Uutiskuvanvuori

Alueen kuvaus

Uutiskuvanvuori on jyrkkärinteinen kallioalue, joka sijaitsee Airismaan pohjoisosassa rajautuen Rengonraumaan ja Uutiskuvanlahteen. Kallion juurella sijaitsee muutamia taloja, peltoja ja pieni tie. Sen rinteillä tavataan muun muassa harvinaisia luontotyyppejä, kuten rinne- ja raviinilehtoja. Uutiskuuvan suojelualue koostuu luontodirektiivin luontotyypeistä: runsaslajiset kuivat ja tuoreet niityt 25 %; raviini- ja rinnelehdot 25 % ja silikaattikalliot 35 %. Alueella on merkitystä näköala- ja retkeilykohteena, ja 56,4 metriä korkealta kallion huipulta avautuu komeat näkymät ympäristöön ja merelle Airistoon. Kalliolle järjestetään opastettuja retkiä.
Vesi- ja ympäristöhallituksen vuoden 1995 julkaisussa Luonnon- ja maisemansuojelun kannalta arvokkaat kallioalueet Turun ja Porin läänissä Uutiskuvanvuori sai inventoinnin, valtakunnallisesti merkittävän kallioalueen suojelurajauksen. Kallioalueen maisemallisia ja biologisia arvoja pidetään hyvin merkittävänä, ja geologisia arvoja merkittävänä. Uutiskuvanvuori arvoluokka eli luonnon- ja maiseman suojelullinen merkitys on 2, eli kyseessä on luonnonarvoiltaan erittäin arvokas kallioalue.

Geologia

Uutiskuvanvuori on geologisilta arvoiltaan merkittävä ja jyrkästi merestä 56,4 metrin korkeuteen nousevana graniittikalliona se erottuu voimakkaasti ympäröivästä maisemasta. Lakiosa on varsin kapea ja porrasmaisesti kumpuileva sekä kallioperän rakoilun myötä harvan kuutiorakoillutta. Pohjois- ja etelärinteillä on jyrkänteitä, jotka ovat massiivisia ja porrasmaisia. Etelärinteellä on myös suurta louhikkoa ja alaosan jyrkässä rinteessä on lohkareikkoa.

Kasvillisuus

Jyrkällä etelään viettävällä louhikkoisella jyrkänteenalusrinteellä sijaitsee tuore lehto, jossa kasvaa kymmeniä vanhoja sekä nuoria vuorijalavia. Jalava kasvaa valtapuulajina länsiosassa lehtoa, mutta itäosassa mänty on yleisempi. Jyrkänteen yläosassa kasvaa hieman myös koivua. Alueella kasvaa myös kymmenkunta nuorehkoa tammea ja muutamia kuusia. Harvassa pensaskerroksessa esiintyy tuomea ja taikinanmarjaa sekä itäpäädyssä katajaa. Kenttäkerroksen muodostavat laajoja yhtenäisiä kasvustoja kasvattavat nuokkuhelmikkä ja lehto-orvokki. Muita alueella esiintyviä vaateliaita putkilokasveja ovat maarianverijuuri, nurmilaukka ja kevätesikko.
Samalla rinteellä lehdon itäpuolella sijaitsee keto- ja niittyalue. Niitty on päässyt kasvamaan umpeen, mutta ruusupensaiden ja katajien väleissä esiintyy silti vielä lajistoltaan monimuotoista ja melko matalaa niittylajistoa. Ylärinteellä on pieniä ketokuvioita kuivien laikkujen ja louhikoiden vierillä. Kedoilla kasvaa muun muassa huopakeltanoa ja yhdessä louhikossa liuskaraunioista. Niittyalueen runsaita lajeja ovat sikoangervo, nuokkukohokki, metsäapila, mäkiminttu ja ahdekaunokki. Lisäksi paikalla kasvaa muun muassa mäkikaura, mäkikuisma, ketoneilikka, harjuhäränsilmä, nurmilaukka, pölkkyruoho, kurjenkello, törrösara ja keltamatara. Rinnelehdon länsipuolella ja niittyalueen yläpuolisessa rinteessä on monin paikoin louhikkoinen, kenttäkerrokseltaan osin lehtomainen männikkö. Mereen rajautuvalla jyrkällä pohjoisrinteellä on paljon karun alustan sammalkasvustoja sekä kallionraoissa kasvavia lajeja. Loivemmilla kohdilla kasvaa rahkasammalia muodostaen valurahkoja. Jyrkänteiden hieman harvinaisempaa sammallajistoa ovat isosahasammal ja suonikielisammal.
Kallion lakiosat ovat kuivaa ja karua kalliomännikköä, jossa ei näy käsittelyn merkkejä. Alueella kasvaa paikoin kalliohatikkaa, mutta muuten kasvillisuus on melko tavanomaista. Kallioiden välisissä painanteissa on soistumia. Karuilla lakiosilla tavataan poronjäkälää ja napajäkälöitä. Myös niittylaikut tällä alueella ovat niukkaravinteisia.
Muita kallioalueella tavattavia kasveja ovat heinäratamo, käärmeenpistonyrtti, aholeinikki, keihäsvuohennokka ja kevätsara, sekä sammallajeista muun muassa ojasykerösammal ja etelänpartasammal.

Muinaisjäännökset

Uutiskuuvalla on arveltu olevan ryssänuuneja. Lounais- ja Etelä-Suomen rannikolla sijaitsevien ryssänuunien arvellaan olleen tilapäisiä kalankuivatusuuneja tai venäläisten sotilasleiripaikkojen uunirakenteiden jäännöksiä. Uutiskuvan ryssänuunit mainittiin vuonna 1887 ilmestyneessä teoksessa Muinaismuistoja Mynämäen kihlakunnasta, jonka on kirjoittanut Juho Sjöros. A. M. Tallgrenin kirjoittamassa Varsinais-Suomen historia I -kirjassa on myös maininta Uutiskuvan luodon ryssänuuneista. Aluetta ei kuitenkaan pystytty tarkastamaan vuoden 1963 inventoinneissa, koska maanomistaja kielsi alueella liikkumisen. Kohdetta ei myöskään tarkastettu vuoden 2005 inventoinnissa.