google/wiki40b huggingface dataset:
Jack Harvey

Jack Harvey (s. 15. huhtikuuta 1993 Bassingham, Lincolnshire) on brittiläinen moottoriurheilija.
Hän kuului Mclarenin nuorten kuljettajien kehitysohjelmaan. Harvey aloitti karting-uransa 9-vuotiaana. Vasta vuonna 2006 hänelle alkoi tulla menestystä kartingissa. Hän voitti MSA Super One British -tittelin ja sekä Kartmasters Britannian Grand Prix -tittelin ICA-J-luokassa. Vuonna 2007 Harvey voitti Euroopan KF3-mestaruuden. Vuonna 2008 hän voitti Aasian ja Tyynenmeren KF2-mestaruudet.

Ura

Vuonna 2009 Harvey aloitti kilpauransa ajaen Formula BMW Eurosarjassa ajaen Fortec Motorsport -tallissa. Hän sijoittui sarjan loppupisteissä seitsemänneksi voittaen yhden kilpailun ja ajaen kahdesti paalupaikalle. Vuonna 2010 Harvey jatkoi sarjassa ottaen seitsemän voittoa, kahdeksan paalupaikkaa, seitsemän nopeinta kierrosta ja 13 palkintokorokesijoitusta. Hän sijoittui lopulta sarjan toiseksi häviten niukasti Robin Frijnsille joka vei sarjan mestaruuden. Vuonna 2011 Harvey siirtyi Britannian Formula 3-sarjaan Carlin-talliin. Hän sijoittui loppupisteissä sarjan yhdeksänneksi voittaen kauden aikana yhden kilpailun. Vuonna 2012 Harvey jatkoi sarjassa voittaen sarjan mestaruuden saavuttaen seitsemän voittoa, yhdeksän paalupaikkaa, viisi nopeinta kierrosta ja 12 palkintokorokesijoitusta. Vuonna 2013 Harvey kilpaili GP3-sarjassa ART -tallissa, jonka autolla hän ajoi voittoon kotikilpailussaan Silverstonella sekä Monzan toisessa kilpailussa. Hän sijoittui loppupisteissä sarjan viidenneksi.
Vuonna 2014 Harvey siirtyi Amerikkaan kilpailemaan Indy Lights -sarjaan.
Harvey harrastaa ammuntaa, shakkia ja juoksua. Hänen lempikuljettajansa on Michael Schumacher ja suosikkiratanaan hän pitää Macaon Guia Circuit -rataa.
Uuno F. Inkinen

Uuno Ferdinand Inkinen (s. 21. kesäkuuta 1913 Jääski) on suomalainen maalari, somistaja ja mainostoimston graafikko. Hän voitti 1940-luvun lopulla ehdotuksellaan Työväen taidekerhon järjestämän Suomen sisällissodan punavankien muistomerkkikilpailun. Inkisen ehdotuksen perusteella tehtiin 1949 paljastettu punagraniittinen Santahaminan punaisten teloitettujen ja vankileirillä kuolleiden hautamuistomerkki ja kesäkuussa 1951 paljastettu Tammisaaren punavankien muistomerkki. 
Inkinen palveli sotien aikana aseettomana lääkintämiehenä. Hänen jatkosodan aikana pitämänsä sotapäiväkirja on julkaistu kirjana. Inkisestä on tehty myös vuonna 2003 Anu Kuivalaisen ohjaama lyhyt henkilödokumentti Taatan paha uni jossa hän kertoo sotakokemuksistaan.
Hattuvaara

Hattuvaara on kylä Ilomantsin kunnassa seututien 522 varrella noin 40 kilometriä keskustaajamasta koilliseen. Hattuvaara on tunnettu ortodoksikylänä ja sotatapahtumien näyttämönä sekä kylässä asuneista runonlaulajista.
Kylän tunnetuin tapahtuma on Petrun praasniekka 28.–29. kesäkuuta. Karjalan kirkkotie, joka alkaa Uuden Valamon luostarista, päättyy Hattuvaaraan.
Sotaveteraanien muistoksi 1990-luvulla rakennetussa Taistelijan Talossa on ravintola, museo ja näyttelyjä.
Hattuvaarassa sijaitsee Pampalon kultakaivos, joka aloitti toimintansa helmikuussa 2011. Kylän alueella on myös sinisen vuolukiven ja mustan kiven esiintymät.
Hattuvaarasta noin 16 kilometriä itäänpäin Virmajärvellä olevassa saaressa sijaitsee Suomen ja manner-EU:n itäisin piste.
Eero Johannes Korpela

Eero Johannes Korpela (6. huhtikuuta 1898 Kauvatsa  – 14. kesäkuuta 1986 Helsinki) oli virkamies, MTK:n toiminnanjohtaja ja pitkäaikainen maatalouspolitiikan vaikuttaja Suomessa.
Korpelan vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Wilhelm Korpela ja Amanda Huhti ja puoliso vuodesta 1936 Ruth Eva Ulrika Nordman (s. 1918). Hän suoritti sekä filosofian kandidaatin että agronomin tutkinnot Helsingin yliopistossa ja toimittuaan lyhyen aikaa opettajana tuli Maataloushallituksen aktuaariksi. Samaan aikaan hän työskenteli silti myös yliopiston maanviljelystalouden assistenttina. Vuonna 1930 Korpela siirtyi tutkijaksi MTK:hon, joskin hän toimi pari vuotta myös puolustusministeriössä. Sotavuosina hän työskenteli maatalousministeriössä. Korpela piti maatalouden uhkana ylituotantoa ja tuli tunnetuksi yleisemmän kasvuun tähtäävän pyrkimyksen kriitikkona. Hän suhtautui varauksellisesti myös sotien jälkeiseen maaseudun asutuspolitiikkaan, vaikka oli tuolloin jo MTK:n toiminnanjohtaja. Siinä tehtävässä hän muodosti läheisen työparin järjestön puheenjohtajien Juho Jänneksen ja vuodesta 1955 Veikko Ihamuotilan kanssa. Korpela jäi eläkkeelle 69-vuotiaana, jolloin häntä seurasi MTK:n toiminnanjohtajana Heikki Haavisto. Maaseudun Tulevaisuus -lehteen hän kirjoitti vielä eläkkeellä ollessaan pakinoita nimimerkillä Talon Jussi. Hänelle valmistellusta professorin arvonimestä Korpela kieltäytyi.
Espoon Suunta

Espoon Suunta (EsSu) on espoolainen suunnistusseura. Seurassa on juniori-, huippu- ja kuntosuunnistajia ja noin 500 suunnistajan jäsenistöllä se on Suomen suurimpia suunnistuksen erikoisseuroja. Espoon Suunta on Nuori Suomi -sinettiseura.
Jyväskylän Energiantuotanto

Historia

Vuonna 1995 Imatran Voima (IVO) ja Jyväskylän kaupunki perustivat Jyväskylän Energiantuotanto Oy:n. IVO laittoi yhtiöön Rauhalahden voimalaitoksen ja Jyväskylä Savelan voimalaitoksen, alueelliset lämpökeskukset ja rahaa. Sijoitusten perusteella IVO sai yhtiöstä 60 ja kaupunki 40 prosenttia. Kaupungin energialaitos muutettiin myöhemmin Jyväskylän Energia Oy:ksi. Jyväskylän Energia osti vuonna 2008 JYT:in kokonaan itselleen 40 miljoonalla IVO:n seuraajalta, Fortumilta. Samalla noin 70 Rauhalahden työntekijää siirtyy Forumilta JYT:ille. Yhtiöt olivat käsitelleet voimalaan liittyviä riitoja oikeudessa.

Voimalat

Jyväskylän Energiantuotannolla on omistuksessaan Savelan ja Rauhalahden voimalaitokset. Lisäksi yhtiö omistaa 10 alueellista lämpölaitosta.
Schusterin kaava

Schusterin kaavan mukaan levossa olevaan elektroniin vaikuttava sähkökentän tekemä työ Ue on sama kuin elektronin liike-energia lopussa. Siis , missä U on katodin ja anodin välinen jännite, e on elektronin varaus eli alkeisvaraus, m on elektronin massa ja v on elektronin loppunopeus.
Tunnollisuus

Tunnollisuus on yksi viiden suuren persoonallisuuspiirteen teorian persoonallisuuspiirteistä yhdessä ekstroversion, neuroottisuuden, avoimuuden uusille kokemuksille ja sovinnollisuuden kanssa. MBTI:ssä se korreloi vahvasti kirjaimen J kanssa. Tunnollisuus persoonallisuuden piirteenä implikoi aikaansaannosten tavoittelua, huolellisuutta ja velvoitteiden vakavasti ottamista. Tunnolliset ihmiset tapaavat olla järjestelmällisiä epäjärjestelmällisen sijaan, tehden suunnitelmia improvisoinnin sijaan. 
Tunnollisten ihmisten pihtipoimun etualue (anterior cingulate cortex, ACC) on keskimääräistä paremmin kehittynyt. Henkilöille, joilla on alhainen tunnollisuus, puolestaan on ominaista motivaatio-ongelmat. Tehtävän aloittaminen on vaikeaa, vaikka siihen saattaisikin olla halukkuutta. 
Korkea tunnollisuus ja alhainen avoimuus uusille kokemuksille korreloivat yhdessä konservatiivisuuden kanssa. Tunnollisten ihmisten kodeissa vaatteet ovat useammin järjesteltyjä ympäri lojumisen sijaan, kirjat on useammin järjestetty esimerkiksi aiheen tai aakkosjärjestyksen mukaan ja valaistus on kirkkaampi. Tunnolliset ihmiset käyvät harvemmin kirpputoreilla tai kulkevat alasti kotonaan. He ovat onnellisempia ja saavat korkeampaa palkkaa, mutta onnettomampia työttömiksi joutuessaan.
Tunnollisuuden olemassolo yhtenä viidestä persoonallisuuden piirteestä on todistettu leksikaalisin tutkimuksin. Niissä on havaittu tunnollisuuden lisäksi neljä muuta eri persoonallisuuden piirrettä, jotka eivät korreloi keskenään eri persoonallisuuden piirteitä kuvaavien adjektiivien korreloidessa samaan aikaan yleensä jonkin viidestä piirteestä kanssa. Leksikaalisissa tutkimuksissa kuvausten kuten hard-working, reliable, ja persevering välillä on selvä korrelaatio. Myös lauseet kuten Often forget to put things back in their proper place korreloivat leksikologisten tutkimusten sanojen kanssa.
Todennäköinen sukellusvene

Todennäköinen sukellusvene on nimimerkki Klaus Vikingin vuonna 1984 kirjoittama romaani. Kirja on laaja, päähenkilön silmin nähty kuvaus ruotsalaisesta yhteiskunnasta 1960–1980 luvuilla. Kirjailija itse on asunut Ruotsissa vuodesta 1969 ja peilaa kokemuksiaan kirjan miljöön ja tapahtumien kautta. Kirjan juonen pohjalla on Ruotsin aluevesillä tehdyt sukellusvenehavainnot ja Karlskronan edustalla sattunut venäläisen sukellusveneen karilleajo.
Kirjasta tehtiin myöhemmin radiokuunnelma. Kirjan käänsi ruotsiksi nimellä Sannolik u-båt Paul Jansson.
Suomesta Ruotsiin 1960-luvulla muuttanut Vladimir Salomon Helle elää omaa yksinkertaista työttömän elämäänsä Nynäshamnin kaupungissa hieman Tukholmasta etelään. Hänen suomalaisittain outo nimensä on hänen äitinsä ajattelemattomuuden peruja. Suomessa siitä ei ollut juuri haittaa, mitä nyt joskus koulussa, mutta Ruotsissa sitäkin enemmän. Moni työpaikka oli jäänyt saamatta koska häntä etunimensä perusteella luultiin venäläiseksi. Siksi hän ryhtyi käyttämään toista nimeänsä, Salomon. Kukaan ei kysellyt sen jälkeen, olisiko hän mahdollisesti juutalainen. Kerran pubissa istuessaan hän sattui kuulemaan läheisen Muskön tukikohdassa palvelevan varusmiehen puheita tarkasta vartioinnista rannikon vesialueilla. Asia unohtuu hänen mielestään, kunnes hän kerran löytää roskalavalta pätkän sadevesiränniä. Hän on harrastanut työttömänä ollessaan ajankulukseen kalastusta veneellään ja nyt hän saakin mielestään loistoidean, hän tarjoaa ruotsin kansalle jännitystä "aidolla" sukellusveneellä keskellä suoja-aluetta. Hän hinaa sukellusveneen periskooppia muistuttavaa ränninpätkää vanerilevyyn kiinnitettynä Muskön vesillä ja varmuuden vuoksi soittaa kaikkiin sanomalehtiin juttuvinkin. Suunnitelma toteutuukin odotettua paremmin, oikeastaan liiankin hyvin sillä koko Ruotsin merivoimat ryhtyvät laajaan etsintäoperaatioon. Media seuraa tapahtumia herkeämättä mutta koska ränninpätkä on jo upotettu esityksen päätteeksi Itämereen mitään löydettävää ei merivoimille ole tarjolla. Ruotsin merivoimat eivät havaintoa vahvista, toteavat sen olevan "todennäköinen sukellusvene". Enemmän heitä mietityttää, miten selittää kansalle miksei tuota sukellusvenettä löydy ja minne se olisi voinut kadota verkkojen ja sota-alusten eristämästä Nynäsin lahdesta.
ISBN 951-1-08031-8
Helles Kontkanen

Helles Kontkanen (s. 4. marraskuuta 1932) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Tukimiehenä pelannut Kontkanen edusti urallaan Helsingin Kullervoa 1952–1954, Kiffeniä 1955–1958 ja 1960–1964 sekä Susia 1959. Hän voitti Kiffenissä Suomen mestaruuden 1955. Kaikkiaan Kontkanen pelasi kahdeksan kauden aikana 142 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 21 maalia. 
Kontkanen pelasi maajoukkueessa vuosina 1955–1962 kaksi A- ja viisi B-maaottelua.
Alitalia

Talousvaikeudet

Alitalia on ollut taloudellisesti suurissa vaikeuksissa, ja Italian valtio on ilmoittanut myyvänsä merkittävän osan omistustaan lentoyhtiössä. Vuonna 2006 Alitalia teki tappiota 406 miljoonaa euroa, lentokalusto on uusimisen tarpeessa ja yhtiöllä on velkaa yli miljardi euroa. Alitalian ostajiksi spekuloitiin Aeroflotia ja Italian suurinta pankkia UniCreditiä, italialaista lentoyhtiö Air Onea tai yhdysvaltalaisia sijoittajia Texas Pacific Groupia ja Matlin Pattersonia. Erään Italian valtuutetun mielestä Alitalia pitäisi myydä yhdellä eurolla.
Keväällä 2008 Air France-KLM teki tarjouksen Alitalian ostamisesta mutta veti myöhemmin tarjouksen pois.
Tämän jälkeen Alitalia sai italialaisten liikemiesten kokoaman tukipaketin, jotta yhtiö pysyisi Italiassa. Investoinnin suuruus on 700–800 miljoonaa euroa. Yhtiö haettiin elokuussa 2008 konkurssiin. Joulukuussa sen osti sijoittajaryhmä Italian Air Company, joka liitti yhtiön Air One -lentoyhtiöön. Lisäksi osakkaaksi tuli Air France-KLM. Alitalian ja Air Onen uudelleenjärjestelyissä niiden kalustosta vähennettiin 25 lentokonetta ja 11 000 työpaikkaa. Uusi yhtiö aloitti lennot tammikuussa 2009.
Vuonna 2014 Alitalia fuusioutui Etihad Airwaysin kanssa. Sen tarkoituksena oli turvata yli 10 000 työpaikkaa. Vuonna 2017 Alitalia hakeutui uudelleen konkurssiin, jonka jälkeen on neuvoteltu fuusiosta muiden yhtiöiden kanssa. Vuonna 2019 China Eastern Airlines ilmaisi kiinnostuksensa Alitalian ostamiseen.
Antti Naakka

Antti Naakka (s. 1979) on suomalainen thainyrkkeilijä. Ottelijaurallaan hän saavutti suomenmestaruuden vuonna 2004 sarjassa -71 kg ja SM-hopeaa vuonna 2005 sarjassa -75 kg. Ottelijauransa jälkeen hän on toiminut valmentajana Helsinki Thaiboxing Clubilla, jonka puheenjohtajana hän myös toimii. Hän on myös Suomen Muaythai-liiton puheenjohtaja sekä Suomen thainyrkkeilymaajoukkueen koordinaattori. Thainyrkkeilytoimiensa lisäksi hän työskentelee personal trainerina omassa yrityksessään. Naakka on toiminut järjestäjänä useissa kotimaisissa thainyrkkeilytapahtumissa, mm. thainyrkkeilyn pohjoismaidenmestaruuskilpailuissa vuonna 2012.
Hän on lisäksi ollut osakkaana ja varatoimitusjohtajana kamppailu-urheiluvarusteita maahantuovassa yrityksessä, jonka omistussuhteensa hän on sittemmin myynyt.
Naakka näyttelee sivuosaa Juho Kuosmasen Olli Mäestä kertovassa elokuvassa Hymyilevä mies - The Happiest Day in the Life of Olli Mäki.
Bellerofon

Bellerofon (m.kreik. Βελλεροφῶν) oli kreikkalaisen mytologian suurimpia sankareita ja hirviöiden lyöjiä ennen Heraklesta. Hänen suurin saavutuksensa oli Khimairan, pedon, jolla oli leijonan pää, vuohen ruumis ja käärme häntänään, tappaminen.
Bellerofonin tarina alkoi karkotuksella maanpakoon murhattuaan veljensä. Hakiessaan sovitusta teolleen hän saapui Proitoksen, Tirynsin kuninkaan, luokse, joka asemansa perusteella puhdisti tämän rikoksestaan. Kuninkaan vaimo kuitenkin iski silmänsä tähän, ja tultuaan torjutuksi syytti tätä yrityksestä maata hänet väkisin. Proitos ei kuitenkaan uskaltanut tappaa vierastaan, joten hän lähetti Bellerofonin kuningas Iobateksen, appensa, puheille mukanaan sinetöity viesti, jossa pyydettiin tappamaan sen kantaja. Bellerofonin saavuttua perille Iobates kestitsi häntä yhdeksän päivää ennen kuin avasi viestin. Hänkin kuitenkin pelkäsi erinyiden kostoa, jos hän murhaisi vieraansa, joten hän lähetti tämän suorittamaan mahdotonta tehtävää: tappamaan Khimaira Kaarian maakunnassa.

Pegasoksen sieppaus

Lyykialainen selvinnäkijä Polyidos kertoi Bellerofonille, että tämän tarvitsisi tehtäväänsä Pegasoksen. Onnistuakseen saamaan tämän avukseen, Polyidos käski Bellerofonin nukkua Pallas Athenen temppelissä. Unessa Athene asetti kultaiset suitset hänen viereensä ja käski hänen uhrata Poseidonille, hevosten kesyttäjälle.
Bellerofon teki kuten hänen oli käsketty, ja löydettyään Pegasoksen Korintista Peirenen lähteen luota kuten Polyidos oli sanonut, hän suitsi tämän ja lensi sinne, missä Khimairan oli kerrottu olevan.

Khimairan lyöminen

Khimairan lyömisestä on kaksi eri versiota. Pegasos on mukana versiossa, jossa hän surmasi Khimairan ampumalla sen nuolillaan korkealta Pegasoksen selästä. Sen sijaan toinen kuvaus ei mainitse Pegasosta lainkaan, ja siinä Bellerofon sitoi keihääseensä suuren lyijykappaleen, jonka hän sai tungettua Khimairan kurkkuun, ja tämän kuuma hengitys sulatti sen tukehduttaen Khimairan.
Bellerofon palasi voitokkaana Iobateen luokse, joka pettyneenä epäonnistumisestaan lähetti tämän uusiin haasteisiin: taistelemaan solymilaisia, amatsoneja ja lopuksi palkkaamiaan lyykialaisia vastaan. Bellerofon löi kuitenkin heidät kaikki, jolloin Iobates huomattuaan, kuinka toivotonta oli yrittää tappaa tätä, antoi tälle tyttärensä puolisoksi tehdän hänestä samalla kruununperijänsä. He saivat lapset Isander, Hippolokhos ja Laodamia.
Samalla kun Bellerofonin maine kasvoi, kasvoi myös hänen hybriksensä. Hän päätti nousta taivaaseen Pegasoksen selässä, mutta Zeus lähetti paarman puremaan Pegasosta, joka heitti ratsastajansa selästään. Bellerofon eli loppuelämänsä raajarikkona.
Naby Keïta

Seurajoukkueura

Keïta pelasi juniorivuotensa guinealaisessa Horoyassa. Kesällä 2013 hän siirtyi ranskalaiseen Istresiin. Keïta pelasi kaudella 2013–2014 seurassa 23 Ligue 2 -ottelua, joissa hän teki neljä maalia.
Kesällä 2014 Keïta siirtyi Itävallan Bundesliigassa pelaavaan Red Bull Salzburgiin. Hän pelasi ensimmäisen pääsarjatason ottelunsa 26. heinäkuuta 2014, kun Red Bull Salzburg voitti Wiener Neustadtin vieraissa 5–0. Yhteensä Keïta pelasi kaudella 2014–2015 liigassa 30 ottelua tehden viisi maalia, ja seuraavalla kaudella 29 ottelua tehden 12 maalia. Hän voitti Red Bull Salzburgissa molempina kausina sekä liigamestaruuden että Itävallan cupin. Hänet valittiin Itävallan Bundesliigan vuoden pelaajaksi kaudella 2015−2016. 
Kesällä 2016 Keïta siirtyi Saksan Bundesliigassa pelaavaan RB Leipzigiin 15 miljoonan euron siirtosummalla. Hän teki kaudella 2016−2017 pelaamissaan 31 liigaottelussa kahdeksan maalia ja antoi kahdeksan maalisyöttöä. Seuraavalla kaudella hän viimeisteli 27 sarjaottelussa kuusi maalia. Mestarien liigassa hän teki viidessä ottelussa kaksi maalia.
Keita siirtyi Englannin Valioliigan Liverpooliin 60 miljoonan euron siirtosummalla heinäkuussa 2018. Debyyttikaudellaan hän teki 25 liigaottelussa kaksi maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kuudessa ottelussa ja teki yhden maalin, mutta oli nivusvamman vuoksi sivussa voitokkaasta loppuottelusta.

Maajoukkueura

Guinean maajoukkueessa Keïta pelasi ensimmäisen ottelunsa 28. heinäkuuta 2013, kun Guinea voitti Malin 1–0 vuoden 2014 African Nations Championship -turnauksen karsintaottelussa. Keïta oli mukana AM-kilpailuissa 2015 pelaten kaikissa Guinean neljässä ottelussa. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki MM-karsintaottelussa Namibiaa vastaan marraskussa 2015.
Keita valittiin Guinean vuoden jalkapalloilijaksi 2015.
Niemitalon Juustola

Historia

Juustolan perusta luotiin vuonna 1976, kun Esteri Niemitalo aloitti leipäjuustojen toimittamisen Oulun kauppahalliin. Vuonna 1979 tilalla toteutettiin sukupolvenvaihdos, ja leipäjuuston valmistusta ja tilanpitoa jatkoivat Pekka ja Kirsti Niemitalo. Vuonna 1982 rakennettiin tilan yhteyteen noin 200 neliömetrin kokoiset tuotantotilat, ja yritys tunnettiin nimellä Kotijuustola Kollaja Ky. Vuonna 1985 toiminta laajeni nykyiselle paikalleen valtatien 20 ja Hetekyläntien risteykseen. Seuraava tuotantotilojen laajennus toteutettiin vuonna 1989. Nyt yritys oli nimeltään Niemitalon Juustola Ky.
Muutama vuosi myöhemmin yrityksen tilat vapautuivat, ja Pekka Niemitalo siirsi oman yrityksensä toiminnan vapaana oleviin tiloihin. Samalla yrityksen nimi muutettiin Niemitalon Juustolaksi. Viimeisin laajennus toteutettiin vuosien 1997 ja 1998 aikana. Tällöin kahvilan asiakaspaikkamäärä nousi 72:sta 150:een.
Opel Meriva

Opel Meriva on Opelin vuosina 2003–2017 valmistama pieni tila-auto. Yhdistyneessä kuningaskunnassa auto tunnetaan nimellä Vauxhall Meriva ja Etelä-Amerikassa ensimmäistä sukupolvea myytiin Chevrolet Meriva -nimisenä. Merivan korvasi pieni crossover-malli Opel Crossland X.

Meriva OPC/VXR

Kasvojenkohotuksen yhteydessä esiteltiin myös urheilullinen Meriva OPC -malli, jossa oli 1,6-litrainen 180 hevosvoimaa tuottava turbomoottori. Autossa oli erilaiset puskurit, korinvärinen etusäleikön lista, matalammat sivuhelmat ja 17 tuuman kevytmetallivanteet. OPC-sisustaan kuului nahkaverhoiltu urheiluohjauspyörä ja Recaron osittain nahkaverhoillut urheiluistuimet.
Henry Seebohm

Henry Seebohm (12. heinäkuuta 1832 Bradford Yorkshire - 26. marraskuuta 1895 Lontoo) oli englantilainen terästeollisuusmies ja lintutieteilijä.
Henry Seebohmin vanhemmat olivat Ester Wheeler saksalaissyntyinen kveekari Benjamin Seebohm.
Seebohm oli teollisuusmies, joka aloitti Seebohm and Dieckstahl Ltd:ssä Sheffieldissä. Hän matkusteli laajalti tutkimassa lintuja ja yleistä luonnonhistoriaa. Matkastaan Siperian tundralla Jenisein alueella hän julkaisi kaksi kirjaa, Siberia in Europe (1880) ja Siberia in Asia (1882). Postuumisti julkaistiin The Birds of Siberia (1901). Yhtenä ensimmäisistä eurooppalaisista Seebohm hyväksyi amerikkalaisperäisen kolminimisen trinomijärjestelmän, jossa Linnén luoman binomijärjestelmän suku- ja lajinimen lisäksi on myös alalajistatus.
Seebohm oli myös taidemaalari ja maalasi etenkin lintujen munia, joista hän julkaisi kirjan vuonna 1885.
Seebohm nimesi ainakin neljä uutta lintulajia: himalajankirjorastas (Zoothera dixoni), äyriäishuuhkaja (Bubo blakistoni), okinawantikka (Sapheopipo noguchii) ja taiwanintiainen (Parus holsti).
Seebohmin kunniaksi on nimetty neljä lintulajia: kosteikkokerttunen (Amphilais seebohmi), luzoninsilkkikerttunen (Cettia seebohmi), rinnemetsäkerttunen (Bradypterus seebohmi) ja cajamarcansirkku (Atlapetes seebohmi).
Peroksihapot

Peroksihapot eli perkarboksyylihapot tai perhapot ovat orgaanisia yhdisteitä, jotka sisältävät tunnusomaisen funktionaalisen ryhmän RCOOOH. Ne ovat siis yksi orgaanisten peroksidien luokka. Monet peroksihapot ovat voimakkaita hapettimia. Niitä käytetään muun muassa synteettisen orgaanisien kemian reaktioissa, desinfiointiaineina ja valkaisureagensseina.

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa pienimolekyyliset alifaattiset peroksihapot ovat nestemäisiä yhdisteitä ja pitempiketjuiset alifaattiset ja aromaattiset peroksihapot ovat kiinteitä aineita. Monille lyhytketjuisille peroksihapoille on tunnusomaista hyvä vesiliukoisuus. Pitempiketjuiset ja aromaattiset perkarboksyylihapot liukenevat veteen huonommin. Kiinteässä olomuodossa perkarboksyylihapot muodostavat toisiinsa vetysitoutuneita dimeerejä. Perkarboksyylihapot ovat hyvin heikkoja happoja, heikompia kuin vastaavat karboksyylihapot. Niiden tyypillinen pKₐ-arvo on 7–10. Karboksyylihappoja alhaisempi happamuus selittyy sillä, että perkarboksyylihapoista muodostuva perkarboksylaatti-ioni ei ole samalla tavoin resonanssimuotojen stabiloima kuin karboksylaatti-ioni on.
Monet perkarboksyylihapot ovat erittäin voimakkaita hapettimia ja reagoivat helposti ja voivat hajota pitkiä aikoja säilytettäessä. Hajoaminen voi tapahtua joko radikaalimekasnimilla, jolloin muodostuu alkoholeja tai yhtäaikaisprosessina, jolloin niistä muodostuu karboksyylihappoja. Molekyylimassaltaan suuret peroksihapot ovat pienimolekyylimassaisia yhdisteitä pysyvämpiä. Peroksihapot kykenevät hapettamaan muun muassa tioeetterit sulfoksideiksi tai sulfoneiksi, amiinit amiinioksideiksi, aromaattiset hiilivedyt fenoleiksi, fenolit kinoneiksi, alkeenit epoksideiksi ja ketonit estereiksi (Baeyer–Villiger-reaktio).

Valmistus

Peroksihappoja voidaan valmistaa usealla eri tavalla hapettamalla joko karboksyylihappoja, happoanhydridejä tai niiden johdannaisia. tyypillisin käytetty hapetin on vetyperoksidi happamissa olosuhteissa. Muita tapoja ovat esimerkiksi aldehydien auto-oksidaatio, esterien hapetus peroksidien avulla tai karboksyylihappojen hapettaminen otsonilla.
Kultainen vasikka

Kultainen vasikka (vuoden 1992 raamatunsuomennoksessa kultainen sonni) oli Raamatun mukaan israelilaisten Mooseksen poissa ollessa rakentama epäjumalankuva. Tapauksesta kerrotaan Toisen Mooseksen kirjan 32. luvussa. Sen mukaan Mooses nousi Siinainvuorelle keskustelemaan Jumalan kanssa. Hänen viipyessään kansa halusi jonkin jumalan jota palvoa, ja niin he keräsivät kaiken heillä hallussaan olleen kullan ja muotoilivat siitä vasikkaa esittävän veistoksen, joka selitettiin Jumalan kuvaksi tai symboliksi. Se oli rikos Mooseksen kymmenen käskyn ensimmäistä käskyä vastaan, johon sisältyi myös kielto tehdä palvottavia kuvia.
Rangaistukseksi Mooses määräsi vasikan sulatettavaksi, minkä jälkeen sen kulta oli jauheena sekoitettava veteen ja juotava.
Jotkut raamatuntutkijat ovat arvelleet kertomuksen liittyvän egyptiläisen Apis-jumalan palvontaan, jonka oli täytynyt tulla varhaisille israelilaisille tunnetuksi heidän ollessaan Egyptissä.
Johannes XIII

Johannes XIII oli paavina 1. lokakuuta 965 – 6. syyskuuta 972. Hän oli syntynyt Roomassa Cresenzin sukuun, ja ennen paaviksi tuloaan teki uran paavin hovissa. Hänet valittiin paaviksi viisi kuukautta Leo VIII:n kuoleman jälkeen Otto I Suuren tuella. Ulkomainen kannatus ja ylimielinen käytös tekivät Johannes XIII:sta epäsuositun Roomassa, ja hän oli jopa vuoden verran virkakiellossa 955–966. Takaisin toimeen päästyään Johannes XIII kehitti etenkin eteläisen Italian arkkipiispakuntia vähentäen näin Bysantin vaikutusta siellä.
Jouluna 967 Johannes kruunasi Otto I:n kaksitoistavuotiaan pojan Otto II:n isänsä kanssahallitsijaksi.