google/wiki40b huggingface dataset:
Hopseidet

Hopseidet (pohjoissaameksi Nuorri) on kannas Gamvikin ja Lebesbyn kunnissa, Finnmarkissa.

Etymologia

Kannaksen nimen alkuosa on peräisin vanhasta skandinaavisesta sana ’hópr’ (”lahti”). 'Eid' merkitsee ”kannasta”.

Maantiede

Kannas yhdistää Nordkinnin niemimaan mantereeseen. Lännessä se rajoittuu Laksefjordeniin ja idässä Tanafjordeniin.
Keskimäärin noin kilometrin levyinen matala kannas laajenee laskuveden aikaan noin kahden kilometrin levyiseksi ja kapenee nousuveden aikaan noin 500-metriseksi. Kannaksen korkein kohta on noin 2,5 metrin korkeudella merenpinnasta.

Kulkuyhteydet

Hopseidetille on pitkään ollut hankkeilla kanava, jota pitkin kalastusalukset voisivat päästä poikki kannaksen.
Nordkinnin niemimaan mantereeseen yhdistävä tie, Fylkesvei 888, johtaa pohjoiseen Hopseidetin ohi Lebesbyn eteläpuolelta Mehamniin. Hopseidetiltä on tieyhteys myös Hopsfjordenin pohjoispuolelle Skjånesiin.

Asutus

Hopseidetillä tiedetään olleen 1600-luvulla asutusta ja kirkko. Seudun nykyinen asutus on kauempana Hopsfjordenin rannalla.

Hopseidetin murhat

Toisen maailmansodan lopulla, 6. toukokuuta 1945 kannas tuli tunnetuksi Hopseidetin murhiksi kutsutusta iskusta. Siinä saksalaiset erikoisjoukkojen sotilaat hyökkäsivät tarkkailupisteelle, jossa olleet kuusi aseetonta kalastajaa he surmasivat ensin kidutettuaan heitä. Norjan poliisi tutki Saksan antauduttua tapausta murhina. Jutun tutkinta kuitenkin keskeytettiin.
Monoklonaalinen vasta-aine

Monoklonaaliset vasta-aineet (mAb tai moAb) ovat samasta hybridoomasolusta kloonattujen samanlaisten immuunisolujen tuottamia identtisiä monospesifisiä vasta-aineita. Kohteeseensa sitoutuvia monoklonaalisia vasta-aineita on mahdollista tuottaa lähes mitä tahansa ainetta vastaan, jolloin niitä voidaan käyttää valitun aineen paljastamiseen tai puhdistamiseen. Monoklonaalisten vasta-aineiden tuottamisesta on tullut tärkeä keino biokemiassa, molekyylibiologiassa ja lääketieteessä. Kun monoklonaalisia vasta-aineita käytetään lääkkeenä, vaikuttavan aineen nimelle annetaan suomen kielessä päätteeksi -mabi.
Monoklonaalisia vasta-aineita käytetään laajasti diagnostiikka- ja tutkimusreagensseina. Niiden käyttöönotto ihmisten terapiaan on ollut hitaampaa. Ongelmia ovat tuottaneet muun muassa sytotoksisten eli soluja tuhoavien vasta-aineiden käyttöön liittyvä riski sytokiinistimulaatiosta, solujen hajoamisriski, riski fysiologisten toimintojen lamaantumisesta ja elimistön yliherkkyysreaktiot vieraita vasta-aineita kohtaan. Vasta-aineterapian alkuaikoina vasta-aineet olivat hiiristä peräisin, mikä aiheutti immuunivasteen potilailla, jolloin seurauksena saattoi olla hoidon tehon häviäminen. Nykyisin monoklonaalisia vasta-aineita muokataan geenitekniikan avulla ihmismäisemmiksi, jolloin muokattuja vasta-aineita kutsutaan kimeerisiksi tai humanisoiduiksi riippuen ihmismäisten ja hiireltä peräisin olevien osuuksien suhteesta. Monoklonaalisia vasta-aineita käytetään nykyisin eri syöpien ja autoimmuunisairauksien, kuten reuman, hoitoon.
MyAnna Buring

MyAnna Buring (oik. Anna Margaretha My Rantapää; s. 22. syyskuuta 1979 Sundsvall, Ruotsi) on ruotsalainen näyttelijä. Hän muutti Iso-Britanniaan 16-vuotiaana. Yläasteen Buring kävi Masqatissa, Omanissa amerikanenglantilaisessa akatemiassa. Sen jälkeen hän opiskeli draamaa London Academy of Music and Dramatic Art-koulussa Lontoossa ja valmistui vuonna 2004. Buring tunnetaan erityisesti rooleistaan kauhuelokuvissa.
MyAnna Buring teki elokuvadebyyttinsä kauhuelokuvassa The Descent – loukussa vuonna 2005. Hän näytteli myös vampyyri Tanyaa elokuvan Twilight – Aamunkoi (2011) molemmissa osissa. Lisäksi Buring tunnetaan rooleistaan lukuisissa tv-sarjoissa, kuten Doctor Who, Downton Abbey ja Midsomerin murhat. Muita elokuvia, joissa Buring on esiintynyt, ovat mm. Doomsday (2008), Lesbovampyyrien tappajat (2009), Kill List (2011) ja Neiti Marple: Lomahotellin murhat (2013).
Taneli Siikaluoma

Seuraura

Siikaluoma on Muhoksen Jääklubin kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Oulun Kärppiin, jossa Siikaluoma voitti kauden 2010–2011 päätteeksi B-nuorten SM-pronssia. Kaudella 2011–2012 hän oli kolmella osumallaan B-nuorten SM-sarjan pudotuspelien eniten maaleja tehnyt puolustaja Jokereiden Santeri Saaren kanssa. Kauden 2013–2014 päätteeksi Siikaluoma voitti A-nuorten SM-hopeaa. Kaudella 2014–2015 hän oli Kärppien A-nuorten tehokkain puolustaja tehoilla 7+29=36, joilla Siikaluoma sijoittui koko A-nuorten SM-liigan puolustajien pistepörssissä neljänneksi. Hänet valittiin kauden päätteeksi sarjan ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Siikaluoma debytoi kauden aikana myös miesten peleissä pelattuaan seitsemän ottelua lainalla Mestis-joukkue Kajaanin Hokissa jääden ilman tehopisteitä.
Toukokuussa 2015 Siikaluoma teki 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen Kärppien kanssa. Elokuussa seura lainasi hänet koko kauden 2015–2016 kattaneella sopimuksella Hokkiin, jossa Mestiksen tulokaskausi toi 41 runkosarjaottelussa tehot 2+2=4 ja 17 playoff-ottelussa tehot 1+1=2. Siikaluoma pelasi kauden aikana myös laitahyökkääjänä. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa.
Myös kauden 2016–2017 Siikaluoma aloitti lainalla Hokissa siirryttyään elokuun 2016 lopulla joukkueeseen toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella. Hän teki Kärpissä SM-liigadebyyttinsä 15. lokakuuta 2016 vieraissa Tampereen Ilvestä vastaan. Siikaluoma merkittiin joukkueen seitsemänneksi puolustajaksi ja hän jäi lopulta ilman peliaikaa. Toisessa ottelussaan 15. marraskuuta 2016 Pelicansia vastaan Siikaluoma sai ensimmäiset peliaikansa SM-liigassa. Hänet merkittiin Kärppien seitsemänneksi puolustajaksi ja Siikaluoma sai ottelussa jääaikaa 5.58 minuuttia. Hän pelasi joukkueessa tulokaskautensa aikana 28 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Siikaluoma ei saanut kuitenkaan enää pudotuspeleissä peliaikaa muiden Kärppien puolustajien ollessa terveinä. Hokissa hän pelasi kauden aikana 21 ottelua.
Siikaluoma pelasi vietti runkosarjan 2017–2018 lähinnä lainalla Mestis-joukkue Kokkolan Hermeksessä. Syyskuussa 2016 Kärpät lainasi hänet ottelukohtaisella sopimuksella Tampereen Ilveksen SM-liigajoukkueeseen paikkaamaan Juuso Pullin loukkaantumista. Siikaluoma pelasi siellä seitsemän ottelua. Kärpissä hän jäi varsin pieneen rooliin. Siikaluoma sai joukkueessa kevätkaudella peliaikaa lähinnä Miika Koiviston ja Lasse Kukkosen olympiavisiittien sekä loukkaantumisten myötä. Puolivälieräsarjassa hän paikkasi Koiviston loukkaantumista. Siikaluoma pelasi Kärpissä kauden aikana kuusi runkosarja- ja kaksi playoff-ottelua. Hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden.
Kaudeksi 2018–2019 Siikaluoma siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Iisalmen Peli-Karhuihin. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi.

Maajoukkueura

Siikaluoma on pelannut kaksi poikien maaottelua.

Muuta

Siikaluoma sai lempinimensä "Siikapena", kun hänet ("Siika") ja silloinen puolustajapari Atte Pentikäinen ("Pena") huudettiin nopeasti kaukalossa kaudella 2015–2016.
Vanha musiikki

Vanha musiikki on yleensä barokkimusiikista ja sitä vanhemmasta musiikista (keskiaika, renessanssi) käytetty nimitys. Suomalaisittain vanhana musiikkina voidaan pitää myös klassisen kauden suomalaissäveltäjien (esimerkiksi Byström, Crusell, Lithanderin veljekset) teoksia. Näin siitä syystä, että suomalaisia barokkisäveltäjiä ei ole. Vanhinta suomalaista materiaalia ovat keskiaikaiset gregoriaaniset laulut (muun muassa Piae Cantiones -sävelmät), koulumusiikki (esimerkiksi Porin triviaalikoulun nuottikirjat) ja uskonpuhdistuksen jälkeisellä ajalla syntyneet virret. Ajallisesti vanha musiikki ajoittuu vuosien 1500—1850 tietämille. 
Vanhaa musiikkia esitetään usein niin sanotuilla periodisoittimilla, joilla tarkoitetaan joko aitoja vanhoja aikalaissoittimia tai niiden nykyaikaisia rekonstruktioita. Barokin periodisoittimia ovat esimerkiksi viola da gamba, barokkiviulu, teorbi, barokkiluuttu, barokkikitara, cembalo, virginaali, Bach-trumpetti. Klassiselle kaudelle siirryttäessä suosittuja periodisoittimia olivat esimerkiksi fortepiano ja traverso (puinen poikkihuilu). Barokkia vanhemman ajan soittimia ovat esimerkiksi krummhorn, dulcimer, skalmeija, sinkki, fiideli, sinfonia, tulppahuilu, pommeri ja hümmelchen.
Hotelli Belvedere

Rakentaminen

Hotelli Belvederen rakennutti viipurilainen liikemies Frans Ehrenburg. Hän oli jo vuodesta 1868 lähtien pitänyt Torkkelinpuistossa sijainnutta samannimistä hotelli-ravintolaa, joka tuhoutui tulipalossa vuonna 1887. Sen oli niin ikään suunnitellut F. A. Odenwall. Uudessa Belvederessä oli alun perin 38 huonetta, ja sitä pidettiin kaupungin tasokkaimpana hotellina. Sen tiloissa kokoontui muun muassa vuonna 1897 perustettu Viipurin Lauluveikot, joka järjesti paikassa konsertteja ja illanviettoja.

Venäjän duuma ja Lenin

Keisari Nikolai II:n hajotettua Venäjän duuman heinäkuussa vuonna 1906 piti osa duuman kapinallisiksi kutsutuista jäsenistä istunnon Hotelli Belvederessä. Myöhemmin vankilaan joutuneet osallistujat julkaisivat niin sanotun Viipurin manifestin, jossa he kehottivat Venäjän kansaa vastustamaan hallitusta passiivisella vastarinnalla. Samaan aikaan hotellissa majaili myös kaksoisagentti Jevno Azef, joka toimi sekä vallankumouksellisten että Venäjän hallituksen lukuun. Venäläinen kirjailija Aleksandr Solženitsyn kuvaa lyhyesti Belvederessä pidettyä duuman istuntoa vuonna 1983 ilmestyneessä suomentamattomassa romaanissaan Oktiabr 1916.
Myöhemmin saman vuoden elokuussa Vladimir Lenin asui Belvederessä parin viikon ajan yhdessä puolisonsa Nadežda Krupskajan kanssa. Hän toimitti hotellissa uutta Proletarija-nimistä lehteään, jonka ensimmäinen numero ilmestyi 21. elokuuta 1906. Rakennuksen seinässä on heidän vierailustaan kertova muistolaatta. Belvederen tunnettuihin vieraisiin kuului 1910-luvun alussa myös nuori runoilija Osip Mandelštam, joka kääntyi Viipurin metodistikirkossa juutalaisuudesta kristinuskoon.

Ensimmäisen maailmansota ja myöhemmät vuodet

Ensimmäisen maailmansodan aikana vuonna 1917 hotellissa piti majaansa Suomeen sijoitetun Venäjän 42. erillisen armeijakunnan esikunta. Suomen sisällissodan loppuvaiheessa huhtikuussa vuonna 1918 punaisten kansanvaltuuskunta siirtyi Helsingistä noin kolmen viikon ajaksi Belvedereen ennen kuin suuri osa sen jäsenistä pakeni Pietariin.
Hotelli Belvedere lopetti toimintansa ilmeisesti 1920-luvun alkuun mennessä, jolloin rakennukseen tehtiin muutostöitä arkkitehti Uno Ullbergin piirustusten mukaan. 1930-luvun lopulla paikalla oli kuitenkin Uusi Belvedere -niminen matkustajakoti. Sotavuosina hotelli vaurioitui pahoin, ja rauhan tultua se muutettiin asunnoiksi. Nykyään rakennuksen ensimmäinen kerros on liiketiloina ja kaksi muuta asuinkäytössä.
Charles Daniel Balvo

Charles Daniel Balvo (s. 29. kesäkuuta 1951 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka on luonut uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Hänet vihki papiksi New Yorkin arkkihiippakuntaan Leo Thomas Maher 6. kesäkuuta 1976. Hänet nimitettiin Castellon titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi nuntiukseksi Uuteen-Seelantiin, Fidžille, Marshallinsaarille, Mikronesian liittovaltioon, Vanuatulle, Tongalle, Kiribatille ja Palaulle 1. huhtikuuta 2005. 
Balvon konsekroi piispaksi 29. kesäkuuta 2005 Edward Michael Egan, jota avustivat Gabriel Montalvo Higuera ja Celestino Migliore.
Balvo sai lisäksi nimitykset apostoliseksi nuntiukseksi Cookinsaarille 25. maaliskuuta 2006, Samoalle 1. huhtikuuta 2006 ja Naurulle 30. tammikuuta 2007. Hänet siirrettiin 17. tammikuuta 2013 apostoliseksi nuntiukseksi Keniaan.
Erkki Vanninen (kirjailija)

Erkki Kalervo Vanninen (s. 4. toukokuuta 1924 Hiitola) on suomalainen kirjailija.
Alter real

Alter real on hevosrotu Portugalista. Alun perin rotua jalostettiin Portugalin hovin tarpeisiin korkean kouluratsastuksen hevoseksi.

Ominaisuudet

Väriltään hevonen on useimmiten ruunikko tai musta. Ulkonäöltään alter real muistuttaa andalusianhevosta ja lusitanoa.
Alter real -hevoset soveltuvat rakenteensa puolesta korkeaan kouluratsastukseen.

Historia

Alter real on peräisin 1700-luvulta ja polveutuu andalusianhevosista. Alkuperäinen alter real periytyi Portugalin kuninkaan Juhana V:n Espanjasta hankkimista tammoista. Hän perusti 1700-luvun puolivälissä Alentejon maakuntaan kaksi siittolaa, jotka yhdistyivät 1784 Alter do Chaoon. Rodun nimi muodostuu paikannimestä, johon yhdistyy kuninkaalliseen alkuperään viittaava real. Alter real -hevoset olivat arvostettuja korkean kouluratsastuksen ratsuja 1700-luvun Euroopassa.
1800-luvun alkupuolella Alterin siittola joutui kahteen kertaan hyökkäyksen kohteeksi: ensin Napoleonin joukot valtasivat Portugalin ja veivät siittolan parhaat hevoset sotaratsuiksi, ja vuonna 1834 tuli uusi hyökkäys, jossa tallit tuhoutuivat. Portugalin kuningatar Maria Pia yritti pelastaa rodun ristetyttämällä siihen englantilaisia rotuja, mutta yritys epäonnistui ja alter real oli kadota kokonaan. Andalusianhevoseen risteyttämällä rotu saatiin kuitenkin pelastettua, mutta siittolan paperit tuhoutuivat Portugalin vallankumouksessa.
Nykyiset alter realit periytyvät Ruy d’Andraden 1940-luvulla löytämistä oreista. d’Andrade teki sinnikkäästi töitä etsien käsiinsä myös puhdasrotuisia tammoja ja yhdessä Escola Portuguesa de Arte Equestren kanssa hän piti huolta, että myös alter realien ominaisuudet pysyivät korkeaan kouluun soveltuvina.
Virtuaalipalvelin

Virtuaalipalvelimet vastaavat tavallisia palvelimia sillä erotuksella, että virtuaalipalvelimissa käyttäjä ei omista laitetta kokonaan, vaan samassa koneessa ajetaan virtuaalisesti monta palvelinta. Virtuaalipalvelinalusta voi olla useaa tyyppiä: sellaista joka tarjoaa kokonaisen virtuaali-pc:n, jolloin käyttäjä voi käyttää sitä kuin tietokonetta (asentaa oman käyttöjärjestelmän jne.) taikka sellaista, jossa käyttöjärjestelmä on kiinteä eikä sitä pysty vaihtamaan.
Aleksandr Kokorin

Aleksandr Kokorin (s. 19. maaliskuuta 1991 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä, joka edustaa Venäjän jalkapalloliigan Zenit Pietaria.
Kokorin edusti maataan vuoden 2014 MM-kisoissa ja vuoden 2016 EM-kisoissa. Lokakuun alussa 2018 Kokorin vangittiin epäiltynä kahdesta pahoinpitelystä ja hän sai yhden vuoden ja seitsemän kuukauden vankeustuomion, jota hän kärsi toukokuusta 2019 Moskovan lähellä sijaitsevassa vankilassa.
Happokloridit

Happokloridi eli asyylikloridi on orgaaninen yhdiste, joka sisältää funktionaalisen ryhmän -COCl. Happoklorideja voidaan pitää karboksyylihappojen johdannaisia, joissa hapon hydroksyyliryhmän on korvannut klooriatomi. Ne ovat hyvin reaktiivisia, eikä niitä esiinny sen vuoksi luonnossa.

Nimeäminen

Happokloridit nimetään vastaavan hapon tai hiilivedyn pääte päätteellä -yylikloridi. Täten kaksi hiiliatomia sisältävää etaanihappoa vastaa etanoyylikloridi ja bentsoehappoa bentsoyylikloridi. Usein käytetään myös triviaalinimiä kuten asetyylikloridi etanoyylikloridista.

Elektrofiilinä

Happokloridit ovat hyvin reaktiokykyisiä ja niitä käytetään muun muassa valmistettaessa estereitä ja amideja Näiden yhdisteiden valmistusta kutsutaan asyloinniksi tai nukleofiilisiksi asyylisubstituutioreaktioiksi. Reaktiossa alkoholien kanssa muodostuu estereitä ja ammoniakin tai amiinien kanssa amideja. Mekanismit ovat molemmissa samankaltaiset. Reaktiossa ensimmäinen vaihe on nukleofiilinen additioreaktio. Syntyneestä tuotteesta on poistettava protoni, jotta se ei hajoaisi lähtöaineikseen. Tähän tarkoitukseen käytetään emästä, kuten natriumhydroksidia tai pyridiiniä. Kun välituote on deprotonoitu, hajoaa se esteriksi tai amidiksi vapauttaen vetykloridia.

Muita reaktioita

Organolitiumyhdisteillä happoklorideista voidaan pelkistää aldehydejä tai pelkistää ja alkyloida, jolloin tuotteena muodostuu ketoni.
Erik Tysse

Erik Tysse (s. 4. joulukuuta 1980) on norjalainen kilpakävelijä.
Tysse sijoittui Münchenin EM-kilpailuissa 2002 20 kilometrillä seitsemänneksitoista ajalla 1.25.06. Seuraavan vuoden Pariisin MM-kilpailuissa hän oli yhdeksästoista käveltyään ajan 1.22.43. Vuoden 2005 Helsingin MM-kisoissa hän sijoittui 20 kilometrillä kolmanneksitoista. Göteborgin EM-kisoissa vuoden kuluttua hän oli seitsemäs ja kävelyn maailmancupissa yhdeksäs ajalla 1.20.34. Osakan MM-kilpailuissa 2007 Tysse oli yksi harvoista, jotka osallistuivat 20 kilometrille sekä 50 kilometrille. Kahdellakympillä hän oli ajalla 1.24.10 kahdeksas ja viidelläkympillä viides käveltyään ajan 3.51.52.
Tysse sijoittui ajalla 1.19.11 kuudenneksi kävelyn maailmancupissa 2008 Tšeboksaryssa. Pekingin olympialaisissa hän oli 20 kilometrillä 21:s ja 50 kilometrillä viides ajalla 3.45.08. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän käveli 20 kilometrillä seitsemänneksi ajalla 1.20.38. Maailmancupissa 2010 hän oli samalla matkalla neljäs.
Kansainvälinen yleisurheiluliitto ilmoitti 20. heinäkuuta 2010 Tyssen antaneen saman vuoden toukokuussa positiivisen dopingnäytteen. Kielletty aine oli kolmannen sukupolven epo-hormoniksi kutsuttu Cera. Hän joutui dopingin käytön takia kahden vuoden kilpailukieltoon.
Serieteket (Oslo)

Serieteket on Oslon kaupunginkirjaston Deichmanske bibliotekin yksikkö, joka on erikoistunut sarjakuviin. Se on alan keskuskirjasto Norjassa. Yksikössä on laaja kokoelma sekä norjalaisia että ulkomaisia sarjakuvia ja aihetta käsittelevää kirjallisuutta.
Kirjaston tehtävänä on toimia sarjakuvantekijöiden, tutkijoiden, opiskelijoiden ja kirjastonhoitajien keskuksena ja se edistää alan informaatiota, tietoa ja tutkimusta samoin kuin sarjakuvien käyttöä pedagogisena työkaluna. Se myös kokoaa ja säilyttää mahdollisimman laajasti Norjassa tehtyjä sarjakuvia. Serieteketin alaan kuuluvat Oslo Comics Expo, Sproingprisen ja Norsk Tegneserieforum.Forum.
Tianjinin radio- ja televisiotorni

Tianjinin radio- ja televisiotorni on Tianjinissa Kiinassa sijaitseva 415 metriä korkea  torni. Rakennus valmistui vuonna 1991, ja sen rakentaminen maksoi 45 miljoonaa dollaria. Torni on maailman kahdeksanneksi korkein vapaastiseisova rakennelma.
Pietro Germi

Pietro Germi (14. syyskuuta 1914 Genova – 5. joulukuuta 1974 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja, näyttelijä ja käsikirjoittaja.
Germi opiskeli Genovan laivastoinstituutissa ja valmistui Rooman Kokeellisesta elokuvakeskuksesta. Hän työskenteli Alessandro Blasettin ja Amleto Palermin assistenttina ja ohjasi vuonna 1945 käsikirjoittamansa elokuvan Il testimone (”Todistaja”). Sen jälkeen hän ohjasi sävyltään neorealistisia rikoselokuvia kuten Tappava suudelma (Gioventù perduta, 1947), Lain nimessä (In nome della legge, 1949), Toiveitten tie  (Il cammino della speranza, 1950) sekä Rahan kirous (La città si difende, 1951), joka sai Venetsian elokuvajuhlien palkinnon vuoden parhaana italialaisena elokuvana.
Ohjaajan tunnetuin työ on Marcello Mastroiannin tähdittämä italialainen komedia Avioero italialaiseen tapaan (Divorzio all’italiana, 1961), joka voitti kaksi Nastro d’argentoa ja Golden Globea sekä Oscarin parhaasta käsikirjoituksesta. Satiirinen komedia Vietelty ja hyljätty (Sedotta e abbandonata, 1963) sai David di Donatellon ohjauksesta ja episodielokuva Hyvät naiset ja herrat (Signori e signore, 1965) Cannesin elokuvajuhlien Kultaisen palmun. Germin viimeinen elokuva oli Amici miei (”Ystäväni”, 1975), jonka viimeisteli Mario Monicelli.
A. F. Ruissalo

Anton Fabian Ruissalo (vuoteen 1906 Fihlman; s. 25. elokuuta 1873 Tampere) oli suomalainen ammattiyhdistysmies ja sosialidemokraatti, joka vuoden 1905 suurlakon aikana kuului lyhytaikaiseksi jääneeseen Suomen väliaikaiseen hallitukseen. Ammatiltaan hän oli asemamiehenä työskennellyt rautatieläinen.
Fihlman työskenteli valtionrautateillä vuodesta 1900. Tampereen Työväenyhdistyksen aktiiveihin lukeutunut Fihlman valittiin suurlakon alettua Tampereella valtaa pitäneen suurlakkokomitean jäseneksi. Marraskuun 1. päivänä kaupungissa annettiin ns. Punainen julistus, jota Fihlmanin sekä Vihtori Kososen, Kössi Lindströmin, Yrjö Mäkelinin ja Eetu Salinin muodostama lähetystö matkusti viemään Helsinkiin. Kolme päivää myöhemmin Helsingin Rautatientorilla järjestetyssä kansankokouksessa asetettiin Suomelle uusi väliaikainen hallitus, johon myös Fihlman nimitettiin yhtenä SDP:n edustajista. Hän sanoi myöhemmin pitäneensä sitä pilana. Hallitus ei koskaan ehtinyt aloittaa toimintaansa.
Suurlakon jälkeen A. F. Ruissalo työskenteli asemamiehenä Tampereen, Karkun ja Humppilan asemilla. Vuoden 1918 sisällissodan aikana hän toimi punaisten rautatiehallinnon palveluksessa Tampereen asemalla hoitaen eri tehtäviä. Hänet vangittiin Tampereen taistelun aikana 5. huhtikuuta 1918. Valtiorikosoikeus tuomitsi hänet kolmen vuoden ehdolliseen kuritushuonerangaistukseen, minkä lisäksi hänet erotettiin rautateiltä.
Shrek 2

Juoni

Kuherruskuukautensa jälkeen Shrek ja Fiona joutuvat matkaamaan Kaukaiseen maahan tapaamaan Fionan vanhempia. Nämä tietenkin järkyttyvät huomatessaan tyttärensä ja tämän aviomiehen olevankin jättejä, ja etenkään kuningas Harold ei pysty sulattamaan asiaa.
Samana iltana hän jo joutuu keskusteluun Hyvän haltijattaren kanssa, joka pitää tilanteesta aivan yhtä vähän. Alun perin nimittäin tämän pojan, prinssi Uljaan olisi pitänyt olla Fionan sulhanen, mutta tämän ehdittyä lohikäärmeen linnaan prinsessa oli jo poissa. Haltijatar käskee Haroldia raivaamaan jätin pois tieltä, ja pian kuningas hiippailee epämääräiseen Poison Apple -baariin ja palkkaa salaperäisen palkkamurhaajan hoitelemaan Shrekin pois päiviltä.
Seuraavana päivänä kuninkaan valheellisen rauhanehdotuksen ansiosta Shrek ja Aasi eksyvät metsään, jossa heitä vastaan tulee Haroldin palkkaama murhaaja - Saapasjalkakissa. Lyhyen välikohtauksen jälkeen näistä tulee kuitenkin kumppaneita, kun Shrek tekee päätöksen lähteä Hyvän haltijattaren luo tehdäkseen Fionan onnelliseksi.
Haltijatar ei edelleenkään suhtaudu Shrekiin suopeasti ja selittää, että paras tie Fionan onneen olisi, että tämä luopuisi prinsessasta suosiolla. Shrek ei tietenkään ole tyytyväinen saamaansa vastaukseen, vaan kolmikko varastaa tehtaan varastoista rohdon, ja kuulee Haroldin ja Haltijattaren keskustelevan. Haltijatar antaa kuninkaalle pienen pullon, jonka tämän pitäisi juottaa Fionalle. Pullon sisällön nauttinut ihminen nimittäin rakastuu ensimmäiseen suutelemaansa henkilöön, jonka tietty kaavaillaan olevan juuri Uljas. Kohta keskustelijat hoksaavat Shrekin vakoilevan heitä, ja hänet heitetään Aasin ja Saapasjalkakissan kanssa tyrmään.
Illalla ennen juhlien alkamista Harold tarjoaa tyttärelleen teetä, johon pullon sisältö on kaadettu. Samaan aikaan Shrekin ystävät vapauttavat tämän vankilasta ja lähtevät linnaan valtavan, elävän piparkakku-ukon kanssa aikeenaan sabotoida tanssiaiset. Vaikka he ehtivät ajoissa paikalle, Uljaan onnistuu kuitenkin suudella Fionaa. Kumma kyllä prinsessa suhtautuu häneen yhtä kylmästi kuin ennenkin, ja Harold toteaa kai antaneensa "vahingossa" väärän teen. Raivostunut Haltijatar yrittää tuhota Shrekin taikasauvallaan, mutta haarniskaan sonnustautunut kuningas suojaa jättiä, ja tappava säde kimpoaa panssarista takaisin hajottaen itse Haltijattaren kupliksi. Harold säilyy hengissä, mutta muuttuu kuitenkin sammakoksi.
Kuningas hyväksyy viimein Shrekin ja Fionan avioliiton. Samassa kirkonkello alkaa lyödä kahtatoista. Shrek ehdottaa Fionalle, että he suutelisivat, koska silloin he jäisivät ihmishahmoihinsa. Fiona torjuu ajatuksen lempeästi, ja he ja Aasi palautuvat ennalleen.

Arvioita

Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä Shrek 2 ei yllä edeltäjänsä tasolle isoista resursseista huolimatta. Tietokoneanimointi on yhä komeaa, mutta kliinistä ja hengetöntä. Jatko-osa tuntuu sekä juonenkäänteidensä että ideoidensa puolesta vanhan toistolta. Aikuisempia katsojia kosiskellaan typerästi seksuaalissävytteisillä vitseillä uskaltamatta olla rohkeita missään merkittävässä asiassa.
Kuntohoitaja

Kuntohoitaja on terveydenhuolto-oppilaitoksesta valmistunut fysioterapian ammattilainen. Kuntohoitajat työskentelevät yhdessä fysioterapeutin kanssa tai itsenäisenä ammatinharjoittajana, kuten hierojana. 
Terveydenhuollon koulutuksen muuttuessa kuntohoitaja-koulutus lopetettiin ja kuntoutuksen lähihoitaja on lähinnä oleva vastaava koulutus.
Kuntohoitaja ammattinimike on suojattu.