USS Indianapolis (CA-35)

Palveluskäyttö

23. helmikuuta päättyneiden Atlantilla ja Guantanamon lahdella järjestettyjen vastaanottokokeiden jälkeen aluksella aloitettiin Panaman kanava-alueella sekä Chilen rannikolla koulutus tuleviin tehtäviin. Koulutuksen jälkeen alus käväisi huollettavana Philadelphian laivastontelakalla, mistä vapauduttuaan se siirtyi Maineen Campobelloon, jossa alukselle nousi 1. heinäkuuta 1933 presidentti Roosevelt. Alus lähti vielä samana päivänä Annapolikseen, jonne se saapui pari päivää myöhemmin. Annapoliksessa alukseen tutustui kuusi kabinetin jäsentä. Presidentti Rooseveltin poistuttua alukselta alus lähti paluumatkalle Philadelphian laivastontelakalle 4. heinäkuuta.
Yhdysvaltain liityttyä joulukuussa 1941 Pearl Harborin hyökkäyksen jälkeen toiseen maailmansotaan alus oli eteläisellä Tyynellämerellä. Kesästä 1942 alkaen seuraavan vuoden kesään USS Indianapolis oli Aleutteilla. Syksyllä 1943 aluksesta tuli Pearl Harboriin sijoitetun Yhdysvaltain 5. laivaston lippulaiva. Helmikuussa 1945 risteilijä oli mukana Tokioon iskeneessä lentotukialusryhmässä. Alus osallistui Iwo Jiman ja Okinawan taisteluihin keväällä 1945.

Atomipommit

Välittömästi viimeisen määräaikaishuollon jälkeen USS Indianapolis lähti 16. kesäkuuta 1945 San Franciscosta mukanaan huippusalainen lasti, ensimmäisten taisteluissa käytettävien atomipommien osat ja radioaktiivinen materiaali. Alus purjehti yksin Pearl Harborin kautta Tinianin saarelle, jonne se saapui 26. päivä kesäkuuta. Tinianin jälkeen alus määrättiin siirtymään Guamin saarelle.

Uppoaminen

28. heinäkuuta 1945 alus määrättiin purjehtimaan Leyten saarelle Filippiineillä, jonne sen arvioitiin saapuvan 31. päivä. Puolivälissä matkaa Filippiinien merellä, 30. päivä heinäkuuta kello 00:15 laivan tyyrpuurin etuosaan osui kaksi keisarillisen Japanin laivaston sukellusveneen I-58 laukaisemaa torpedoa. Alus kääntyi ylösalaisin ja upposi kahdessatoista minuutissa. Arviolta 300 henkeä 1 196:sta kuoli varsinaisessa hyökkäyksessä.
Melkein 900 iskusta selvinnyttä miestä, pieni osa pelastuslautoilla ja suurimmalla osalla pelastusliivit, joutui olemaan yli neljä päivää meressä haiden, polttavan auringon ja kylmien öiden, nälän ja janon armoilla. Noin 50 miehistön jäsentä kuoli joka päivä haiden hyökkäyksissä.
Alusta ei kaivattu määräsatamassa, vaan saapumatta jääminen kuitattiin oletuksella, että alus oli saanut uuden tehtävän, ja muuttanut kurssia. Vasta 2. elokuuta rutiinilennolla ollut lentokone huomasi miehet. Alue tutkittiin 160 kilometrin säteellä ja 316 miehistön jäsentä onnistuttiin pelastamaan. Suurin osa miehistöstä oli saanut surmansa haiden hyökkäyksissä.

Seuraukset

Jos USS Arizonan upotusta Pearl Harborin iskussa ei huomioida, laivan tuho oli Yhdysvaltain laivaston kaikkien aikojen suurin yksittäinen tapahtuma verrattaessa menetettyjä ihmishenkinä. Laivan tuhosta ilmoitettiin julkisuudessa vasta kahden viikon päästä tapahtuneen Japanin antautumisen jälkeen. Indianapolis oli viimeisiä toisessa maailmansodassa upotettuja aluksia.
Aluksen päällikkö Charles Butler McVay III pelastui ja hänet tuomittiin myöhemmin sotaoikeudessa siitä, että hän vaaransi laivansa jättäessään suunnan muutokset tekemättä eli ei tehnyt väistelykuvioita. Vaikka Yhdysvaltain laivasto menetti yli 430 alusta toisessa maailmansodassa McVay oli ainoa sotaoikeudessa tuomittu sota-aluksen päällikkö. Tuomio päätti McVayn laivastouran, ja hän teki itsemurhan vuonna 1968.
Lokakuussa 2000 Yhdysvaltain kongessi käsitteli McVayn tapausta uudelleen ja vapautti McVayn syyllisyydestä aluksen uppoamiseen.
Paul G. Allenin tutkimusaluksen Petrelin miehistö löysi 18. elokuuta 2017 aluksen hylyn pohjoisen Tyynenmeren alueelta 5,5 kilometrin syvyydestä.