google/wiki40b huggingface dataset:
Carrus Fifty

Carrus Fifty on Carruksen valmistama linja-autokori. Sitä valmistettiin sekä Volvon että Scanian alustoille. Sarjaa on korvattu uudemmilla malleilla, jotka ovat vähäpäästöisempiä.
Nivelmykset

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,9 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 18 000 kuutiometriä eli 0,0000 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 1,0 metriä ja suurin syvyys on 2,6 metriä. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Matalajärven valuma-alueeseen (14.194) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 99,5 metriä mpy.
Suomalaisia rakkaustarinoita 2

Suomalaisia rakkaustarinoita trilogia

Suomalaisia rakkaustarinoita -laulusarja muodostaa kolmiosaisen trilogian. Ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 2006, toinen osa 2008 ja kolmas vuonna 2012. Suomalaisia rakkaustarinoita -trilogian tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Onni on pienissä asioissa”, "Ei surullista", "Tatuoitu neitoperhonen", ”Suomalaisia rakkaustarinoita”, ”Jospa ne kaksi poikaa”, ”Da?”, ”Enää linnut laula ei”, ”Rakkaus naista kuljettaa” ja "Enkelit sut luotani vei". Monet Suomalaisia rakkaustarinoita -trilogian laulut ovat olleet mm. Yle Radio Suomen ja Radio Top 20 -soitetuimpien listoilla vv. 2006 - 2013.
Suomalaisia rakkaustarinoita - trilogiasta Suomalaisia rakkaustarinoita, Suomalaisia rakkaustarinoita 2 ja Suomalaisia rakkaustarinoita 3 kehitettiin vuonna 2013 sarja johon yhdistettiin musiikkia ja muotoilua: syntyi Suomalaisia rakkaustarinoita Kikka Laitinen, joka sai Suomalaisen Työn Liitolta sekä Avainlippu- että Design From Finland -merkit. Suomalaisia rakkaustarinoita Kikka Laitinen on Rekisteröity tavaramerkki. Sarjan laulut ovat pääosin Kikka Laitisen säveltämiä ja sanoittamia ja yhtyeen sovittamia. Sarjan muotoilu on Ville Korhosen käsialaa.
Henri de Saint-Simon

Claude-Henri de Rouvroy, Saint-Simonin kreivi (17. lokakuuta 1760 Pariisi – 19. toukokuuta 1825 Pariisi) oli ranskalainen taloustieteilijä ja filosofi, jota pidetään ranskalaisen sosialismin perustajana. Saint-Simonin mukaan historia on jatkuva prosessi, jossa jokainen aikakausi lopulta muodostuu kehityksen jarruksi, josta on siirryttävä seuraavaan aikakauteen. Kehityksen välttämättömyyden syy on ilmiöiden sisältämissä ristiriidoissa. On suuntauduttava kohti parempaa tulevaisuutta.
Saint-Simon osallistui upseerina Yhdysvaltain vapaussotaan, mutta menetti omaisuutensa Ranskan vallankumouksessa. Hän loi uuden omaisuuden 1700-luvun loppuun mennessä, mutta menetti myöhemmin senkin.
Saint-Simon halusi vapauttaa työväenluokan. Hän piti välttämättömänä tuotannon suunnitelmallisuutta, tieteen ja teollisuuden yhteistoimintaa. Näin hän toivoi kehityksen lopulta johtavan valtiottomaan yhteiskuntaan.
Puhuessaan työväenluokasta hän tarkoitti palkkatyötä tekevien lisäksi kaikkia tehtailijoita, kauppiaita ja pankkiirejakin. Hänen ajatuksissaan he edelleen säilyttäisivät hallitsevan aseman yhteiskunnassa. Saint-Simon teki tärkeän huomion, jonka mukaan Ranskan Suuressa vallankumouksessa vastakkain eivät olleet ainoastaan aatelisto ja porvaristo, vaan vallasta taisteli edellisten lisäksi myös omistamattomien luokka.
Tämä kaikki osaltaan pohjusti nykyaikaisen sosialismin syntymistä.
Pyrococcus

Ominaisuudet

Pyrococcus-lajit ovat nimensä mukaan pallomaisia. Ne ovat anaerobisia ja heterotrofisia. Nämä arkeonit kasvavat erittäin kuumissa olosuhteissa valtameren pohjan mustiksi savuttajiksi kutsutuissa kuuman veden purkausaukoissa. Pyrococcusten kasvun optimilämopötila on noin 95–100 °C, eli niiden proteiinit toimivat hyvin lämpötiloissa, joita monet muut eliöt eivät ollenkaan kestäisi. Pyrococcuksilla on myös siimoja, joilla ne voivat liikkua, ja niiden solujen koko vaihtelee välillä 0,8–2,5 mikrometriä.
Uudenseelanninsotka

Levinneisyys

Uudenseelanninsotkaa tavataan kotoperäisenä Uudessa-Seelannissa. Sen kannaksi arvioidaan 5 000–10 000 yksilöä, ja sen kannankehitys on kasvava. Uudenseelanninsotka on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Vatruska

Vatruska (ven. ватрушка, vatruška) on karjalainen, perunasta ja vehnäjauhoista tehty, tavallisesti ympyränmuotoinen avopiiras. Myyntituotteena se tunnetaan Suomen Pohjois-Karjalassa, jolloin siinä on vehnäspohja, joka painellaan keskeltä syvemmäksi, jotta mannapuuro tai rahkapiimätäyte pysyisi siinä, vaikka reunoja ei taiteta täytteen päälle. Täyteaineeseen voi lisätä esimerkiksi rusinoita, kermaa, kananmunaa tai sokeria.
Etelä-Karjalassa vatruska on samaten pyöreä avopiirakka mutta kooltaan noin ruokalautasen kokoinen, ja täyte on yleensä suolainen. Täytteenä käytetään tavallisimmin perunasosetta, ja pohjana on ohraista hapantaikinaa (rieskataikinaa eli -tahdasta).
Venäläisen ruokakulttuurin piirissä vatruskat leivotaan voitaikinasta, ja ne täytetään yleensä raejuuston tapaisella, kuivaksi puserretulla rahkalla (ven. творог, tvorog). Erilaisten makeiden marmeladien ja hillojen käyttö on harvinaisempaa. Vatruskat tarjotaan yleensä keittojen lisukkeina, pikkulämpiminä tai kahvileipinä.
Kosmidionin taistelu

Tausta

Sulttaani Bayezid I hävisi Ankaran taistelun Timur Lenkille 1402 ja joutui Timuridien dynastian vangiksi. Bayezidin neljä poikaa aloittivat kamppailun vallasta ja kymmenen vuotta kestänyt Osmanien interregnumina tunnettu sisällissota puhkesi veljesten välille 1403. Alun yhteenottojen jälkeen Anatoliassa vallitsi pattitilanne, joka kesti 1405-1410. Valittu sulttaani Mehmed lähetti Musan pienen armeijan kanssa Mustanmeren kautta Traakiaan, josta tämä saattoi hyökätä Süleymanin alueille kaakkois-Euroopassa. Süleyman marssi joukkoineen Traakiaan kohtaamaan Musan. Seurasi lyhyt mutta verinen yhteenotto, jossa Süleymanilla oli alkuun etulyöntiasema.
Taistelu mainitaan kolmessa Bysantin lyhytkronikassa. Bulgarialainen kronikoitsija Konstantin Kostenetsilainen ja Bysantin kreikkalainen Khalkokondyles kertovat taistelusta yksityiskohtaisemmin, kun taas Mehmed Çelebin teoista veljesten sisällissodassa yleensä värikkäästi kuvaileva turkkilainen aikalaiskronikka Ahval kertoo Kosmidionin tapahtumista niukemmin. 1900-luvun italialainen historioitsija Elpidio Mioni esittää, että taistelu olisi tapahtunut tarkalleen Kaligarian portin (turk. Egri Kapısı) edessä.

Taistelu

Ennen taistelua käytiin juonitteluja. Bysantin keisari Manuel II Palaiologos tuki Süleymania ja yritti houkutella veljesten setäpuolia Stefan ja Vuk Lazarevićia loikkaamaan Süleymanin puolelle. Vuk Lazarević vaihtoikin leiriä taistelun aattona, mutta Serbian despootti Stefan Lazarević jäi ilmeisesti Musan puolelle.
Bysantilla oli suuri vaikutus taistelun ratkeamiseen, sillä taistelu käytiin Kosmidionin esikaupunkialueella Kultaisen sarven lähellä aivan Konstantinopolin muurien edustalla. Paikasta oli näköetäisyys Blakhernain keisarilliseen palatsiin. Konstantin Kostenetsilaisen mukaan Süleymanin joukot vyöryivät muurien porteista Musan kimppuun. Alkuun Musan joukot aiheuttivat raskaita tappioita Süleymanille, mutta taistelu kääntyi, kun Süleyman lähetti muutaman sadan miehen vahvuisen osaston iskemään Musan leiriin. Taistelu oli hyvin verinen ja jätti ruumiita kasoittain lojumaan Konstantinopolin edustan kentille ja rannoille. Raskas taistelu päättyi viimein Süleymanin voittoon. Konstantin Kostenetsilaisen mukaan ratkaisevin tekijä oli se, että taistelun aikana moni Musan vasalleista loikkasi vastustajan puolelle. Pettynyt Musa vannoi vielä tappavansa Vuk Lazarevićin ja antavansa tämän maat Stefanille.
Taistelun jälkeen Musa pakeni Bulgariaan, jossa hän sai tukea vhä uskollisilta valakialaisilta liittolaisiltaan. Hän keräsi uuden armeijan ympärilleen samaan aikaan kun Süleyman otti Edirnen uudelleen haltuunsa. Seuranneiden kuukausien aikana Süleymanin ja Musan armeijat ottivat yhteen useita kertoja taisteluissa Serbian ja Bulgarian hallinnasta.
Kaitajärvi (Jyväskylä, Synsiä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 13,3 hehtaaria, se on 1,3 kilometriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 3,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Tyystijoen valuma-alueeseen (14.239) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 137,4 metriä mpy.
Mihkel Veske

Mihkel Veske (28. tammikuuta 1843 - 16. toukokuuta 1890), oli virolainen kielentieteilijä.
Veske oli opettajana Kazanissa vuodesta 1886 suomalais-ugrilaisessa kieliopissa. Hän myös julkaisi virolaisia kansanlauluja, kielen fonetiikkaa ynnä muuta. Hänen tutkimuksensa suuntautui suomalais-ugrilaisten kielten kontakteihin slaavilaisiin kieliin.
Herra Jeesus verellänsä

Herra Jeesus verellänsä on Pekka Fredrik Lappalaisen vuonna 1908 muokkaama, tuntemattoman suomalaisen tekijän hengellinen lauluteksti. Sävel on suomalainen kansansävelmä.
Laulu on tunnettu erityisesti lestadiolaisen herätysliikkeen piirissä. Laulu on sanoitettu myös ruotsiksi nimellä "Med sitt blod på långfredagen (Sions Sånger nro 32), käännöksen tekijää ei tunneta.
Aholanjärvi (Kuhmoinen)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,7 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Pälämän alueeseen (14.262) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 121,6 metriä mpy.
Tapio Kuosma

Tapio Kuosma on kirjoittanut sekä kaunokirjallisia teoksia että tietokirjoja. Hänellä on oikeustieteen lisensiaatin tutkinto sekä auktorisoidun kääntäjän tutkinto englannista, ranskasta ja ruotsista suomen kieleen. Tapio Kuosma on Espoon Kirjailijat ry:n ja Suomen tietokirjailijat ry:n jäsen.
Nahkuri (kovakuoriainen)

Koko ja ulkonäkö

Nahkuri on punertavan tummanruskea, litteä kovakuoriainen, jonka pituus vaihtelee 22–31 mm. Ruumiin etuosa on pitkäkarvainen ja ryppyisten, heikosti kiiltävien peitinsiipien pinnalla on 3–4 pitkittäisharjannetta. Pää ja etuselkä ovat peitinsiipiin verrattuna pienet. Etuselän sivuilla on lyhyt mutta terävä piikki. Silmät ovat suuret ja ohuet tuntosarvet ovat koiraalla vain hieman ruumista lyhyemmät, ulottuen naaraallakin peitinsiipien puoleen väliin. Raajat ovat pitkät ja ohuet.

Levinneisyys

Nahkuri on holarktinen ja boreomontaani laji, jonka levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Euroopasta ja Keski- sekä Etelä-Euroopan vuoristoista Kaukasuksen kautta Itä-Siperiaan ja edelleen Pohjois-Amerikkaan. Suomessa laji on ollut aikaisemmin laajemmin levinnyt, mutta nykyisin levinneisyys rajoittuu itärajalle Kainuun ja Pohjois-Karjalan alueella ja muutamaan paikkaan Suomenselällä.

Elinympäristö ja elintavat

Nahkuri on täysin sidoksissa sopivaan lahopuuhun ja nykyisin Suomessa lajilla ei juurikaan ole elinmahdollisuuksia suojelualueiden ulkopuolella. Aikuiset kuoriaiset liikkuvat heinäkuun loppupuolelta elokuulle ja ovat aktiivisia öisin. Nahkurit oleskelevat öisin puiden rungoilla piilotellen päivisin kaarnan alla tai käytävissä. Laji on hyvä lentäjä ja joskus yksilöitä saattaa lentää valolle. Usein naaras munii samaan runkoon, jossa se on itse toukkana elänyt, eikä silloin poistu rungosta lainkaan.
Toukat elävät kelottuneissa männyissä, jotka ovat kaatuneet maahan ja pysyvät siksi sopivan kosteina. Puunrunko alkaa kelvata munimispaikaksi 5–10 vuotta kaatumisensa jälkeen. Kuollessaan yli 200-vuotiaissa männyissä voi kehittyä useita kuoriaissukupolvia jopa vuosikymmenten ajan, mutta alle 150-vuotiaana kuolleissa puissa sukupolvia kehittyy vain yksi. Ruotsissa lajia on tavattu myös maahan kaatuneissa kuusissa, mutta myös niissä kehittyy vain yksi sukupolvi. Toukat elävät puun sisällä suurissa tikkumaisen purun täyttämissä käytävissä. Nuoret toukat elävät lähellä puun pintaa, mutta vanhemmiten ne kaivautuvat syvälle puuhun ja aikanaan runko saattaa olla täynnä toukkien käytäviä. Toukkakehitys kestää vähintään kolmesta neljään vuotta, mutta kasvatuksessa toukkavaihe on kestänyt jopa kymmenen vuotta. Läheskään kaikki toukat eivät kehity aikuisiksi asti eikä suuressakaan rungossa ole välttämättä löydettävissä kovin montaa kuoriutumisaukkoa. Täysikasvuinen toukka tekee puun sisäosasta vinosti pinnalle ulottuvan käytävän, jossa kotelo voi liikkua edestakaisin.
Suomessa nahkuri on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi (EN), Ruotsissa se on vaarantunut.
Padisen luostari

Padisen luostari (viroksi Padise klooster) oli Länsi-Virossa, Padisen kylässä sijainnut sisterssiläisluostari. Luostari toimi parisataa vuotta 1300-luvulta 1500-luvulle. Luostarirakennuksista on jäljellä hyvin säilyneet rauniot. Paikalla on sijainnut linnoitus 600–800-luvuilla. Luostariajan jälkeen paikka palveli Venäjän ja Ruotsin linnoituksena sekä asuinkäytössä.

Historiaa

Riian lähellä sijainnut Dünamünden sisterssiläisluostari sai vuonna 1220 Padisen tienoilta maa-alueita korvauksena avusta kristinuskon levittämisessä alueella. Ensimmäisenä rakennuksena paikalle pystytettiin mahdollisesti kivinen kappeli, ja osa luostarin munkeista siirtyi sinne huolehtimaan paikallisesta uskonelämästä. Koska Dünamünden luostarin maat oli pakko myydä vuonna 1305, munkit muuttivat Padiseen vuonna 1310 ja aloittivat uuden luostarin rakentamisen vuonna 1317. Parhaimmillaan luostari oli vuoden 1400 tienoilla. Luostari selvisi myös 1500-luvun alkupuolen uskonpuhdistuksesta.
1500-luvun puolivälissä munkit ajettiin luostarista pois ja päärakennuksesta tehtiin linnoitus. 1500- ja 1600-luvuilla luostari kärsi ruotsalaisten ja venäläisten taisteluissa. Kuningas Kustaa II Adolf lahjoitti entisen luostarin alueista suuren osan vuonna 1622 Rammin suvulle. He muuttivat sinne asumaan ja remontoivat sisätiloja muistuttamaan barokkityyliä. Rammit asuivat luostarissa vuoteen 1766, jolloin rakennukset paloivat salamaniskun aiheuttamassa tulipalossa. Luostarirakennusten materiaalia käytettiin läheisen Padisen kartanon rakentamiseen.

Luostarin vaikutukset Suomessa

Luostari hankki 1300-luvulla maaomaisuutta Suomesta Uudeltamaalta. Alueita oli ainakin Sipoossa, Porvoossa ja Pernajassa. Luostari myi omaisuutensa pois 1400-luvun alussa. 
Ruotsin kuningas Maunu Eerikinpoika lahjoitti 15. toukokuuta 1351 Tallinnan hiippakuntaan kuuluneelle luostarille Porvoon kirkon pappien nimittämisoikeuden sekä oikeuden Ahvenkosken  ja Vantaanjoen lohenkalastuksiin. Kalastuksen harjoittaminen kuitenkin vaikeutui. Luostarin valtaoikeudet alueella siirrettiin vuonna 1428 Turun piispanistuimelle.
Dodge 400

Dodge 400 oli Dodgen toinen Chryslerin K-pohjalevylle perustunut auto 1980-luvun alussa. Sen sisarmalli oli Chrysler LeBaron. 400 esiteltiin vuonna 1982, mutta sen korvasi keskikokoinen Dodge 600 vain vuotta myöhemmin.

1982

400 oli Dodgen uusi, ylellisempi versio Aries-mallista. Sitä oli saatavilla sekä 2- että 4-ovisina versioina; se oli Dodgen ensimmäinen avomalli sitten vuoden 1971 Challengerin. Chryslerin toimitusjohtaja Lee Iacocca uskoi voivansa herättää asiakkaiden kiinnostuksen avomalleihin, joita ei siihen aikaan myynyt yksikään toinen suuri amerikkalainen autonvalmistaja.
400:aa oli saatavilla vain kahdella eri varustetasolla - perusversiona ja LS:nä. Moottoriksi saattoi valita joko 2.2-litraisen nelisylinterisen rivimoottorin tai Mitsubishi Motorsin valmistaman 2.6-litraisen "Silent Shaft" rivinelosen. Avomallissa 2.6-litrainen moottori oli vakiona.
Tuotanto yhteensä: 31,449.

1983

Vuodeksi 1983, LS-varustetason myynti lopetettiin; se oli ainoa suurempi muutos tälle mallivuodelle.
Tuotanto yhteensä: 25,952.
Vuonna 1983, 400-sedanmallin korvasi Dodge 600. 400-coupé- ja avomallit sisällytettiin 600-mallistoon vuonna 1984.
Silvano Barco

Silvano Barco (s. 5. toukokuuta 1963) on entinen italialainen maastohiihtäjä.
Maailmancup-tasolla Barco kilpaili vuosina 1985–1996. Maailmancupin osakilpailussa hän sijoittui kolme kertaa palkintokorokkeelle ja seitsemän kertaa kymmenen parhaan joukkoon. Calgaryn olympialaisissa 1988 hän hiihti viidenneksi sijoittuneen Italian joukkueen avausosuuden. MM-kisoissa hän sijoittui kymmenenneksi 15 kilometrin vapaan kilpailussa sekä Lahdessa 1989 että Val di Fiemmessä 1991.
Uransa jälkeen Barco on kertonut käyttäneensä veritankkausta ennen Calgaryn olympialaisia 1988.
Barco asuu Suomessa. Hän on työskennellyt suksihuoltajana. Barco on kilpaillut Suomessa hiihdossa muun muassa maakuntaviestissä ja veteraanien SM-viesteissä edustaen Espoon Tapioita.
Jonas Siegenthaler

Seuraura

Siegenthaler on Zürcher SC:n kasvatti. Hän voitti kaudella 2012–2013 sekä A-nuorten Elite Jr. A:n mestaruuden GCK Lionsin paidassa että U17-junioreiden Elite Novizenin mestaruuden ZSC Lionsin paidassa. Kaudeksi 2013–2014 Siegenthaler nimettiin GCK Lionsin miesten National League B -joukkueen rinkiin. Hänen tulokaskautensa Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla toi 40 runkosarjaottelussa tehot 2+6=8. 16-vuotias Siegenthaler debytoi myös ZSC Lionsin National League A -joukkueessa, jossa hän pelasi kuusi ottelua ilman tehopisteitä.
Kausi 2014–2015 oli Siegenthalerin varsinainen tulokaskausi NLA:ssa, jossa hän teki 41 runkosarjaottelussa kolme syöttöpistettä sekä 18 playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Siegenthaler eteni ZSC Lionsin kanssa aina liigan finaaleihin saakka, mutta Sveitsin-mestaruuden vei kuitenkin HC Davos otteluvoitoin 4–1. Hän pelasi kauden aikana myös kymmenen ottelua GCK Lionsissa.
Sekä tammikuussa että huhtikuussa NHL:n kykyjenetsijäpalvelu listasi Siegenthalerin Euroopassa pelaavista kenttäpelaajista sijalle 12. NHL:n varaustilaisuuteen 2015. Lopulta Washington Capitals varasi hänet toisella kierroksella 57. pelaajana. Jo saman kesän heinäkuussa Siegenthaler teki joukkueen kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Siegenthaler vietti kauden 2015–2016 vielä lainalla ZSC Lionsissa, jossa hän voitti Sveitsin cupin. NLA-kauden jälkeen, maaliskuussa 2016 Siegenthaler siirtyi amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue Hershey Bearsin vahvuuteen. Hän pelasi siellä kuusi runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. 
Capitalsin syksyn 2016 harjoitusleirin päätteeksi Siegenthaler lainattiin perhesyiden vuoksi taas ZSC:hen kaudeksi 2016–2017. Sveitsin pääsarjakauden päätyttyä Siegenthaler palasi maaliskuussa 2017 Pohjois-Amerikkaan. Capitals lähetti hänet farmiseura Hershey Bearsiin.

Maajoukkueura

Siegenthaler pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2015, 2016 ja 2017, joista viimeisimmässä turnauksessa hän toimi Sveitsin varakapteenina. Siegenthaler oli tehoilla 1+5=6 joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Damien Riatin kanssa. Turnauksen päätteeksi valmennus valitsi hänet Sveitsin turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta.  
Siegenthaler pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2013, 2014 ja 2015, joista viimeisimmässä turnauksessa hänet valittiin tähdistökentälliseen. Siegenthaler pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2013 sekä edusti samana vuonna Sveitsin alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta Euroopan nuorten olympiafestivaaleissa, joista hän voitti pronssia.
Mustajoki (Lomonosovin piiri)

Mustajoki (ven. Чёрная, Tšornaja, myös Черновка, Tšernovka) on joki Venäjällä Leningradin alueen Lomonosovin piirissä. Se saa alkunsa Länsi-Inkerin ylängön ja Suomelahden etelärannan väliseltä suoalueelta ja virtaa kohti länttä muodostaen Hevaanjoen yhdessä Ruitsanjoen kanssa. Mustajoen pituus on 34 kilometriä.
Ennen toista maailmansotaa Mustajoen varrella sijaitsi muutamia inkerinsuomalaisten, venäläisten ja inkerikkojen asuttamia kyliä, jotka tuhoutuivat sodan aikana. Nykyään ainoa asutuskeskus on Orsitsan kuntaan kuuluva Petrovskin kylä (ven. Петровское, Petrovskoje).
Hundin sääntö

Hundin säännön mukaan samanenergiaisille, degeneroituneille orbitaaleille asettuvat ensin yksittäiset, spiniltään parittomat elektronit.
Elektronien todennäköisintä esiintymispaikka avaruudessa kuvataan orbitaaleilla. Kullakin orbitaalilla voi olla enintään kaksi elektronia. Hundin säännön mukaan elektronit kuitenkin sijoittuvat saman energiatason orbitaalille yhdensuuntaisin spinein niin kauan kuin mahdollista. Periaatteen avulla voidaan ennustaa, millaiset elektronikonfiguraatiot ovat pysyvämpiä.
Lahden kansainvälinen kirjailijakokous

Lahden kansainvälinen kirjailijakokous on järjestetty Lahden Mukkulan kaupunginosassa vuodesta 1963 alkaen ja Messilässä vuosina 2009 - 2013, jälleen Mukkulassa vuonna 2015 ja Lahden kansanopistolla vuodesta 2017 alkaen . LIWRE (Lahti International Writers' Reunion) on kansainvälinen kirjallisuustapahtuma, johon saapuu vieraiksi nimekkäitä prosaisteja, runoilijoita, kirjallisuuskriitikkoja ja tutkijoita eri puolilta maailmaa. Se on yksi Euroopan suurimmista kirjallisuustapahtumista. Kokouksen järjestää Lahden kansainvälinen kirjailijakokous ry, jonka taustalla vaikuttavat Eino Leinon Seura, Päijät-Hämeen kesäyliopisto ja Lahden kaupunki. Tapahtuman suojelijana vuonna 2015 toimii tasavallan presidentin puoliso, runoilija Jenni Haukio. Ensimmäisen kirjailijakokouksen (1963) suojelijana oli niin ikään valtakunnan ykkösnainen, kirjailija Sylvi Kekkonen.
Tapahtuman teema vaihtelee kokouksittain. Teemoina ovat viime vuosina olleet muun muassa Mikä on pyhää? (2003) Kirjoittaminen rakkauden tekona (2005) ja Kauneus ja kauheus (2007). Vuoden 2009 Toisin sanoen -otsikon kautta syvennyttiin siihen, kuinka "kirjailija sanoo toisin". Lisäteemana käsiteltiin kirjallisuuden kääntämistä. Vuonna 2011 pohdittiin kirjailijan suhdetta kielen ja kertomisen rajoihin teemalla Kirjailija ja sanoin kuvaamaton. Murtuvat muurit puhututtivat vuorostaan 16.– 18.6.2013. Eri puolilla maailmaa rosoinen ja väkivaltainenkin aika suodattuu kaunokirjallisuuteen. Muureja on niin kirjailijoiden sisällä kuin ulkopuolella. Vuonna 2015 teemana oli Kirjailija tasapainotaiteilijana. Lahden Sibeliustalossa järjestettiin vanhaan tapaan 15.6.2015 kansainvälinen runoilta, joka oli kaikelle kansalle ilmainen. Pääasia kuitenkin oli kirjailijoiden alustusten pohjalta käyty keskustelu Mukkulan puistossa kaikkina kolmena kokouspäivänä.
Kokous sijoittui pitkään Mukkulan kartanoon ympäristöineen ja ajoittuu juhannuksen alle. Vuonna 2009 Lahden kansainvälinen kirjailijakokous siirtyi pidettäväksi Hollolan Messilän lomakeskuksessa Vesijärven toisella rannalla. Kokous järjestettiin tällöin ensi kertaa muualla kuin Mukkulan kartanohotellin alueella. Kokouksen järjestäjä perusteli paikan vaihtoa kesähotellipalveluiden puuttumisella Mukkulassa. Hollolan Messilän kartanoalue tarjosi tuolloin toiminnallisesti ja taloudellisesti parhaan vaihtoehdon vapaalle ja tiiviille vuorovaikutukselle kirjailijoiden, yleisön ja lehdistön kesken. Kokous palasi Mukkulaan kerran vuonna 2015 mutta vuodesta 2017 alkaen kokous on järjestetty Lahden kansanopistolla keskustassa.
English Football Hall of Fame

English Football Hall of Fame (EFHF) on englantilaisen jalkapallon kunniagalleria. Se sijaitsee The National Football Museum (TNFM) -jalkapallomuseossa Prestonissa. Galleria kunnioittaa maineikkaita englantilaisia tai Englannissa vaikuttaneita jalkapalloilijoita, valmentajia ja joukkueita.
Jäsenet kunniagalleriaan valitsee paneeli, johon kuuluvat automaattisesti kaikki gallerian elossa olevat jäsenet. Lisäksi paneelia täydennettiin 2007 jalkapallohistorioitsijoilla. 
Tullakseen hyväksytyksi kunniagalleriaan pelaajan tai managerin on oltava vähintään 30 vuotta täyttänyt tai uransa lopettanut ja toiminut ainakin viisi vuotta englantilaisen jalkapallon parissa.