Osakekirja

Osakekirja (vanh. osakekirje) on paperimuotoinen arvopaperi, joka on todistus osakkeen tai osakkeiden omistamisesta. Yksi osakekirja vastaa yhtä tai useampaa osaketta. Osakkeiden lukumäärän lisäksi osakekirjaan on merkitty juokseva numero, ensimmäisen omistajan nimi ja aiemmin myös nimellisarvo.
Kaikissa suomalaisissa osakeyhtiöissä ei ole osakekirjoja. Osakekirjojen antaminen on nykyisin vapaaehtoista. Arvo-osuusjärjestelmään liittyneissä yhtiöissä ei anneta osakekirjoja.  
Suomalaisissa asunto-osakeyhtiössä osakekirjat sen sijaan ovat vielä pakollisia. Asunto-osakeyhtiön osakekirjat on nykyisin painettava hyväksytyssä painolaitoksessa. Aiemmin näin ei tarvinnut tehdä, mutta vanhat osakekirjat ovat edelleen päteviä. Asunto-osakeyhtiöiden osakekirjat jäävät tulevaisuudessa vähitellen pois käytöstä, kun asunto-osakeyhtiöiden osakasluetteloita aletaan siirtää sähköiseen osakehuoneistorekisteriin vuodesta 2019 alkaen. 
Ruotsissa arvo-osuusjärjestelmään kuuluvissa yhtiöissä ei ole osakekirjoja. Muiden osakeyhtiöiden on annettava osakekirja osakkaalle, jos tämä sitä vaatii. Ruotsissa osakekirjan on oltava paperia; digitaalinen osakekirja ei käy.

Mantteli, talonkilehti ja kupongit

Pörssiyhtiöiden osakekirjat koostuivat Suomessa aiemmin kahdesta erillisestä osasta. Varsinainen osakekirja oli taitettu arkki, jota kutsuttiin mantteliksi. Manttelin sisällä oli irrallinen kuponkiarkki eli talonkilehti. Talonkilehteen kuuluivat talonki (kantalippu, emälippu) ja siihen liittyvät osinkokupongit ja osakeantikupongit. Kun kupongit oli käytetty loppuun, talonkilehti vaihdettiin uuteen. Tämä tapahtui noin kymmenen vuoden välein.

Yksiosainen osakekirja

Vuoden 1984 paikkeilla osakekirjat alkoivat Suomessa muuttaa muotoaan yksiosaisiksi A4-kokoisiksi osakekirjoiksi. Mallissa arkin yläpuoli on varsinainen osakekirja. Kupongit ovat sen alapuolella samalla sivulla. Tällaista osakekirjaa kutsutaan myös sport-malliksi. Myöhemmin keksittiin yhdistää osinko- ja osakeantikupongit numeroiduiksi osakekupongeiksi eli osakelipuiksi.

Osinkokupongit

Joko talonkilehdellä tai osakekirjassa oli tavallisesti kymmenen osinkokuponkia, yksi osinkokuponki kullekin vuodelle. Kunkin vuoden osinko maksettiin kuponkia vastaan. Kupongissa oli joko järjestysluku tai vuosiluku, minkä osinkoon se oikeutti. Pörssiosakkeiden osingon sai tavallisesti nostaa kupongilla joko yhtiön pääkonttorista tai pankista. Oikeus osinkoon säilyi viiden vuoden ajan.
Osinkokuponki on haltijapaperi. Kupongissa ei ole sen omistajan nimeä. Osinko maksetaan sille, joka esittää kupongin.

Osakeantikupongit

Osakeantikupongit eli osakeantiliput (myös emissiokupongit) oikeuttivat niiden haltijaa osallistumaan merkintäoikeusantiin, joka on yksi osakeannin tyyppi. Merkintäoikeusanteja on niihin tarvittujen kuponkien vuoksi kutsuttu myös nimellä kuponkianti. Kussakin osakeantikupongissa oli osakkeen numero ja juokseva numero.  
Kupongilla ei ollut taloudellista arvoa ennen osakeantipäätöstä. Kun yhtiö järjesti osakeannin, se ilmoitti samalla, minkänumeroiset osakeantikupongit oikeuttivat osakemerkintään. Tällöin kupongeista tuli arvopapereita, joilla käytiin kauppaa pörssissä: jos antiin ei halunnut osallistua, kupongit saattoi myydä. Toinen sijoittaja pystyi ostamaan kuponkeja pörssistä ja pääsi näin osallistumaan antiin.
Jos osakeantikupongit oli jo käytetty, anti voitiin järjestää myös tiettyä käyttämätöntä osinkokuponkia vastaan.

Haittapuolia

Osakekirjoista on käytännössä yhtiölle ja osakkaille tiettyjä haittoja. Osakekirja voi kadota. Kun osakkeenomistaja myy ison osakekirjan osakkeista vain osan, täytyy osakekirja jakaa pienempiin osakekirjoihin. Osakeannissa merkityille osakkeille täytyy antaa uudet osakekirjat. Jos yhtiö liittyy arvo-osuusjärjestelmään, osakekirjat on kerättävä osakkailta pois.

Osakekirjan uusiminen

Jos osakekirja on kadonnut, tuhoutunut tai varastettu, se täytyy kuolettaa. Kuolettamista haetaan Suomessa käräjäoikeudelta.
Kun osakekirja on kuoletettu, sen tilalle voi saada yhtiöltä uuden osakekirjan. Myös turmeltuneen osakekirjan tilalle voi saada uuden. Uusimiskulut maksaa osakkeenomistaja.
Myös talongin voi Suomessa kuolettaa, sen sijaan osinkokuponkia ei voi. Kadonneen tai tuhoutuneen osinkokupongin viimeinen haltija voi nostaa sitä vastaavan osingon, jos hän ilmoittaa asiasta yhtiölle eikä kukaan muu nosta osinkoa säädetyn ajan kuluessa.

Osakekirjojen keräily

Osakekirjojen keräily eli skripofilia on suhteellisen uusi harrastus. Keräilyn suosio on noussut 2010-luvulla. Eniten keräilijöitä on Yhdysvalloissa, Iso-Britanniassa, Saksassa ja Ranskassa. Alan suomalainen järjestö Osakekirjakeräilijät ry. perustettiin vuonna 2007.
Keräilyosakekirjan hintaan vaikuttavat kohteen ikä, ulkonäkö, lukumäärä, kunto sekä yhtiön tunnettuus, toimiala ja sijainti. Osakekirjassa oleva kuuluisan henkilön allekirjoitus tai nimi nostavat hintaa. Espanjassa, Ranskassa ja Italiassa painetut osakekirjat ovat erityisen värikkäitä.
Vanhin tunnettu osakekirja on Amsterdamin pankin osakekirja 1600-luvulta. Samalla vuosisadalla valmistettiin osakekirjoja jo myös Englannissa ja Saksassa. Ruotsin vanhimmat tunnetut osakekirjat ovat 1720-luvulta.