google/wiki40b huggingface dataset:
Bill Nye

William Sanford "Bill" Nye (s. 27. marraskuuta 1955 Washington (DC), Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen insinööri, professori, tieteen kansantajuistaja ja -kouluttaja, televisiopersoona, skeptikko sekä kirjailija.

Nuoruus ja opiskelu

Nye varttui Washingtonissa, jossa hän myös aloitti opintonsa julkisessa koulussa. Ahkeran opiskelun ja pienen stipendin turvin hän pääsi opiskelemaan yksityiseen Sidwell Friends Schooliin ja sieltä edelleen New Yorkin Cornellin yliopistoon. Siellä hänen opettajanaan oli muun muassa Carl Sagan.

Ura

Valmistuttuaan koneinsinööriksi hän pääsi töihin Boeingille Seattleen. Ura stand-up -koomikkona alkoi hänen voitettuaan Steve Martin -näköiskilpailun. Hän alkoi käsikirjoittaa Almost Live -komediaa myös sitä itse esittäen. Tässä vaiheessa hän lopetti työt Boeingilla. Nye sai lopulta oman ohjelman Bill Nye, the Science Guy. Tiedeaiheisesta nuortenohjelmasta tuli erittäin suosittu ja viiden esitysvuoden (1993–1998) aikana sen sata jaksoa voitti muun muassa 18 Emmy-palkintoa, joista Nye sai henkilökohtaisesti seitsemän. Sarjan jälkeen Nye esiintyi vakituisesti ohjelmissa The Eyes of Nye, Stuff Happens, 100 Greatest Discoveries ja Greatest Inventions with Bill Nye sekä vierailevana tähtenä useissa muissa sarjoissa. Esiintymistensä lisäksi hän toimii tutkijana sekä muun muassa The Planetary Society ja The Committee for Skeptical Inquiry -järjestöjen johtotehtävissä.
Nye on ilmaissut erityisen huolensa ilmaston lämpenemisen johdosta sekä on erityisesti Yhdysvalloissa tapahtuvaa evoluution kieltämistä vastaan.
Petkunterä

Paroni Pontus Jacobert von Petkunterä (engl. mm. Argus McSwine ja Foulcrook) on Carl Barksin luoma hahmo, joka esiintyi ensi kerran tarinassa Kielletty laakso (The Forbidden Valley). Petkunterä on helppo tunnistaa ärsyttävästä naurustaan ja sikamaisesta käytöksestään.

Nimet

Petkunterä tunnetaan monilla eri nimillä, kuten Metkunperä, R. Ketku ja Hassan Ben Petku, jotka eivät kuitenkaan ole aina täysin sama hahmo. Paroni Petkunterä on kuitenkin se, joka esiintyi varsinkin usein Barksin viimeisten työvuosien tarinoissa.
Tuhatjalkaiset

Anatomia

Tuhatjalkaisten anatomia on ryhmälle hyvin tyypillinen (katso esimerkiksi ). Vartalo muodostuu vaihtelevasta määrästä jaokkeita, joihin kuhunkin liittyy yhdestä kahteen raajaparia. Pää ja sitä seuraava jaoke ovat yleensä poikkeuksia tähän yleiskuvaan. Täysikasvuisen yksilön pituus vaihtelee lajista riippuen vajaasta millimetristä (eräät harvajalkaiset) yli 30 senttimetriin (Scolopendra gigantea). Nimestään huolimatta millään tuhatjalkaisella ei ole tuhatta jalkaa vaan raajojen määrä vaihtelee reilusta kymmenestä parista Illacme plenipes -lajin yli kuuteensataan jalkaan, mikä on eläinkunnan ennätys. Muutamat lajit (suvuissa Motyxia ja Luminodesmus) kykenevät tuottamaan valoa. Osa juoksujalkaisista on ihmisellekin myrkyllisiä.
Tuhatjalkaisilla on yksi pari tuntosarvia ja useimmilla lajeilla jonkinlaiset verkkosilmät. Hermosto haarautuu eläimen vatsapuolella kulkevasta päähermoradasta ja on varsin yksinkertainen; ruumiin kussakin jaokkeessa on hermosolmuke. Aivot ovat verraten kehittymättömät.
Tuhatjalkaisten sydän on monien muiden selkärangattomien tapaan lähes koko vartalon pituinen, eläimen selkäpuolella sijaitseva putkimainen lihas. Verenkierto on enimmäkseen avoin, eli varsinaisia verisuonia ei ole ja sydämen tehtävänä onkin pitää kudoksissa vapaana liikkuva ruumiinneste liikkeessä, jolloin ravintoaineet ja happi pääsevät kudoksiin samalla kun kuona-aineet pääsevät poistumaan. Hengitys tapahtuu passiivisesti eli erityisiä hengitysliikkeitä ei tarvita. Kaasujenvaihto tapahtuu hengitysaukoista eli spiraakkeleista eläimen vartalon sisään haarautuvien ilmaputkien kautta.

Tuhatjalkaiset Suomessa

Suomessa tuhatjalkaisia esiintyy noin 50 lajia. Näistä juoksujalkaisia on 19 lajia ja kaksoisjalkaisia 24 lajia. Tunnettuja lajeja ovat mm. 15–30 mm pitkä kivijuoksiainen (Lithobius forficatus), joka elää tavallisten kivien alla, lahopuussa ja lehtikarikkeessa sekä hietatuhatjalkainen (Ommatioiulus sabulosus), joka voi saavuttaa lähes 4 cm pituuden. Suomessa esiintyvistä lajeista kalkkituhatjalkainen (Iulus scanicus), puistotuhatjalkainen (Cylindroiulus caeruleocinctus), isojuoksiainen (Geophilus electricus) ja tammijuoksiainen (Brachygeophilus truncorum) on luokiteltu uhanalaisiksi.
Kastanjakutoja

Levinneisyys

Kastanjakutojaa tavataan Itä-Afrikassa sekä erillään Afrikan lounaisosissa. Lajia on kuvattu yleiseksi tai paikallisesti yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Hyypiänniemi

Hyypiänniemi on kylä Enonkoskella. Hyypiänniemi sijaitsee Enonveden rannalla, noin kaksi kilometriä Enonkosken kirkonkylästä pohjoiseen. Hyypiänniemessä toimi ennen meijeri, jonka kiinteistössä ja satamassa toimii nykyään kalan vastaanottopiste. Hyypiänniemessä toimii Enonkosken Vierasvenesatama Oy.
Halla (maalaus)

Maalauksen historiaa

Hugo Simberg kertoi maalauksesta kirjeessään veljelleen
"Se esittää hallaa, joka rauhallisena kirkkaana syyspäivän iltapäivän auringonlaskun aikaan levittäytyy seudun ylle. Sitä esittää ihmisolento, joka on hyvin tyylitelty, jolla on aivan valkoinen ihonväri ja joka on tehty ihonvärisin ääriviivoin. Se istuu ruiskuhilaan päällä ja puhaltaa henkiverhonsa ja leikatun ruispellon ylle, jossa näkyy asiaankuuluvia kuhilaita. Horisontin muodostavat Ruoveden kukkulat, etummaisena havupuuta, mustanvihreää, sitten lehtipuuta, intensiivisen keltaista, syksyistä ja sitten viimein kukkiva kukkula. Olen koettanut saada aikaan kauniin värikokonaisuuden."
Halla syntyi Ruovedellä, jossa Hugo Simberg työskenteli kolmeen otteeseen vuosina 1895–1897. Hallassa yhdistyvät Simbergin fantasiamaailma, Ruoveden korpimaisemissa koettu yksinäisyys, maanviljelijöiden työ ja luonnon armoilla oleminen. Simberg oli Ruovedellä Akseli Gallen-Kallelan yksityisoppilaana tämän rakentaessa tuohon aikaan erämaa-ateljeetaan sinne.
Simbergin taiteelle Ruovedelle siirtyminen merkitsi taiteellista vapautumista. Hän löysi noissa puitteissa oman persoonallisen ilmaisutapansa.
Taiteilija möi Hallan Ateneumin taidemuseolle vuonna 1913 osana 50 akvarelli- ja guassimaalauksen kokonaisuutta.
Pyhä Agnes

Agnes  (noin 291 – noin 304)  oli roomalainen kristityn perheen tytär, jota kunnioitetaan pyhänä marttyyrina monissa kristityissä kirkkokunnissa. Hän oli kaunis ja tavoiteltu morsian, mutta Agnes oli päättänyt omistaa elämänsä Kristukselle. Kerrotaan että pettyneet kosijat ilmiantoivat hänet viranomaisille kielletyn kristinuskon harjoittamisesta. Hän sai kuolemantuomion, joka katolisen perimätiedon mukaan toteutettiin 21. tammikuuta 304, kun Agnes oli 12- tai 13-vuotias. Teloituspaikalle on rakennettu 400-luvulla Sant’Agnese in Agone kirkko.
Agneksen vertauskuva on lammas, koska hänen nimensä muistuttaa latinan sanaa agnus, lammas. Hän on New Yorkin kaupungin nimikkopyhä.
Type 74 (panssarivaunu)

Type 74 (jap. 74式戦車, nana-yon-shiki-sensha) on japanilainen taistelupanssarivaunu. Se on tarkoitettu Japanin itsepuolustusvoimien käyttöön. Vaunutyypin tuotanto alkoi pienimuotoisesti vuonna 1975, valmistajanaan Mitsubishi Heavy Industries. Tuotantosarjat muodostuivat pieniksi, mikä kasvatti vaunuyksilön kappalehintaa. Vaunualusta toimi myöhempänä myös Type 87:n runkona.
Type 74:n panssarivaunuissa on NBC-suojaus, eli siinä on suojaus kemiallisia, biologisia ja ydinaseita vastaan, ja laser-etäisyysmittari ja tietokoneohjattu tulenosoitus. Vaunu on suunniteltu Japanin vuoristoisiin olosuhteisiin, ja siinä on hydropneumaattinen jousitusjärjestelmä, jonka tarkoitus on vakauttaa vaunua ammuntatilanteessa ja laajentaa korotuskulmia.
Vaunun miehistömäärä on kolme, johtaja, ajaja sekä ampuja. Aseistukseen kuuluu pääaseenaan 105 mm kanuuna, 7,62 mm vaunukonekivääri, 12,7 mm ilmatorjuntakonekivääri ja 2x3 suojasavunheitintä. V-10 dieselmoottori antaa 720 hv tehon (536 kW).
Vaunutyyppi on osittain poistettu vanhentuneena käytöstä, ja sen on korvannut Type 90.
Lauri Ollonqvist

Lauri Johannes Ollonqvist (17. maaliskuuta 1882 Ahlainen  – 20. maaliskuuta 1972 Helsinki) oli ylilääkäri ja lääkintäeversti, joka sai professorin arvonimen. 
Lauri Ollonqvistin vanhemmat olivat Karl Gustaf Ollonqvist ja Hilda Nordgren ja puoliso vuodesta 1917 Anna Wilhelmina Soini. Ollonqvist tuli ylioppilaaksi 1900 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1910, minkä jälkeen hän toimi lääkärinä muun muassa Savonlinnassa ja Orimattilassa. Kirurgiaan 1913 erikoistunut Ollonqvist ylennettiin lääkintämajuriksi 1918, lääkintäeverstiluutnantiksi 1923 ja lääkintäeverstiksi 1928. Hän oli Helsingin sotilassairaalan yilääkäri 1918–1945 ja sitä ennen Tilkan ylilääkäri 1914–1915. Hän työskenteli myös Mehiläisen lääkärinä ja johtajana sekä pitkään Vakuutusosakeyhtiö Pohjolan ja Tapaturmavakuutusyhtiö Kullervon palveluksessa, vuodesta 1913 aina vuoteen 1959 asti. Suomen kirurgiyhdistyksen puheenjohtaja Ollonqvist oli 1935–1938. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin 1949. 
Näyttelijä Matti Oravisto oli Lauri Ollonqvistin ja Anna Wilhelmina Soinin poika.
Pyjama

Pyjama eli yöpuku on aasialaista alkuperää oleva vaate. Alkuperäinen paijama tarkoittaa löysiä, vyötärönauhalla varustettuja kevyitä housuja, kuten Salwar kameez. Tällaisia käyttävät Etelä- ja Länsi-Aasiassa sekä miehet että naiset. Yhdysvalloissa, Britanniassa ja useimmissa englanninkielisissä maissa pyjama (engl. pajamas tai engl. pyjamas) tarkoittaa kaksiosaista, löysää pukua, jota käyttävät sekä miehet että naiset lähinnä yöpukuna. Joskus vaatetta käytetään kuitenkin myös oleskeluun.
Encyclopædia Britannican mukaan pyjama teki ensiesiintymisensä länsimaissa 1600-luvulla Englannissa, jossa sitä käytettiin oleskeluasuna. Se meni kuitenkin pian pois muodista. Noin vuonna 1870 pyjama palasi brittikolonistien mukana uudelleen länsimaihin, jossa sitä käytettiin nyt yöpukuna. Naisten yöpuvuksi pyjama tuli 1900-luvun alussa, ja kotien oloasuksi 1920.
Pyjama saattaa olla kaksiosainen, mutta myös yhtenäisiä yksiosaisia pyjamia on olemassa. Perinteisin pyjama on yhtenäinen haalarimallin pyjama, jossa on takapuolen kohdalla pieni kahdella napilla kiinni oleva luukku. Puolustusvoimien virallinen pyjama on tummansininen.
Sana pyjama on tullut englannin kieleen bengalin kielen sanasta payjāmā (পায়জামা). Sen alkuperä on persian kielen sanassa word pāy-jāmeh (پايجامه), joka tarkoittaa "jalkapukinetta".
Tasa-arvo lain edessä

Tasa-arvo lain edessä tarkoittaa, että laki on sama kaikille. YK:n mukaan tämä on erityisen tärkeää vähemmistöille ja köyhille.
Lakien ja tuomarien on siis kohdeltava kaikkia samalla tavoin riippumatta sukupuolesta, etnisyydestä, uskonnosta, sosio-ekonomisesta taustasta ja muusta vastaavasta. Tasa-arvo lain edessä kuuluu oikeusvaltion keskeisiin kulmakiviin.
Käsite on klassisen liberalismin pääperiaatteita.

Klassinen liberalismi

Klassinen liberalismi vaatii tasa-arvoa lain edessä, ei lopputulosten tasa-arvoa ("taloudellinen tasa-arvo" ym.). Klassinen liberalismi ei hyväksy ryhmäoikeuksien edistämistä yksilön oikeuksien kustannuksella.

Feminismi

Alkuperäinen naisasialiike vaati nimenomaan klassisen liberalismin hengessä tasa-arvoa lain edessä sukupuolesta riippumatta. 
Vielä vuonna 1988 myöhempi korkeimman oikeuden tuomari Ruth Bader Ginsburg totesi: "Yleistykset siitä, millaisia miehet ja naiset ovat ... eivät voi ohjata minua luotettavasti tehtäessä päätöksiä tietyistä yksilöistä". Esimerkiksi ACLUn naisten oikeuksien projektissa 1970-luvulla Ginsburg haastoi lait, jotka takasivat terveydenhoitoetuuksia virkamiesten vaimoille muttei virkanaisten miehille tai kielsivät naisia yksin pitämästä baaria.
Sen sijaan jotkut radikaalifeministit ovat vaatineet laillisesta tasa-arvosta luopumista, koska heidän mielestään se ylläpitää heikompien ryhmien heikkoa asemaa.  Tämä liittyy keskusteluun positiivisesta syrjinnästä.

Historia

Aikalaisekseen melko liberaalina pidetty Ateenan johtaja Perikles on ensimmäinen tunnettu käsitteen puolustaja. Kuuluisassa "Perikleen hautajaispuhessa" vuonna 431/430 eaa. hän sanoi:

»Valtiotamme sanotaan demokratiaksi: siinä on päätösvalta kansalaisten enemmistöllä eikä vähemmistöllä. Yksityisiä riitoja ratkaistaessa ovat kaikki kansalaiset tasa-arvoisia lain edessä, mutta arvonanto, jota henkilö jostakin syystä saa osakseen, ei perustu [...] kansanluokkaan, vaan hänen persoonallisiin ansioihinsa. Köyhääkään miestä ei hänen vaatimaton säätynsä estä etenemästä virkauralla [...] Olemme vapaamielisiä julkisessa elämässämme ja kartamme myös kansalaistemme jokapäiväiseen elämään kuuluvan toiminnan epäluuloista urkkimista. »
Sedov

Valmistus

Bremeniläinen laivanvarustaja F. A. Vinnen & Co tilasi Magdalene Vinnen II nimisen parkin Friedrich Krupp Germaniawerftiltä Kielistä. Alus laskettiin vesille 1921 purjealuksena, joka oli varustettu apumoottorilla. Alus lähti neitsytmatkalleen vielä samana vuonna 1. syyskuuta Bremenistä Cardiffin kautta Buenos Airesiin.

Magdalene Vinnen II

Alus kuljetti uransa aikana rahtia kaikkialta maailmasta kuten puuta Suomesta, vehnää Australiasta pyriittiä Italiasta ja kappaletavaraa Belgiasta. Se kiersi kahdesti Kap Hornin matkalla Chileen. Viimeisellä matkallaan 1936 alus matkasi Argentiinaan, Etelä-Afrikkaan, Australiaan, Reunionille ja Seychelleille.

Kommodore Johnsen

Magdalene Vinnen II myytiin 9. elokuuta 1936 bremeniläiselle Norddeutscher Lloydille, joka nimesi sen Kommodore Johnseniksi. Uusi omistaja muutti aluksen rahtia kuljettavaksi koululaivaksi, joten majoitustarvetta tuli lisätä 50-60 koulutettavan kuljettamiseksi.

Sedov

Saksan antauduttua alus luovutettiin sotakorvauksena Neuvostoliitolle 20. joulukuuta 1945. Neuvostoliitossa alus muutettiin laivaston koululaivaksi nimettynä Sedoviksi napatutkija Georgy Sedovin kunniaksi. Alus oli laivaston koululaivana 1952-1957, jona aikana se teki laivastovierailuja muun muassa Etelä-Amerikkaan ja Afrikkaan. Vuonna 1957 alus siirrettiin merentutkimusalukseksi Pohjois-Atlantille, missä tehtävässä se oli vuoteen 1966 saakka. Tutkimusmatkoilla oli yleensä mukana myös kadetteja.
Alus siirrettiin 1966 Kronstadtissa reserviin, ja sen hallinta siirtyi kalastusministeriölle. 1970-luvulla alusta käytettiin toisinaan koululaivana Suomenlahdella. Vuonna 1981 alus esiintyi kunnostettuna ja sille oli rakennettu esiintymislavalla varustettu lasikatettu juhlasali sekä elokuvateatteri. Alus siirrettiin Riikaan Itämeren koululaivaosastoon. Alus vastaanotti kadetteja Kaliningradin ja Murmanskin merisotakouluista. Latvian itsenäistyttyä vuonna 1991 alus lähti Riiasta Murmanskiin ja se siirrettiin osaksi Murmanskin merisotakoulua. Sen uudeksi kotisatamaksi tuli Murmansk.
Vuoden 2017 huhtikuussa Sedovin kotisatamaksi vaihtui Kaliningrad ja sitä operoi Kaliningradin teknillinen yliopisto.
Katowice

Ennen maailmansotia

900–1300-luvuilla Katowicen alue kuului Puolaan. Vuodesta 1335 alue oli osa Böömin kuninngaskuntaa ja vuodesta 1526 se kuului itävaltalaiselle Habsburgin suvulle. Nykyinen Katowicen asutus perustettiin 1500-luvulla ja se sai saksalaisen nimen Kattowitz. 
Preussi otti Sleesian haltuunsa vuonna 1742 muodostaen sinne teollisuuskeskittymän ja aloittaen Kattowizessa merkittävän rauta- ja terästeollisuuden. Kaupunki kehittyi 1800-luvun puolivälistä lähtien voimakkaasti kivihiilikaivosten ja raskaan teollisuuden kehityksen ansiosta. Vuonna 1865 se sai kaupunginoikeudet.

Maailmansotien jälkeen

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen vuonna 1922 kaupunki kuului Puolan tasavaltaan ja se nimettiin Katowiceksi. Vuonna 1939 saksalaiset valtasivat Katowicen. Toisen maailmansodan päätyttyä Neuvostoliitto perusti Puolaan kommunistisen hallituksen, jonka vallan alla ylemmästä Sleesiasta tuli yksi Itä-Euroopan johtavista teollisuusalueista. 7. maaliskuuta 1953 Puolan kommunistinen johto muutti Josif Stalinin kunniaksi kaupungin nimen Stalinogródiksi. Nimi Katowice palautettiin takaisin vuonna 1956.
Neuvostoliiton hajotessa 1990-luvulla hiilikaivostoimintaan piti tehdä muutoksia, jolloin myös kaupungin taloudellinen profiili muuttui. Laitoksia suljettiin, mutta paikallinen teollisuus monipuolistui sen jakaantuessa pienempiin yhtiöihin.
Vonkaus (hevonen)

Kilpaura

Vonkaus aloitti kilpailemisen vuonna 1964. Ruunana se ei voinut osallistua Kuninkuusraveihin, mutta muun muassa Kuninkuusravitapahtumien täytelähdöissä se usein juoksi kuninkaallisia selvästi nopeampia aikoja. Ruunillekin avoimen Suurmestaruusajon finaaliin Vonkaus osallistui kahdeksan kertaa ja voittikin suurmestaruuden kolmesti, vuosina 1968–1969 ja 1971. Molemmat Suomen ennätyksensä se juoksi vuonna 1973. Vonkauksen juoksunopeus oli tavallisesti matkasta riippumasta hyvin tasaisen nopea, ja sen ennätykset olivatkin matkasta ja lähtötavasta riippumatta sekunnin sisällä. Vonkaus nousi Reippaan tapaan raviyleisön suursuosikiksi, ja viimeisen lähtönsä se juoksikin vuonna 1977 Kuopiossa omassa nimikkokilpailussaan, Vonkaus-ajossa – jonka se voitti.

Nimi ja sen muutokset

Vonkaus sai alun perin nimen Suikaus, joka vaihtui myöhemmin nimeen Ossi. Evert Ryyttäriä edeltäneen omistajan veli totesi hevosen ”menevän kuin vonkaisemalla”, jolloin ruuna sai lopullisen nimensä. Molempien vanhempien ”-us”-loppuiset nimet juonsivat juurensa oriista Lohdutus, joka oli niiden molempien isänisä.
Balineesi

Historia

Ensimmäinen balineesi oli epäilemättä pitkäkarvageeniä kantava siamilainen. Ensimmäiset pitkäkarvaiset siamilaiset rekisteröitiin 1928. Itämaisesta pitkäkarvasta innostuttiin ja rotua alettiin kasvattaa. Rotu alkoi yleistyä Amerikassa 1950-luvulla, jolloin sitä alettiin jalostaa. 1970-luvulla CFA (amerikkalainen Cat Fanciers Association) hyväksyi sen viralliseksi roduksi. Suomeen ensimmäinen balineesi tuli Ruotsista 1980-luvulla. Suomessa BaJaVa ry edustaa balineesien, itämaisten pitkäkarvojen ja seychellien pitkäkarvojen kasvatus- ja harrastustoimintaa.

Luonne

Balineesin kerrotaan olevan hiljaisempi ja rauhallisempi kuin siamilainen. Tyypillistä itämaisille roduille on silti rodusta riippumatta puheliaisuus. Balineesi on vilkas ja leikkisä, mutta myös rauhallinen, tasapainonen ja sylissä viihtyvä. Se on ihanteellinen koko perheen lemmikki.

Värimuunnokset

Balineesilla on siamilaisen tapaan naamioväritys. Värejä on useita ja yleisimpiä niistä ovat ruskea-, sini-, suklaa-, lila-, puna- ja creme-naamio. Myös erilaisia tabby- ja kilpikonnakuvioita esiintyy sekä kokovalkoista turkkia.
Englantilaiset ruusut

Englantilaiset ruusut (The English Roses) on lasten kuvakirja, jonka on tehnyt Madonna. Se on hänen ensimmäinen lastenkirjansa. Kirja julkaistiin vuonna 2003 ja sen suomensi Kristiina Rikman.

Juoni

Englantilaiset ruusut kertoo neljästä tytöstä: Charlotte, Amy, Grace ja Nicole. Tytöt kadehtivat kaunista Binahia. Binah on kauneudestaan huolimatta yksinäinen, mutta muut tytöt eivät kateutensa vuoksi halua olla hänen kanssaan. Unessa Charlottelle, Amylle, Gracelle ja Nicolelle ilmestyy haltija, joka näyttää heille millaista Binahin elämä on. Unen lopuksi haltija tarjoaa tytöille mahdollisuutta vaihtaa paikkaa Binahin kanssa. Tytöt kieltäytyvät, ja herättyään lupaavat leikkiä myös Binahin kanssa.
Villeneuve-sur-Lot

Villeneuve-sur-Lot on kunta Lot-et-Garonnen departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 22 782 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Villeneuve-sur-Lotin pinta-ala on 81 neliökilometriä.
Tšusovoi

Tšusovoi (ven. Чусово́й) on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Tšusovajajoen varrella 224 kilometriä Permistä koilliseen. Kaupunki on Tšusovoin piirin keskus. Siellä risteytyvät Permiin, Nižni Tagiliin ja Solikamskiin johtavat rautatiet. Asukkaita on 49 300 henkeä (vuonna 2008).
Kaupunki on saanut vuonna 1874 rakennetun rautatieaseman asuintaajamasta. Vuonna 1879 sinne perustettiin rautatehdas. Vuonna 1933 Tšusovoista tuli kaupunki. Nykyään siellä on lähinnä metalliteollisuutta. Kaupungin lähellä Usvajoen rannalla on komipermjakkien muinainen asuinpaikka Teljatši Brod.
Eeva Lilja

Eeva Lilja (s. 5. elokuuta 1918 Kälviä) on suomalainen nuortenkirjailija.
Bertil Johansson

Bertil Johansson (s. 2. elokuuta 1930, Växjö) on ruotsalainen maanviljelijä ja poliitikko, joka kuuluu Ruotsin keskustapuolueeseen. Johansson oli andra kammarenin jäsen vuosina 1965–1970 ja yksikamaristen valtiopäivien jäsen vuodesta 1971, valittu Kronobergin läänin vaalipiiristä.
Remain in Light

Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittaneet David Byrne, Brian Eno, Chris Frantz, Jerry Harrison ja Tina Weymouth.
Leadenhall Market

Leadenhall Market on Lontoossa sijaitseva katettu kauppakeskus. Alue on ollut kauppapaikkana jo 1300-luvulla. Lontoon vuoden 2012 olympialaisten maratonreitti kulki kauppakeskuksen läpi. 
Leadenhall Market on ollut kuvauspaikkana elokuvissa Harry Potter ja viisasten kivi, The Imaginarium of Doctor Parnassus, Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja sekä Hereafter. Myös Erasuren musiikkivideo Love to Hate You on kuvattu kauppakeskuksessa.
Turkinkyyhky

Levinneisyys

Turkinkyyhkyn alkuperäinen levinneisyysalue oli Kaakkois-Euroopassa ja Aasiassa. Se on levinnyt 1900-luvun jälkipuoliskolla Balkanin suunnalta muualle Eurooppaan ja 1970-luvulta alkaen Yhdysvaltoihin, missä sen voittokulku alkoi pienestä siirtoistutuksesta. Ensimmäinen varma havainto Suomesta on 1950-luvulta ja ensimmäinen pesintä varmistettiin Vaasassa vuonna 1966. Suomessa nykyään paikoittainen yhdyskuntamaisesti esiintyvä laji, muun muassa Lounais-Suomessa, Etelä-Pohjanmaalla, Oulussa ja Ahvenanmaalla. Suomessa pesii noin 100 paria. Euroopassa elää arviolta 9,3–22 miljoonaa yksilöä, joista pesiviä pareja on noin 4–15 miljoonaa.
Paikkalintu, nuoret yksilöt vaeltelevat syksyisin muutamien kymmenien, joskus satojen kilometrien päähän. Suomen turkinkyyhkyt ovat ilmeisesti ruotsalaista alkuperää.

Elinympäristö

Turkinkyyhky viihtyy ihmisasumusten lähettyvillä. Se viihtyy erilaisissa puistikoissa, puustoisilla kerrostalo– ja varastoalueilla ja pesii usein havupuuhun.

Lisääntyminen

Turkinkyyhky munii hataraan risupesäänsä kaksi valkoista munaa. Litteä risupesä sijaitsee puussa muutaman metrin korkeudella. Molemmat puolisot hautovat 14–16 päivää, naaras aktiivisemmin. Poikaset ovat välttävästi lentokykyisiä jo 15 päivän ikäisinä, mutta lähtevät pesästä usein vasta noin 20 päivän ikäisinä, ja pysyttelevät sitten vielä viikon verran pesäpuussa tai sen välittömässä läheisyydessä. Etelämpänä laji voi tehdä 5, jopa 6 pesyettä maalis–lokakuussa, Suomessa vain 2 tai 3. Sukukypsä 1-vuotiaana.

Ravinto

Turkinkyyhky syö kasvisravintoa, etenkin siemeniä kuten viljaa. Ruokavalioon kuuluvat myös marjat ja hedelmät sekä pienet selkärangattomat.