Kroatian maantiede

Fyysinen maantiede

Kroatian erikoisen, puolikuuta tai hevosenkenkää muistuttavan muodon vuoksi sillä on monta naapurivaltiota: Slovenia, Unkari, Serbia, vuonna 2006 itsenäistynyt Montenegro, Bosnia ja Hertsegovina sekä Adrianmeren vastakkaisella puolella Italia. Kroatialla on lähes 1 800 kilometriä rantaviivaa.  Bosnia-Hertsegovinan lyhyt 20 kilometrin pituinen rantakaistale jakaa Kroatian manneralueen kahteen toisistaan erillään olevaan alueeseen niin, että Dubrovnik lähiympäristöineen on enklaavina erillään muusta Kroatiasta.
Kroatian maasto on vaihtelevaa, ja sen voi karkeasti jakaa kolmeen osaan: etelän kivikkoiseen rannikkokaistaleeseen, jossa sijaitsee yli 600 hajallaan olevaa kallioista saarta, pohjoisen ja koillisen sisämaan tasangolle, joka on osa viljavaa Pannonian alankoa, ja rannikon ja alangon väliin jäävään tiheämetsäiseen vuoristoon.
Noin 53 prosenttia alueesta on alankoa, ja suurimmat alankoalueet ovat Pannonian tasangolla, jossa maasto vaihtelee Savan, Dravan ja Tonavan alluviaalitasangoista Baranyan ja Syrmian tasankoihin. Pannonian länsiosassa maasto muuttuu metsäisiin vuoristoihin, joita edeltää kalkkikivitasangot. Pohjoisessa rannikkokaistaleeseen kuuluu Istrian niemimaa, mutta Rijekasta etelään se on kapea vyöhyke, jota reunustavat korkeat vuoret ja rannikon saaristot. Noin puolet alasta on karstimaata, joka jatkuu Sloveniaan, Bosnia ja Hersegovinaan ja Montenegroon. Siihen kuuluu monimuotoisia pinnanmuotoja doliineista syviin luoliin. Kroatiasta on löydetty yli 50 luolaa, jotka ovat yli 250 metriä syviä. Lukina Jama on peräti 1 421 metrin syvyinen.

Ilmasto

Kroatian ilmasto vaihtelee alueittain, mutta pääosin ilmasto on lauhkeaa. Pohjoisessa ja idässä vallitsee mantereinen ilmasto, jonka takia talvet ovat kylmiä ja kesät lämpimiä. Lumipeite viipyy talvella pitkään sisämaan korkeilla alueilla.
Sisämaan Osijekissa talven kylmimmän kuukauden eli tammikuun keskimääräinen alin lämpötila on -4,2 astetta, kesän kuumimman heinäkuun keskimääräinen ylin on 28,0 astetta. Kesäkuun sadesumma on suurin, keskimäärin 81,8 mm.
Rannikolla vallitsee välimerenilmasto. Suurin osa sateista ajoittuu talveen, mutta kesällä esiintyy ukkoskuuroja. Dubrovnikissa talven kylmimmän kuukauden eli helmikuun keskimääräinen alin lämpötila on +6,5 astetta, kesän kuumimman elokuun keskimääräinen ylin on 28,7 astetta. Lokakuusta joulukuuhun sataa yli sata milimetriä kuukaudessa, heinäkuussa vain 24 mm.
Varsinkin Kroatian pohjoisosissa puhaltaa talvisaikaan  joinakin päivinä vuorilta kylmä, puuskainen  valumatuuli bora.
Kesäpuolella korkeapaineissa vallitsee merituuli-ilmiön aikaansaama vuorokausivaihtelu: yöllä tuulee maista merelle, päivällä mereltä maihin. Mereltä puhaltava tuuli alkaa klo 10-11, se on voimakkaimmillaan klo 14-15 iltapäivällä. Yöksi tuuli heikkenee. Iltapäivän merituulta kutsutaan joskus nimellä "maestral". Merituulen vilvoittava vaikutus on ollut niin merkittävä, että Dalmatian vanhojen kaupunkien kadut on suunniteltu niin että maestral pääsee puhaltamaan pitkin niitä.

Luonto ja luonnonsuojelu

Krotiassa on kahdeksan kansallispuistoa: 14 saaresta koostuva Brijunin kansallispuisto, 89 pikkusaaren Kornatin kansallispuisto, Krkan kansallispuisto samannimisen joen varrella, Mljetin kansallispuisto maan eteläosassa, Paklenican kansallispuisto metsäalueella meren ja vuorten välillä, Plitvicen järvien kansallispuisto jossa on 16 pientä järveä metsän keskellä, Risnjakin kansallispuisto samannimisellä vuorella ja Pohjois-Velebitin kansallispuisto karskimaalla.
Risnjakin alueella tavataan paljon hirvieläimiä, karhuja, villikissoja ja ilveksiä. Satunnaisesti nähdään myös susia ja villisikoja. Plitvicen järvien kansallispuisto on susien suojapaikka. Siellä, samoin kuin Krkassa, suojellaan myös merisaukkoja. Krka on keskeinen muuttolintujen levähdysalue, samoin kuin Kopacki Ritin luonnonpuisto maan itäosassa. Cresissä elää suuria hanhikorppikotkia.