa yhdessä Tiny Evil -levy-yhtiön kanssa.
Tukholman kuninkaallinen musiikkikorkeakoulu

Tukholman kuninkaallinen musiikkikorkeakoulu (ruots. Kungliga Musikhögskolan i Stockholm) on Ruotsin pääkaupungissa Tukholmassa sijaitseva musiikkiin keskittyvä korkeakoulu. Se perustettiin vuonna 1771 Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian konservatoriona. Se itsenäistyi akatemiasta vuonna 1971.
Juho Koiranen

Juho-Antti Kalevi Koiranen (26. lokakuuta 1979 Lempäälä – 28. kesäkuuta 2004 Neptun, Romania) oli suomalainen pelimanni ja säveltäjä. Hän soitti monia soittimia, kuten viulua ja mandoliinia. Kevään 2004 ajan hän toimitti Yle Radio 1:ssä Hau-Hau - nimistä kansanmusiikkiohjelmaa. Koiranen oli aktiivinen vaikuttaja muun muassa Suomen Munniharppuyhdistyksen hallituksessa. Hän on suunnitellut Sakkolan pitäjätunnuksista Isännänviirin, joka valmistui vuonna 2004.
Koiranen oli yhdessä muutaman etnomusikologian opiskelijan kanssa perustamassa vuonna 1999 Rahvaanmusiikin kerhoa, etnomusiikin klubi-iltoja Tampereella. Tapahtuma toimii yhä edelleenkin kerran kuussa ja on sittemmin saanut yhdistyksen ympärilleen. Hän kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen 28. kesäkuuta 2004 ollessaan lomamatkalla Romaniassa.

Opinnot

Koiranen tuli ylioppilaaksi Lempäälän lukiosta 1998. Hänellä oli etnomusikologian opintoja filosofian maisterin tutkintoa varten Tampereen yliopistossa 1998–2004.

Juho-Antti Koirasen muistorahasto

Suomen Kansanmusiikkiliitto ja Koirasen perhe valitsevat vuosittain ansioituneita tai lupaavia alle 24-vuotiaita nuoria pelimanneja tai kansanmusiikin tekijöitä vastaanottamaan pienen kannustusstipendin Juho-Antti Koirasen muistorahastosta. Rahastoa kartutetaan Juho-Antin tupla-CD:llä Elävät työt, Siru Koirasen kirjalla Vesseli ja amputoitu perhe ja muistoadressilla Muistosi elää. Stipendi luovutetaan vuosittain Folklandia-risteilyllä.
Stipendin saajat ja vuoden nuori pelimanni-titteli:
2015 Lempäälän Helkanuoret

2014 Arttu Rajala

2013 Kansanmusiikkiyhtye Tradikaali

2012 Venla-Vanamo ja Sampo-Elias Asikainen

2011 Anna Wegelius

2010 Antti-J. Janka-Murros

2009 Valtteri Lehto

2008 Kansanmusiikkiyhtye Haka

2007 Veikuna
Varikkopukki

Varikkopukki on laite, joka on pääasiassa tarkoitettu moottoripyörän tai mopon nostamiseen. Sitä käytetään yleensä huollossa tai säilytyksessä.
Niitä valmistetaan raudasta tai alumiinista, joita keveytensä ansiosta käytetään usein kisoissa. Varikkopukkeja on eri pyörämalleille, sekä etu/takapyörille tai keskirugon kohdalle tulevia malleja. Joissain malleissa on nostoa varten vipu, aivan kuten tunkeissa. Niiden hinnat vaihtelevat 20-400 euron välillä. Varikkopukkeja myydään moottoriurheiluliikkeissä ja kaksipyöräisten nettikaupoissa.
D-radio

Historia

Radiota käytettiin tykistön tulenjohdon viestivälineenä. Wilho Petter Nenonen kesällä 1923 yritti hankki kokemuksia radion käytöstä tykistössä Perkjärven tykistöleiriltä. Syy kokeiluihin oli Ranskasta saatu idea. Kun V. P. Nenosesta tuli Kyösti Kallion ensimmäisen hallituksen kolmas puolustusministeri 16.8.1923–18.1.1924 ensimmäisen Bruno Jalanderin 14.11.1922–22.6.1923 ja toisen Kyösti Kallion 22.6.–16.8.1923 jälkeen, hän määräsi valmistettavaksi kaksi radioasemaa, jotka valmistuivat 1924.
Suunnittelutavoitteena kahden miehen kannettavalle radioasemalle oli 10 kilometrin kantavuus amplitudimoduloituna puhelähetyksenä. Radiot onnistuivat niin hyvin, että kantama kuitenkin saattoi olla enimmillään jopa 50–60 kilometriä.
26.5.1924 tykistön tarkastaja antoi käskyn, jonka mukaan tykistörykmentit velvoitettiin määräämään yhden upseerin ja yhden aliupseerin radiopalvelukseen. Kirjelmässä n:o 403/27.6.24 selostettiin, miksi tykistön pitäisi saada kevyitä kannettavia radioita ja esitettiin, että jokaiselle sodanajan patteristolle osoitettaisiin kaksi kevyttä radioasemaa rykmenttien ja sitä ylempien esikuntien radioasemien lisäksi.
5.1 1925 Nenonen lähetti teknisten joukkojen komentajalle käskyn, jonka mukaan radiopataljoonan piti rakentaa kokeilu- ja koulutustarkoituksiin 10 kappaletta radioasemia. Radiopataljoonan radioasemien massa oli 13 kilogrammaa. 26.6.1925 lähetti Nenonen sotaväen päällikölle, Lauri Malmbergille, radioamatööreiltä peräisin olevatn yksieletrodiputkisen sähkötyslenttätinradioaseman kytkentäkaavioin. Koska asia eteni hitaasti, rakennutti Nenonen kaksi radioasemaa yksityisin varoin Perkjärven ampumaleirillä kokeiltavaksi molekylääriasemien kanssa. Tykistön yhden miehen liikuteltavia radioasemia alettiin kutsua L.T.J. -radioiksi, liikkuvan tulenjohdon radioiksi.
Vuodesta 1927 suomalainen kenttätykistö saattoi käyttää kaikissa rauhanajan harjoituksissa kenttäpuhelinten puhelinkaapelien lisäksi myös radioaaltoja.
Koron piiri

Koron piiri (ransk. Cercle de Koro) on paikallishallintoalue Malin Moptin alueella. Sen pinta-ala on 10 937 neliökilometriä. Asukkaita on 361 900 henkeä.
Koron piiri rajoittuu lounaassa Moptin alueen Bankassin, lännessä Bandiagaran ja pohjoisessa Douentzan piireihin sekä idässä ja etelässä Burkina Fasoon. Seutu kuuluu Sahelin ja Sudanin siirtymävyöhykkeeseen. Luonnonalueita ovat Gondon ja Souroun tasangot, Séno, Mondoro ja Dogonin ylänkö. Pysyviä vesistöjä ei ole.
Piiriin kuuluu 16 maalaiskuntaa: Bondo, Bamba, Barapiréli, Diankabou, Dinangourou, Dioungani, Dougouténé I, Dougouténé II, Kassa, Koporokendié Nâ, Koporo Pen, Koro, Madougou, Pel Maoudé, Yoro ja Youdiou. Asukkaat ovat etupäässä dogoneja, fulbeja ja moseja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, maapähkinä, lehmänpapu ja fonio. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Matkailu alueelle on vähäistä.
RN Corazziere (1909)

Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 1. kesäkuuta 1928.
J. R. Salamanca

Jack Richard Salamanca (20. joulukuuta 1922 St. Petersburg, Florida, Yhdysvallat - 30. lokakuuta 2013 Potomac, Maryland, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän opetti Marylandin yliopistossa. Hänen esikoisromaanistaan The Lost Country (1958) tehtiin elokuva Kapinallisen laulu (1961), jonka pääosaa näytteli Elvis Presley. Toisesta romaanista Lilith käsikirjoitti ja ohjasi Robert Rossen elokuvan Lilith vuonna 1964.

Elämäkerta

Floridassa syntynyt Salamanca vietti lapsuutensa Floridassa ja Virginiassa ja palveli kolme vuotta Yhdysvaltojen ilmavoimissa. Hän opiskeli Royal Academy of Dramatic Art -teatterikoulussa, Royal Academy of Music ja Lontoon yliopistossa ja opetti useita vuosia englantia ja luovaa kirjoittamista Marylandin yliopistossa.
Hänen arvossa pidetyt kirjansa ovat jääneet unohduksiin, ja ne ovat loppuunmyytyjä. Osa on ladattavissa verkosta. Hän tuki Authors' Guildia sen suunnitelmissa nostaa syyte kirjastoja vastaan tekijänoikeusrikkomuksista, mitä jotkut pitivät epäviisaana.
Rainer Maria Rilke

Elämä

Rainer Maria Rilke syntyi Prahassa, joka siihen aikaan kuului Itävalta-Unkariin. Hänen isänsä oli Josef Rilke (1838–1906), josta tuli epäonnistuneen sotilasuransa jälkeen rautatietyöläinen. Hänen äitinsä oli Sophie ("Phia") Entz (1851–1931). Rilken vanhemmat erosivat 1884. Rilken vanhempi sisko kuoli ennen hänen syntymäänsä, minkä vuoksi äiti pakotti pitkään poikansa pukeutumaan tytön vaatteisiin .
Rilke oli isänsä tahdosta vuosina 1886–1891 sotilasakatemiassa. Vuosina 1895–96 hän opiskeli kirjallisuutta, taidetta, historiaa ja filosofiaa Prahassa ja Münchenissä. Rilke tutustui vuonna 1897 Lou Andreas-Saloméhen, jonka kanssa hänelle muodostui läheinen suhde. Keväällä 1901 Rilke nai kuvanveistäjä Clara Westhoffin, jonka hän oli tavannut edellisenä syksyn Worpswedessää. Parille syntyi joulukuussa 1901 tytär Ruth. Kesällä 1902 Rilke lähti Pariisiin. Siellä julkaistiin vuonna 1910 hänen ainoa romaaninsa Malte Laurids Briggen muistiinpanot. Pariisin-vuosinaan hän julkaisi myös useita runoja.
Lokakuusta 1911 toukokuuhun 1912 Rilke asui Duinon linnassa lähellä Triesteä. Hän aloitti siellä runokokoelmansa Duinon elegiat kirjoittamisen. Teos valmistui vasta helmikuussa 1922. Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa runoilija oli Saksassa. Hänen ei ollut mahdollista palata Pariisiin, ja suurimman osan sota-ajasta hän viettikin Münchenissä. 11. kesäkuuta 1919 hän siirtyi Sveitsiin.
Rilke kuoli leukemiaan Sveitsissä 29. joulukuuta 1926. Hänet on haudattu Raroniin.
Halina Harelava

Halina Harelava (s. 1951 Minsk) on valkovenäläinen säveltäjä. Hän opiskeli sävellystä Anatoli Bogatyrevin ja Dmitri Smolskin johdolla Valko-Venäjän valtionmusiikkiakatemiassa vuosina 1972–79 ja Juri Fortunatovin johdolla Moskovan konservatoriossa 1980–87. Harelavan saamiin palkintoihin lukeutuu Valko-Venäjän valtionpalkinto (1992) teoksesta Anno mundi ardentis mezzosopraanolle, baritonille ja suurelle orkesterille (1989). Lisäksi hänelle on myönnetty muun muassa Valko-Venäjän presidentin erikoispalkinto (2001) konsertosta kahdelle trumpetille.
Harelava oli mukana perustamassa Valko-Venäjän nykymusiikin seuraa vuonna 1990. Hän on opettanut Valko-Venäjän valtionmusiikkiakatemiassa vuodesta 1980.
Harelavan teoksia on esitetty Valko-Venäjän lisäksi myös Tšekissä, Ranskassa, Saksassa, Puolassa, Venäjällä, Slovakiassa, Sloveniassa, Ruotsissa, Sveitsissä, Ukrainassa ja Yhdysvalloissa.
Moshe Sanbar

Moshe Sanbar (29. marraskuuta 1926 Kecskemét, Unkari – 1. lokakuuta 2012 Tel Aviv, Israel) oli israelilainen taloustieteilijä, joka johti 1971–1976 Israelin keskuspankkia.
Buleuterion

Buleuterion (m.kreik. βουλευτήριον, būleutērion tai bouleutērion) oli antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa rakennus, jossa kaupunkilaisten neuvosto eli bule kokoontui. Buleuterioneista on monia löydettyjä arkeologisia esimerkkejä Kreikassa ja sen lähialueilla.
Tunnettuja buleuterioneita ovat muun muassa Ateenassa ja Olympiassa sijaitsevat rauniorakennukset. Ateenan Buleuterion, jossa kokoontui kaupungin 500-miehinen neuvosto, sijaitsi Agoralla. Olympian Buleuterionissa tehtiin Olympian kisojen hallinnointi ja se oli rakennettu varhaisten kreikkalaisten temppelien tavoin. Kummassakin rakennuksessa oli istumapaikkoja päällekkäisissä riveissä.
Kotirintama

Kotirintama on sotaa käyvän valtion siviiliväestöstä käytetty termi, joka käsittää siviiliväestön aktiivisena osana valtion sodankäyntiä.
Kotirintaman rooli on toimia valtion sotaa käyvän armeijan tukena ja kotina. Termi voi olla propagandasävytteinen, sillä sitä käyttävä poliitikko tai sotavoimien edustaja saattaa tähdätä valtion siviiliväestön alistamiseen yhteisönä pelkästään sotilaallisten tarkoitusperien käyttöön. Fyysisesti ja poliittisesti eheä ja yhtenäinen kotirintama on etu ja usein edellytys valtion sodankäynnille. Se tukee sodankäyntiä sekä poliittisesti että materiaalisesti, mikä tekee siviiliväestön tuen ehdoksi sodan tehokkaalle jatkamiselle.
Ilman toimivaa kotirintamaa, joka muodostuu poliittisesti myötämielisestä siviiliväestöstä, riittävästi toimivasta infrastruktuurista sekä riittävästä määrästä sotaponnistukseen osallistuvia työkykyisiä siviilejä valtion sodankäynti on yleensä tuomittu häviämään. Siksi totaalisen sodankäynnin aikana valtion kotirintama on myös vihollisen sotatoimien, vakoilun ja propagandan tärkeä kohde.
RR Lyrae

Standardikynttilä

Koska RR Lyrae -tyyppiset muuttujat ovat toistensa kaltaisia, niin niitä on suhteellisen helppo käyttää etäisyyden mittaamiseen. Kaikki RR Lyrae -tyyppiset tähdet sykkivät 9—24 tunnin jaksoissa, ja niiden keskimääräinen absoluuttinen kirkkaus on noin 0,75 magnitudia, noin 40 tai 50 auringon kirkkautta.
Valonvaihtelu on 0,3—2 magnitudia, keskimäärin 1,0 magnitudia. Vaihtelu muuttuu nopeaan tahtiin, koska on monia sykkimisjaksoja toistensa päällä. Näiden tähtien massa on vain 0,5—0,7 Auringon massaa tai hieman yli Auringon massan, eli ne ovat kevyitä tähtiä.
RR Lyrae -muuttujat jaetaan alalajeihin RRab, RRc ja RRd. RRc-tähdillä on lyhyt jakso, ja RRd-tähdet ovat kaksitilaisia sykkijöitä. Ne ovat suunnilleen samanmassaisia ja samanikäisiä, aloittamassa heliumin polttamista ytimessään. Ne ovat vanhoja, vähämetallisia populaatio II:n tähtiä.
RR Lyrae -tyyppiset muuttujat ovat yleisempiä kuin kefeidit mutta vähemmän kirkkaita.
HMS Cyclops (1871)

Palvelus

Alus otettiin palvelukseen tammikuussa 1872 ja se myytiin romutettavaksi vuonna 1903.
Molukkienpitta

Levinneisyys

Molukkienpittaa tavataan Indonesiassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 25 700 km². Lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleinen ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Jukka Packalen

Jukka Packalen (s. 1966) on suomalainen traumatisoitumisen kokemusasiantuntija, muusikko ja musiikkituottaja ja verkkopalveluiden kehittämisen alkuvaiheesta asti mukana ollut IT-asiantuntija. 
Packalen on opiskellut studiotuottamista, kitaraa ja improvisointia Berklee College of Musicissa sekä Swarnabhoomi Academy of Musicissa. Molemmat korkeakoulut ovat myöntäneet Packalenille suoritusperustaisen stipendin opiskelua varten. Packalenia ovat opettaneet useat kuuluisat muusikot ja tuottajat kuten Ron Thal, Tom Quayle, Mattias Eklundh, Gary Burton, Prapancham Ravindran, Michael Williams, Rick Peckham, Erik Hawkins ja Daniel Thompson. Packalenin yhtyeitä kitaristina ja basistina ovat muun muassa Trout Qt, Strawberry Love Band, Kumina.org ja Baysix.
Packalenin fyysiset ja nettituotannot sisältävä ääniteluettelo on julkaistu hänen kotisivuillaan.
Packalen on toiminut aiemmin projektinhallinnan konsulttina ja kouluttajana, ja hän on kommentoinut julkisuudessa IT-alan projektikulttuurin kehittymättömyyttä. Tietoviikko-lehti on kuudesti maininnut Packalenin Suomen sadan vaikutusvaltaisimman tietotekniikkavaikuttajan listalla. Packalen asuu Helsingissä.
Horizont

Horizont (ven.  Горизонт eli horisontti) oli neuvostoliittolainen ja nyt venäläinen geosynkroonisen kiertoradan tietoliikennesatelliittien sarja. 
Sen valtioyhtiöiden tuontantoon liittyvä nk. GRAU-koodi on 11F662. Satelliitit painavat 2110 kg. Niiden suunnitteltu elinikä on kolme vuotta. Ne on laukaistu Baikonurista Proton-kantoraketeilla. Satelliitit valmistaa NPO PM.
Satelliitteja on toteutettu 35 kappaletta. Eräs motivaatio satelliittiperheen toteuttamiselle oli vuoden 1980 Moskovan kesäolympialaisten televisioinnin välitys.
Erik Thomson

Erik Thomson (s. 27. huhtikuuta 1967 Inverness, Skotlanti) on skotlantilais-uusiseelantilainen näyttelijä, joka on näytellyt Haadesin roolissa televisiosarjoissa Hercules, Xena ja Nuori Hercules, tohtori Mitch Stevensin roolissa sarjassa Ensiapuosasto, Dave Rafterin roolissa Packed to the Rafters -sarjassa sekä George Turnerin roolissa televisiosarjassa Piikkejä paratiisissa, josta hän voitti parhaan miesnäyttelijän Logie-palkinnon vuonna 2016.
Thomson voitti AACTA-palkinnon australialaisesta tulevaisuuselokuvasta Somersault.
Mika Erkkilä

Ura

Erkkilä on HPK:n oma kasvatti ja edustanut joukkuetta koko junioriuransa ajan. Hän tuli kaudella 2006–2007 B-nuorten SM-sarjan maalipörssissä toiseksi 25 osumallaan Ässien Antti Uusitalon jälkeen. Erkkilän seuraava kausi 2007–2008 päättyi B-nuorten SM-hopeaan. Kaudella 2008–2009 hän voitti HPK:n A-nuorten sisäisen pistepörssin tehoilla 10+28=38.
Erkkilä teki kaudella 2010–2011 SM-liigadebyyttinsä pelatessaan 26. lokakuuta 2010 vieraissa Bluesia vastaan. Hän sai jääaikaa kahdeksan minuuttia ja tehomerkinnän –1. Hän pelasi kauden aikana yhden ottelun, mutta oli HPK:n A-nuorten tehokkaimpia pelaajia. Kauden jälkeen Erkkilä teki vuoden sopimuksen Suomi-sarjassa pelaavan FPS:n kanssa.
Taigapunkki

Levinneisyys

Vuoden 2015 tutkimustulosten mukaan Suomessa on kolme taigapunkin esiintymisaluetta: Perämeren rannikko Kemistä Närpiöön, itäisessä Suomessa Kuhmon-Ilomantsin alue sekä Tampereen-Lempäälän alue. Esiintymät osoittavat epätavallista läntisen TBEV-Eur -aivotulehdusviruskannan ja siperianpuutiaisen esiintymistä samalla alueella.

Taigapunkin levittämät taudit

Taigapunkki levittää Lymen tautia, babesioosia sekä Siperian (TBEV-Sib) ja Kauko-Idän (TBEV-FE) puutiaisaivotulehdusta.
Zlatoust

Historia

Zlatoust perustettiin 1754 rautaruukkia rakentaville työmiehille. 1774–1776 työläiset osallistuivat Jemeljan Pugatšovin johtamaan kapinaan. Toinen epäonnistunut kapina, lakko hajotettiin väkivaltaisesti 1903. 1800-luvun alussa Zlatoustiin perustettiin asetehdas, ja Zlatoust muistetaan Venäjällä siitä, että siellä tehtiin ensimmäiset miekat ja tykit, jotka oli valmistettu venäläisistä raaka-aineista.
Venäjän sisällissodassa bolševikit saivat kaupungin hallintaansa maaliskuussa 1918, mutta valkoiset valtasivat kaupungin takaisin kesällä, kunnes Puna-armeija miehitti kaupungin vuoden kuluttua.
Neuvostoliiton aikana Zlatoustista tuli teollisuuskaupunki, joka oli erikoistunut metallurgiaan, konetekniikkaan, työkaluihin ja ruoanjalostukseen.
Koko Zlatoustin historian aikana kaiverrustaide on elänyt voimakkaana kaupungissa. Kaiverruksia tehtiin alun perin pääosin teräaseisiin, mutta neuvostoaikana kaiverrettiin metallilevyihin. Aseisiin kaivertaminen on elpymässä.
Perinteisesti Zlatoust, kuten koko Uralin alue, on kuuluisa pelmenistä.
Hallakehrääjä

Koko ja ulkonäkö

Hallakehrääjä on keskikokoinen, tukevarakenteinen ja karvainen perhonen. Yleisväritykseltään laji on tumma ja läpikuultavien, tummanharmaiden siipien poikki kulkee kaksi vaaleankellertävää juovaa. Siipiväli on 35–45 mm, naaraat ovat koiraita kookkaampia. Koirasperhosella on tuuheat, sulkamaiset tuntosarvet.
Toukka on kirjava, karvakehrääjille tyypilliseen tapaan karvainen. Toukan väritys vaihtelee, mutta sen niskassa on tunnusomainen punaruskea täplä.

Levinneisyys ja lentoaika

Laji on hyvin yleinen kaikkialla, missä kasvaa pajuja ja haapaa. Lentoaika alkaa vasta syyshallojen alettua ja Suomessa aikuiset perhoset ovat lennossa syyskuun loppupuolelta lokakuun loppuun, Keski-Euroopassa jopa joulukuulle saakka.

Elinympäristö ja elintavat

Hallakehrääjä suosii lehtipuuvaltaisia metsiä ja pensaikkoja. Naaras houkuttelee koiraita ilmaan erittämillään feromoneilla, jotka koiras haistaa tuuheilla tuntosarvillaan. Täysikasvuisten perhosten suuosat ovat surkastuneet ja aikuinen perhonen elääkin vain muutaman päivän, joiden aikana se parittelee ja munii.
Koiras lentää melko lyhyenä aikana alkuillasta mutta naaras jatkaa lentoa myöhempään yöhön. Perhonen kestää pientä pakkasta ja pysyy aktiivisena vaikka lämpötila putoaisikin nollan alapuolelle. Molemmat sukupuolet lentävät valolle. Parittelu kestää yöstä seuraavan päivän iltapäivään. Naaras munii 120–170 munaa puiden oksille ja kuorenrakoihin ja kuolee heti saatuaan viimeiset munat munituksi. Laji talvehtii munana. Toukat kuoriutuvat seuraavan vuoden huhti-toukokuussa ja ovat pääasiassa yöaktiivisia. Toukka on täysikasvuinen kesäkuun lopulla ja koteloituu rakentamansa kotelokopan sisään maahan, usein pudonneiden lehtien alle. Kotelossa perhonen aikuistuu jo kesän aikana mutta ne kuoriutuvat ulos kotelosta vasta ensimmäisten pakkasöiden jälkeen.

Ravintokasvi

Toukan pääasiallinen ravintokasvi on haapa (Populus tremula), mutta se kelpuuttaa myös muita lehtipuita. Aikuinen perhonen ei syö mitään.
Louis-Auguste Bisson

Louis-Auguste Bisson (21. huhtikuuta 1814 Pariisi – 12. toukokuuta 1876 Pariisi) oli ranskalainen valokuvaaja.
Bisson perusti valokuvausateljeen vuonna 1841. Hänen veljensä Auguste-Rosalie Bisson tuli siihen osakkaaksi. Heidät tunnettiin nimellä Bissonin veljekset.
He osallistuivat vuonna 1860 Ranskan keisarin Napoleon III:n seurueessa Savoyhin suuntauvalle matkalle. Heidän siellä ottamansa upeat maisemakuvat ovat jääneet valokuvauksen historiaan. Myönteiset kommentit saivat Auguste-Rosalie Bissonin lähtemään seuraavana vuonna Mont Blancille. Hän käytti kuvia ottaessaan kollodium-menetelmää, jossa negatiivit olivat hyvin suuria, jopa 30 cm × 40 cm.
Koska he pitivät kiinni suurista kuvista, vaikka muoti oli siirtynyt pieniin carte de visite -kokoisiin kuviin, kilpailijat menestyivät paremmin ja he joutuivat neljän vuoden kuluttua lopettamaan toimintansa.
Bissonin veljesten maineikkaimpia kuvia on kuva säveltäjä Frédéric Chopinista, jota sanotaan ainoaksi tiedossa olevaksi. Kuvan alkuperästä on kuitenkin esitetty epäilyjä, joihin ei ole saatu luotettavaa vastausta, ja siksi kuva jätettiin Ranskan kansalliskirjastossa vuonna 1999 järjestetyn Les Bissons Photographes -näyttelyn ulkopuolelle.