google/wiki40b huggingface dataset:
Enetsit

Asuinalue ja lukumäärä

Enetsit jakautuvat nenetsien tavoin kahteen ryhmään: metsäenetseihin ja tundraenetseihin. Molemmat asuvat Jenisein alajuoksulla Dudinkan kaupungin molemmin puolin sijaitsevissa taajamissa: metsäenetsit Potapovossa ja tundraenetsit etupäässä Vorontsovossa. Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 237 enetsiä, joista 197 asui Taimyrin piirikunnassa. Enetsin kielen puhujia laskettiin olevan 119 henkeä. Lähes kaikki enetsit puhuvat venäjää ja suuri osa myös nenetsiä.

Etninen historia

Enetsien esi-isiä ovat Etelä-Siperiasta ja Tomin keskijuoksulta saapuneet samojedit, joihin on sulautunut paikallista väestöä. Ensimmäisen kerran enetsit mainitaan novgorodilaisessa 1400-luvun lopun tekstissä nimellä molgonzei, joka pohjautuu enetsisuvun nimitykseen Mongkasi eli Muggadi. Siitä juontuu myös venäläisten Tazjoelle vuonna 1601 perustaman Mangazejan kaupungin nimitys.
1600-luvulla tundraenetsit viettivät nomadielämää Tazin ja Jenisein alajuoksun välisellä alueella, metsäenetsit Turuhanjoen laaksossa. Vuosisadan lopulla he joutuivat väistymään nenetsien ja selkuppien tieltä Jenisein alajuoksulle ja sen itäisten sivujoen varsille. Tazille ja Jenisein länsipuolelle jääneet ryhmät sulautuivat nenetseihin.
1800-luvulle saakka enetsit jakautuivat patrilineaarisiin sukuryhmiin ja suurperheisiin. Vuosisadan lopussa niiden tilalle tulivat naapuriyhteisöt, joihin kuului usein myös nenetsejä ja dolgaaneja. 1930-luvulla muodostettiin kolhooseja, ja enetsit asettuivat monikansallisiin taajamiin, joissa he ovat sulautuneet nenetseihin ja nganasaneihin.

Elinkeinot ja kulttuuri

Perinteisiä elinkeinoja ovat metsästys, kalastus ja poronhoito. Aineellinen kulttuuri on samankaltaista kuin nenetseillä, nganasaneilla ja dolgaaneilta. Suullinen kansanperinne käsittää mytologisia ja historiallisia kertomuksia, eläinsatuja ja tarinoita. Perinteiseen uskontoon kuuluu luonnonhenkien ja vainajien kunnioittaminen sekä šamanismi. Ainoastaan metsäenetsit oli virallisesti käännytetty ortodokseiksi.
Makynea

Maantiede

Makynia sijaitsi Antirrhionin niemen länsipuolella ja Tafiassos-vuoren itärinteen juurella lähellä Aitolian rannikkoa ja Patraksenlahden pohjoisrantaa. Näin se sijaitsi lähellä Aitolian ja Ozolian Lokriin rajaa. Pliniuksen mukaan lähellä sijaitsi Makynion-vuori. Sillä on saatettu viitata johonkin Tafiassoksen osaan. Makynean kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.

Historia

Strabonin mukaan Makynea perustettiin sen jälkeen, kun doorilaiset olivat valloittaneet Peloponnesoksen niin kutsutussa doorilaisvalloituksessa. Runoilija Arkhytas Amfissalainen kutsui kaupunkia Ozolian lokrien kaupungiksi. Se mainitaan myös Alkaios Messeneläisen epigrammissa. 400-luvulle eaa. tultaessa kaupungista oli tullut osa Aitoliaa. 
Makynea on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Sen tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Makyneus (Μακυνεύς).
Káto Mammákon kylä nimettiin Makýneiaksi antiikin aikaisen kaupungin mukaan vuonna 1980.

Rakennukset ja löydökset

Makynean paikalla on joitakin jäänteitä muurein ympäröidystä asutuksesta. Jäänteet on ajoitettu 300–200-luvuille eaa. Kaupungista on löydetty muun muassa kreikkalainen teatteri, joka sijaitsi kaupunginmuurien ulkopuolella.
Nikita Sošnikov

Seuraura

Sošnikov on Sputnik Nižni Tagilin kasvatti. Atlant varasi hänet 130. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2010. Sošnikov pelasi kolme seuraavaa kautta MHL-junioriliigan Atlantyssa. Kaudella 2012–2013 hän voitti koko liigan maalipörssin ja sijoittui pistepörssissä viidenneksi tehoilla 38+34=72. Sošnikov oli kevään 2013 pudotuspeleissä Atlantyn paras maalintekijä viidellä osumallaan. Hän pelasi kauden aikana myös MHL:n tähdistöottelussa ja Sošnikov valittiin liigan joulukuun 2012 kuukauden hyökkääjäksi.
Kaudella 2013–2014 Sošnikov debytoi KHL:ssä, jossa hän pelasi 33 runkosarjaottelua tehopistein 2+3=5 sekä kolmessa Nadežda Cupin ottelussa yhden maalin. Sošnikov pelasi miesten pelejä myös neljä ottelua farmijoukkue Buran Voronežissa, VHL:ssä. Ensimmäisellä kokonaisella KHL-kaudellaan 2014–2015 hän teki 57 runkosarjaottelussa tehot 14+18=32, joilla Sošnikov oli Atlantin toiseksi paras maalintekijä Andreas Engqvistin kanssa sekä neljänneksi paras pistemies.
Maaliskuussa 2015 NHL-varaamaton Sošnikov teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa. Hän aloitti kauden 2015–2016 AHL-joukkue Toronto Marliesin vahvuudessa. Sošnikov debytoi Maple Leafsin NHL-joukkueessa siirtotakarajan aikaan 29. helmikuuta 2016 Tampa Bay Lightningia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 14.12 minuuttia. Seuraavassa ottelussa 2. maaliskuuta 2016 Sošnikov teki NHL-uransa avausmaalin vieraissa Washington Capitalsia vastaan.

Maajoukkueura

Sošnikov on pelannut kahdeksan ottelua Venäjän A-maajoukkueessa. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 5. helmikuuta 2015 Karlovy Varyssa Tšekkiä vastaan.

Muuta

Sošnikovin pikkuveli Artjom pelaa MHL B:n Altai Ust-Kamenogorskissa.
Joonas Lepistö

Joonas Lepistö (s. 18. maaliskuuta 1982) on MTV3 Uutisten toimittaja ja Essentia-yhtyeen solisti. Lepistö vaikutti 2000-luvulla Tampereen kaupunginvaltuustossa ja Pirkanmaan maakuntavaltuustossa. Hän opiskeli kansainvälistä politiikkaa Tampereen yliopistossa.
Lepistö oli puoluekannaltaan sosiaalidemokraatti. Hänet valittiin Hämeenkyrön kunnanvaltuustoon 18-vuotiaana 56 äänellä vaaleissa 2000. Kunnallisvaaleissa 2004 Tampereelle muuttanut Lepistö sai 506 ääntä ja nousi kaupunginvaltuustoon. Lepistö on myös osallistunut eduskuntavaaleihin Pirkanmaan vaalipiirissä. Vuonna 2003 äänisaalis oli 1 809 ja neljä vuotta myöhemmin 3 770, jolla hän ylsi varaedustajaksi. Vuonna 2011 äänimäärä oli 3 162, jolla hän ei tullut valituksi.Eurovaaleissa 2004 Lepistö keräsi 3 957 ääntä.
Calpen ketunmetsästys

Calpen ketunmetsästys oli Gibraltarilla yli sadan vuoden ajan järjestetty kettujahtitapahtuma. Se oli merkittävä seurapiiritapahtuma ja brittiläisen kulttuurin ilmentymä kaukaisella Britannian merentakaisella alueella. Se oli harvinainen myös siviilihenkilöiden järjestämänä tapahtumana Gibraltarilla, joka toimi lähinnä laivastotukikohtana.
Ketunmetsästykseen johtaneet tapahtumat alkoivat, kun varuskunnan sotilaspastori tuotatutti Gibraltarille parin metsästyskoiria vuonna 1812. Nämä koirat oli tarkoitettu hankkiutumaan eroon ketuista, jotka olivat vaivaksi niemimaan puutarhoissa ja kanatarhoissa. Pian muutkin siviilit tuottivat metsästyskoiria omalla kustannuksellaan. Koirien kasvatusta varten perustettiin kennel, ja pian niitä oli tarpeeksi metsästystapahtuman järjestämiseksi. Metsästysseurue kutsui itseään nimellä Civil Hunt, "siviilien metsästysseura", ja teetti siniset univormut joissa oli hopeanapit. Ennen pitkää varuskunnan upseerit ottivat tärkeät tehtävät metsästysseurassa, ja sen nimeksi muutettiin Calpe Hunt. Metsästysasut vaihdettiin punaisiksi.
Metsästysseurue järjesti kettujahteja kaksi kertaa viikossa metsästyskauden ajan eli marraskuusta maaliskuuhun. Jahdit järjestettiin Espanjan puolella Gibraltarin lähistöllä. Pisimmät matkat olivat 14 mailia (noin 22 km). Metsästys oli sosiaalinen ja urheilutapahtuma, ei enää haittaeläinten tuhoamista. Itse asiassa ketut kävivät alueella ajoittain niin harvinaisiksi, että niitä piti tarhata tai tuottaa Englannista jotta metsästysretkiä voitiin järjestää. Joidenkin espanjalaisten silmissä rajan yli suuntautuneilla retkillä nähtiin myös sotilaallista merkitystä.
Jahdit jatkuivat vuoteen 1939 asti.
Le Nouvel Observateur

Historia

Lehden ensimmäinen numero ilmestyi nimellä L'Observateur politique, économique et littéraire 13. huhtikuuta 1950. Lehti ilmestyi 20 000 kappaleen painoksena. Sen perustivat entiset Ranskan vastarintaliikkeen aktiivit: Gilles Martinet joka oli toiminut AFP:n toimittajana, Roger Stéphane, Claude Bourdet ja Hector de Galard joka oli entinen Combat-lehden toimittaja. 
Vuonna 1953 lehden nimeksi vaihdettiin l'Observateur aujourd'hui ja vuonna 1954 France Observateur. Lehden tavoitteena oli tuoda esille sodan jälkeen vasemmistolaisen vastarintaliikkeen ajatuksia ja se oli periaatteiltaan poleeminen lehti ja se ajoi voimakkaasti siirtomaiden itsenäisyyspyrkimyksiä. Lisäksi se julkaisi poliittisia skandaaleja ja kompromisseja sekä toi ilmi Algeriassa harrastettua kidutusta. Vuosikymmenen lopulla lehti saavutti 100 000 kappaleen painoksen.
Vuoden 1964 alkupuolella France Observateeur joutui taloudellisiin vaikeuksiin. Lehden kustantamisesta erinomaisen kiinnostunut liikemies ja tehtailija Claude Perdriel sekä toimittajana ja kirjailijana toiminut Jean Daniel päättivät hankkia omakseen lehden, josta tuli Le Nouvel Observateur ja se ilmestyi uudella nimellään ensimmäisen kerran 19 marraskuuta 1964.
Lehden toimituksellinen linjaus korosti älymystön roolia ja sitä edustivat esimerkiksi Jean Daniel, Maurice Claavel ja Gilles Maartinet. He olivat pitkään olleet oppositiossa Ranskan hallituksen keskusta-oikeistolaista toimintaan kohtaan. Lehti halusi säilyä herkkänä vasemmiston näkemyksille. 
Nykyisin lehden avustajiin kuuluvat arvostetut henkilö kuten Jacques Delors, Robert Badinter ja Jean Lacouture.
Suurpeto

Suurpetoja ovat suurikokoiset nisäkäspedot, jotka saalistavat toisia nisäkkäitä ja ovat ravintoketjun huipulla. Ne säätelevät suurten kasvinsyöjänisäkkäiden kantoja ja pitävät sitä kautta ekosysteemin tasapainossa. Suurpedoista hyötyvät myös haaskansyöjät, jotka kaluavat loppuun suurpetojen jäljiltä jääneet saaliseläinten osat.
Suurpetoja ovat esimerkiksi suuret kissaeläimet kuten leijona, leopardi, gepardi ja tiikeri, sekä afrikkalainen täplähyeena.
Suomen neljä maasuurpetoa ovat karhu, susi, ilves ja ahma.
Jouni Kailajärvi

Jouni Kalervo Kailajärvi (4. kesäkuuta 1938 Tampere – 18. elokuuta 2003 Tampere) oli suomalainen painonnostaja.
Jouni Kailajärvi edusti Suomea kolmien olympiakisojen painonnostokilpailuissa. Roomassa 1960 hän sijoittui viidenneksi (sarja 82,5 kg), Tokiossa 1964 seitsemänneksi (90 kg) ja Méxicossa 1968 jälleen seitsemänneksi (82,5 kg). Wienin MM-kisoissa 1961 hän sijoittui 82,5-kiloisissa neljänneksi ja saavutti samalla EM-pronssia.
Pohjoismaiden mestaruuden Kailajärvi voitti kolmessa eri sarjassa: 75-kiloisissa vuonna 1959, 82,5-kiloisissa vuonna 1961 sekä 90-kiloisissa vuosina 1962 ja 1963. Suomen mestaruuksia hän voitti seitsemän vuosina 1959–1968. Hän teki uransa aikana yhteensä 38 SE-tulosta.
Kailajärvi voitti Suomen mestaruuden myös voimanostossa vuonna 1973 (sarja 90 kg). Hänen veljistään Jaakko ja Jorma Kailajärvi ovat menestyneet painonnostajina.
Ammatiltaan Kailajärvi oli palomies ja hänet valittiin 21.2.1983 ensimmäiseksi "vuoden palomies" -arvonimen saajaksi.
Kantolammi (Kuru, Kallio)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,6 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Keihäsjoen valuma-alueella (35.35), jonka Työtönjoen–Pitkäjärven alueeseen (35.352) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 187 metriä mpy.
Jerzy Braun

Jerzy Braun (1. syyskuuta 1901 Dabrowa Tarnówska – 17. lokakuuta 1975 Rooma) oli puolalainen poliitikko, kirjailija ja teologi. Hänet tunnetaan muun muassa jo 17-vuotiaana kirjoittamastaan partiolaulusta, jota suomeksi lauletaan sanoilla ”Meill’ on metsässä nuotiopiiri...”.
Braun syntyi virkamiesperheeseen ja kiinnostui partioliikkeestä jo oppikoulussa. Partionjohtajana Tarnówissa hän kirjoitti tunnetun laulunsa. Sen jälkeen hän opiskeli Jagellon yliopistossa Krakovassa kunnes joutui Puolan ja Neuvosto-Venäjän väliseen sotaan vuonna 1920. Hän kirjoitti 1920-luvulla muitakin partiolauluja, runokokoelmia, romaaneja ja näytelmiä. 1930-luvulla hänestä tuli messianismiksi kutsutun kristillisen filosofian puolestapuhuja. Toisen maailmansodan aikana Braun taisteli vastarintaliikkeessä sekä saksalaisia että neuvostomiehittäjiä vastaan ja sai vuonna 1951 jälkimmäisestä elinkautisen vankeustuomion. Hänet armahdettiin huonon terveydentilan takia ja rehabilitoitiin vuonna 1958. Vuodesta 1966 kuolemaansa 1975 asti hän asui Roomassa ja työskenteli Vatikaanin radiolle ja Osservatore Romano -sanomalehdelle.
Wasa (asema)

Wasa on Ruotsin etelämannertutkimusasema Etelämantereella. Se sijaitsee Kuningatar Maudin maalla, 200 metrin päässä Suomen tutkimusasema Aboasta. Wasa ja Aboa muodostavat yhdessä Nordenskiöld Base Camp -tukikohdan, ja niillä on tiivistä yhteistyötä logistiikassa ja tutkimuksessa.
Wasa-tutkimusasemaa ylläpitää Svenska Polarforskningssekretariatet. Asemalla on toimintaa vain antarktisen kesän aikana. Asemalla voi asua samanaikaisesti 12–16 henkilöä.
Tuomiojärvi (Pieksämäki)

Lintutorni ja laavu

Lintutorni ja laavu valmistuivat syksyllä 2006. Laavulta lähtee 350 m pitkä metsäreitti, jossa suokohdilla on pitkät pitkospuut. Lintutorni on noin 6 metriä korkea. Pinta-alaa ylätasolla on noin 16m². Tornista voi tarkkailla Tuomiojärven monipuolista linnustoa. Laavun koko on 40 m², ja siellä voi yöpyä. Sen seinästöä kiertävät penkit ja kerrallaan sinne mahtuu noin 40 henkilöä. Paikalla on myös puuliiteri, wc-rakennus ja jäteastia.
Regiomontanus

Regiomontanus, tunnetaan myös nimellä Johannes Müller von Königsberg (6. kesäkuuta 1436 Königsberg, Baijeri, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – 6. heinäkuuta 1476 Rooma, Kirkkovaltio), oli merkittävä saksalainen matemaatikko, astronomi ja astrologi.
Vuonna 1475 Regiomontanus meni Roomaan tekemään paavi Sixtus IV:n kanssa kalenteriuudistusta. Gregoriaaninen kalenteri otettiin käyttöön sata vuotta hänen kuolemansa jälkeen.
Regiomontanus oli tunnettu kaikkialla Euroopassa jo elinaikanaan. Hänellä oli laaja kirjallinen tuotanto, mutta hän ehti toteuttaa vain osan suunnitelmistaan.
Kuussa on hänen mukaansa nimensä saanut Regiomontanuksen kraatteri.
Matti Paatelainen

Matti Rauno Matias "Roto" Paatelainen (s. 17. kesäkuuta 1944) on entinen suomalainen jalkapalloilija, joka 1970-luvulla luettiin Suomen parhaiden maalintekijöiden joukkoon. Hän saavutti pääsarjan maalikuninkuuden neljästi (1970, 1972, 1976 ja 1977). Sivulajissaan koripallossa hän saavutti SM-hopeaa Hongan riveissä 1967.
Jalkapallossa hänen seurojaan olivat Suolahden Urho (1966), HPS (1967–68), HIFK (1969–1972) ja Valkeakosken Haka (1973–77).
Hän on työskennellyt yrityselämän johtotehtävissä ja tutkijana sekä toiminut jalkapallovalmentajana.

Pelaajana

Paatelaiselle jalkapallo oli pitkään vain "höntsäilylaji", jota hän harrasti mäkihypyn, koripallon ja yleisurheilun ohella. Nuorukaisen jalkapallotaidot huomasi maajoukkuevalmentaja Olavi Laaksonen, joka oli tuonut nuorten edustusryhmän pelaamaan Suolahden ja Äänekosken yhdistettyä joukkuetta vastaan. "Roto" kutsuttiin nuorten maajoukkueeseen ja heti yhden ottelun jälkeen A-maajoukkueeseen.
Paatelainen pelasi ensimmäisen SM-sarjakautensa vuonna 1970 HIFK:n paidassa ja voitti tulokaskaudellaan sarjan maalikuninkuuden 22 osumalla yhtä monessa ottelussa.
HIFK:n riveissä Paatelainen saavutti SM-pronssia 1970 ja SM-hopeaa 1971.
HIFK:n jälkeen Paatelainen siirtyi Valkeakosken Hakaan. Siellä hän ylsi tuplamestaruuteen 1977, kun Haka voitti sekä mestaruuden että Suomen Cupin. Kaikkiaan Paatelainen teki SM-sarjassa 108 maalia 138 ottelussa.
A-maajoukkueessa Paatelainen pelasi 47 kertaa ja teki 11 maalia. Hän toimi myös A-maajoukkueen kapteenina. Paatelainen lopetti pelaajauransa vuonna 1977.

Valmentajana

Paatelainen valmensi Valkeakosken Hakaa 1980–81 ja Ilvestä 1993.

Työura ja opinnot

Matti Paatelainen palveli Yhtyneillä Paperitehtailla henkilöstöpäällikkönä ja hallintojohtajana ja väitteli kasvatustieteestä vuonna 1981 sekä toimi vs. kasvatustieteen professorina Tampereen yliopistossa. Paatelainen suoritti kaksi muutakin yliopistotutkintoa: Helsingin yliopiston voimistelulaitokselta voimistelunopettaja vuonna 1969 ja Jyväskylän yliopistosta liikuntatieteiden maisteri vuonna 1974.
Turun hovioikeus tuomitsi joulukuussa 2017 Paatelaisen kahden vuoden ja yhdeksän kuukauden vankeuteen törkeästä petoksesta ja törkeästä kirjanpitorikoksesta. Tuomio liittyi Paatelaisen taannoisiin liiketoimiin sijoittaja Seppo Sairasen ja Optiopaja Oy:n kanssa. Lisäksi Paatelainen ja hänen lähipiiriinsä kytkeytynyt Keski-Suomen Finanssi Oy tuomittiin maksamaan Sairaselle ja Optiopajalle satojen tuhansien eurojen vahingonkorvaukset. Paatelainen määrättiin vangittavaksi välittömästi. Tampereen käräjäoikeus oli aiemmin tuominnut Paatelaisen yli kolmen vuoden vankeusrangaistukseen, mutta tuomio aleni hovioikeudessa.

Yksityiselämä

Matti Paatelaisen kolme poikaa (Mika-Matti, Mikko ja Markus) ovat kaikki menestyneet jalkapalloilijoina, ja Mika-Matti "Mixu" Paatelainen myös valmentajana.
Sabine Lisicki

Tennisura

Lisicki eteni vuonna 2008 Australian avointen kolmannelle kierrokselle; hän voitti Dinara Safinan ja Marija Korittsevan, mutta hävisi Caroline Wozniackille. Hän on pelannut myös Fed Cupissa. Lokakuussa 2008 Lisicki pääsi ensimmäistä kertaa WTA-turnauksen finaaliin Taškent Openissa, mutta hävisi finaalin romanialaiselle Sorana Cîrstealle numeroin 2–6, 6–4, 7–6(4).
Uransa ensimmäisen WTA-turnausvoiton Lisicki saavutti huhtikuussa 2009 Charlestonin massakenttäturnauksessa. Kahdella ensimmäisellä kierroksella hän voitti Kanadan Marie-Eve Pelletierin ja Slovakian Lenka Wienerovan, molemmat suoraan kahdessa erässä. Kolmannella kierroksella hän voitti turnauksessa toiseksi sijoitetun Venus Williamsin eräluvuin 6–4, 7–6(5). Puolivälierissä hän voitti Venäjän Jelena Vesninan luvuin 6–4, 6–0, välierissä Ranskan Marion Bartolin 6–3, 6–1 ja loppuottelussa tanskalaisen Caroline Wozniackin 6–2, 6–4.
Wimbledonissa 2009 Lisicki eteni puolivälieriin. Hän voitti ensimmäisellä kierroksella Anna Tšakvetadzen ja toisella kierroksella Patricia Mayrin. Kolmannella kierroksella hän voitti viidenneksi sijoitetun Svetlana Kuznetsovan lukemin 6–2, 7–5. Neljännellä kierroksella hän voitti yhdeksänneksi sijoitetun Caroline Wozniackin lukemin 6–4, 6–4. Puolivälierissä hän hävisi turnauksen ykkössijoitetulle Dinara Safinalle lukemin 7–6(5), 4–6, 1–6.
Ranskan avoimissa 2011 Lisicki voitti ensimmäisellä kierroksella Akgul Amanmuradovan. Toisella kierroksella hän hävisi Vera Zvonarjovalle. Lisicki johti kolmatta erää jo 5–2, mutta Zvonareva nousi otteluvoittoon voittamalla ratkaisevan erän 7–5. Ottelun lopussa Lisicki kärsi krampeista ja ottelun päätyttyä hänet jouduttiin viemään paareilla pois kentältä. Ranskan avointen jälkeen hän pelasi AEGON Classic -turnauksessa, jossa hän saavutti uransa toisen turnausvoittonsa. Välierissä hän voitti Peng Shuain ja loppuottelussa Daniela Hantuchován. Hän ei hävinnyt turnauksessa erääkään. Wimbledonissa 2011 villin kortin pääsarjaan saanut Lisicki voitti toisella kierroksella Ranskan avointen mestarin, Li Nan luvuin 3–6, 6–4, 8–6. Lisicki selviytyi turnauksessa lopulta välieriin, jossa hän hävisi Marija Šarapovalle. Elokuun lopulla Lisicki otti kolmannen turnausvoittonsa voitettuaan Texas Tennis Openin loppuottelussa Aravane Rezaïn. Yhdysvaltain avoimissa Lisicki eteni neljännelle kierrokselle, jossa hän hävisi Vera Zvonarjovalle.
Hyvästi, Mr. Chips

Juoni

Pidättyväinen, ikääntynyt poikien sisäoppilaitoksen latinankielen opettaja Charles Chipping (Donat), muistelee takaumina kymmenien vuosien opettajanuraansa ja avioliittoaan Katherinen (Garson) kanssa, jonka hän kuitenkin on menettänyt traagisesti ja jäänyt leskeksi. Puolison kuoleman jälkeen mies on uppoutunut täysin opettajan työhönsä ja noussut koulussa legendaariseen asemaan.

Vastaanotto ja jälkimaine

Robert Donat sai roolistaan parhaan miespääosan Oscarin, jonka muina ehdokkaina olivat Laurence Olivier, Clark Gable ja James Stewart. Hyvästi, Mr. Chips oli Greer Garsonin ensimmäinen elokuvarooli, ja hän sai siitä naispääosan Oscar-palkintoehdokkuuden. Elokuva tuotti useita muitakin ehdokkuuksia, mutta valtaosan Oscareista vei samana vuonna ensi-iltansa saanut Tuulen viemää.
British Film Instituten valitsemat asiantuntijat äänestivät Hyvästi, Mr. Chipsin vuonna 1999 yhdeksi kaikkien aikojen sadasta parhaasta brittielokuvasta. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Uusintaversiot

Hyvästi, Mr. Chips on filmattu vuonna 1969 alkuperäiselokuvaa vähemmän arvostettuna musikaaliversiona, jossa pääosaa näyttelee Peter O’Toole. Vuonna 2002 tarinasta tehtiin televisioversio, pääosassa Martin Clunes.
Hyyryjärvi

Maantiede

Järven pituus on 170 metriä ja leveys 20 metriä. Järvi on todennäköisesti kasvanut umpeen, sillä sen itäpuolinen kosteikko sijaitsee välittömästi järven yhteydessä samassa painanteessa. Kosteikko ja järvi muodostavat yhdessä 400 metriä pitkän ja 150 metriä leveän alueen. Järveen laskee oja Sotilaspellolta ja sen luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkuunsa 350 metriä pitkä laskuoja Kuloveteen Teronlahteen. Järven ja kosteikon ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, jossa on soistunut reuna. Rantoja ei ole rakennettu.

Historia

Järven vedenpintaa on laskettu 1860-luvulla. Järven entinen muotoa voi vielä hahmottaa ruotsinvallan ajan loppuun ajoittuvalla kartasta, jossa järven rantaviivassa ollut pohjoiseen ulottuva lahdelma seuraa nykyisen koskeikon muotoja.
Rinnanpoisto

Rinnanpoisto eli mastektomia (lat. Ablatio mammae) on kirurginen toimenpide, jossa poistetaan toinen tai molemmat rinnoista. Rinnanpoistoa käytetään useimmiten rintasyövän hoitokeinona, mutta harvemmissa tapauksissa leikkaus voidaan tehdä ennalta ehkäisevästi naisille, joilla on erittäin korkea riski sairastua rintasyöpään. Rinnanpoisto voidaan tehdä myös transsukupuolisille henkilöille osana sukupuolenkorjausprosessia.
Rintasyövän hoitona on nykyisin usein mahdollista tehdä rinnan säästävä leikkaus, jossa poistetaan ainoastaan kasvain ja riittävä osa tervettä kudosta sen ympäriltä. Esteettinen lopputulos on yleensä hyvä, ja leikkaus on sädehoitoon yhdistettynä monesti yhtä tehokas kuin rinnanpoisto. Edelleen kuitenkin rinnanpoisto on paras hoitokeino, jos kasvain on suuri, koostuu useammasta osasta, sen uusiutumistaipumus on korkea tai sädehoito ei ole mahdollista. Rinnanpoisto suoritetaan myös, jos potilas sitä toivoo.
Rinnanpoiston jälkeen nainen voi käyttää erilaisia esimerkiksi rintaliiveihin kiinnitettäviä rintaproteeseja, jotka antavat päällepäin luonnollisen vaikutelman. Naisen rinta voidaan myös myöhemmin rekonstruoida eli rakentaa uudelleen erillisessä rintarekonstruktioleikkauksessa.
Samuel Tickell

Samuel Richard Tickell (19. elokuuta 1811 Cuttack Intia - 20. huhtikuuta 1875 Cheltenham Englanti) oli brittiläinen upseeri, lintutieteilijä ja taidemaalari.
Tickell syntyi Intiassa ja opiskeli Englannissa. 19-vuotiaana hän palasi ammattisotilaaksi Bengaliin. Hän palveli Bengalissa vuoteen 1840 saakka, jolloin hänet komennettiin Katmanduun Nepaliin johtamaan Brian Houghton Hodgsonin turvasaattuetta. Hän palasi Bengaliin 1843 ja ylennettiin kapteeniksi, minkä jälkeen hänet komennettiin Burmaan.
Aasiassa oleskellessaan Tickell tutki linnustoa ja nisäkkäitä, ja maastohavaintojen lisäksi hän keräsi näytteitä. Hän avusti Journal of the Asiatic Society of Bengal-lehteä, jonka 18. vuosikerrassa on hänen raporttinsa Burmasta. Tickell luopui urastaan everstin arvoisena ja asettui Kanaalisaarille. Työskennellessään teoksensa Illustrations of Indian Ornithology parissa hän sokeutui vuonna 1870 silmätulehduksen seurauksena. Ennen kuolemaansa hän lahjoitti teoksen Zoological Society of Londonille.
Tickell nimesi linnuista intiantöyhtökiitäjän (Hemiprocne coronata), metsäkiitäjän (Zoonavena sylvatica), intianvarpuspöllön (Glaucidium radiatum), harmaaviirukukastajan (Dicaeum agile), ylänköuunilinnun (Phylloscopus affinis), assaminuunilinun (Phylloscopus cantator) ja intianrastaan (Turdus unicolor). Tickellin kunniaksi on nimetty ruskosarvinokka (Anorrhinus tickelli), vuorisieppokerttu (Tickellia hodgsoni), viidakkotimali (Pellorneum tickelli) ja puistosinisieppo (Cyornis tickelliae).