google/wiki40b huggingface dataset:
Eetu Kekomäki

Edvard (Eetu) Kekomäki, ent. Johansson (7. helmikuuta 1874 Hausjärvi   – 7. kesäkuuta 1960 Savonlinna) oli suomalainen opettaja ja Savonlinnassa vuosikymmeniä vaikuttanut kunnallismies. 
Kekomäen vanhemmat olivat ratavartija Josef Johansson ja Matleena Myllyntausta. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1901 oli Aina Karoliina Lidbohm (k. 1925) ja toinen vuodesta 1935 Elli Karvinen. Kekomäki tuli ylioppilaaksi 1894 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1899. Hän  työskenteli historian, suomen ja saksan kielen lehtorina Savonlinnan lyseossa vuodesta 1901 aina vuoteen 1941 asti. Savonlinnan kaupungin kansakoulujen tarkastaja hänestä tuli 1905 ja Savonlinnan säästöpankin kamreeri 1908. Kekomäki oli Savonlinnan holhouslautakunnan esimies vuodesta 1903 vuoteen 1935, Olavinlinnan hoitokomitean jäsen vuodesta 1905 ja samasta vuodesta Savonlinnan kaupunginvaltuuston jäsen, vuoteen 1953 asti. Valtuuston puheenjohtaja hänestä tuli 1910 ja hän hoiti tehtävää aina vuoteen 1947 saakka. Kaupunkineuvoksen arvonimi Kekomäelle myönnettiin ensimmäisenä Suomessa.
O-Ringen

O-Ringen on Ruotsissa vuosittain järjestettävä viisi päivää kestävä suunnistuskilpailu. Ensimmäisen kerran kilpailu järjestettiin vuonna 1965, jolloin osallistujia oli vain 156, mutta sittemmin osallistujamäärä kasvoi vuosi vuodelta ja huippuvuonna 1985 osallistujia oli noin 25 000. Nykyään osallistujamäärä on 10 000 yläpuolella. Vuonna 2008 tapahtumaan osallistui 24 375 suunnistajaa, kun tapahtuma järjestettiin Sälenissä.
Kilpailut järjestetään erikseen miehille ja naisille. Ensimmäisenä neljänä päivänä suunnistetaan kunakin normaalit kilpailut, joiden ajat lasketaan yhteen. Viidentenä eli viimeisenä päivänä kilpailijat lähtevät Gundersen-menetelmän mukaisesti reitille kilpailutilanteen mukaisessa järjestyksessä sen hetkisten aikaerojen mukaan, jolloin maaliintulojärjestys on myös lopputulosten järjestys.
Resoluutio (mittaustekniikka)

Resoluutio kuvaa mittaustekniikassa mittausjärjestelmän erottelukykyä. Esimerkiksi tyypillisen digitaalisen kuumemittarin resoluutio on 0,1 °C. Resoluutio on eri asia kuin tarkkuus.

Signaalin digitoinnin vaikutus mittausjärjestelmän resoluutioon

Digitaalisissa mittajärjestelmissä mitattavaa fysikaalista suuretta havainnoidaan tarkoitukseen sopivan anturin avulla. Anturista saadaan usein analoginen signaali: esimerkiksi jännite tai aaltomuoto, joka muunnetaan digitaaliseen muotoon analogia-digitaalimuuntimella. Anturin ominaisuuksien ohella myös AD-muunnos asettaa rajan mittauksen resoluutiolle. AD-muunnoksen resoluutiota mitataan muunnoksen syvyydellä: mitä useampibittinen AD-muunnin on käytössä, sitä parempi resoluutio voidaan saavuttaa. Esimerkiksi kymmenbittinen lineaarinen AD-muunnin kykenee erottelemaan toisistaan 2¹⁰=1024 jännitetasoa ja jos mittausalue on 0...1 Volttia niin resoluutioksi tässä tapauksessa tulee suunnilleen 1 mV. Varsinaisen mittausresoluution lisäksi kokonaisresoluutioon vaikuttaa myös näyttölaitteen resoluutio.

Näytteistystiheyden vaikutus resoluutioon

Digitaalisissa mittausjärjestelmissä puhutaan myös näytteenottotaajuudesta. Näytteenottotaajuus määrää, kuinka nopeita ilmiöitä voidaan mitata ja mikä on mittausten aikaresoluutio. Lisäksi on huomioitava Nyquistin teoreeman vaatimukset: mikäli mittausjärjestelmän näytteenottotaajuus on liian alhainen, signaalin kaistaleveyteen nähden signaali laskostuu.
Seututie 428

Seututie 428 on Toivolasta valtatie 5:n eritasoliittymästä Pertunmaan kautta Joutsaan johtava seututie.
Toivolasta Seututie 426:n risteyksen välillä tieosuus on parannettu 90-luvun alussa. 
 Tien nopeusrajoitus on 80 kilometriä tunnissa lukuun ottamatta Toivolan kylän kohdalla sekä Lihavanpäässä 60 km/h.
Robert Sutton

Sir Robert Sutton (1671 - 13. elokuuta 1746) oli brittiläinen diplomaatti ja poliitikko.
1694 pappisvihkimyksen jälkeen Sutton matkusti Wieniin toimiakseen serkkunsa Lexingtonin paroni Robert Suttonin johtaman lähetystön pastorina. Kolme vuotta myöhemmin hänet nimitettiin lähetystön sihteeriksi. Vuonna 1700 paroni Sutton järjesti hänet brittien Osmanien valtakunnan suurlähettilääksi ja hän saapui Edirneen 1702. Hän pysyi tehtävässään vuoteen 1717 ja vielä seuraavana vuonna hän toimi Abraham Stanyanin kanssa välittäjänä, kun Itävalta ja Osmanien valtakunta neuvottelivat Passarowitzin rauhasta. Hänen viimeinen diplomaattitehtävänsä oli Ranskan suurlähettilään virka 1720, mutta hänet korvattiin korkea-arvoisemmalla virkamiehellä seuraavana vuonna. Diplomaattikautenaan hän oli vaurastunut, sillä hän osti kaksi tilaa, toisen Lincolnshirestä ja toisen Nottinghamshirestä, (arvoltaan lähes 5000 puntaa vuodessa) sekä asunnon Broughtonista.
Seurauksena vaurastumisesta hänet valittiin parlamentinjäseneksi Nottinghamshiresta 1722. Hänestä tuli hyväntekeväisyysosakeyhtiön komitean jäsen 1725 ja hän tienasi rahaa yhtiön osakkeilla tekemällä sisäpiirin kauppoja. Hänet erotettiin alahuoneesta 1732 seurauksena valheelliselle lausunnolleen, jonka mukaan yhtiön valtuuttama pääoma oli käytetty loppuun, jolloin hän sai oikeuden laskea liikkeelle lisää osakkeita rahoittaen samalla muiden johtajien keinottelun. Hän toimi myös Royal Africa Companyn alikuvernöörinä vuodesta 1726. Keinotteluista ja erottamisesta huolimatta hänet valittiin parlamenttiin uudelleen Grimsbystä 1734.
Sutton on yhä tunnettu Englannin laukkaurheilupiireissä, sillä hänen mukanaan tuoma hevonen Alcock Arabian oli yksi ensimmäisiä englannintäysiverisiä.
Pasi Kaunisto

Pasi Kaunisto (s. 9. marraskuuta 1950 Ylöjärvi) on suomalainen iskelmälaulaja, jonka suurin suosio ajoittui 1970-luvulle.
Kauniston levytysura alkoi vuonna 1968, jolloin hän levytti Toivo Kärjen levy-yhtiössä ensimmäisen levytyksensä ”Rakastan sinua niin”. Seuraava vuosi oli lopullinen läpimurtovuosi: ensin Kaunisto levytti suurhitin ”Koskaan et muuttua saa”, jota seurasi voitto Syksyn Sävelessä laululla ”Sanat eivät riitä kertomaan”. Levytysura jatkui muun muassa hiteillä ”Lakeuden kutsu”, ”Sata kelloa”, ”Nelostie” ja ”Koitere – Karjalan helmi”. Ura huipentui vuonna 1972 saatuun kultalevyyn albumista Lakeuden kutsu. Kaunisto voitti hopeamitalin Buenos Airesin kansainvälisillä tangofestivaaleilla vuonna 1978, jossa hän edusti Suomen ja Euroopan lisäksi järjestäjien mukaan jopa Neuvostoliittoa.
Myöhemmin Kaunisto on esittänyt Toivo Kärjen ikivihreiden ja hengellisen musiikin lisäksi suomalaista ja ulkomaista laulelmaa. Vaikka laulajan tahti on alkuvuosien kiireestä hiljentynyt, hän levyttää vielä aktiivisesti ja keikkailee sekä Suomessa että ulkomailla. Kaunisto on kokeillut myös hautausurakoitsijan ammattia, mutta sittemmin palannut takaisin täyspäiväiseksi säveltaiteilijaksi.
Kauniston 2000-luvun levytyksiä ovat muun muassa Joulun juhlaa, talven tunnelmaa Pärnun sinfoniaorkesterin kanssa (joht. Tapani Puranen), sekä Onnelliset – Oskar Merikannon lauluja Piirpauke-orkesterin kanssa. Hän sai toisen kultalevynsä kokoelmalevystään Hitit vuonna 2010.
Tytär Verna Kaunisto-Feodorow on viulisti ja tietokirjailija Tytär Milja Kaunisto on musiikintekijä ja kirjailija. Kaunistolla on myös merikapteenipoika.
Cassiodorus

Flavius Magnus Aurelius Cassiodorus Senator (noin 490 - noin 585) oli roomalainen poliitikko ja historioitsija. "Senator" on hänen sukunimensä, ei arvonimi.
Cassiodorus syntyi Scylaceumissa (Squillace) Etelä-Italiassa. Hän oli konsulina ostrogoottien kuninkaan Teoderik Suuren aikana. Hän kirjoitti goottien historiasta teoksen, joka ei ole säilynyt nykypäivään asti. Kuitenkin Jordanes käytti sitä kootessaan oman kirjansa goottien historiasta.
Uransa jälkeen Cassiodorus vetäytyi perustamaansa luostariin Vivariumissa, jossa hän alkoi kirjoittaa teologisia tutkielmia.
Godzilla

Godzilla (jap. ゴジラ, Gojira) on kuvitteellinen, mutatoitunut dinosaurus, jonka alkuperä on useimmissa tarinoissa liitetty ydinkokeiden tuottamaan radioaktiiviseen säteilyyn. Hahmon kehitti Tōhō, ja se nähtiin ensimmäisen kerran vuonna 1954 elokuvassa Godzilla. Lokakuuhun 2010 mennessä Tōhō oli tuottanut kaikkiaan 28 Godzilla-elokuvaa. Elokuvien lisäksi Godzilla on esiintynyt videopeleissä, kirjoissa, sarjakuvissa ja televisiosarjoissa.
Godzillalle myönnettiin Japanin kansalaisuus vuonna 2015.

Muut hirviöt

Useimmissa elokuvissa Godzilla taistelee muiden jättiläishirviöiden kanssa, joko niitä vastaan tai liittoutuneena niiden kanssa muita hirviöitä vastaan. Godzilla on otellut muiden muassa Mechagodzillaa, Gigania, Biollantea ja King Kongia vastaan. Jättiläiskoi Mothra ja lentoliskomainen Rodan puolestaan ovat toisinaan otelleet Godzillaa vastaan, toisinaan taas sen rinnalla. Godzillan pahimpia vihollisisia ovat Spacegodzilla, Destroyah ja King Ghidorah

Yhdysvaltalainen Godzilla

Vuonna 1998 TriStar Pictures tuotti Godzilla-elokuvan, jossa esiintyy Tōhōn Godzillan sijasta enemmän dinosaurusta muistuttava amerikkalainen Zilla. Toinen amerikkalainen Godzilla-elokuva Godzilla sai ensi-iltansa vuonna 2014. Sen tuotti Legendary.
Pollarilaisuus

Pollarilaisuus on Amerikassa vaikuttava lestadiolaissuunta. Ryhmä syntyi noin vuonna 1922 erkanemalla vanhoillislestadiolaisuudesta USA:ssa. Vetelistä Amerikkaan muuttanut John (Juho) Pollari (1865-1945) oli suunnan keskeinen saarnaaja, joka oli aiemmin toiminut Vetelissä äärimmäisevankelisten piireissä Pollarilaiset kutsuvatkin itseään myös "evankelisiksi". Ryhmä väheksyi syntiä, eikä halunnut että siitä nuhdeltaisiin. Myös ripin merkitystä vähäteltiin.
Pollarilaisuudesta erkani vuonna 1929 lamppalaisuus-niminen pieni ryhmä, ja vuonna 1940 koskelalaisuus-niminen pieni ryhmä, mutta nykyään näitä kahta ryhmää ei ole enää olemassa. Nykyään Yhdysvalloissa vaikuttaa neljä tai viisi pollarilaisuuden suuntaa. 
Vuonna 1964 pollarilaisuudesta erkaantui kohtalaisen kokoinen ryhmä nimeltä auneslaiset. Tämän hajaannuksen jälkeen pollarilaisuuden pääsuuntaa alettiin kutsua myös riitinmattilaisuudeksi. Riitinmattilaisia oli hajaannuksen jälkeen ylivoimaisesti enemmän kuin auneslaisia, mutta vuoden 2012 arvioiden mukaan ne ovat suunnilleen saman suuruisia, koska vuoden 2001 jälkeen riitinmattilaisten määrä on romahtanut viidesosaan.
Vuonna 1978 auneslaisuudesta erkaantui pieni ryhmä nimeltä hankalaisuus (melvinites). Auneslaisuus on tuon hajaannuksen jälkeenkin yhä toiseksi suurin pollarilaisryhmä. Jo samana vuonna 1978 hankalaisuudesta erkani ryhmä nimeltä davidiitit (davidites). Professori Jouko Talosen arvion mukaan vuonna 2001 hankalaisia oli vähemmän kuin davidiitteja 
Riitinmattilaisista erkani vuonna 1982 erittäin pieni ryhmä nimeltä ollanketolaisuus saarnaaja Elden Ollankedon johdolla, mutta ei ole varmaa onko ollanketolaisuutta enää olemassa nykyään. 
Riitinmattilaisuus oli vuoden 2012 arvion mukaan viidenneksi suurin lestadiolaisuuden haara . Riitinmattilaisten määrä on pysynyt varsin vakaana 2000-luvulla. Onpa paikoin rakennettu uusia suuria kirkkoja, kuten Duluthissa ja Minneapolin kaupungin pohjoispuolella. Riitinmattilaisia lienee tällä hetkellä 3000 - 4000 henkeä.

Ryhmien nimitykset 'perustajien' nimien mukaan ja jäsenmäärät vuonna 2012

-Riitinmattilaisuus("pollarilaisuus") (IALC): Matt Reed. (Lehti: Newsletter) jäseniä 3000 - 4000 
-Auneslaiset ("auneslaiset pollarilaiset"): Aunes Salmela. jäseniä 600
-Davidiitit ("davidites"): David Salmela. jäseniä 50 (vuoden 2001 arvio)
-Hankalaiset ("melvinites"): Melvin Hanka. jäseniä 25 (vuoden 2001 arvio)
-Ollanketolaiset: Elden Ollanketo. jäseniä 0-20 (kuollut ryhmä?)
-Koskelalaiset: John Koskela. kuollut ryhmä (0)
-Lamppalaiset: Isaac Lamppa. kuollut ryhmä (0)
Radagast

Radagast Ruskea (quenyaksi Aiwendil, ’Se joka rakastaa lintuja’) oli yksi istarista, velhoista, J. R. R. Tolkienin luomassa Keski-Maassa.

Elämäkerta

Radagast lähti Amanista Curumon (Sarumanin) kanssa Yavannan pyynöstä. Istari lähetettiin Keski-Maahan suojelemaan sitä Sauronin kasvavalta mahdilta, mutta Radagast ihastui eläimiin ja lintuihin, joita Keski-Maassa asui ja hylkäsi haltiat ja ihmiset ja vietti aikansa metsänelävien keskuudessa. Tästä hän sai nimensä, joka adûnaicissa, Númenorin kielessä, tarkoittaa ’eläintenhoivaajaa’. Radagast muutti asumaan Suureen Vihermetsään (myöh. Synkmetsä), Otavankalteen ja Vanhan Metsätien välille, paikkaan, jonka hän nimesi Rhosgobeliksi.
Angry Beavers

Juoni

Norbert ja Daggett ovat hauskaa pitäviä majavia, jotka muuttavat pois kotoa, kun heidän vanhemmat saavat uuden pesueen. Veljekset etsivät itselleen oman kodin, jossa he voivat tehdä mitä haluavat. Pian Norbert ja Daggett huomaavat, ettei yksin asuminen ole yhtä juhlaa, ja heidän huonot piirteensä tulevat esille.
HMS Hogue (1811)

Palvelus

Alus otettiin palvelukseen joulukuussa 1811 Texelin operaatioon päällikkönään Thomas Capel. Alus lähti Pohjois-Amerikkaan 14. tammikuuta 1813 kommodori William Hothamin lippulaivana.
Alus oli lokakuusta 1814 aina kesäkuuhun 1816 41 432 punnalla korjattavana Chathamin telakalla, mistä se siirrettiin Sheernessin reserviin.
Alus myytiin romutettavaksi 1865.
Radio tulee hulluksi

Juoni

Hurjien laskuvarjohyppy- ja murtoreportaasien jälkeen radiotoimittaja Toivo Teräsvuori pettyy, kun hänelle tarjotaankin juttukeikkaa maatalousnäyttelyssä. Sen sijaan Teräsvuori päättää radioteknikkoystävänsä Laakson kanssa tehdä radioraportin piilomikrofonin kanssa: hän menee kyselemään Kappeliin ihmisiltä erikoisia kysymyksiä nähdäkseen, mitä he reagoivat. Suunnitelma kuitenkin epäonnistuu, kun omituiset kysymykset herättävät väkijoukossa kalabaliikin. 
Teräsvuorta aletaan epäillä hulluksi, eikä tilannetta helpota yhtään, että hänen on nähty puhuvan itsekseen. Paikalle kutsuttu poliisi toimittaa Teräsvuoren mielisairaalaan, jossa hän vain vitsailee tilanteelle. Vitsailu koituu kohtalokkaaksi, kun sairaalan tutkijat alkavatkin yllättäen epäillä, että hän todella on mielisairas. Teräsvuori pelästyy kuullessaan, mitä tutkimuksia hänelle aiotaan tehdä, ja päättää tehdä kaikkensa onnistuakseen karkaamaan mielisairaalasta. Elokuvassa nähdään cameoroolissa sen ajan nyrkkeilyn Euroopan mestari Elis Ask.

Arviot

Elokuva sai varsin myönteisiä arvioita monilta aikalaiskriitikoilta. Eugen Terttulan (Suomen Sosialidemokraatti) mukaan syynä oli se, että "parodia-aines, joka viime kerralla (elokuvassa Radio tekee murron) ainoastaan pilkahti näkyviin, on tällä kertaa hallisevana". Jörn Donner (Vapaa Sana) kiittää, että elokuva "pyrkii älylliseen leikinlaskuun, [- - ja] huumori eroaa suuresti tavanomaisesta elokuvahuumorista, Rovaniemen markkinoitten törkeydestä".
Moni kuitenkin paheksui mielisairaalan käyttöä parodian aiheena. Nimimerkki S-m (Hufvudstadsbladet) katsoi ettei ollut pelkästään mautonta vaan myös vahingollista, että esimerkiksi kaikki hoitajat lääkärit on tehty idiooteiksi.
Soudun maailmanmestaruuskilpailut 1995

Soudun maailmanmestaruuskilpailut 1995 järjestettiin Suomessa, Tampereen Kaukajärvellä 23.–27. elokuuta.
Vaajakosken Terä

Koripallo

Vaajakosken Terän miesten edustusjoukkue pelaa Keski-Suomen koripalloliigaa. Vaajakosken Terän naisten edustusjoukkue pelaa Keski-Suomen alueen 2. divisioonaa.

Paini

Terän menestyksekkäin painija on Lenni Viitala, joka voitti olympiakultaa Lontoossa 1948, EM-kultaa 1946 ja EM-pronssia 1947.

Suunnistus

Vaajakosken Terä oli 1980-luvulla menestyksekäs viestisuunnistusseura. Seura oli toinen vuoden 1982 Jukolan viestissä Joensuussa ja kolmas seuraavana vuonna Valkealassa. Seura voitti useita pikkuviestejä 80-luvulla. Maajoukkueessa esiintyivät muun muassa Seppo Rytkönen, Jukka Kapanen, Jyrki Saarivaara, Olli-Pekka Kärkkäinen, Jukka Pukkila ja Martti Häkkinen.
Vaajakosken Terän suunnistajat liittyivät vuonna 1989 perustettuun Suunta-941 suunnistusseuraan. Vuonna 2000 Vaajakosken Terän suunnistusjaosto perustettiin uudelleen. Vuonna 2005 Terään siirtyi joukko eturivin suunnistajia: muun muassa maailmanmestarit Jani Lakanen ja Pasi Ikonen. Vuonna 2011 seuraan liittyi norjalainen Anders Nordberg. Suunnistusjaoston puheenjohtajana toimi Ari Saarivaara vuosina 2000–2010. Vuodesta 2011 jaoston puheenjohtaja on Harri Mehto. Seuran managerina toimi vuosina 2005–2009 Jyrki Saarivaara ja 2009– Kimmo Kaario. Seuran päävalmentajana oli 2005–2007 Eino Havas, 2008–2009 Jarmo Heiskanen ja 2010– seuran valmennuksesta ovat vastanneet mm. Jari Liuha ja Jani Lakanen.
Vaajakosken Terä on voittanut viestisuunnistuksen Suomen mestaruuden neljästi vuosina 2005, 2006, 2011 ja 2013. Seura voitti Viestiliigan yhteiskilpailun vuosina 2005 ja 2006. Jukolan viestissä Terä on parhaimmillaan sijoittunut kerran kolmanneksi (2010) ja kahdesti neljänneksi (2005, 2011). Tiomila-viestissä seura sijoittui toiseksi vuonna 2007. Terä on voittanut pienimmistä viestikilpailuista vuosina 2005–2011 Kalevan rastiviestin, Keski-Suomen viestin, Pihkaviestin, Hämeen rastiviestin, FinnSpring-viestin, Keskipohjanmaa-viestin, Smålandskavlenin, Kymen rastiviestin, Spring Cup -viestin ja Lakeuden viestin.
Arvokilpailumitaleja seuran jäsenistä ovat saaneet Jyrki Saarivaara (Pohjoismaiden mestaruus nuorten viestissä 1982), Jani Lakanen (MM-kultaa pitkällä matkalla 2006, MM-hopeaa viestissä 2006, MM-pronssia sprintissä 2005, MM-hopeaa pitkällä matkalla 2013, EM-kultaa pitkällä matkalla 2006), Pasi Ikonen (MM-hopeaa pitkällä matkalla 2011, MM-pronssia viestissä 2007, EM-pronssia keskimatkalla ja viestissä 2008), Anders Nordberg (MM-hopeaa viestissä 2011) sekä Tue Lassen (MM-hopeaa sprinttiviestissä ja MM-pronssia sprintissä 2014). Pohjoismaisissa mestaruuskilpailuissa 2007 Terän suunnistajat Jonne Lakanen, Pasi Ikonen ja Jani Lakanen voittivat hopeaa puhtaalla seurajoukkueella.
Vaajakosken Terän suunnistusjaosto on keskittynyt miesten sarjan suunnistukseen eikä jaostossa ole yhtään naisjäsentä. Keski-Suomen liikunta valitsi Terän vuoden joukkueeksi vuonna 2005, Jani Lakasen vuoden urheilijaksi 2006 ja Eino Havaksen vuoden valmentajaksi 2006. Suomen Suunnistusliitto valitsi Jyrki Saarivaaran vuoden 2002 suunnistushenkilöksi yhdessä Hannu Varkoin kanssa O'news Cosmos -suunnistusportaalin vuoksi.
Madidin kansallispuisto

Madidin kansallispuisto esp. Parque Nacional Madidi on luonnonsuojelualue Bolivian pohjoisosassa . Se sijaitsee Amazonin sademetsäalueella. Puisto on perustettu vuonna 1995. Sen eläin- ja kasvilajisto kuuluu Etelä-Amerikan monipuolisimpiin. Puisto on maailman laajimpia, lähes 19 000 neliökilometria. Siellä elää noin tuhat lintulajia ja 6000 kasvilajia.
HMS Esk (H15)

Palvelus

HMS Esk liitettiin palvelukseen otettaessa Kotilaivaston 5. Hävittäjälaivueeseen. Alus oli tammikuusta maaliskuuhun 1935 laivueen mukana Länsi-Intian purjehduksella. Se palveli syyskuusta 1935 maaliskuuhun 1936 Etiopian kriisin vuoksi laivueen mukana liitettynä Välimeren laivastoon Aleksandriassa.
Espanjan sisällissodan alettua heinäkuussa 1936 HMS Esk joutui partioimaan useaan otteeseen Espanjan aluevesillä. Aluksen asemapaikkana oli kesäkuusta heinäkuuhun Gibraltar, syyskuusta marraskuuhun Pohjois-Espanjan satamien edustalla, tammikuusta maaliskuuhun 1937 Etelä-Espanjan satamien edustalla, huhtikuussa Tasavaltalaisten hallussa olevien satamien edustalla, lokakuusta joulukuuhun Gibraltarilla, tammikuusta maaliskuuhun 1938 Etelä-Espanjan satamien edustalla.
Münchenin kriisin aikana syyskuussa 1938 HMS Esk ja HMS Express siirrettiin tilapäisesti 9. Hävittäjälaivueeseen Noreen, jossa alukset harjoittelivat 3. lokakuuta miinanlaskua osastona.

1939

HMS Esk palasi Gibraltarille tammikuussa 1939, missä se palveli aina maaliskuulle saakka.
HMS Eskin aloitti 24. kesäkuuta siirtymisen reserviin. Aluksen miehistön hankinta ongelmien vuoksi päätettiin sitä käyttää poikien koululaivana. Alus kuitenkin palasi 2. elokuuta palvelukseen reservilaivastonkatselmukseen. Sodan uhan ja Neuvostoliiton ja Saksan hyökkäämättömyyssopimuksen vuoksi se oli 23. elokuuta - 7. syyskuuta muutettavana miinoitustehtäviin.
HMS Esk ja HMS Express kuormasivat 8. syyskuuta 1940 Imminghamissa miinat kannelleen. Alukset lähtivät 9. syyskuuta ensimmäisen kerran miinoitusmatkalle laskien yhteensä 120 miinaa oletetun Saksan laivaston reitille Englannin kanaaliin. Vastaava matka tehtiin viikkoa myöhemmin uudelleen.
Kumpikin hävittäjä purjehti Imminghamista 18. syyskuuta etsimään havaittua sukellusvenettä Bridlingtonin edustalta, minkä jälkeen alukset liitettiin Kotilaivastoon.
HMS Esk saattoi 23.-26. syyskuuta taistelulaiva HMS Royal Sovereignin Scapa Flowsta Portsmouthiin.
HMS Esk palasi 1. lokakuuta Milford Haveniin valmistautumaan miinoitustehtäviin. Alus saapui 10. lokakuuta  Imminghamiin yhdessä HMS Expressin kanssa, missä niihin kuormattiin miinat. Alukset määrättiin siirtymään 13. lokakuuta Harwichiin. Ne siirtyivät 18. lokakuuta laskemaan operaation RG linjan X, mutta operaatio peruutettiin ennen toteutusta. Ne palasivat Humberiin.
HMS Esk sekä HMS Express (laivueenjohtaja), HMS Intrepid ja HMS Ivanhoe muodostivat 12. joulukuuta alkaen 20. (Miinoittaja)Hävittäjälaivueen, jonka nimi oli valittu ensimmäisen maailmansodan miinalaivahävittäjälaivueen mukaan.
HMS Esk osallistui laivueen mukana 18. joulukuuta vastaisena yönä 240 miinaa Emsin jokisuuhun operaatiossa IB. Operaation jälkeen alus siirrettiin Portsmouthiin huollettavaksi.
Míthymna

Nykyinen kylä

Asutuksen nimi muuttui Mólyvokseksi bysanttilaisella kaudella. Vanha nimi otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1919 nykykreikkalaisessa muodossa Míthymna. Tästä huolimatta kylä tunnetaan usein edelleen myös Mólyvoksena.
Míthymnan seutu on yhdessä läheisen Pétran alueen kanssa Lesboksen suosituinta turistialuetta. Kylän tunnetuin nähtävyys on keskiaikainen Míthymnan linna, joka on rakennettu bysanttilaisella ajalla ja jota laajennettiin genovalaisvallan aikana. Kylä on rakennettu kukkulalle linnan ympärille. Kylän vanha rakennuskanta on turkkilaistyylisiä kartanoita 1700-luvulta.
Míthymna oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Lesboksen kunnaksi yhdessä Agía Paraskevín, Agiásoksen, Géran, Eresós-Ántissan, Evergétoulaksen, Kallonín, Loutrópoli Thermíin, Mantamádoksen, Mytilínin, Pétran, Plomárin ja Polichnítoksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kielletyt viivat

Kielletyt viivat ovat normaalioloissa esiintymättömiä  spektriviivoja, joita syntyy spektriin  hyvin harvassa kaasussa.
Kielletyissä viivoissa ei itsessään ole mitään "luvatonta" vaan nimi johtuu niiden tavattomasta harvinaisuudesta. Koska atomien keskinäiset törmäykset muuttavat energiatiloja, kiellettyjä viivoja tuottavat siirtymiä ei tavallisesti synny. Törmäysten poissulkemiseksi kielletyt viivat vaativat muutaman atomin kuutiosenttimetriä kohden, näin tyhjää ei ole edes parhaissa maanpäällisissä laboratorioissa ja siksi kiellettyjä viivoja ei voi tuottaa laboratorio-oloissa. Sitä vastoin niitä esiintyy yleisesti Maan ilmakehän yläosan spektrissä ja tähtienvälisessä avaruudessa, joissa tapahtuu atomien keskinäisiä törmäyksiä vain hyvin harvoin.
Tähtienvälisessä avaruudessa havaitaan usein ionisoituneen typen kiellettyjä viivoja [N II] aallonpituuksilla 654,8 ja 658,4 nm, rikin [S II] viivoja aallonpituuksilla 671,6 ja 673,1 nm ja [O II] kohdassa 372,7 nm sekä [O III] paikoissa 495,9 ja 500,7 nm.
Adolf Tillaeus

Adolf Tillaeus (myös von Tillaeus ja ven. Тиллеус; 24. helmikuuta 1845 Leppävirta – 9. marraskuuta 1900 Leppävirta) oli suomalainen käsityöläinen ja kartanonomistaja, joka toimi Pietarissa keisarillisen perheen hoviräätälinä vuosina 1861-1871.
Tillaeus omisti Sarkaniemen hovin kartanon Leppävirralla. Tillaeus oli myös Leppävirran pitäjänräätäli.