google/wiki40b huggingface dataset:
Imatrankoski

Kosken syntyminen

Imatrankoski syntyi noin 6 000 vuotta sitten Saimaan vesimassojen  murtautuessa Salpausselän läpi.  Salpausselkä muodosti kauan tehokkaan esteen veden virtaamiselle Laatokkaan, mutta maan kohoaminen lännempänä sai veden purkautumaan kaakkoon. Kosken voimasta kertovat lukuisat hiidenkirnut ja muut kovertumat. Koski pauhasi vuolaana kesät talvet, ja sen vakaa vesimäärä kautta vuoden takasi ajankohdasta riippumatta vaikuttavan näyn. Tulvilta se ei kuitenkaan välttynyt. Suurin tulva sattui vuodelle 1899, jolloin kosken kautta virtasi 1 160 m³ vettä sekunnissa eli normaaliin verrattuna reilusti kaksinkertainen määrä.

Koski matkailunähtävyytenä ja muussa käytössä

Imatrankoski on Suomen vanhin matkailunähtävyys, kansallismaisema, jota on käyty ihastelemassa jo 1700-luvulla. Vuonna 1772 jopa Venäjän keisarinna Katariina II seurueineen kävi ihmettelemässä kosken voimaa. 1800-luvun lopulla se oli suuri nähtävyys koko Euroopassa, ja kosken kuohuja saavuttiin katselemaan kaukaa ulkomailta saakka. 1800-luvulla venäläiset kirjoittivat Imatrankosken kallioihin graffiteja, ja saman vuosisadan puolivälissä kosken ympärille perustettiin Suomen vanhin luonnonpuisto, Kruununpuisto.
Koskimaisemaa katsomaan tulleiden turistien määrä kasvoi entisestään vuonna 1903 valmistuneen linnamaisen Valtionhotellin ansiosta. Kivinen hotelli rakennettiin kahden palaneen puuhotellin tilalle, ja se pystyi vastaamaan entistä paremmin vaativien turistien tarpeisiin.
Imatrankosken voimalan ensimmäinen osa valmistui 1920-luvun lopussa, ja sen vihki toukokuussa 1929 tasavallan presidentti Lauri Kristian Relander. Voimalan rakentamisen jälkeen vettä virtasi koskeen jonkin verran voimalaitoksen ohi. Lopullinen kosken kuivaminen tapahtui vuonna 1937 voimalaitoksen kuudennen koneiston valmistuttua. Tämän jälkeen vettä on juoksutettu koskessa vain näytösluontoisesti sekä häiriö- ja huoltotilanteissa.  Koskinäytöksiä on viime vuosina järjestetty kesälauantaisin. Näytös kestää noin 16 minuuttia, ja sen aikana vettä virtaa 500 m³/s.  Patoremontin takia Imatrankoskessa ei järjestetä koskinäytöksiä vuosina 2017 ja 2018.  Tulvista johtuvat ohijuoksutukset ovat moneen muuhun koskeen verrattuna hyvin harvinaisia. Häiriö- ja huoltotilanteissa luukut voidaan joutua aukaisemaan yhtäkkisesti, ja näin ollen luvaton liikkuminen kosken kuivankin uoman pohjalla on hengenvaarallista.
Vaisaaren koulu

Vaisaaren koulu sijaitsee Raision Tiedonpuistossa. Vaisaaren koulu on Raision ainoa yläkoulu. Vaisaaren koulu on 763 oppilaallaan Suomen suurin yksittäinen peruskoulun yläaste.
Koulusta löytyy useita erikoisluokkia: jokaisella luokka-asteella on yksi englantiorientoitunut luokka sekä musiikkiluokka sekä vuodesta 2012 urheilupainotteinen luokka.

Historiaa

Vaisaaren koulu perustettiin vuonna 1967 kansalaiskoulumuotoisena. Peruskoulujärjestelmään siirryttiin ensimmäisten koulujen joukossa 1972. Muutoksen jälkeen koulun tilat alkoivat kuitenkin käydä ahtaaksi, ja rakennuksen laajentaminen alkoi olla jo väistämätöntä. Aluksi oli suunnitelmissa rakentaa kaupunkiin toinen yläaste, mutta lopulta päätettiin laajentaa Vaisaaren koulua. Uusi osa vihittiin käyttöön 1977.
Seuraavat merkittävät muutokset olivat 1990-luvulla, jolloin siirryttiin käyttämään yhä enenevissä määrin tietotekniikkaa opetuksessa. Koulu sai peruskorjauksen myötä uuden ilmeen vuosien 1996–1999 aikana.
Raision Vaisaaren koulu sijaitsee Tiedonpuiston opetuskeskuksessa aivan Raision keskustan tuntumassa vain vajaan vartin ajomatkan päässä Turusta. Alueella toimii Vaisaaren koulun lisäksi syksyllä 1999 valmistunut moderni kirjasto-auditorio ja muita oppilaitoksia: Raision lukio, ammattioppilaitos ja kauppaopisto. 
Yksi Vaisaaren koulun tunnetuimmista opettajista on Rexi on homo ja opettajat hullui -kirjan tehnyt  Aino Kontula, joka toimi Vaisaaren koulussa biologian ja maantiedon lehtorina 30 vuotta ennen eläkkeelle jäämistään vuonna 2001.
Kontula on kirjoittanut myös puolifiktiivisen kirjan Herra Rehtori (Ajatus 2009) Vaisaaren koulun pitkäaikaisesta, voimakastahtoisesta rehtorista Antti Tuomisesta, joka piti yläastelaisia tiukassa otteessaan 1970-luvulta alkaen.
Abel (Tanska)

Abel (n. 1218–1252) oli Tanskan kuninkaana vuosina 1250–1252. Hän oli kuningas Valdemar II Sejrin poika ja nousi valtaistuimelle kukistettuaan veljensä Eerik IV Plovpenningin. Hän kuoli sotaretkellä friisiläisiä vastaan.

Elämä

Abel syntyi luultavasti vuonna 1218, ja hänet nimitettiin Slesvigin herttuaksi 1232. Hän avioitui vuonna 1237 Holstenin kreivin tyttären Mechtilden kanssa. Kun Abelin isä kuoli ja valtaan nousi hänen veljensä Eerik, alkoivat veljesten väliset vihamielisyydet. Kiista huipentui vuonna 1246, kun Abel hyökkäsi veljeään vastaan lankojensa tukemana. Hänen onnistui kukistaa Erik vihdoin vuonna 1250.
Eerik vangittiin ja luovutettiin vihamiestensä käsiin, jotka surmasivat hänet. Abel joutui vannomaan kahdenkymmenenneljän aatelismiehen ("dobbelt tylvter-ed") kanssa, ettei hänellä ollut mitään tekemistä Eerikin kuoleman kanssa, ennen kuin hänet voitiin kruunata 1. marraskuuta 1250. Epäilys veljensurmasta kuitenkin jäi, ja kansan suussa syntyi sanonta "Abel af navn, Kain af gavn" eli "Abel nimeltään, Kain ansioltaan".
Hänen lyhyt hallituskautensa osoittautui onnistuneeksi, ja sen aikana vallitsi rauha ja kauppa Hansakaupunkien kanssa kasvoi. Abel kaatui sotaretkellä friisejä vastaan 1252. Hänen seuraajakseen tuli hänen nuorempi veljensä Kristoffer I. Hänen leskensä avioitui 1261 Birger Jaarlin kanssa. Legendan mukaan Abel kummittelee Slesvigin tuomiokirkossa. Abelin ja Erikin veljesviha on aiheena Oehlenschlägerin tragediassa Erik og Abel.
Palais Schaumburg

Palais Schaumburg on linnamainen rakennus Bonnin kaupungissa, Saksan Nordrhein-Westfalenissa. Vuodesta 1949 vuoteen 1976 rakennus toimi Saksan liittokanslerin ensisijaisena residenssinä. Vuodesta 1999 lähtien se on ollut liittokanslerin toinen residenssi. Alun perin rakennuksen rakennutti teollisuusmies Wilhelm Loeschigk, ja se rakennettiin vuosina 1858–1860.
Orsinoli

Ominaisuudet ja esiintyminen luonnossa

Orsinoli on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ainetta, jonka väri muuttuu hitaasti ilman hapen vaikutuksesta punertavaksi. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin ja hieman heikommin bentseeniin ja kloroformiin. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen orsinolin monohydraatti. 
Orsinolia esiintyy useissa jäkälissä ja se on yhtenä komponenttina aiheuttamassa jäkälille tunnusomaista hajua. Orsinolia esiintyy myös useissa ruusuissa, joissa on o-metyylitransferaasientsyymiä. Tämä entsyymi metyloi orsinolin sen monometyylieetteriksi, joka on yksi ruusun tuoksun komponenteista.

Käyttö

Orsinoli kondensoituu polysakkarideista ja monosakkarideista kuumennettaessa muodostuvien furfuraalijohdannaisten kanssa vihreäksi yhdisteeksi. Ainetta käytetään muun muassa heksoosien ja pentoosien pitoisuuden määrittämiseen spektrofotometrisesti. Orsinolia käytetään myös ligniinin läsnäolon osoittavana kemikaalina.
Pientenantilliensirkku

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan pientenantilliensirkku on kooltaan noin 14–15 cm. Koiras on väritykseltään täysin musta lukuun ottamatta kurkkua, silmäkulmia ja alaperää, jotka ovat väriltään punaruskeat. Naaras on selästään ruskea ja vatsastaan harmahtavampi. Siivissä ja alaperässä on myös oranssinruskeaa väritystä. Pientenantilliensirkun nokka on suurikokoinen ja voimakas.

Elinympäristö

Pientenantilliensirkku on yleinen ja elää sademetsissä sekä puustoisilla alueilla aivan asutuksen läheisyydessä.
Pientenantilliensirkut käyttävät ravintonaan siemeniä, joiden kuoret se murskaa vahvalla nokallaan. Lajin pallomainen pesä sijaitsee pensaassa tai puussa. Naaras munii kahdesta kolmeen pilkullista munaa.
Carl Adam Avellan

Carl Adam Avellan (aateloituna Adlerstjerna) (9. syyskuuta 1776, Viapori, Helsinki – 27. elokuuta 1857, Turku) oli suomalainen juristi, joka eteni urallaan senaatin oikeusosaston jäseneksi ja Vaasan hovioikeuden presidentiksi. Hän tuli ylioppilaaksi Turun akatemiaan 1790 ja suoritti lakitieteen tutkinnon 1793. Auskultantiksi Turun hovioikeuteen hän pääsi 1794 ja 1795 hänet nimitettiin hovioikeuden ylimääräiseksi notaariksi, 1799 kanslistiksi, 1800 ylimääräiseksi viskaaliksi, 1800 notaariksi, 1806 varakanneviskaaliksi, 1808 sihteeriksi ja 1809 asessoriksi. Vuonna 1814 Avellan määrättiin jäseneksi komissioniin, jonka tehtävänä oli lakikokoelman tarkastus. Turun hovioikeuden hovioikeudenneuvokseksi hänet nimitettiin 1816 ja hovioikeuden varapresidentiksi 1826.
Avellan kutsuttiin korkeimman oikeuden edeltäjän senaatin oikeusosaston jäseneksi 1828 ja hänet nimitettiin Vaasan hovioikeuden presidentiksi 1833. Avellan korotettiin 1834 aatelissäätyyn ja kirjoitettiin 1835 Suomen ritarihuoneeseen nimellä Adlerstjerna. Vuonna 1840, jolloin Helsingin yliopisto vietti 200-vuotisjuhliaan, hänet vihittiin lakitieteen kunniatohtoriksi. Adlerstjerna sai omasta pyynnöstään eron hovioikeuden presidentin virasta 1841 ja hän sai säilyttää palkkansa elinikäisenä eläkkeenään. Elämänsä viimeiset vuodet hän asui omistamallaan Gunnarsnäsin tilalla Paraisten kunnassa.
Carl Adam Avellanin vanhemmat olivat Rymättylän kirkkoherra Carl Avellan (1741–1808) ja tämän ensimmäinen puoliso Maria Rebecka Laman (1740–1794). Äidin vanhemmat olivat luutnantti Henrik Laman ja Maria Rebecka Barck. Carl Adam Avellanin ensimmäinen puoliso oli 1806–1814 Anna Kristina Lindqvist (1785–1814). Hänen vanhempansa olivat Turun akatemian professori Johan Henrik Lindqvist ja tämän enimmäinen puoliso Christina Fredrica Laihiander. Carl Adam Avellanin toinen puoliso oli vuodesta 1821 lähtien Gunilla Kristina Sofia af Grubbens (1790–1863). Hänen vanhempansa olivat Ruotsin Itäintian komppanian johtaja, kauppaneuvos Mikael Grubb (aateloituna af Grubbens) ja tämän toinen puoliso Sofia Elisabet Wasz.
Wandewashin taistelu

Wandewashin taistelu oli seitsenvuotisen sodan taisteluita, joissa Britannia ja Ranska olivat vastakkain Intian maaperällä. Intiassa britit voittivat kenraali Thomas Arthur Lally Tollendalin johtaman ranskalaisten armeijan Wandewashin taistelussa tammikuussa 1760 ja valtasivat 1761 Ranskan viimeisen ja tärkeimmän tukikohdan Pondicherryn. Hyökkäykset olivat osia karnaattisia sotia. Sodan jälkeen solmitun Pariisin rauhansopimuksen mukaan Pondicherry palautettiin Ranskalle, mutta ranskalaiset saivat käyttää kaupunkia vain kauppatukikohtanaan eivätkä saaneet pitää Intiassa sotilasjoukkoja. Sopimus tarkoitti sitä, että mikään ei enää estäisi britti-imperiumin laajentumista Intiassa.
CrossCode

Vastaanotto

Pelillä on Metacritic -kerääjäsivustolla arvosana 86%.
Objektivismi (ontologia)

Ontologinen tai metafyysinen objektivismi on ontologinen näkökanta, jonka mukaan todellisuus on olemassa tajunnasta riippumatta. Näin se on eräs vastaus kysymykseen, ”riippuuko todellisuus meistä, vai onko se itsenäinen?” Objektivismin vastakohtana on subjektivismi, jonka mukaan todellisuuden olemassaolo riippuu tajunnasta.
Vahvemman objektivistisen näkemyksen mukaan tajunnasta riippumattomasta todellisuudesta olisi olemassa vain yksi oikea kuvaus. Objektivistit eivät välttämättä ota kantaa siihen, onko meillä tietoa tällaisesta kuvauksesta vai ei.
Platonilainen realismi oli eräs metafyysisen objektivismin muoto, koska se katsoi, että ideat ovat olemassa objektiivisesti ja meistä riippumatta. George Berkeleyn empiristinen idealismi (subjektiivinen idealismi) taas oli eräs subjektivismin muoto, koska hän katsoi, että oliot ovat olemassa vain sikäli kuin ne havaitaan.
Gottlob Frege käytti termiä ”objektivismi” tietoteoreettisesta ja metafyysisestä kannasta, joka asettui Immanuel Kantin ajattelua vastaan. Näin termin käyttö häntä edeltäneeseen filosofiaan on takautuvaa.
On olemassa erilaisia näkökantoja siihen, mikä on havaintojen rooli objektiivisen todellisuuden arvioinnissa ja ymmärtämisessä. Filosofisen realismin mukaan havainnot ovat keskeisessä asemassa objektiivisen todellisuuden suorassa arvioinnissa, kun taas instrumentalismin mukaan havainnot ovat hyödyllisiä ensi sijassa todellisuuden tulkinnassa ja ennustamisessa. Nämä käsitteet ovat keskeisellä sijalla tieteenfilosofisissa keskusteluissa.
Kognitiivinen vinouma

Kognitiivinen vinouma, -harha, -värittymä tai -vääristymä (engl. cognitive bias) on psykologinen käsite, jolla viitataan ihmisillä esiintyviin taipumuksiin hahmottaa ja painottaa havaintojaan, tulkintojaan ja informaatiota tietyillä tavoin. Kognitiiviset vinoumat voivat johtaa virhearviointeihin tiedollisten syiden takia. Kognitiivisia vinoumia tutkitaan kognitiotieteessä ja sosiaalipsykologiassa sekä käyttäytymistaloustieteessä. Erilaisia vääristymiä ovat muun muassa kaikille ihmisille yleiset virhearviot tilastojen tulkinnassa, sosiaalisessa attribuutiossa sekä muistamisessa.
Amos Tversky ja Daniel Kahneman esittivät kognitiivisten vinoumien teorian vuonna 1972.
Ella Jenkins

Ella Jenkins (s. 6. elokuuta 1924 St. Louis, Missouri) on yhdysvaltalainen laulaja. Hänet tunnetaan lapsille tekemästään musiikista, joka kuitenkin on vedonnut myös kouluttajiin ja muihin aikuisiin.
Jenkins varttui Chicagossa ja aloitti ammattimaisen laulajanuransa vuonna 1956. Albumien lisäksi hän on tehnyt kirjoja ja videoita; teoksillaan hän opettaa lapsille monenlaisiin elämänalueisiin sisältyviä asioita lukemisesta maantietoon ja tanssiin. Ajan mittaan Jenkins ryhtyi myös ohjeistamaan lasten opettajia. Kuuluisilla Adventures in Rhythm -workshopeillaan hän esitteli näille uudenlaisia ryhmälaulannan ja rytmin tuottamisen metodeja. Vuonna 1999 Jenkins julkaisi jo kolmannenkymmenennen albuminsa Smithsonian Folkways Recordsings -yhtiölle. Albumin nimi on Ella Jenkins & a Union of Friends Pulling Together. 
Jenkins on päivittänyt tuotantonsa kattamia teemoja ajanmukaisilla tavoilla. Hän on käsitellyt teoksissaan muun muassa monikulttuurisuuden ja ympäristön kaltaisia aiheita. Vuonna 2017 Jenkins juhlisti kuudettakymmenettä vuottaan Folkways-artistina julkaisullaan Camp Songs. Hänelle on myönnetty Grammy-palkinto elämäntyöstään.
Luza

Luza (komiksi ja venäjäksi Лу́за) on Vienanjoen vesistöön kuuluvan Jugin sivujoki Komin tasavallassa sekä Kirovin ja Vologdan alueilla Venäjällä. Sen pituus on 574 kilometriä, valuma-alueen laajuus 18 300 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama 99 kilometrin päässä joen suusta 117 kuutiometriä sekunnissa. Suurimmat sivujoet ovat Lopju, Porub, Lehta ja Lala. Luzan varrella sijaitsee Luzan kaupunki, Lalskin kaupunkimainen taajama ja Objatševon piirikeskus.
Pripetin suot

Pripetin suot (myös Rokitnon tai Pinskin suot) on suuri suoalue Ukrainan ja Valko-Venäjän rajamailla Pripet-joen ja sen sivuhaarojen molemmin puolin. Se on yksi Euroopan suurimmista kosteikkoalueista.
Alun perin suoalue kattoi Puolan alavat maat ja suuren osan Valko-Venäjän eteläosasta. Sen itäosaa on ojitettu ja kuivattu vuodesta 1872 alkaen laitumeksi ja viljelymaaksi. Kuivattamista edistettiin mittavilla maanrakennustöillä 1900-luvulla. 1960- ja 1970-luvulla ojitetut pellot tuottivat runsaita satoja muutaman vuosikymmenen ajan, mutta niiden maaperä köyhtyi, ja nyttemmin on alettu keskustella joidenkin osien ennallistamisesta.
Suuren osan vuodesta suoalue on luonnollinen este sotajoukkojen etenemiselle. Toisen maailmansodan aikana suoalue erotti toisistaan eteläisen ja itäisen rintaman taistelut. Myös neuvostopartisaanit piileksivät suolla. Sodan alkuvaiheessa saksalaiset uhosivat ”kuivattavansa suot, tyhjentävänsä alueen roskaväestä ja asuttavansa sinne kunnon arjalaisia talonpoikia”. Hanketta johti Konrad Meyer. Hitler peruutti suunnitelman vuonna 1941. Yksi syy oli pelko siitä, että kuivatusta maasta tulisi pölyävää aroa.
ICalendar

Historia ja kehitys

The Internet Engineering Task Force (IETF) kalenterien ja aikatauluttamisten työryhmä (Open Text Corporationin Anik Gangulyn johtamana) kehitti kalenterimuodon. Varsinaiset tekijät olivat Frank Dawson Lotus Development Corporation -yhtiöstä ja Derik Stenerson Microsoft Corporationista. iCalendar perustuu vahvasti aiempaan Internet Mail Consortiumin (IMC) kehittämään vCalendar-muotoon. iCalendar tiedostot ovat perustekstitiedostoja.
Sen jälkeen kun iCalendar julkistettiin, Internet Mail Consortium lausui, että se "toivoo, että kaikki vCalendar-kehittäjät ottaisivat käyttöön nämä uudet avoimet standardit ja tekisivät heidän sovelluksensa yhteensopiviksi kummankin standardin vCalendar 1.0 ja iCalendar kanssa.

vCalendar 1.0

iCalendarin kehittäminen perustuu aiempaan Internet Mail Consortiumin (IMC) kehittämään tiedostomuotoon vCalendar. Tässä on esimerkki kalenteritiedosta vCalendar-muodossa:
 BEGIN:VCALENDAR
 VERSION:1.0
 BEGIN:VEVENT
 CATEGORIES:MEETING
 STATUS:TENTATIVE
 DTSTART:19960401T033000Z
 DTEND:19960401T043000Z
 SUMMARY:Ehdotuksesi
 DESCRIPTION: Matti ja Pekka esittelemään uusinta kehitysmateriaalia
 CLASS:PRIVATE
 END:VEVENT
 END:VCALENDAR

Validointi

Validoinnilla voidaan tarkistaa, että tiedon muoto on spesifikaatioiden mukainen. ICalendar-muodon validaattori löytyy osoitteesta:
http://severinghaus.org/projects/icv/
Palvelussa voi validoida ICalendar-tietoa URL-osoitteena, lähetettävänä tiedostona tai koodisnippettinä.
Matti Virmanen

Matti Virmanen (s. 30. marraskuuta 1960 Helsinki) on suomalainen jääkiekkotoimija ja Jokereiden entinen pitkäaikainen toimitusjohtaja. Nykyään hän toimii NHL-joukkue Edmonton Oilersin Pro Scouttina sekä SM-liigajoukkue Vaasan Sportin pelaajakoordinaattorina.

Peliura

Virmanen edusti kasvattajaseuraansa Jokereita ainoastaan neljän ottelun verran SM-liigassa kaudella 1980–1981. Hän voitti Norjan liigan pistepörssin vuonna 1983 pelatessaan Bergenin joukkueessa. Suomessa Virmanen on pelannut vanhemmalla iällä alemmilla sarjatasoilla.

Toimitusjohtaja

Matti Virmanen toimi Jokerit HC Oyj:n toimitusjohtajana vuodesta 1999 vuoteen 2008. Hänen aikanaan Jokerit voitti Suomen mestaruuden kerran 2002, sijoittui hopealle kolme kertaa 2000, 2005 ja 2007 sekä voitti Continental Cupin vuonna 2003.

Muut tehtävät

Kesällä 2008 Matti Virmanen aloitti Jokerit HC Oyj:n urheilutoimenjohtajan tehtävissä. Jokerien uutena toimitusjohtajana aloitti Keijo Säilynoja 16.6.2008. Urheilutoimenjohtajana Virmanen toimi vuoteen 2010 asti. Virmanen on toiminut NHL-seura Edmonton Oilersin pelaajatarkkailijana vuodesta 2010.
Hr. Ms. Van Galen (G84)

Palvelus

Koulutuksen päätyttyä alus siirtyi Itä-Intiaan, jossa se liittyi 7. hävittäjälaivueeseen kesäkuussa 1942. Se suojasi saattueita Intian valtamerellä lokakuuhun, jolloin se oli Fremantlessa. Alus siirrettiin Yhdysvaltain laivaston alaisuuteen suojaamaan Australian etelä- ja länsirannikon saattueita, kunnes se helmikuussa 1944 siirrettiin Trincomaleehen osaksi Itä-Intian laivastoa. Alus siirrettiin lokakuussa 1944 8. hävittäjälaivueeseen.
Alus osallistui 21. maaliskuuta - 4. huhtikuuta operaatio Diplomatiin, jolloin se suojasi USS Saratogan Trincomaleesta Kookossaarille ja takaisin. Alus osallistui Sabangiin tehtyyn iskuun 19. huhtikuuta sekä Surabajan iskuun johtaneisiin operaatioihin 6.- 27. toukokuuta. Myöhemmin alus osallistui harhautusoperaatio Milletiin Nikobaareille, jonne se matkasi 17. lokakuuta HMS Londonin ja HMAS Normanin kanssa. Operaatiosta vapauduttuaan alus siirrettiin Plymouthiin, jossa se suojasi läntisen reitin alaisena saattueita marraskuusta 1944 alkaen.
Van Galen siirrettiin helmikuussa 1945 telakalle Southamptoniin, mistä se palasi palvelukseen 1. huhtikuuta. Alus saapui koulutuksen jälkeen Rotterdamiin 23. elokuuta, jossa se valmistui palvelukseensa Alankomaiden Itä-Intiassa. Alus partioi Alankomaiden Itä-Intian vesillä kesäkuuhun 1948, jolloin Hr. Ms. Tjerk Hiddes vapautti sen tehtävistään.
Alus saapui huhtikuussa 1951 Korean aluevesille vapauttaen Hr. Ms. Evertsenin. Alus liittyi Korean länsirannikolle koottuun laivasto-osastoon, jonka mukana se osallistui vielä saman kuukauden aikana Hungnamin piiritykseen sekä alueen tulittamiseen. Heinakuussa alus suojasi Yhdysvaltain laivaston lentotukialuksia USS Bataan ja USS Sicily.
Lokakuun lopulla alus siirtyi Korean itärannikolle vapauttaen HMS Concordin. Se osallistui Wonsanin, Songjinin ja Hamhungin tulitukitehtäviin. Marraskuussa alus osallistui iskuun Hungnamiin HMAS Tobrukin ja HMS Belfastin kanssa. Iskuun osallistuivat myös HMAS Sydneyn lentokoneet. Joulukuussa alus palasi länsirannikolle, jossa se vapautti HMCS Athabaskanin. Hr. Ms. Piet Hein vapautti aluksen maaliskuussa 1952, jolloin Hr. Ms. Van Galen aloitti paluumatkan Alankomaihin.
Alus matkasi Hong KOngin, Singaporen, Suezin kanavan, Maltan, Las Palmasin, Rio de Janeiron, Buenos Airesin, Curacao ja Bermudan kautta saapuen Den Helderiin 20. kesäkuuta. Alus lähti 11. helmikuuta 1953 koulutuspurjehdukselle Las Palmasiin, Agadiriin, Gibraltarille ja Portlandiin ennen paluuta Den Helderiin 2. huhtikuuta. Se teki 18. huhtikuuta - 1. toukokuuta toisen purjehduksen, johon edellisen matkan satamien lisäksi sisällytettiin Penzance ja Liverpool.
Alus poistettiin lokakuussa 1956 alusluettelosta ja se myytiin Frank Rijsdijkille. Alus saapui 8. helmikuuta 1957 Hendrik-Ido-Ambachtiin romutettavaksi.
Anglesey

Nimi

Kansanomaisen etymologian mukaan nimi Anglesey ([ˈæŋ.ɡəl.siː]) viittaisi anglien saareen. Saaren nimi on kuitenkin mahdollisesti peräisin sen muinaisnorjankielisestä nimityksestä Öngulsey, jossa öngull tarkoitti kulmaa tai koukkua ja ey saarta. Saaren kymrinkielinen nimi on Môn. Antiikin aikaisissa ja keskiaikaisissa lähteissä saareen viitataan usein latinalaisella nimellä Mona tai kreikaksi Μονα. Nimellä on todennäköisesti sama alkuperä, kuin Mansaarella (kymriksi Manaw, muinaisiiriksi Mano). Nimet sekoitetaankin usein toisiinsa historiallisissa lähteissä, joista ei aina selviä kummasta saaresta on kyse.

Maantiede

Anglesey on saari ja sitä erottaa Walesin mantereen puoleisesta osasta Menaisalmi. Angleseyn pinta-ala on noin 676 km² ja se on näin Englannin ja Walesin suurin saari. Angleseyn kreivikuntaan kuuluu myös Holy Island hieman Angleseyn saaresta länteen. Saaren korkein kohta on Holyhead Mountain noin 219 metrin korkeudella merenpinnasta. Saaren hallinnollinen keskus on Llangefni.
Eräällä saaren kylällä on Britannian pisin paikannimi: Llanfairpwllgwyngyllgogerychwyrndrobwllllantysiliogogogoch.

Historia

Angleseyn saarelta löydetyt megaliitit viittaavat asutukseen jo ehkä neoliittisella kivikaudella tai pronssikauden alussa. Kelttiläiset kielet levisivät alueella noin 100-luvulla eaa. Rooman valtakunnan valloittaessa Britanniaa 60-luvulla jaa. Anglesey oli ensimmäinen hyökkäyksen kohteeksi päätynyt alue Pohjois-Walesissa. Tacituksen mukaan saaren valloituksella oli erityistä strategista arvoa, koska se oli druidien tärkeä tukialue ja druideja pidettiin puolestaan erityisenä uhkana roomalaisvallalle alueella. Tacitus kuvailee roomalaisten hyökkäystä saarelle, jonka aikana sen pyhät lehdot tuhottiin. Tacituksen mukaan lehtoja käytettiin ihmisuhrauksissa. Joitakin todisteita druidien huomattavasta asemasta saarella on löydetty arkeologian kautta. Esimerkiksi Llyn Cerrig Bach -järveltä on tehty huomattavia esinelöytöjä, joista on päätelty alueella olleen myös läheiset yhteydet Irlantiin.
Rooman valtakunnan luhistuttua Angleseystä tuli osa walesilaista Gwyneddin kuningaskuntaa. Kuninkaallinen hovi sijaitsi Aberffrawissa. Saaren omistuksesta kiinnostuivat myöhemmin myös englantilaiset hallitsijat. Northumbrian hallitsija Eadwine (k. 632/3) keräsi jonkin aikaa suojelurahaa saarelta. Gwyneddin kuningas Cadwaladr ap Cadwallon kukisti Eadwinen ja Gwynedd päätyi lopullisesti englantilaisvallan alle vasta Edvard I:n aikakaudella vuonna 1282. Angleseystä tehtiin oma kreivikuntansa vuonna 1284. Walesilaisella Tudor-suvulla oli merkittäviä maaomistuksia Angleseyllä ja suvun edustaja Henrik VII:sta tuli Englannin kuningas. Gwyneddin kreivikunta perustettiin vuonna 1974 ja se käsitti suurin piirtein vanhojen Angleseyn, Caernarfonin ja Merionethin kreivikuntien alueet. Anglesey erotettiin jälleen omaksi kreivikunnakseen vuonna 1995.

Väestö

Vuoden 2017 puolivälillä koko Angleseyn hallinnollisella alueella asui arviolta 69 300 henkilöä. Heistä noin 42 100 eli 60,8 % koko väestöstä osasi kymriä. Kymrin kielen osaajien suhteellinen määrä Angleseyllä on Gwyneddin jälkeen Walesin toiseksi suurin ja koko Walesin sama luku on vain 27,9 %.