google/wiki40b huggingface dataset:
Nora Mäkinen

Eleonora ”Nora” Mäkinen (oik. Gabrielsson, ent. Marttinen; 11. joulukuuta 1920 Viipuri − 28. helmikuuta 1984) oli suomalainen malli ja elokuvanäyttelijä.
Mäkinen oli 1930- ja 1940-luvuilla Suomen suosituimpia ammattimalleja, joita salonkiaikaan kutsuttiin mannekiineiksi. Hänen mallinuransa alkoi jo 15-vuotiaana, kun hänet valittiin Miss Heinolaksi.
Mäkinen pääsi elokuviin, kun Toivo Särkkä näki hänet Helsingissä pidetyillä uutuusmessuilla ja pyysi koekuvaukseen. Mäkinen esitti aluksi pieniä osia SF:n elokuvissa. Hänen merkittävin roolinsa oli Vappu Vuorenkaiku elokuvassa Vihtori ja Klaara (1939). Muita merkittäviä sivuosia olivat huvitteleva neito Löpö elokuvassa Kuriton sukupolvi (1937) ja ilotytöksi ajautuva piika "Gaselli" elokuvassa Laulu tulipunaisesta kukasta (1938).
Mäkinen oli naimisissa ensin taiteilija Veikko Marttisen ja myöhemmin poliisikomentaja Erik Gabrielssonin kanssa.
Armas Mikola

Aarne Armas Mikola (ent. Nurmi, 12. joulukuuta 1901 Alastaro – 27. helmikuuta 1983) oli suomalainen taidemaalari. Saavutettuaan mainetta taiteilijana hän muutti aiemman sukunimensä Nurmen Mikolaksi.
Mikola oli tuottelias taiteilija, joka maalasi muun muassa maisemia, kaupunkikuvia ja saaristoaiheita. Hänen teostensa värimaailma on rikas mutta hallittu ja peruspohjaltaan usein verraten yksinkertainen.
Mikolan teoksia oli ensi kertaa julkisesti esillä Turussa vuonna 1920. Hän opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1917–1920.
Mikola oli Turun Taiteilijaseuran perustajajäsen ja toimi myöhemmin monien vuosien ajan seuran ja sen kuvataiteilijoiden ryhmän johtokunnassa. Hän oli mukana myös Pro Arte -taiteilijaryhmän toiminnassa. Vuonna 1975 Mikolalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali. Professorin arvonimen hän sai vuonna 1982.
Mikolan vanhemmat olivat maanviljelijä Erland Mikola ja Olga Junnila.
Stoosbahn

Historiaa

Funikulaari otettiin virallisesti käyttöön 15.12.2017. Se korvasi vuodesta 1933 käytössä olleen funikulaarin.

Rata

Rata on 1 740 metriä pitkä. Rata nousee 744 metriä Muotajoen laaksosta 562 metrin korkeudesta Stoosin autottomaan kylään 1 306 metrin korkeuteen. Radan suurin jyrkkyys on 110 prosenttia (48°).

Liikenne

Funikulaari kuljettaa asukkaita ja matkailijoita vuoden ympäri päiväaikaan puolen tunnin välein, talviviikonloppuisin puoleen yöhön asti.
Wicker Park

Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskula kritisoi elokuvaa sekavaksi ja epäloogiseksi sattumien summaksi, jonka asetelma romahtaisi jos alati kännyköitään näpläävät roolihenkilöt vain hoksaisivat joskus soittaa toisilleen oikeaan aikaan.
Bratislavan vanha kaupungintalo

Bratislavan vanha kaupungintalo (Slovakiksi: Stará radnica)  on Bratislavan entinen kaupungintalo, jonka tiloissa toimii nykyisin kaupunginmuseo.
Se on Bratislavan vanhimpia kivirakennuksia, ja Slovakian vanhin kaupungintalo. Rakennus on toiminut myös vankilana ja rahapajana. Vanha kaupungintalo valmistui 1400-luvulla, mutta sitä on laajennettu ja uudistettu useita kertoja, etenkin vuoden 1599 maanjäristyksen tuhojen jälkeen.
Cannizzaro-reaktio

Cannizzaro-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa aromaattinen aldehydi tai alifaattinen aldehydi, jonka rakenteessa ei ole protonia α-asemassa karbonyyliryhmään nähden, disproportioituu emäksisissä olosuhteissa muodostaen alkoholin ja karboksyylihapon. Reaktion raportoi ensimmäisenä italialainen kemisti Stanislao Cannizzaro vuonna 1853 ja se on nimetty hänen mukaansa. Cannizzaro-reaktio on hyödyllinen reaktio valmistettaessa moniarvoisia alkoholeja.
Tallisenlampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,4 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Hakulinjoen valuma-alueeseen (14.198) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 90,4 metriä mpy.
Trinity House

Trinity House on Yhdistyneen Kuningaskunnan majakoista ja merimerkeistä vastaava järjestö. Kuningas Henrik VIII perusti järjestön vuonna 1514 määrämällä erään munkkijärjestön lakkauttamisen sijaan huolehtimaan Thamesjoen merenkulun parantamisesta; tästä toiminta vähin erin laajeni.
Järjestön asiantuntemus ei ollut alkuvuosina paras mahdollinen ja kestikin kauan ennen kuin entisten munkkien tilalle alkoi ilmestyä todellisia asiantuntijoita. Ajan kuluessa järjestöön värvättiin entisiä laivaston upseereita joiden terveys ei enää sallinut aktiivityötä merellä; aikanaan myös kauppalaivaton upseerit tulivat mukaan; nämä miehet kehittivät Trinity Housen nykyiselleen.
1700-luvun lopussa Trinity House otti lopullisesti huostaansa siihen asti yksityisten hoitamia majakoita, eritoten Eddystonen majakan. Nykyisin järjestön asiantuntemus on korkea ja kaikkialla arvostettu. Trinity House -järjestö on esimerkiksi maailman huomattavin majakkalaivojen varustamo. Järjestöllä on oma lippu, jolla on kansallislipun asema.
Trinity House on hyväntekeväisyysjärjestö, jonka tehtävänä on merenkulkijoiden ja merenkulkijoiden turvaaminen, koulutuksen, tuen ja hyvinvoinnin tarjoaminen merenkulkualan yhteisölle, jolla on lakisääteinen tehtävä yleisenä majakkaviranomaisena luotettavien, tehokkaiden ja kustannustehokkaiden avustusten tarjoamiseksi navigointipalvelua varten kaikkien merenkulkijoiden hyödyksi ja turvallisuudeksi.
Arkkitehti Samuel Wyatt suunnitteli vuonna 1794 järjestölle komean päämajan Lontoon Tower Hilliin; rakennuksen mahtavan klassisen julkisivun takana on Lontoon tyylikkäimpiä juhlatiloja ja kokoushuoneita. Sen sijainti, rakennuksen tyylikkyys ja huoneiden monipuolisuus tekevät Trinity Housesta halutun tapahtumapaikan sosiaali- ja yritystapahtumille. Myös häiden järjestäminen järjestön päämajassa tai muissa toimitiloissa on erittäin suosittua.
Arvo Pyhäluoto

Arvo Johannes Pyhäluoto (20. huhtikuuta 1923 Utajärvi – 30. maaliskuuta 2005 Oulu) oli insinööri ja opetusneuvos, joka toimi Kainuun keskusammattikoulun rehtorina. 
Arvo Pyhäluodon vanhemmat olivat suntio Johan Herman Pyhäluoto ja Saimi Elisabeth Paavola  ja puoliso vuodesta 1952 puutarhaopettaja Maire Maria Vyyryläinen. Pyhäluoto kävin ensin Oulussa VR:n konepajakoulun, josta hän valmistui veturinlämmittäjäksi, ja suoritti sitten teknillisen koulun Oulussa 1947 ja teknillisen opiston Turussa 1952. Ammattikoulunopettajaksi hän valmistui Hämeenlinnan opettajaopistosta 1962. Pyhäluoto työskenteli Vaalan Jylhämän voimalaitoksen työmaalla, Ruona ja Raahe -yhtiöiden toimistopäällikkönä ja käyttöinsinöörinä 1952–1955, TVH:n Oulun piirin koneinsinöörinä 1955–1960, Kajaanin ammattikoulun rehtorina 1960–1962 ja Kainuun keskusammattikoulun rehtorina vuodesta 1962. Opetusneuvoksen arvonimen hän sai 1982. Pyhäluoto oli myös sosiaaliministeriön  alainen paineastiatarkastaja 1956–1964 ja merenkulkuhallituksen nimeämä alusten rungon tarkastaja vuodesta 1963. Hän oli Kainuun sotaveteraanipiirin puheenjohtaja 1988–1998.
Mikael Agricolan päivä

Mikael Agricolan päivää eli suomen kielen päivää vietetään Suomessa 9. huhtikuuta. Kyseessä on vakiintunut liputuspäivä. Päivää vietetään Mikael Agricolan kuolinpäivänä, vaikka yleensä henkilön kunniaksi liputetaan tämän syntymäpäivänä. Syynä tähän on se, että Agricolan tarkka syntymäaika ei ole tiedossa. Mikael Agricolan päivä tuli kalenteriin vuonna 1960, ja vuodesta 1980 lähtien se on merkitty myös liputuspäiväksi, jollaiseksi se olikin jo vakiintunut. Vuonna 1978 Agricolan päivä sai lisämääreen suomen kielen päivä. 
Agricola loi suomen kirjakielen muun muassa kirjoittamalla Abckirian (1543) ja suomentamalla Uuden testamentin (Se Wsi Testamenti, 1548).
9. huhtikuuta on myös Kalevalan koonneen Elias Lönnrotin syntymäpäivä.
Agricolan kunniaksi kehitettiin vuonna 2014 Agricola-leivos, joka julkistettiin Agricolan päivänä 2014. Leivoksen suunnittelukilpailun järjesti Suomen pipliaseura.
Mika Ilveskero

Mika Konstinpoika Ilveskero (s. 16. maaliskuuta 1966 Espoo) on suomalainen juristi, asianajaja ja oikeusneuvos. Hän toimi Suomen Asianajajaliiton puheenjohtajana 2010–2013.

Ura

Ilveskero valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1990. Hän on saanut varatuomarin arvon auskultoituaan Helsingin raastuvanoikeudessa vuosina 1991–1992.
Hän oli Asianajotoimisto Castrén & Snellman Oy:n osakas ja työskenteli yrityksessä vuodesta 1993 vuoteen 2017. Hän on hoitanut erityisesti yhtiöoikeudellisia toimeksiantoja ja on perehtynyt yrityssaneerauksiin sekä yhtiön johdon vastuukysymyksiin. Syyskuussa 2017 Ilveskero aloitti korkeimman oikeuden jäsenenä .
Ilveskero toimi Suomen Asianajajaliiton hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2010 vuoteen 2013. Tilintarkastuslautakunnan varapuheenjohtajana hän toimii 2016-2018 ja oli Keskuskauppakamarin tilintarkastuslautakunnan jäsen 2007-2008 sekä 2013-2015. Suomen Asianajajaliiton säätiön hallituksen varajäsen hän on ollut 2015 alkaen.
Dracula (romaani)

Arviot ja menestys

Romaani sai ilmestyttyään niin myönteisiä kuin kielteisiäkin arvioita. Esimerkiksi kirjailija Arthur Conan Doyle kutsui sitä parhaaksi paholaistarinaksi, jonka hän on moneen vuoteen lukenut. Romaani menestyi aluksi kohtuullisen hyvin, ja siitä otettiin pian lisäpainoksia. Yhdysvaltain markkinoille tarkoitettu painos ilmestyi 1899. Ensimmäinen käännös ilmestyi islanniksi 1901: siihen Stoker kirjoitti poikkeuksellisesti itse esipuheen. Suureksi menestykseksi romaani nousi 1920-luvulla, kun siitä alettiin tehdä teatteri- ja elokuvaversioita. Stokerin romaanista tuli genren suosittu perusteos, johon vampyyrikirjallisuus ja -elokuva perustuvat.

Teemat

Romaanin teemana on nähty viktoriaanisen ajan tukahdutetun seksuaalisuuden. Stoker myös kuvasi Transilvaniaa sivistyneen ja modernin maailman, etenkin viktoriaanisen ajan Britannian vastakohtana.
Liubavas

Liubavas on kylä Kalvarijan kunnassa, Marijampolėn läänissä, Lounais-Liettuassa lähellä Puolan ja Venäjän (Kaliningradin alue) rajaa. Vuonna 2001 kylässä asui 300 asukasta.
Oscar Paul

Oscar Paul (8. huhtikuuta 1836, Freiwaldau [nykyisin Jesenik], Sleesia – 18. huhtikuuta 1898, Leipzig, Saksa) oli saksalainen pianisti, musiikkitieteilijä ja musiikkikirjailija. Hän opiskeli Leipzigin yliopistossa aluksi teologiaa, mutta vaihtoi sen pian klassisen filologian opintoihin. Samanaikaisesti hän opiskeli Leipzigin konservatoriossa Plaidyn johdolla pianonsoittoa, Ernst Friedrich Richterin johdolla musiikinhistoriaa ja Moritz Hauptmannin opastuksella musiikinteoriaa. Filosofian tohtoriksi Paul väitteli 1860. Hän yritti luoda pianistin uraa Saksassa ja ulkomailla, mutta palasi Leipzigiin 1866 opettamaan yliopistossa muinaiskreikan musiikinteoriaa. Vuodesta 1869 hän opetti myös konservatoriossa musiikinhistoriaa, pianonsoittoa ja sävellystä. Yliopiston professuurin hän sai 1872.
Peter Van Petegem

Peter Van Petegem (s. 18. tammikuuta 1970 Opbrakel) on entinen belgialainen maantiepyöräilijä, kevään yhden päivän klassikkokilpailujen erikoismies. Kauteen 2007 uransa päättänyt Van Petegem on yksi yhdeksästä ajajasta, jotka ovat voittaneet Flanderin ympäriajon ja Pariisi-Roubaix´n samana vuonna.
Raphael Semmes

Raphael Semmes (27. syyskuuta 1809 Charles County, Maryland – 30. elokuuta 1877 Mobile, Alabama) oli merimies, lakimies, kapteeni ja Etelävaltioiden kenraali sekä amiraali Yhdysvaltain sisällissodassa.
Semmes teki 15-vuotisen uran merimiehenä Yhdysvaltain laivastossa ennen sisällissotaa. Sen lisäksi hän opiskeli lakia ja valmistui 1834 asianajajaksi. Meksikon–Yhdysvaltain sodassa (1846–1848) hän palveli USS Somersilla Yhdysvaltain laivastossa komentajana. Hänen tehtävänään oli tukkia meksikolainen Veracruzin satama. Semmes kunnostautui taistelussa upottamalla meksikolaisten vakoilulaivan, mistä hän sai kiitokset. Sodan jälkeen hän palasi Mobileen lakimieheksi. Kun sisällissota alkoi, hän liittyi Konfederaation merivoimiin. Hän sai CSS Sumterin komennon ja menestyi hyvin jahdatessaan Pohjoisvaltioiden kauppa-aluksia. Hän upotti 18 laivaa Karibialla ja Atlantilla. Tammikuussa 1862 hän vei laivansa korjaukseen Gibraltariin, jota britit pitivät hallussaan. Siellä hänen piti jättää laiva takaa-ajajilleen. Hän matkusti sieltä Lontooseen ja otti siellä äskettäin rakennetun CSS Alabaman komennon. Laivalla hän kaappasi vuoteen 1864 saakka yli 60 Pohjoisvaltioiden alusta. 19. kesäkuuta 1864 pohjoisvaltioiden höyrylaiva USS Kearsarge upotti Alabaman Ranskan rannikon edustalla, mutta sillä välin amiraali Semmes pakeni jälleen ja matkusti Englannista takaisin Amerikkaan. Hänet ylennettiin 10. helmikuuta 1865 komentavaksi amiraaliksi, ja hän sai komentoonsa James Riverin laivueen, jonka tehtävänä oli puolustaa meritietä Richmondiin. Kaupungin hylkäämisen jälkeen huhtikuussa hänen oli pakko upottaa laivansa, jolloin Semmes nimitettiin prikaatinkenraaliksi ja hänen merimiehistään tuli jalkaväkeä. Sodan jälkeen hän oli lyhyen aikaa pidätettynä. Mitään rikossyytteitä ei kuitenkaan voitu todistaa. Hän palasi sodan jälkeen Mobileen, missä hän työskenteli asianajajana, filosofian ja kirjallisuuden professorina, sanomalehtijulkaisijana ja tuomarina. Hän kuoli vuonna 1877. Hän on Alabamassa yhä hyvin suosittu sisällissodan hahmo.
Afanasi Fet

Afanasi Afanasjevitš Fet (ven. Афана́сий Афана́сьевич Фет, toiselta sukunimeltään Šenšin, Шенши́н; 5. joulukuuta 1820 Novosjolkin kylä nykyisen Orjolin alueen Mtsenskin piirissä – 3. joulukuuta 1892 Moskova) oli venäläinen runoilija.
Afanasi Fet oli ilmeisesti saksalaisen Johann Peter Foethin poika. Hänen äitinsä lähti muutamaa kuukautta ennen lapsen syntymää kivennäisvesiparantolassa lomailleen venäläisen tilanomistajan Afanasi Neofitovitš Šenšinin mukaan. Kastajaisissa lapsi merkittiin Šenšinin pojaksi, mutta neljätoistavuotiaana hän menetti sukunimensä ja aatelisoikeutensa. Vuosina 1834–1837 Fet opiskeli sisäoppilaitoksessa Võrussa ja sen jälkeen Moskovan yliopiston filosofisen tiedekunnan kirjallisuuden osastossa, josta hän valmistui vuonna 1844. Saadakseen aatelisoikeutensa takaisin Fet meni seuraavana vuonna armeijan palvelukseen. Hän oli aliupseerina Hersonin kuvernementissa, vuonna 1853 Olhavan lähellä ja Krimin sodan aikana Viron rannikolla. Fet jätti armeijan vuonna 1856 ja meni seuraavana vuonna naimisiin. Vuonna 1860 hän hankki maatilan Mtsenskin kihlakunnasta, jossa hän sittemmin toimi maanviljelijänä ja rauhantuomarina. Vuonna 1873 runoilija sai takaisin Šenšin-sukunimen ja perinnölliset aatelisoikeutensa. Lehtikirjoittelunsa vuoksi hän tuli tunnetuksi maanomistajien etujen puolustajana ja poliittisena taantumuksellisena.
Fet julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa Liritšeski Panteon vuonna 1840. Runoilijana hän kypsyi yliopistoaikansa loppuun mennessä. Vuosina 1842–1843 Otetšestvennyje zapiski -lehdessä julkaistiin 85 Fetin runoa. Vissarion Belinski mainitsi hänet Moskovan lahjakkaimmaksi runoilijaksi, jonka tuotanto on täysin verrattavissa Lermontoviin. Armeija-aikanaan Fet julkaisi vain yhden kokoelman vuonna 1850. Vuonna 1856 ilmestyi Ivan Turgenevin toimittama kokoelma, jonka uudelleenjulkaisun seuraksi ilmestyi vuonna 1863 kokoelma käännöksiä. Fet palasi kirjallisuuteen 1880-luvulla rikastuttuaan ja ostettuaan talon Moskovasta. Hän käänsi venäjäksi antiikin runoutta, Goethea, Schilleriä, Alfred de Musseta ja Heinrich Heineä. Käännösten lisäksi Fet kirjoitti pitkän tauon jälkeen myös omia runoja, jotka hän julkaisi neljänä kokoelmana yhteisnimellä Vetšernije ogni (1883, 1885, 1888 ja 1891). Vuonna 1890 ilmestyi kaksi osaa muistelmia nimellä Moi vospominanija. Kolmas osa Rannije gody mojei žizni ilmestyi runoilijan kuoleman jälkeen vuonna 1893. Ensimmäiset kootut runot Liritšeskije stihotvorenija julkaistiin kahdessa osassa vuonna 1894.
Fet tunnetaan johdonmukaisena ”puhtaan taiteen” edustajana, jonka tuotannolla ei ole lainkaan yhteiskunnallista ulottuvuutta. Hänen tunnelmarunoutensa teemoja ovat rakkaus ja luonto, joita runoilija kuvaa tarkkojen näkö- ja kuulohavaintojen sekä sisäisten kokemusten kautta. Fetin lyriikka on musikaalista ja melodista, ja monet hänen runoistaan on sävelletty lauluiksi. Venäläiset symbolistit pitivät Fetiä esikuvanaan ja näkivät hänen tuotannossaan yhteyden 1800-luvun alun venäläisen runouden ”kultakauteen”.
Kutina

Kutina (pruritus) on raapimishalun herättävä tunne ihossa tai limakalvossa. Kutinan aistiminen ei kuitenkaan liity ihon tunto- tai kipuaistimuksiin.
Kutinan tärkein välittäjäelin on myeliinitupeton C-säie. Ihon tärkein kutinan välittäjäaine on ilmeisesti histamiini. Muita kutinaan vaikuttavia aineita kehossa ovat prostaglandiinit, proteaasit, takykiniinit, opioidit ja interleukiinit.

Syyt

Kutina voi johtua hyvin monesta eri syystä. Kutinan yleisin syy on tulehdus ihossa. Tulehdus voi aiheutua ihon kuivuudesta.
Herkkä iho, jollainen on joka toisella naisella ja joka viidennellä miehellä, reagoi kutinalla päivittäisiin pieniin ärsykkeisiin. Sellaisia ovat esimerkiksi karkea kangas, pesuaineet tai kosmeettiset tuotteet. Herkän päänahan tärkeimmät oireet ovat kutina ja kosketusarkuus. Herkkä päänahka ei liity muun ihon herkkyyteen.
Erilaisten hyönteisten ja loisten pistot ja puremat aiheuttavat usein kutisevan ihoreaktion. Erityisesti verta imevien hyönteisten erittämät, veren hyytymistä estävät aineet kutittavat ihon alle jouduttuaan.
Kutinassa voi olla kyse myös esimerkiksi nokkosihottumasta, syyhystä tai punajäkälästä. Muita syitä ovat esimerkiksi seerumin kolesterolimäärää alentavat lääkkeet eli statiinit, eräät verenpainelääkkeet, MS-tauti, maksa- ja munuaissairaudet, eräät syövät, psyykkiset tekijät sekä voimakkaaseen kipuun käytettävät opiaatit. Myös diabetekseen liittyvät ihoinfektiot tai hermovaurio voivat aiheuttaa kutinaa.
Lymfooman yhteydessä voi esiintyä kutinaa. Hogdkinin taudista kärsivistä joka neljännelle kehittyy kutinaa. Ihon T-solulymfoomassa kutina on tavallinen oire.
Dialyysipotilaista jopa 70–90 % kutiaa.
Jos kutina on psykologinen oire, se voi liittyä esimerkiksi stressiin tai ahdistuneisuuteen.

Hoito

Kutinan hoito suunnataan oireen takana olevaan tautiin, jos se tunnistetaan. Varsinaisia kutinalääkkeitä ei ole. Kuivaa ihoa hoidetaan kosteusvoiteilla, ihottumaa esimerkiksi kortisonivoiteilla tai sisäisellä kortisonilla. Myös Auringon ultravioletti B -säteily ja UVB-valohoito voivat helpottaa kutinaa.
Raapiminen helpottaa kutinaa nopeasti, mutta se voi johtaa kierteeseen ja ihon rikkoutumiseen.
Kaj Englund

Kaj Gustaf Georg Englund (13. maaliskuuta 1905 Oulu – 20. kesäkuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka keskittyi erityisesti asuntosuunnitteluun.
Englund pääsi ylioppilaaksi 1923. Hän opiskeli Helsingissä Teknillisessä korkeakoulussa ja valmistui arkkitehdiksi 1931. Hän meni veljensä Dag Englundin kanssa Kaarlo Borgin toimistoon töihin, mutta perusti vuonna 1944 oman toimiston. Hän toimi opettajana Taideteollisuuskeskuskoulussa 1930–1936 ja vuosina 1954–1967 erityisopettajana Teknillisessä korkeakoulussa. Hän voitti opiskeluaikanaan 1929 arkkitehtiopiskelijoille järjestetyn teekkareiden asuntolan suunnittelukilpailun. Rakennus valmistui valmistui Polin viereen Lönnrotinkadun ja Albertinkadun kulmaan 1931, jolloin Englund valmistui arkkitehdiksi.
Englund piirsi erityisesti asuntoja, niin pien- kuin kerrostaloja. Hän toimi Helsingissä vuonna 1939 pidetyn Asuntonäyttelyn komissaarina ja kirjoitti artikkeleita asumiseen liittyvistä kysymyksistä.
Englund pyrki 1930-luvulla ajan nuorten arkkitehtien tapaan ratkaisemaan pienasuntojen suunnitteluun liittyviä kysymyksiä. Sotien jälkeen asia tuli erityisesti ajankohtaiseksi, kun asuntorakentaminen vilkastui ja tarvittiin standardityyppisiä asuntoja. Hän keskittyi tyyppitalojen suunnitteluun ja toimi sosiaaliministeriön arkkitehtina, ja kymmeniä hänen suunnitelmiaan tyyppipiirustuksia julkaistiin 1941–1945. Hän oli Suomen Arkkitehtiliiton Standardisoimislaitoksessa vuodesta 1942 ja sen johtaja 1945–1950.
Englund suunnitteli kerrostaloja Helsingin esikaupunkeihin, kuten Herttoniemeen, Pohjois-Haagaan ja Maunulaan, muun muassa Männikkötie 5:een. Myös muualla Suomessa, esimerkiksi Vaasassa ja Pietarsaaressa on hänen suunnittelemiaan asuinkerrostaloja. Veljensä Dag Englundin kanssa hän suunnitteli ja rakennutti 1938 Helsingin Lauttasaareen suvun yhteisen neljän perheen asuintalon Villa Bjergesin, joka samana vuonna esiteltiin Arkkitehti-lehdessä. Englund suunnitteli talon pihaan kalliopuutarhan, joka esiteltiin Arkkitehti-lehdessä 1946. Artikkeliin piirsi kuvat Englundin vaimo, taiteilija Li (Lyyli Inkeri) Englund, joka toimi tarvittaessa avustajana Englundin arkkitehtitoimistossa. Li Englund suunnitteli painettuja sisustustekstiilejä ja tapetteja. Lauttasaaressa on Klaarantie 9:ssä Kaj ja Li Englundin yhteistyönä suunnittelema kerrostalo, jonka Kaj Englund rakennutti.
Englundin suunnittelema Sarlinin pääkonttori Länsi-Vantaalla edustaa hänen harvinaista toimistorakennussuunniteluaan. Hän on suunnitellut yksityiskohtia kirkkorakennuksiin. Muun muassa Taalintehtaan kirkon tapuli on hänen käsialaansa, samoin Muonion kirkon kattovalaisimet.
Kaj Englundin arkisto on Suomen arkkitehtuurimuseossa, jonne se tuli lahjoituksena kahdessa osassa vuosina 1997 ja 2001.
Kaj Englund menestyi suunnistajana lajin alkaessa levitä Suomeen 1930-luvulla. Hän edusti HIFK:ta ja voitti suunnistuksen ensimmäisen henkilökohtaisen Suomen mestaruuden vuonna 1935 sekä seuraavana vuonna ensimmäisen viestisuunnistuksen Suomen mestaruuden yhdessä veljiensä Bengt ja Dag Englundin kanssa. Vuonna 1938 hän voitti viestimestaruuden Bengt ja Göran Englundin kanssa.
Hans Jonas

Elämä

Jonas opiskeli filosofiaa ja teologiaa Freiburgin, Berliinin ja Heidelbergin yliopistoissa, ja väitteli lopulta tohtoriksi Marburgin yliopistosta, jossa opiskeli Martin Heideggerin ja Rudolf Bultmannin oppilaana. Marburgissa hän muodosti myös elinikäisen ystävyyssuhteen Hannah Arendtin kanssa.
Jonas pettyi juutalaisena siihen, että Heidegger liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen. Hän muutti itse Englantiin vuonna 1933 ja Palestiinaan vuonna 1934. Vuonna 1940 hän palasi Eurooppaan ja liittyyi Britannian armeijaan, joka kokosi saksanjuutalaista erikoisosastoa taistelemaan Hitleriä vastaan. Aluksi hänet lähetettiin Italiaan, myöhemmin hän pääsi takaisin Saksaan, johon oli luvannut palata vain voittoisan armeijan sotilaana.
Sodan jälkeen hän palasi Mönchengladbachiin etsimään äitiään, mutta sai tietää, että tämä oli joutunut Auschwitzin keskitysleirille. Tämän kuultuaan hän kieltäytyi asumasta Saksassa, palasi Palestiinaan ja osallistui Israelin itsenäisyyssotaan vuonna 1948. Hän kuitenkin katsoi, ettei hänen tehtävänsä ollut toimia sionistina vaan opettaa filosofiaa. Jonas opetti aluksi Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa. Vuonna 1950 hän muutti Kanadaan, jossa opetti Carletonin yliopistossa. Vuonna 1955 hän muutti Yhdysvaltoihin, ja toimi New School for Social Researchissa New Yorkissa vuoteen 1976.

Filosofia

Jonasin teokset keskittyvät teknologian luomiin yhteiskunnallisiin ja eettisiin ongelmiin. Jonas katsoi, että ihmiskunnan selviytyminen riippuu kyvystämme huolehtia planeetastamme ja sen tulevaisuudesta. Hän muotoili uudenlaisen moraalin ylimmän periaatteen: ”toimi niin, että tekojesi seuraukset ovat yhteensopivia aidon ihmiselämän jatkuvuuden kanssa”. Jonasilla onkin ollut vaikutusta muun muassa ympäristö- ja bioetiikkaan.
Jonas tunnetaan yhtä lailla myös siitä, että hän kirjoitti paljon gnostilaisuudesta. Hän tulkitsi tätä uskontoa eksistentialistisen filosofian näkökulmasta. Jonas oli ensimmäinen joka kirjoitti antiikin aikaisen gnostilaisuuden yksityiskohtaisen historian.
Jonas sai ajatteluunsa vaikutteita Alfred North Whiteheadin prosessifilosofiasta ja prosessiteologiasta.
Roy Johansen

Pelaajaura

Omalla peliurallaan keskushyökkäjänä pelannut Johansen edusti pääasiassa Vålerengaa. Norjan maajoukkueessa Johansen pelasi muun muassa kaksissa talviolympialaisissa, vuonna 1988 Calgaryssä sekä kotikisoissa Lillehammerissa 1994.