Born Again

Taustaa ja nauhoitukset

Black Sabbath perustettiin 1969, ja sen kokoonpano pysyi samana ensimmäisen vuosikymmenen, laulajana Ozzy Osbourne. 1970-luvun lopussa Osbournen ja muun yhtyeen tiet kuitenkin erkanivat ja uudeksi laulajaksi tuli entinen Rainbow-laulaja Ronnie James Dio. Myös rumpaliksi vaihtui pian alkuperäisjäsen Bill Wardin tilalle Vinny Appice. Tämä kokoonpano ei kuitenkaan osoittautunut järin pitkäikäiseksi: Dion lähdön jälkeen 1982 myös Appice lähti Dion sooloyhtyeeseen, joten Black Sabbath oli ilman laulajaa ja rumpalia.
Black Sabbathin alkuperäisjäsenet Tony Iommi ja Geezer Butler keskustelivat eräänä iltana pubissa Ian Gillanin kanssa. Gillan oli juuri jäänyt sooloyhtyeestään pitkälle sairauslomalle äänijänteen ongelmien vuoksi, ja kun lisäksi Deep Purplen paluuta alettiin pitää mahdollisena, hän ei ollut enää kovin kiinnostunut johtamaan omaa yhtyettä. Siksi hän ilmoitti yhtyeensä jäsenille, että nämä voisivat vapaasti liittyä muihin yhtyeisiin. Gillan ei kuitenkaan innostunut heti yhteistyöstä Black Sabbathin kanssa.
»Aluksi en halunnut kuullakaan asiasta. En ollut koskaan pitänyt Sabbathin imagosta ja saatoin suhtautua kielteisesti bändin jäseniinkin.» 
(Ian Gillan)
Iommin ja Butlerin ystävällisyys teki kuitenkin Gillaniin vaikutuksen, ja hän päätti miettiä asiaa. Lopulta Gillan päätti aloittaa yhteistyön Black Sabbathin jäsenten kanssa. Samalla hän suututti oman sooloyhtyeensä jäsenet, jotka olivat odottaneet Gillanin palaavan sairauslomalta. Black Sabbathiin liittyminen tuli heille yhtä suurena yllätyksenä kuin muillekin. Kun tieto asiasta levisi julkisuuteen, se jakoi sekä Black Sabbathin että Deep Purplen fanien mielipiteet. Gillanin oli kuitenkin tarkoitus tehdä vain yhteistyötä Black Sabbathin kanssa, ei liittyä yhtyeeseen. Tuleva albumi oli tarkoitus julkaista nimellä ”Gillan/Iommi/Butler/Ward” alla. 
Vertigo Recordsin johtokunta ei hyväksynyt ajatusta, että albumi julkaistaisiin muulla kuin Black Sabbathin nimellä. Kun lehdistöön levisi tieto Ian Gillanin liittymisestä yhtyeeseen, yhtye sai kuitenkin ”lisänimen” Deep Sabbath. Rumpuihin palasi alkuperäisjäsen Bill Ward, joka oli saanut alkoholiongelmansa jossain määrin hallintaansa. Ward pysytteli raittiina nauhoitusten ajan, ja hän onkin myöhemmin todennut Born Againin äänitysten olleen hänelle hyvin suuri haaste. Myös hänen eronsa yhtyeestä kesken Heaven and Hell -albumin kiertueen oli tuoreessa muistissa.
Jo nauhoitusten lopussa yhtyeen jäsenet huomasivat albumin kärsivän heikosta miksauksesta. Black Sabbath ei ollut hankkinut levylle erillistä miksaajaa, vaan yhtye yritti hoitaa miksauksen itse. Ian Gillan on syyttänyt Geezer Butleria Born Againin miksauksen pilaamisesta, mutta Butler on kiistänyt väitteen.
»Se [väite] on pelkkää paskapuhetta. Juuri minä sanoin, että levy kuulostaa hirveältä. Gillan lähti lomalle, joten hän ei ollut edes paikalla. Gillan tuli hoitamaan lauluosuudet ja lähti sitten puolen vuoden lomalle, joten hän ei edes tiedä mistä puhuu. Sanoin moneen kertaan, että alataajuudet olivat liian raskaita ja miksauksessa oli liikaa bassoa. Hoin kyllästymiseen asti, ettei se kuulostanut oikealta. Olin ollut oikeassa, sillä palatessaan Gillan sanoi: ”Mikä helvetti tässä on vikana?” Monet syyttivät minua, koska en sattunut juuri silloin olemaan paikalla.» 
(Geezer Butler, basisti)

Musiikki

Albumin avaa ”Trashed”, jonka on sanottu tuovan mieleen Deep Purplen ”Speed Kingin”. Vauhdikkaan kappaleen sanoitus kertoo tequilasta, viskistä ja autoista. Sen taustalla on onnettomuus, joka sattui Gillanille hänen ajaessaan humalassa pienellä kilparadalla. Auto lensi katolleen ja miltei liukui uima-altaaseen, jolloin Gillan olisi voinut hukkua.
”Stonehenge” on alle kaksiminuuttinen, tunnelmallinen kosketininstrumentaali, jonka on sanottu tuovan mieleen kauhuelokuvan musiikin. Tyylillisesti sen voi katsoa edustavan ambient-musiikkia.
”Disturbing the Priestin” sanat on usein tulkittu ”saatanallisiksi” tai kristinuskon vastaisiksi. Kappale perustuu kuitenkin tositapahtumiin. Gillanin mukaan Black Sabbath harjoitteli kovaäänisesti ja ovet auki, kun paikallinen pastori tuli keskeyttämään harjoitukset. Hän totesi, että musiikki kuulosti upealta mutta häiritsi kuoron harjoituksia paikallisessa kirkossa, ja pyysi yhtyettä sulkemaan oven. Toisaalta kappaleen kerrotaan saaneen nimensä siitä, kun äänitysstudion naapurissa sijainneen luostarin papit valittivat yhtyeen pitämästä metelistä. Kappaleessa Ian Gillanin kirkuu ja huutaa normaalia rajummin, mutta kontrastia luovat stemmat, jotka on tehty lähestulkoon vain puhumalla. Butlerin bassonsoittoa on kuvattu mahtavaksi.
Noin puoliminuuttinen, levyn toinen kosketininstrumentaali ”The Dark” toimii introna a-puolen päättävälle, lähes kahdeksanminuuttiselle kappaleelle ”Zero the Hero”, jota on pidetty yhtenä albumin kohokohdista ja kuvailtu muun muassa ”majesteettiseksi, monikerroksiseksi riffijuhlaksi”. Kitaristi Iommin sooloja on puolestaan kuvattu ”loputtoman kekseliäiksi”.
B-puolen aloittava nopeatempoinen ”Digital Bitch” kertoo uhkaavista tietokoneista ja niillä rahastavista ihmisistä. Kappaleen on huhuttu kertovan Sharon Ardenista, Black Sabbathin managerin Don Ardenin tyttärestä, josta tuli myöhemmin Ozzy Osbournen vaimo. Gillan on kertonut: ”Muistan tarkalleen naisen, joka inspiroi kappaleen tarinan, mutta voin kertoa hänestä vain, että sen enempää hänellä kuin hänen isälläkään ei ollut mitään tekemistä tietokoneiden kanssa.” Tietokoneteema kappaleeseen tuli, koska computers (suom. tietokoneet) rimmasi erään Gillania miellyttäneen säkeen kanssa.
”Digital Bitchiä” seuraa albumin nimikappale ”Born Again”, joka on hidas ja eeppinen raita, jossa kitaraa ja bassoa on vahvasti jälkikäsitelty. Sanoituksissa kerrotaan muun muassa lohikäärmeistä, mikä oli tyypillistä yhtyeen edelliselle laulajalle Ronnie James Diolle.
”Hot Line” on jykevän riffin hallitsema rock-rypistys, jota Gillan säestää huudoillaan. Albumin päättää ”Keep It Warm”, joka on kertomus miehestä, jota naiselle omistautuminen repii kappaleiksi. ”Keep It Warm” on omistettu Gillanin tyttöystävälle Bronille, jonka hän lopulta nai vuonna 1984.

Kansikuva

Kannen suunnitteli Steve Joule, joka oli suunnitellut kansia myös Ozzy Osbournen sooloyhtyeelle. Kun häntä pyydettiin suunnittelemaan Born Againin kansi, hän pelkäsi sen viilentävän hänen välejään Osbournen kanssa – Black Sabbathin ja Osbournen välillä oli katkeruutta monestakin syystä. Niinpä hän suunnitteli yhtyeelle joukon ”naurettavia ja ilmiselviä” Born Again -kansia toivoen, ettei yhtye kelpuuttaisi niitä. Ne kuitenkin kelpasivat, ja koska Joulelle tarjottiin suuri palkkio lopullisesta kannesta, hän hyväksyi sopimuksen. Joule lykkäsi kuitenkin kansien tekoa, kunnes aikaa oli enää päivä. Sitten hän loi naapurinsa, alkoholin ja huumeiden avulla kansikuvan ensimmäisestä käteensä osuneesta vauvan kuvasta. Se oli vuonna 1968 julkaistun Mind Alive -lehden kannessa. Joule lisäsi kuvan kontrastin äärimmilleen, käytti mahdollisimman psykedeelistä väriyhdistelmää ja piirsi vauvalle torahampaat, raatelukynnet ja sarvet. Sitten hän tekstasi sisäkansien sanoitukset, ja niin Born Againin ulkoasu oli valmis. Gillanin kerrotaan vihanneen kantta niin paljon, että heitti 25 albumia sisältäneen laatikon ikkunasta ulos. Iommi ja Butler kuitenkin suorastaan rakastivat kantta.
»Katsoin kantta ja oksensin.» 
(Ian Gillan)
»Se [kansi] on paska, mutta myös aivan helvetin hyvä!» 
(Geezer Butler)
Heti albumin ilmestyttyä sen kansikuva herätti huomiota. Myöhemmin sen on huomattu olevan samanlainen kuin Depeche Moden vuonna 1981 julkaistussa ”New Life” -singlessä. Albumin kansi on usein äänestetty yhdeksi kaikkien aikojen huonoimmista.

Julkaisu

Born Again julkaistiin Britanniassa elokuussa 1983 ja Yhdysvalloissa paria kuukautta myöhemmin. ”Trashed” julkaistiin singlenä, B-puolena versiosta riippuen ”Stonehenge” tai ”Zero the Hero”. Sekä ”Trashedistä” että ”Zero the Herosta” kuvattiin myös musiikkivideot. Albumia ei ole koskaan julkaistu CD-muodossa Yhdysvalloissa, vaikka alkuperäinen albumi menestyikin siellä hyvin.

Kaupallinen menestys

Born Again nousi Britanniassa listan 4:nneksi, millä perusteella se oli yhtyeen menestynein albumi maassa sitten vuoden 1973 Sabbath Bloody Sabbathin. Sitä myytiin kuitenkin vähemmän kuin yhtyeen kahta edellistä studioalbumia, sillä toisin kuin Born Againista, vuoden 1980 Heaven and Hellistä oli yhtyeelle myönnetty kultalevy ja vuoden 1981 Mob Rulesistakin hopealevy. Yhdysvalloissa paras listasijoitus oli 39, mikä tarkoitti jonkin verran kahta edellistä albumia heikompaa menestystä.

Kriitikoiden suhtautuminen

Albumia kritisoitiin paljon sen ilmestyttyä, ja monet kriitikot ovat myöhemminkin pitäneet sitä mielikuvituksettomana ja sen kappaleita heikompina kuin Sabbathin klassikkolevyillä. Allmusicin arvostelijan Eduardo Rivadavian mukaan albumi yrittää olla "kaikkien aikojen raskain" mutta lopputulos on pikemminkin "kaikkien aikojen mutaisin". Kokoonpano on mielenkiintoinen, mutta Gillanin humoristiset sanoitukset ja bluesiin pohjautuva laulutyyli ovat ristiriidassa Black Sabbathin synkän musiikin ja imagon kanssa. Myös kappalemateriaali aiheuttaa pettymyksen: Rivadavian mielestä "Trashed" on Born Againin ainoa hyvä kappale. Korroosion arvostelussa Jukka Korkiamäki puolestaan kuvailee Born Againilla olevan "aivan uskomattoman huonot, mutaiset, ontot ja kaukaiset soundit". Vaikka albumilla on hetkensä, suuri osa raidoista on joko introna toimivia välisoittoja tai heikkotasoisia täytekappaleita. Korkiamäen mielestä "on selvää että oikea Black Sabbath oli kuollut ja kuopattu jo tähän mennessä."
Myöhemmin albumi on kuitenkin saanut myös arvostusta ja noussut kulttimaineeseen. Ozzy Osbournen mukaan se oli ”paras asia, jonka olen yhtyeestä kuullut alkuperäisen kokoonpanon hajoamisen jälkeen”. Born Againia on sanottu ”Black Sabbathin synkimmäksi [... ja] pahaenteisimmältä kuulostavaksi” levyksi. Imperiumin kriitikko Mika Penttinen toteaa albumin olevan musiikiltaan ansiokas vaikkakin miksauksessa pilattu. Deep Purple -historiikin kirjoittaneen Heikki Heinon mukaan ”rankkoja riffejä sisältävä albumi on varmaan yksi tuon ajan raskaimmista rocklevyistä”.
Albumin arvostetuin ja tunnetuin kappale lienee ”Zero the Hero”, joka on otettu mukaan myös monille Black Sabbathin kokoelmalevyille. Cannibal Corpse on levyttänyt coverin kappaleesta EP:lleen Hammer Smashed Face, ja yhtyeen silloinen laulaja Chris Barnes on todennut, että ”Zero the Hero” on Black Sabbathin parhaita kappaleita ja Born Again suotta ylenkatsottu, ”erittäin synkkä” albumi. Hänen mielestään ”Deep Sabbath” oli kenties yhtyeen paras kokoonpano. Lisäksi hän on kertonut pitävänsä Born Againin kannesta: ”Se on todellakin Antikristuksen syntymä pop-taiteessa tavalla, joka on pelottava monella tasolla.” Myös Sepulturan Max Cavalera ja Deiciden Glen Benton ovat kertoneet Born Againin kannen lukeutuvan suosikkeihinsa.

Kokoonpanomuutos

Ennen kiertueen alkua rumpali Bill Ward erosi yhtyeestä. Hän oli pysytellyt pitkään raittiina eikä uskaltanut lähteä pitkälle kiertueelle, joten hänet korvasi entinen Electric Light Orchestra -jäsen Bev Bevan. Bevan oli Iommin ja Butlerin nuoruudenystävä Birminghamin Astonista ja suostui mielellään heidän kutsuunsa. Ward oli selittänyt Iommille ja Butlerille, ettei hänen fysiikkansa kestäisi kiertuetta, mutta tosiasiassa hän ei halunnut tuottaa yhtyeelle uutta pettymystä sen jälkeen, kun oli eronnut siitä kesken Heaven and Hell -kiertueen. Ward ratkesi juomaan heti albumin valmistuttua, ja seuraavan neljän kuukauden aikana hänen alkoholisminsa paheni. Kliininen masennus ja henkinen umpikuja johtivat kolmeen itsemurhayritykseen. Sen jälkeen Wardin kuitenkin onnistui lopettaa juominen, nyt lopullisesti.

Konsertit

Kiertueella Black Sabbathin lämmittelijöinä olivat muun muassa Nazareth, Quiet Riot ja Diamond Head. Kiertue alkoi seitsemän konsertin sarjalla Euroopassa elokuussa 1983, jolloin Black Sabbath soitti myös Suomessa, Helsingin jäähallissa 21. elokuuta. Sen jälkeen yhtye soitti 15 keikkaa syys-lokakuussa. Pohjois-Amerikassa yhtye keikkaili vieläkin aktiivisemmin; loka-marraskuussa Black Sabbath soitti 32 konserttia ja vielä 26 lisää vuoden 1984 tammi-, helmi- ja maaliskuussa. Tammikuun alussa muutama esiintyminen peruttiin Geezer Butlerin sairastumisen vuoksi. Lisäksi Savannahiin suunniteltu konsertti peruttiin yhtyeen ”turmiollisesta vaikutuksesta nuorisoon” huolestuneiden baptistien painostuksen vuoksi.
Konserttien introt olivat omalaatuisia. Yhtye palkkasi kansikuvan vauvaa esittämään lyhytkasvuisen ihmisen, jolla oli punainen puku, keltaiset tekokynnet ja pienet sarvet. ”Vauva” istui Stonehengeä muistuttavan kiven päällä ja aukoi suutaan nauhalta kuuluvan itkun tahtiin, minkä jälkeen se putosi patjalle. Tällöin alkoi kellon kumina, ja lavalle vaelsivat kulkueessa yhtyeen roudarit, jotka olivat pukeutuneet kaapuihin ja esittivät demonien riivaamia munkkeja. Samalla hetkellä yhtye aloitti ”War Pigs” -kappaleen soittamisen.
Solisti Ian Gillanilla oli kiertueella omat ongelmansa. Hän ei ollut ehtinyt opetella yhtyeen vanhempien kappaleiden sanoja ja teippasi siksi konserttilavan lattiaan paperilapun, johon sanat oli kirjoitettu. Paperista ei kuitenkaan useimmiten ollut apua, sillä se peittyi kuivajäällä tuotetun sumun alle. Unohtamansa sanat Gillan korvasi usein tavaramerkikseen muodostuneella kiljunnalla ja karjunnalla. Lisäksi Gillanin aiemman sooloyhtyeen tiukka keikkailuaikataulu oli rasittanut hänen ääntään, mikä rajoitti hänen äänialaansa ja lauluaan muutenkin. Gillanilla oli vaikeuksia löytää paikkansa yhtyeessä, johon Ozzy Osbourne oli jättänyt merkittävän jäljen. Ronnie James Dio sen sijaan oli kyennyt tuomaan oman värinsä Black Sabbathiin.
Erikoisuutena kiertueella oli Deep Purplen kappale ”Smoke on the Water”, jonka yhtye esitti usein encorena. Muutamissa konserteissa se esitti myös The Shadowsin ”Apachen”. Born Againin kappaleista mukana oli kuusi: ”Hot Line”, ”Born Again”, ”The Dark”, ”Zero the Hero”, ”Digital Bitch” ja ”Disturbing the Priest”. Lisäksi ”Keep It Warm” esitettiin kerran tai kahdesti.
Kiertueen jälkeen Gillan suunnitteli tekevänsä sooloalbumin, mutta tarkoituksena oli myös tehdä uusi Black Sabbath -albumi. Koska Bevanin piti liittyä jälleen ELO:on, yhtye toivoi saavansa Bill Wardin takaisin rumpuihin.

”Stonehenge-kömmähdys”

Yhtyeen manageri Don Arden järjesti konsertteihin rekvisiitaksi Stonehenge-aiheiset lavasteet, joiden korkeuden oli tarkoitus olla 15 jalkaa. Hän kuitenkin teki pahan virheen ja tilasi lavasteet 15-metrisinä, kolme kertaa suurempina kuin oikeassa Stonehengessä. Lavasteet maksoivat valtavasti mutta olivat niin suurikokoisia, etteivät mahtuneet kokonaan edes Pohjois-Amerikan suuriin halleihin. Yhtye pystyi käyttämään konserteissaan vain muutamaa kiveä, ja ainoastaan Readingin rockfestivaalilla kaikki kivet olivat käytössä. Yhtye toivoi voivansa käyttää lavasteita ainakin Yhdysvalloissa, koska ”kaikki olisi siellä joka tapauksessa suurempaa”, mutta toiveet kariutuivat, kun ensimmäisellä Yhdysvaltain-keikalla lavasteita ei saatu mahtumaan edes ovesta sisään. Ian Gillanin mukaan Toronton keikalla Maple Leaf Gardensissa vain kolme monoliittia ja yksi poikkikivi saatiin pystytettyä lavalle. 
Fiktiivisessä Hei me rokataan! -elokuvassa Spinal Tap -yhtyeellä on ”Stonehenge”-niminen show, johon kuuluu suuri Stonehenge-lavaste ja sen ympärillä tanssivia kääpiöitä. Yhtyeellä sattuu kuitenkin väärinkäsitys mittayksiköiden kanssa, ja lopullinen lavaste on niin pieni, että kääpiöt kompastelevat siihen. Tämän kohtauksen on usein väitetty saaneen ideansa Born Again -kiertueelta. Monien lähteiden mukaan Stonehenge-kohtaus oli kuitenkin jo elokuvan 20-minuuttisessa ”demoversiossa” 1982, siis vuotta aikaisemmin kuin Born Again -kiertue alkoi. Lisäksi Hei me rokataan! ilmestyi vuoden 1984 alussa, jo ennen Born Again -kiertueen loppua. Gillan itse kuitenkin on kertonut, että hänen tietojensa mukaan Spinal Tap otti vaikutteita Sabbathin kömmähdyksestä. Hän myös arveli Spinal Tapin lavasteen pienen koon johtuneen siitä, että elokuvan budjetti oli itse asiassa pienempi kuin Black Sabbathin, ja siksi oli kannattavampaa tehdä liian pieni kuin liian iso lavaste.

Tiet erkanevat kiertueen jälkeen

Sekä Ian Gillan että rumpali Bev Bevan olivat antaneet kiertueen aikana ymmärtää, etteivät olisi käytettävissä enää jatkossa. He erosivat Black Sabbathista maaliskuussa 1984. Monet ovat kuitenkin kertoneet, että Gillanin lähtö ei tapahtunut kovinkaan ystävällisissä merkeissä. Geezer Butlerin mukaan ongelmat olivat alkaneet jo Amerikan-kiertueen loppupuolella, jolloin Gillan ei vaikuttanut lainkaan motivoituneelta. Syynä oli se, että Gillanin entinen yhtye Deep Purple aikoi tehdä paluun. Gillan ei kertonut yhtyeen muille jäsenille asiasta mitään eikä koskaan edes virallisesti ilmoittanut eroavansa Black Sabbathista. Hän palasi Deep Purpleen, jonka solistina hän nykyäänkin toimii. 
»Mielestäni Ian on todella mukava kaveri, mutta lavalla homma ei oikein toiminut.» 
(Tony Iommi, kitaristi)
Ian Gillan itse taas on muistellut työskentelyään Black Sabbathissa hyvillä mielin, ja hän levytti ”Trashed”-kappaleen uudelleen vuonna 2006 ilmestyneelle juhlalevylleen Gillan's Inn.
»Minulla oli todella hauskaa. Se oli ehdottomasti kertaluontoinen juttu. Koko homma sai alkunsa todella omituisesti: vedimme kännit, ja ennen kuin huomasinkaan, olin mukana bändissä – ja on pakko sanoa, että olin iloinen päästessäni mukaan, eikä projekti kaduta minua yhtään.» 
(Ian Gillan, laulusolisti)