Korallimeren taistelu

Taustaa

Japani tuhosi 7. joulukuuta 1941 Havaijille Pearl Harborin laivastotukikohtaan tekemällään lentotukialuskoneiden hyökkäyksellä Yhdysvaltain Tyynenmeren laivaston. Sodan aloittanut hyökkäys tuhosi tai vaurioitti pääosaa Yhdysvaltain Tyynellämerellä olleista taistelulaivoista. Japanin sodanjohdon tavoitteena oli estää Yhdysvaltain toiminta vallattaessa luonnonvaroiltaan rikkaat Tyynenmeren alueet sekä luotaessa puolustuksen vaatima turvakehä vallattujen alueiden hallussa pitämiseksi. Pearl Harborin hyökkäyksen kanssa saman aikaisesti hyökättiin Malakan niemimaalle, mikä liitti Britannian, Australian ja Uuden-Seelannin joukot Yhdysvaltain joukkojen rinnalle sotaan Japania vastaan. Keisarillisen Japanin laivaston yhdistyneen laivaston käskyn mukaisesti tavoitteena oli estää liittoutuneiden toiminta Alankomaiden Intiassa ja Filippiineillä sekä luoda Japanille riittävät taloudelliset toimintaedellytykset (sodan jatkamiseen).
Tavoitteen saavuttamiseksi vuoden 1942 alussa Malakan niemimaan lisäksi japanilaiset hyökkäsivät ja onnistuneesti valtasivat Filippiinit, Thaimaan, Singaporen, Alankomaiden Itä-Intian, Waken, Uuden Britannian, Gilbertin saaret sekä Guamin aiheuttaen suuria tappioita puolustaneissa joukoissa. Japani suunnitteli käyttävänsä valtaamiaan alueita puolustuskehän luomiseen, mikä mahdollistaisi liittoutuneiden myöhemmin tekemien hyökkäysten torjumisen.
Japanin sodanjohto oli suunnitellut jo tammikuussa 1942 hyökkäyksen brittien hallinnoimille Salomon­saarille ja Uuden-Guinean kaakkoisosaan (operaatio MO) tarkoituksenaan vallata Port Moresby. Operaation tarkoituksena oli myös lopettaa liittoutuneiden ilma-aseen iskut Rabaulissa ja Kaviengissa oleviin tukikohtiin sekä avata mahdollisuus ilmaiskuille Australian koillisrannikon kohteisiin. Operaatioon liitettiin myös Tulagin ja Lousiadesin valtaus, joihin perustettiin vesilentoasemat.
Trukille sijoitetun keisarillisen Japanin laivaston 4. laivaston komentaja vara-amiraali Shigeyoshi Inouye sai 29. tammikuuta 1942 käskyn vallata Port Moresby maaliskuussa. Japanin Rabaulissa olevat ilmavoimat aloittivat helmikuussa Port Moresbyn pommitukset.

Liittoutuneiden laivasto

Liittoutuneiden laivasto-osaston muodosti Task Force 17:n komentajanaan kontra-amiraali Frank Jack Fletcher, mihin liitettiin täydennyksenä Task Force 11. Osaston tukialusryhmän TG17.3 muodostivat Yhdysvaltain laivaston lentotukialukset USS Yorktown ja USS Lexington, jonka suojana olivat Sims-luokan hävittäjät USS Morris, USS Anderson, USS Hammann ja USS Russell. Hyökkäysosastossa TG17.2 olivat raskaat risteilijät USS Astoria, USS Chester ja USS Portland, USS Minneapolis ja USS New Orleans, joiden lähisuojana olivat Farragut-luokan hävittäjät USS Phelps, USS Dewey, USS Farragut, USS Aylwin ja USS Monaghan. TF17:än kuului tukilaivaosasto (engl. Fleet Train) TG17.6, jossa olivat tankkerit Neosho ja Tippecanoe suojananaan hävittäjät USS Sims ja USS Worden.
Lisäksi osastoon liittyi Australian laivaston risteilijäosasto (TF 44, myöhemmin TG17.3), johon kuuluivat raskaat risteilijät HMAS Australia ja USS Chicago, kevyt risteilijä HMAS Hobart sekä hävittäjät USS Perkins ja USS Walke. Lentotukialuksilla oli yhteensä 143 lentokonetta.

Taistelu

USS Lexingtonin ja USS Yorktownin ympärille muodostetut taisteluosastot kohtasivat 1. toukokuuta kello 06.15 läntisen Korallimeren alueella, jolloin kontra-amiraali Frank Jack Fletcher otti näin muodostetun Task Force 17:n komentajuuden. Hänen ensimmäinen käskynsä oli alusten tankkaaminen merellä.
USS Yorktownin ja sen suojueen tankkaus saatiin suoritettua 2. toukokuuta kello 18.00 mennessä, minkä jälkeen osasto aloitti tiedustelun alueella. USS Lexington suojueineen aloitti tankkauksen tämän jälkeen. Osastojen oli määrä yhtyä uudelleen 4. toukokuuta.

Tulagi

Japanin joukot nousivat aamulla 3. toukokuuta maihin Tulagille, jossa ollut pieni australialainen varuskunta oli evakuoitu paria päivää aiemmin. Amiraali Goton suojausosasto siirtyi Uuden Georgian eteläpuolelle ja lentotukialusosasto pysyi Salomonin saarten pohjoisosassa liittoutuneiden maakentille sijoitettujen lentokoneiden ulottumattomissa.
Vielä samana iltana sai Amiraali Fletcher tiedon maihinnoususta. Fletcher luuli tankkauksen olevan edelleen käynnissä, joten hän määräsi ainoastaan USS Yorktownin osastoineen siirtymään alueelle sekä hyökkäämään Tulagille. Seuraavana aamuna juuri ennen auringonnousua nousi tukialukselta 28 SBD-2 Dauntless -syöksypommittajaa ja 12 TBD-1 Devastator -torpedokonetta. Lentotukialuksella olleet 18 käyttökuntoista F4F-3 Wildcat -hävittäjää jaettiin kolmeen ryhmään niin, että osa koneista oli jatkuvasti laivasto-osaston suojana ilmassa. Hyökkäyksessä tuhottiin yksi hävittäjälaiva ja kolme miinanraivaajaa ja vaurioitettiin muutamaa muuta alusta.
Koneiden palattua lentotukialukselle ne tankattiin ja aseistettiin uudelleen. Hieman myöhemmin 27 SBD:n ja 11 TBD:n tekemässä toinessa iskussa satama-alueelle vaurioitettiin yhtä partioalusta ja tuhottiin kaksi vesilentokonetta yhden TBD:n tuhoutuessa.
Iltapäivällä tehtiin vielä kolmas ja viimeinen hyökkäys Tulagille. Iskuun osallistui 21 SBD:tä, jotka upottivat neljä maihinnousualusta. Yhteensä USS Yorktownilta tehtiin 103 lentosuoritusta  maihinnousuosastoa vastaan. Niissä kului 76 kappaletta 1000 naulan pommeja ja 22 torpedoa sekä runsaasti konekiväärin patruunoita, joiden käytön tulokset jäivät perin vaatimattomiksi. Lisäksi menetettiin kolme lentokonetta.

Lentotukialustaistelut

Aamulla 8. toukokuuta molemmat osapuolet lähettivät hyökkäyksen
toisiaan kohti. Osastot olivat lähekkäin. Amerikkalaiset saivat kolme osumaa Shokakuun, joka selvisi kotimaahan, mutta joutui pitkäksi aikaa telakalle. Zuikaku ei vaurioitunut, mutta sen lentomiehistöjen tappiot olivat niin suuret, että sekin joutui kotimaahan varusteltavaksi.
Japanilaiset upottivat Lexingtoniin ja Yorktownin saamat vauriot pakottivat aluksen palaamaan Havaijille korjattavaksi.