google/wiki40b huggingface dataset:
Talkkunapää

Talkkunapää (ven. kyrill. Талккунапя) on 638 metriä korkea tunturi Saariselällä Suomen ja Venäjän rajalla. Suomen puoleinen osa kuuluu Lapin maakunnan Sodankylän ja Savukosken kuntiin ja Venäjän puoleinen osa Murmanskin alueen Ylä-Tuuloman kuntaan. Se kuuluu Urho Kekkosen kansallispuiston alueesen. Vuosina 1920-1944, Petsamon kunnan kuuluessa Suomelle, sijaitsi tunturi kokonaan Suomen alueella. Talkkunapään läheisyydessä ovat Suomen puolella Vongoiva ja Reututunturi sekä Venäjän puolella Halkovaara ja Kjalloaiv. Yhdessä näiden tunturien kanssa Talkkunapää muodostaa vedenjakajan Jauru- ja Anterinjokien välille.
Öljyntorjunta-alus Hylje

Rakentaminen

Alus on rakennettu vuonna 1981. Sen pituus oli valmistuessaan 54 metriä, leveyden ollessa 12,5 ja syväyksen kolme metriä. Se on konttityyppinen laiva, josta ”kontteja” muuttamalla saadaan muutettua laivan käyttötarkoitusta. Hylje modernisoitiin vuonna 2014, jolloin alus oli korjauksen vuoksi telakalla 13 kuukautta ja operatiiviseen öljyntorjuntavalmiuteen alus palasi elokuussa 2015. Modernisoinnin yhteydessä aluksen pituus ja uppouma kasvoivat, jolloin öljynkeräys kapasiteetti nousi 900 kuutiometriin.

Palveluskäyttö

Hylje kuuluu 8. huoltolaivueeseen ja sen kotilaituri sijaitsee merivoimien varuskunnassa Upinniemessä.  Aluksen kylkinumero on 799. Se voidaan muuttaa nopeasti miinanlaskijaksi tai miinantorjuntaan.
Alus kuuluu Rannikkolaivaston kalustoon ja sen päätehtävät ovat öljyntorjunta, kaapelityöt, sukeltajakoulutuksen tukialuksena toimiminen, kuljetus- ja tukialustehtävät.
Vuonna 1990 aluksen perää jatkettiin ohjailuominaisuuksien parantamiseksi, ja alus sai uudet 2 x 1000 hevosvoiman dieselmoottorit. Aiemmin sitä hinasi talvisin joko jäänmurtaja tai iso jäätä murtamaan pystyvä hinaaja.
Fiza

Juoni

Fizan veli Aman katosi Mumbain mellakoissa vuonna 1993, ja kuusi vuotta myöhemmin Fiza lähtee etsimään tätä. Hänen kauhukseen veli on liittynyt terroristiryhmään.

Vastaanotto

Box Office India julisti Fizan ”semihitiksi”.
Kaartin halli

Kaartin halli (myös Kaartin kauppahalli, Kaartintorin halli tai Kasarmitorin halli) oli arkkitehti Selim A. Lindqvistin suunnittelema, Helsingin Kasarmintorin länsilaidalla sijainnut jugendtyyliä edustanut matala, basaari-tyyppinen kauppahalli. Rakennus valmistui vuonna 1906.
Hallissa toimi vuokralla noin sata kauppiasta. Heidän ja yleisestä vastustuksesta huolimatta rakennus purettiin vuonna 1958 ja tilalle valmistui kaksi vuotta myöhemmin halliyhtiön tilaama ja arkkitehti Iikka Martaksen suunnittelema väliaikainen näyttely- ja liikerakennus. Uudempi rakennus on yhä käytössä.
EVP (ilmiö)

EVP (lyhenne sanoista Electronic Voice Phenomena) tai Extremely Low Voice Phenomen on elektronisista laitteista kuuluvaa selittämätöntä ääntä. Monet ilmiöstä kiinnostuneet katsovat, että äänet ovat peräisin henkimaailmasta.
Samasta ilmiöstä voidaan käyttää myös nimitystä Instrumental Trans Communication. Saksan- ja suomenkielisenä lyhennyksenä käytetään myös muotoa ITK (instrumentaalinen transkommunikaatio). Yleensä ITK/ITC liitetään nimenomaan televisiosta tai tietokoneruudulta tallennettuihin kuviin, kun taas EVP tallennettuihin ääni-ilmiöihin.
Spiritualismista kiinnostuneet ihmiset alkoivat etsiä elektronisista laitteista uutta aluevaltausta mediumismin alalla jo 1800-luvun loppupuolella, jota edelsi samankaltainen pyrkimys hyödyntää mekaanisia laitteita spiritualistien pyrinnöissä. Kuitenkin vasta vuonna 1959 julkaistiin ensimmäinen tutkimus, jossa parapsykologi Raymond Bayless väitti saaneensa nauhalle selittämättömiä ääniä erään meedion läsnä ollessa.
Ilmiö nousi laajempaan julkisuuteen 1959, kun ruotsalainen oopperalaulaja ja elokuvatähti Friedrich Jurgensonin (1903–1987) maatalonsa puutarhassa äänittämästä nauhoitteesta, jonka alkuperäisenä tarkoituksena oli lintujen äänten nauhoitus, kuului myös jotain, joka kuulosti puheelta. Selittämättömien äänien joukosta Jurgenson väitti tunnistaneensa muun muassa edesmenneen äitinsä äänen. Parapsykologi William Roll matkusti Jurgensonin luokse Ruotsiin järjestääkseen ensimmäiset tieteelliset kokeet asian tiimoilta, joissa hän raportoi saaneensa vahvistusta ilmiön olemassaololle.
Pian myös Jurgensoniin tutustunut latvialaissyntyinen psykologi Konstantin Raudive rupesi suorittamaan omia kokeilujaan, jotka nostivat ilmiön tunnettavuutta entisestään, sillä hänkin raportoi saavansa nauhalle samoja tuntemattomia ääniä. Näiden äänien joukossa väitetään olleen EVP-ilmiölle luonteenomaisesti myös hänen edesmenneitä tuttaviaan. Ilmiö on sittemmin yleistynyt suuresti ja aiheesta on julkaistu useita tutkimuksiakin, mutta varsinaista selitystä monellekaan tapaukselle ei ole löydetty. EVP:tä esitetään usein haamujen, henkien tai humanoidien puheena - tai jopa kykynä siirtää ajatuksia magneettisesti.
EVP:hen kriittisesti suhtautuvat vetoavat siihen, että yleensä äänet ovat epämääräisiä, eivät kovin selvää puhetta - jos puhetta lainkaan. EVP -ilmiössä esiintyy usein myös usean kielen sanoja samassa lauseessa. EVP -kriitikot esittävät että tämä johtuu puheen ja kielten suuresta redundanssista, joka yhdistettynä ihmisen taipumukseen nähdä merkityksiä sielläkin missä niitä ei ole johtaa EVP -ilmiön syntyyn. EVP -nauhat eivät siis välttämättä ole edes väärennöksiä - toki niitäkin saattaa esiintyä. Osa EVP -nauhoista on syntynyt, kun nauhuri on nauhoittanut jotain radiokanavaa tai nauhoitukseen on käytetty vanhaa nauhaa, ja vanha nauhoitus on kuulunut vielä läpi. Tämän vuoksi EVP -harrastajia suositellaankin käyttämään hyvää laitteistoa sekä uusia nauhoja.
Shōzō Tsugitani

Jalkapallomaajoukkue

Shōzō Tsugitani edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1961-1965. Hän on osallistunut mm. Kesäolympialaisissa 1964.
Rod Taylor

Rodney Sturt ”Rod” Taylor (11. tammikuuta 1930 Sydney – 7. tammikuuta 2015 Los Angeles, Kalifornia) oli australialaissyntyinen näyttelijä. Hän muutti vuonna 1954 Yhdysvaltoihin ja sai yhden suurimmista menestyksistään Alfred Hitchcockin elokuvassa Linnut (1963). Hänellä oli rooleja lukuisissa muissa elokuvissa ja useissa tv-sarjoissa.
Taylor kuoli 84-vuotiaana sydänkohtaukseen Los Angelesissa 7. tammikuuta 2015.
Betty Garrett

Betty Garrett (23. toukokuuta 1919 – 12. helmikuuta 2011) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja tanssija. Hän voitti Golden Globen vuonna 1975 ja oli Emmy-ehdokkaana vuonna 2003. 
Garrett syntyi Saint Josephissa, Missourissa ja valmistui The Annie Wright Schoolista Tacomassa, Washingtonissa. Hän nousi maineeseen musikaalielokuvan ”kultaisella ajalla”, mutta hänet muistetaan myös 1970-luvun tilannekomedioista Perhe on pahin ja Laverne & Shirley. Jälkimmäisessä hän esiintyi, kunnes sarja lopetettiin vuonna 1982.
Toisin kuin puolisonsa Larry Parks, Betty Garrett ei koskaan joutunut Hollywoodin mustalle listalle. Hänellä on kaksi poikaa, ja hän on Jeff Bridgesin kummitäti. Hän jäi leskeksi 13. huhtikuuta 1975 ja sai 23. toukokuuta 2003 oman tähtensä Hollywood Walk of Famelle. 
Garrett teki myöhäisellä urallaan vierailevia esiintymisiä lukuisissa sarjoissa, ja vielä 2000-luvun puolella hänet nähtiin muun muassa Tohtori Beckerissä vuonna 2003 ja Greyn anatomiassa vuonna 2006. Hän kuoli 91-vuotiaana 12. helmikuuta 2011.
Ammoniitit

Fossiilit

Ammoniitit ilmestyivät noin 400 miljoonaa vuotta sitten siluuri- ja devonikausien vaihteessa ja hävisivät sukupuuttoon liitukauden lopun joukkotuhossa 65 miljoonaa vuotta sitten. Koska ammoniitit olivat hyvin yleisiä ja evoluutio tuotti muutaman miljoonan vuoden välein uusia lajeja edellisten kuollessa sukupuuttoon, ammoniittilajin määrittämisellä voidaan arvioida fossiilikerrostuman ikä (niin kutsutut johtofossiilit).

Rakenne ja luokittelu

Ammoniitti kasvatti kuoren ympärilleen. Eläimen kasvaessa ja kuorikammion käydessä ahtaaksi se kasvatti seuraavan suuremman kammion ja kammioiden väliin jäi väliseinä (engl. septa), joten ammoniittien kuori lopulta muodostui sarjasta suurenevia kammioita joiden läpi kulki putki (engl. Siphuncle) sen avulla eläin lisäsi ja vähensi veden määrää tyhjissä kammioissa ja täten sääti uimasyvyyttään vedessä. Viimeisimmässä kammiossa ja suurimmassa oli itse eläin. 
Fossiileista on löytynyt pieniä meritähtiä, niveljalkaisia niin kuin rapuja joita ne ilmeisesti söivät. 
Ammoniitit luokitellaan lahkoihin kuoren rakenteen perusteella. Ammoniittien kuoret ovat kiertyneet tavallisesti tasomaisesti spiraaliin, mutta kuori voi olla myös suora, osittain kiertynyt tai pitkittäin kiertynyt. Näitä jälkimmäisiä tyyppejä kutsutaan myös heteromorfisiksi ammoniiteiksi.
Ammoniittilajit tunnistetaan muodon ja kasvusaumojen kuvioiden mukaan. Eri lajeja tunnetaan useita tuhansia. Nykyisistä eläimistä ammoniitit ulkoisesti muistuttivat eniten helmiveneitä (Nautilus), mutta lienevät kuitenkin läheisempää sukua mustekaloille.
Keltaperämaluri

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan keltaperämaluri on 10–13 cm ja on sukunsa kookkain laji. Lintu on selästään väritykseltään harmahtavan ruskea. Päälaki on pohjaväriltään musta ja siinä on valkoisia pilkkuja tai viiruja. Lyhyehkö silmäkulmajuova on musta. Keltaperämalurin vatsa on väriltään kermanvaalea ja alaperä on kirkkaan keltainen. Se näkyy erityisesti linnun lentäessä. Pyrstö on musta ja pyrstönkärjet ovat valkoiset. Koiraat ja naaraat eivät eroa ulkonäöltään toisistaan. Keltaperämaluri muistuttaa ruso-otsamaluria (Acanthiza reguloides), mutta on kookkaampi ja vatsastaan vaaleampi. Ruso-otsamalurilla ei ole myöskään keltaista alaperää.

Levinneisyys ja elinympäristö

Keltaperämalurin levinneisyysalue Australiassa ulottuu Tasmaniasta ja etelärannikolta maan keskiosiin, mistä laji puuttuu paikoin. Lajin elinympäristöä ovat ruohikkoiset metsien reunamaat, avoimet metsät, pensaikot, maatalousmaat vesialueiden läheisyydessä sekä puistot ja puutarhat. Kaupunkialueiden laajeneminen on heikentänyt keltaperämalurin kantaa. Laji sopeutuu kuitenkin myös kaupunkialueille, kunhan siellä on riittävästi sopivia elinympäristöjä.

Elintavat

Keltaperämalurin ravinto koostuu suurimmaksi osaksi hyönteisistä, mutta se voi syödä myös siemeniä. Ravintonsa lintu etsii maasta tai joskus myös puista tai pensaikosta. Keltaperämaluri voi muodostaa myös sekaparvia esimerkiksi kultamalurien kanssa.
Keltaperämalurin pesimäkausi kestää heinäkuusta joulukuulle. Pesivän parin apuna voi olla muutama muu keltaperämaluri, jotka auttavat pesän rakentamisessa ja poikasten ruokkimisessa. Pesä sijaitsee puiden latvustoon kätkettynä. Se rakennetaan heinistä ja puiden kuoresta ja on muodoltaan kupolimainen. Rakennelman päällä on kuppimainen valepesä, jonka tarkoitus on hämätä saalistajia ja mahdollisesti myös pesäloisia. Naaras munii kahdesta viiteen valkoista munaa, joita vain se hautoo.
Kangasniemen laulukilpailu

Kangasniemen laulukilpailu on Kangasniemen musiikkiviikkojen yhteydessä järjestettävä laulukilpailu. Vuosittainen kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1987. Kilpailuun voivat osallistua suomalaiset nuoret laulajat. Laulukilpailussa ei ole erikseen miesten ja naisten sarjaa, vaan kaikki laulajat kilpailevat samassa sarjassa.
Amedeo Nazzari

Amedeo Nazzari (oikealta nimeltään Amedeo Buffa, 10. joulukuuta 1907 Cagliari – 5. marraskuuta 1979 Rooma) oli italialainen näyttelijä.
Pitkä, komea ja atleettinen Nazzari oli italialaisen äänielokuvan ensimmäinen suuri tähti. Hän esitti sankarinrooleja ja melodraamojen miespääosia muun muassa Goffredo Alessandrinin, Alessandro Blasettin, Mario Camerinin ja Augusto Geninan sekä toisen maailmansodan jälkeen erityisesti Raffaello Matarazzon ohjaamissa elokuvissa. Merkittäviä rooleja olivat nuori ratsuväen upseeri Alessandrinin pukudraamassa Cavalleria (1936), lentäjäsankari saman tekijän Lentäjä Luciano Serrassa (Luciano Serra pilota, 1939) sekä häijy moukka Blasettin historiallisessa elokuvassa La cena delle beffe (1942), jossa Nazzari repii Clara Calamain liivin paljastaen italialaisen elokuvan ensimmäiset rinnat.
Sodan jälkeen Nazzari sai parhaan näyttelijän Nastro d’argenton roolistaan Alberto Lattuadan neorealistisessa elokuvassa Il Bandito (1946). Hänen muita merkkiteoksiaan olivat Pietro Germin Suden merkki (Il brigante di Tacca del Lupo), Luigi Zampan Processo alla città (molemmat 1952) sekä omaelämäkerrallinen rooli Federico Fellinin Cabirian öissä (Le notti di Cabiria, 1957). Vanhetessaan Nazzari joutui esittämään usein sivuosia. Hän työskenteli paljon myös televisiossa. Hänen viimeinen elokuvansa oli Maurizio Costanzon melodraama-parodia Melodrammore (1978), jossa näyttelijä esittää itseään.
Nazzari oli naimisissa näyttelijä Irene Gennan kanssa. Heidän tyttärensä Evelina Nazzari on myös näyttelijä.
Sairaalalaiva

Sairaalalaiva tai sairaala-alus on laiva, joka on varustettu kelluvaksi sairaalaksi tai ensiapuyksiköksi. Sairaalalaivoja palvelee muun muassa sotatoimialueilla ja katastrofialueilla. Myös useissa laivastoissa on erillisiä, tarkoitusta varten suunniteltuja ja rakennettuja sairaalalaivoja. Sairaalalaivat ovat Geneven sopimusten ja muiden sodan lakien suojaamia. Laivat ovat aseistamattomia, mutta niiden henkilöstö voi olla aseistettu itsensä ja potilaiden puolustamiseksi.
Tarvittaessa sotatilan aikana sairaalalaivoiksi muutetaan myös tavallisia risteilyaluksia tai muita kauppa-aluksia, mutta niitä ei saa sinä aikana, kun vihollisuudet kestävät, asettaa enää muuhun tarkoitukseen.
Nykyaikana sairaalalaivojen tunnuksena ovat valkeaksi maalatut rungot sekä suuret punaiset ristit tai vastaavat merkit. Toisen maailmansodan aikana sairaalalaivoissa oli lisäksi partaan yläreunassa noin puolen metrin levyinen tummanvihreä raita.
Toisen maailmansodan  aikaan saattueissa mukana kulkeneita aseistettuja pelastusaluksia, (engl. bone collectors, suom. luunkerääjät) ei luokitella sairaalalaivoiksi, vaikka niissäkin oli lääkäri ja hyvin varustettu sairaalaosasto muutamalle potilaalle. Alusten tehtävä oli ensisijaisesti kerätä talteen upotettujen alusten ammattitaitoinen ja vaikeasti korvattava miehistö, esimerkiksi saattue PQ 17:n mukana kulkivat S/S Zaafaraan ja S/S Zamalek. Näistä viimeksi mainittu tuhoutui tämän saattueen matkassa.
Näitä pelastusaluksia käytettiin myös ilmatorjunta-aluksina ja sukellusveneentorjunnassa automaattisen lyhytaaltotutka ASG:n sijoituspaikkoina.
Australianponi

Australianponi jalostettiin lastenratsuhevoseksi vuonna 1929 Australian Pony Stud Book -yhdistyksen johdolla.

Ominaisuudet

Australianponit ovat vahvoja, laadukkaita ja tiiviitä poneja, joilla on mainio rakenne ja loistavat liikkeet. Australianponeja käytetään enimmäkseen ratsuponeina. Kaikki värit ovat sallittuja paitsi kirjavat, ja säkäkorkus on 120-140cm. Ponileima tulee tästä rodusta hyvin esiin pienestä, sirosta päästä ja suurista silmistä.

Historia

Australianponi on syntynyt monesta eri hevos- ja ponirodusta:
Walesinvuoristoponi, joku vaikutti australianponiin hyvin paljon.
Shetlanninponi, joka kehitti kestävyyttä ja vahvaa rakennetta.
Englannintäysiverinen, joka paransi liikkeitä, suorituskykyä ja hyppykykyä.
Hackney paransi etenkin eteenpäinpyrkimystä.
Nykyään australianponista löytyy eniten welshponin piirteitä, mutta myös arabianhevosen verta löytyy rodusta. Nämä rodut, joista australianponit ovat syntyneet, tulivat Australiaan jo 1800-luvulla, kun uudisasukkaat tulivat maahan, mutta varsinainen australianponi kehitettiin vasta 1900-luvulla.
Joki ja tuuli

Kappaleet

Albumi sisältää muun muassa Paula Koivuniemen tunnetuksi tekemän ”Kas kas - niin, niin” -kappaleen, Jamppa Tuomisenkin levyttämän ”En itke kuitenkaan” -kappaleen ja kreikkalaisen Mikis Theodorakisin säveltämän, Arja Saijonmaan suomalaisille tutuksi tekemän, Sauvo Puhtilan suomenkielisin sanoin, ”Tuskan”. Albumilla on myös Arja Havakan tuotannosta kaksi uudelleensovitettua vanhempaa kappaletta; alun perin vuonna 2003 levytetty ”Lumilintu”, joka julkaistiin erillisenä singlenä vuotta aikaisemmin levyllä Kultalevy! − Musiikin hippuja Lapin kultamailta, ja Veikko Juntusen säveltämä ”Olet syvällä sydämessäin”, jonka Havakka levytti ensimmäisen kerran vuonna 1999 albumilla Muistot ei kuole koskaan.
Albumin nimikappaleen sävellys on irlantilainen kansanlaulu ”Danny Boy”, johon suomenkieliset sanat on tehnyt Seija Vuoma. Alkuperäiset sanat irlantilaiseen laulun on tehnyt Frederic Weatherly.

Julkaisu ja vastaanotto

Albumi julkaistiin vuonna 2013 helmikuun 13. päivä. Albumi on Arja Havakan ensimmäinen studioalbumi yli kymmeneen vuoteen. Edellinen oli vuonna 2002 julkaistu Hän saavu ei. Väylän pyörre -sivuston arvostelussa Arto Junttila kiitti albumin musiikkia tanssittavuudesta ja sujuvuudesta sekä laulajan äänen tummasta sävystä ja persoonallisuudesta. Albumin nimikappale ”Joki ja tuuli” julkaistiin samana vuonna myös AXR Musicin kokoomalevyllä Eläköön iskelmä vol. 2.
Regensburg

Historia

Regensburgin vanhankaupungin paikalla oli aikoinaan kelttiläistä asutusta nimellä Radasbona. Roomalaiset kehittivät siitä leiripaikan, Castra Regina. Tuolta ajalta on jäljellä portti ja pala muuria.
Regensburg oli vuosina 1663–1806 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan valtiopäivien pysyvä kokoontumispaikka.
Toisessa maailmansodassa kaupunkia pommitettiin, mutta se selvisi vähin vaurioin.

Maantiede ja ilmasto

Regensburg sijaitsee Tonavan oikealla rannalla.
Regensburgissa vuoden lämpimin kuukausi on elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 24,2 °C, mutta heinäkuu on lähes yhtä lämmin. Keskimääräinen alin lämpötila on pakkasen puolella joulu-, tammi- ja helmikuussa, tammikuussa –3,6 °C. Sadetta saadaan eniten kesä- ja heinäkuussa, yli 80 mm kuukaudessa.
Loputon treeni

Vastaanotto

Helsingin Sanomien Riitta Astikainen kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1995, ettei Loputon treeni kuulu Rafelsonin parhaisiin ohjauksiin vaan tunnetaan Schwarzeneggerin takia. Hänestä Rafelson ei ole oikein innostunut aiheestaan eikä saa näyttelijöiden yhteistyötä toimimaan.
Johan Storbjörk

Johan Storbjörk (16. huhtikuuta 1852 Kruunupyy – 7. maaliskuuta 1932 Kruunupyy) oli suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Ruotsalainen kansanpuolue.
Storbjörk valittiin eduskuntaan kuusissa vaaleissa, 1907, 1908, 1909, 1910, 1911 ja 1913, Vaasan läänin pohjoisesta vaalipiiristä ja hän toimi kansanedustajana toukokuusta 1907 huhtikuuhun 1917. Hän vaikutti eduskunnan maatalousvaliokunnassa ja valtiovarainvaliokunnassa. Hän toimi poliittisella urallaan myös Kruunupyyn kunnallislautakunnan ja kuntakokouksen jäsenenä sekä molempien puheenjohtajana.
Storbjörk syntyi maanviljelijäperheeseen ja oli itsekin varsinaiselta ammatiltaan maanviljelijä tilallaan Kruunupyyssä. Hän vaikutti Vaasan läänin maanviljelysseurassa ja oli sen hallituksen puheenjohtaja. Hän toimi myös maallikkotuomarina, lautamiehenä, ja sai herastuomarin arvonimen.
Storbjörkin puoliso oli Maria Lillbjörk. He avioituivat vuonna 1872. Myös heidän poikansa Johannes Storbjörk toimi Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajana, huhtikuusta lokakuuhun 1917. Johan Storbjörk kuoli maaliskuussa 1932, 79-vuotiaana.
Ruslan Jamadajev

Ruslan (Khalid) Bekmirzajevitš Jamadajev (ven. Руслан (Халид) Бекмирзаевич Ямадаев, 10. joulukuuta 1961 Gudermes – 24. syyskuuta 2008 Moskova) oli tšetšenialainen sotilasjohtaja ja poliitikko, Venäjän duuman jäsen 2003–2007 Tšetšeniasta. Hänen veljensä Sulim Jamadajev on komentanut sisäministeriön Vostok-pataljoonaa Tšetšeniassa.
Jamadajevin klaani taisteli ensimmäisessä Tšetšenian sodassa Venäjän joukkoja vastaan, mutta siirtyi toisessa sodassa liittovaltion puolelle. Ruslan Jamadajev ylennettiin everstiksi ja hänet palkittiin Venäjän federaation sankarin arvonimellä. Jamadajeveilla on ollut useita yhteenottoja Tšetšenian presidentti Ramzan Kadyrovin klaanin kanssa.
Jamadajev ammuttiin 24. syyskuuta 2008 kello 17.15 Moskovan aikaa Smolenskajan rantakadulla Moskovassa lähellä hallituksen Valkoista taloa kuljettamansa Mercedes S600:n ratin viereen pysähtyneestä Audi 80:sta hänen pysähdyttyään liikennevaloihin. Takapenkillä istunut sotilaskomentaja kenraalieversti evp. Sergei Kizjun haavoittui vakavasti.
Kesällä 2010 alkoi murhaoikeudenkäynti teosta syytettyjä Aslanbek Dadajevia ja Elimpasha Khatsujevia vastaan.
Riitta Uusitalo

Riitta Uusitalo (s. 17. huhtikuuta 1960 Helsinki) on suomalainen kuvittaja, kuvataiteilija, sarjakuvapiirtäjä ja kirjailija. 
Uusitalo opiskeli Kankaanpään taidekoulussa ja Oriveden opistossa. Hän on asunut Kajaanissa ja Jyväskylässä ja taiteellisen työskentelynsä ohella opettanut useilla eri paikkakunnilla paitsi kuvataidekouluissa, myös muun muassa sairaaloissa.
Uusitalo on kuvittanut muun muassa Eppu Nuotion teoksia ja julkaissut kuva- ja sarjakuvakirjoja sekä muita teoksia, samoin kuin työskennellyt vapaana taiteilijana.
Uusitalo on saanut Jyväskylän taiteilijaseuran tunnustuspalkinnon, Suomen sarjakuvaseuran Puupäähatun, Jyväskylän kaupungin kulttuuripalkinnon ja Lastenkulttuurin valtionpalkinnon.
Kloriitti (mineraali)

Kloriitti on silikaatteihin kuuluva mineraali. Se on väriltään usein vihertävää ja sen kiilto on lasimainen tai samea. Kloriitin pinta tuntuu usein rasvaiselta ja sen rakenne on usein kiillemäisen suomuinen. Kloriitin kovuus Mohsin asteikolla on 2–3, jonka avulla se on helppo erottaa talkista.
Kloriittia tavataan magmakivissä useiden mineraalien muuntumistuloksena. Kloriittia on myös sedimenttikivien savimineraalina. Erityisen runsaasti sitä on kloriittiliuskeessa.
Yöhävittäjä

Yöhävittäjä on hävittäjälentokone, jota käytetään torjuntatoimintaan öisin. Hävittäjätoiminta on silloin tavallisimmin tarkoitettu torjumaan öiseen aikaan tapahtuvia lentopommituksia. Yöhyökkäystä oli ennen tutkajärjestelmien kehittelyä varsin vaikeata toteuttaa näkemättä maaleja.
Yöhävittäjä luotiin käsitteenä jo ensimmäisen maailmansodan aikoihin. Vasta toisessa maailmansodassa pommituslentokoneiden suuret tappiot päiväsaikaan tehdyillä pommituslennoilla pakottivat pommitusstrategian vaihtamiseen. Yöpommitusten vuoksi tyypin hävittäjäkoneiden tarve lisääntyi.
Toisen maailmansodan aikaan niin Englanti, Saksa kuin Japanikin kehittelivät erillisiä yöhävittäjäkoneita. Jotkut niistä olivat ennestään olleet itse pommikoneina. Edelleen jouduttiin kehittelemään tunnistusjärjestelmä IFF (Identification Friend or Foe), jonka avulla pystyttiin pimeän aikana erottelemaan ystävällismieliset lentokoneet vihollisista.
Erityisesti Saksa sai niin kutsuttuja yöhävittäjä-ässiä. Heistä moni ehti kaatua ennen sodan loppua. Usein kävi niin, että pommikoneen alhaalta ampunut yöhävittäjä jäi putoavan koneen jätteiden alle ja tuhoutui siten itsekin. Riski oli suuri niin kutsuttua Schräge Musik -asejärjestelmää käyttäneissä hävittäjäkoneissa.
Ennen kuin uudenlainen hyökkäysmenetelmä, suomeksi viisto musiikki, opittiin tuntemaan, olivat Hyvösen mukaan brittilentäjät ihmetelleet suuresti viereltään pommittajaparvesta kadonneita lentokoneita. Selitys löytyi myöhemmin saksalaisten yöhävittäjistä. Niillä oli vinosti noin 70 asteen kulmassa ylöspäin ampuva tykkiaseistus.
Hyvösen mukaan Suomesta osallistui pieni joukko erilliseen perehdyttävään yöhävittäjätoiminnan koulutukseen. Koulutusta järjestettiin Saksassa erityyppisillä lentokoneilla. Varsinaista Nachtjagd- eli yöhävittäjäkoulutusta oli vain murto-osa. Hieman vajaasta 20 hengen lentäjäporukasta kaksi kuoli kesken koulutuksen. Heistä ainakin yhden pudotti Liittoutuneiden ilmahyökkäyksen aikana De Havilland D.H.98 Mosquito.
Yöhävittäjäyksikköjä oli toiminut aiemmin Suomen alueella, ainakin Nautsista käsin. Sitä kesti kuitenkin vain vähän aikaa. Suomella oli oma yöhävittäjän rakentamista varten ollut suunnitelma, muttei sitä toteutettu. Konetyypin nimi oli Vihuri, sen niminen valmistui eri tehtäviin myöhempänä. Bristol Blenheim -tyyppiä harkittiin yöhävittäjä-tehtävään sitäkin vahvasti. Tuolloin olisi aseistukseksi tullut 1x 20 mm tykki ja 4x 12,7 mm kk:t.
Natriumpolyakrylaatti

Natriumpolyakrylaatti on  kuluttajatuotteissa runsaasti käytetty polymeeri, jonka kemiallinen kaava on [-CH₂-CH(COONa)-]ₙ ja CAS-numero 9003-04-7. Se pystyy imemään 200-300-kertaisesti oman massansa verran vettä.  Akrylaattipolymeerejä pidetään yleensä negatiivisesti varautuneina. Teollisuudessa natriumilla neutraloitu yhdiste on yleisimmin käytössä, mutta myös kalium-, litium- ja ammoniumsuoloja käytetään.
Anadyrinlahti

Anadyrinlahti (ven. Anadyrski Zaliv) on merenlahti ja luoteinen osa Beringinmerta. Anadyrjoki laskee tähän lahteen lännessä, pohjoisessa vesialue jatkuu Krestinlahtena. Tärkein satamakaupunki on Anadyr. Lahti on normaalisti 10 kuukautta vuodesta jäätyneenä.