Samnilaissodat

Ensimmäinen samnilaissota

Apenniinien ylänköheimot, sabiinit, olivat vanhastaan pyrkineet raivaamaan tiensä Latiumin kautta Tyrrhenanmerelle. Etruskit ja latinalaiset pureutuivat kuitenkin maihinsa, ja sadan vuoden aikana kulkijoiden muuttoliike oli kääntynyt etelään ja kaakkoon. Heitä oli virrannut Campaniaan, jossa he olivat sivistyneet ja heidän elintasonsa oli noussut, ja he olivat unohtamassa isiensä tavat. 300-luvulla ennen ajanlaskumme alkua vahvin vuoristolaiskansa, samnilaiset, alkoi muuttaa alas vuorilta Campanian sukulaistensa jäljissä. Kauempana etelässä bruttien ja lucaanien vuoristoheimot painostivat kreikkalaisia siirtokuntia Magna Graeciassa.
Campanialaiset vetosivat Roomaan, joka vastasikin avunpyyntöön. Roomalaisten lähettiläät tapasivat samnilaisten johtajat, mutta heitä kohdeltiin tylysti, ja siitähän seurasi sota.
Ensimmäinen samnilaissota oli lyhyt. Sitä leimasivat Rooman voitot ja sotilaiden kapina, joka tukahtui rauhallisesti diktaattori Marcus Valerius Corvuksen avulla. Sota kesti kaksi vuotta ja päättyi, kun roomalaiset hylkäsivät campanialaiset kukistaakseen kapinan omien liittolaistensa (socii) taholta Latiumissa. Latinalaiset oli vedetty sotaan ilman heidän omaa suostumustaan, ja heitä ärsytti riippuvuus Roomasta.
Huolimatta sodan lyhyydestä sai Rooma liitettyä alueisiinsa Campanian rikkaan pohjoisosan, johon kuului myös sen tärkein kaupunki Capua. Roomalaiset historioitsijat värittivät kuvaustaan sodan alusta lainaten Thukydidestä, mutta on kuitenkin uskottavaa että campanialaiset lopulta pyysivät apua.

Jos näin on, tämä voi olla ensimmäinen kerta, kun avunpyyntö on ollut syynä siihen, että Rooma ryhtyi sotaan. Oli miten oli, Campania oli tärkeä lisä Rooman resursseihin, ja sikäläisille on saatettu myöntää Rooman kansalaisuus ilman äänioikeutta (civitas sine suffragio).

Toinen (Suuri) samnilaissota

Vuonna 327 eaa. rauha Campanian tasangon ja Samniumin vuoristolaisten välillä rikkoutui ja samnilaiset perustivat kreikkalaiseen Neapoliihin varuskunnan. Campanialaiset pyysivät jälleen apua Roomalta, joka vastasi tapansa mukaan - aggressiivisesti. Roomalaiset kohtasivat samnilaiset Liris-joen laaksossa ja aloittivat "Suuren samnilaissodan", joka kesti yli kaksikymmentä vuotta eikä siitä puuttunut roomalaisten tekemiä hyökkäyksiä. Sodan alkupuolella Rooma kärsi raskaita tappioita, mutta kuitenkin elpyi ja uudisti sodankäyntiään. Ilmeisesti näihin aikoihin roomalaiset vaihtoivat kreikkalaisten hopliittien falangin joustavampaan ja taktisesti lupaavampaan manipuliin, joka sopi paremmin vuoristoiseen maahan.
Alkuun roomalaiset kunnostautuivat, ja samnilaiset tarjosivat rauhaa. Tasavallan ehdot olivat kuitenkin sietämättömiä, joten sota jatkui. Samana vuonna - 321 eaa. - samnilaiset saivat roomalaiset ansaan Kaudinan solassa. Armeijan mukana oli kumpikin, siis kaksi Rooman konsulia. Samnilaisten johtaja Gaius Pontius tarjosi roomalaisille kaksi vaihtoehtoa; kuolla, tai suostua rauhaan ja 'kulkea ikeen ali'. "Ies" oli roomalaisten keihäistä tehty portti. Elettä pidettiin todellisena nöyryytyksenä. Konsulit valitsivat lopulta jälkimmäisen. Myöhemmät roomalaiskirjoittajat ovat koettaneet kiertää häpeän väitteillä rauhan torjumisesta Roomassa ja kostosta samnilaisille.
600 roomalaista ritaria joutui panttivangiksi. Vangitut konsulit saivatkin solmittua rauhan viideksi vuodeksi, ja sota pysähtyi joksikin aikaa.
Vuosina 320 ja 319 eaa. roomalaiset lähtivät kostamaan ja palauttamaan kunniaa. He saivatkin samnilaiset kukistettua. Livius sanoo sitä erääksi Rooman historian suurimmaksi tapahtumaksi.
Voitosta huolimatta roomalaiset kärsivät pahan tappion Lautulaessa 315 eaa. Vuoteen 314 kohtalo näytti olevan samnilaisten puolella. Campania oli vähällä pettää roomalaiset, ja jotkin samnilaisten kaupungit olivat solmineet Rooman kanssa rauhan. Lisäksi etruskit päättivät sekaantua välienselvittelyyn 311 eaa. Tämä päätti 40 vuotta kestäneen rauhan.
Ensišokin jälkeen roomalaiset kuitenkin ryhdistäytyivät. Sota muuntui kamppailuksi alueen herruudesta. Vuosien 311 ja 304 välillä Rooma sai useita voittoja niin etruskeista kuin samnilaisistakin. Vuonna 308 etruskit tarjosivat rauhaa, joka solmittiin raskain ehdoin. 304 rauhaa pyysivät myös samnilaiset. Ehdot olivat kovat, mutta eivät murskaavat. Rauha solmittiin, ja se kesti vuoteen 298 eaa.

Kolmas samnilaissota

Kolmannessa sodassa samnilaisten liittolaisina olivat apulilaiset, etrurilaiset, umbrilaiset ja gallialaiset. Roomasta lähti neljä sotajoukkoa eri suuntiin vihollisia vastaan. Yksi niistä ryhtyi taisteluun samnilaisia ja heihin liittyneitä gallialaisia vastaan Sentinumin luona (295 eaa.). Kun gallialaiset tekivät ankaran hyökkäyksen sotavaunuillaan ja saattoivat roomalaiset epäjärjestykseen, näytti yleinen pako olevan tulossa. Sinä hetkenä konsuli Decius, niin kuin hänen isänsä eräässä latinalaissodassa juhlallisesti vihitti itsensä ja vihollisen manalan jumalille, peitätti päänsä ja ajatti hevosensa vihollisen tiheimpään ryhmään, jossa hän kuoli lukemattomista iskuista. Taistelu päättyikin Rooman vihollisen täydelliseen tappioon. Toisella kerralla Pontius itse otettiin kiinni, vietiin riemusaatossa Roomaan ja siellä mestattiin. Samnilaisten maa kärsi suuresta hävityksestä ja kansan täytyi tyytyä voittajan määräämiin koviin ehtoihin.