google/wiki40b huggingface dataset:
Roberto Rosetti

Ura

hänRosetti aloitti uransa vuonna 1983 ja tuomitsi pitkään Italian alasarjoissa. Viimeisen Serie B ottelun hän tuomitsi 31. elokuuta 1997 Chievo–Reggina, jonka jälkeen hän tuomitsi ensimmäisen Serie A ottelunsa 19. huhtikuuta 1998, jolloin vastakkain olivat SSC Napoli ja UC Sampdoria. Ottelu päättyi Sampdorian 0-2 voittoon. Samalla kaudella Rosetti tuomitsi yhteensä kaksi ottelua, kuten myös kaudella 1998–1999. Kaudesta 2000–2001 lähtien hänestä on tullut Serie A:n vakio tuomareista ja on tuominnut enimmillään 25 ottelua kaudella 2004–2005, jolloin Rosetti jakoi yhteensä 127 keltaistakorttia ja kahdeksan ulosajoa.
Vuonna 2002 hänestä tuli myös kansainvälinen tuomari ja tuomitsi ensimmäiset arvokisansa vuoden 2002 alle 17-vuotiaiden EM-kisoissa Tanskassa. Rosetti kutsuttiin myös vuoden 2006 MM-kisoihin viime hetkellä, kun eräs tuomari loukkaantui kisojen alussa. Hänestä tuli samalla kisojen ainut italialainen erotuomari, kun Massimo De Santis erotettiin kisoista Serie A:ssa tapahtuneen lahjusskandaalin vuoksi. Kisojen aikana Rosettin avustavat tuomarit olivat Cristiano Copelli ja Alessandro Stagnoli. Kesäkuun 28. päivänä hänet valittiin yhdestä 12 erotuomarista, jotka tuomitsisivat MM-kisojen kahdeksan viimeistä ottelua. Rosetti ei kuitenkaan tuominnut yhtään ottelua, mutta hänen valintansa oli eräänlainen kunnianosoitus. Kisojen aikana hän jakoi keskimäärin 3.75 korttia ottelua kohden, mikä oli myös toiseksi vähiten kisojen aikana. Rosetti muistetaan myös hyvästä ottelusta Mestareiden liigan semi-finaali ottelussa 30. huhtikuuta 2008, jossa vastakkain olivat Chelsea F.C. ja Liverpool FC.
Rosetti valittiin vuoden 2008 EM-kisoihin erotuomariksi ja hän tuomitsi sekä turnauksen ensimmäisen ottelun Sveitsi–Tšekki että loppuottelun Saksa-Espanja.
Rosettin kolmikko hyllytettiin kesken MM-kisojen 2010 hänen avustavan erotuomarin hyväksyttyä paitsiomaalin Argentiinan ja Meksikon välisessä neljännesvälieräkamppailussa.
Lincolnin hauta

Lincolnin hauta (engl. Lincoln Tomb) on rakennettu Yhdysvaltain 16. presidentille Abraham Lincolnille, hänen vaimolleen Mary Todd Lincolnille ja heidän kolmelle lapselleen. Hauta sijaitsee Oak Ridgen hautausmaalla Springfieldin kaupungissa Illinoisin osavaltiossa. Haudan suunniteliana toimi amerikkalainen arkkitehti Larkin Goldsmith Mead. Hauta rakennettiin vuosina 1868–1874. Vuonna 1960 Lincolnin haudasta tuli historiallinen maamerkki. Vuonna 1966 Lincolnin hauta pääsi National Register of Historic Places -rekisteriin.
Kasvin muodonmuutos

Kasvin muodonmuutos (Versuch die Metamorphose der Pflanzen zu erklären) on Johann Wolfgang von Goethen kirjoittama tieteellinen essee.
Kasvin muodonmuutos oli uraauurtava teos, sillä Goethe teki ensimmäisinä havaintoja lehtien homologisista rakenteista. Hän tutki kasveja sirkkalehdistä yhteyttäviin lehtiin ja kukkien terälehtiin. Vaikka brittiläinen biologi Richard Owen käyttikin ensimmäisenä termiä homologia vuonna 1843, niin Goethe oli kuitenkin tehnyt samat huomiot jo noin 50 vuotta aiemmin.
Jungheinrich

Historia

Friedrich Jungheinrich perusti H. Jungheinrich & Co. Maschinenfabrik –nimisen yrityksen Hampuriin 7. elokuuta 1953. Yhtiön alkuaikoina sen sähkökäyttöisiä materiaalinkäsittelytuotteita markkinointiin ja myytiin tuotenimellä Ameise, joka suomeksi tarkoittaa muurahaista. Tuotenimellä haluttiin assosioida koneiden kantokyky muurahaisen suhteellisen suureen kantokykyyn.
Friedrich Jungheinrich keksi vuonna 1956 työntömastotrukin. Työntömastotekniikallaan se mahdollisti kapeampien työkäytävien käytön ja väittää tehostaneensa siten tilankäyttöä jopa 30 prosenttia. Tuotetta myytiin nimellä Ameise Retrak.
Ensimmäinen ulkomaantoimipiste perustettiin vuonna 1956 Itävaltaan. Vuonna 1958 perustettiin konsernin pääkonttori ja tehdas Hampurin Wandsbekkiin. 1966 konserni hankki tontin Norderstedtista, ja tuotanto siirrettiin sinne vaiheittain vuoteen 1984 saakka. Konsernin perustaja Friedrich Jungheinrich kuoli 28. tammikuuta 1968.
Vuonna 1994 Jungheinrich osti Steinbockin ja Bossin 
Tuotantolaitokset Ranskassa, Britanniassa ja Espanjassa suljettiin ja tuotanto siirrettiin Saksaan. Vuonna 2002 luovuttiin tuotemerkkien MICin, Steinbockin ja Bossin käytöstä ja jäljelle jäi vain tuotemerkki Jungheinrich. Jungheinrichin Suomen liiketoimintayhtiö Jungheinrich Lift Truck Oy perustettiin vuonna 2004. Vuonna 2005 konserni esitteli ensimmäisenä maailmassa kääntyvällä ohjaamolla varustetun sähkövastapainotrukin.
Konserni avasi vuonna 2006 tehtaan Kiinan Qingpussa. Siellä valmistus aloitettiin Kiinan ja Aasian markkinoita varten. Vuonna 2006 konserni keskitti myös käytettyjen trukkiensa kunnostuksen Saksan Dresdeniin.
Jungheinrich avasi 2009 lavansiirtovaunujen tuotantolaitoksen Saksi-Anhaltin Landsbergiin. ja vuonna 2013 kapeakäytävätrukkitehtaan Degernpointiin. 
Laajentaakseen tuotavalikoimaansa sisälogistiikan alueella Jungheinrich osti itävaltalaisen varastonhallintatietojärjestelmiä toimittavan ISA GmbH:n vuonna 2009 ja hyllystöhissejä valmistavan MIAS konsernin vuonna 2015.

Siirtyminen pörssiin

Vuonna 1990 Jungheinrichin saksalaiset yhtiöt sulautettiin yhdeksi osakeyhtiöksi, jonka osinkoon oikeuttavilla osakkeilla alettiin käydä kauppaa 30. elokuuta 1990. Osakkeet, joilla on äänioikeus, ovat edelleen konsernin perustajan Friedrich Jungheinrichin tyttärien omistuksessa. Yhtiön osinkoon oikeuttavilla osakkeilla käydään kauppaa Frankfurtin ja Hampurin pörsseissä.
V3-tykki

Historia

Aseen suunnitteli August Coenders. Adolf Hitlerin hyväksynnällä projekti käynnistyi. Valmiiksi tullessaan tykit olisivat todennäköisesti olleet tehokkaimpia V-sarjan aseita.
Liittoutuneet saivat kuitenkin vihiä aseesta ja useiden yritysten jälkeen 6. heinäkuuta 1944 brittiläiset 617. laivueen Avro Lancaster -koneet pommittivat tykit hajalle Tallboy-pommeilla. Projektia ei enää laajamittaisesti käynnistetty uudelleen.
Pommituksen jälkeen V3-ohjelmaa ei kuitenkaan täydellisesti hyllytetty, vaan kaksi pienempää nuolitykkiä rakennettiin Lampadeniin, Saksaan. 30. joulukuuta 1944 – 22. helmikuuta 1945 niillä ammuttiin noin 183 ammusta Luxemburgiin. Ne tappoivat 10 siviiliä ja haavoittivat 35:a. Pian viimeisen laukauksen jälkeen yhdysvaltalaiset joukot valtasivat tykkiasemat.

Tekniikka

V3-tykkikompleksiin oli sijoitettu viisi nuoliammuksia ampuvaa supertykkipatteria. Tykit olivat saksalaisten suurimpia tykkejä. Yhden V3:n putken pituus oli 120 metriä. Tykit olivat paikalleen juntattuja, joten niitä ei voinut suunnata mihinkään erityiseen kohteeseen. Tykkejä olisikin käytetty Lontoon pommittamiseen, jolloin aseen epätarkkuuden vuoksi ammusten suuri hajoama olisi poistanut suuntautumattomuuden aiheuttamat ongelmat. Aseen suuri epätarkkuus teki siitä kelvottoman muuhun kuin terroripommitukseen.
Valtakunnanomena

Valtakunnanomena on regaali. Se on pallonmuotoinen esine, jonka yläosassa on risti. Sitä käyttivät lähinnä kuninkaat. Valtakunnanomena kuvaa maapalloa.
Seuraava sota

Seuraava sota (engl. The Next War) on yhdysvaltalaisen Jan Hartmanin kirjoittama radiokuunnelma, jonka Yleisradio esitti 29. joulukuuta 1985. Kuunnelman aiheena oli uuden Kuuban ohjuskriisin seurauksena syttyvä ydinsota. Kuunnelman toteutus oli dokumenttimuotoinen, ja se aiheutti puhelutulvan Yleisradion ohjelmapäivystykseen ja hätäpuhelinnumeroihin, vaikka kuunnelman aikana lähettiin useita kertoja varoitus lähetyksen kuulijoille eikä ohjelmassa kuultu yhtään tuttua uutisääntä. Heti kuunnelman esittämisen jälkeen vietiin šokkiin joutuneita ihmisiä terveyskeskuksiin ja monia oli matkalla väestönsuojiin. Kuunnelman aikaansaamien reaktioiden seurauksena Radioteatterin silloinen päällikkö Mirjam Polkunen ilmoitti, ettei vastaavantyyppisiä dokumenttikuunnelmia enää lähetetä.
Kuunnelma oli ennen Suomea esitetty ainakin Kanadassa 5. elokuuta 1984, ja Jan Hartman voitti kuunnelmallaan Writers Guild of America -palkinnon vuonna 1985. Aikaisemmin kuunnelma oli esitetty myös Saksan liittotasavallassa ilman vastaavia reaktioita kuin Suomessa.
Vladimir Ivić

Ura pelaajana

Ivić aloitti peliuransa FK Proleter Zrenjaninissa. Hän edusti seuraa Jugoslavian pääsarjassa neljä vuotta, kunnes siirtyi kesällä 1998 suurseura FK Partizaniin. Uudessa seurassa tuli alkuvaiheessa mukavasti peliaikaa, mutta kaudella 2002/03 Ivić oli useammin penkillä kuin kentällä. Pelattuaan seurassa kuusi vuotta ja yli 250 ottelua, Ivić siirtyi tammikuussa 2004 uusien haasteiden perässä Borussia Mönchengladbachiin. 
Peliaika Saksassa jäi vähäiseksi ja tammikuussa 2005 ura jatkui AEK Ateenassa. Kreikkalaisseurassa vastuuta tuli vaihtelevasti ja kaudeksi 2007/08 hän siirtyi Arisiin, jossa sai enemmän peliaikaa. Yhden kauden jälkeen Ivić siirtyi paikallisvastustaja PAOKiin, jossa pelasi neljän kauden ajan. Hän lopetti uransa PAOKissa kauden 2011/12 jälkeen.
Maajoukkuetasolla Ivić pelasi Serbia ja Montenegron paidassa 8 maaottelua.

Ura valmentajana

Lopetettuaan pelaajauransa Ivić aloitti kesällä 2013 PAOKin U20-joukkueen päävalmentajana. Maaliskuun alussa 2016 hänestä tuli PAOKin edustusjoukkueen päävalmentaja loppukauden kattavalla sopimuksella. Kroatialainen luotsasi PAOKin Kreikan cupin mestariksi 2017, mikä oli seuran ensimmäinen pokaali 14 vuoteen. Mestaruudesta huolimatta Ivić jätti PAOKin kauden jälkeen.
Toukokuun lopussa 2018 Ivić teki kaksivuotisen sopimuksen israelilaisen Maccabi Tel Avivin kanssa.
Kaukolanharju

Kaukolanharju on Tammelassa Kanta-Hämeessä sijaitseva harjumuodostuma ja näköalapaikka. Se on osa harjujaksoa, joka ulottuu osin katkonaisena Perämeren rannikolta Kolmannelle Salpausselälle Lopelle. Harju jää Tammelan Pyhäjärven ja Kuivajärven väliin ja muodostaa kauniin maiseman.
Kaukolanharju kuuluu Natura 2000 -ohjelmaan ja valtakunnalliseen harjujensuojeluohjelmaan. Se on myös osa Mustialan–Portaan–Kaukolanharjun valtakunnallisesti arvokasta maisema-aluetta ja osa Saaren kartanon ja kansanpuiston valtakunnallisesti merkittävää rakennettua ympäristöä. Jo aiemmin osa Kaukolanharjua oli rauhoitettu luonnonsuojelualueena, joka rajoittuu Tammelan Saaren kartanon maille yleiseksi virkistys- ja vapaa-ajanviettopaikaksi vuonna 1932 perustettuun Saaren kansanpuistoon. 
Harjulla on vuonna 1926 valmistunut Kaukolanharjun näkötorni ja sen vieressä vuonna 1953 pystytetty muistokivi paikalla, jossa läheisessä Saaren kartanossa kesiään viettänyt taiteilija Albert Edelfelt maalasi tunnetun maalauksensa Kaukolanharju auringonlaskun aikaan (1889–1890). Jo tätä ennen harjun maisemia olivat käyttäneet maalaustensa aiheina 1840-luvulla Magnus von Wright ja 1870-luvun alussa Robert Wilhelm Ekman.
Just Want You to Know

Musiikkivideo

Kappaleen "Just Want You To Know" musiikkivideo on parodia 1980-luvun stereotyypillisestä hard rock, heavy metal ja glam metal bändistä Sphynkter. "The Never Gone Videos" -videolla näytetään alkuperäinen video, sekä video jossa bändi esiintyy Sphynkterinä ja laulaa kappaleen "Just Want You To Know". Videon ohjasi Marc Klasfield.
Huuhkajavaara

Huuhkajavaara, monessa yhteydessä myös Huuhkajanvaara, on pientalovaltainen asuinalue Kajaanissa Kajaani golfin ja Vimpelinlammen välisellä alueella. 
Huuhkajavaarassa toimi ennen koulu , ja tällä hetkellä päiväkoti. 
Huuhkajavaaran kadunnimet liittyvät retkeilyyn.
Ensimmäiset asunnot alueelle valmistuivat 1980- ja 1990-lukujen taitteessa.
Rubén Palazuelos

Rubén Palazuelos García (s. 11. huhtikuuta 1983 Santander, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja. Palazuelos on 185 senttimetriä pitkä ja painaa 75 kilogrammaa.
UNIX-aika

UNIX-aika tarkoittaa useissa käyttöjärjestelmissä (mm. Linux ja muut POSIX-yhteensopivat järjestelmät) käytettävää ajan tallennustapaa. UNIX-aika on (yleensä etumerkillinen 32-bittinen) kokonaisluku, joka ilmaisee ajan sekunteina ajanhetkestä 1. tammikuuta 1970 kello 00:00:00 UTC.
UNIX-aika ei ole täysin ongelmaton ajantallennustapa, koska se ei ota huomioon karkaussekunteja, vaan joka päivä kellonaikaan lisätään tasan 86 400 sekuntia.
UNIX-aika muunnetaan gregoriaanisen kalenterin ajaksi Unixin kirjastofunktioilla ctime(), localtime(), asctime() ja toisinpäin mktime() hyödyntäen zoneinfo-aikavyöhyketietokantaa.
HMS Colossus (1803)

Palvelus

Alus romutettiin Chathamissa 8. helmikuuta 1826.
Aarre Merikanto

Elämä

Aarre Merikanto opiskeli musiikkia Helsingissä (1911), Leipzigin konservatoriossa Max Regerin johdolla (1912–1914) ja Moskovassa Sergei Vasilenkon johdolla (1915–1916).
Merikanto koetti oopperan säveltämistä ensimmäistä kertaa 18-vuotiaana. Tuloksena oli Jalmari Finnen librettoon sävelletty yksinäytöksinen ooppera Helena, joka valmistui alkuvuodesta 1912. Hänen varhaisimmat sävellyksensä olivat romanttisia, mutta 1920-luvulla hän kehitti oman modernistisen tyylinsä.
Merikanto palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1948. Vuodesta 1951 kuolemaansa saakka Merikanto toimi sävellyksen professorina Sibelius-Akatemiassa, jossa hänen oppilaitaan olivat muiden muassa Einojuhani Rautavaara, Ilkka Kuusisto, Aulis Sallinen, Usko Meriläinen, Jaakko Linjama ja Paavo Heininen.
Vuonna 1957 Merikanto kuuli ensimmäistä kertaa oopperaansa Juha (1920–1922), kun sen kolmas näytös esitettiin Yleisradiossa. Ensimmäinen ja toinen näytös radioitiin vuonna 1958, pari kuukautta säveltäjän kuoleman jälkeen. Juhan kokonaisensiesitys tapahtui Lahdessa vuonna 1963, minkä jälkeen ooppera on yksimielisesti todettu mestariteokseksi.
Merikannolla oli todettu keuhkosyöpä kesällä 1957, ja hän kuoli sairauteensa syyskuussa 1958.
Kuvanveistäjä Ukri Merikanto (1950–2010) oli Aarre Merikannon poika toisesta avioliitosta.

Musiikki

Merikanto kehitti nuorena omaperäisen modernistisen tyylin, jolle on vaikea löytää sen enempää kotimaisia kuin ulkomaisiakaan esikuvia. Merikanto loi valtaosan tuotantonsa huippusaavutuksista 1920-luvulla. Näihin kuului muun muassa Juha-ooppera (1920–1922). Merikanto oli suvereeni ja värikäs orkesterinkäyttäjä. Teokset olivat tosin aikalaisyleisön ja kriitikoidenkin makuun liian radikaaleja, ja monet niistä jäivät odottamaan kantaesityksiä jopa vuosikymmenien ajaksi. Kansallisromantiikan sokea hyväksyminen 1920-luvulla ainoaksi oikeaksi musiikkityyliksi aiheutti samankaltaisen kohtalon myös Väinö Raitiolle ja Ernest Pingoud'lle. Turhautunut Merikanto kääntyi 1930-luvulla selkeästi perinteisempään ja sovinnaisempaan tyyliin, lähinnä uusklassismiin. Myöhemmin hän tuhosi tai silpoi osan parasta tuotantoaan, mutta sitä on sittemmin saatu restauroiduksi. Merikannon teoksia on restauroinut varsinkin hänen oppilaisiinsa kuulunut Paavo Heininen ja niiden tulkitsijana on tullut tunnetuksi kapellimestari Ulf Söderblom.
Radio-ohjelma

Radio-ohjelma tai radiolähetys tarkoittaa julkista, yleisölle suunnattua kokonaisuutta, joka koostuu puheesta, musiikista tai niiden yhdistelmästä sekä myös muista äänistä. Ohjelma  välitetään langattomasti sen tuottajalta kuuntelijalle, usein radio-aaltoja käyttäen, ja sen kuuntelemiseen tarvitaan radiovastaanotin. Ohjelman välittäminen voi nykyään tapahtua myös internetissä ja sen vastaanotto sekä kuunteleminen tietokoneella. 
Radiotoimintaa, ohjelmien tuottamista ja niiden välittämistä varten tarvitaan jokin taustaorganisaatio. Aluksi tällaisia organisaatiota olivat alan harrastajien perustamat kerhot, mutta myöhemmin monissa maissa  on perustettu valtion omistama tai ainakin valvoma yleisradioyhtiö. Suomessa tämä on Suomen Yleisradio. Myöhemmin radiotoimintaan ovat tulleet yhä suuremmassa määrin mukaan myös kaupalliselta pohjalta toimivat yritykset, jotka rahoittavat toimintaansa pääasiassa mainoksin, mikä usein vaikuttaa myös niiden ohjelmien teon periaatteisiin. Myös erilaiset aatteelliset mm. uskonnolliset ja poliittiset yhteisöt ovat harjoittaneet radiotoimintaa.

Historiaa

Radio-ohjelmien tekeminen ja lähettäminen vaativat korkeaa teknologian tasoa, siksi ne ovat tulleet mahdolliseksi vasta 1900-luvun teknologisen kehityksen myötä. Teknistä pohjaa radiolle loivat mm. puhelin ja lennätin ja mikrofoni. Langattoman tiedonsiirron kehitykseen osallistuivat monet mm. Thomas Edison, 1800-luvun lopun Yhdysvalloissa, Italiassa ja Venäjällä.
Aluksi radiolaitteilla ei pystytty lähettämään eikä vastaanottamaan ihmisääntä, vaan pelkästään sähköisiä signaaleja, napsahduksia ja piippauksia, joista tehtiin kommunikaatiota käyttäen morse-aakkosia. Tällainen sähkötys oli käytössä erityisesti merenkulussa. 
Ensimmäistä kertaa ihmisääntä välitti langattomasti pastori Roberto Landell de Moura Brasiliassa vuonna 1900, ja seuraavana vuonna hän patentoi radiolähettimensä. Vuonna 1906 valmistettiin ensimmäinen elektrodiputkia käyttävä radiovastaanotin. 
Suomessa radiovastaanottimia alettiin rakentaa 1920-luvulla ja alan harrastelijat alkoivat myös tuottaa radiolähetyksiä koemielessä, ensimmäinen lupa tähän myönnettiin vuonna 1921 . Ensimmäinen julkinen lähetys tapahtui vuonna 1923 . Valtiollinen radiotoiminta aloitettiin vuonna 1928 Suomen Yleisradiossa.
Hippolytos (mytologia)

Hippolytos (m.kreik. Ἱππόλυτος) oli kreikkalaisessa mytologiassa Theseuksen ja joko Antiopen tai Hippolyten, hänen ensimmäisen vaimonsa, poika.
Theseus kuitenkin jätti ensimmäisen vaimonsa mennäkseen naimisiin Faidran, Minoksen tyttären, kanssa. Kuitenkin synnytettyään Theseukselle Akamaan ja Demofonin, hän rakastui lapsipuoleensa Hippolytokseen. Hippolytos kuitenkin pakeni kaikista Faidran yrityksistä maata hänen kanssaan, koska hän vihasi kaikkia naisia. Faidra, peläten Hippolytoksen antavan hänet ilmi isälleen, halkaisi makuuhuoneensa ovet, repi vaatteensa ja syytti poikapuoltansa päällekarkauksesta tämän isälle.
Theseus uskoi vaimoaan ja rukoili Poseidonia tuhoamaan poikansa, ja niin kun Hippolytos oli ajamassa vaunuillaan, Poseidon lähetti härän meren kuohuista. Valjakon hevoset säihkähtivät tätä, jolloin vaunut rikkoutuivat ja Hippolytos raahautui ohjaksiin sotkeutuneena kuoliaaksi. Faidra puolestaan hirtti itsensä hänen himonsa tultua julki.
Euripides kertoo tapauksen hieman toisin tragediassaan Hippolytos. Faidra kertoo rakkaudestaan Hippolytokseen hoitajalle, joka lupaa kertoa asiasta edelleen Hippolytokselle. Ennen kertomustaan hoitaja vannottaa Hippolytosta pysymään asiasta vaiti, mutta kuultuaan rakkaudentunnustuksen Hippolytos alkaa empiä, ja lopulta hän ja hoitaja eroavat hyvin sekavissa merkeissä. Faidran kuultua riskistä tulla paljastetuksi Theseukselle hän kirjoittaa itsemurhaviestin, jossa hän syyttää Hippolytosta väkisinmakuusta, ja tappaa itsensä.
Theseuksen löydettyä vaimonsa ruumiin ja viestin hän käy asiasta kiihkeän keskustelun poikansa kanssa, joka ei kuitenkaan riko valaansa. Niin isä käyttää yhden Poseidon hänelle lupaamasta kirouksesta ja langettaa sen poikansa päälle. Hippolytos saa lähes surmansa valjakossaan, mutta Theseuksen oltua tyytyväinen tapahtuneeseen Artemis ilmoittaa hänelle totuuden. Ennen kuolemaansa Hippolytos antaa kuitenkin anteeksi isälleen.
Mikrobi ja Bensa

Juoni

Pariisin lähellä Versailles’ssa asuvaa, taiteellisesti lahjakasta mutta ikäisekseen pienikasvuista Danielia harmittaa, kun häntä luullaan aina tytöksi ja kutsutaan Mikrobiksi. Kun luokalle tulee häntä isompi ja kehittyneempi, bensalta haiseva ja viisaan oloinen Théo, pojat ystävystyvät pian erilaisuudestaan huolimatta. Mikrobi saa taitavia piirroksiaan esille paikalliseen pikkugalleriaan, mutta avajaisiin ei tule muita kuin Théo. Ankarien työväenluokan vanhempien kasvattama Théo haikailee lapsuutensa kesäleiriä Keski-Ranskassa ja haluaa palata niihin maisemiin kun kesäloma koittaa. Pojat löytävät sängynkehikon ja vanhan ruohonleikkurin moottorin ja alkavat kyhätä niistä itselleen kulkuneuvoa. Talon näköistä hökötystä ei tietenkään hyväksytä katsastuksessa, mutta pojat lähtevät silti matkaan. Sen varrelle mahtuu monia kommelluksia poikien törmätessä muun muassa helposti höynäytettäviin poliiseihin, innokkaaseen hammaslääkäriin,  ilotalon ja parturiliikkeen yhdistelmään sekä aasialaissiirtolaisten jenkkifutisjoukkueeseen. Taloauto tärveltyy ja matkakassa hupenee, mutta pojat pääsevät palaamaan kotikaupunkiinsa yllättäen Danielin piirustustaitojen ansiosta.

Tuotanto

Saatuaan valmiiksi elokuvansa Mood Indigo (2013) Michel Gondry suunnitteli seuraavaa projektiaan Philip K. Dickin tieteisromaanin Ubik pohjalta. Audrey Tautou (joka näyttelee Danielin masennukseen taipuvaista äitiä) sai Gondryn kuitenkin kiinnostumaan pienimuotoisemmasta omaelämäkerrallisesta tarinasta, joka juontaa Gondryn omaan nuoruuteen Versailles’ssa Pariisin liepeillä. Gondry on kertonut olleensa elokuvan Danielin kaltainen taiteellinen poika, joka helposti ystävystyi muiden erikoisempien ikätovereidensa kanssa koulussa, jossa monet oppilaat olivat konservatiivisten sotilasperheiden lapsia.
Elokuva kuvattiin Pariisin liepeillä sekä Burgundin alueen Morvanin vuoristoseudulla elokuusta lokakuuhun 2014.

Vastaanotto

Elokuva sai muutamia palkintoehdokkuuksia eri maiden elokuvafestivaaleilla sekä melko vaihtelevia arvioita. Kriitikot toisaalta kiittelivät Gondryn tämänkertaista pidättäytymistä liian mielikuvituksellisesta ilmaisusta, mutta pitivät tarinaa kuitenkin aika heppoisena ja moneen kertaan nähtynä teiniangstin kuvauksena. Hollywoodin nuorisoelokuviin verrattuna Mikrobia ja Bensaa kehuttiin siitä, että poikien ystävyyttä, itsensä löytämistä, ongelmia vanhempien kanssa ja kiinnostusta tyttöihin kuvataan lämmöllä eikä ilkeillen tai vähätellen.
Sokrates (videopeli)

Sokrates on CD-levyllä julkaistu filosofinen äly- ja strategiapeli, jonka on käsikirjoittanut Pekka Himanen ja ohjannut Lassi Tolonen. Sokrateksen on toteuttanut Everscreen Mediateam Oy yhteistyössä Opetushallituksen kanssa ja se on WSOY:n julkaisema. 
Sokrates oli menestyneimpiä suomalaisia CD-ROM-tuotantoja. Peli sai vuonna 1998 sarjavoiton Europrix-multimediakilpailussa.
Diana Cooper

Diana Cooper on yhdysvaltalainen New Age -kirjailija, joka on tehnyt lukuisia kirjoja ja levyjä esimerkiksi enkeleistä, yksisarvisista, orbeista ja Atlantiksesta.
Katri Rehtijärvi

Katri Elina Rehtijärvi, o.s. Tynni, (7. helmikuuta 1912 Venjoki – 15. toukokuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, joka toimi Oulun yliopiston iho- ja sukupuolitautiopin professorina vuosina 1965–1975.

Ura

Inkerinmaan Venjoella syntynyt Rehtijärvi kirjoitti ylioppilaaksi 1931 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta 1943. Sen jälkeen hän työskenteli yksityislääkärinä Helsingissä vuoteen 1964 saakka. Samalla Rehtijärvi toimi myös apulaislääkärinä Helsingin yleisessä sairaalassa ja vuodesta 1959 lähtien Helsingin yliopistollisen keskussairaalan ihotautiklinikan apulaisylilääkärinä. Vuosina 1965–1975 hän toimi Oulun yliopiston iho- ja sukupuolitautiopin professorina ja Oulun yliopistollisen keskussairaalan iho- ja sukupuolitautien klinikan ylilääkärinä. Rehtijärvi väitteli tohtoriksi 1963.

Perhe

Rehtijärven vanhemmat olivat opettaja Kaapre Tynni ja Lilja Maria Piipponen. Hänen sisaruksiaan olivat runoilija Aale Tynni ja kääntäjä Martta Tynni. Perhe muutti Suomeen vuonna 1919. Katri Rehtijärven avioitui 1941 Lauri Rehjärven kanssa. Heidän poikansa Pentti Rehtijärvi (1943–1986) oli Turun yliopiston geologian ja mineralogian apulaisprofessori.