google/wiki40b huggingface dataset:
Koivuposliinikas

Koko ja ulkonäkö

Siipien pohjäväri on valkoinen. Etusiiven etureunassa, lähellä siiven kärkeä on likimain siiven puoleen väliin ulottuva musta laikku ja takareuna on musta koko siiven leveydeltä. Siiven ulkoreunasta takareunaa kohti työntyy ruskea alue, joka vaalenee etureunastaan ja ulottuu siiven tyveen saakka. Etusiiven takakulmassa takareunan mustaan vyöhykkeeseen työntyy leveä, valkoinen kiilanmuotoinen täplä. Takasiivet ovat vaaleat, etureunastaan ruskeammat. Takasiiven poikki kulkee harmaa poikkiviiru, ja siiven takakulmassa on suuri, tummassa täplä. Pohjoisessa siipien pohjäväri on ruskea. Siipiväli vaihtelee koiraalla 35–47 mm ja naaraalla 40–52 mm.
Varsin samannäköinen laji on haapaposliinikas (Pheosia tremulae).

Levinneisyys ja lentoaika

Koivuposliinikasta tavataan Pohjois-Espanjasta Keski-Euroopan kautta Venäjälle ja edelleen Venäjän kaukoitään. Se puuttuu suurelta osin Välimeren ympäristöstä. Suomessa sitä tavataan koko maassa, mutta laji on selvästi harvinaisempi pohjoisessa. Perhoset lentävät joko kahtena sukupolvena, ensin touko-kesäkuussa ja uudelleen heinä-elokuussa tai yhtenä pitkänä sukupolvena. Hyvin lämpiminä kesinä syys-lokakuussa on tavattu jopa kolmannen sukupolven perhosia.

Elinympäristö ja elintavat

Koivuposliinikas elää lehtimetsissä, niiden laitamilla, soilla ja puutarhoiss. Se on varsin yleinen, mutta yksilömäärät vaihtelevat vuosittain jonkin verran. Perhoset lentävät illan hämärtymisestä keskiyöhön, joskus aamuyöllekin. Koiraat lentävät valolle, mutta naaraita tavataan valoilta harvoin. Päivisin ne lepäävät puiden rungoilla, joilla siipikuviointi häivyttää perhosen hahmon tehokkaasti. Viileällä säällä perhonen voi viettää useita vuorokausia leväten liikkumattomana samalla paikalla.
Naaras tuottaa 150–200 munaa, jotka se munii oksien kärkiosiin. Nuoret toukat elävät ryhmissä, vanhemmat yksittäin, yleensä korkealla latvustoissa. Toukka oleskelee lehden reunalla, josta sitä on vaikea havaita. Toukat ovat täysikasvuisia syyskuussa jolloin ne kehräävät harmaankotelokopan ja koteloituvat sen sisään. Kotelo talvehtii, usein kaksi kertaa.

Ravintokasvi

Toukka elää koivuilla (Betula).
Primaarinen aivolymfooma

Primaarinen aivolymfooma on harvinainen aivoista alkunsa saava imusolujen syöpä, lymfooma. Sen riskiä kasvattaa heikentynyt immuunijärjestelmä, jonka syihin kuuluvat HIV-infektio ja elinsiirrot, erityisesti sydämen. Sairaus liittyy myös Epstein-Barrin virukseen varsinkin HIV-positiivisilla henkilöillä. Muita yleisempi kyseinen syöpä on 45–70-vuotiailla. Tunnetuista riskitekijöistä huolimatta sairastumisen syy jää yleensä tuntemattomaksi, ja suurimmalla osalla potilaista on normaali immuunijärjestelmä. Sairaus kehittyy yleensä isoaivoihin.
Primaarinen aivolymfooma voi oireilla esimerkiksi puheen, näön tai persoonallisuuden muutoksina, kuumeiluna, aistiharhoina, päänsärkynä tai kouristeluna. Kortikosteroideilla hoidetaan oireita ja turvotusta. Kemoterapia, yleensä korkea-annoksinen metotreksaatti, voi pidentää selviytymistä useilla vuosilla. Jos kemoterapia ei tehoa, voidaan turvautua sädehoitoon. Monet potilaat saavat yhdistelmähoitoa, johon kuuluu lääkkeitä, kuten temotsolomidi, rituksimabi, sytarabiini ja etoposidi.
Hoitamaton primaarinen aivolymfooma johtaa kuolemaan alle kahdessa kuukaudessa, mutta kemoterapian avulla potilaat selviävät usein 3–4 vuotta tai kauemmin. Viisivuotiseloonjääminen on noin 40 %, ja nuorilla potilailla on parempi ennuste kuin vanhemmilla.
Primaarinen aivolymfooma kuvattiin ensi kertaa 1920-luvuilla. Ei tiedetä, miksi se saa alkunsa keskushermostosta, jossa tavallisesti ei ole imusoluja.
Hossa (Kittilä)

Hossa on kylä Kittilän kunnassa. Kylä sijaitsee Levin ympärystiellä noin kahden kilometrin päässä Sirkan koululta, Ounasjoen länsipuolella.
Alpo Autio

Eino Alpo Autio (1. huhtikuuta 1891 Kymi  – 26. syyskuuta 1964 Helsinki) oli  diplomi-insinööri, joka toimi Lappeenrannan ja Oulun kaupungininsinöörinä ja Oulun apulaiskaupunginjohtajana.

Henkilöhistoria

Alpo Aution vanhemmat olivat kauppalaivuri Vilho Autio ja Tilda Kilpi ja puoliso vuodesta 1921 Vilma Elisabet Inkilä. Autio tuli ylioppilaaksi 1911 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1917. Työuransa alkuvuosina Autio toimi Helsingin kaupungin, Outokummun, Granitin ja Kaukaan tehtaiden palveluksessa. Lappeenrannan kaupungininsinöörinä hän työskenteli 1922 ja Oulun 1923–1930 ja Oulun apulaiskaupunginjohtajana 1930–1957. Hän oli useiden toimikuntien ja yhdisten jäsen tai puheenjohtaja, kuten Merikosken voimalaitoksen rakennustoimikunnan puheenjohtaja 1939–1950 ja Oulun Puhelimen johtokunnan jäsen 1933–1947 ja puheenjohtaja 1948–1957.
Lehtiruusuke

Lehtiruusuke on samasta kohtaa vartta eri suuntiin kasvaneiden lehtien muodostama kokonaisuus. Kasvien lehtiruusuke sijaitsee yleensä varren alaosassa, aivan maanrajassa jolloin sitä voidaan nimittää myös tyviruusukeeksi. Lehtiruusuke on tyypillinen muun muassa asterikasveilla (Asteraceae) ja ananaskasveilla (Bromeliaceae). 
Jotkut, yleensä kaksivuotiset, kasvit saattavat muodostaa ensimmäisenä vuonnaan vain lehtiruusukkeen, joka talvehtii vihreänä maanrajassa suojassa lumen alla, ja kasvattaa loput seuraavana vuonna. Tällainen kasvilaji on esimerkiksi ukontulikukka (Verbascum thapsus).
Burka

Burka, (arab. برقع burquʿ, burqaʿ‎), burkha tai burqa, Afganistanissa pers. ‏چادر ‎; chador tai chadari), on musliminaisten pääasiassa Afganistanissa, Pakistanissa ja Pohjois-Intiassa käyttämä kangasasuste, joka peittää koko vartalon kasvoineen tai jättäen osan kasvoista näkyviin. Tavallisesti se on sininen, mutta myös muun värisiä burkia löytyy. Burkan käyttö on hijabin (arab. حجاب‎, ḥijāb) äärimmäinen muoto. Suurin osa maailman musliminaisista ei käytä burkaa. 
Ennen talibanhallintoa burkaa käytettiin harvoin Afganistanin kaupungeissa. Talibanin otettua vallan vaadittiin naisilta burkan käyttöä kaikilla julkisilla paikoilla. Vielä talibanhallinnon kaaduttua ja burkapakon väistyttyä monet naiset pukeutuvat yhä burkaan oman turvallisuutensa tähden.
Burkaa täytyy käyttää tietyillä seuduilla, koska pahimmillaan seurauksena käyttämättä jättämisestä voi olla kivitetyksi joutuminen, mille ei kuitenkaan löydy perusteita islamissa, sillä islamin pukeutumisohjeet ovat suuntaa antavia, eikä niiden laiminlyönnistä ole määrätty rangaistusta ”tässä elämässä”. Monilla seuduilla, joissa burkan käyttö on periaatteessa vapaaehtoista, sitä on kuitenkin käytännössä pakko käyttää välttääkseen huonon naisen maineen, joka on erittäin raskas leima ja vahingoittaa sosiaalisia suhteita ja asemaa.

Kielto

Burka on kielletty Belgiassa, jossa Oikeistolainen Uudistusliike teki esityksen kiellosta maan parlamentille. Belgian sisäasiainvaliokunta hyväksymän esityksen mukaan kaikki tunnistamista vaikeuttava pukeutuminen kielletään. Burkakielto hyväksyttiin Belgian parlamentissa huhtikuussa 2010. Kielto koskee kasvohuivia, pään peittävää huntua maassa saa edelleen käyttää. 
Vaate kiellettiin Ranskassa naisia alistavana ja maalliseen yhteiskuntaan sopimattomana 11. huhtikuuta 2011 lähtien. Ranskassa burkan käyttäjä saa 150 euron sakon, mutta käyttöön yllyttänyt jopa 30 000 euron sakon. Samanlainen laki on vireillä Espanjassa. Yhdysvaltain ulkoministeriö on arvostellut burkakieltoja.
Myös Hollanti on kieltämässä kasvojen peittävän asusteiden käytön. Päätös hyväksyttiin selvästi parlamentin alahuoneessa ja se vaatii vielä senaatin hyväksynnän.
Myös Tanska on kieltämässä lailla burkan sekä niqabin käytön julkisissa tiloissa.
Kirveslampi (Lemi)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 10,2 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Kivijärven alueeseen (14.192) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 79,5 metriä mpy.
T. H. White

Elämä

Terence Hanbury White syntyi Bombayssa (nyk. Mumbai), Intiassa, vuonna 1906. Hän valmistui Queens' Collegesta Cambridgesta pääaineenaan englannin kieli, ja ryhtyi ensin opettajaksi ja myöhemmin päätoimiseksi kirjailijaksi. Toisen maailmansodan aikana White asui omantunnonsyistä Irlannissa, jossa hän kirjoitti suurimman osan Muinainen ja tuleva kuningas -kirjasarjaa. Hän oli innokas luontoihminen, ja piti muun muassa metsästyksestä, kalastuksesta ja haukkametsästyksestä. White kuoli laivassa Pireuksen satamassa Ateenassa, Kreikassa, vuonna 1964, kun hän oli palaamassa Yhdysvalloista luennoimasta.
Talinaceae

Tuntomerkit

Heimon kasvit ovat ruohoja tai pensaita, jotka voivat olla liaanimaisia; maansisäiset kasvinosat ovat usein mukulamaisia. Kasveissa on tanniinipitoisia soluja ja yhteyttämiseen liittyy CAM-aineenvaihdunta. Kukassa on kehälehtiä, noin 15 hedettä ja kolmen yhteenkasvaneen emilehden muodostama sikiäin, joka ainakin aluksi on väliseinällinen. Hedelmä on Talinella-alasuvussa luumarjamainen, limautuva ja avautumaton. Siemenessä on strofioli. Kromosomiluku n = 8.

Levinneisyys

Heimo kasvaa hieman hajanaisesti Floridassa, Keski- ja Etelä-Amerikassa, Afrikassa ja Madagaskarissa.

Luokittelu

Talinaceaeen kuuluu kaksi sukua, Talinum sekä Amphipetalum, jonka systemaattinen asema on epävarma. Lajeja on yhteensä 27. Heimo on aiemmin yhdistetty portulakkakasveihin (Portulacaceae), ks. Portulacineae-ryhmän luokittelua.
Mike Munchak

Michael Anthony "Mike" Munchak (s. 6. maaliskuuta 1960 Scranton, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen  amerikkalaisen jalkapallon valmentaja ja entinen pelaaja. Pelaajana Munchak edusti hyökkäyksen linjamiehenä NFL:n Houston Oilersia eli nykyistä Tennessee Titansia vuosina 1982–1993. Hänet valittiin Pro Bowliin 9 kertaa ja liigan tähdistökentälliseen 10 kertaa. Vuonna 2001 Munchak valittiin Pro Football Hall of Fameen. 
Pelaajauransa jälkeen hän jatkoi valmentajana Titansin organisaatiossa ja vuonna 2011 hänet palkattiin Titansin päävalmentajaksi. Munchack valmensi Titansia kolme kautta, mutta joukkue ei selviytynyt kertaakaan pudotuspeleihin. Hän sai potkut kauden 2013 päätteeksi.
Sumuvirnayökkönen

Koko ja ulkonäkö

Keskikokoinen yökkönen, jonka siipien pohjaväri on ruskeanharmaa. Siipisuonet erottuvat selvästi vaaleina pitkittäisviiruina ja siiven kärkiosa on muuta siipeä tummempi, ruskeansävyinen. Siipisuonet jakavat munuaistäplän 5–7 erilliseksi täpläksi. Näiden täplien väri on yleensä mustanruskea, mutta joskus musta väri puuttuu ja täplät ovat lähes yhtä vaaleita kuin muukin siipi. Rengastäplä puuttuu kokonaan. Siiven etureunassa, lähellä tyveä on yksi selkeä mustanruskea täplä ja aaltoviiru erottuu lähellä siiven kärkeä vaaleana poikkiviiruna. Takasiivet ovat vaalean rusehtavanharmaat, sekä ylä- että alapinnaltaan ulospäin hieman tummuvat. Keskiruumiin etuosa on silmiinpistävän tumma. Siipien kärkiväli on 35–40 mm.
Hyvin samannäköinen on sinivirnayökkönen (Lygephila craccae). Sumuvirnayökkösen voi myös sekoittaa yleisempään hakasvirnayökköseen (Lygephila pastinum), jonka siipisuonet eivät kuitenkaan erotu samaan tapaan.

Levinneisyys ja lentoaika

Sumuvirnayökköstä tavataan Etelä-Ranskasta ja Alpeilta aina Kiinaan, Japaniin ja Kuriileille saakka. Lajin esiintyminen Suomessa on selvästi keskittynyt Etelä-Hämeeseen. Muutoin sitä on tavattu vain hajanaisesti etelärannikolla, lounaissaaristossa ja Etelä-Savossa. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun alkupuolelta heinäkuun puoleenväliin lennon huipun ollessa kesä-heinäkuun vaihteessa.

Elinympäristö ja elintavat

Hyvin paikoittainen ja melko harvinainen laji. Hyvällä paikalla se saattaa olla runsaslukuinen, mutta muuten perhosia tavataan yksitellen. Virnayökkösen elinympäristöjä ovat lämpimät niityt, joilla kasvaa pensaikkoa, erilaiset rinnepaikat, tienpientareet sekä valoisat lehtimetsät. Perhoset lentävät hämärän tulosta alkaen koko yön ja käyvät ahkerasti kukilla. Ne myös tulevat valolle ja jossain määrin makealla nesteellä kostutetulle syötille.
Toukkia voi tavata heinäkuusta syyskuuhun. Kotelo talvehtii.
Ruotsissa laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, Suomessa se on vaarantunut.

Ravintokasvi

Toukka elää hiirenvirnalla (Vicia cracca), mutta ainakin Keski-Euroopassa myös muilla hernekasveilla.
Thea Garrett

Thea Garrett (s. 15. maaliskuuta 1992 Tarxien) on maltalainen laulaja. Helmikuussa 2010 Garrett voitti Maltan kansallisen finaalin, jonka myötä hänet valittiin edustamaan maataan Eurovision laulukilpailuun 2010 kappaleella "My Dream". Esitys kuitenkin putosi jatkosta euroviisujen semifinaalissa, Maltan esitys keräsi 45 pistettä ja riitti sijalle 12 (4 pistettä Suomen Kuunkuiskaajien takana), eroa viimeisenä finaaliin päässeeseen Moldovaan oli eroa 7 pistettä.
Nelly Drell

Elämänvaiheita

Drell kiinnostui taiteesta jo koululaisena. Hän kävi ylimääräisillä taidetunneilla Kullon taidekeskuksessa ja Kevade-kadun taidekoulussa. Hän pääsi vuonna 1998 opiskelemaan Viron taideakatemiaan. Opintojaan Drell jatkoi Yhdysvalloissa Miamin yliopistossa vuosina 2000–2001 ja vuosina 2001–2003 New Yorkin taideakatemiassa, jossa teki maisterintutkintonsa.
Taiteessaan Drell sekoittaa eri tyylilajeja siirtyen hyperrealismista klassisuuteen.. Hän maalaa urheilutapahtumia, maisemia ja historiallisia tapahtumia. Keskiössä on kuitenkin ihminen. Vuodesta 2005 Drell on ollut Viron taidemaalariliiton jäsen. Hänellä on ollut vuoden 1995 jälkeen sekä ryhmä- että yksityisnäyttelyitä Virossa ja Yhdysvalloissa.
Girl from the North Country

”Girl from the North Country” on Bob Dylanin vuonna 1963 säveltämä kappale, joka julkaistiin ensimmäisen kerran hänen The Freewheelin' Bob Dylan -albumillaan vuonna 1963. Kappale perustuu vanhaan englantilaiseen kansanlauluun nimeltä ”Scarborough Fair”. Dylan lainasi tästä balladista omaan kappaleeseensa melodian sekä kaksi säettä: 
”Remember me to one who lives there
She once was a true love of mine.”
Kappale kertoo todennäköisesti Dylanin kouluaikaisesta tyttöystävästä, Echo Helstromista. Dylan (silloin vielä nimeltään Robert Zimmerman) ja Helstrom tapasivat vuonna 1957 Hibbingissä, Minnesotassa. Noin vuoden yhdessäolon jälkeen he kuitenkin erosivat ja myöhemmin Dylan kirjoitti Helstromista laulun.
Vuonna 1969 Dylan teki kappaleesta uuden ja täysin erilaisen version, joka julkaistiin Nashville Skyline -albumilla. Kappaleessa oli mukana Dylanin kanssa ystävystynyt Johnny Cash. Vuoden 1963 versiossa Dylan soitti kappaleen yksin kitaransa ja huuliharppunsa kanssa, mutta vuoden 1969 versiossa myös Johnny Cash soitti kitaraa.
Sheela na gig

Sheela na gigit ovat keskiaikaisia naisveistoksia, joille on kuvattu liioiteltu vulva. Sheela na gigejä esiintyy ennen kaikkea Irlannissa ja Isossa-Britanniassa kirkoissa, linnoissa ja muissa rakennuksissa, toisinaan yhdessä miespuolisten veistosten kanssa. Veistosten tarkoitus on luultavasti ollut torjua pahoja henkiä. Hahmot onkin asetettu usein oviaukkojen ja ikkunoiden yläpuolelle, ilmeisesti torjumaan pahaa.
Telley Savalas Otieno

Telley Savalas Otieno (s. 1977) on kenialainen näyttelijä.
Hän on työskennellyt monipuolisesti elokuva-alalla ja teatterin parissa. Hän on toiminut tuottajana (mm. Spruts of Blood, 2002), käsikirjoittajana (mm. Displaced Image, 2002) ja näyttelijänä elokuvissa, kuten muun muassa vuonna 2012 valmistuneessa elokuvassa Suomen marsalkka, jossa hän esittää Carl Gustaf Emil Mannerheimia.
Lisäksi Otieno on ollut mukana useissa kansainvälisissä tuotannoissa, kuten sivurooleissa elokuvissa Tomb Raider ja Jossain Afrikassa. Otieno on toiminut myös valokuvamallina Italiassa ja tanssitaiteilijana. Kenialainen The Standard on luonnehtinut verkkolehdessään Otienoa yhdeksi Kenian parhaista näyttelijöistä.
Telley Savalas Otieno on opiskellut teatteritiedettä ja kirjallisuutta Nairobin yliopistossa sekä tehnyt vapaaehtoistyötä vankien ja katulasten kanssa. Otienon äiti nimesi hänet näyttelijä Telly Savalasin mukaan ja toivoi, että pojastakin tulisi näyttelijä.
Otieno voitti heinäkuussa 2014 kenialaisen Kalasha-palkinnon parhaasta pääosasta Suomen marsalkassa.
Neptune Orbiter

Tehtävä

Neptune Orbiterin oli tarkoitus kulkea Neptunuksen kiertoradalle ja tehdä tieteellisiä analyyseja planeetasta. Nasa suunnitteli tehtävää alun perin vuonna 2005. Neptune Orbiterin laukaisu piti tapahtua samantyylisell raketilla kuin Delta IV tai Atlas V, joka olisi. Luotaimen lentorata käyttäisi hyväkseen Venuksen ja Jupiterin vetovoimaa. Myös Uranuksen vetovoiman hyödyntämistä ajateltiin.
Boråsin ammattikorkeakoulu

Boråsin ammattikorkeakoulu on ammattikorkeakoulu Boråsissa Ruotsissa. Boråsin kunnan aikuiskoulutuskeskus toimii päävastuullisena koulutuksen järjestäjänä. Koulutusmuotoa kutsuttiin aikaisemmin nimityksellä kvalificerad yrkesutbildning  (KY), mutta vuodesta 2009 lähtien on käytetty termiä ammattikorkeakoulu. 
Koulutus aloitettiin vuonna 2001 logistiikka-alan koulutuksella, joka järjestettiin yhdessä Boråsin korkeakoulun kanssa. Vuonna 2002 aloitettiin tuotantotekniikan koulutus vaatetusteollisuuden koulutusohjelmassa. Myöhemmin koulutustarjontaa on täydennetty teknisten tekstiilien, sähköisen kaupan ja digitaalisen viestinnän, tuotantoteknologian, tukipedagogiikan ja lääketieteellisen sihteerin koulutuksilla. Vuonna 2009 aikuiskoulutuksen hammashoitajan ja sähköasentajan täydennyskoulutukset  saivat ammattikorkeakoulututkinnon statuksen. 
Koulun koulutukset järjestetään Textile Fashion Centerissä Simonslandissa ja aikuiskoulutuskeskuksen tiloissa Boråsin keskustassa. Nykyinen rehtori on vuodesta 2016 alkaen Josipa Matić. 
Koulu on laajentunut aikuiskoulutustoiminnasta täydentämään Boråsin alueen tarvetta ammatillisesti koulutetulle henkilöstölle.
Veikko Uusimäki

Veikko Uusimäki (26. tammikuuta 1921 Kurikka – 25. toukokuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja teatterineuvos. Hän näytteli yhteensä 25 elokuvassa. Hän myös toimi Yleisradion teatteripalveluiden johtajana vuosina 1973–1987.
Uusimäki sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1973.
Veikko Uusimäen tytär on radio- ja tv-toimittaja Inari Uusimäki.
Hargeisa

Historia

Nykyisen Hargeisan alue on historiallisesti ollut Habar Awal -klaanin käyttämää laidunaluetta. Kiinteää asutusta alueelle syntyi suufilaisen Qadiriyya-veljeskunnan jäsenten aloitettua viljellä maata 1800-luvun puolivälin paikkeilla. Asutuksen perustajana pidetään šeikki Maddaria (Habar Awal, Huseyn Abokor, Rer Hosh, 1825-1918) joka tuli tunnetuksi hurskaudesta ja toteuttamistaan ihmeistä. Tärkein viljelykasvi oli durra ja paikka sijaitsi karavaanireittien varrella Harariin ja Ogadeniin. Asutus houkutteli ajan kuluessa asukkaita useista eri somaliklaaneista. Hargeisassa 1800-luvun lopulla vieraillut H. G. C. Swayne kuvaili Hargeisan käsittävän muutaman sata muta- ja ruokohökkeliä, joita ympäröi korkea aita. Egyptin hallitessa alueen rannikkoa Hargeisan šeikki sai aseita heiltä ja brittien tullessa alueelle rahaa.
Šeikin kuoltua Hargeisaa kehitettiin hallinnollisena keskuksena ja se sai nykyisen ilmeensä etenkin sen jälkeen, kun Brittiläisen Somalimaan pääkaupunki siirrettiin Berberasta Hargeisaan. Samalla se menetti luonteensa suufilaisena keskuksena, mutta šeikki Maddarin haudalla käy edelleen muistelijoita siunausten toivossa. Brittiläinen Somalimaa ja tuolloin YK:n alainen Somalia yhdistyivät 1. heinäkuuta 1960. Itsenäistyneen maan politiikkaa johdettiin etelästä ja Etiopian vastaisen vuosina 1977-78 käydyn Ogadenin sodan jälkeen Siad Barren johtaman hallinnon sortotoimet lisääntyivät. Somalimaalaiset ryhtyivät Etiopian tuella vastarintaan vuonna 1981 ajaen hallituksen joukot alueelta. Hallinnan menettänyt Siad Barre määräsi ilmavoimansa pommittamaan Hargeisaa. Pommitukset ja muut hallinnon hyökkäykset johtivat kymmeniin tuhansiin uhreihin. Somalia ajautui sisällissotaan ja paikalliset klaanien päälliköt julistivat Somalimaan itsenäiseksi toukokuussa 1991, vaikkakaan maan itsenäisyyttä ei olla tunnustettu kansainvälisesti. Hargeisa toimii nykyisin Somalimaan pääkaupunkina.

Väestö

CIA:n julkaiseman The World Factbookin mukaan Hargeisassa asui vuonna 2015 arviolta 760 000 henkilöä. Paikallisten somalien lisäksi kaupungissa asuu joitakin siirtolaisia esimerkiksi Jemenistä ja Syyriasta.
Isohelokki

Ulkonäkö ja koko

Isohelokki kasvaa 15–20 cm korkeaksi. Sen kasvutapa on lamoava. Varsi on punertava. Tummanvihreät, nahkeat lehdet ovat kapeita ja teräväkärkisiä. Torvimainen kukka on halkaisijaltaan noin kymmensenttinen ja vaaleankeltainen. Kasvi kukkii heinä-syyskuussa.

Levinneisyys

Isohelokki on kotoisin Yhdysvalloista.

Elinympäristö

Isohelokki viihtyy aurinkoisella paikalla, jopa kivikkoryhmissä.
Otto Engström

Otto Ingemar Engström (3. maaliskuuta 1853 Uusikaarlepyy – 7. toukokuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen gynekologi. Hän oli vuodesta 1892 naistentautien ylimääräinen professori. Vuodesta 1886 hän antoi lääketieteen opetusta omassa sairaalassaan, joka sai valtion tukea. Hänellä on ollut merkittävä asema Suomessa erityisesti naistentautien ja synnytysopin alalla.
Groix’n taistelu

Lopputulos

Ranskalaiset menettivät kolme linjalaivaa, jotka britit valtasivat.
Anne Pohjola

Anne Pohjola (s. 18. huhtikuuta 1985 Kuopio) on suomalainen ringettepelaaja. 
Suomen ringettemaajoukkueessa Pohjola on voittanut viisi maailmanmestaruutta. Vuoden 2007 MM-kilpailuissa hän ratkaisi maailmanmestaruuden jatkoaikamaalillaan.
Ringeten SM-sarjassa Pohjola pelasi Lapinlahden Luistin -89 -seurassa kauteen 2013–2014 asti ja sen jälkeen Nokian Urheilijoissa. Suomen mestaruuden hän on voittanut kymmenen kertaa (vuosina 2002, 2003, 2009, 2010, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016 ja 2018). Vuosien 2015 ja 2016 mestaruudet tulivat Nokian Urheilijoissa. Seurajoukkueiden maailmanmestaruuskisoissa 2011 hän oli voittamassa kultaa. Hän on pelannut myös jääkiekkoa Mestiksessä kaudesta 2014–2015 lähtien kun LL-89 vaihtoi ringeten jääkiekkoon.
Ringeten SM-sarjan kaikkien aikojen pistetilastossa Pohjola on kauden 2017–2018 jälkeen kärkipaikalla. Pelaamissaan 501:ssä ottelussa Pohjola on tehnyt yhteensä 2 752 tehopistettä (1 304 maalia ja 1 448 maalisyöttöä).
Bansi Quinteros

Biografiaa

Quinteros muutti perheineen Amsterdamiin hänen ollessaan nuori. Hän oli musikaalinen jo pienenä. Kuusivuotiaana hän oli mukana koulun musiikkikerhossa. Hän sai omat rummut ollessaan seitsemän ja basson 11-vuotiaana.
Lyon-luokka

Alukset

Alusten piti olla suurennettuja Normandie-luokan aluksia, joiden aseistusta olisi lisätty yhdellä neliputkisella 340 millimetrin tykkitornilla. Ranskan amiraliteetti vaati kuitenkin 380 millimetrin pääaseistusta, joka olisi vastannut kilpailevien maiden alusten aseistusta. Uusien tykkitornien valmistus ei kuitenkaan ollut suunnitellulla aikataululla mahdollista. Alusten voimanlähteeksi oli suunniteltu vastaava turbiinimoottori kuin Normandie-luokalla, mutta sen lisäksi taloudellisemmat VTE-moottorit risteilymoottoreiksi.
Alusten tilaus vahvistettiin osana vuoden 1912 laivastosuunnitelmaa ja M. Doyere aloitti suunnittelun vuonna 1914, mutta sodan puhkeaminen keskeytti työn. Aluksista Lille ja Lyon tilattiin 1. tammikuuta 1915 La Seynestä FC de la Méditerranéelta ja St. Nazairesta AC de la Loire et Penhoëtilta. Toiset kaksi Duquesne ja Tourville tilattiin 1. huhtikuuta Arsenal de Brestiltä ja Arsenal de Lorientilta.