google/wiki40b huggingface dataset:
Kashmirinsieppokerttu

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan kashmirinsieppokerttu on noin 12 cm. Lajin pää ja selkä ovat väriltään oliivinvihreät. Päälaella on kaksi tummemman vihreää raitaa. Pyrstö on musta ja sen kärki on valkoinen. Vatsa on väritykseltään keltainen.

Elinympäristö

Kashmirinsieppokertut elävät subtrooppisissa ikivihreissä kosteissa vuoristometsissä 2 000–2 750 metrin korkeudessa.
HMS Zealous (1864)

Palvelus

Alus romutettiin vuonna 1886.
Agtat

Historia

Agtojen esi-isät tulivat Filippiineille ehkä noin 25 000 vuotta sitten. Heitä kuten muitakin negriittejä pidetään Filippiinien alkuperäisasukkaina. Austronesialaisia kieliä puhuneet kansat tulivat saarille ehkä vasta 5 000 vuotta sitten. Agtat kävivät kauppaa näiden maanviljelyksellä itsensä elättäneiden kansojen kanssa. Agtat elivät omissa oloissaan 1900-luvun loppupuolelle saakka, jolloin riistan väheneminen pakotti heidät tiiviimpiin yhteyksiin ulkomaailman kanssa. Agtojen määrä on laskussa korkean kuolleisuuden takia. Agtojen keskimääräinen elinikä on vain 21 vuotta ja lapsikuolleisuus on korkea. Lisäksi monet kärsivät alkoholismista, minkä takia henkirikokset ovat yleisiä.

Elinkeinot

Perinteisesti miehet metsästivät villisikoja, hirvieläimiä ja apinoita jousin ja nuolin. Myös yksinkertaisia haulikoita oli käytössä. Muutamissa ryhmissä suurriistaa metsästivät naiset. Riistaa ja muita ruokatavaroita myytiin maanviljelijöille, joilta puolestaan saatiin näiden kasvattamia tuotteita. Agtojen tiedetään myös harjoittaneen 1700-luvulla pienimuotoista kaskiviljelystä. Nykyisin tärkein elinkeino on metsätuotteiden, kuten orkideoiden, polttopuun ja lääkekasvien keruu.

Uskonto

Agtat ovat perinteisesti olleet animisteja, mutta sittemmin heitä on käännytetty kristinuskoon. Kristinusko on vaikuttanut myös perinteiseen uskoon. Agtat uskoivat henkimaailmaan ja erilaisiin yliluonnollisiin olentoihin. Kuolleiden sielujen uskottiin aiheuttavan sairautta ja kuolemaa. Hengille oli joskus tapana antaa pieniä lahjoja metsälle mentäessä tai viljelysmaata raivatessa. Agtojen keskuudessa on meedioita, joina voivat toimia sekä miehet että naiset. Meedioiden uskotaan voivan parantaa sairauksia lausumalla apurihengilleen rukouksia.
Fysikaalinen kemia

Fysikaalinen kemia soveltaa fysiikan menetelmiä kemian ongelmien ratkaisemiseksi. Fysikaalinen kemia tutkii aineen ominaisuuksia, vuorovaikutuksia ja olomuodon muutoksia sekä molekyyli- että nano- ja makrotasolla.
Fysikaalisen kemian perustajana pidetään Willard Gibbsiä vuoden 1876 julkaisunsa On the Equilibrium of Heterogeneous Substances perusteella. Tutkimuskohteita ovat muiden muassa termodynamiikka, kemiallinen kinetiikka, kvanttikemia, statistinen termodynamiikka, sähkökemia ja spektroskopia.
Kvanttimekaniikka on vienyt fysikaalista kemiaa huomattavasti eteenpäin tutkimalla kaikkein pienimpiä hiukkasia. Sen ansiosta laskennallisia menetelmiä ja tietokoneita voidaan käyttää kemiallisten prosessien mallintamiseen ja ymmärtämiseen. Fysikaalisen kemian tutkimus keskittyy erityisesti molekyylien ja nanorakenteiden ominaisuuksien selvittämiseen.
Henk de Jong

Ura

De Jongin oma pelaajaura keskittyi amatöörisarjoihin. Valmentajaksi hän siirtyi jo kolmikymppisenä, kun hänestä tuli vuonna 1994 Drachster Boysin päävalmentaja. De Jong valmensi pitkään amatöörijoukkueita sekä toimi apuvalmentajana Heracles Almelossa, FC Groningenissa ja marraskuusta 2010 SC Cambuurissa. Päävalmentajadebyyttinsä hän teki maaliskuussa 2013, kun hän nousi Alfons Artsin seuraajaksi Cambuurin peräsimeen. Kesällä hän palasi apuvalmentajaksi Dwight Lodewegesin noustua seuran päävalmentajaksi. 
Huhtikuussa 2014 Lodeweges jätti tehtävänsä ja de Jongista tuli toistamiseen Cambuurin päävalmentaja.  De Jongin johdolla Cambuur säilytti kaudella 2014/15 sarjapaikkansa sijoituttuaan Eredivisiessä kahdenneksitoista. De Jong erosi päävalmentajan tehtävästä helmikuun alussa 2016, kun Cambuur oli juuttunut Eredivisien toiseksi viimeiseksi.
Räsynukke

Juoni

1930-luvun laman riivaamassa Yhdysvalloissa Ben Harper ryöstää pankin viimeisenä epätoivoisena keinona elättää kaksi lastaan ja vaimonsa Willa (Winters). Ryöstössä kuolee kaksi ihmistä. Kotona Ben piilottaa ryöstämänsä rahat, 10 000 dollaria, tyttärensä Pearlin lempileluun, räsynukkeen. Ben vannottaa viisivuotiasta Pearlia ja tämän kymmenvuotiasta veljeä Johnia olemaan paljastamatta rahojen piilopaikkaa. Poliisit saapuvat pihaan ja vievät Benin, joka tuomitaan rikoksesta hirtettäväksi. 
Vankilassa teloitusta odottava Harper tutustuu huijarisaarnaaja Harry Powelliin (Mitchum), joka urkkii häneltä tietoja rahoista. Vapauduttuaan Powell menee tapaamaan Harperin perhettä. Lemmenkipeä leski Willa ihastuu liukaskieliseen Powelliin, ja pari menee naimisiin. John suhtautuu perheen uuteen "isään" alusta alkaen epäluuloisesti. Hän vannottaa pikkusiskoaan olemaan paljastamatta rahakätköä. Willa menee mukaan narsistisen huijarisaarnaajan toimintaan ja julistaa hengellisessä telttakokouksessa rahojen joutuneen paikkakunnan halki virtaavan joen syvyyksiin. Kun Willa tajuaa Powellin olevan todellisuudessa kiinnostunut vain ryöstösaaliista, Powell tappaa hänet, upottaa ruumiin jokeen ja väittää vaimonsa karanneen viettämään rietasta elämää. Hän on saanut selville lasten tietävän rahojen kätköpaikan ja on päättänyt puristaa tiedon heistä tavalla tai toisella. Lapset joutuvat lopulta paljastamaan kätkön, mutta onnistuvat pakenemaan nuken kanssa ja lähtevät veneellä joelle. Harper kuitenkin varastaa hevosen ja seuraa heitä jokea alavirtaan.
Lapset löytävät alajuoksulta uuden tilapäisperheen, johon kuulu perheensä menettäneitä alaikäisiä ja heitä kaitseva tarmokas nainen Rachel Cooper (Gish). Powell löytää pian heidät, mutta neiti Cooper onnistuu pitämään hänet loitolla talostaan haulikon avulla. Lopulta poliisit vangitsevat haavoittuneen Powellin, joka paljastuu kymmeniä naisia tappaneeksi sarjamurhaajaksi. Pidätyksen yhteydessä John ryntää hakkaamaan häntä Pearlin nukella, jolloin setelit pursuavat sen sisältä ulos. Powell tuomitaan kuolemaan. John ja Pearl jäävät neiti Cooperin luo ja saavat näin itselleen onnellisen perheen.
Elokuvan kuuluisassa kohtauksessa Harry Powell pitää hurmoksellisen esityksen hyvän ja pahan kamppailusta. Huijarisaarnaaja puristaa kätensä ristiin ja rystysissä nähdään tatuoinnit L-O-V-E ja H-A-T-E, rakkaus ja viha.
Pyromaani palaa rikospaikalle

Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Juice Leskinen, sovittanut Anssi Tikanmäki. Kuunnelmaosuudet säveltänyt ja sovittanut Tikanmäki, sanoittanut Leskinen.
Ihmisoikeudet Zimbabwessa

Oikeusjärjestelmä

Transparency International  TI:n mukaan yleinen näkemys on että Zimbabwen oikeusjärjestelmä ei ole ollut riippumaton ja sitoutumaton ainakaan vuosina 2002-2007. Oikeustoimien hidastelu saattaa olla taktikointia. Vuonna 2000 kansalaisjärjestö nosti syytteen poliisin laittomasta kanteen tekijän invalidisoimisesta ampumalla. Kun oikeuden päätös annettiin vuonna 2004, hyperinflaatiosta johtuen alkuperäinen 100 000 dollarin korvaus vastasi 33 dollaria.
Zimbabwessa tulee voimaan laki jonka nojalla valkoinen liikemies voidaan laittaa enimmillään viideksi vuodeksi vankilaan, jos tämä ei luovuta yritystä mustille.

Vaalit 2008

Maaliskuussa 2008 Zimbabwessa oli presidentti-, eduskunta- ja paikallishallintovaalit. Presidenttivaalien ensimmäisellä kierroksella vallassa ollut Robert Mugabe (ZANU-PF -puolue) sai 43,2 % äänistä, haastaja Morgan Tsvangirai (Movement for Democratic Change eli MDC-puolue) 47,8 % äänistä ja muut ehdokkaat alle 10 % äänistä. Väkivaltaisuuksien vuoksi Morgan Tsvangirai ilmoitti vetäytyvänsä vaalien toiselta kierrokselta. Valtion turvallisuusjoukot, sotaveteraanit ja  ZANU-PF-kannattajat pidättivät siviilivaatteissa ja aseistuttuna tusinoittain MDC:n kannattajia ja aktivisteja. Lopulta vaalit pidettiin, mutta tarkkailijat tuomitsivat ne pätemättömiksi. Vaalien ihmisoikeusloukkauksissa kuoli ainakin 180 ihmistä ja loukkaantui 9 000 ihmistä.

Puheoikeus

Amnesty Internationalin mukaan Zimbabwe rajoittaa puheoikeuksia. Vaalien aikaan vuonna 2008 useita kotimaisia ja ulkomaisia lehtimiehiä pidätettiin. Esimerkiksi poliisi pidätti  Hararessa yksityisen The Standard –lehden toimittajan, Davison Maruziva, 8.5.2008 MDC-puolueen yhden johtajan, Arthur Mutambara, mielipiteiden julkaisusta ja uudelleen 1.6.2008 vaalien arvostelusta.

Ravinto

Vuonna 2008 talousvaikeudet heikensivät kotitalouksien ravinnon, terveydenhoidon ja koulutuksen hankintaa. Kesäkuussa 2008 hallitus kielsi kansalaisjärjestöjen avun.

Pakolaiset

Zimbabwen humanitaarinen kriisin vuoksi Etelä-Afrikkaan lähti 46 000 turvapaikkaa hakevaa pakolaista pelkästään heinä-syyskuussa 2008.

Ihmisoikeusaktivistit

Useita ihmisiä ryöstettiin ja pidätettiin joulukuussa 2008, siten että heidät löydettiin 23-24. joulukuuta poliisin pidättäminä. 12 poliisia, osa aseistettuna, pidätti 3.12.2008  kansallisen ihmisoikeusjärjestön Zimbabwe Peace Project (ZPP) johtajattaren Jestina Mukoko kotoaan. 24.12.2008 oikeus esitti Jestina Mukokolle syytteen sotilaiden rekrytoinnista Botswanaan, minkä hän kielsi. Amnesty International arvioi Jestina Mukokon mielipidevangiksi. Vastaavasti ZPP:n työntekijät Broderick Takawira ja Pascal Gonzo pidätettiin 8.12.2008. 5. joulukuuta 2008 pidätettiin ihmisoikeuslakimies Zacharia Nkomo, jonka veli ihmisoikeusjuristi Harrison Nkomo tutki Jestina Mukokon pidätystä.

Kuolemanrangaistus

Zimbabwe äänesti YK:ssa kuolemanrangaistuksen sallimisen puolesta joulukuussa 2008.
Kansallinen veteraanipäivä

Kansallinen veteraanipäivä on Suomessa sotaveteraanien kunniaksi 27. huhtikuuta vietettävä juhlapäivä ja yleinen liputuspäivä. Sitä vietettiin ensimmäisen kerran vuonna 1987 Lahdessa osana Suomen itsenäisyyden 70-vuotisjuhlavuotta. Ehdotuksen kansallisesta veteraanipäivästä teki pääministeri Kalevi Sorsa ja asia vahvistettiin valtioneuvostossa puolustusministeri Veikko Pihlajamäen esityksestä 1986. Tehtävä siirtyi Keski-Suomen lääninhallituksen sosiaali- ja terveysosastolle, jossa Keski-Suomen läänin veteraanipäivän järjestelyt hoiti Pekka Kaura-aho käyttäen tapahtumaan 32 000 markkaa.
Lapin sota ja samalla Suomen osuus toisessa maailmansodassa päättyi 27. huhtikuuta 1945, joka on jäänyt Suomen puolustusvoimien viimeisimmäksi sotapäiväksi. Silloin loputkin Saksan 20. vuoristoarmeijan sotilaista vetäytyivät kello 13.30 mennessä Kilpisjärveltä Norjan puolelle rajaa. 
Kansallista veteraanipäivää ei vietetä voitonjuhlana, vaan sillä on kaatuneiden muistopäivääkin rauhanomaisempi luonne.
Sylviornis neocaledoniae

Jäännökset

Uudesta-Kaledoniasta on löydetty suuria määriä lajin luita ja lähes kaikki sen luuston osat. Pindain luolasta on löydetty yli 4000 ja Kanumerasta yli 600 luuta tai luun kappaletta. Laji määriteltiin vuonna 1980 alun perin Kanumerasta löydettyjen vain muutaman luun avulla. Sittemmin samasta paikasta on tehty lisää löytöjä ja tutkijat löysivät myös Pindain luolan jäännökset, joihin kuuluu lähes kokonaisia luurankoja useista eri yksilöistä. Pindain luolan jäännökset ovat myös paremmin säilyneitä. Lajin jäännöksiä on löytynyt myös alueen arkeologisilta paikoilta.

Piirteet

S. neocaledoniaen jäännökset ovat hyvin yleisiä, mistä sen on päätelty olleen kasvinsyöjä, vaikkakin sen nokka muistutti ennemminkin petolintujen nokkaa. Se käytti ehkä voimakkaita jalkojaan maan kaivamiseen ja esimerkiksi juurien syömiseen, mutta lajin ravinnosta voidaan tehdä vain arvailuja. Se painoi noin 30 kiloa ja oli puolitoista metriä korkea. Île des Pinsiltä on löydetty lajin jälkeensä jättämiä suurikokoisia maassa sijaitsevia pesäkumpuja. Jotkut niistä ovat jopa 5 metriä korkeita ja 50 metriä leveitä. Ne ovat lisäksi todennäköisesti pienentyneet ajan kuluessa. Tiedossa ei ole, ovatkö pesät yhden linnun aikaansaannosta. On myös mahdollista, että useammat lajin yksilöt rakensivat pesät, tai että niitä käytti useampi sukupolvi. Laji oli menettänyt lentokykynsä, joten sille ei todennäköisesti ollut uhkanaan maapetoja ennen ihmisen saapumista saarille.

Häviäminen

Lajin häviäminen on ajoitettu noin 1 500 vuoden päähän ja sen häviämisen syynä on pidetty ihmisen toimintaa. Lapitakulttuurin edustajat saapuivat saarille kiistellyn teorian mukaan 1 500 vuotta eaa. Ihmiset metsästivät lajia, mikä tiedetään sen luista, joita on löydetty ihmiseen liitettyjen löydösten läheltä. Ihmiset toivat saarille myös mukanaan koiria, rottia ja sikoja, jotka saattoivat saalistaa aikuisia lintuja tai näiden munia. Häviäminen on saattanut tapahtua myöhemminkin, sillä paikallinen suullinen perinne tuntee yhä tarinat suurikokoisista linnuista.
Sakari Aartelo

Sakari Aartelo (s. 24. elokuuta 1941 Pori) on suomalainen arkkitehti.

Henkilöhistoria

Aartelo on vakuutustarkastaja Aulis Aartelon ja luontaishoitaja Oili (Olga) Tammisen poika. Hän tuli ylioppilaaksi vuonna 1960 ja valmistui arkkitehdiksi vuonna 1968. Tekniikan lisensiaatin tutkinnon Aartelo suoritti vuonna 1976. Hän toimi Helsingin kaupunkisuunnitteluviraston aluearkkitehtina vuosina 1971–1972 ja Teknillisen korkeakoulun assistenttina ja yliassistenttina vuosina 1972–1981. Arkkitehtitoimistoa hän alkoi pitää vuodesta 1979, tuolloin Esa Piirosen kanssa.
Newton-asteikko

Newton-asteikko (yksikön tunnus °N) on brittiläisen fyysikon Isaac Newtonin vuonna 1701 lehdessä Philosophical Transactions esittelemä lämpötila-asteikko. Se on empiirinen asteikko, jonka kaksi referenssipistettä ovat veden jäätymispiste ja ihmisen ruumiinlämpö. Näille pisteille Newton antoi lämpötilat 0 °N ja 12 °N. Koska lämpötilat mitataan veden jäätymispisteen suhteen, kutsutaan sitä suhteelliseksi asteikoksi. Mittausteknisesti sen asteikko on välimatka-asteikko, jossa termodynaamisia laskelmia voi tehdä ainoastaan lämpötilaerojen avulla. Asteikosta ei tullut yleisesti suosittua, mutta se oli eräs varhaisimmista käytetyistä lämpötila-asteikoista.

Asteikon erityispiirteitä

Newton loi yllämainitun asteikon vuosina 1692–1693 käyttäen lasiputkea, jossa alasäiliössä oli laajentuma. Hän kaatoi lasiputkeen tietty määrä pellavaöljyä ja sulki sitten lasiputken yläpään tiiviisti. Mittarin tyypistä voidaan käyttää nimitystä ”Firenzen lämpömittari” vastaavien italialaisten mittareiden mukaan. Newton oletti pellavaöljyn tilavuuden verrannolliseksi lämpötilaan. Veden jäätymispisteen tilavuudeksi hän asetti luvun 10 000 (t = 0 °N) ja sai ruumiin lämpötilassa tilavuudeksi luvun 10 256 (t = 12 °N). Kun vesi kiehui, oli tilavuus 10 725 (t = 33–34 °N) ja kun sulanut tina jähmettyi oli tilavuus 11 516 (t = 72 °N). 
Newtonin lämpömittarin mitta-alue on poikkeuksellisen laaja. Hän käytti sen luomiseksi apuna muitakin referenssipisteitä, jotka hän skaalasi ensimmäisten 12 °N:n mukaan lineaarisesti. Hän käytti näiden pisteiden luomiseksi lyijyä (Pb), tinaa (Sn), vismuttia (Bi) ja antimonia (Sb). Osa pisteistä hän loi sekoittamalla käyttämistään metalleista erilaisia lejeerinkejä. Näiden avulla hän laajensi asteikkoa lähtien liikkeelle veden kiehumispisteestä (33 °N) ja jatkaen vielä 18 muulla sulamispisteellä lämpötilaan, joka nykytietämyksen mukaan on ollut 631 °C. Vaikka lämpömittari näytti korkeissa lämpötiloissa toistasataa astetta väärin, on standardin luominen vaikuttava ja selvästi omaperäinen idea moniin seuraajiinsa verrattuna.

Newtonin jäähtymislaki

Tämän lämpömittarin avulla Newton keksi Newtonin jäähtymislain. Tarkat mittaukset paljastivat ilmiön logaritmisen luonteen.
Santa María (purjealus)

Santa María oli suurin Kristoffer Kolumbuksen ensimmäisellä, vuonna 1492 Atlantin poikki länteen suuntautuneella matkalla käytetyistä purjelaivoista. Santa María oli karakkityyppinen alus, joka toimi myös tutkimusmatkan lippulaivana. Muut ensimmäisen tutkimusmatkan purjealukset olivat Pinta ja La Niña.
Alus haaksirikkoutui kesken matkan joulupäivänä 1492 Haitin pohjoispuolella Cap-Haïtienin lähellä.

Laivan historia

Aluksen alkuperäinen nimi oli La Gallega (suom. Galicialainen nainen), luultavasti sen johdosta, että alus oli rakennettu Galiciassa, Pontevedran kaupungissa. Aluksella purjehtineet merimiehet kutsuivat sitä kuitenkin nimellä Marigalante (suom. Likainen Maria), joka viittasi prostituoituun. Kirjoituksissaan pappi Bartolomé de las Casas ei koskaan puhu aluksesta millään näistä kolmesta nimestä vaan viittaa siihen sanoilla La Capitana tai La Nao.
Aluksen pituudesta ei ole tarkkaa tietoa, mutta vastaaviin tunnettuihin saman ajankohdan aluksien löytöihin perustuen sen pituudeksi arvioidaan nykyään noin 19 metriä, leveydeksi 5 metriä ja vetoisuudeksi noin 108 tonnia.

Haaksirikkoutuminen

Jouluaattona 1492 alus purjehti Hispaniolan rannikkoa pitkin. Kolumbus ei ollut nukkunut kahteen yöhön ja hän meni nukkumaan. Meri oli tyyni ja silloin merimieskin, jolla oli tehtävänä laivan ohjaaminen, antoi ruorin hyttipojalle. Keskiyöllä alus ajautui merivirran mukana hiekkasärkälle. Alusta yritettiin pelastaa ja sen mastot katkaistiin aluksen keventämiseksi. Alus kuitenkin kääntyi kyljelleen ja sen lankkuja vääntyi irti. Kun todettiin alus menetetyksi, miehistö siirtyi Niñalle. Tämä oli kuitenkin liian pieni alus molemmille miehistöille, jolloin 39 miestä jätettiin Hispaniolaan. He perustivat Santa Maríasta irrotetun puutavaran avulla leirin, joka sai nimekseen Villa de Navidad (Joulukylä).

Hylyn etsintä

Barry Cliffordin johtama meriarkeologiryhmä kertoi toukokuussa 2014, että se on mahdollisesti paikantanut ja löytänyt Santa Marían jäännökset. Sijainti määriteltiin Kolumbuksen päiväkirjamerkintöjen ja hänen rakentamansa linnakkeen La Navidadin perusteella. Suomalaisen tutkijan Riikka Alvikin arvion mukaan laivasta voi olla jäljellä painolastin alla säilynyttä pohjaosaa. YK:n kulttuurijärjestö Unesco on kuitenkin kiistänyt hylyn olevan Santa María, sillä sen kiinnikkeet edustavat myöhäisempää laivatekniikkaa ja hylky on löydetty väärästä paikasta. Sittemmin YK:n asiantuntijat ovatkin todenneet, ettei kyseessä ole Santa María vaan myöhäisempi alus.
Aluksesta on tehty useita replikoita, mutta yksikään niistä ei todennäköisesti ole täydellinen kaksoiskappale, sillä piirustuksia Kolumbuksen laivoista ei ole olemassa.
Sorvisto (Ylivieska)

Sorvisto on kyläpuhto Ylivieskassa ja sijaitsee nauhamaisena noin 6–10 kilometrin päässä Ylivieskan kaupungilta Nivalan suuntaan molemmin puolin valtatie 27:ää. Sorvistossa asuu noin 250 ihmistä.
Perinteisesti Sorvisto on vanhaa maanviljelys ja maitokarja-aluetta Kalajokilaakson viljavalla jokilakeudella. Ennen Sorviston aluetta kuritti jokakeväinen raju tulva. Nyt keväinen tulvatilanne on lähes saatu rauhoittumaan Haapaperän tekoaltaan ja useiden juoksutuspatojen ansiosta. Sorviston toimiva keskus on Sorviston entinen koulu, jossa edelleen järjestetään monenmoista toimintaa; käsityökerhosta puulaakijääkiekkoon. Sorviston viereinen kylä Visuri on viime vuosina kasvanut varsinaista Sorviston kyläpuhtoa nopeammin omaksi selkeäksi taajamakseen, ollen kuitenkin kiinteästi osa samaa Sorviston asutustaajamaa. Laajeneva Ylivieskan kaupunki Savarin market-alueineen rakentuu vauhdilla kohti Sorvistoa. Sekä K-Citymarket, J. Kärkkäinen, Prisma että monet muut tavaratalot ja erikoisliikkeet vaativat tilaa ja kaupunki onkin vuosi vuodelta lähempänä Sorvistoa. Vielä noin vuonna 1980 Sorvistossa oli SOK:n oma myymälä, nyt nämä palvelut ovat Ylivieskassa.
Yrjö III

Jälkeläiset

Yrjöllä ja Charlottella oli 15 lasta, joista kuninkaiksi nousivat Yrjö IV ja Vilhelm IV. Kuningatar Viktoria oli Yrjön neljännen pojan Edvardin tytär, joka nousi valtaan setänsä Vilhelm IV:n kuoltua ilman laillista perillistä vuonna 1837. Viidennestä pojasta Ernst Augustista tuli Hannoverin kuningas, kun unioni Hannoverin kanssa purkautui Viktorian valtaannousun yhteydessä. Nykyään tunnetuimmat Yrjön jälkeläiset ovat Windsor-suvun edustajat Viktorian kautta. Kuningatar Maryn äidinisä oli Yrjön seitsemäs poika prinssi Aadolf, minkä vuoksi esimerkiksi Elisabet II polveutuu Yrjön kahdesta pojasta, Edvardista ja Aadolfista. Nykyinen Hannover-suvun päämies Ernst Augustus on Ernst Augustin jälkeläinen.

Kuningas fiktiossa

Yrjö III on kirjailijoiden suosima kuningas; malliesimerkki lienee C.S. Forester, joka sijoitti pääosan kuuluisasta Hornblower-kirjasarjastaan juuri Yrjö III:n aikakauteen; teoksessa Hornblower Turkin vesillä päähenkilö jopa pääsee kuninkaan vastaanotolle amiraali Sir John Jervisin, lordi St Vincentin, seurana.
Pieni Neva

Pieni Neva (ven. Малая Нева, Malaja Neva) on Nevan suuhaara Pietarissa Venäjällä. Neva jakautuu Suureen Nevaan (ven. Большая Нева, Bolšaja Neva) ja  Pieneen Nevaan Vasilinsaaren eli Hirvisaaren (ven. Васи́льевский о́стров, Vasiljevski ostrov) luona, mistä Pieni Neva virtaa ensin Koivusaaren (ven. Петрогра́дский о́стров, Petrogradski ostrov) ja Vasilinsaaren (ven. Васи́льевский о́стров, Vasiljevski ostrov) ja sitten Patsassaaren (ven. Петро́вский о́стров, Petrovski ostrov) ja Alaissaaren (ven. о́стров Декабри́стов, ostrov Dekabristov) välitse Suomenlahteen.
Veikko Vallin

Veikko Juhani Vallin (s. 15. toukokuuta 1962 Tampere) on suomalainen poliitikko. Vallin valittiin Perussuomalaisten kansanedustajaksi eduskuntavaaleissa 2019. Vallin on myös Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen. Varsinaiselta ammatiltaan Vallin on yrittäjä.
Niilo Jämsä

Niilo Johannes Juhonpoika Jämsä (4. kesäkuuta 1895 Haukipudas – 4. huhtikuuta 1918 Lempäälä) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Johan Kemilä-Jämsä ja Reeta Kristiina Kauppila.

Opinnot

Jämsä kävi kansakoulun.

Jääkärikausi

Jämsä työskenteli maanviljelijänä Haukiputaalla ja osallistui jääkäriliikkeen värvärinä liikkeen toimintaan ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 21. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella.
Elisabeth Risdon

Elämä ja ura

Risdon aloitti näyttelijänuransa Lontoossa ja opiskeli Royal Academy of Dramatic Artissa, jossa hän opettikin myöhemmin. Hän teki Broadway-debyyttinsä vuonna 1912 näytelmässä Fanny's First Play. Sen jälkeen hän palasi Englantiin, jossa hän näytteli brittiläisissä mykkäelokuvissa. Elokuvadebyyttinsä Risdon teki vuonna 1913 elokuvassa Bridegrooms Beware.
Pieni, kurvikas ja monipuolinen Risdon oli hyvin suosittu brittiläisissä yleisöissä ja vuonna 1915 Risdon äänestettiin Englannin vuoden suosituimmaksi mykkäelokuvatähdeksi. Hänen tunnettuja mykkäelokuviaan ovat The Idol of Paris (1914), Florence Nightingale (1915), The Manxman (1916) ja The Mother of Dartmoor (1917). Vuonna 1916 Risdon meni vihille elokuvaohjaaja George Loane Tuckerin (1872–1921) kanssa ja muutti Yhdysvaltoihin seuraavana vuonna. Vuonna 1918 Risdonista tuli Theatre Guildin jäsen.
Tuckerin kuoleman jälkeen vuonna 1921 Risdon opetti Royal Academy of Dramatic Artissa sekä näytteli koko 1920-luvun ajan vuorotellen Lontoon ja New Yorkin teatterilavoilla. Myöhemmin Risdon meni toisen kerran naimisiin näyttelijä Brandon Evansin (1878–1958) kanssa. Vuosia kestäneen yhteistyön Theatre Guildin kanssa Risdon erosi siitä ja asettui Hollywoodiin vuonna 1934.
Risdonin äänielokuvauran roolit sisälsi enimmäkseen kovatahtoisia matriarkkoja, itsevaltaisia tätejä ja rahvaanomaisia sekä tyylikkäitä äitejä, mutta työhön sisältyi myös kevyitä komedioita. Hänen tunnetuimpiin rooleihin kuuluvat äänielokuvissa Rikos ja rangaistus (1935), Theodora leikkii tulella (1936), Varjojen kadut (1937), Kuohuva 20-luku (1939), Sattuma korjaa satoa (1942), Cowboy puhdistaa kaupungin (1944), Muna ja minä (1947), Isä ja me (1947) ja Risdonin viimeiseksi jäänyt elokuvarooli Scaramouche – säilän sankari (1952).
Vuonna 1950 Risdon aloitti televisiouransa sarjassa The Bigelow Theatre. Risdon näytteli The Bigelow Theatren kahdessa jaksossa: "The Man Who Had Nothing to Lose" (1950) ja "The Other Jessie Grant" (1951). Sen jälkeen hän teki yksittäisiä vierailurooleja sarjoissa Schlitz Playhouse of Stars (1953), The Ford Television Theatre (1955 ja 1956) ja Ethel Barrymore Theater (1956).
Elisabeth Risdon kuoli 71-vuotiaana aivoverenvuotoon 20. joulukuuta vuonna 1958 Santa Monicassa, Kaliforniassa. Hänen ruumiinsa lahjoitettiin lääketiedellisiin tutkimuksiin UCLA Medical Schoolille.