google/wiki40b huggingface dataset:
Oksylos

Oksylos (m.kreik. Ὄξυλος) oli kreikkalaisessa mytologiassa aitolialainen mies ja Haimonin poika, jonka Temenos, Aristomakhoksen poika, tapasi tiellä. Oraakkeli oli käskenyt Temenosta etsimään kolmisilmäistä miestä, ja Oksylos, joka ratsasti joko yksisilmäisellä hevosella tai muulilla, sopi kuvaukseen. Oksylos liittyi oraakkelin ennustuksen mukaisesti Temenoksen ja tämän veljen Kresfonteen seuraan ja otti osaa näiden mukana doorilaisten maahantunkeutumiseen Peloponnesokseen. Kiitoksena avustaan Oksylos sai omakseen Eliin, joka tunnettiin viljavana maana.
Oksylos nai Pierian, ja sai hänen kanssaan kaksi poikaa: Aitoloksen ja Laiaan. Aitolos kuoli ennen vanhempiaan, ja Laias seurasi isäänsä Eliin hallitsijana.

Oksylos, Areen poika

Oksylos oli myös Areen ja Protogeneian poika.
Forma Finlandia

Forma Finlandia oli Neste Oy:n 1986–1994 kolme kertaa järjestämä muovituotteiden kansainvälinen muotoilukilpailu. Se luotiin tukemaan kansainvälistyvän Nesteen yrityskuvatavoitteita sekä lisäämään muovien hyväksyttävyyttä ja muoveihin liittyvää ympäristötietoutta.
Forma Finlandiassa etsittiin muoveille uusia käyttötapoja. Kilpailun suojelijana toimi Kansainvälinen muotoilujärjestö ICSID (International Council of Societies of Industrial Design). Kilpailuprojektit koostuivat kahdesta pääelementistä: varsinaisesta muovimuotoilukilpailusta sekä parhaista töistä kootuista näyttelyistä ja niihin liittyvistä lehdistö- ja asiakastilaisuuksista.
Ensimmäinen Forma Finlandia järjestettiin 1986–1987 Teollisuustaiteen Liitto Ornamon 75-vuotisjuhlan kunniaksi. Kaikille avoimeen kilpailuun osallistuminen edellytti, että ehdotetut esineet ja tuotteet olivat uusia ja ennen julkaisemattomia. Ensimmäisen palkinnon sai yhdysvaltalaisen Lisa Krohnin Phonebook-monitoimipuhelin.
Kilpailu järjestettiin vielä vuosina 1989–1991 ja 1992–1994. Toisella ja kolmannella kerralla kilpailussa oli kaksi sarjaa. ”Tulevaisuuden haastajat” oli tarkoitettu uusille tuoteideoille ja niiden suunnittelijoille, sarja ”Maailman parhaat muovituotteet” korkeintaan 3 vuotta valmistuksessa olleille muovituotteille ja niiden valmistajayrityksille.

Palkittuja

Vuoden 1987 kilpailun palkittuja olivat Winfried Scheuer, Giulio ja Valerio Vinaccia, Matti Kähönen, Vlad Müller, Cyrille Veau, Willi Gangl, Alfred Urleb ja Christian Werner. Kilpailussa toisen palkinnon saaneesta muotoilija Matti Kähösen kehittämästä hiilikuituisesta poikkihuilusta on sittemmin kehittynyt Matit-merkillä myytävä ammattilaishuilumallisto.
Vuonna 1991 suunnittelijasarjan ensimmäistä palkintoa ei myönnetty ja toinen palkinto jaettiin Meta-Moderne-ryhmän (Wolfgang Hein, Volker Dowidat ja Bernard Neelen) Metropolis-äänentoistolaitteiston ja niin ikään saksalaisen Julian Pahlowin Lizard-kolmipyörän kesken. Yrityssarjan voitti Yasuhiro Kiran Yamahalle muotoilema midi-saksofoni. Muita vuoden 1991 palkittuja olivat Hans-Uwe Baumann, Peter Stenlund, Corinne
Chiapello, Loic Perois, Renate Eilert, Eric Chan, Philip Bro Ludvigsen, Hertha
Baeumer ja Bernard Sams.
Vuonna 1993 kilpailun ”Tulevaisuuden haastajat” -sarjan voittivat suomalaiset Leo Hatjasalo ja Jarkko Valtanen valaisevalla kirurginkäsineellään. Toiseksi tulivat yhdysvaltalaiset Steve Visser ja Miro Tasic kalastuspihdeillään. Kolmas palkinto jaettiin australialaisen Donald T. Goodallin suunnitteleman nesteastian kannen ja saksalaisen Henner Jahnsin kehittämän kattorakenteen kesken. ”Maailman parhaana muovituotteena” palkittiin Steve McGuganin Novo Nordisk -yhtiölle muotoilema kertakäyttöinen insuliiniruisku. Toisen palkinnon sai australialainen Memtec-yhtiön mikrosuodatusjärjestelmä. Kolmannen palkinnon jakoivat Suunto Oy:n kompassit ja brittiläinen leikkuulauta.
Adolfo Rodríguez Vidal

Adolfo Rodríguez Vidal (20. heinäkuuta 1920 Tarragona – 8. marraskuuta 2003) oli Chilessä toiminut espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuului Opus Deihin. Hänet vihki papiksi Leopoldo Eijo y Garay 25. huhtikuuta 1948, ja hänet nimitettiin Los Ángelesin hiippakunnan johtoon 6. heinäkuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Juan Francisco Fresno Larraín, jota avustivat José Manuel Santos Ascarza ja Francisco de Borja Valenzuela Ríos.
Rodríguez Vidal erosi tehtävistään piispana 19. helmikuuta 1994.
Nicolas Beaudin

Pelityyli

The Sports Forecaster -sivuston mukaan Beaudin on laadukas kiekollinen puolustaja, joka luistelee hyvin ja syöttää erinomaisesti. Hän erottuu edukseen ennen kaikkea visiollaan ja peliälyllään. Beaudin kykenee tekemään paljon pisteitä ja hän antaa fiksuja ja riskittömiä syöttöjä omassa puolustuspäässä. Beaudin ei kuitenkaan ole kovin isokokoinen ja hänen tulisi lisätä massaa ja voimaa. Beaudinilla on kehitettävää myös luistelunopeudessa.
Jatkoaika.com -verkkolehden toimittaja Lassi Alasen mukaan Beaudin on erittäin fiksu kahden suunnan puolustaja, joka liikkuu sulavasti ja avaa peliä tehokkaasti. Alasen mukaan hänellä on erinomainen peliäly ja maksimipotentiaalin saavuttaessaan Beaudin voi nosuta Blackhawksin kolmospuolustajaksi, joka pystyy tekemään tulosta ylivoimalla.
Beaudin on itse maininnut ottavansa mallia Jake Gardinerin pelaamisesta.

Seuraura

Beaudin vietti juniorivuotensa pääosin kotikaupungissaan Québecin Châteauguayssa. Hän oli kaudella 2014–2015 Châteauguay Grenadiersin tehokkain puolustaja tehoilla 3+21=24. Beaudin voitti myös QMAAA:n pudotuspelien puolustajien pistepörssin tehoilla 1+12=13. Hän voitti kauden päätteeksi sarjan mestaruuden ja Telus Cupin hopeaa.
Drummondville Voltigeurs varasi Beaudinin 39. pelaajana QMJHL:n varaustilaisuudessa 2015. Hän aloitti kauden 2015–2016 Grenadiersissa, jonka sisäisen tehotilaston Beaudin voitti lukemalla +19. Hän siirtyi kesken kauden kuitenkin Voltigeursin vahvuuteen ja teki 26 runkosarjaottelussa yhden syöttöpisteen ja kolmessa playoff-ottelussa yhden maalin. Kaudella 2016–2017 Beaudin oli tehoilla 5+36=41 joukkueen paras syöttäjä, neljänneksi paras pistemies ja tehokkain puolustaja. Kaudella 2017–2018 hän voitti pelipaikastaan huolimatta Voltigeursin sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 12+57=69, joilla Beaudin jakoi koko QMJHL:n puolustajien pistepörssin toisen sijan Acadie-Bathurst Titanin Noah Dobsonin ja Sherbrooke Phoenixin Thomas Grégoiren kanssa edellään vain Chicoutimi Saguenéensia ja Acadie-Bathurst Titania edustanut Olivier Galipeau. Pudotuspeleissä hän oli tehoilla 3+8=11 Voltigeursin paras syöttäjä ja Beaudin jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Joe Velenon kanssa. Hänet valittiin kauden päätteeksi QMJHL:n toiseen tähdistökentälliseen.
Chicago Blackhawks varasi Beaudinin ensimmäisellä kierroksella 27. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2018. Seura sai varausvuoron pelaajakaupassa Nashville Predatorsilta ja varasi häntä aiemmin ensimmäisellä kierroksella myös puolustaja Adam Boqvistin (8. varaus). Saman vuoden marraskuussa Beaudin teki Blackhawksin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen.

Maajoukkueura

Beaudin on pelannut nuorten maaotteluita.
Zincke-reaktio

Zincke-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa pyridiini tai pyridiinijohdannainen reagoi 2,4-dinitroklooribentseenin ja primäärisen amiinin kanssa muodostaen pyridiniumsuolan. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran Theodor Zincke vuonna 1904 ja se on nimetty hänen mukaansa. Zincke-reaktio on hyvin käytetty reaktio monien luonnonaineiden esimerkiksi alkaloidien synteeseissä.
Aspegrenin puutarha

Aspegrenin puutarha on puutarha Pietarsaaressa, jonka perusti Rovasti Gabriel Aspegren Rosenlundin alueella 1700-luvun keskivaiheella. Puutarha oli jaettu symmetrisesti kortteleihin, joissa viljeltiin muun muassa hyötykasveja ja hedelmäpuita. Puutarha jälleenrakennettiin 2001–2003. Aluetta hallinnoi Aspegrenin puutarhasäätiö ja alue on yleisölle avoinna. Alue on noin 5 hehtaarin suuruinen.
Euraasian aro

Euraasian aro on maailman suurin lauhkean vyöhykkeen aro. Sen alkaa idässä Aasian Kiinasta ja päättyy lännessä Euroopan Unkariin. Euraasian aron pituus on noin 8 000 kilometriä.

Kasvillisuus ja eläimistö

Euraasian arolla on aikaisemmin ollut suuria määriä saiga-antilooppeja, mutta niiden määrää ovat vähentäneet elinympäristöjen pirstoutuminen teiden ja rautateiden rakentamisella. Myös aasianvilliaasia, kaksikyttyräistä kamelia ja przewalskinhevosta tavataan kotoperäisinä, pieninä populaatioina Euraasian arolla, mutta kotieläimet ovat useissa paikoissa korvanneet ne. Euraasian aron niissä osissa, jossa ei esiinny laiduntajia, kasvaa höyhenheiniä sekä rantavehniä.
Midsommarkransen

Midsommarkransen (lempinimi Kransen) on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee Tukholman eteläosassa, ja kuuluu Hägersten-Liljeholmenin kaupunginosa-alueeseen. Kaupunginosaa rajaavat Aspuddenin, Liljeholmenin, Västbergan ja Hägerstensåsenin kaupunginosat. Midsommarkransenin kaupunginosa muodostettiin vuonna 1926.
Midsommarkransenin vanhat talot rakennutti vuosina 1910–1912 Tellusborgs fastighets AB -niminen yritys sosiaalisesta asuntotuotannosta kiinnostuneen pankkiiri Olof Aschbergin aloitteesta. Tarkoituksena oli luoda uudenaikainen asuinalue, jossa olisi halpoja ja hyviä asuntoja työläisille. Nämä talot ovat kolmikerroksisia ja käsittävät enimmäkseen yksiöitä. Alueen asemakaavan suunnitteli arkkitehti Per Olof Hallman. Ericsson rakennutti 1930–1940-luvuilla kaupunginosaan suuren tehdasalueensa, jonka tiloissa toimii nykyään taidekoulu Konstfack. Ericssonin tehtaiden yhteyteen rakennettiin 1940-luvulla asuinalue, joka tunnetaan nimellä LM-staden. Lisäksi entisen tehdasalueen läheisyyteen on rakennettu 2000-luvulla opiskelija-asuntoja.
Midsommarkransenissa asuu noin 8 080 ihmistä, ja se on pinta-alaltaan 0,98 neliökilometrin suuruinen. Kaupunginosaan avattiin Tukholman metron asema 5. huhtikuuta 1964. Se kuuluu metron punaiseen linjaan, ja oli valmistuttuaan Tukholman 54. metroasema. Asema sijaitsee noin 17 metriä maanpinnan alapuolella.
Kansakunnan tila -puhe

Historia

George Washington piti ensimmäisen Kansakunnan tila -puheen 8. tammikuuta 1790 New Yorkissa, Yhdysvaltain silloisessa pääkaupungissa. Thomas Jefferson lopetti puheiden pitämisen henkilökohtaisesti, pitäen sitä liian monarkkimaisena, ja lähetti sitä vastoin kirjoitetun puheen, jonka virkailija luki kongressille. Tapa jatkui täten vuoteen 1913, jolloin Woodrow Wilson palautti Washingtonin tavan pitää puhe henkilökohtaisesti. Wilsonin päätös herätti jonkin verran vastarintaa kongressiedustajien keskuudessa, mutta henkilökohtainen puhe on nyttemmin muodostunut taas säännöksi. Jotkut presidentit ovat nykyaikanakin silti käyttäneet kirjoitettuja Kansakunnan tila -puheita, esimerkiksi Jimmy Carter.

Puheen pitäminen

Presidentti ei voi saapua edustajainhuoneeseen ilman lupaa. Edustajat kutsuvat presidentin erikseen vierailulle jokaista Kansakunnan tila -puhetta varten. Presidentin saapumisen edustajainhuoneeseen kuuluttaa vartiopäällikkö sanoin ”Herra/Rouva puhemies, Yhdysvaltojen presidentti!” Tavan mukaan seuraavat suosionosoitukset presidentille. Myös oppositio osoittaa suosiota, sillä aplodit on osoitettu presidentti-instituutiolle, eikä nykyisen presidentin politiikalle.
Tavan mukaan presidentti ojentaa puheen tekstin varapresidentille ja edustajainhuoneen puhemiehelle, jotka istuvat presidentin takana ja tämän yläpuolella puheen pitämisen ajan. Eturivissä puhetta kuuntelevat aselajien päälliköt, korkeimman oikeuden tuomarit sekä ministerit kuitenkin niin, että yksi ministeri on poissa, jotta mahdollisessa katastrofitilanteessa voitaisiin taata hallinnon jatkuvuus. Syyskuun 11. päivän terrori-iskujen jälkeen myös joukko kongressiedustajia on poissa kongressista puheen aikana. He seuraavat puhetta televisiosta.
Presidentin esittelee kongressille edustajainhuoneen puhemies, minkä jälkeen presidentti pitää puheensa podiumista. Kongressin suosionosoitukset sisältävät tavallisesti poliittisia viestejä, presidentin oman puolueen edustajien ollessa yleensä innokkaimpia. Joskus on nähty myös ironialla väritettyjä suosionosoituksia, kuten silloin kun demokraattisen puolueen edustajat osoittivat voimakkaasti suosiotaan presidentti George W. Bushin lausahdukselle ”kongressi ei toiminut viime vuonna ehdotukseni mukaisesti sosiaaliturvan pelastamiseksi”. Demokraatit olivat vastustaneet Bushin muutoksia sosiaaliturvaan.
Puheen aikana presidentti esittelee hallintonsa saavutuksia kuluneen vuoden aikana sekä suunniteltuja linjauksia tulevalle vuodelle. Ronald Reagan aloitti tavan mainita puheessa tavallisia amerikkalaisia, jotka ovat kuluneen vuoden aikana tehneet jonkin merkittävän palveluksen maalleen tai muille ihmisille.
Jaakko Frigård-Rautanen

Jaakko Frigård-Rautanen eli Friikooli (14. maaliskuuta 1843 Jalasjärvi – 25. toukokuuta 1913) oli suomalainen pelimanni ja seppä. Hänen sävelmänsä löydettiin uudelleen 1970-luvun alussa ja niitä koottiin muun muassa Jalasjärven nuottikirjaan. Hänen sävelmiinsä perustuu Friikoolin messu, joka on levytetty 1975. Hänestä on tehty myös pari näytelmää.

Elämä ja ura

Jaakko Frigård-Rautanen syntyi jalasjärveläisen suurperheen neljänneksi lapseksi. Hänen isänsä Sameli oli alun perin sukunimeltään Köykkä, mutta muutti nimensä Frigårdiksi saadessaan Jalasjärven Luopajärveltä Haapalan torpan asuttavakseen. Jaakko Frigård taas muutti nimensä myöhemmin sepän ammattinsa myötä Rautaseksi.
Rautasen kerrotaan sepän töissään kehitelleen sävelmiä viheltelemällä ja menneen välillä tupaan kokeilemaan ”jotta kuinka se sopii fiulillen”. Hän kiersi viuluineen soittamassa häissä ja muissa juhlissa. Vaasalainen Eino Levón kiinnostui Rautasen sävelmistä ja vietti kesällä 1907 päiväkausia tämän luona nuotintamassa niitä.
Levón nuotinsi Rautaselta kaikkiaan 37 polskaa, kaksi ”minueeta” (menuettia), yhden ”enkeliskan”, kuusi marssisävelmää, 20 valssia, yhden masurkan ja kolme polkkaa, yhteensä 70 kappaletta. Perheen muilta jäseniltä hän tallensi lisäksi kymmenen kansanlaulua.
Jaakko Rautanen voitti soitollaan toisen palkinnon Etelä-Pohjanmaan nuorisoseurojen kesäjuhlassa Alavudella 1907. Maakunnan ensimmäisillä kotiseutupäivillä Vaasassa hän sai ylimääräisen palkinnon. Eino Levón arveli Pohjalainen-lehdessä ramppikuumeen aiheuttaneen sen, ettei Rautanen soittanut niin hyvin kuin tavallisesti. Vain kahta kuukautta myöhemmin Rautanen menehtyi keuhkokuumeeseen.
Monien muiden kansanpelimannien tavoin Frigård-Rautanen unohdettiin vuosikymmeniksi, kunnes hänet löydettiin uudelleen 1960- ja 1970-lukujen kansanmusiikki-innostuksen myötä. Levónin nuotinnokset löydettiin Tampereen yliopiston kansanmusiikkiarkistosta. Vuonna 1974 julkaistussa, professori Erkki Ala-Könnin toimittamassa Jalasjärven nuottikirjassa on tallennettuna noin 70 Frigård-Rautasen sävelmää. Parista niistä on syntynyt Friikoolin messu, jota on esitetty Jalasjärvellä toista sataa kertaa, esiintyjinä Peliitat-kuoro, Hirvijärven kuoro ja Jalasjärven seurakunnan jousiyhtye. Tämä kokoonpano myös levytti messun Finnlevylle 1975. Jouko Tekoniemen kokoamaa ja  Arvo Ylitalon sanoittamaa messua on esitetty muuallakin Suomessa sekä Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Toinen Friikooliin soitteista syntynyt teos on Viulujen vesper.
Martti Peltomäki on tehnyt Frigård-Rautasesta useita radio-ohjelmia ja kirjoittanut hänestä näytelmän, jonka Veikko Uusimäki ohjasi televisionäytelmäksi. Hannu Salon kirjoittama musiikkinäytelmä Frigård-Rautasesta on nimeltään Nuori Frigård. Sen musiikki on tallennettu CD-levylle.
Jalasjärven museoalueelle pystytettiin 1970-luvun lopulla Tauno Tantarimäen tekemä Jaakko Frigårdin muistomerkki.
Nancy Telfer

Nancy Ellen Telfer (o.s. Linsey; s. 8. toukokuuta 1950 Brampton, Ontario) on kanadalainen säveltäjä ja kuoronjohtaja. Opetettuaan musiikkia, näyttämötaiteita ja erityisopetusta vuosina 1972–1976 hän lähti Länsi-Ontarion yliopistoon opiskelemaan musiikkia. Valmistuttuaan vuonna 1979 musiikin kandidaatin arvolla hän on kehittynyt yhdeksi Kanadan tuotteliaimmista säveltäjistä. Hänet tunnetaan parhaiten mielikuvituksellisista kuoroteoksistaan, mutta hän on kirjoittanut myös laulusolisteille ja soitinkokoonpanoille. Monet hänen sadoista sävellyksistään ovat julkaistuja ja laajalti esitettyjä. 
Telfer on kansainvälisesti kysytty kuoronjohtaja. Hän on julkaissut myös kuorolaulannan opaskirjoja. Näitä ovat Successful Sight Singing (1992, 1993), Successful Warmups (1995, 1996), Singing in Tune (2002), Singing High Pitches with Ease (2002) ja Successful Performing (2005). Monet näistä kirjoista ovat saatavilla myös muille kielille käännettyinä.
Pesäpallon miesten Mestaruussarjan kausi 1968

Etenijätilasto

Tehotilason voittaja oli Kari Lindberg, Hamina. 36+28 = 64

Naisten SM

Naisten mestaruussarjassa Helsingin Pallo-Toverit oli vetäytynyt sarjasta 18 peräkkäisen mitalikauden jälkeen ja Työväen Mailapojat vei mestaruuden puhtaalla pelillä.
Kosken kartano

Kosken kartano (ruots. Koskis gård) on Kosken ruukkiyhdyskunnassa Varsinais-Suomen ja Uudenmaan rajalla sijaitseva kartano. Kartano sijaitsee Salon kaupungissa ja kuului Perniöön ennen vuoden 2009 kuntaliitosta.
Kosken kartano tuottaa hereford-luomulihaa ja maaseutuelämyksiä kartanokierrosten merkeissä. Tilalla viljellään nurmirehua, ohraa, rypsiä, ruista, kauraa ja vehnää. Kosken kartanon omistavat Fredrik ja Helena von Limburg Stirum.
Museovirasto on vuonna 2009 määritellyt Kosken ruukinalueen yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. WWF valitsi Kosken kartanon vuonna 2014 Suomen ympäristöystävällisimmäksi maatilaksi. Kosken kartano on saanut Suomen ensimmäisen yksityiselle metsänomistajalle myönnetyn FSC-sertifikaatin.
Kartanon punamullattu rakennus on vuodelta 1731. Nykyisen asunsa se on saanut 1920-luvulla.
Fred Brathwaite

Seurajoukkueissa

Brathwaitea ei ole varattu ikinä NHL:ään. Edmonton Oilers teki hänen kanssaan sopimuksen lokakuussa 1993. Brathwaite pelasi tuolloin OHL-juniorisarjassa. OHL:ssa Brathwaite voitti liigan mestaruuden sekä koko CHL:n mestaruuden Oshawa Generalsissa vuonna 1990. Brathwaite teki maalin OHL:ssä huhtikuussa 1993. Edmontonissa hän torjui joukkueen kakkosmaalivahtina kaudet 1993–1995. Kaudella 1995–1996 hän pelasi enää muutaman pelin Edmontonissa ja lopun kaudesta AHL-liigan Cape Breton Oilersissa. Brathwaite pelasi kaudet 1996–1998 IHL:n Manitoba Moosessa. Hän teki maalivahdille harvinaisen maalin ensimmäisellä kaudellaan Manitobassa.
Brathwaite pelasi kauden 1998–1999 alun Kanadan maajoukkueen mukana. Tammikuussa 1999 hän teki sopimuksen Calgary Flamesin kanssa. Brathwaite nousi Calgaryn ykkösmaalivahdiksi. Brathwaitesta tuli Calgaryssä myös kannattajien suosikki. "Fred-ie"-huudoista tuli melko yleisiä hänen akrobaattisten torjuntojensa ansiosta. Kesällä 2001 Brathwaite kaupattiin St. Louis Bluesiin Daniel Tkaczukin, Sergei Varlamovin ja yhdeksännen kierroksen varausoikeuden kanssa. Calgary sai kaupassa Roman Turekin ja neljännen kierroksen varausoikeuden.
St. Louisissa Brathwaite pelasi melkein kaksi kautta. Hänet vapautettiin sopimuksesta kauden 2002–2003 lopulla St. Louisin hankittua Chris Osgoodin joukkueeseensa. Kaudeksi 2003–2004 Brathwaite teki sopimuksen Columbus Blue Jacketsin kanssa. Muutamaa AHL:ssä Syracuse Crunchissa pelaamaansa peliä lukuun ottamatta Brathwaite oli Columbuksen kakkosmaalivahtina. Columbuksessa hän pelasi vain yhden kauden, sillä joukkue ei tehnyt hänen kanssaan jatkosopimusta. Seuraavat kaksi kautta Brathwaite torjui Venäjän pääsarjassa Ak Bars Kazanissa.
Pohjois-Amerikkaan Brathwaite palasi kaudeksi 2006–2007, kun hän teki sopimuksen Atlanta Thrashersin kanssa. NHL-pelejä Brathwaite ei saanut kuitenkaan tililleen, mutta hän peasi Atlantan farmijoukkueen Chicago Wolvesin ykkösmaalivahtina. Kesken kauden 2007–2008 Atlanta lähetti lupaavan Ondřej Pavelecin farmiin ja antoi ohjeen peluuttaa häntä mahdollisimman paljon. Brathwaite tippui kakkosmaalivahdiksi. Hän siirtyikin loppukaudeksi Venäjälle HK Avangard Omskiin. Kaudeksi 2008–2009 Brathwaite siirtyi DEL-liigan Adler Mannheimiin.

Maajoukkueessa

Kauden 1998–1999 alun Brathwaite pelasi Team Canadan joukkueessa. Hän torjui maansa muun muassa Spengler Cupin voittoon. MM-kilpailuissa Brathwaite on edustanut Kanadaa kahdesti. Hän oli joukkueen mukana Venäjällä 2000 ja Saksassa 2001.
Ondougou

Maantiede

Ondougoun kunta rajoittuu etelässä Bandiagaran piirin Sanghanin, lännessä Ségué Irén ja pohjoisessa Métoumoun sekä idässä Koron piirin Bamban kuntiin.
Maisemaa leimaavat kalliorinteet ja laaksot. Kasvillisuus on ihmisen toiminnasta kärsinyttä heinäsavannia, jolla kasvaa puita ja pensaita. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.

Asutus

Kuntaan kuuluu kymmenen (tai yhdeksän) kylää ja kolme pikkukylää. Yli tuhannen asukkaan kyliä ovat Guinékanda ja Ondougou-Da. Virallinen keskuspaikka on Banakane, mutta kaikki toiminnot ovat keskittyneet helpommin kuljettavaan Ondougou-Dan kylään. Suurin osa asukkaista on dogoneja.

Liikenne, elinkeinot ja palvelut

Ondougou-Dasta on hyväkuntoinen tieyhteys Ségué Irén kunnan Ningariin. Muiden kylien yhteydet ovat heikot. Yleisimmät liikennevälineet ovat moottoripyörä, hevoskärryt ja polkupyörä.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, fonio ja durra. Niiden ohella kasvatetaan maapapua, seesamia, lehmänpapua ja vihanneksia. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja muutamat hevoset. Lisäksi tuotetaan puutavaraa ja hiiltä sekä harjoitetaan keräilyä, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Kunnassa ei ole varsinaista toria, vaan kaupankäynti suuntautuu Ningariin ja Moriin.
Kunnassa toimii kaksi alakoulua, yläkoulu, kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED) ja neljä koraanikoulua. Ondougou-Dassa on terveyskeskus. Vesihuolto käsittää kaivoja, porakaivoja, vesiposteja ja Indellin patoaltaan. Muita palveluja ovat joukko kauppoja, kolme hirssimyllyä ja kaksi viljavarastoa.

Matkailu

Matkailu kuntaan on vähäistä eikä varsinaisia matkailupalveluja ole.
Émile Gagnan

Émile Gagnan (1900–1979) oli ranskalainen insinööri ja keksijä.
Gagnan valmistui teknillisestä korkeakoulusta 1920-luvulla ja pääsi töihin Air Liquideen. Hän erikoistui kaasujen hallintaan korkeassa paineessa. Jacques-Yves Cousteau otti Gagnaniin yhteyttä vuonna 1942, kun hän halusi kehittää automaattisen ilmansyöttömenetelmän helpottaakseen laitesukellusta. Seuraavana vuonna Cousteau ja Gagnan kokeilivat säätimensä ensimmäistä versiota. Tämä ei vielä toiminut, mutta muutamien korjauksien jälkeen he onnistuivat kehittämään toimivan automaattisen säätimen, joka tulisi mullistamaan sukellusharrastuksen.
Gagnan muutti perheineen Montréaliin ja siirtyi työskentelemään Canadian Liquid Air -yhtiöön. Hän perusti laboratorion, jossa suunnitteli monia tekniikoita, jotka helpottivat laitesukellusta ja muutenkin vedenalaista työskentelyä.
Varsinaiset avokantaiset

Luokitus

Varsinaisiin avokantaisin kuuluu alaluokka Agaricomycetidae, johon kuuluvia lahkoja ovat helttasienet (Agaricales) ja Russulales, jossa ovat rouskut ja haperot ja esimerkiksi juurikäävät, sekä  Boletales, johon kuuluu muun muassa tattien heimo. Varsinaisiin avokantaisiin kuuluu myös lahko Cantharellales, johon kuuluu kantarellien heimo. Muita lahkoja ovat Atheliales, Auriculariales, Geastrales, Gleophyllales, Lycoperdales, Melanogastrales ja Sclerodermatales sekä lähinnä kääpiä sisältävät lahkot Hymenochaetales ja Polyporales.
Lyndon B. Johnson Space Center

Lyndon B. Johnson Space Center (JSC) on Nasan miehitettyjen avaruuslentojen keskus Houstonissa, Texasissa. Avaruuskeskuksen maan lahjoitti aikanaan Ricen yliopisto.
JSC:iin on sijoitettu miehitettyjen avaruuslentojen lennonvalvontakeskus (Mission Control Center (MCC-H)). Sukkulalentojen päätyttyä Yhdysvalloilla ei toistaiseksi ole omia miehitettyjä avaruuslentoja mutta MCC-H toimii ISS-avaruusaseman valvojana. JSC on myös Nasan astronauttien pääasiallinen koulutuskeskus. Keskuksessa työskentelee yli 15 000 henkilöä.
Avaruuskeskukseen on tallennettu lentokykyinen Saturn V -kantoraketti.

Historia

Keskuksen sijoittamiseen Houstoniin vaikutti Texasista kotoisin ollut silloinen senaattori, myöhempi presidentti Lyndon B. Johnson. Keskus avattiin vuonna 1961, ja sai nykyisen nimensä Johnsonin kuoltua 1973. Täydessä toimintakunnossa keskus oli vuonna 1965.
Keskukseen rakennettiin Apollo-kuulentojen jälkeen 1970-luvulla kuunäytelaboratorio. Osaa näytteistä säilytetään laitoksen erityistiloissa eikä niitä anneta tutkittaviksi tilojen ulkopuolelle.