google/wiki40b huggingface dataset:
Vuorijärvi (Jämsä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 10,8 hehtaaria ja se on 700 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Se sijaitsee mäkisen metsämaaston painanteessa ja se jää Kydönvuoren ja Rekolanvuoren väliin. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Vuoreten rinteet laskevat jyrkkinä järveen, mutta sen pohjois- ja eteläpäissä rannat ovat alavat. Järven rantaan on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa, joille tulee metsäautotiet seututieltä 343.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Eväjärven valuma-alueeseen (35.723) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 115,6 metriä mpy. Järveen ei ole johdettu metsäojia. Etelästä siihen laskee Lankajärven 250 metriä pitkä Lankaoja. Järvien korkeusero on 0,2 metriä. Pohjoisrantaan laskee Vekurin laskuoja, joka lähtee 1,5 kilometrin päästä. Järvien korkeusero on 15 metriä. Vuorijärven laskuoja on Vuorenjärvenoja, joka lähtee luoteisrannasta ja virtaa Pirttijärven läpi ennen kuin se laskee Eväjärveen 1,3 kilometrin päässä.

Historiaa

Vuoden 1965 peruskartassa oli järvellä maatila, jonka peltopalstan läpi Vekurin laskuoja virtasi. Seuraavassa vuoden 1988 kartassa palsta oli metsitetty ja rantaan oli rakennettu toinen mökeistä.
Valtatie 2 (tanssilava)

Valtatie 2 ("Kakkonen") on Harjavallassa sijaitseva tanssilava. Lava on noin kilometrin etäisyydellä kaupungin keskustasta Valtatie 2:n ja Kantatie 43:n risteyskohdassa Hiittenharjun ulkoilu- ja virkistysalueen tuntumassa.
Lava on perustettu vuonna 1966 ja se oli aktiivisesti toiminnassa 1980-luvun puoliväliin saakka, sekä lyhyen aikaa 1990-luvun jälkipuoliskolla. Vuonna 2008 toiminta alkoi uudelleen, tällä kertaa alkuperäisen tanssilavarakennuksen vieressä sijaitsevan entisen tennishallin tiloissa. Nykyään tanssipaikka on viralliselta nimeltään V2, mutta yleisesti puhekielessä edelleen Valtatie 2 tai Kakkonen. 
Valtatie 2:n tanssikausi ajoittuu talviaikaan lokakuulta huhtikuulle. Tapahtumia järjestetään viikoittain.
César Delgado

Ura

Delgado aloitti pelaajauransa kotimaansa Rosario Centralista. Vuonna 2003 hän siirtyi meksikolaiseen Cruz Azuliin, jossa hän pelasi Aperturassa 16 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Seuraavan vuoden Aperturassa hän teki kuusi maalia 15 ottelussa.
8. tammikuuta 2008 Delgado siirtyi ranskalaisseura Lyoniin 11 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Ranskan pääsarjassa 20. tammikuuta 2008 Lensiä vastaan. Delgado vaihdettiin kentälle 85. peliminuutilla Mestarien liigan ottelussa 21. lokakuuta 2009 englantilaista Liverpoolia vastaan ja teki ottelun lisäajalla tärkeän 2–1-voittomaalin Lyonille. Voitto oli muutoinkin merkityksellinen, sillä Lyon voitti ensimmäistä kertaa Mestarien liigassa englantilaisseuran.
Mega Game II

Idea

Pikatoimituspeli on Mega Gamen varsinainen pelimuoto. Pelissä pelaajalla on oma lähettifirma. Pelaajan tehtävä on noutaa ja toimittaa tavarapaketteja kilpailijaansa/kilpailijoitaan nopeammin toimituspisteisiin. Kun paketti on viety toimituspisteeseen, pelaaja saa rahaa markkoina riippuen matkasta. Jos paketin toimituspiste on lähellä, siitä saa vähemmän rahaa.
Pelaajan pitää noutaa halutessaan pelin alussa kaupungin kartta jostain päin kaupunkia. Kartasta näkee ylhäältäpäin kuvattuna kaupungin alueen, oman auton vihreänä nuolena, vastustaja(t) punaisena nuolena, noutamattomat paketit ruskeana pakettina, sekä noudettujen pakettien toimituspisteet keltaisina nuolina.
Pelaajan täytyy huomioida autonsa polttoaineen kulutus, sekä kuinka ympäristöystävällisesti ajaa. Jokaisessa kaupungissa on eri puolilla 4 huoltoasemaa, joilla voi käydä tankkaamassa auton. Tankkaaminen on maksullista, joten pelaajan kannattaa miettiä tarkkaan milloin ja miten paljon tankkaa. Ympäristömittari näyttää kuinka ympäristöystävällisesti pelaaja ajaa. Jos pelaaja onnistuu pitämään ajotyylinsä ympäristöystävällisenä, pelin lopussa hän saa siitä ympäristöbonusta, joka voi ratkaista voittajan. Eniten rahaa saanut ei siis välttämättä ole lopullinen voittaja.
Mestaruuspelissä pelataan kaupunkeja yksi toisensa jälkeen, joiden läpäisy avaa lukittuja kaupunkeja ja pelityyppejä. Tasot ovat Helppo taso, Keskitaso, ja Vaikea taso. Tason läpäistyään saa käyttöönsä lukittuja kaupunkeja ja pelityyppejä.

Muut pelityypit

Pommikisan pelaaminen edellyttää Mestaruuspelin Helpon tason läpäisyä. Pelissä pelaajat ovat kaupungin rajoitetulla alueella. Rajoitukset saa vaihdettua koko kaupungin alueelle EM-modin avulla. Pelin alussa jokin pelaajista saa aikapommilla varustetun paketin. Vain se pelaaja, jolla pommi on, näkee kartasta viholliset. Muut pelaajat eivät voi nähdä kartalta muita kuin itsensä. Pommista pääsee eroon törmäämällä vastustajan autoon, mutta pommin vaihdettua autoa, täytyy odottaa viisi sekuntia, ennen kuin se voi vaihtaa jälleen autoa. Kun pommi räjähtää, joutuu se pelaaja, jolla pommi on, ulos pelistä. Hän voi seurata peliä vastustajan silmin, kunnes peli loppuu.
Nopeuskisan pelaaminen edellyttää myös Mestaruuspelin Helpon tason läpäisyä. Pelissä pelaajat kiertävät rataa kaupunkirallin tyylisesti tavoitteena saada mahdollisimman hyvä aika. Kaupunkina on vain DownTown. Radalle ilmestyy sattumanvaraisesti tavarapaketteja joista saa lisää nopeutta.
Happy Landin tulipalo

Yökerho

Happy Land Social Club oli erityisesti hondurasilaisten maahanmuuttajien keskuudessa suosittu laiton yökerho Bronxissa. Rakennuksessa ei ollut sprinklereitä, hätäuloskäyntejä, hätävalaistusta eikä poistumistiemerkintöjä. Lisäksi Happy Landilla ei ollut lupaa alkoholin myymiseen. Se oli määrätty suljettavaksi 21. marraskuuta 1988, mutta sen johtaja oli ilmeisesti avannut sen uudelleen pian viranomaistarkastuksen jälkeen.
Rakennuksen ainoalta ulko-ovelta sisälle johti kapea käytävä, jonka varrella oli lippuluukku ja narikka. Käytävä vei pieneen huoneeseen, jonka toisessa päädyssä oli tanssilattia ja toisessa baari. Huoneen takaosasta pääsi portaita toiseen kerrokseen, jossa oli toinen, suurempi tanssilattia sekä baari.

Tuhopolttaja

Julio González syntyi 10. lokakuuta 1954 Holguínissa Kuubassa. Hän oli 1970-luvulla kolme vuotta vankilassa karattuaan Kuuban armeijasta. González oli yksi tuhansista kuubalaisista, jotka tulivat vuonna 1980 Yhdysvaltoihin turvapaikanhakijoina Marielin massamuutossa. Floridasta hän kulki Wisconsinin ja Arkansasin kautta ennen kuin asettui asumaan New Yorkiin.
González oli eronnut kuusi viikkoa ennen tuhopolttoa tyttöystävästään Lydia Felicianosta, jonka luona asui, ja muuttanut vuokrahuoneeseen. Lisäksi hänet oli hiljattain irtisanottu työstään lampputehtaan varastolla, ja hänellä oli kahden viikon vuokrat rästissä. Vuokraisäntä kuvaili Gonzálezin olleen epätoivosessa mielentilassa.

Tapahtumat

González tuli Happy Landille, joi siellä olutta ja yritti sopia yökerhon narikassa työskennelleen entisen tyttöystävänsä Felicianon kanssa. He päätyivät kuitenkin riitelemään, kun Feliciano ei halunnut olla tekemisissä Gonzálezin kanssa. Koska González ei suostunut jättämään Felicianoa rauhaan, Happy Landin portsari poisti hänet yökerhosta aamukolmen aikoihin. Gonzálezin kuultiin huutavan uhkauksia. Hän sanoi muun muassa ”sulkevansa vielä tämän paikan”.
Yökerhosta poistamisen jälkeen González käveli kolmen korttelin päähän Amocon huoltoasemalle ja osti sieltä dollarilla bensiiniä. Hän palasi kanisterin kanssa Happy Landille noin kello 3.40, kaatoi bensiiniä ulko-oven ympärille ja sytytti sen kahdella tulitikulla. Hän katseli hetken paloa ja palasi sitten kotiinsa.
Bebruliškė

Bebruliškė on kylä Lounais-Liettuassa, Marijampolėn läänissä, Kazlų Rūdan kunnassa lähellä Venäjän (Kaliningradin alue) rajaa. Vuonna 2001 kylässä asui 300 asukasta.
Eemeli Toikka

Emil Arvid Toikka (ven. Эмиль Вильгельмович Тойкка, Emil Vilgelmovitš Toikka, 25. elokuuta 1901 Simola, Lappeenranta – 8. syyskuuta 1983, Moskova) oli suomalaissyntyinen neuvostoarmeijan upseeri.

Elämäkerta

Eemeli Toikka syntyi Wilhelm (Ville) ja Iida (o.s. Kälvelä) Toikan yhdeksänlapsiseen työläisperheeseen. Hän osallistui 17-vuotiaana punaisten puolella Suomen sisällissotaan ja pakeni sen jälkeen Venäjälle.
Vuosina 1919–1920 Toikka taisteli Venäjän sisällissodan rintamilla. Hän puolusti Petroskoita Aunuksen retkikunnan hyökkäykseltä keväällä 1919, osallistui vuonna 1921 Kronstadtin kapinan kukistamiseen ja vuonna 1922 Toivo Antikaisen johtamaan Kiimasjärven hiihtoretkeen, jonka tehtävänä oli ajaa Neuvosto-Karjalaan tunkeutuneet valkoiset suomalaiset takaisin rajan taakse. Hän valmistui tykistöupseeriksi Pietarin kansainvälisestä sotakoulusta.
Vuonna 1924 Toikka sai komentajan nimityksen ja siirtyi Orjolin kaupunkiin. Vuonna 1928 Antikainen pyysi Toikkaa maanalaiseen työhön Suomeen, mutta hän kieltäytyi. Hän palveli Kauko-Idässä ja Uralilla. Espanjan sisällissotaan Toikka osallistui hallituksen joukkojen neuvonantajana. Muistelmissaan hän mainitsee olleensa siellä eversti Tokko. Talvisodassa Toikka oli Suomen kansanarmeijan 1. suomalaisen armeijakunnan tykistökomentaja. Toisessa maailmansodassa Toikka oli armeijassa tykistöpäällikkönä ja vuonna 1945 osallistui Japanin vastaisiin sotatoimiin. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi vuonna 1945. ja siirrettiin sotilaseläkkeelle 1956. Elämänsä loppuvuodet Toikka asui tyttärensä luona Moskovassa.
Eemeli Toikka on palkittu kahdella Leninin kunniamerkillä, neljällä Punaisen lipun kunniamerkillä, Isänmaallisen sodan 1. asteen kunniamerkillä sekä lukuisilla muilla ansiomerkeillä ja mitaleilla. Hänen venäjänkielinen muistelmateoksensa Skvoz grozovyje gody (”Läpi myrskyisten vuosien”) ilmestyi Petroskoissa vuonna 1980.
Haukijärvi (Luhanka)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 18,0 hehtaaria, se on 850 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 83,1 metriä mpy.
Chaïm Perelman

Chaïm Perelman (20. toukokuuta 1912, Varsova – 22. tammikuuta 1984, Bryssel) oli puolalaissyntyinen, uransa Belgiassa luonut oikeusfilosofi, jota pidetään 1900-luvun yhtenä merkittävimpänä argumentaatioteoereetikkona.
Perelmanin tunnetuin teos on Lucie Olbrechts-Tytecan kanssa kirjoitettu Traité de l'argumentation - la nouvelle rhétorique (1958), joka on käännetty englanniksi nimellä The New Rhetoric: A Treatise on Argumentation (1969). Teos on yksi niinkutsutun uuden retoriikan merkkipaaluista. Perelmanilta on suomennettu kokoomateos Retoriikan valtakunta (1996).

Elämä

Perelman muutti vuonna 1925 perheensä kanssa Varsovasta Brysseliin. Muutama vuosi myöhemmin hän aloitti opinnot Brysselin yliopistossa, jossa hän myös teki pitkän uran. Hän väitteli oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1934 ja myöhemmin uudelleen vuonna 1938 Gottlob Fregeä koskevalla väitöskirjallaan, minkä jälkeen jäi luennoitsijaksi yliopistoon. Hän oli myös toisen maailmansodan päättyessä nuorin yliopistossa koskaan ollut professori.
Perelman kuoli kotonaan Brysselissä sydänkohtaukseen tammikuussa 1984.
Länsi-Euroopan unioni

Sopimuksenmukainen tehtävä

Sopimuksessa Euroopan unionista sanotaan: ”Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka käsittää kaikki Euroopan unionin turvallisuuteen liittyvät kysymykset, mukaan lukien pitkällä aikavälillä määriteltävä yhteinen puolustuspolitiikka, joka saattaa aikanaan johtaa yhteiseen puolustukseen”. Länsi-Euroopan unionilla (WEU) oli tässä yhteydessä merkittävä asema. Sen tehtävä on valmistella ja panna täytäntöön EU:n päätöksiä ja toimia, jotka koskevat puolustusta.

Alku ja kehitys

Länsi-Euroopan unioni perustettiin alun perin vuonna 1948 – ennen Naton ja Euroopan unionin edeltäjien perustamista. Ranska, Britannia ja Benelux-maat allekirjoittivat perustamissopimuksen, jossa ne lupailivat toisilleen keskinäistä poliittista ja sotilaallista tukea. Muita valtioita liittyi sopimukseen, mutta useiden vuosien ajan WEUn asema ei ollut käytännössä merkittävä. WEU uudistui 1980-luvun puolivälissä, jolloin EU-maat päättivät, että sen asemaa on vahvistettava siten, että siitä tulee Euroopan unionin puolustuskomponentti ja NATO:n eurooppalainen pilari.
Amsterdamin sopimuksessa vuodelta 1997 tehtiin mahdolliseksi Länsi-Euroopan unionin sulauttaminen Euroopan unioniin. Euroopan unioni olisi voinut turvautua WEU:hun humanitaarisissa rauhanpalautustehtävissä ja hätäaputoimissa, rauhanturvaamisessa ja sotilaallisissa kriisinhallintatehtävissä. WEU:n poliittisista suuntaviivoista päätettiin joka tapauksessa Eurooppa-neuvostossa, EU:n huippukokouksessa.
Vuonna 2000 päätettiin olla pitämättä WEU:n kokouksia ministeritasolla. WEU oli silti osoittanut 2000-luvulla operatiivista toimintakykyä. Se toimi Bosniassa takaamassa rauhaa Mostarissa ja Albaniassa kouluttamassa paikallista poliisia. Se saattoi myös pyytää apua jäsenvaltioiden sotavoimilta, sillä oli sotilaallinen suunnitteluyksikkö ja muita erityiselimiä, se tuki yhteistyötä asehankinnoissa ja se pystyi hyödyntämään Naton resursseja. Toisaalta esimerkiksi sen satelliittikeskus siirrettiin pois sen toimivallasta EU:n fasiliteetiksi 2000-luvun alussa. Vuonna 2010 ilmoitettiin, että WEU lakkautetaan vuoden sisällä. Pääasiallisena perusteena on se, että EU:n Lissabonin sopimus tekee tällaiset monikansalliset organisaatiot EU:n kannalta turhiksi.
Haartmanin talo

Haartmanin talo eli Casa Haartman on Naantalin keskustassa sijaitseva vuonna 1926 valmistunut Erik Bryggmanin suunnittelema taiteilijakoti, jonka tilasi taidemaalari Axel Haartman. Rakennus on inventoitu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi ja se on suojeltu rakennussuojelulailla.
Huvila sijaitsee Luostarinkadun ja Kristiinankadun kulmauksessa, johon sen pihapiiri rajautuu aidalla ja osittain pergolarakennelmalla. Pihapiiri on puutarhaa. Julkisivultaan harmaanvalkoiseksi rapattu talo on rakennettu tiilestä ja se on satulakattoinen. Räystäässä on sininen ja punainen reliefikoriste. Rakennuksen muotokieleen Bryggman otti vaikutteita Gunnar Asplundilta ja Italiasta. Lähellä räystästä sijaitsevat yläkerran ikkunat ovat neliruutuiset, alakerran kuusiruutuiset. Pihanpuoleisessa julkisivussa on lasiovi puutarhaan ja korkeammat ruokasalin ikkunat. Talon eteläseinustalla on parveke, jota kannattelee neljä pylvästä. Kattopalkein koristellusta eteisen tiilihallista on käynti portaikkoon ja salonkiin holvikaarien alitse. Portaikon päällä yläkerrassa on atriumaihe, jossa punaisten listojen rajaamaa syvänsinistä kattoa kannattelee neljä punaista puupylvästä. Katot ovat holvattuja talon pohjoispäädyn ateljeessa ja ylähallissa. Talon kalustus oli Haartmanin omaa, ja Haartman maalasi koristemaalauksia edustustilojen, salonkien ja hallien kattoihin.
Axel Haartman kuoli talossaan 92-vuotiaana vuonna 1969. Talon on ollut siitä lähtien asumaton. Nykyään taloa ylläpitää Hedvigs minne -yhdistys, joka on nimetty miestään muutamaa vuotta aikaisemmin kuolleen vaimon Hedvigin mukaan. Talo toimii tilausmuseona.
Vuonna 2012 talosta löytyi inventointitöiden yhteydessä toistakymmentä aiemmin tuntematonta Haartmanin tekemää muotokuvaa ja luonnosta. Myös aikaisemmin on talosta löytynyt ennennäkemättömiä töitä, kuten vuonna 2007 löytyneet mainosjulisteet.

Osana Bryggmanin huviloita

Bryggman suunnitteli Turkuun, Kaarinaan ja Naantaliin huviloita, jotka rakennettiin yksityiskodeiksi ja kesähuviloiksi 1920–1940-luvuilla. Haartmanin talo valmistui näistä ensimmäisenä. Kokonaisuutta kutsutaan nimellä Bryggmanin huvilat, ja ne on luokiteltu Valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Huviloita pidetään yleisesti suomalaisen modernin arkkitehtuurin siirtymänä klassismista funktionalismiin ja ne kuvaavat hyvin Bryggmanin arkkitehtuuria. Huvila-arkkitehtuuria pidetään tärkeänä osana Bryggmanin tuotannossa ja ne saavat osansa myös alan kansainvälisissä julkaisuissa.
Marraskuu on musta hauta

Juoni

Kirjassa yksityisetsivä Vares saa tehtäväkseen seurata Tallinnassa työmatkoilla käyvää liikemiestä, jonka vaimo epäilee tämän olevan uskoton. Vareksen komennuksesta suuri osa kuluu kuitenkin haahuilun, naisseikkailujen ja alkoholinkäytön merkeissä.

Yhteys historiallisiin tapahtumiin

Vares asuu Viru-hotellissa, jossa KGB salakuuntelee asukkaita. Kirjan tapahtumat sijoittuvat Neuvosto-Viroon, aikaan, jolloin suomalaiset yritykset käyvät bilateraalista kauppaa, turistit juovat halpaa alkoholia, ostavat prostituutiopalveluja, vaihtavat markkoja pimeästi rupliin ja välittävät läntisiä kulutustarvikkeita kuten pankkien mainospipoja paikallisille, hallinto on korruptoitunut ja salakuljetus sekä pimeä talous kukoistavat.
Kirjan toinen juonne ovat Viron itsenäistymispyrkimykset. Neuvostotasavallan muuta valtiota korkeampi elintaso ja talousuudistukset mainitaan. Samoin viitataan vuoden 1980 opiskelijamielenilmauksiin. Osa virolaisista elättelee haaveita päästä muuttamaan länteen. Osa kansalaisista toimii miehittäjien palveluksessa, ja sekä maassa asuvat että maanpaossa elävät toisinajattelijat suunnittelevat vastatoimia ja vastustavat venäläistämispyrkimyksiä. Virolaisten asevelvollisten joutuminen Afganistanin sotaan on myös kirjan toiminnan motiivina.
Carlo Cassola

Carlo Cassola (17. maaliskuuta 1917 – 29. tammikuuta 1987) oli italialainen kirjailija, joka tunnetaan romaaneistaan ja esseistään. Hänen teoksistaan vastarintaliikkeestä ja sodan jälkeisestä ajasta kertova Buben tyttö La ragazza di Bube (1960) oli pohjana samannimiselle elokuvalle, jonka pääosassa nähtiin Claudia Cardinale Cassola sai tästä kirjasta Italian arvostetuimman kirjallisuuspalkinnon, Strega-palkinnon vuonna 1960.
Cassola luokiteltiin joskus italialaisiin neorealisteihin, mutta itse hän vastusti kaikkia häneen liitettyjä nimikkeitä ja ryhmittymiä.
Lapua-Seura

Lapua-Seura on Lapualla toimiva kotiseutuyhdistys. Se perustettiin vuonna 1937 tarkoituksenaan työskennellä kaikin tavoin Lapuan ja lapualaisten puolesta. Pyrkimyksenä on toimia paikalliskulttuurin ja ympäristön puolesta sekä kotiseutuhengen kohottamiseksi. Mukaan toimintaan pääsee kuka tahansa kiinnostunut.  
Lapua-Seura omistaa Ränkimäen talomuseon, jota se pyrkii ylläpitämään ja kehittämään. Yhdistys toimii järjestäjänä tai ainakin osanottajana erilaisissa kotiseutuhenkeä kohottavissa tilaisuuksissa ja pyrkii äänitorveksi Lapuaa ja lapualaisuutta koskettavissa asioissa. Lisäksi Lapua-Seura toimii paikallislehti Lapuan Sanomia julkaisevan, seuran perustaman Lapua-Säätiön valtuuskuntana.
Vuosittain seura toteuttaa Lapuan päivät. Lapuan taistelun 1808 jokakesäisen muistojuhlan järjestävät Lapuan kaupunki, Lapua-Seura ry ja vuosittain vaihtuva kolmas taho.
Lapua-Seura harjoittaa myös omaa pienimuotoista julkaisutoimintaa. 
Lapua-Seura on ollut mukana vuosina 2002-06 toteutetussa Merenkurkun historiamatkailuhankkeessa, ja yksi Sodan ja rauhan tien matkailureitin opaskylteistä sijaitsee Ränkimäen talomuseon alueella.
Lisäksi Seura on mukana Härmänmaan kulttuuriperintöhankkeessa.
Debianin vapaiden ohjelmistojen ohjeisto

Ongelmakohtia

Debian-projekti soveltaa ohjeistoa kaikkiin paketteihin ja niiden osiin, myös dokumentaatioon ja ohjelmien käyttämään dataan. Eräissä tapauksissa ohjelmia ei voida laittaa pääjakeluun sellaisenaan, koska osa siitä on epävapaan lisenssin alla. GNU Free Documentation License on esimerkiksi osoittautunut ongelmalliseksi, koska moni GFDL:n alainen dokumentti sisältää "muuttumattomia osia" (invariant section), jotka eivät täytä DFSG:n ehtoja. Täten osaa GNU-projektin dokumentaatiosta ja osaa Linux Documentation Projectin tuotoksista ei voida käyttää. Myös esimerkiksi MySQL:n dokumentaatiota ei Debianissa ole tästä syystä.
Lisäksi ongelmia tuottaa kysymys siitä, mikä itse asiassa katsotaan olevan "lähdekoodi" multimediateoksissa ja kuvissa.
Inositolitrisfosfaatti

Biologinen rooli

Inositolitrisfosfaattia muodostuu soluissa, kun fosfolipideihin kuuluva fosfatidyyli-inositoli-4,5-bisfosfaatti hydrolysoidaan inositolitrisfosfaatiksi ja diasyyliglyseroliksi. Tätä reaktiota katalysoi fosfolipaasi C-entsyymi. Tätä prosessia säätelevät G-proteiinit ja tyrosiinikinaasireseptorit. Inositolitrisfosfaatti kulkeutuu sytoplasman läpi endoplasmakalvostolle. Kalvostolla se sitoutuu inositolitrisfosfaattireseptoreihin ja aktivoi ne. Fysiologisessa pH:ssa inositolitrisfosfaatti on negatiivisesti varautunut, ja tämä avustaa sitoutumisessa positiivisesti varautuneisiin reseptoreihin. Reseptorien aktivoitumisen seurauksena endoplasmakalvoston kalsiumionikanava avautuu ja kalsiumioneja kulkeutuu sytoplasmaan. Sytoplasman kasvanut kalsiumionipitoisuus aktivoi muun muassa proteiinikinaasi C:n ja kalmoduliinin, joilla on useita tehtäviä soluissa liittyen muun muassa solunjakautumiseen ja solujen erikoistumiseen.
Inositolitrisfosfaatti on suhteellisen lyhytikäinen molekyyli soluissa. Se metaboloituu edelleen fosfataasientsyymien vaikutuksesta inositoli-1-fosfaatiksi, jota solut käyttävät fosfolipidien valmistamiseen.
Mariska Hargitay

Ura

Hargitay on esittänyt vuodesta 1999 Olivia Bensonia Kova laki: Erikoisyksikkö -poliisisarjassa. Hargitayn esittämä Olivia Bensonin roolihahmo on vieraillut myös alkuperäisessä Kova laki -sarjassa sekä sen lyhyeksi jääneessä spin-off-sarjassa Kova laki: Oikeuden ratkaisu. Sarjasta tuli syksyllä 2019 Yhdysvaltojen pisimpään esitetty primetime-ohjelma, ja Mariska Hargitay on Kova laki -sarjaperheen pisimpään mukana ollut näyttelijä.
Ennen Kova laki -sarjaa Hargitay esiintyi merkittävissä rooleissa sellaisissa televisiosarjoissa kuten Downtown, Viinitila Falcon Crest, Tequila and Bonetti ja Teho-osasto.
Näyttelijäntyönsä lisäksi Hargitay on toiminut sekä tuottajana että ohjaajana. Hän on ohjannut kaikkiaan viisi Kova laki: Erikoisyksikön jaksoa sekä ollut vastaavana tuottajana kauden 18 alusta alkaen.
American Museum of Natural History

American Museum of Natural History (AMNH) on yksi maailman suurimmista ja kuuluisimmista luonnontieteellisistä museoista. Se sijaitsee Yhdysvalloissa New Yorkin Manhattanin Upper West Sidellä. Museo sijaitsee puistomaisella alueella Central Parkin kupeessa. Se käsittää 25 erillistä rakennusta, joissa on 46 pysyvien näyttelyiden näyttelysalia, tutkimuslaboratorioita ja maineikas kirjasto. Museon kokoelmissa on yli 32 miljoonaa näytettä, joista vain pieni osa voi olla esillä. Museon tieteelliseen henkilökuntaan kuuluu yli 200 henkilöä, ja se rahoittaa vuosittain yli 100 tutkimusretkeä.

Historiaa

Museon syntyajatus versoi luonnontieteilijä, tohtori Albert Smith Bickmoren päässä tämän opiskeluaikoina Harvardissa Louis Agassizin oppilaana. Yhdysvaltain sisällissodan jälkeen Bickmore ryhtyi hankkimaan rikkaita New Yorkin asukkaita ideansa taakse. Joulukuussa 1868 kirjoittivat 18 miestä kirjeen Central Parkin toimikunnalle. 6. huhtikuuta 1869 allekirjoitti New Yorkin kuvernööri John Thompson Hoffman museon perustamisasiakirjan.
Vuonna 1874 Yhdysvaltain presidentti Ulysses S. Grant valoi museon ensimmäisen uusgoottilaistyylisen rakennuksen peruskiven. Rakennuksen suunnittelivat Calvert Vaux ja Jacob Wrey Mouldground. Vuonna 1877 museon avasi presidentti Rutherford B. Hayes.

Kirjasto

Museon kirjasto perustettiin vuonna 1880. Aikojen kuluessa siitä on kehittynyt eräs maailman suurimmista luonnonhistoriallisista kirjastoista. Aluksi museo sai lahjoituksina yksittäisten tutkijoiden keräämiä suuria tieteenalakohtaisia kokoelmia. American Ethnological Society sijoitti kirjastonsa museon tiloihin vuonna 1903, ja vuonna 1905 New York Academy of Sciences sijoitti yli 10 000 teoksen kokoelmansa museon kirjastoon.
Nykyisin kirjaston kokoelmat käsittävät yli 450 000 kappaletta monografioita, tieteellisiä sarjoja, pamfletteja ja eripainoksia, alkuperäiskuvituksia, elokuvia, valokuvia, arkistoja ja käsikirjoituksia, taidetta, muistelmia sekä harvinaisten kirjojen kokoelman.