google/wiki40b huggingface dataset:
Naisten rauha

Naisten rauha oli 3. elokuuta 1529 Cambrain kaupungissa solmittu rauhansopimus Ranskan kuningas Frans I:n ja Kaarle V:n välillä. Kaarle oli Espanjan kuningas ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsija. Nimensä sopimus sai siitä, että Ranskan puolelta neuvottelijana oli Fransin äiti, Savoijin Louise, ja Kaarlen puolelta tämän täti, Alankomaiden käskynhaltija Margareeta Itävaltalainen. Margareeta oli lisäksi ollut aikaisemmin naimisissa Louisen veljen, Savoijin herttua Philibert II:n kanssa.
Naisten rauha katkaisi italialaissodat. Edellinen Fransin ja Kaarlen välinen rauha oli solmittu Madridissa 14. tammikuuta 1526, mutta taistelut puhkesivat uudestaan jo seuraavana kesänä. Aluksi ranskalaiset sotivat menestyksekkäästi, mutta loppuvuonna 1528 sotaonni kääntyi ja he kärsivät menetyksiä. Ranskalaisten vaikeuksien vuoksi sodassa alkoi aselepo joulukuussa 1528. Aselepoa seurasivat heinäkuussa 1529 alkaneet rauhanneuottelut Cambraissa. Neuvotteluiden ilmapiiri oli hyvä. Frans pysytteli neuvottelujen aikana Cambrain lähistöllä, mutta tätinsä neuvottelutaitoihin täydellisesti luottanut Kaarle oli Genovassa. Kaarlen tärkeimpänä tavoitteena oli rauha Italiassa, joka saavutettaisiin solmimalla rauha Ranskan kanssa. Margareeta saavutti neuvotteluissa kaikki tavoitteensa ja rauha solmittiin 3. elokuuta 1528.
Rauhansopimuksen ehdot olivat lähes samat aikaisemman Madridin rauhan kanssa. Frans luopui vaatimuksistaan Napolin kuningaskuntaan, Milanon herttuakuntaan, Genovaan ja Astiin ja oikeuksistaan Flanderissa, Artois'ssa ja Tournaissa. Hänen ja Eleanor Itävaltalaisen Madridin sopimuksessa sovittu kihlaus pidettiin voimassa. Lisäksi Fransin ja Kaarlen piti toteuttaa yhteinen ristiretki muslimeja vastaan. Ainoana erona Madridin sopimukseen Frans ei luovuttanut Burgundin herttuakuntaa Kaarlelle. Koska Frans oli rikkonut Madridin sopimuksen törkeästi ja koska hän sai uudessa sopimuksessa pitää Burgundin tuli hänen maksaa kaksi miljoonaa kultaécua. Fransin muodostaman Kaarlen vastaisen Cognacin liigan muut jäsenet jätettiin sopimuksen ulkopuolelle.
Fransin kaksi poikaa olivat vuodesta 1526 Madridin rauhan panttina Madridissa. Cambrain sopimuksen mukaan pojat vapautettaisiin vasta kun Frans täyttäisi uuden rauhansopimuksen ehdot ja samoin Eleanor lähtisi Ranskaan vasta kun ehdot olisi täytetty. Tämä tapahtui vasta 1. heinäkuuta 1530, koska Fransilla oli vaikeuksia kerätä rahasumma sopimuksen täyttämiseksi. Yhteisestä ristiretkestä ei koskaan tullut mitään, joten 1535 Kaarle hyökkäsi Tunisin merirosvoja vastaan ilman Fransin apua.
Rauha katkaisi italialaissodat marraskuuhun 1535 asti, jolloin Milanon herttua Francesco II Sforza kuoli. Helmikuussa 1536 Fransin joukot miehittivät Savoijin herttuakunnan ja etenivät maaliskuussa Piemonteen. Kesällä 1536 Kaarle teki vastahyökkäyksen Ranskaan.
Homoseriinikinaasi

Homoseriinikinaasi on transferaaseihin kuuluva entsyymi. Se katalysoi fosfaattiryhmän siirtoa ATP-moelkyylille, jolloin muodostuu fosfohomoseriiniä ja ADP:tä. Homoseriinikinaasi osallistuu eräiden aminohappojen kuten treoniinin ja metioniinin biosynteesiin ja sitä esiintyy muun muassa arkeissa, bakteereissa ja kasveissa, mutta ei eläimissä. Homoseriinikinaasin EC-numero on EC 2.7.1.39.

Rakenne ja toiminta

Rakenteeltaan homoseriinikinaasi on kahdesta samanlaisesta alayksiköstä koostuva dimeeri. Aktiivinen kohta siajitsee alayksiköiden välissä. Entsyymi kuuluu niin kutsuttuun GHMP-entsyymiperheeseen, johon kuuluvat myös muun muassa galaktokinaasi, mevalonaattikinaasi ja fosfomevalonaattikinaasi. Vehnän homoseriinikinaasin molekyylimassa on noin 75 kDa. Homoseriinikinaasi tarvitsee toimiakseen magnesiumioneja. Homoseriinin subtraateista ensimmäisenä entsyymiin kiinnittyy ATP ja tämän jälkeen homoseriini. Entsyymi inhiboituu treoniinin vaikutuksesta ja tätä kutsutaan feedback-inhibitioksi. Tämän lisäksi sitä inhiboivat myös eräät aminohappojohdannaiset kuten S-adenosyylimetioniini. Homoseriinikinaasia aktivoivat ja deaktivoivat samat tekijät kuin aspartokinaasia ja homoseriinidehydrogenaasia ja niiden tuotantoa ohjaa mahdollisesti sama operoni.
Hanuman

Hanuman (sanskritiksi हनुमत् hanumat; हनुमान् hanumān) on hindulaisuuden apinankasvoinen jumala. Hanuman on hindujen Ramayana-runoelmassa apina-armeijan päällikkö, oppinut mies ja taitava muusikko. Hanuman auttoi Vishnun seitsemättä inkarnaatiota Ramaa pelastamaan vaimonsa Sitan Ravana-demonin käsistä. Hanumania palvotaankin uskollisena auttajana. Uskollisuutensa hän osoitti repimällä auki oman rintansa, näyttäen sydämessään olevan Raman ja Sitan kuvan.
Hanuman on tuulenjumala Vayun poika. Hän on saanut apinakasvonsa siitä, että hänen äitinsä Anjana oli muuttunut apinaksi. Hanumania pidetään myös Shivan ilmentymänä.
Hanuman on monen hindun suosikkijumala. Hanumanin papit ovat vaishnalaisia, mutta myös moni shaivalainen pitää häntä suosikkijumalanaan. Hanuman on erityisesti painijoiden ja akrobaattien suojelija. Hanuman selvittää pulmatilanteet, ja hänen apuaan etsivät usein näyttelijät, ohjaajat, asianajajat ja luennoitsijat. Myös matkaajat pysähtyvät maanteiden varsilla oleviin pieniin Hanumanin temppeleihin pyytämään apua matkanteossa.
Hanuman kuvataan puolittain polvistuneena, käsivarret usein eteenpäin ojennettuina, kädet namate-asennossa ja häntä pystyssä. Hänen olallaan näkyy joskus pyhä nauha, ja hänellä on kädessään usein nuija ja vuori. Vuorella kasvavat taikayrtit kuvaavat Hanumanin kykyä voittaa voittamattomilta näyttävät esteet.
John D. Rockefeller, Jr.

John Davison Rockefeller, Jr. (29. tammikuuta 1874 – 11. toukokuuta 1960) oli yhdysvaltalainen liikemies. Hän oli maineikkaan John D. Rockefellerin poika. Rockefeller nuorempi johti isänsä jälkeen Standard Oil -öljy-yhtiötä, mutta erosi yhtiöstä vuonna 1910. Myöhemmin hän omisti suuren osan elämästään Rockefeller-säätiölle ja filantrooppisille pyrkimyksille. Hän oli erittäin innokas taiteen tutkija.
Hänen lapsistaan Nelson nousi poikkeuksellisesti perheen johtoon — ollen välillä jopa Yhdysvaltain varapresidentti — vaikka ei ollutkaan vanhin, mikä aiheutti suurta närää perheen sisällä. Nykyisin Nelsonin veljestä David Rockefelleriä on pidetty Rockefeller-suvun päänä.
Mikael Ramel

Mikael Ramel (s. 19. tammikuuta 1949) on ruotsalainen kitaristi ja laulaja. Hän on Susanna ja Povel Ramelin poika, ja Lotta Ramelin veli.
Mikael Ramel vaikutti vuonna 1965 televisiosarjassa Ramel i rutan yhdessä isänsä kanssa. Sittemmin hän on tehnyt albumeja, kuten Till dej, mutta hän ei ole saavuttanut erityisen suurta menestystä.
Vuonna 1986 Ramel sai Karamelodiktstipendiet-stipendin. Sen jakoi hänen isänsä Povel Ramel, joka jakoi stipendiä vuodesta 1983 kuolemaansa asti vuoteen 2007.
Borduna

Borduna (lat. bordunus, engl. drone, ransk. bourdon, saks. Bordun) on musiikissa käytetty termi samalla korkeudella jatkuvalle äänelle, joka säestää musiikkiteoksen muita ääniä. Kirkkolaulussa voidaan puhua bordunaäänestä. Joissain soittimissa on bordunakieliä (esimerkiksi sitar ja kampiliira) ja säkkipillissä on bordunapillejä. Myös urkupiste on eräänlainen borduna, mutta urkupisteestä puhutaan silloin, kun tietty ääni (yleensä basso) pysyy samalla sävelellä pitemmän aikaa, mutta yleensä ei koko kappaleen ajan. Yleensä, kun musiikissa käytetään bordunaa, se soi jatkuvasti ja on siten soittimen äänimaailman tai musiikkityylin erottamaton osa.
Viron evankelis-luterilainen kirkko

Historiaa

Viroon perustettiin järjestynyt kirkko 1200-luvulla. Uskonpuhdistuksen aikana 1524 kirkossa otettiin käyttöön viron kieli. Kun Viro joutui Venäjän valtaan, sen kirkko oli Venäjän lainsäädännön alainen ja saksalaisen feodaalisen luterilaisuuden vallassa. Raamattu käännettiin kokonaisuudessaan viroksi 1739. Vapaa kansankirkko syntyi 1917, ja sen perustamiskokous pidettiin Tartossa. Neuvostoliiton ottaessa vallan Virossa 80 000 kirkon jäsentä lähti maanpakoon, myös arkkipiispa ja 70 pappia. Ruotsiin perustettiin Viron pakolaiskirkko. Ulkomaiset seurakunnat yhdistyivät 2010 Viron kirkkoon, ja niistä syntyi Viron evankelis-luterilaisen kirkon ulkomainen seurakunta, jonka keskus on Kanadan Ontariossa.
Vaikka kirkko kattaa nykyisin vain pienen osan väestöstä, ennen neuvostoaikoja se oli olennainen osa yhteiskuntaa ja siihen kuului 82 prosenttia virolaisista. Virolaiset eivät ole tunteneet kirkkoa omakseen. Viron itsenäistyessä se oli saksalaisuuden viimeisiä linnakkeita. Esimerkiksi 1922 lähes puolet luterilaisesta papistosta oli saksalaisia, kun saksalaisen vähemmistön osuus koko väestöstä oli alle kaksi prosenttia. Koko 1920-luvun luterilaisen kirkon elämää häiritsivät virolaisen ja saksalaisen papiston konfliktit. Keskeinen opillinen kiista käytiin 1920-luvulla siitä, miten pitäisi suhtautua luterilaisten tunnustuskirjojen sitovuuteen.
Vuonna 1939 kirkossa nousi skandaali, kun piispa Hugo Rahamägi oli hakemassa eroa vaimostaan ja menossa uudelleen naimisiin edeltäjänsä lesken kanssa. Rouva Rahamägi oli puolestaan ihastunut erääseen nuoreen pastoriin. Skandaalin vuoksi Viron hallitus erotti piispan ja nimitti hänen tilalleen pastori Jaak Varikin.
Vielä 1939, kun Adolf Hitler kutsui ulkosaksalaiset "kotiin", kirkon papistosta neljännes oli saksalaisia. Vain kaksi jäi Viroon 1941 asti.
Luterilaiseen kirkkoon kuuluu 10–15 prosenttia väestöstä. Kirkon jäsenistö on nuorentunut, kun nuoria liittyy kirkkoon konfirmaation kautta.
Dionýsios Solomós

Elämä

Solomós syntyi Jooniansaariin kuuluvalla Zákynthoksen saarella vuonna 1798. Zákynthos oli tuolloin kuulunut pitkään Venetsialle, mutta siirtynyt juuri Ranskalle. Solomós oli aatelismies Nikólaos Solomóksen ja tämän palvelijattaren Angelikí Níklin avioton lapsi. Nikólaoksen vaimo Marnétta Kákni kuoli vuonna 1802. Isä Nikólaos nai palvelijattarensa vain päivää ennen kuolemaansa 27. helmikuuta 1807 tehdäkseen Dionýsioksesta ja tämän veljestä Dimítrioksesta lailliset perijänsä.
Solomós opiskeli ensin Zákynthoksella ja sitten Italiassa, ensin Venetsiassa ja Cremonassa ja sitten oikeustiedettä Pavian yliopistossa vuosina 1815–1817. Italiassa hän tutustui ranskalaiseen ja italialaiseen valistukseen ja alkoi kirjoittaa runoutta italian kielellä.
Solomós palasi Zákynthokselle vuonna 1818 saatuaan opintonsa päätökseen. Saari oli tuolloin Jooniansaarten kulttuurikeskuksia. Solomós alkoi kirjoittaa runoja myös nykykreikaksi. Tämä oli uraauurtavaa, sillä kansankielellä oli tuohon mennessä kirjoitettu vain vähän runoutta, ja myös vaikeaa, sillä Solomóksen kreikantaidot olivat vielä heikot. Solomós alkoi tutkia perinteisiä kreikkalaisia kansankielisiä lauluja sekä kreetalaista kirjallisuutta, joita piti parhaina lähteinä kansan käyttämään kieleen.
Solomós sai merkittävää kannustusta myöhemmin pääministeriksi nousseelta Spyrídon Trikoúpikselta, joka rohkaisi nuorukaista ”ottamaan paikan Kreikan Parnassokselta, joka oli vielä vailla omaa Danteaan”. Solomóksen ensimmäinen merkittävä runo oli ”Ýmnos eis tin Eleftherían” (”Hymni vapaudelle”). Se valmistui vuonna 1823 ja julkaistiin Kreikassa seuraavana vuonna ja Pariisissa vuonna 1825.
Vuonna 1828 Solomós päätyi veljensä Dimítrioksen kanssa kiistoihin perinnöstä ja muutti tämän vuoksi Korfulle, joka oli myös merkittävä kulttuurikeskus. Siellä hän opiskeli saksalaisen romantiikan filosofiaa ja runoutta. Solomóksen kypsimpänä kautena pidetään aikaa vuodesta 1833 lähtien. Samoihin aikoihin Solomós päätyi jälleen perintökiistoihin, tällä kertaa äitinsä ja tämän pojan eli velipuolensa Ioánnis Leontarákiksen kanssa, sillä Leontarákis väitti myös olevansa Solomóksen isän Nikólaoksen poika. Vuonna 1847 Solomós alkoi kirjoittaa jälleen italiaksi.
Solomóksen terveys alkoi heikentyä vuonna 1851. Hän kuoli Korfulla vuonna 1857. Hänen ruumiinsa siirrettiin Zákynthokselle vuonna 1865 ja haudattiin Zákynthoksen kaupunkiin.

Perintö

Solomósta pidetään ansioidensa vuoksi Kreikan kansallisrunoilijana.
Solomóksen kuva oli Kreikan 20 drakman kolikossa vuosina 1990–2001. Hänen mukaansa on nimetty Zákynthoksen kansainvälinen lentoasema ”Dionýsios Solomós”.
Johanna Kokko

Johanna Kokko (s. 16. joulukuuta 1976 Nakkila) on suomalainen näyttelijä, joka tunnetaan ehkä parhaiten elokuvista Kohtalon kirja (2003) ja V2 – Jäätynyt enkeli (2007). Hän on myös näytellyt Tampereen Työväen Teatterissa. Hän on kihloissa näyttelijä Kristo Salmisen kanssa. Parilla on vuonna 2007 syntynyt poika ja vuonna 2014 syntyneet kaksospojat.
Hoitotyön koulutuksen museo

Museon kokoelman synty

Museon kokoelma syntyi vuonna 1979, kun vanhaa opetusmateriaalia koottiin Helsingin sairaanhoito-opiston 90-vuotisjuhlanäyttelyyn. Museon toiminnan suunnittelusta ja talletustyöstä on vastannut museotoimikunta, jota vapaaehtoiset työntekijät ovat auttaneet 1980 -luvulta alkaen. Vuosina 1994–1995 museota laajennettiin museokäytävän varrella oleviin huoneisiin. Tällöin koulun pitkäaikaisen opettajan, terveydenhuoltoneuvos Tyyne Luoman lahjoittama kirjasto siirrettiin museoon. Vuonna 2005 oppilaitoksen remontin yhteydessä museo laajeni edelleen. Keväällä 2018 Tyyne Luoman kirjasto lahjoitettiin Suomen Terveydenhoitajaliitolle.
Suurin osa museoon tallennetusta aineistosta on peräisin osoitteessa Tukholmankatu 10 sijainneesta Helsingin sairaanhoito-opistosta ja oppilaskodista ja sitä edeltäneistä oppilaskodeista. Vuosina 2008–2009 museoon siirrettiin Kätilöopiston kokoelmat, jotka ovat peräisin vuonna 1816 Turkuun perustetun synnytyslaitoksen ja oppilaskodin esineistöstä. Aineistoa on myös Helsingin Yleisen sairaalan Kirurgisesta sairaalasta sekä vapaaherratar Sophie Mannerheimin esineistöä. Ajallisesti kokoelmat kattavat esineitä 1800-luvulta nykypäivään saakka. Pääpaino esineistössä on 1950–70-luvuilla.

Hoitotyön koulutuksen museosta Sosiaali- ja terveysalan museoksi

Vuonna 2020 Hoitotyön koulutuksen museo muuttaa uudistettuna ja laajennettuna Metropolian uuteen kampusrakennukseen Myllypuroon. Uuden museon näyttelyt tulevat kattamaan Metropolian sosiaali- ja terveysalan tutkinnot. Uudessa museokokoelmassa on seitsemän eri kokoelmaa: museoesineet, valokuvat, univormut, tekstiilit, arkisto ja kirjat sekä rekvisiittakokoelma. Kokoelma sisältää 1 000 museoesinettä, 70 univormua ja 10 000 valokuvaa. Univormuihin kuuluu sairaanhoito-oppilaan, sairaanhoitajan, kätilön, terveyssisaren, opettajan ja ylihoitajan univormuja eri aikakausilta. Kuvia on valmistujais- ja lähtiäisjuhlista, opetustilanteista, juhlakuvista, näyttelyistä.
Routio

Routio on Lohjan 22. kaupunginosa. Se sijaitsee noin kolmen kilometriä keskustasta pohjoiseen. Routio rajautuu lännessä Paloniemen kaupunginosaan, idässä Väänteenjokeen ja etelässä Hiidensalmeen sekä Lohjanjärveen.
Routiolla on Routionmäellä sijaitseva kerrostaloalue ja sen ympärillä viime vuosina voimakkaasti laajentuneeseen omakotialueeseen. Routiolla toimivat K-extra, kampaamo Fantasy, ravintola Kayatepe, kahvila-konditorio sekä nuorisotalo Mesta, Roution koulu, Jalavan erityiskoulu ja päiväkoti. Roution liikekeskuksessa on myös seurakuntakoti, jossa on kerhoja ja diakonin vastaanotto. Roution liikenneyhteydet paranivat merkittävästi kun Helsinki-Turku moottoritien toinen vaihe valmistui vuonna 2008.
Roution postinumero on 08350 LOHJA (ennen Lohjan postitoimipaikkojen yhtenäistämistä 08350 ROUTIO).
Djavan

Djavan  (s. 27. tammikuuta 1949 Alagoas, Brasilia) on brasilialainen MPB-laulaja ja -sanoittaja. Djavan yhdistää perinteisiä eteläamerikkalaisia rytmejä populaarimusiikin kanssa.

Historia

Djavan syntyi köyhään perheeseen Maceióssa, Koillis-Brasiliassa. Hän muodosti Luz, Som, Dimensão -yhtyeen. 1973 Djavan muutti Rio de Janeiroon ja aloitti laulamisen paikallisissa yökerhoissa. Lukuisiin festivaaleihin osallistumisen jälkeen hän saavutti huomiota ja äänitti albumin "A Voz, o Violão e a Arte de Djavan" 1976. Albumi sisältää laulun "Flor de Lis", josta syntyi yksi hänen tunnetuimmista hiteistä. Myöhemmät albumit sisältävät muita musiikillisia vaikutteita, afrikkalaista musiikkia ja muita perinteisiä hittejä  kuten "Açaí", "Sina" ja "Samurai". Hänen tunnetuimpia sävellyksiään ovat "Meu Bem Querer", "Oceano", "Faltando um Pedaço", "Esquinas", "Seduzir", "Pétala", "Lilás", "A Ilha", "Fato Consumado", "Álibi", "Azul", "Cigano" ja "Serrado".
Nikolai Putilov

Nikolai Ivanovits Putilov (ven. Никола́й Ива́нович Пути́лов, 1820–1880) oli venäläinen valtioneuvos ja Pietarin huomattavimpia 1800-luvun teollisuusmiehiä. 
Putilovin isä oli vuoden 1812 sodan invalidi ja kohosi maan ylhäisaateistoon. Nikolai Putilov toimi valtionhallinnossa kollegineuvoksena ja myöhemmin hän sai todellisen valtioneuvoksen arvon. Kun Krimin sota lisäsi terästuotteiden kysyntää, Putilov siirtyi vuonna 1857 metalliteollisuuden yrittäjäksi. Hänen läheiset suhteensa keisarilliseen hoviin auttoivat yritystä saamaan valtiolta tilauksia, esimerkiksi tykkiveneitä. Vuonna 1868 hän osti Venäjän valtion rauta- ja teräsvalimon ja nimesi sen Putilovskiksi, Putilovin tehtaiksi. Vuonna 1864 hän osallistui Obuhovin terästehtaan perustamiseen.

Putilov Suomessa

Putilov osti vuonna 1857 Savosta Huutokosken ja Haapakosken ruukit. Huutokoskelle hän rakennutti kaksi putlausuunia, valssilaitoksen ja konepajan. Koska hänen Pietarin teräsvalimonsa tarvitsivat yhä enemmän raaka-ainetta, hän perusti Oravin ruukin 1868. Oraviin rakennettiin kaksi masuunia, neljä putlausuunia ja valssilaitos. Suomen tehtaat toimivat aluksi nimellä Putilovin rauta-yhtiö, myöhemmin osakeyhtiönä Putilovska Jernverksbolag ja niiden yhteisarvo oli 2,7 miljoonaa markkaa. Tuotanto jäi kuitenkin suunniteltua pienemmäksi ja yritys kärsi pääomien puutteesta. Putilov yritti saada suuren lainan Suomen Pankista, mutta hanke epäonnistui. Vuonna 1879 yhtiön omaisuus huutokaupattiin.
Myllyojan silta

Myllyojan silta on teräsrakenteinen, vuonna 1980 rakennettu silta, joka ylittää Maarian altaan Turussa. Silta on tarkoitettu lähinnä ulkoilijoille ja tarjoaa yhteyden Maarian altaan länsipuolelta Paimalantieltä altaan itäpuoliselle metsäalueelle.
Myllyojan siltaa on kutsuttu ”sillaksi, joka ei johda mihinkään”. Siitä kohuttiinkin aikoinaan, koska mikään tie ei johtanut sinne ja se päättyi vastarannalla kallionnyppylään. Silta on kuitenkin osoittautunut hyödylliseksi, sillä ilman sitä ulkoilijat pääsisivät altaan toiselle puolelle vain kaukaa kiertämällä.
Alttari

Alttari on pöytä tai koroke, jota käytetään uskonnollisissa seremonioissa. Yleensä alttari on keskeisessä asemassa ja sitä pidetään pyhänä.

Alttari eri uskonnoissa

Alttari liittyy Vanhassa testamentissa Mooseksen lain määräämään polttouhrikäytäntöön.
Kristinuskossa alttari on ollut alun perin pöytä, jonka ympärille seurakunta on kokoontunut nauttimaan ehtoollista. Monissa Suomen kirkoissa alttari on monta kertaa käsitetty haudan merkityksessä ja asetettu seinää vasten, joka on täten symboloinut Kristuksen kuolemaa ja ylösnousemusta, joka on tärkeä osa ehtoollisen muistamista.  Evankelis-luterilaisessa kirkossa alttarilla on/tulisi olla eläviä luonnonkukkia (pl. mustan liturgisen värin aikana).
Katoliset voivat pitää alttarissa myös pyhäinjäännöksiä, Ortodoksisessa kirkossa alttari on sijoitettu kirkossa ikonostaasin taakse erilliseen alttarihuoneeseen ja alttariin on myös usein sijoitettu reliikki eli pyhäinjäännös. Pienemmissä rukoushuoneissa alttari on huoneen itäpäädyssä.
Hindut sijoittavat alttarille pyhiä esineitä ja/tai uhrilahjoja.
Buddhalaisella alttarilla on aina Buddhan kuva ja yleensä joitakin uhrilahjoja, kuten kukka, kupillinen vettä, palava kynttilä tai suitsuke.
Saamelaiset alttarit ovat erityisessä paikassa maastossa olevia isoja kiviä, joilla on tasainen, laakea yläpinta. Alttari on myös saatettu koota useammasta kivestä siten, että laakea, laattamainen kivi on laitettu ylimmäksi muiden kivien varaan. Alttareihin on jätetty uhreja. Myös suomalaisilla ja muinaisilla skandinaavisten kielten puhujilla uskotaan olleen tällaisia alttareita.

Kotialttari

Alttari voi sijaita myös kodin nurkassa, seinän vieressä tai esimerkiksi kirjahyllyssä. Nurkassa olevaa kotialttaria kutsutaan myös pyhänurkaksi.
Ortodokseilla kotialttariin kuuluu ikoni, luterilaisilla risti.
Darboux’n kehys

Darboux’n kehys on pintojen differentiaaligeometriassa kolmen vektorin joukko eli kehys. Se on nimetty ranskalaisen matemaatikon Jean Gaston Darboux’n mukaan.

Darboux’n kehys pinnalla sijaitsevalle käyrälle

Olkoon S suunnistuva pinta kolmiulotteisessa euklidisessa avaruudessa E³. Darboux’n kehys pinnalla S voidaan määritellä kaikille pinnan S. Tämän jälkeen on mielekästä tarkastella pääsuuntien suuntaisia käyriä.
Haaga-Helia ammattikorkeakoulun opiskelijakunta

Haaga-Helian opiskelijakunta Helga (eng. The Student Union of Haaga-Helia - Helga) on Haaga-Helia ammattikorkeakoulun opiskelijoita edustava lakisääteinen opiskelijakunta. Opiskelijakunta Helga on perustettu joulukuussa 2006 Helsingin Liiketalouden ammattikorkeakoulun (Helia) ja Haaga-instituutin ammattikorkeakoulun entisten opiskelijayhdistysten Hamky ry:n ja Ranka ry:n toiminnan pohjalle ammattikorkeakoulujen yhdistyessä Haaga-Heliaksi.
Helgan tehtävänä on muiden opiskelijakuntien ja -järjestöjen tapaan edustaa Haaga-Helian opiskelijoita, ajaa opiskelijoiden asioita sekä neuvoa ja palvella opiskelijoita monin tavoin.
Jäseniä opiskelijakunnalla on kaikilla ammattikorkeakoulun toimipistepaikkakunnilla, Helsingissä, Porvoossa ja Vierumäellä. Opiskelijakunnan toimisto sijaitsee Haaga-Helian Pasilan toimipisteen K1-kerroksessa, tilassa K1004.
Helgan organisaatio muodostuu edustajistosta, hallituksesta, henkilöstöstä sekä jaostoista. Edustajisto on opiskelijoiden demokraattisesti vuosittain valitsema toimielin, joka puolestaan valitsee hallituksen. Edustajiston tehtävä on koordinoida opiskelijakunnan toimintaa ja luoda sille suuntaviivoja sekä valvoa hallituksen toimintaa. Hallitus puolestaan vastaa käytännön toiminnasta ja tavoitteiden toteuttamisesta. Helgan jaostoja ovat kv- ja tutorjaostot
Nimen aiempi kirjoitusasu on HAAGA-HELIAn opiskelijakunta HELGA. Helgan uudet säännöt tulivat voimaan joulukuussa 2015, jolloin myös Helgan kirjoitusasu vaihtui Haaga-Helian uuden kirjoitusasun mukaiseksi. 2018 opiskelijakunta nosti jäsenyytensä hintaa, jolloin Jodeliin luotiin hashtag #tästäkömaksan50e

8 Päivän Wappu

Opiskelijakunta koordinoi 8 Päivän Wappu -nimellä kulkevaa tapahtumasarjaa, jossa useimmat Haaga-Heliassa toimivat opiskelijayhdistykset järjestävät oman tapahtuman peräkkäisinä päivänään. Tapahtumasarja päättyy vappuna Kaivopuiston vappujuhlinnassa.
8 Päivän Wappu oli vuosina 2014 ja 2015 10 päivää pitkä, ja vuonna 2016 tapahtumasarja kesti 11 päivää Porvoon Jokikadun appron saadessa oman päivänsä. Vuonna 2019 tapahtumasarja sai 12. päivänsä myynnin opiskelijoiden tullessa mukaan. Tapahtuman nimi on kuitenkin pysynyt muuttumattomana.

Jaostot

KV-jaosto Kansainväliseen jaostoon kuuluvat ESN HELGA ja IDS HELGA. ESN:n toiminta keskittyy vaihto-opiskelijoihin, kun IDS keskittyy kansainvälisiin tutkinto-opiskelijoihin. Toimintaa koordinoi Helgan kansainvälisen toiminnan asiantuntija.
Tutor-jaosto koostuu vertaistutoreista, kv-tutoreista sekä callidustutoreista. On myös olemassa erikseen liikuntatutoreita.