google/wiki40b huggingface dataset:
Cyclophora porata

Koko ja ulkonäkö

Etusiivet ovat punertavat, lämpimän oranssinruskeat, mutta takasiivet sävyltään selvästi vaaleammat. Siipiä kirjoo runsaiden harmaiden suomujen muodostama pisteytys ja sekä etu- että takasiivissä on selvä keskipilkku, joka muodostuu tummasta renkaasta ja sen valkoisesta keskiosasta. Harmaa suomutus antaa siiville suttuisen vaikutelman. Sisempi ja ulompi poikkiviiru ovat jakaantuneet riviksi erillisiä mustia pisteitä. Keskivarjo on harmahtava ja sulautuu siiven taustaväriin ilman selvää rajaa. Siipiväli 23–27 mm.
Samannäköinen laji on etenkin tammivyömittari (Cyclophora punctaria).

Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyys ulottuu Etelä-Euroopasta ja Englannista Tanskaan, Etelä-Ruotsiin ja Kaukasukselle. Suomesta on tavattu yksi yksilö, joka tavattiin Dragsfjärdiin kuuluvalta Örön saarelta kesällä 2008, mutta se tunnistettiin C. porataksi vasta vuonna 2010. Lajilla on kaksi sukupolvea, joista ensimmäinen on lennossa touko-kesäkuussa ja toinen heinä-elokuussa.

Elinympäristö ja elintavat

P. porata elää avoimilla metsänreunoilla, niityillä ja pensaikoissa, joissa kasvaa yksittäisiä tammia lämpimillä paikoilla. Elinpaikkojen maaperä on tyypillisesti hiekkapitoista. Perhoset lentävät harvalukuisina hämärän laskeutumisen jälkeen ja niitä tavataan lähinnä vain valolle lentäneenä. Kotelo talvehtii oksaan kiinnittyneenä.

Ravintokasvi

Toukka elää tammilla (Quercus) ja koivuilla (Betula).
Hanhilammi (Orivesi)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,0 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Enojärven vieressä sen pohjoispuolella lähellä Untavan kulmakuntaa. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä. Lampi on autio lukuun ottamatta vapaa-ajan asuntoa, joka sijaitsee sen pohjoispuolella mäen päällä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Enojärven valuma-alueeseen se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 153,7 metriä mpy. Siihen ei ole johdettu metsäojia, mutta sen laskuoja on koneellisesti kaivettu oja, joka laskee Enojärveen. Laskuojalla on pudotusta 10,4 metriä.

Historiaa

Vuoden 1957 peruskartassa oli lammen laskuoja jo kaivettu. Lampi on ollut autio ainakin vuoteen 1986, vaikka metsäautotie oli rakennettu vuonna 1964 julkaistun kartan jälkeen.
Ben Cross

Harry Bernard Cross (s. 16. joulukuuta 1947 Lontoo), joka tunnetaan nimellä Ben Cross, on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan brittiläisenä olympiavoittajana Harold Abrahamsina elokuvassa Tulivaunut (1981) sekä Sarekin roolista elokuvassa Star Trek (2009).
Mikronesianpunamesikko

Levinneisyys

Mikronesianpunamesikkoa tavataan Mikronesiassa, Palaussa ja Pohjois-Mariaaneilla. Lajin kokonaispopulaatioksi on arvioitu 850 000–900 000 yksilöä. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Spartit

Spartit (muinaiskreikaksi Σπαρτοί, Spartoí 'kylvetyt miehet', sanasta muinaiskreikaksi σπείρω, speírō 'kylvää') olivat kreikkalaisessa mytologiassa miehiä, jotka syntyivät maahan kylvetyistä Areen lohikäärmeen hampaista.

Theban spartit

Kadmos saapui Thebaan seurattuaan sinne lehmää Delfoin oraakkelin neuvosta. Oraakkeli oli kehottanut häntä perustamaan kaupungin siihen paikkaan, johon lehmä pysähtyisi. Kadmos halusi uhrata lehmän ja lähetti miehensä läheiselle lähteelle hakemaan vettä. Lähdettä vartioi kuitenkin lohikäärme, joka surmasi useita miehistä, ennen kuin Kadmos lopulta surmasi sen miekallaan.
Apollodoroksen mukaan lohikäärme oli pyhitetty Areelle. Athene antoi Kadmokselle puolet lohikäärmeen hampaista ja neuvoi häntä kylvämään ne. Kun Kadmos teki niin, kynnöksestä nousi ylös miehiä täysissä aseissa. Peloissaan Kadmos heitti miesten keskelle kiven. Miehet luulivat, että joku heistä olisi heittänyt kiven, ja alkoivat taistella keskenään, kunnes viisi oli jäänyt jäljelle: Ekhion, Udeus, Khthonios, Hyperenor ja Peloros. Nämä viisi auttoivat Kadmosta perustamaan Theban kaupungin, mutta Kadmos joutui palvelemaan Aresta orjana vuoden hyvitykseksi lohikäärmeen tappamisesta. Vuoden kuluttua hänelle annettiin vaimoksi Harmonia, Afroditen ja Areen tytär.
Hellanikos kuitenkin kirjoittaa, että pellosta olisi noussut ainoastaan viisi sparttia, ja jättää koko taistelun mainitsematta. Tässä versiossa Zeuksen täytyi puuttua asiaan ja pelastaa Kadmos Areelta, joka tahtoi hänet surmata.
Ekhion meni myöhemmin naimisiin Kadmoksen tyttären Agauen kanssa, ja heidän poikansa Pentheus seurasi Kadmosta Theban kuninkaana.

Kolkhiin spartit

Toisen puolen hampaista kylvi Iason Kolkhiiseen. Kolkhiin kuningas Aietes sai hampaat Athenelta ja pakotti Iasonin kylvämään ne, jotta hän voittaisi kultaisen taljan. Kadmoksen tavoin Iasonkin heitti kiven sparttien keskelle hämmentääkseen heidät, mutta seuranneesta taistelusta ei ainutkaan spartti selvinnyt hengissä.
Kyllikki Hiisku

Kyllikki Hiisku (vuoteen 1946 Heinonen; 1905 Forssa – 1. tammikuuta 1966 Turku) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Kyllikki Hiisku oli yksi kolmesta V. A. Koskenniemen kirjalliseen piirin kuuluneista turkulaisesta Hiiskun sisaruksesta; muut olivat Aune Hiisku ja Helka Hiisku. Kyllikki Hiisku kirjoitti ylioppilaaksi 1926 ja valmistui filosofian maisteriksi Turun yliopistosta 1935. Hän työskenteli vuodesta 1936 Uuden Suomen Turun-toimittajana ja kirjallisuus- ja teatteriarvostelijana. Hän opetti kirjallisuutta Turun työväenopistossa sekä kieliä Turun tyttölyseossa, tyttökoulussa ja sairaanhoitajaopistossa. Hän oli Turun taiteilijaseuran pitkäaikainen sihteeri ja eräs V. A. Koskenniemen seuran perustajista. Hiisku opiskeli vuonna 1943 Italian valtion stipendillä Rooman yliopistossa ja kirjoitti tästä ajasta matkakirjan Italia valinkauhassa (1945). Hän julkaisi lisäksi yhden romaanin ja kirjoitti lukuisia lehtiartikkeleita muun muassa Koskenniemen kirjallisen piirin toiminnasta.
Minerva Osakeyhtiö

Minerva Osakeyhtiö toimi Helsingissä kirjakauppana ja antikvariaattina vuosina 1896–1912. Minervan kirjavarastossa oli yli 300 000 kirjaa. Minerva oli keskittynyt kokoelmassaan tieteelliseen kirjallisuuteen ja se olikin omana aikanaan merkittävä tieteellisen kirjallisuuden myyjä ja antikvaaristen kirjaluetteloiden julkaisija. Se julkaisi tosin muunkinlaista kirjallisuutta. Minervan konkurssin jälkeen liikkeen uusien kirjojen varastoa myi Suomalainen Kirjakauppa (alkuperäiseltä nimeltään Helsingin Suomalainen Kirjakauppa Oy). Antikvaariset kirjat myytiin Jyväskylään ja siitä tuli vuonna 1914 perustetun tieteellisen kirjaston kokoelman runko. Kyseisestä kirjastosta kehittyi vuosien saatossa Jyväskylän yliopiston kirjasto.
Minervan johtaja vuosina 1901–1911 oli Yrjö Weilin.
Konstans II

Konstans II, Herakleios Pogonatus (630–668), oli Konstantinos III:n poika ja Bysantin keisari vuosina 641–668. Konstans sai lisänimeä Pogonatus, "parrakas", koska hänellä oli vanhempana pitkä ja tuuhea parta.
Konstans II:sta tuli keisari, kun hänen 15-vuotias setänsä Heraklonas syrjäytettiin vallasta vuonna 641. Konstans oli tuolloin vasta vain yksitoistavuotias. Hän oli ristimänimeltään Herakleios, mutta otti nimekseen kruunajaisten yhteydessä Konstans. Todellinen valta oli sotapäällikkö Valentinoksella, joka pakotti nuoren keisarin menemään naimisiin tyttärensä Faustan kanssa. Valentionos yritti julistaa itsensä keisariksi vuonna 644, mutta vihainen väkijoukko tappoi hänet. 
Keisari Heraklonasin alulle panema sopimus arabien kanssa pantiin käytäntöön heti Konstansin noustua valtaistuimelle. Bysantin joukot jättivät Aleksandrian 12. syyskuuta 642 ja arabit valloittivat kenraali Amrin johdolla Pohjois-Afrikan rannikkoa Tripoliin asti. Kun kalifi Omar I kuoli vuonna 644, tuli Bysantille hyvä tilaisuus vastaiskuun. Vahva laivasto lähetettiin Egyptiin kenraali Manuelin johdolla ja se saikin vallattua takaisin Aleksandrian vuonna 645. Vuonna 646 Amr kuitenkin löi Manuelin joukot.
Kun arabit olivat varmistaneet valloittamansa Syyrian ja Mesopotamian, he hyökkäsivät Armeniaan ja Vähään-Aasiaan vuonna 642 ja Kappadokiaan vuonna 647. Kenraali Muawijan johdolla arabit rakensivat ensimmäisen laivastonsa, jolla he vuonna 649 valloittivat Kyproksen. Bysantti neuvotteleman kolmen vuoden aselevon jälkeen Muawijan valloitti vielä Rodoksen ja Kosin. Oli selvää, että arabien seuraavana kohteena oli Konstantinopoli. Konstans otti nyt itse Bysantin laivaston johdettavakseen ja kohtasi arabien laivaston vuonna 655. Arabien voitto oli täydellinen ja keisari pääsi vain täpärästi pakenemaan. Vuonna 656 Uthman ibn Affan murhattiin ja Muawijan julistautui kalifiksi Syyriassa. Sisällissodan uhatessa Muawijan solmi rauhansopimuksen Bysantin kanssa vuonna 659.
Idän uhan hellitäessä Konstans pystyi vuonna 658 johtamaan retkikuntaa slaaveja vastaan Balkanilla. Suuria joukkoja slaaveja pakkosiirrettiin Vähään-Aasiaan. Vuonna 653 Konstans lähetti armeijan syrjäyttämään paavi Martinus I:n.
Varmistaakseen keisarinvallan perillisilleen Konstans tapatti veljensä Theodosiuksen ja teki pojastaan Konstantinoksesta keisarin. Sama kunnia annettiin nuoremmille pojille Herakleiokselle ja Tiberiukselle vuonna 659. Vuonna 663 Konstans aloitti kampanjan langobardeja vastaan Italiassa. Aluksi kaikki meni hyvin, mutta talven tultua armeijan oli vetäydyttävä Napoliin. Täältä keisari matkasi Roomaan, jossa uusi paavi Vitalianus vastaanotti hänet. Hän jatkoi matkaansa pian Sisiliaan, jonka puolustusta oli kohennettava arabien hyökkäyksiä vastaan. Konstansin toiminnasta Sisiliassa ei tiedetä paljon, mutta kesällä 668 hänet murhattiin Syrakusassa, kun hän oli kylpemässä. Konstansin kuoltua hänen pojastaan Konstantinista tuli keisari.
Keltto

Keltto (ven. Колтуши, Koltuši, ruots. Keltos, Kieltis) on maaseutuasutus Seuloskoin piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Siellä on asukkaita on 9 085, ja sen keskus sijaitsee 12 kilometriä Pietarista itään.
Keltossa on myös Inkerin kirkon luterilainen seurakunta, joka nykymuodossaan perustettiin 1989. Kelton kirkko rakennettiin Kolpinan kylään (ven. Колбино, Kolbino), ja se vihittiin käyttöön 1992. Samassa kylässä on myös S. J. Laurikkalalle nimetty teologinen instituutti, josta valmistuu muun muassa pappeja Inkerin kirkolle. Sen vieressä on vanhusten palvelutalo, jossa noin puolet asiakkaista on inkeriläisvanhuksia. Keltossa on myös nuorempia inkeriläisiä yksityisyrittäjiä, jotka ovat perustaneet muun muassa matkailu- ja majoituspalveluja.

Historia

Seurakunnan tarkkaa perustamisajankohtaa ei tiedetä, mutta 1628 se oli jo olemassa. Kirkonkylä sijaitsi Ruotsin vallan aikana Uudessakylässä. Pohjansodassa kirkko hävitettiin ja rakennettiin uudelleen Kirkonpellonkylään. Kirkko otettiin seurakunnalta pois 1939, ja se purettiin 1941 ja puutavara käytettiin raaka-aineeksi ampumahautoihin. Seurakuntalaiset kokoontuivat vielä tämän jälkeen muun muassa jumalanpalveluksiin vanhalla hautausmaalla kirkon lähellä.
Keltossa toimi Ivan Pavlov, joka tutki neurologiaa vuonna 1926 perustetussa tutkimuslaitoksessaan. Hänet tunnetaan varsinkin koirien kanssa tekemiensä kokeiden perusteella muodostamastaan Pavlovin teoriasta. Pavlovin asunto on museo, jonne pääsee tilauksesta.
Kelton pohjoispuolella Pietarista Seuloskoin kaupungin kautta Laatokan rantaan kulkee Elämän tie, joka vuosina 1941–1943 yhdisti saksalaisten piirittämän Leningradin maan pääosaan. Elämän tietä pitkin piiritykseen joutuneille tuotiin ruokaa, ja tätä tietä pitkin maaliskuussa 1942 inkeriläiset karkotettiin piirityksestä Siperiaan. Elämän tien varrella on runsaasti muistomerkkejä ja Laatokan rannassa on museo.

Kelton kylät

Ala-Kalttina, Ansareinmäki, Autio (Pappilanautio), Tuprova, Haapoja, Hirvonen (Hirvosi), Hännikäinen, Häsälä, Jaanila, Jorohkova, Kankurinmäki, Kanninen, Karjalankylä, Keltto, Kirkonpelto, Kolpina, Korkkina, Koski, Likolampi, Maaslova, Mustapää, Määhnälä, Ollikkaismäki, Orava, Pieni-Manuskala, Poru, Puntala, Pustoska, Rosmittala, Saakrova, Sarvela, Seltsoi (Voeikovo), Suoranta (Suoranda), Suuri-Manuskala, Tauru, Tokkari, Valittula, Vanhakylä, Virkkilä, Ylä-Kalttina
Éric Bélanger

Ura

Bélanger siirtyi junnukiekosta juniorikiekon pariin vuonna 1994, kun hän liittyi QMJHL-seura Beauport Harfangsiin. Kauden 1995–1996 jälkeen Los Angeles Kings varasi hänet kierroksella neljä NHL:n varaustilaisuudessa. Bélanger pelasi vielä yhden QMJHL:ssä. Ensin Beauportissa, mutta hän siirtyi kesken kauden Rimouski Oceaniciin. Bélanger oli huomattava pisteiden tekijä kauden aikana 117 pisteellä 62 ottelussa.
Bélanger teki tulokassopimuksen Los Angelesin kanssa vuonna 1997 ja siirtyi AHL-liigaan Fredericton Canadiensiin. Kauden 1998–1999 Bélanger pelasi AHL-liigan Springfield Falconsissa ja IHL-liigan Long Beach Ice Dogsissa, joskin hän joutui olemaan ison osan kaudesta sivussa selkävamman takia. Los Angelesin uudeksi farmijoukkueeksi tuli 1999–2000 Lowell Lock Monsters, ja Bélanger siirtyi sinne. Hän pelasi hyvän kauden ja oli seuran kolmanneksi paras pistemies.
Bélanger aloitti kauden 2001–2002 Lowellissa, mutta hänet nostettiin pian ensimmäistä kertaa Los Angelesin NHL-kokoonpanoon. Tulokaskaudellaan hän pelasi 62 ottelua Los Angelesin paidassa. Kauden 2002–2003 aikana Bélanger vakiinnutti paikkansa Los Angelesin kokoonpanossa ja pelasi seurassa yhteensä viisi kautta, joskin loukkaantumiset vaivasivat häntä usein. Työsulkukauden 2004–2005 Bélanger pelasi Italiassa HC Bolzanon riveissä.
Bélanger myytiin ennen kauden 2006–2007 alkua Tim Gleasonin kanssa Carolina Hurricanesiin vaihdossa Oleg Tverdovskiin ja Jack Johnsoniin. Kauden aikana helmikuussa Bélanger myytiin eteenpäin Nashville Predatorsiin vaihdossa Josef Vašíčekiin, mutta jo seuraavana päivänä Nashville myi Bélangerin, joka ei ehtinyt pelata otteluakaan joukkueessa, Atlanta Thrashersiin vaihdossa Vitali Višnevskiin.
Kauden päätyttyä Bélangerista tuli vapaa pelaaja ja hän solmi kolmivuotisen sopimuksen Minnesota Wildin kanssa. Viimeisellä sopimuskaudella 2009–2010 hänet myytiin pelaajakauppojen takarajalla Washington Capitalsiin vaihdossa tulevan varaustilaisuuden toisen kierroksen varaukseen.
Syyskuussa 2010 Bélanger teki yksivuotisen sopimuksen Phoenix Coyotesin kanssa. Coyotesissa hän pelasi kauden 2010–2011 aikana kaikki 82 ottelua ja teki niissä ennätyspisteensä 13+27. Kauden jälkeen hän teki kolmivuotisen sopimuksen Edmonton Oilersin kanssa.
Elmer George

Elmer George (15. heinäkuuta 1928 Oklahoma, Yhdysvallat – 31. toukokuuta 1976 Terre Haute, Indiana, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui kolmeen Indianapolis 500 -kilpailuun kausina 1957, 1962 ja 1963. Hän oli 17. vuoden 1962 kilpailussa. George kilpaili AAA- ja USAC-sarjoissa vuosina 1956–1963 voittaen Syrakusassa vuonna 1957. Samana vuonna hän voitti USAC Sprint Car -sarjan mestaruuden.
George oli naimisissa Mari Hulman Georgen kanssa, joka oli Tony Hulmanin tytär. Heidän poikansa on nykyään Indy Racing Leaguen osaomistaja ja entinen Indianapolis Motor Speedwayn pääjohtaja.
Kilpailupäivänä 31. toukokuuta 1976 Elmer riiteli puhelimessa perhefarmin hevoskouluttajan kanssa. Kilpailun jälkeen George ajoi maatilalleen ja kohtasi kouluttajansa Guy Trolingerin, joka ampui Georgea tappaen tämän. Päätuomari ei kuitenkaan syyttänyt Trolingeria.
George valittiin National Sprint car Hall of Fameen vuonna 2005.
Johanna Koivula

Johanna Koivula (s. 15. lokakuuta 1980 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, joka on pelannut naisten SM-sarjassa ja liigassa yli 20 vuotta sekä esiintynyt myös Suomen maajoukkueessa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Koivula on edustanut naisten pääsarjassa Tampereen Ilvestä kaudesta 1997–1998 alkaen lukuun ottamatta kautta 2015–2016, jolloin hän pelasi Hämeenlinnan Pallokerhossa. Lokakuussa 2017 hän pelasi 500. pääsarjaottelunsa ja teki 200. pääsarjamaalinsa. Hän on voittanut Suomen-mestaruuden vuosina 2006 ja 2010 sekä saavuttanut toistakymmentä muuta SM-mitalia.
Suomen maajoukkueessa Koivula on pelannut 19 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin sekä saanut kaksi syöttöpistettä.
Rainy Lake

Historia

Järvi muodostui viimeisen jääkauden jälkeen 50 000–10 000 vuotta sitten. Agassiz-jääjärven vedenpinnan laskiessa alueelle muodostui useita pieniä järviö ja yli 4 000 saarta Rainy Lakelle.
Pohjois-Amerikan alkuasukkaista alueella asuivat cree- ja assiniboine-intiaanit. Ensimmäinen alueella vieraillut eurooppalainen oli ranskalainen tutkimusmatkailija Jacques de Noyon vuonna 1688. Ensimmäisen tukikohdan järven länsirannalle rakensi Pierre La Vérendrye vuonna 1731. Nykyisin alue on tärkeä metsä- ja paperiteollisuuden raaka-aineen lähde.
Kanavaniini

Ominaisuudet

Kanavaniini on huoneenlämpötilassa valkoinen kiteinen aine. Yhdiste liukenee hyvin veteen, mutta ei liukene etanoliin eikä poolittomiin orgaanisiin liuottimiin. Rakenteeltaan se muistuttaa huomattavasti arginiinia ja ainoa ero näiden kahden aminohapon välillä on, että kanavaniinissa on guanidiiniryhmään sitoutunut happiatomi hiiliatomin sijaan.
Monet arginiinia substraatteinaan käyttävät entsyymit hyväksyvät substraatikseen myös kanavaniinin ja tähän perustuu sen myrkyllisyys. Tärkein näistä entsyymeistä on arginiini-tRNA-ligaasi, joka proteiinisynteesin yhteydessä liittää proteiineihin arginiinin. Kanavaniinin läsnä ollessa entsyymi liittääkin proteiiniin arginiinin asemasta kanavaniinin ja tämä johtaa väärin laskostuviin proteiineihin, joiden toiminta voi heikentyä tai estyä kokonaan. Täten kanavaniini toimii myrkkynä kasvinsyöjäeläimiä vastaan. Kanavaniinia tuottavien kasvien ja eräiden kanavaniinille vastustuskykyisten hyönteisten arginiini-tRNA-ligaasi ei käytä substraattinaan kanavaniinia. Kanavaniinin on todettu laukaisevan ihmisen ja muiden kädellisten elimistössä systeemisen lupus erythematosuksen kaltaisia oireita. Yhdiste häiritsee myös ribo- ja deoksiribonukleiinihappojen aineenvaihduntaa. Kuumentaminen hajottaa suuren osan kanavaniinista.
Kasvit syntetisoivat kavavaniinia lähtien homoseriinistä. Kanavaniinia metaboloivia entsyymejä ovat muun muassa arginaasi, joka hajottaa sen ureaksi ja kanaliiniksi ja ureaasi.
SWARM

SWARM on ESAn kolmen satelliitin kaukokartoitusmissio, jossa  aiotusti vuonna 2012 mutta todellisuudessa 22. marraskuuta 2013 laukaistut satelliitit mittaavat maapallon geomagneettisen kentän vaihtelua ajan mukana.

Tehtävä

SWARM tutkii Maan sisustaa ja maan avaruusympäristöä samalla auttaen ilmastotutkimusta. Tutkimus liittyy myös avaruussäähän, ts. miten Auringon aktiivisuus vaikuttaa maahan ja sen lähiavaruuteen. Se on ESAn kaukokartoitusohjelman nk. Earth Explorer Oppoturnity Mission eli pienehkö missio. Se on myös jatko Saksan DLR:n kansalliselle CHAMP-satelliittimissiolle. Sen edeltäjiä ovat myös Tanskan Ørsted ja SAC-C, joka oli Argentiinan ja Tanskan yhteinen missio.

Tekniikkaa

Satelliitit piti alun perin laukaista ESAn uusilla Vega-kantoraketeilla vuonna 2009, mutta missio viivästyi tästä tavoitteestaan. Laukaisu tehtiin Rockot-raketilla vuonna 2013.
Kaksi satelliiteista lentää 450 km korkeilla radoilla ja yksi 530 km korkealla kiertoradalla. Satelliitit painavat kukin 200-400 kg. 
Satelliitit rakensi 86 miljoonan euron hintaan Astrium GmbH, jossa projektipäällikkönä toimi Albert Zaglauer. ESAssa mission projektipäällikkö oli Yvon Menard. Satelliitit koottiin Saksan Friedrichshafenissa. EADS-Astrium Ltd. Stevenagessa, Englannissa, rakensi satelliittien propulsiojärjestelmän ja satelliittien runkorakenteet. Tamperelainen Patria suunnitteli ja valmisti satelliittien yhden elektroniikkayksikön.
Doraemon

Doraemon (jap. ドラえもん) on Fujiko F. Fujion luoma manga, josta tehtiin sittemmin myös animesarja. Sarjakuvan päähenkilö on Doraemon, robottikissa, joka matkaa tulevaisuudesta auttamaan koulupoika Nobita Nobia. Sarjakuva alkoi ilmestyä vuonna 1969, ja sitä tehtiin yhteensä 1 344 tarinan verran. Doraemon on Japanissa erittäin suosittu ja tunnettu hahmo. Animesarjaa on esitetty useissa maissa ympäri maailman, ja se on tehnyt Doraemonista myös kansainvälisen ilmiön. Doraemonista on tehty lisäksi useita pitkiä elokuvia.

Päähahmot

Doraemon on robottikissa, joka on valmistettu Matsushiban robottitehtaalla 3. syyskuuta 2112. Se on väriltään sinivalkoinen, kuitenkin se oli alun perin keltavalkoinen. Doraemon pelkää hiiriä, sillä robottihiiri on purrut siltä korvat 2100-luvulla. Doraemonilla on taipumus joutua paniikkiin hätätilanteissa. Doraemon painaa 129,3 kiloa ja on 129,3 cm pitkä. Säikähtäessään Doraemon voi pinkaista juoksuun 129,3 kilometrin tuntinopeudella ja loikata 129,3 metriä.
Nobita Nobi (野比のび太) on neljäsluokkalainen, joka asuu Tokiossa ja on perheensä ainut lapsi. Nobita käyttää yleensä silmälaseja, poolopaitaa ja sortseja. Nobitalla on paljon vikoja. Hän on laiska, hidasälyinen, epäonninen ja kehno urheilussa. Tarinat saavatkin yleensä käyttövoimansa Nobitan kommelluksista. Nobitalla on kuitenkin vahva oikeudentaju, eikä hän epäröi auttaa muita, jos nämä joutuvat pulaan.
Shizuka Minamoto (源静香) on nokkela ja ystävällinen tyttö, johon Nobita on ihastunut ja jonka kanssa hän myöhemmin menee naimisiin. Shizuka rakastaa kylpemistä, bataatteja ja viulunsoittoa, joskin hän soittaa viulua huonosti.
Takeshi Gōda, (剛田武) lempinimeltään Gian, on suuri, voimakas ja äkkipikainen. Hänellä on yleensä yllään oranssi paita. Gian on huono kokki, ja hänellä on kamala lauluääni, mutta siitä huolimatta hän uskoo olevansa hyvä laulaja ja pakottaa muut kuuntelemaan laulamistaan. Osa tarinoista perustuu siihen, että Nobita ystävineen yrittää vältellä Gianin laulukonsertteja.
Suneo Honekawa (骨川スネ夫) on kerskuri, joka esittelee mielellään Nobitalle varakkuuttaan. Suneo ja Gian kiusaavat usein Nobitaa. Suneo on hyvä luonnontieteissä, ja hänellä on myös taiteellisia lahjoja.
Yksinäinen Yrjö

Yksinäinen Yrjö (engl. Lonesome George, ennen 1912 – 24. kesäkuuta 2012) oli yli satavuotiaana kuollut galápagoksenjättiläiskilpikonnakoiras ja oman alalajinsa abingdoni viimeinen tunnettu edustaja. Yrjö löydettiin Pintan saarelta 1. marraskuuta 1971 ja siirrettiin Galápagossaarten Santa Cruzin saarelle Charles Darwin Research Station -asemalle. Yrjöä yritettiin kahden vuosikymmenen ajan saada pariutumaan naaraskilpikonnien kanssa aikeena saada Yrjön geeniperimä talteen. Vuonna 2011 Yrjö pariutui kahden naaraskilpikonnan kanssa onnistuneesti, mutta yksikään syntyneistä kilpikonnanmunista ei kuoriutunut. 
Yrjö löydettiin häkistään kuolleena 24. kesäkuuta 2012 kello 8:n aikaan. Kuolinsyyksi epäiltiin sydänvikaa. Yrjön kuolema tarkoitti sitä, että sen oma abingdoni-alalaji kuoli mahdollisesti sukupuuttoon. Kuitenkin marraskuussa 2012 julkaistun tutkimuksen mukaan Yrjö ei välttämättä ollutkaan lajinsa viimeinen yksilö.
Yrjön ruumis täytettiin New Yorkin luonnonhistoriallisessa museossa, ja se oli nähtävillä näyttelyssä American Museum of Natural Historyssa vuodesta 2014. Vuonna 2017 Yrjö siirrettin takaisin Galápagossaarille, jossa se on nykyisin nähtävillä osana näyttelyä luonnonpuistossa Charles Darwin Research Station -asemalla.
Emmi Leino

Elämä ja urheilu-ura

Leino pelasi kasvattajaseuransa Tampereen Pyrinnön joukkueessa I-divisioonaa kaksi kautta vuosina 2009–2011. Lokakuussa 2011 hän pelasi kaksi ottelua samalla sarjatasolla Honka Akatemiassa. Samasta ajankohdasta lähtien Leino pelasi SM-sarjaa Espoo Teamin joukkueessa. Espoo sijoittui kaudella 2011–2012 runkosarjassa viidenneksi ja kohtasi puolivälierissä Forssan Alun, jolle hävisi otteluvoitoin 2–1. Heinäkuussa 2012 Leino teki sopimuksen Tapiolan Hongan kanssa. Hongassa Leino voitti SM-pronssia. Syksyllä 2013 Leino palasi Pyrintöön. Kauden 2014–2015 Leino aloitti Pyrinnön Korisliigaan nousseen joukkueen mukana, mutta hän loukkaantui syyskuussa pelatussa harjoitusottelussa eikä pystynyt pelaamaan koko kautena.
Suomen maajoukkueessa Leino on pelannut 19 ottelua 2,7 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla. Hän pelasi myös Tampereella vuonna 2009 järjestetyillä olympiafestivaaleilla.
Leinon äiti on menestyksekkään koripalloilijanuran tehnyt Seija Leino.