google/wiki40b huggingface dataset:
Somua S-35

Kehitys

1930-luvulla Ranskan panssarijoukot tarvitsivat uusia panssarivaunuja. Yksi ehdotuksista oli SOMUA (Société d’Outillage Mécanique et d’Usinage d’Artillerie). Vaunussa oli 47 millimetrin tehokas tykki, 7,5 mm konekivääri ja 20-55 mm panssarointi. Lisäksi vaunussa oli radio ja kolmen hengen miehistö. Torni oli sama kuin Renault Char B1:ssä. Vaunun valmistus alkoi ennen toista maailmansotaa mutta tuotanto-ongelmien johdosta vain 400 vaunua oli valmiina ennen saksalaisten hyökkäystä, ja näistäkin vain 250 ehti rintamakäyttöön.

Taistelussa

Vaunu oli tehokas, hyvin panssaroitu ja liikkuvuudeltaan hyvä. Se oli liittoutuneiden paras panssarivaunu vuonna 1940 mutta sen suunnittelussa oli puutteita. Alustaa suojaava panssarilevy oli pultattu ja jos panssariammus osui siihen, levy halkesi ikävin seurauksin. Lisäksi johtajan piti vaunun johtamisen lisäksi toimia lataajana ja huolehtia radiosta. Tämä oli liikaa yhdelle ihmiselle ja taktiikka ei toiminut taistelussa. Saksan miehitettyä Ranskan saksalaiset ottivat haltuunsa jäljelle jääneet vaunut ja ne saivat nimen Panzerkampfwagen 35-S 739 (f). Muutamia annettiin italialaisille ja Suomessa toiminut saksalainen 211. panssaripataljoona oli myös varustettu osittain näillä vaunuilla. Paljon vaunuja oli edelleen Ranskassa kun Liittoutuneet nousivat maihin Normandiassa, missä saksalaiset käyttivät niitä Liittoutuneita vastaan. Vaunut, jotka Liittoutuneet saivat sotasaaliiksi annettiin vapaan Ranskan joukoille.
Ekstrapyramidaalioire

Ekstrapyramidaalioireet ovat hermostoperäisiä tahdottomien liikkeiden ongelmia, jotka liittyvät ekstrapyramidaalijärjestelmään. Ekstrapyramidaalioireita ovat äkillinen liikehäiriö (silmälihasten kouristustila), selkälihaskouristus, leukalukko eli suu, jota ei saa auki, kurkunpäänkouristus ja muut lihaskouristukset, parkinsonismi (heikot lihasliikkeet, liikkumattomuus, vapina) levottomuustila ja pakkoliikeoireyhtymä eli tardiivi dyskinesia.
Ekstrapyramidaalioireet ovat tyypillisiä psykoosilääkkeiden sivuvaikutuksia, mutta niitä aiheuttavat muutkin lääkkeet. Pakkoliikkeitä ilmenee useimmiten käytettäessä ensimmäisen polven psykoosilääkkeitä, kuten haloperidolia tai toisen polven psykoosilääkkeistä risperidonia. Oireita havaitessa on syytä pienentää lääkeannosta tai vaihtaa se toiseen. Ekstrapyramidaalioireita hoidetaan lyhytjaksoisesti annetuilla antikolinergisellä parkinsonlääkkeillä (esimerkiksi biperideeni). Levottomuustila eli akatisia lievittyy antikolinergisten lääkkeiden lisäksi myös beetasalpaajilla (esimerkiksi propranololi) tai bentsodiatsepiineilla.
Pitkälammi (Lopen Vojakkala)

Maantiede

Järven pinta-ala on 0,98 hehtaaria ja sen pituus on 200 metriä ja leveys 70 metriä. Siihen laskee suo-oja, mutta pääasiallinen vedenlähde on harjujen pohjavesi. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkuunsa 600 metriä pitkä laskuoja Pääjärveen.
Järven rantaviiva on 0,46 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin hiekka- ja sorapohjaista kangasmaastoa. Järven kumpikin reuna päättyy pitkittäisharjun rinteisiin. Järven rannat ovat soistuneita eikä niille ole rakennettu. Lähin metsäautotie kulkee harjun päällä matkallaan Kynnysniemelle.

Luonnonhistoria

Pitkälammin synty tapahtui samoissa olosuhteissa kuin Pikku-Poikamolla, jonka yhteydessä on selostettu sen syntytapa.
R.Smg. Ascianghi

Valmistus

Alus tilattiin OTO:n Muggianon telakalta, missä köli laskettiin 20. tammikuuta 1937. Alus laskettiin vesille 5. heinäkuuta ja luovutettiin laivastolle 25. maaliskuuta 1938.

Palvelus

Italian liittyessä sotaan 10. kesäkuuta 1940 alus kuului La Speziaan sijoitettuun I sukellusveneosaston 15. laivueeseen, mutta sen palveluspaikkana oli Cagliari Sardiniassa. Alus lähti Cagliarista ensimmäiselle sodanajan partiomatkalleen 20. kesäkuuta Baleaarien alueelle päällikkönään Ugo Gelli. Aluksen miehistö havaitsi 22. kesäkuuta  suuren aseistetun aluksen, jota kohden se laukaisu neljän torpedon sarjan. Torpedot eivät osuneet, jolloin sukellusvene jatkoi hyökkäystä avaamalla tulen kansitykillä. Joitakin kranaatteja osui kohteeseen, mutta ilman näkyvää tulosta. Vastustan tarkka tykkituli pakotti sukellusveneen pinnan alle. Alus palasi Cagliariin 28. kesäkuuta.
Alus teki joitakin tuloksettomia partiomatkoja Välimerellä. Aluksen päälliköksi tuli 21. syyskuuta Olinto Di Serio. Alus oli 20.-24. elokuuta 1941 partiomatkalla Beirutin edustalla, kun se upotti puolalaisen tankkerin Antarin.
Aluksen partiomatkat jatkuivat ja sen päällikkyyden vastaanotti hetkeksi Rodolfo Bombig ja sitten Rino Erler, jonka ensimmäinen partiomatka aluksella oli marraskuussa 1942. Matkalla alus kuljetti 20 tonnia ampumatarvikkeita Messinasta Tobrukiin, jolloin se 3. marraskuuta pelasti merestä 20 saksalaista lentäjää. Aluksen seuraava matka oli jo 11.-16. marraskuuta Algerian rannikolla, jolloin se hyökkäsi 15. marraskuuta Bougienlahdella torpedoin pientä laivasto-osastoa vastaan. Hyökkäyksessä upposi miinalaiva HMS Algerine.
Aluksen ollessa 2. maaliskuuta 1943 partiomatkalla Syrtinlahdella miehistö havaitsi suuren saattueen, jota vastaan hyökättiin. Torpedojen laukaisun jälkeen alus joutui väistämään päälle ajavaa alusta ja tekemään hätäsukelluksen. Muutamaa sekuntia myöhemmin miehistö kuuli kaksi voimakasta räjähdystä, mutta sodanjälkeen julkaistuissa brittiläisissä lähteissä osumia ei todenneta. Partiomatkalta palannut alus siirrettiin telakalle huoltoon.
Aluksen päällikkyyden vastaanotti Mario Fiorini. Alus lähti ensimmäiselle partiomatkalleen Napolista yhdessä kahden muun aluksen kanssa Sisilian eteläpuolelle uuden päällikön alaisuudessa 16. heinäkuuta. Osaston tehtävänä oli häiritä liittoutuneiden maihinnousua Sisiliaan. Aluksen miehistö havaitsi iltapäivällä 23. heinäkuuta laivasto-osaston. Alus siirtyi hyökkäysasemaan ja laukaisi kaksi torpedoa. Sukellusvene joutui hyökkäyksensä jälkeen hävittäjien hyökkäyksen maaliksi, mikä aiheutti pahoja vaurioita ja useita vuotoja. Maksimisyvyyden saavutettuaan aluksen päällikkö päätti nousta pintaan jatkaakseen taistelua siellä. Pintaan noussut alus joutui välittömästi HMS Laforeyn ja HMS Eclipsen tykistötuleen, joka esti sukellusveneen miehistön toiminnan.
Sukellusvene upposi muutamassa minuutissa vieden mukanaan 23 miehistönjäsentä. Brittialukset poimivat merestä 27. Ascianghi oli tehnyt sodan aikana 22 partiomatkaa ja yhden huoltokuljetuksen sekä 24 erilaista siirtoa. Yhteensä aluksella oli purjehdittu 28 923 merimailia.
Norman Taurog

Norman Taurog (23. helmikuuta 1899 Chicago, Yhdysvallat – 7. huhtikuuta 1981) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Taurogista tuli 32-vuotiaana nuorin parhaimman ohjauksen Oscar-palkinnon saaja elokuvalla Papan poika seikkailemassa (Skippy 1931).

1920–1950

Taurog aloitti ohjaajana aluksi mykkäelokuvien parissa. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä, The Sportsman, valmistui vuonna 1920. 
1930-luvulla Taurog nousi kertaheitolla ohjaajien eliittiin Papan poika seikkailemassa -teoksellaan vuonna 1931. Koko perheen elokuvan päärooleja esittivät Jackie Cooper (jonka setä Taurog oli) ja Robert Coogan; elokuva saikin neljä Oscar-ehdokkuutta (paras miespääosa, paras ohjaus, paras käsikirjoitus ja paras elokuva), joista se voitti parhaan ohjauksen palkinnon.
Seuraava "suuri ohjaustyö" oli Mark Twainin suosittuun kirjaan perustuva Huckleberry Finn vuodelta 1931. Elokuva ei arvostelujen perusteella menestynyt odotusten mukaisesti, mutta tästä lannistumatta jatkoi Taurog erityisesti komediaelokuvien ohjaajana.

1960-luku ja Elvis

Norman Taurog teki yhden uransa tärkeimmän päätöksensä, kun lähti ohjaamaan Elvis Presleyn varaan rakennettua Café Europa -elokuvaa vuonna 1960. Elvis oli tuolloin juuri palaamassa armeijasta (kuvaukset aloitettiin vielä Elviksen ollessa armeijassa), ja hänen managerinsa Tom Parker oli pitänyt Elviksen nimeä kuumana näiden 17 armeijassa vietetyn kuukauden aikana, joten elokuvan menestys oli taattua, sillä olivathan jo Elviksen aikaisemmatkin elokuvat keränneet ihmisiä teattereihin enemmän kuin monet muut elokuvat.
Taurog ohjasi siis G.I. Blues -elokuvan, jota levitettiin Euroopassa tekijänoikeussyistä Café Europa -nimellä. Tämän jälkeen mestariohjaaja teki vielä kahdeksan Elvis-elokuvaa, joista tärkeimpänä mainittakoon teatterilevityksessä eniten Elviksen 31 elokuvasta tuottanut Sininen Havaiji (Blue Hawaii)vuodelta 1961.

Uran loppuminen

Taurogin viimeiseksi ohjaustyöksi jäi Elviksen Live a Little, Love a Little vuodelta 1968. Kaikkiaan hänen ohjaamia elokuvia on 151.
Taurog toimi myös käsikirjoittajana 14 elokuvassa vuosivälillä 1920–1928.
José Luis Martell

José Luis Martell (21. syyskuuta 1976) on meksikolainen entinen lentopalloilija, joka pelaa hakkurin peliroolissa. Hän pelasi 2008-2009 kaudella Lentopallon SM-liigassa, Vammalan Lentopallon väreissä.  Hänet on valittu urallaan muun muassa Pan-Amerikan parhaimmaksi pelaajaksi vuonna 2007.

Ura

Martell aloitti uransa kotimaassaan Meksikossa jo hyvin nuorena. Hänen tavoitteensa lentopallon suhteen oli heti selvä: ammattilaisuus. Pian tavoitteet alkoivat toteutua ja Martell nousi yhdeksi Meksikon parhaimmaksi junioripelaajaksi. Meksikossa ei kuitenkaan ollut sellaista aikuisten pääsarjaa, johon Martell olisi voinut nousta. Näin Martell joutui muuttamaan kotimaastaan pois ja aloittamaan lentopallon Espanjassa Malagan juniorijoukkueissa.
Malagassa Martellin kehitys jatkui samaa rataa, ja hän nousi Espanjan kovaan pääsarjaan. Ensimmäinen seura Espanjan pääsarjassa oli Gijon, jossa Martell pelasi muutaman menestyksekkään vuoden. Tämän jälkeen hän vaihtoi pelaamaan Arona Teneriffaan, jonka jälkeen tie vei edelleen Espanjan pääsarjassa Teruelin joukkueeseen.
Teruelissa Martell pelasi uransa toistaiseksi viimeisen kauden Espanjassa yhdessä suomalaisen Joni Markkulan kanssa. Teruelin kausi ei ollut parhain mahdollinen, ja Martell halusi uusia haasteita uralleen, joita hän löysi lopulta Suomesta, Lentopallon SM-liigasta.
Uusi seura oli nimeltään Vammalan Lentopallo, Vammalasta. Martell innostui uudesta haasteesta ennen kautta vielä enemmän kun kuuli että Valepa oli tehnyt kaksivuotisen sopimuksen suomalaisen Joni Markkulan kanssa. Näin suomalainen VaLePa sai hankittua todellisen huippuvahvistuksen.
Ensimmäinen kausi VaLePassa oli Martellille onnistunut, sillä hän löi itsensä heti vammalalaisten ihmisten sydämeen. Martell oli lopulta runkosarjan pistepörssin neljänneksi tehokkain pelaaja, sekä tehotilaston kolmanneksi paras pistemies. VaLePa otti kaudelta historiansa parhaimman SM-liigan runkosarjan sijoituksen ollen kolmannella sijalla. Myös pudotuspelit olivat VaLePalle jättimenestys kun joukkue jatkoi hyviä otteitaan ja ylsi lopulta pronssiin. Mitali oli seuran historian toinen SM-liigassa. Kauden päätteeksi Martell valittiin SM-liigan tähdistöjoukkueeseen.
Menestyksekkään vuoden jälkeen Martell jatkoi uraansa Vammalan Lentopallossa, kun hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen seuran kanssa. Sopimus kattoi kaudet 2008-2010.

A-maajoukkue

Martell aloitti A-maajoukkueuransa Meksikon A-maajoukkueessa jo alle 20-vuotiaana nuorukaisena. Hän nousi nopeasti joukkueensa tähtipelaajaksi hakkurin roolissa, ja johti joukkuetta kapteenina. Vuonna 2006 Martell johdatti A-maajoukkueen Pan-Amerikan kisoissa neljännelle sijalle.
Toistaiseksi arvokkaimman voiton Martell otti A-maajoukkueessa, kun Meksiko voitti Pan-Amerikan mestaruuden historiansa ensimmäisen kerran vuonna 2007. Martell oli läpi kisojen joukkueen tärkein pelaaja, ja valittiin odotetusti kisojen parhaimmaksi pelaajaksi.
Kirk Acevedo

Kirk M. Acevedo (s. 27. marraskuuta 1971 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten rooleistaan televisiosarjoissa Kova laki, Kylmä rinki ja Fringe – rajamailla.
Acevedo syntyi Brooklynissa kolmilapsiseen newyorkilaisperheeseen. Hänen vanhempansa ovat puertoricolaista ja kiinalaista sukujuurta. Hän kasvoi Bronxissa ja osoitti jo lapsena kiinnostusta näyttelemiseen ja osallistui koulunsa näytelmäkerhoon.
Acevedo näytteli kersantti Joseph ”Joe” Toyea Steven Spielbergin ja Tom Hanksin televisiosarjassa Taistelutoverit. Acevedo on tehnyt työtä enimmäkseen televisioon. Hänen harvoihin elokuvarooleihinsa lukeutuu muun muassa sivuosa elokuvassa Veteen piirretty viiva, josta hänelle myönnettiin latinalaisamerikkalaisten mediataiteiden ALMA-palkinto.
Acevedo meni vuonna 2005 naimisiin näyttelijä Kiersten Warrenin kanssa. Parilla on yksi tytär.
Campynemataceae

Tuntomerkit

Heimon kasvit ovat ruohoja. Juurakko on lyhyt ja vaakasuora tai puuttuu. Kuolleet lehdet kuluvat kuitukimpuiksi. Lehtikanta on tuppimainen. Kukintolapakossa on suojuslehtiä. Kukat ovat keskikokoisia, ja niiden kehälehdet ovat vihreitä ja pikuttomia. Hetiö kiinnittyy kehän tyveen. Sikiäin on vaihtelevissa määrin kehänalainen, ja vartalon haarat ovat pystyjä. Siemenaiheita on kolme tai paljon kussakin emilehdessä. Hedelmä on kota tai avautumaton ja laajentuneiden kehälehtien suojaama. Siemenet ovat kulmikkaita tai litteitä ja niissä on vähäpätöinen alkio.
Putkiloita ei ole edes juurissa (yleensä yksisirkkaisilla on). Heteenponnen tapetum (kehittyviä siitepölyhiukkasia ravitseva solukerros) koostuu kaksi- tai monitumaisista soluista. Siemenaiheiden nukellukset ovat laitasolukkoisia.

Levinneisyys

Campynemataceae-heimo kasvaa Uudessa-Kaledoniassa ja Tasmaniassa.

Luokittelu

Heimoon kuuluu kaksi sukua ja neljä lajia. Campynemanthe-lajeilla on lähes sarjamainen kukinto, osaksi kehänpäällinen sikiäin ja hammaslaitainen lehden kärki; Campynema-lajien sikiäin on kehänalainen.
Shane Hnidy

Peliura

Hnidy pelasi juniorivuosinaan 1991–1996 Swift Current Broncosissa ja Prince Albert Raidersissa WHL:ssä. Buffalo Sabres varasi hänet seitsemännellä kierroksella (173. vuoro) vuoden 1994 varaustilaisuudessa. Hän ei kuitenkaan pelannut Sabresissa yhtäkään ottelua. Ennen NHL-uraansa Hnidy pelasi AHL-liigaa Saint Johnissa, Cincinnatissa ja Adirondackissa ja IHL-liigaa Grand Rapidsissa. Vuonna 2000 Detroit Red Wings myi Hnidyn Ottawa Senatorsiin, jossa hänen NHL-uransa alkoi. Hän on pelannut myös Nashville Predatorsissa, Atlanta Thrashersissa ja Anaheim Ducksissa.
2. tammikuuta 2008 Boston Bruins ja Anaheim Ducks tekivät pelaajavaihdon, jossa Bostoniin siirtyivät Hnidy ja kuudennen kierroksen varausvuoro ja Anaheimiin Brandon Bochenski.
3. heinäkuuta 2009 Hnidy ja Minnesota Wild solmivat yhden vuoden pituisen sopimuksen. Sopimuksensa Wildin kanssa päätyttyä hän oli useita kuukausia ilman sopimusta loukkaannuttuaan Phoenix Coyotesin harjoitusleirillä syksyllä 2010. Hän kärsi kiertäjäkalvosimen repeämästä. Helmikuussa 2011 hän palasi Boston Bruinsiin tekemällä seuran kanssa yksivuotisen sopimuksen. Hän edusti Stanley Cupin voittanutta Bruinsia kauden 2010–2011 lopulla kolmessa runkosarja- ja kolmessa pudotuspeliottelussa. Hän ei pelannut yhdessäkään Stanley Cup -finaaliottelussa.
Hnidy ilmoitti pelaajauransa päättymisestä 31. elokuuta 2011, jolloin myös kerrottiin hänen alkavan toimia Winnipeg Jetsin otteluiden kommentaattorina Sports Radio 1290 -radiokanavalla. Hän pelasi ammattilaisena viisitoista vuotta. NHL:ssä Hnidy edusti seitsemää eri seuraa ja pelasi yhteensä 550 runkosarja- ja 40 pudotuspeliottelua.
Mäkilampi (Saarijärvi, Kukko)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,8 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Tarhianjoen alueella (35.63), jonka Kiminginjoen valuma-alueeseen (35.637) se kuuluu.
Saarijärvi (Heinola, Kausa)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 5,6 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Ruotsalaisen alueella (14.14), jonka Ruotsalaisen lähi-alueeseen (14.141) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 107,4 metriä mpy.
Causa y Efecto

Musiikkivideo

Causa y Efecton musiikkivideon ohjasi itävaltalainen ohjaaja Rudi Dolez. Video kuvattiin maaliskuussa M3 Studiosissa Miamissa. Video esitettiin ensimmäisen kerran 7. toukokuuta.
Ulrich Wilcken

Ulrich Wilcken (18. joulukuuta 1862 – 10. joulukuuta 1944) oli saksalainen historioitsija ja papyrologi.
Wilcken opiskeli Leipzigissä, Tübingenissä ja Berliinissä. Theodor Mommsen kannusti häntä ottamaan vastaan viran papyrusten luetteloijana. Mommsenin ansiosta Wilken seurasi Eduard Meyeriä muinaishistorian professorina Breslaussa vuonna 1889. Myöhemmon Wilcken oli professorina Würzburgissä (1900), Hallessa (1903), Leipzigissä (1906) ja Bonnissa (1912). Myöhemmin hän työskenteli Munhenissä (1915) ja Berlinissä (1917).
Wilken oli kreikkalaisen ja roomalaisen papyrologian pioneeri saksassa. Hän kokosi suuria määriä ptolemidien aikaisia papyruksia ja ostrakoneja. Vuonna 1931 Wilken kirjoitti Aleksanteri Suurta käsitelleen teoksen, joka muun muassa käännettiin englanniksi.
Borneonmetsäkerttunen

Levinneisyys

Borneonmetsäkerttusta tavataan kotoperäisenä Malesiassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mathew Klickstein

Mathew Klickstein (1981, Kalifornia) on yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja, -tuottaja sekä -ohjaaja. Hänen genrejään ovat muun muassa draama ja komedia.
Palilalia

Palilalia on pakonomainen omien sanojen tai lauseiden toistohäiriö. Se on oireena arviolta 6–15 %:lla Touretten oireyhtymästä kärsivistä.
Palilaliasta voidaan puhua sellaisen henkilön kohdalla, jolla muutoin on sujuva puhekyky.
Muita Touretteen liittyviä tyypillisiä puheoireita ovat muun muassa ekolalia (muiden sanojen pakonomainen toistelu) ja koprolalia (pakonomainen kiroilun tarve).
Laineen Kasperi

Ura

Laineen Kasperi on julkaissut Ähky Recordsin kautta albumit Seis. (2007) ja Saatana saapuu Sörnäisiin (2008). Häneltä ilmestyi tupla-cd Olet tässä / Du är här / You are here 17. helmikuuta 2010. Tällä hetkellä Laineen Kasperi kiertää yhtyeensä Palava Kaupunki Orkesterin kanssa keikoilla, sekä Oi Pojat! -kiertueella Raappanan, Asan sekä Puppa J:n kanssa.
Laine julkaisi vuonna 2004 Kontackto-aliaksella BV² Produktionsin kautta levyn Kasperi Laine & Kummitusorkesteri. Laineen Kasperi on ollut tuottamassa Julma-Henri & Syrjäytyneiden - Al-Qaida Finland -albumia. Hän on myös toiminut muun muassa Asan keikka-DJ:nä ja vieraillut tämän Foetida-Pro Promo -mixtapella.
Laineen Kasperi ja Julma-Henri julkaisivat Outo nauha -nimisen kuunnelman lokakuussa 2009. Sen kappaleesta "Meitsi on matafaka" julkaistiin musiikkivideo heinäkuussa 2009. Levy sai paljon kritiikkiä basso.fi keskustelufoorumilla. Outo nauha nousi Suomen virallisen albumilistan 22. sijalle.
Laineen Kasperin neljäs sooloalbumi Pako-Laine julkaistiin Ähky Recordsin kautta 20. kesäkuuta 2012. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 37. Syksyllä 2011 musiikkivideon kera julkaistu "Poutaa" -kappale ei päätynyt albumille. Pako-Laineen kappaleesta "7 miljardia soluttautujaa" julkaistiin musiikkivideo elokuussa 2012.
Laineen Kasperi on oman soolotuotannon lisäksi toiminut myös lauluntekijänä muutamille rap-artisteille kuten Stepalle jonka kappaleessa Ei hän vierailee Säkän kanssa.
Joulukuussa 2016 Kasperi Laine palkittiin opetus- ja kulttuuriministeriön vuosittain jakamalla Suomi-palkinnolla. Suomi-palkinto annetaan merkittävästä taiteellisesta urasta.

Yksityiselämä

Laine valmistui Helsingin Teatterikorkeakoulusta äänisuunnittelijaksi vuonna 2007. Hän asuu nykyään Helsingissä, ja hänellä on yksi poika.
Vilho Väyrynen

Henkilöhistoria

Väyrysen vanhemmat olivat suutarimestari Antti Väyrynen ja Hilda Susanna Kujala. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1932. Helsingin yliopistossa Väyrynen opiskeli ensin matematiikkaa, mutta vaihtoi alaa ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1943. Varatuomarin arvon hän sai 1946. Väyrysen puoliso vuodesta 1938 oli Hellin Paavola, perheeseen syntyi kolme lasta. Talvisodassa Värynen toimi komppanianpäällikkönä, jatkosodassa hän toimi lisäksi myös esikuntatehtävissä kapteeniksi ylennettynä. Väyrynen osallistui myös Lapin sotaan. Sotien jälkeen hän toimi  Tornion tuomiokunnan notaarina 1945–1946 ja asianajajana Rovaniemellä 1946–1977. Järjestysoikeuden pormestari Väyrynen oli Rovaniemellä 1971–1978.

Poliittinen ura

Väyrynen oli SDP:n kansanedustajana Lapin läänin vaalipiiristä 1948–1962. Hän oli sisäasiainministerinä Fagerholmin II hallituksessa 1956–1957 ja oikeusministerinä samassa hallituksessa kahden kuukauden ajan 1956 keväällä. Väyrynen oli presidentin valitsijamies vuosien 1950 ja 1956 vaaleissa. Kunnallispolitiikassa hän toimi pitkään Rovaniemen kauppalanvaltuuston ja kaupunginvaltuuston puheenjohtajana, samoin kuin kaupunginhallituksen jäsenenä. Joukko ministereitä ja virkamiehiä pantiin syytteeseen vuonna 1960 ns. kätilöopiston jutussa, jossa Helsingin Kätilöopiston rakennustöiden urakoitsijaksi oli valittu lähes konkurssissa ollut rakennusliike Teora Oy. Valtakunnanoikeus tuomitsi seuraavana vuonna Väyrysen ja entisen ministerin Aarre Simosen sakkoihin virkavirheestä.
Poldark (kirjasarja)

Televisioversiot

BBC tuotti kirjasarjan seitsemästä ensimmäisestä kirjasta televisiosarjan Poldark, jota esitettiin vuodesta 1975 vuoteen 1977. Ross Poldarkia näytteli Robin Ellis ja Demelza Poldarkia Angharad Rees.
HTV tuotti vuonna 1996 televisioon pilottijakson nimellä The Stranger from the Sea, jonka oli käsikirjoittanut Robin Mukherjee. Ross Poldarkia näytteli John Bowe ja Demelza Poldarkia Mel Martin. Pilottijakso saavutti epäsuosion fanien keskuudessa, eikä sarjaa jatkettu pilottijakson jälkeen.
BBC:n uusi versio Poldark alkoi vuonna 2015. Sarja saavutti suuren suosion, ja toinen tuotantokausi alkoi vuonna 2016, kolmas vuonna 2017 ja neljäs vuonna 2018. Ross Poldarkia näyttelee Aidan Turner ja Demelza Poldarkia Eleanor Tomlinson. Myös alkuperäisen 1970-luvun Poldark-sarjan päätähti Robin Ellis nähdään sarjassa tohtori Halsen roolissa.
Martti Merenmaa

Martti Henrik Merenmaa (vuoteen 1921 Karjala; 19. heinäkuuta 1896 Oulu – 9. syyskuuta 1972 Kuopio) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.

Henkilöhistoria

Merenmaan sukujuuret ovat Vienan Karjalassa. Hänen isänsä oli veturinkuljettaja Kaarlo Heikki Karjala  ja äitinsä Anna Sofia Perttunen. Vanhemmat olivat vienankarjalaisia, kumpikin runonlaulaja Arhippa Perttusen sukua. Musiikki ja tarinat vetosivat Merenmaahan enemmän kuin koulunkäynti, ja maalaustaide oli lähellä hänen sydäntään. Ankaran uskonnollinen isä ei hyväksynyt ajatusta, että poika tekisi taidetta ammatikseen. Merenmaan opettaja, Raahen Porvari- ja Kauppakoulussa toiminut skottilaissyntyinen Dudley Campbell sen sijaan kannusti häntä. Ristiriidat kotona johtivat dramaattiseen ratkaisuun vuonna 1915, kun Merenmaa 18-vuotiaana karkasi kotoaan, pyöräili Viipuriin ja jatkoi sieltä junalla Pietariin. Hän opiskeli Pietarin taideakatemiassa maalaustaidetta,  professori Bogdanovin ohjauksessa. Opintojen rahoittamiseksi Merenmaa myi piirroksiaan ja toimi restauroijana. 
Kotiseudulleen Merenmaa palasi 1917 ja aloitti opinnot Raahen Porvari- ja Kauppakoulussa. Opinnot katkesivat vuoden 1918 tammikuussa alkaneeseen Suomen sisällissotaan, jossa Merenmaa palveli Uudenmaan rakuunoissa. Kaupalliset opinnot jäivät lopullisesti seuraavana vuonna, kun Merenmaa siirtyi Joensuuhun Karjalanmaa-lehden toimittajaksi, ja sen jälkeen Kouvolaan Kouvolan Sanomien palvelukseen. 
Sukunimensä Martti Karjala muutti Merenmaaksi vuonna 1921. "Rannan kohotessa pakenee meri – ja sen alta paljastuu merenmaa", hän totesi uudesta nimestään. Samana vuonna Merenmaa meni naimisiin kuopiolaisen opettajan Hellin Sigrid Kaikkosen kanssa, julkaisi ensimmäisen romaaninsa Kohtalon marssi, muutti Helsinkiin ja ryhtyi toimittamaan omaa kirjallista aikakauslehteä nimeltä Kauno-Sanomat.
Kauno-Sanomien toimituksessa Merenmaan kumppani oli Uuno Kailas, ja hän työskenteli myös Einari Vuorelan kanssa. Suomen kirjailijaliiton jäsen Merenmaasta tuli 1920-luvun puolivälissä. Nk. Toukokuun ryhmä edusti samanhenkisten kirjailijoiden yhteisöä. Ryhmäläiset Uuno Kailas, Lauri Haarla, Arvi Kivimaa ja L. Onerva olivat Merenmaan kumppaneita. 
1930-luvun alkupuolelle tultaessa Merenmaa muutti asumaan pysyvästi Kuopiossa perheensä kanssa. Suvasveden Einesalon saari yhteisöineen oli kirjailijalle sekä työskentely-ympäristö että tiedonhalun kohde ja ne esiintyvät näkyvästi hänen tuotannossaan.
Merenmaa palkittiin  Aleksis Kiven palkinnolla 1943 ja Pro Finlandia -mitalilla 1957.