Rippikoulu

Rippikoulun historiaa

Suomessa koulumuotoinen rippiopetus sai alkunsa Turun hiippakunnassa todennäköisesti 1730-luvulla. Ensimmäisen koulumuotoisen opetusjakson, josta on varmoja todisteita, järjesti Ilmajoen kirkkoherra Gabriel Peldan. Vuonna 1735 tuore rovasti opetti pappilassaan rippinuoria viikon verran. 
Rippikoululla oli 1600–1800-luvuilla huomattavasti nykyistä suurempi merkitys yksilön asemalle yhteiskunnassa. Kirkon ja yhteiskunnan ollessa kiinteästi yhteydessä toisiinsa rippikoulun käyminen ei tehnyt nuoresta ainoastaan hengellisessä mielessä täysivaltaista seurakunnan jäsentä, vaan konfirmaatio nähtiin siirtymäriittinä lapsuudesta aikuisuuteen. Rippikoulun käynyt nuori astui aikuisten maailmaan ja sai näin luvan pukeutua ja käyttäytyä kuin aikuinen, mikä sisälsi oikeuden osallistua ehtoolliselle, juoda alkoholia ja kahvia, polttaa tupakkaa ja seurustella vastakkaisen sukupuolen edustajien kanssa. Vapauden lisäksi nuoren odotettiin myös kantavan enemmän vastuuta yhteisön elämässä kuin ennen rippikoulua. Kaikkein tärkeimmäksi saavutukseksi kuitenkin nähtiin naimalupa eli oikeus solmia avioliitto ja perustaa perhe. Rippikoulun läpipääseminen ei kuitenkaan ollut itsestäänselvyys, sillä se edellytti kykyä lukea Raamattua ja tuntea Katekismuksessa selitettyjä kristinuskon opetuksia. Rippikoulun reputtaminen oli häpeällistä, sillä se johti avioliittokieltoon ja yhteisön halveksuntaan. Monet joutuivat käymään rippikoulun monta kertaa ennen kuin pääsivät sen läpi.
Rippikoulua on uudistettu voimakkaasti 1970-luvulta lähtien uusien pedagogisten virtausten mukaisesti. 1980-luvun rippikoulusuunnitelmassa oli kirjattu kullekin oppitunnille yksityiskohtaiset oppimistavoitteet. Viimeisin valtakunnallinen rippikoulusuunnitelma vuodelta 2001 painottaa entistä enemmän oppijoiden omien lähtökohtien huomioimista ja heidän tarvettaan tulla kuulluksi ja pohtia asioita itsenäisesti. Se antaa myös aiempaa suuremmat valtuudet rippikoulun toteuttamiseen vaihtelevilla tavoilla. Teologisesti rippikoulun perustavoite on kuitenkin sama kuin ennen: kristinuskon perusteiden järjestelmällinen opettaminen.

Aikuisrippikoulu

Jos rippikoulua ei ole käynyt nuorena sen voi käydä aikuisrippikouluna. Sen laajuus on piispainkokouksen ohjeiden mukaan 20 tuntia. Yleisin aikuisrippikoulun muoto yksityisrippikoulu. Suosittu on myös armeijassa käyty ns. sotilasrippikoulu. Opetus siellä on yleensä tiivistetympää kuin tavallisessa rippikoulussa – kokonaiskesto voi olla esimerkiksi kolme päivää – mutta sotilasrippikoulu antaa samat kirkolliset oikeudet kuin tavallisen rippikoulun käyminen. 
Seurakunta järjestää pyydettäessä rippikoulun kaikille halukkaille. Aikuisena rippikoulun voi käydä yksityisesti tai usein ryhmässä. Aikuisrippikoulussa pyritään ottamaan huomioon aikuisen aikaisempi elämänkokemus ja kysymykset. Seurakunnan toimintaan osallistuminen on merkittävä osa myös aikuisrippikoulua. Aikuisrippikoulu päättyy kasteeseen (mikäli ei ole kastettu) ja konfirmaatioon. Myös aikuinen kastettava tarvitsee ja saa kummit.

Rippikoulun merkitys kirkon jäsenyyden kannalta

Iso osa kirkosta eroavista nuorista on muutamia vuosia aikaisemmin käynyt rippikoulun ja toiminut jopa isosina. Rippikouluun mennään siksi, että se on osa nuorisokulttuuria, vanhempien päätöksellä ja rippilahjojen toivossa. Herätysliikkeiden ja järjestöjen rippikoululeireille valikoituu nuoria, joiden kodeissa uskonnolla on ollut keskeinen sija.