google/wiki40b huggingface dataset:
Ylä-Urpala

Ylä-Urpala eli Torfjanovka (ven. Торфяновка) on maaseututaajama Venäjällä Suomen rajan tuntumassa, Leningradin alueen Viipurin piirin Tienhaaran kunnassa. Asukasluku on noin 300 (2008).
Ylä-Urpalassa sijaitsee Helsingin ja Pietarin välisen E18-tien rajanylityspaikan Venäjän puoleinen raja-asema, noin 3 km Suomen Vaalimaan raja-asemasta ja 2 km valtakunnanrajasta itään. Vaalimaan–Ylä-Urpalan rajanylityspaikka on vilkkain Suomen ja Venäjän välisistä rajanylityspaikoista.

Ylä-Urpala Suomessa

Ylä-Urpala oli yksi Suomen Virolahden kunnan kylistä, jotka talvi- ja jatkosodan jälkeen jäivät Neuvostoliitolle luovutetulle alueelle.
Kuvanveistäjä Johannes Takanen syntyi kylässä vuonna 1849. Kylän entiset asukkaat ovat perustaneet Ylä-Urpala seura ry:n.
Johan Bilmark

Johan Bilmark (3. heinäkuuta 1728 Skara – 19. huhtikuuta 1801 Turku) oli ruotsalais-suomalainen historioitsija ja Turun akatemian professori.

Elämäkerta

Bilmarkin vanhemmat olivat teologian lehtori Johan Bilmark ja Anna Maria Bierchenius. Hän valmistui ylioppilaaksi 1746 ja kirjoittautui Turun Akatemian opiskelijaksi samana vuonna. Hänet nimitettiin Akatemian käytännöllisen filosofian ja historian professoriksi vuonna 1763. Hän käsitteli julkaisuissaan siveys- ja lainopillisia aiheita sekä Ruotsin, Suomen ja Venäjän historiaa. Bilmarkin johdolla valmistui kaikkiaan 232 väitöskirjaa, ja hän oli tällä mittapuulla Turun akatemian toimeliain. Hänen tuotantonsa oli kuitenkin hajautunut monelle taholle ja oli usein keskeneräistä, joskin tieteellisen tarkkaa.
Bilmark toimi Ruotsalaisen osakunnan inspehtorina vuosina 1764–1798.
Bilmark avioitui Turussa 12. maaliskuuta 1776 neiti Ulrica Helena Hastferin (tai Mastfer) kanssa Turun ruotsalaisesta seurakunnasta. Vaimo ja vastasyntynyt tyttölapsi kuolivat lapsivuoteeseen 16. marraskuuta 1776.
Bilmarkin kunniaksi on Turun Pohjolan kaupunginosassa nimetty Bilmarkinkatu. Hän asui aikanaan Kuningattarenkadulla, joka on nykyisin Linnankatu. Kesäisin hän asui Raision Huhkon kartanossa, jonka hän osti vuonna 1776. Bilmarkin hautamuistomerkki Raision hautausmaalla oli Suomen ensimmäinen julkisista varoista kustannettu, ja sen paljastamisjuhliin 1803 osallistui suuri joukko kunnianarvoisia kansalaisia.
Juan Ribalta

Juan Ribalta (1597 Valencia – lokakuu 1628) oli espanjalainen maalari. Hän oli Francisco Ribaltan poika. Juan Ribaltan teokset ja hänen tyylinsä muistuttavat hänen isänsä teoksia ja tyyliä.
Johannes Svenonis Raumannus

Johannes Svenonis Raumannus (s. todennäköisesti Suomessa noin 1570, k. 1614) oli teologian tohtori, matematiikan ja teologian professori ja Uppsalan yliopiston rehtori vuosina 1610–1613.
Reformaation jälkeen Raumannus oli ensimmäinen teologian tohtorin arvon saanut suomalaistaustainen. Hän opiskeli useassa yliopistossa Saksassa. Ulkomaisten opiskelujensa välillä hän toimi Uppsalan yliopiston matematiikan ja teologian professorina. Hän sai nimityksen Tukholman pääkirkkoherraksi palattuaan tohtorina Ruotsiin. Kuningas Kaarle IX siirsi hänet tästä virasta erityisvaltuuksin Uppsalan yliopiston rehtoriksi ja teologian professoriksi vuonna 1610, joissa viroissa hän toimi vuoteen 1613.

Perhetaustaa

Raumannus vietti lapsuutensa Raumalla. Hänen isänsä oli nimeltään Sven Bertilsson ja oli Rauman kaupungin varakkain mies. Raumannuksen äiti oli nimeltään Kerstin. Kerstinin äiti oli Anna Christersdotter (Jägerhorn af Spurila), joka eli 1595 ja oli naimisissa porvari Eskil Krämerin kanssa. Oletettavasti Eskil Krämer oli siis Kerstinin isä. Anna Christersdotter oli menettänyt perintönsä veljensä vaatimuksesta koska oli nainut aatelittoman.
Kaarle Teodor

Kaarle Teodor (saks. Karl Theodor; 1. joulukuuta 1724 Drogenbos, Itävallan Alankomaat – 16. helmikuuta 1799 München, Baijeri) oli Pfalzin vaaliruhtinas vuosina 1742–1777 ja Baijerin vaaliruhtinas vuosina 1777–1799.
Kaarle Teodor kuului Wittelsbachin suvun haaraan, joka hallitsi Pfalz-Sulzbachin herttuakuntaa. Hänen isänsä oli pfalzkreivi John Christian Joseph, jonka seuraajaksi hän tuli tämän kuoltua vuonna 1733. Kun toiseen sukuhaaraan kuulunut Kaarle III Filip kuoli ilman perillistä 31. joulukuuta 1742, Kaarle Teodor peri häneltä Pfalzin vaaliruhtinaan sekä Jülichin ja Bergin herttuan aseman, jolloin lähes koko Pfalz yhdistyi saman hallitsijan alle.
Kun Wittelsbachien baijerilainen haara sammui mieslinjalta vaaliruhtinas Maksimilian III Joosefin kuoltua 30. joulukuuta 1777, Kaarle Teodor peri samalla tavalla myös Baijerin valtaistuimen. Hän yhdisti kaksi vaaliruhtinaskuntaa personaaliunioniin käyttäen tästä alkaen Baijerin vaaliruhtinaan arvoa. Tämän seurauksena Itävalta vaati itselleen kompensaationa Ala-Baijerin aluetta, mihin hän tarjoutui suostumaan, sillä hän oli itsekin vailla laillista perillistä ja toivoi keisari Joosef II:n antavan vastineeksi hänen aviottomille pojilleen valtakunnanruhtinaan arvon. Tämä kuitenkin johti Itävallan ja Preussin väliseen Baijerin perimyssotaan. Sodan päättäneessä Teschenin rauhassa toukokuussa 1779 Itävalta sai Baijerilta vain Innviertelin alueen ja Kaarle Teodorin perilliseksi sovittiin Wittelsbachien kolmannen sukuhaaran päämies, Zweibrücken-Birkenfeldin herttua Kaarle II August. Vuonna 1785 Kaarle Teodor yritti saada keisarin vaihtamaan Baijerin Itävallan Alankomaihin, jotta hän voisi julistaa itsensä Burgundin kuninkaaksi, mutta Preussin kuningas Fredrik Suuri esti tämänkin hankkeen kokoamalla niin sanotun ruhtinasliiton eli fürstenbundin Itävallan vastavoimaksi keisarikunnan sisälle.
Kaarle Teodor menetti suuren osan valtakunnastaan Ranskan vallankumoussodissa vuodesta 1792 alkaen. Kun Jean-Victor Moreaun komentama Ranskan armeija vuonna 1795 hyökkäsi Baijeriin ja marssi Müncheniin saakka, Kaarle Teodor pakeni Saksiin ja nimitti asioita hoitamaan valtionhoitajakunnan, joka syyskuussa 1796 solmi raskaan aselevon Moreaun kanssa. Kaarle Teodor pysyi nimellisenä hallitsijana kolme vuotta myöhemmin tapahtuneeseen kuolemaansa asti. Hänen sukuhaaransa sammui hänen kuollessaan, jolloin Baijerin ja Pfalzin vaaliruhtinaaksi tuli lapsettomana kuolleen Kaarle II Augustin nuorempi veli Maksimilian IV Joosef.
Kaarle Teodor tunnettiin taiteiden ja kulttuurin suosijana, varsinkin hallitessaan vielä Pfalzia Mannheimista käsin. Muuten hänen sisäpolitiikkansa oli uskonnollisen ahdasmielisyyden ja ultramontanismin leimaamaa.
Franz-Josef Kemper

Urheilu-uran jälkeinen aika

Kemper opiskeli liikuntaa, saksan kieltä ja kirjallisuutta Münsterin yliopistossa ja sosiologiaa Darmstadtin teknillisessä yliopistossa. Darmstadtissa hän väitteli tohtoriksi vuonna 1980.
Vuodesta 2000 alkaen Kemper on toiminut Rheinland-Pfalzin osavaltion apulaisjohtajana ja johtajana urheiluosastolla. Vuodesta 2003 alkaen Kemper nimitettiin vuoden 2006 jalkapallon MM-kisojen järjestelytoimikuntaan.
Vuonna 1989 Kemper avioitui saksalaisen 800 metrin olympiajuoksijan Sylvia Schenkin kanssa.
Felix Johansson

Bror Justus Gräsbeck (21. tammikuuta 1888 Ruotsinpyhtää – 1957 Vaasa) oli Vaasan hovioikeuden presidentti.
Felix Johanssonin vanhemmat olivat sahanomistaja Fredrik Reinhold Johansson ja Eva Gustava Yrjas ja puoliso vuodesta 1925 Hertha Johanna Backman. Johansson tuli ylioppilaaksi 1906 ja suoritti oikeustutkinnon 1913, varatuomarin arvon hän sai 1916. Hän oli Vaasan hovioikeuden kanslisti 1918, notaari 1913 ja hovioikeusneuvos vuodesta 1936. Asianajajana Johansson toimi 1916–1927, kirkolliskokouksen jäsen hän oli 1941. Johanssonilla oli myös useita luottamustoimia Vaasassa.
Carl Henrik Wrede

Carl (Callo) Henrik Wrede (9. lokakuuta 1890 Villikkala, Elimäki – 30. huhtikuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä.
Wreden vanhemmat olivat metsähallituksen ylijohtaja, vapaaherra Carl Ernst Wrede ja Sigrid Naëma Maria Schulman. Hän kävi oppikoulua 8 luokkaa ja opiskeli sitten Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1911–1912. Wrede opiskeli kuvanveistoa Auguste Rodinin ja Antoine Bourdellen johdolla Académie de la Grande Chaumièressa Pariisissa 1912–1913 sekä myöhemmin Roomassa 1919–1920. Hän osallistui Suomen sisällissotaan Helsingin suojeluskunnan ja saksalaisten joukoissa.
Wrede teki Roomassa asuessaan rintakuvan paavi Benedictus XV:stä (1854–1922). Veistos on nykyisin Vatikaanin kokoelmissa. Wrede kuoli 1924 aivokalvontulehdukseen. Hänen veistoskokoelmansa on nykyisin esillä Anjalan kartanomuseossa.
Ljusnarsbergin kunta

Kuntajaon kehitys

Ljusnarsbergin maalaiskuntaan perustettiin vuonna 1887 Nya Kopparbergin taajaväkinen yhdyskunta. Vuonna 1908 se erotettiin Kopparbergin kauppalaksi. Vuonna 1962 Kopparbergin kauppala ja maalaiskunta yhdistettiin Ljusnarsbergin kauppalaksi. Vuonna 1971 kauppala muutettiin nykyiseksi Ljusnarsbergin kunnaksi ilman rajamuutoksia.

Vaakuna

Nykyinen vaakuna on entisen Ljusnarsbergin maalaiskunnan vaakuna. Myös Kopparbergin kauppalalla oli oma vaakuna.

Piirit

Vuodesta 2016 alkaen kunnassa on yksi piiri, Ljusnarsbergin piiri.
Elisa Lispector

Elisa Lispector (alk. Leia Lispector, 24. heinäkuuta 1911 Savran Podillja – 6. tammikuuta 1989 Rio de Janeiro) oli brasilialainen kirjailija, Clarice Lispectorin vanhempi sisar. Podillja kuului siihen aikaan Venäjään, nykyisin se on läntistä Ukrainaa.
Bell 47

Bell 47 on kevyt yhdysvaltalainen Bell Helicopter-yhtiön valmistama helikopteri. Sitä valmistettiin vuosina 1946–1974. Se on yksipaikkainen ja kaksilapainen. Voimalaitteena on yksi mäntämoottori.
Bell 47 kehitettiin Bell Model 30 –helikopteriprototyypistä, ja siitä tuli 8. maaliskuuta 1946 ensimmäinen siviili-ilma-alukseksi sertifioitu helikopteri.
Bell 47:n eri versioita valmistettiin vuoteen 1974 asti kaikkiaan 5600 kappaletta. Lisenssivalmistusta oli Italiassa (Agusta), Japanissa (Kawasaki) ja Englannissa (Westland). Yhdysvaltain armeija käytti Bell 47:n sotilasversiota, H-13 Sioux'ta Korean ja Vietnamin sodissa.
Henkilöstöä eli lentäjiä oli 1 tai 2. Hyötykuorma oli 1 matkustaja tai 479 kg. Enin nopeus oli 169 km/h ja matkanopeus 135 km/h. Kantama oli 396 km. Nousunopeus oli 4.4 m/s. Lentolaitteen Lycoming -mäntämoottori oli 6-sylinterinen ja se antoi tehoksi 280 hv (210 kW).

Käyttö Suomessa

Imatran Voima Oy hankki vuonna 1953 Suomeen ensimmäisen helikopterin . Sillä koulutettiin Suomen ilmavoimien ensimmäiset helikopterilentäjät. Kone (rek. OH-HIA) on nykyisin (2009) Suomen Ilmailumuseossa Vantaalla. Toinen Bell 47D-1-kopteri (rek. OH-HIB) on nykyään keräilijän kokoelmissa Sääksmäen Tarttilassa.
Agusta-Bellin valmistamia koptereita on ollut käytössä myös Suomessa. 2 kpl Agusta-Bell 47J-kopteria (rek. OH-HIW ja OH-HSI) on myös keräilijän kokoelmissa Sääksmäen Tarttilassa.
Ahveniston helikopterionnettomuudessa vuonna 1984 Agusta-Bell 47J –tyyppisen helikopterin epäonnistunut laskeutuminen johti yhden matkustajan ja neljän katsojan kuolemaan.
Fabianinkadun helikopterionnettomuudessa vuonna 1965 kuoli kolme ihmistä ja yksi loukkaantui, kun Agusta-Bell 47J Ranger -helikopteri putosi kadulle.
Vuokselan kirkko

Vuokselan kirkko on vuosina 1928-1929 rakennettu luterilainen kirkko, joka  sijaitsee entisen Vuokselan kunnan Päiväkiven kylän Virkkilän Lammasniemessä luovutetussa Karjalassa Vuoksen pohjoisen laskuhaaran läheisyydessä. Kirkko on nykyisin tyhjillään ja huonossa kunnossa.

Suunnittelu ja rakentaminen

Vuokselan rukoushuonekunta perustettiin vuonna 1905, seurakunta määrättiin perustettavaksi 1912 ja se aloitti toimintansa 1913. Uuden seurakunnan alueella sijaitsevaan Uuteenkylään oli siirretty Antrean vanha puukirkko. Uusi seurakunta ei kuitenkaan halunnut lunastaa seurakunnan kirkoksi tätä Uudenkylän rukoushuonetta, vaan väliaikainen kirkko aloitti toimintansa kunnantalolla. Uuden seurakunnan sisällä oli riitaa tulevan kirkon paikasta. 
Vuonna 1915 tehtiin päätös kivikirkon rakentamisesta Päiväkiven kylän Virkkilän Lammasniemeen. Arkkitehti Ilmari Launis suunnitteli vuonna 1917 Vuokselan seurakunnalle kirkon, jossa oli tilaa 750 hengelle. Kirkon rakentaminen kuitenkin lykkääntyi, kun kirkon materiaalista, koosta ja paikasta syntyi erimielisyyttä. Launis suunnitteli ensimmäisten piirustusten pohjalta uuden hieman pienemmän kirkon, jossa oli 600 istuinpaikkaa. Tähän  Valtioneuvosto hyväksyi nämä piirustukset vuonna 1927 ja kirkon rakentaminen aloitettiin keväällä 1928. Kirkko vihittiin käyttöön 12. joulukuuta 1929.

Ulkoasu ja sisustus

Vuokselan kirkko on sementtitiilestä rakennettu ja valkeaksi rapattu tornillinen pitkäkirkko. Kirkon torni on kahdeksankulmainen. Kuorin puoleisessa päässä on matala ja särmikäs sakasti. Kirkon ulkoseiniä jäsentävät viisi porrastettua tukimuurausta. Päädyissä olevat tukimuuraukset nousevat kolmiportaisesti katon yläpuolelle. Tukimuurausten väleissä on kaksi ikkunaa eli kahdeksan kummallakin sivulla. Kirkon katto on korka ja jyrkkä ja sitä koristavat kummallakin lappeella olevat neljä pyörökaarista ikkunaa.  
Kirkkosali oli sisustukseltaan pelkistetty. Korkean kirkkosalin yläpuolella on valkoinen holvattu katto. Varsinaista alttaritaulua ei ollut vaan sen sijalla oli puinen krusifiksi. Saarnatuoli sijaitsi kirkkosalista katsottuna oikealla ja se oli muodoltaan pyöreä. Pääoven yläpuolella olevalla urkuparvella oli 16-äänikertaiset urut. Kirkon tornissa oli kolme kelloa.

Sota-aika ja kohtalo

Vuokselan kirkko jäi ehjänä paikalleen vuokselalaisten lähtiessä evakkoon talvisodan aikana. Talvisodan jälkeen venäläiset poistivat kirkosta kaikki kirkolliset merkit, kuten urut ja penkit. Jatkosodan aikana vuokselalaiset kunnostivat kirkkonsa jälleen käyttöön.  Viimeinen jumalanpalvelus kirkossa pidettiin 10. syyskuuta 1944. Se oli jäähyväisjumalanpalvelus, johon osallistui 15. divisioonan sotilaita.  
Osa kirkon irtaimistosta saatiin evakuoitua. Yksi kirkon kelloista sijaitsee nykyisin Hattulan vanhan kirkon tornissa. Myös Vuokselan kirkon ehtoollisvälineet ovat nykyisin Hattulassa.
Jatkosodan jälkeen venäläiset tuhosivat taas kirkon sisustuksen. Nykyisin kirkon kuparikatto on purettu sekä ovet ja ikkunat rikottu. Holvattu katto on vaarassa sortua ja kirkon ympäristössä on loma-asuntoja.
Guaniinideaminaasi

Guaniinideaminaasi eli guaniiniaminohydrolaasi on entsyymi, jonka tärkein tehtävä on muuttaa guaniini ksantiiniksi jolloin syntyy myös ammoniakkia. Entsyymi muuntaa myös muun muassa adeniinia allopurinoliksi ja adenosiinia inosiiniksi.
Zn²⁺-ionien on todettu olevan yhdessä glutamaatti 55:n ja aspartaatti 115:n kanssa tärkeitä elektroninsiirrossa. Parhaiten guanaasideaminaasi toimii pH:n ollessa lajista riippuen 5,5–9,0. Ihmisellä optimaalisin olosuhde on noin 9. Entsyymin inhibiittoreita ovat muun muassa fluoridi-ioni ja jotkut metalli-ionit 
Guaniinideaminaasin entsyyminumero on EC 3.5.4.3 ja CAS-numero 9033-16-3.
Viktor Tšernov

Viktor Mihailovitš Tšernov (ven. Виктор Михайлович Чернов; 1. joulukuuta (J: 19. marraskuuta) 1873 Kamyšin – 15. huhtikuuta 1952 New York) oli yksi Venäjän sosialistivallankumouksellisen puolueen perustajista.
Tšernov opiskeli Moskovassa lakia, ja hänestä tuli laittoman opiskelijaliiton johtaja. Hänet pidätettiin, ja häntä pidettiin Pietari-Paavalin linnoituksessa Pietarissa. Vuonna 1899 Tšernov muutti Sveitsiin opiskelemaan Bernin yliopistossa.
Tšernov palasi Venäjälle vuonna 1901 ja oli perustamassa sosialistivallankumouksellista puoluetta. Hänestä tuli puolueen keskuskomitean jäsen, hän kirjoitti puolueen ohjelman ja oli sen julkaiseman Revoljutsionnaja Rossija -lehden toimittaja. Tšernov karkotettiin, hän palasi uudelleen Venäjälle vuoden 1905 vallankumouksen jälkeen, mutta hänet karkotettiin uudelleen.
Ollessaan maanpaossa Sveitsissä ensimmäisen maailmansodan syttyessä Tšernov osallistui sosialistien Zimmerwaldin liikkeen konferenssiin 1915. Helmikuun 1917 vallankumouksen jälkeen hän palasi Venäjälle ja sai paikan Kerenskin hallituksessa maatalousministerinä toukokuussa 1917. Hallituksen ohjelmaan kuului kuitenkin sodan jatkaminen ja maan puolustaminen Saksaa vastaan. Tšernov erosi hallituksesta syyskuussa.
Tšernov toimi Delo Naroda -lehden toimittajana ja saavutti suosiota ajettuaan talonpoikien asemaa ja vastustettuaan puolueensa vasemmistosiipeä ja bolševikkejä. Hänet valittiin lokakuun vallankumouksen jälkeisissä vaaleissa 18. tammikuuta 1918 kokoontuneen perustuslakia säätävän kokouksen puhemieheksi, mutta bolševikit hajottivat kokouksen seuraavana päivänä.
Tšernov oli lyhyesti mukana Venäjän sisällisodan aikana Samarassa muodostetussa sosialistivallankumouksellisessa hallituksessa. Hän pakeni vuonna 1921 Pariisiin, jossa hän asui toisen maailmansodan syttymiseen asti. Sen jälkeen hän muutti Yhdysvaltoihin ja oli mukana kommunisminvastaisessa toiminnassa.
IC 10

IC 10 on epäsäännöllinen galaksi, joka sijaitsee Kassiopeian tähdistössä. Sen löysi Lewis A. Swift vuonna 1887, tosin kohteen ajateltiin sijaitsevan omassa galaksissamme vuoteen 1935 asti. Pian ehdotettiin, että se olisi yksi Paikallisen ryhmän galakseista, mutta sen sijainti säilyi vuosikymmeniä epävarmana, kunnes tieto varmistettiin vuonna 1996. IC 10:n ja Andromedan galaksin välimatka on suunnilleen sama kuin Andromedan ja Kolmion galaksin. IC 10 etääntyy Linnunradasta 350 kilometrin sekuntivauhtia. IC 10 on myös Paikallisen ryhmän ainut tunnettu tähtiryöppygalaksi. IC 10 sijaitsee 4,200,000 valovuoden päässä Maasta.
Yamataka Eye

Yamataka Eye (jap. 山塚アイ, Yamataka Ai), oikealta nimeltään Tetsuro Yamatsuka (jap. 山塚徹郎, Yamatsuka Tetsuro, s. 1964 Kobe), on japanilainen muusikko ja kuvataiteilija. Hän on aiemmin esiintynyt myös nimillä Yamatsuka Eye ja Yamantaka Eye, sekä usein pelkästään nimellä Eye tai eYe.
Yamataka Eye tunnetaan parhaiten noise rock -yhtye Boredomsin perustajana ja ainoana pysyvänä jäsenenä. Yhtyeessä hän toimii vokalistina sekä soittaa kitaroita, elektroniikkaa ja levysoittimia. Jo ennen Boredomsia hän oli tullut tunnetuksi noiseyhtye Hanatarashista. Myöhemmin hän on esiintynyt lukuisissa muissakin kokoonpanoissa sekä soolona. Hän on tehnyt yhteistyötä mm. Sonic Youthin, John Zornin, Bill Laswellin ja Otomo Yoshihiden kanssa.
Musiikin ohella Yamataka Eye on kunnostautunut myös visuaalisena taiteilijana. Erityisesti hänet tunnetaan levynkansien suunnittelijana, mutta hänen töitään on ollut esillä myös näyttelyissä. Hän on suunnitellut kannet mm. Beckin Midnite Vultures -albumiin.
Senegalin jalkapallomaajoukkue

MM-kilpailut 2002

Senegal aloitti vuoden 2002 MM-kilpailut yllättävällä 1–0-voitolla hallitsevasta maailmanmestarista, entisestä siirtomaaisännästään Ranskasta. Ottelun ainoan maalin laukoi Papa Bouba Diop. Seuraavaksi Senegal pelasi 1–1 Tanskaa vastaan Salif Diaon tasoitettua pelin toisella jaksolla. Alkulohkon päätöspelissä Senegal ja Uruguay pelasivat 3–3-tasapelin Khalilou Fadigan tehtyä yhden ja Bouba Diopin kaksi maalia. Senegal sijoittui lohkossa toiseksi Tanskan jälkeen.
Ensimmäisellä pudotuspelikierroksella Senegal kohtasi Ruotsin. Henrik Larsson vei Ruotsin johtoon 11. minuutilla, mutta Henri Camara tasoitti pelin 37 minuutin kohdalla ja laukoi Senegalin 2–1-voittomaalin jatkoajalla, ottelun 104. minuutilla. Puolivälieräottelussa Senegal kärsi jatkoaikatappion 0–1 Turkille İlhan Mansızin tehtyä ainoan maalin 94. minuutilla.
Senegalin lisäksi Afrikan maista on MM-kisojen puolivälieriin yltänyt vain Kamerun Italian MM-kisoissa 1990 ja Ghana Etelä-Afrikan kisoissa 2010.

Kuuluisia pelaajia

Senegalin ehkä suurimmat tähdet ovat Englannin valioliiga -joukkue Newcastle Unitedin hyökkääjät Papiss Cissé ja Demba Ba. Demba Ba on syntynyt Ranskassa, mutta hänellä on kaksoiskansalaisuus ja hän on pelannut Senegalin maajoukkueessa vuodesta 2007. Cissé ja Ba ovat olleet tehokkaita valioliigassa ja ovat täten tärkeä apu myös Senegalin maajoukkueelle. Myös Armand Traore on merkittävä nimi senegalilaisessa jalkapalloilussa. Laitapuolustaja on Ban tavoin ranskalaissyntyinen ja pelannut juniorimaajoukkueissa Ranskan paidassa. Newcastle-kaksikon tavoin hän pelaa valioliigassa edustaen lontoolaista Queens Park Rangersiä.
ZDaemon

ZDaemon pelimuodot

CTF Lipunryöstö, eli pelaajan tehtävä on ottaa vihollisen lippu ja viedä se omalle lipulle jolloin oma joukkue saa pisteen. Tämä pelimuoto on vain Doom 2:lle
Deathmatch Kaikki Pelaajat on kaikkien pelaajien vastassa.
Team DM Joukkue vastaan joukkue eli joukkueet yrittävät tuhota toisiaan.
1-on-1 Pelaaja vastaan pelaaja, eli kaksintaistelu. Muuten samanlainen kuin Deathmatch.
Coop Tavalliset yksinpelikentät vihollisineen. Pelaajaat yrittävät yhdessä päästä kentän läpi.
FFA Pelaajat kamppailevat toisiaan vastaan. (Free for All)
O-Kresoli

Ominaisuudet ja valmistus

o-Kresoli on huoneenlämpötilassa valkoisia kiteitä. Yhdiste liukenee hieman veteen ja vesiliuokset ovat heikosti happamia. Yhdisteen happamuus on samaa luokkaa fenolin kanssa. 
o-Kresolia ja sen isomeerejä esiintyy kivihiilitervassa ja aikaisemmin kivihiiliterva oli sen tärkein lähde. Yhdiste voidaan erottaa isomeereistaan tislaamalla. Nykyään suurin osa käytetystä o-kresolista valmistetaan synteettisesti. Käytetyin tapa on kaasufaasissa tapahtuva fenolin alkylointi metanolilla. Katalyyttinä käytetään usein alumiinioksidia, mutta myös muita metallioksideja voidaan käyttää. Erittäin puhdasta o-kresolia voidaan tuottaa myös o-klooritolueenin emäshydrolyysillä.

Käyttö

o-Kresolia käytetään muiden yhdisteiden, kuten herbisidinä käytettävän dinitro-o-kresolin (4,6-dinitro-2-metyylifenoli) ja 4-kloori-2-metyylifenolin valmistukseen. Yhdisteestä voidaan syntetisoida myös kumariinia, karvakrolia, väriaineita ja kumien hapettumisenestoaineissa käytettävää 6-tert-butyyli-2-metyylifenolia. o-Kresoli on lähtöaine eräiden fenyyliformaldehydi- ja novolakkahartsien valmistuksessa. Erityisesti o-kresoliin perustuvilla novolakkahartseilla on käyttöä elektroniikkateollisuudessa.
Jakob Tuomaala

Jakob Emil Tuomaala (17. joulukuuta 1895 Yhdysvallat – 4. heinäkuuta 1958) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä joukkueenjohtajana.

Perhetausta

Tuomaalan vanhemmat olivat työnjohtaja Herman Tuomaala ja Kaisa Palomäki. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Rosa Parviaisen kanssa.

Opinnot

Tuomaala kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Viipurin suomalaisessa lyseossa vuonna 1925. Hän suoritti jääkärialiupseereille järjestetyn aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1921 ja kävi Taistelukoulun joukkueenjohtajakurssin vuonna 1930 sekä suoritti sotilashallinnollisten kurssien (myöh. koulun) ensimmäisen jakson vuosina 1931 – 1932 ja toisen jakson vuosina 1935 – 1936.

Jääkärikausi

Tuomaala työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 27. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Tuomaala siirrettiin pataljoonan rintamalta paluun jälkeen pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan 10. heinäkuuta 1917.

Suomen sisällissota

Tuomaala saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 3. jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 26. maaliskuuta 1918 alkaen 4. Jääkarirykmentin 11. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa.

Sisällissodan jälkeinen aika

Tuomaala palveli sisällissodan jälkeen komppanianvääpelinä ja koulutusaliupseerina 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, joka tunnettiin myöhemmin nimillä Pohjolan jääkäripataljoona ja myöhemmin Kajaanin sissipataljoona. Hänet siirtyi 1. toukokuuta 1924 varusmestariksi Pioneeripataljoonaan ja 31. elokuuta 1924 komppanianvääpeliksi Polkupyöräpataljoona 1:een. Polkupyöräpataljoonasta hänet komennettiin 21. marraskuuta 1925 nuoremmaksi upseeriksi Kajaanin sissipataljoonaan, josta hänet siirrettiin 13. heinäkuuta 1927 miinanheittäjäosaston päälliköksi ja 15. kesäkuuta 1928 nuoremmaksi upseeriksi konekiväärikomppaniaan. Kajaanin sissipataljoonasta hänet siirrettiin 29. toukokuuta 1931 talouspäällikön apulaiseksi Raskaaseen tykistörykmenttiin, josta hänet komennettiin 15. helmikuuta 1932 ja lopulta siirrettiin pysyvästi 1. heinäkuuta 1933 Haapamäen (myöhemmin Keuruun) sotilaspiirin talouspäälliköksi.