google/wiki40b huggingface dataset:
Gabriel Knight 3: Blood of the Sacred, Blood of the Damned

Pelaaminen

Gabriel Knight 3 on perinteinen osoita-ja-klikkaa seikkailupeli, jossa toimintovalikko ilmestyy ruudulle, kun pelaaja osoittaa hiirellä pelissä olevaan interaktiiviseen tavaraan, tai henkilöön. Kameratoiminto antaa pelaajalle vapauden vaihtaa kuvakulmaa, ja liikkua alueilla vapaasti ilman että pelaajan tarvitsee odottaa hahmon liikkumista osoittamaansa paikkaan. Kun pelaaja on kameratoimintoa käyttäen liikkunut tarpeeksi kauas hahmosta, hahmo siirtyy automaattisesti kameran taakse.
Peli käyttää pistejärjestelmää, jonka tarkoitus on osoittaa pelaajalle kuinka pitkällä tarinaa hän on. Tietyt tapahtumat, jotka pelaajan on edetäkseen todistettava lisäävät pistesaldoa, mutta maksimipistemäärän saavuttamiseksi pelaajan tulee seurata myös muiden pelin hahmojen sivutarinoita.

Juoni

Gabriel Knight kuuluu Schattenjägerien (suom. Varjonmetsästäjät) sukuun, jonka tehtävä on taistella erilaisia paranormaaleja vihollisia vastaan. Gabriel Knight 3n tapahtumat sijoittuvat neljä vuotta Gabriel Knight: The Beast Within-pelin tapahtumien jälkeiseen aikaan.
Pelin mukana tulleessa graafisessa novellissa Gabriel ja hänen ystävänsä Grace saavat kutsun Prince James of Albanyltä, joka on kuninkaallista sukua Skotlannista. Jamesin sukua vainoavat vampyyrimäiset otukset, jonka vuoksi hän pyytää Gabrieliä suojelemaan poikaansa Charlieta.
Lasta vahtiessaan Grace nukahtaa mysteerisesti, ja yllättäen halvaantunut Gabriel katsoo toimettomana vierestä, kun varjoissa liikkuva hahmo tunkeutuu huoneeseen ja vie lapsen. Gabriel seuraa lapsen kidnappaajaa junaan, jossa hänet lyödään tajuttomaksi.
Pelin aloittava intro alkaa Gabriel Knightin herätessä junasta ja tämän kuullessa kidnappaajien puhuvan Graalin Maljasta. Juna pysähtyy Etelä-Ranskassa sijaitsevaan Couizan kaupunkiin, josta Gabriel ottaa taksin Rennes-le-Châteauhun. Mysteeri alkaa kun Gabriel kirjautuu hotelliin ja ryhtyy kuulustelemaan muita hotellin asukkaita.

Pelimusiikki

David Henryn säveltämä pelimusiikki perustuu kahden edellisen Gabriel Knight-pelin teemamusiikkiin. Alkuperäisten teemojen säveltäjänä tunnettu Robert Holmes on Jane Jensenin aviopuoliso. Jokaisessa Gabriel Knight-pelissä soi myös yhdysvaltalainen kansanlaulu "When the Saints Go Marching In".

Vastaanotto

Peli sai kriitikoilta kohtalaisen hyvän vastaanoton. IGN kirjoitti arvostelussaan pelin todistavan seikkailupeligenren olevan yhä elossa, ja että Gabriel Knight Blood of the Sacred, Blood of the Damned tuo toivottua vaihtelua toimintapelien hallinnoimille markkinoille. Samassa arvostelussa Tim Curryn ääninäyttelyä luonnehdittiin kylmäksi ja liioitelluksi versioksi Etelä-Amerikkalaisesta aksentista, ja pelin 3D-grafiikkaan sopimattomaksi. Gamespot kutsui Curryn näyttelyä hirvittäväksi ja aksenttia ylidramaattiseksi, ja kritisoi myös pelin vuoropuhelua ja ongelmanratkontaa, mutta mainitsi kummankin paranevan pelin edetessä. Myös pelin tarina sai suurimmalta osalta kriitikkoja kiitosta.
Malin Persson Giolito

Malin Persson Giolito (s. 1969 Tukholma) on ruotsalainen juristi ja kirjailija.
Persson Gioliton omiin kokemuksiin liittyvä esikoisromaani Molemmille poskille ilmetyi vuonna 2008. Se on romaani naisesta, joka irtisanotaan työpaikastaan raskauden vuoksi. Persson Gioliton romaani Suurin kaikista palkittiin Ruotsissa vuoden 2016 parhaana rikosromaanina. Sen käännösoikeudet on myyty yli 20 maahan.
Persson Giolito on opiskellut yliopistoissa Ruotsissa, Ranskassa ja Belgiassa. Hän työskenteli Pohjolan suurimmassa asianajotoimistossa Mannheimer Swartlingissa ja oli kolmatta kertaa raskaana tultuaan irtisanotuksi. Hän on myöhemmin työskennellyt EU-komissiossa Brysselissä.
Persson Gioliton isä on ruotsalainen dekkarikirjailija Leif G. W. Persson. Hänen puolisonsa on Christophe Giolito, ja heillä on kolme tytärtä.
Maastohiihto talviolympialaisissa 1932 – miesten 50 km

Kilpailutapahtumat

Kisajärjestäjille tuotti ongelmia lumen puute, sillä alueella oli leuto talvi ja lunta ei ollut paljoa. Lumetusta ei vielä tuolloin ollut käytössä. Leutojen sääolosuhteiden vuoksi kilpalatu kiersi metsässä, jossa lunta oli tarpeeksi kilpailun järjestämiseksi. Kilpailijat lähtivät matkaan väliaikalähtönä minuutin välein, ja he kiersivät 25 kilometrin pituisen ladun kahdesti. Lämpötila kilpailun aikana oli nollan celsiusasteen paikkeilla. Kilpailu käytiin kolme päivää edellisen hiihtomatkan, 18 kilometrin, jälkeen.
Ensimmäisen kierroksen jälkeen suomalaisilla oli kaksoisjohto: 18 kilometrin pronssimitalisti Veli Saarinen johti Väinö Liikkasta noin minuutilla. Suomalaisten jälkeen puoleenväliin saapui ruotsalainen 18 kilometrin olympiavoittaja Sven Utterström, ja hänen jälkeensä tulivat kolme norjalaista: Arne Rustadstuen, Sigurd Vestad ja Ole Hegge. Heggen ero kisaa johtaneeseen Saariseen oli noin viisi minuuttia.
Toisella kierroksella Ruotsin Utterström väsähti, ja norjalaiskolmikko ohitti tämän. Suomalaisista Liikkanen tuli lopun hyvin, mutta uupuneen Saarisen onnistui pitää tähän 20 sekunnin ero, ja olla ensimmäinen suomalainen maastohiihdon olympiavoittaja. Norjalaisten pronssimitalikamppailussa voiton vei Arne Rustadstuen, joka piti kaikista kilpailijoista nopeimmin toisen kierroksen hiihtäneen Ole Heggen takanaan 11 sekunnilla. Rustadstuen oli lähtenyt matkaan kolme minuuttia Heggen jälkeen.
HMS Monkshood (K207)

Palvelus

Alus myytiin 1948.
Perlisin rajah

Historia

Perlis on historiallinen osa Kedahia, ja Perlis muodostettiin vuonna 1821 kun Siamin armeija hyökkäsi Kedahin sulttaanikuntaan. Siamilaiset tuhosivat Kedahin ja alueen pohjoisosa jäi siamilaisten hallintaan. Maan pohjoisosasta muodostettiin Perlis. Kedahin sulttaani yritti valloittaa aluetta takaisin, kunnes vuonna 1842 sulttaani myöntyi siamilaisten ehtoihin. Siamilaiset suostuivat tunnustamaan Kedahin sulttaanin oman maansa hallitsijaksi ja Kedahin sulttaani tunnusti Perlisin olemassaolon. Syed Hussein Jamalullail oli yksi Kedahin ja Siamin välisten neuvottelujen avainhenkilöistä, ja seuraavana vuonna 1843 hänestä tehtiin Perlisin ensimmäinen hallitsija. Hänen jälkeensä Perlisiä ovat hallinneet hänen jälkeläisensä.
Tulio Luis Ramírez Padilla

Tulio Luis Ramírez Padilla (s. 28. helmikuuta 1960 Caracas) on venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Valencia en Venezuelan arkkihiippakuntaan 5. elokuuta 1984 ja nimitettiin Caracas, Santiago de Venezuelan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Ausuccuran titulaaripiispaksi 4. huhtikuuta 2012. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jorge Liberato Urosa Savino, jota avustivat Diego Rafael Padrón Sánchez ja Reinaldo del Prette Lissot.
Vesa Vainio

Vesa Veikko Vainio (s. 2. joulukuuta 1942 Helsinki) on urallaan toiminut useissa johtotehtävissä suomalaisessa talouselämässä. Hän on työskennellyt UPM-Kymmene Oy:n toimitusjohtajana 1991–1992 sekä Merita Oyj:n konserninjohtajana 1992–1997. Vuosina 1998–1999 sekä 2000–2002 Vainio on toiminut Nordea AB:n hallituksen puheenjohtajana. 1999–2000 Vesa Vainio toimi Nordea AB:n hallituksen varapuheenjohtajana.
Vainio oli pitkäaikainen Nokia Oyj:n hallituksen jäsenen vuodesta 1993 2000-luvun alkuvuosiin. Vainio oli myös UPM-Kymmene Oyj:n hallituksen puheenjohtaja.
Vesa Vainio on valmistunut Helsingin yliopistosta, ja hän on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti. Lisäksi Vainiolle on myönnetty ministerin arvonimi vuonna 2001.
Helsingin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa on tunnustukseksi Vesa Vainion elämäntyölle Nordea Oy:n hallituksen lahjoitusvaroilla vuoden 2003 alussa perustettu vertailevan vero-oikeuden Vesa Vainio -professuuri (Vesa Vainio Professorship in Comparative Tax Law).
Mundan taistelu

Taistelu

Armeijat kohtasivat lähellä Osunaa, Etelä-Espanjassa. Pompeiuksen poikien johtama armeija oli ryhmittynyt kukkulalla noin puolentoista kilometrin päähän Mundan muureista. Pompeiuksen sotilaat tiesivät kuoleman koittavan jos häviäisivät, sillä useat heistä olivat jo kertaalleen antautuneet Caesarille. Tästä syystä he taistelivat epätoivon vimmalla. Toisaalta myös Caesar oli teloituttanut vankejaan, joten myös Caesarin sotilaat taistelivat epätoivoisesti. Caesar yritti ajaa Pompeiusten joukot alas kukkulalta, tässä kuitenkaan onnistumatta. Tästä syystä hän aloitti voimakkaan hyökkäyksen suoraan edestä.
Caesar itse komensi armeijansa oikeaa siipeä, missä taisteli myös hänen suosikkilegioonansa Legio X Equestris. Oikea siipi painostikin voimakkaasti Pompeiusten vasempaa siipeä, mistä syystä se joutui vetäytymään. Tämän takia Gnaeus Pompeiuksen oli irrotettava legioona oikeasta siivestään saadakseen tuetuksi perääntyvää vasenta siipeään. Tämän huomattuaan Caesarin ratsuväki käynnisti hyökkäyksen joka muutti taistelun kulun. Caesarin ratsuväki hyökkäsi takaapäin Pompeiusten leirin kimppuun. Pompeiusten ratsuväen komentaja Titus Labienus huomasi tämän, ja lähti vastahyökkäykseen. Legioonat arvelivat Labienuksen lähteneen karkuun varmana tappiosta. Tästä syystä linjat murtuivat sotilaiden kääntyessä pakoon ja Caesarin joukot alkoivat jahdata heitä.

Jälkivaikutukset

Palattuaan Roomaan Caesar julistettiin elinikäiseksi diktaattoriksi ja hän vietti loisteliaan triumfin voittonsa kunniaksi. Tätä Rooman kansa ei kuitenkaan katsonut hyvällä, sillä triumfin aiheena oli kuitenkin voitto Rooman kansalaisista. Pian taistelun jälkeen Mundan kaupunkikin valloitettiin. Myös Gnaeus Pompeius jäi kiinni ja hänet teloitettiin huhtikuun 12. päivä vuonna 45 eaa.
Patrick Blondeau

Patrick Blondeau (s. 27. tammikuuta 1968 Marseille) on ranskalainen uransa jo päättänyt jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hänen kasvattajaseuransa on FC Martigues. Blondeaun ura kesti 18 vuotta, vuodesta 1987 vuoteen 2005 asti. Hän pelasi uransa aikana kasvattajaseuransa lisäksi AS Monacossa, FC Girondins de Bordeaux´ssa, Sheffield Wednesdayssa, Olympique de Marseillessa, englantilaisessa Watford FC:ssä ja US Créteil-Lusitanosissa. Blondeau pelasi Ranskan jalkapallomaajoukkueessa kaksi ottelua vuonna 1997 tekemättä yhtään maalia.

Yksityiselämä

Blondeau on naimisissa muotisuunnittelija Véronika Loubryn kanssa ja heillä on kaksi lasta, Thylane ja Ayrton.
Rusokiilakylki

Ulkonäkö ja koko

Rusokiilakylki kasvaa noin 4 cm pitkäksi. Sen yleisväri on  punasävyinen, jopa oranssi. Kyljessä on musta kuvio, kapeampi ja kulmikkaampi kuin kiilakyljellä.

Alkuperä

Rusokiilakylkiä elää luonnossa Thaimaassa ja Kambodžassa.

Käyttäytyminen

Rusokiilakylki on parvikala, joita suositellaan pidettäväksi ainakin kuusi kappaletta yhdessä. Kuitenkin rusokiilakylki on näyttävimmillään kun niitä on yli 10-15 kalaa. Kalat eivät pysy tiiviinä parvena, vaan saattavat levitä ympäri akvaariota.
Oskar Rudolf Gauffin

Oskar Rudolf Gauffin [go'fäŋ] (29. elokuuta 1848 Björkbodan ruukki, Dragsfjärd – 24. maaliskuuta 1923 Helsinki) oli suomalainen puutarhuri, joka suunnitteli ja rakensi useita puistoja Turkuun 1800-luvun lopulla.
Gauffinin isä, puutarhuri Johan Isak Gauffin (1816–1889), oli muuttanut Suomeen Ruotsista 1842 ja meni täällä naimisiin Johanna Charlotta Lindgrenin (1816–1867) kanssa. Gauffinin suku oli alkuaan Ranskasta uskonvainoja pakoon lähteneitä protestanttisia hugenotteja. Oskar Rudolf Gauffinin veli Karl Johan Gauffin toimi Tampereen kaupungipuutarhurina.
Gauffin oli veljensä Karl Johanin kanssa Träskändan kartanon ylipuutarhurina 1870-luvulla, ja sen jälkeen hän oli Turun kaupunginpuutarhurina ja Kupittaan puutarhakoulun johtajana 1878–1898. Turun Tuomiokirkonpuisto uudistettiin 1885–1887 ja Vartiovuoren puisto rakennettiin 1880-luvulla Gauffinin suunnitelmien pohjalta.
Gauffin oli naimisissa Kristina Elisabet Appelströmin kanssa. Heidän poikiaan olivat arkkitehti Arthur Rudolf Gauffin (1880–1936) ja insinööri Oscar Elim Gauffin (1876–1932).
Sorkka

Sorkka on sorkkaeläimen raajan kärkiosa, jossa ensimmäinen varvas on kehityksessä pysähtynyt, sekä toinen ja viides ovat yleensä muita lyhyempiä ja muodostavat ns. lisäsorkat. Lisäsorkkia kutsutaan myös kyntysiksi. Naudalla lisäsorkissa ei ole luita sisällä, sialla ja porolla on. Poron kyntysten luut eivät ole nivelletyt raajan muihin luihin. Kolmas ja neljäs varvas muodostavat parin, jolla sorkkaeläin astuu.
Sorkan pinta on sarveisainesta, samantyyppistä kuin nautojen, lampaiden ja vuohien sarvet sekä hevosten kaviot. Sarveissorkan sisäpinnalla on pystysuuntaisia lamelleja, jotka muodostavat pehmeän martosorkan kanssa vastaavien lamellien kanssa laajapintaisen kontaktin. Rakenne on samantapainen kuin hevosen kaviossa.
Kotieläimien, esimerkiksi lehmien, sorkat eivät kulu navettaoloissa luonnollisesti, ja sorkkia täytyy tämän takia lyhentää työkalujen avulla. Liian pitkiksi kasvaneet sorkat vääristävät jalkojen normaalia asentoa, mistä voi seurata vakavaa rasitusta ja ontumista. Lypsylehmien sorkkia hoidetaan säännöllisesti, yleensä työn tekee tilalle tuleva sorkkahoitaja. Sorkkaviat vaikuttavat merkittävästi lehmien tuotokseen.
Leo Frank

Leo Max Frank (17. huhtikuuta 1884 – 17. elokuuta 1915) oli yhdysvaltalainen mies, josta tuli ainoa tunnettu Yhdysvalloissa lynkattu juutalainen. Setänsä kynätehtaan johtajana Atlantassa Georgiassa toiminut Frank tuomittiin erään alaisensa, 13-vuotiaan Mary Phaganin raiskauksesta ja murhasta. Tapausta pidetään yleisesti oikeusmurhana. 
Valamiehistön päätös heijasteli osaltaan luokallista ja alueellista paheksuntaa pohjoisen koulutettuja teollisuushenkilöitä kohtaan, joiden uskottiin keräävän liian paljon valtaa Yhdysvaltojen eteläosassa. Tämän uskottiin vaarantavan etelän kulttuurin ja moraalin. Lehdissä oikeudenkäyntiä puitiin näyttävästi. Georgialainen poliitikko ja julkaisija Tom Watson käytti tapausta kerätäkseen henkilökohtaista poliittista vaikutusvaltaa ja tukea Ku Klux Klanin uudelleenperustamiselle.
Pian Frankin tuomitsemisen jälkeen tuli esille uusia todisteita, jotka herättivät epäilyn hänen syyllisyydestään. Sen jälkeen kun osavaltion kuvernööri muutti tuomion kuolemanrangaistuksesta elinkautiseksi vankeudeksi, Knights of Mary Phagan -niminen ryhmä kaappasi Frankin vankilasta ja lynkkasi hänet. Ryhmään kuului tunnettuja kansalaisia. Kerrotaan, että ryhmään kuului senaattorin poika, entinen kuvernööri, lakimiehiä ja syyttäjä.
Leo Frankin tapaus oli osaltaan edesauttamassa juutalaisten uskontoon perustuvan vainon ja syrjinnän vastaisen Anti-Defamation League -järjestön perustamista lokakuussa 1913.
Paavo J. Paavola

Paavo Johannes Paavola (s. 1. joulukuuta 1935 Punkaharju) on suomalainen juristi, oikeustieteen lisensiaatti ja varatuomari, joka tuli tunnetuksi valtakunnansovittelijana.
Paavolan isä on asemamies Bruno Paavola ja äiti postinkantaja Aili o.s. Haikonen. Äidinpuoleisen suvun juuret ovat nykyisen rajan takaisessa Karjalassa, minkä vuoksi Paavola on ollut aktiivisesti mukana Karjalan liiton toiminnassa. Lainopin kandidaatin tutkinnon Paavola suoritti 1959, sai varatuomarin arvon 1962 ja valmistui oikeustieteen lisensiaatiksi 1966.
Paavola aloitti lakimiesuransa syyttäjänä Tampereen raastuvanoikeudessa ja myöhemmin asianajotoimiston lakimiehenä. Hän on toiminut Lauritsalan kauppalansihteerinä 1966 ja Lappeenrannan kaupunginsihteerinä 1967. Paavola oli Paperiteollisuuden työntekijäliiton lakimiehenä 1967–1969 ja SAK:n lakimiehenä 1970, valtakunnansovittelija 1971–1979, tulopoliittinen virkamies 1975–1976, Kunnallisen sopimusvaltuuskunnan johtaja 1979–1987, Kunnallisen työmarkkinalaitoksen johtajana 1987–1993.
Paavola oli Helsingin kaupunginvaltuutettu 1977–1980.
Paavolan ensimmäinen vaimo oli psykiatri Eeva-Liisa Paavola, o.s. Vaarnila (k. 1973), jonka kanssa hänellä on kaksi tytärtä. Toinen vaimo on sairaanhoidon opettaja Aino Paavola, o.s. Kärki.
Karaoken maailmanmestaruuskilpailut

Karaoken maailmanmestaruuskilpailut (engl. Karaoke World Championships, KWC) on Heinolasta alkunsa saanut karaokekilpailu. Kilpailuja on järjestetty vuodesta 2003 lähtien. Kilpailun oikeudet omistaa Oy KWC Organization Ltd, joka toimii myös kilpailua ohjaavana organisaationa.
Karaoken maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuoteen 2005 asti Heinolan kesäteatterilla. Vuonna 2005 nelipäiväiseen tapahtumaan osallistui yhteensä noin 10 000 katsojaa. Kilpailuissa on ollut parhaimmillaan osallistujia yli 30 maasta. Vuoden 2006 finaali järjestettiin Tallinkin M/S Galaxyllä. Vuoden 2007 maailmanmestaruuskilpailut pidettiin Thaimaan Bangkokissa Suan-Lum Night Bazaarilla. Vuonna 2008 kilpailu palasi takaisin Suomeen, kun finaali järjestettiin kahdesti peräkkäin Lahdessa Lahti Hallissa. Vuonna 2010 finaali järjestettiin Moskovassa, missä molempiin sarjoihin saatiin ensimmäistä kertaa suomalaiset voittajat. Vuonna 2011 kilpailu vieraili Irlannin Killarenyssä ja palasi Suomen Lappeenrantaan vuosiksi 2012 ja 2013. Vuoden 2014 finaali järjestettiin Tukholmassa Solidaritet Areenalla 13.-15.11.2014.
Vuonna 2015 loppukilpailun tapahtumapaikkana oli Singapore, jossa kilpailu järjestettiin Queen-klubilla Orchard Plazalla 20.-22.11.2015. Kilpailussa oli 59 kilpailijaa 31 maasta. Osallistuneiden maiden määrä on kilpailun historian ennätys.
Vuoden 2016 loppukilpailu järjestettiin Kanadan Vancouverissa, Edgewater Casinolla. Vuonna 2016 kilpailussa oli mukana ensimmäistä kertaa duot.
Vuoden 2017 loppukilpailu laulettiin Helsingissä Tapahtumakeskus Telakalla. Ensimmäistä kertaa annettiin myös lapsille mahdollisuus osallistua KWC Junior -kilpailuun. 
Vuonna 2018 karaoken maailmanmestaruus ratkaistiin toistamiseen Helsingissä, tällä kertaa Apollon lavalla. Tämän vuoden erikoisuus oli soolo- ja duettosarjojen lisäksi erityinen champions-sarja, johon kutsuttiin aiempien MM-kilpailujen laulajia. Lisäksi vuonna 2018 KWC:ssa luovuttiin sukupuolikategorioista, eli miehet ja naiset kilpailivat samassa sarjassa. 
Loppukilpailussa lauletaan neljä kierrosta. Voittajat saavat rahapalkinnon ja kutsun seuraavan vuoden loppukilpailuun vieraileviksi esiintyjiksi. Tuomaristo koostuu kokeneista musiikin alan ihmisistä.
Humalisjärvi

Maantiede

Järven pinta-ala on 3,4 hehtaaria ja sen pituus on 300 metriä ja leveys 200 metriä. Järven luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta saa alkuunsa 2,5 kilometriä pitkä laskuoja Vaunujokeen Myllymaalle.
Järven rantaviiva on 0,78 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannalla on neljä loma-asuntoa, joihin johtaa metsätiet Myllymaalta.

Historiaa

Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Humalijärvi".
Èze

Col d'Èze

Èzen kylään nouseva tie on ollut suosittu reitti pyöräilykilpailuissa. Vuodesta 1969 lähtien se on ollut useasti maalietappina Pariisi–Nizza-ajossa.
Henrik Hartmanninpoika

Henrik Hartmanninpoika, Henricus Hartmanni, (k. 1367) toimi Turun piispa ja samalla koko silloisen Suomen piispa vuosina 1366–1367. Ennen tätä hän oli Sääksmäen kirkkoherrana ja vuosina 1355–1366 Turun tuomiorovastina (mahdollisesti jo vuonna 1351). Sääksmäen kirkkoherrana vuonna 1340 hän hankki veronsa kirkolle laiminlyöneille seurakuntalaisilleen pannaan julistuksen. Piispaksi valintansa jälkeen Henrik lähti Avignoniin hankkimaan nimitykselleen vahvistuksen paavilta. Hän kuoli paluumatkalla.
Henrikin isä oli turkulainen, saksalaissukuinen porvari Hartmann. Hänet mainitaan muun muassa vuodelta 1316 olevan kauppakirjan yhteydessä, kun hän osti Suomen käskynhaltija Lyder van Kyreniltä tiluksia Tarvasjoelta.
Trøndelag

Trøndelag (eteläsaameksi Trööndelage) on Norjan osa, joka koostuu Etelä-Trøndelagin läänistä ja Pohjois-Trøndelagin läänistä. Alueen pinta-ala on 41 262,81 km² ja siellä asui 431 340 henkeä 1. tammikuuta 2013.
Aluetta kutsutaan joskus Keski-Norjaksi, erityisesti siinä yhteydessä, kun kolmesta eteläisimmästä maan alueesta, Østlandetista, Sørlandetista ja Vestlandetista, käytetään Etelä-Norja-nimitystä. Alueen tärkein kaupunki on Trondheim. Alueelta kotoisin olevia henkilöitä sanotaan trøndereiksi ja sillä on oma tunnusomainen kielimurteensa.
Täsmäase

Täsmäase (täsmäammus) on maaliin hakeutuva asejärjestelmän vaikutusosa. Täsmäaseita käytetään silloin, kun haetaan erityisen suurta osumatarkkuutta. Ammustyypistä riippuen täsmäase voi hakeutua maaliin joko itsenäisesti, tai se voidaan ohjata maaliin ulkoisen maalinosoituksen avulla 
Täsmäaseista ja niiden vastaisesta toiminnasta (elektroninen sodankäynti) on tullut nykyaikaisten asevoimien keskeisiä kykyjä.

Täsmäaseiden etuja

Suuren osumatodennäköisyyden ansiosta täsmäaseet ovat tehokkaita. Niiden hinta alenee jatkuvasti elektroniikan halvetessa.
Ammuttaessa esimerkiksi tykillä epäsuorasti 10–15 kilometrin päässä olevaa panssarivaunua, yhden tykin ammukset hajoavat noin 100×100 metrin alueelle. Jos alueella on yksi panssarivaunu, joka muodostaa noin 20 neliömetrin maalipinnan ylhäältäpäin, osumatodennäköisyys siihen on 20/10 000 = 0,002, eli 0,2 prosenttia. Yhden osuman saamiseksi 50 % todennäköisyydellä tarvitaan 350 kranaattia, 90 % osumatodennäköisyyteen jo 1150 kranaattia.
Jos vaikutus pitää saada aikaiseksi minuutissa, 90 % varmuuteen tarvitaan 192 tykkiä (à 6 laukausta minuutissa), eli 16 patteristoa – organisaatio jossa on 2300–3400 henkilöä. Panssarivaunujen torjunta ei ole järkevää epäsuoralla tulella ja tavanomaisilla ammuksilla.
Jos samassa tilanteessa käytetään hakeutuvaa ammusta, esimerkiksi ruotsalaista 120 mm:n kranaatinheittimen täsmäammusta STRIX, ja jos kyseisen ammuksen hakeutumisalue on vähintään 100×100 neliömetriä, täsmäammus osuu laskennallisesti 100 prosentin todennäköisyydellä. Niinpä vihollisen panssarivaunut voidaan tuhota sen selustassa, paljon ennen kuin niistä tulee uhka omille joukoille.
Tämä tapahtui ensimmäisen kerran suuressa mittakaavassa Bekaan laakson taistelussa Libanonissa vuonna 1982, jossa israelilaiset löivät syyrialaisen panssaridivisioonan paljon ennen kuin se ehti edes taistelualueelle.
Merkittäviä etuja täsmäammuksista tulee myös sitä kautta, että tiettyyn vaikutukseen tarvittava kalusto, esimerkiksi tykkien lukumäärä, vähenee oleellisesti, samoin vaikutukseen tarvittava aika. Täsmäaseen mahdollistama pieni organisaatio on joustavampi. 1000 täsmäammusta on helpompi piilottaa kuin 500 000 tavanomaista tykinammusta.

Täsmäaseiden haittoja

Täsmäaseet ovat yleensä kalliimpia kuin tavanomaiset aseet. Monet vanhemmat täsmäaseet olivat erittäin paljon säästä riippuvia (laservalaisu tai TV-ohjaus), jolloin niitä ei voinut käyttää huonossa säässä. Tämä vaikutti vielä merkittävästi täsmäaseiden käyttöön ja sodankäyntiin vuoden 1991 Persianlahden sodassa ja sen jälkeenkin.
Tavanomaista tykin ammusta ei voi juuri torjua, kun se on lähtenyt tykin putkesta. Täsmäaseella on jokin ohjaus- tai ohjautumismenetelmä, johon voidaan vaikuttaa ja näin estää täsmäaseen vaikutus vielä sen lennon aikana. Esimerkiksi edellä mainittu STRIXin hakeutuminen perustuu lämpösäteilyyn, jolloin vähentämällä panssarivaunun lämpösäteilyä tai luomalla lämpösäteileviä harhamaaleja, STRIX voidaan torjua tai ohjata harhamaaliin. Usein täsmäaseissa on harhautuksen varalta torjuntamenetelmiä, jolloin niistä tulee entistä kalliimpia.
Akishimo

Palvelus

Akishimo osallistui yhdessä kolmen sisaraluksensa kanssa muodostamansa viirikön mukana alkukesästä 1944 Mariaanien saarten puolustamiseen.
Alus suojasi 10. marraskuuta 1944 joukkojenkuljetussaattuetta nro 4 Manilasta Ormociin. Akishimo kärsi pahoja vaurioita, kun Yhdysvaltain ilmavoimien B-25-pommikoneet hyökkäsivät sen kimppuun paluumatkalla. Alukseen tuli täysosuma, jolloin se menetti koko keulansa. Seurauksena 20 miehistöstä kuoli ja 25 haavoittui. Alus palasi Manilaan 16 solmun vauhdilla ja jatkoi sieltä 11. marraskuuta Caviten telakalle korjauksia varten.
Yhdysvallat teki 13. marraskuuta ilmaiskun Manilaan ja tällöin osuivat Akishimoon sekä Akebonoon Caviten laiturissa. Molempiin laivoihin osuneet pommit sytyttivät ne tuleen. Seuraavana päivänä Akishimossa tapahtunut räjähdys vaurioitti lisää molempia laivoja, ja lopulta Akishimo kaatui oikealle kyljelleen ja upposi.
Turkkilo

Lisääntyminen

Turkkilo munii pieniin raatoihin, jotka se kaivaa maahan toukkiensa ravinnoksi.