google/wiki40b huggingface dataset:
Mariehemsängarna

Frisbeegolf

Mariehemsängarnassa on Umeå Discgolf Clubin 18-reikäinen frisbeegolfrata. Rata on yhteisön hallinnoima ja se on ilmaiseksi yleisön käytettävissä. Rata on perustettu vuonna 1980, jolloin siinä oli vain yhdeksän reikää, mutta vuosien mittaan se on laajentunut 18-reikäiseksi.
Caroline Rhea

Caroline Gilchrist Rhea (s. 13. huhtikuuta 1964 Montreal, Kanada) on kanadalainen stand-up -koomikko ja näyttelijä. Hän oli tosi-tv-sarjan The Biggest Loser alkuperäinen juontaja NBCllä ennen kuin Alison Sweeney korvasi hänet kolmannen tuotantokauden jälkeen. Hän on myös tunnettu Hilda Spellmanin roolista tv-sarjassa Sabrina, teininoita. Hän on toiminut myös ääninäyttelijänä Disneyn animaatiosarjassa Finias ja Ferb.
William Wallenius

Isak William Wallenius (20. lokakuuta 1860 Laukaa  – 1. tammikuuta 1939 Helsinki) oli juristi, joka toimi muun muassa Joensuun pormestarina ja virkamiehenä, joka kehitti Suomen kalataloutta.

Henkilöhistoria

William Walleniuksen vanhemmat olivat pappi ja kirjailija Isak Alexis Wallenius ja Augusta Cecilia Lilius. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1894 oli Elli Kristiina Cederberg (k. 1902) ja toinen vuodesta 1915 Olga Helena Schmidt (k. 1931). Wallenius tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1881 ja suoritti oikeustutkinnon 1887, varatuomarin arvon hän sai 1890. Wallenius toimi virkailijana senaatin talousosastolla 1892–1893, asianajajana 1893–1895, Pohjoismaiden Osakepankin Joensuun konttorin apulaisjohtajana 1895–1905, Joensuun pormestarina 1902–1919, kalastushallituksen asessorina 1919–1924 ja sitten Suomen yksityisvirkailijoiden eläkeyhdistyksen toimitusjohtajana.Hänellä oli useita kalastusasioihin liittyviä luottamus- ja järjestötehtäviä ja hän työskenteli Metsästys ja Kalastus -lehden kalastusosaston toimittajana 1920-luvulla.
Olli Korhonen (jääkiekkoilija)

Ura

Korhonen on KooKoon oma kasvatti. Kaudella 2013–2014 hän oli tehoilla 7+8=15 seuran paras pistemies C-nuorten SM-karsinnoissa. Korhonen voitti myös koko C-nuorten Mestiksen runkosarjan piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 26+25=51. Hän oli KooKoon paras pistemies myös pudotuspeleissä tehoilla 3+4=7. Kauden 2014–2015 päätteeksi Korhonen palkittiin Pohjois-Kymen Liikuntayhdistyksen kauden päättäjäisissä seuran B-nuorista Peliluonne -palkinnolla. Kaudella 2015–2016 hän toimi joukkueen varakapteenina. Korhonen voitti KooKoon sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 15+24=39.
Jo ennen ensimmäistä A-juniorikauttaan 2016–2017 Korhonen esiintyi KooKoon SM-liigajoukkueen harjoitusvahvuudessa. Liigadebyyttinsä hän teki 27. tammikuuta 2017 vieraissa Kalevan Palloa vastaan. Korhonen sai ottelussa jääaikaa 11.53 minuuttia ja hän keräsi ottelusta teholukeman +2. Korhonen teki liigauransa avausmaalin kolmannessa ottelussaan 31. tammikuuta 2017 Pelicansia vastaan ratkaistuaan KooKoolle 2–1-voiton jatkoajalla ajassa 62.38. Hän pelasi kauden aikana SM-liigassa kaikkiaan 15 runkosarjaottelua tehden kaksi maalia.
Kaudella 2017–2018 Korhonen jatkaa KooKoossa vuoden mittaisella SM-liigasopimuksella. Hän pelasi kauden aikana liigassa 20 runkosarjaottelua tehden kaksi maalia. Korhosen teholukema +2 oli kauden loppuun asti KooKoon vahvuudessa jatkaneista joukkueen paras. Joulukuussa 2017 hän teki joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Kaudella 2018–2019 Korhonen pelasi SM-liigassa 28 runkosarjaottelua tehden neljä syöttöpistettä.

Muuta

Korhonen valmistui ylioppilaaksi Kouvolan Yhteislyseosta keväällä 2017.
Ystäviä ja vihollisia

Ystäviä ja vihollisia on Jussi Talven kirjoittama sotakirja, joka ilmestyi vuonna 1954. Sen aiheena on suomalaisten ja saksalaisten aseveljeys ja ystävyys Syvärillä jatkosodan alkamisen jälkeen. Kirjan kustansi Otava. Teoksen loppuhuipennus tapahtuu Lapin sodassa, jossa aseveljeys saa päätöksensä. Sen päähenkilöitä ovat tykistön luutnantti Honka ja saksalaiset kapteeni Breise ja majuri Welke.
Puolitoista kuukautta Ystävien ja vihollisten julkaisemisen jälkeen ilmestyi huomattavasti suuremman suosion saavuttanut Väinö Linnan Tuntematon sotilas (WSOY). Ystäviä ja vihollisia sai Helsingin Sanomissa 23. lokakuuta 1954 Toini Havulta ylistävät arvostelut. Hän kutsui teosta muun muassa ”monumentaaliseksi, suurimittaiseksi sotaromaaniksi, jota meillä ei aikoihin hevillä ylitettäne”. Kun Havu arvosteli Tuntemattoman sotilaan 19. joulukuuta 1954, hän moitti sitä ja esitti useita kommentteja, joissa Linnan teosta verrattiin Talven romaaniin. Kritiikki käynnisti kuukausia kestäneen sotakuvauksia koskeneen keskustelun, jolle on myöhemmin annettu nimitys ”Suomen kirjallisuuden jatkosota”.
Kirjasta otettiin uusi painos 2006.
Munkinpuisto

Munkinpuisto (ruots. Munksparken) on Helsingin Munkkiniemessä sijaitseva puistoalue. Alue on saanut kansan suussa nimen ”Koneen puisto” alueen maamerkin Kone Oy:n entisen pääkonttorin mukaan.

Historia

Puiston alueella oli alun perin vesijättömaata ja niitty, jonka nimi oli Pitkäniitty. Itäpäässä oli luonnonlammikko ja sotavuosina ja pitkään sen jälkeen ”Pelto”, joka oli jaettu viljelypalstoihin. Peltoviemäreiden tukkeuduttua viemärin varret lammikoituivat, mikä lienee ollut itäpään luonnonlammikon alkuperänä.
Länsipäässä, nykyisen Ritokalliontien viimeisten talojen kohdalla alueen jätevedet ohjattiin avo-ojaan, jota kutsuttiin Kakkakanaaliksi tai Kakkajordaniksi. Se laski Isoon Huopalahteen. Kanaalin penkereissä viihtyivät kärpät ja lumikot, sillä kaislikossa pesi niitten ruokalista, nimittäin sorsat, nokikanat ja naurulokit. Lisäksi alueella vilisi myyriä.
Eliel Saarisen vuonna 1915 laatimassa Munkkiniemi–Haaga-suunnitelmassa suurin osa nykyistä Munkin­puistoa oli merkitty rakennus­maaksi, jonka poikki olisi kulkenut leveä puisto­katu, Ison Puistotien eli nykyisen Munkkiniemen puistotien jatke. Vain alueen länsiosaan oli suunniteltu nykyistä huomattavasti pienempi puisto. Tältä osin suunnitelma jäi kuitenkin toteutumatta.
Vielä vuonna 1950 vahvistetun asemakaavan mukaan Munkki­niemen puisto­tie olisi ulottunut Ison Huopa­lahden rantaan saakka, jossa sen päästä olisi rakennettu pengertie Espoon puolelle suunnilleen nykyisen Turunväylän sillan kohdalle. Tien länsiosan verrelle eli nykyisen Munkin­puiston alueelle ei tässä kaavassa kuitenkaan suunniteltu rakennuksia, vaan sitä olisivat puistot reunustaneet molemmilta puolilta.
Kun Turun­väylää (Helsingin puolella alun perin nimellä Läntinen moottori­tie suunniteltiin, poistettiin Munkki­niemen puisto­tien läntisin osa asema­kaavasta vuonna 1960.

Kone Oy:n pääkonttori

Vuonna 1973 puiston itäreunaan rakennettiin Kone Oy:n pääkonttori, jonka eteläpään alle joutunut luonnonlammikko säilytettiin. Se tunnetaan ”Sorsalammikon” nimellä. Jo ennen konttorirakennuksen rakennustöiden alkamista alettiin puiston kunnostaminen. Ilmeisesti rakennussuunnitelmista tietämättömänä kaupungin puisto-osasto ryhtyi kunnostamaan tulevan suurrakennuksen takana ollutta aluetta. Tulevan rakennuksen paikalle istutettiin ruusutarha, jonka kasvit sitten revittiin ylös rakennustöiden alkaessa. Puistoon tuli leikkikenttä, joka talvella jäädytetään luistinradaksi. Rakennuksen paikalla ollut luonnonlammikko säilytettiin, ja alta avoin, pilareiden varaan rakennettu rakennus näyttää kohoavan siitä. Puistoon luvattiin myös kalalammikoita, mutta niitä ei koskaan saatu. Ruusupensaat palautettiin konttorirakennuksen alle.
Nimi Munkinpuisto vahvistettiin puisto­alueelle asema­kaavassa vuonna 1984.

Puisto nykyisin

Puisto rajoittuu idässä Laajalahdentien ja etelässä Tiilimäen varrella oleviin rakennuksiin, pohjoisessa Turunväylään. Puistossa on kävelyreittejä, frisbeegolfrata ja koirapuisto, joka sijaitsee kävelypolkujen varrella Turunväylän juuressa.
Frozen (Madonnan kappale)

Listamenestys

Frozen oli maailmanlaajuinen listamenestys, vaikka saavutti listaykköspaikan vain Suomessa, Iso-Britanniassa, Espanjassa ja Italiassa. Muualla Frozen nousi listoilla korkeintaan sijalle 2 Celine Dionin My Heart Will Go On -kappaleen ollessa listaykkönen. Yhdysvalloissa single pääsi sijalle 2.
Herlev Hornets

Herlev Hornets on tanskalainen jääkiekkoseura Kööpenhaminan läheltä Herlevistä. Joukkue pelasi Tanskan pääsarjassa AL-Bank Ligaenissa. Kaudesta 2010–11 lähtien sen tilalla Tanskan pääsarjassa on pelannut Herlev Eagles. Herlev Hornets keskittyy junioritoimintaan.
Paavo Hietanen

Paavo Ilmari Hietanen (20. helmikuuta 1931 Uusikirkko Vpl – 7. heinäkuuta 2017 Järvenpää) oli suomalainen pesäpalloilija.
Paavo Hietanen on maailman ensimmäinen pesäpalloilija, joka on voittanut sekä etenijä- että lyöjäkuninkuuden. Kari Kuusiniemi on maailmassa toinen, joka on yltänyt samaan. Paavo Hietanen on kuitenkin maailman ainoa vasenkätinen pesäpalloilija, joka on pystynyt tähän suoritukseen.
"Pave" Hietanen pelasi SM-sarjassa kaikkiaan 14 kautta voittaen vuonna 1962 etenijäkuninkuuden ja 1967 lyöjäkuninkuuden. Pave aloitti pesäpalloilun Lohjalla, josta siirtyi Puna-Mustien ja Sotkamon Jymyn kautta 1961 HoNsU:un, jossa saavutti kahdeksana kautenaan kolmesti SM-pronssia: 1961, 1965 ja 1966. Hietanen oli mukana neljässä liitto-ottelussa, kuudessa Liitto-Lehdistö ja viidessä Itä-Länsi -ottelussa, joissa 1963 valittiin kentän parhaaksi pelaajaksi.
Pelaajauransa jälkeen hän toimi aktiivisesti myös Pesäpalloliiton toiminnassa mm. pelaajavalitsijana Itä-Länsi -otteluihin. Hän toimi myös tuomarikouluttajana sekä valmentajana Virroilla. Parhaana virtolaislähtöisenä pelaajana on edustanut pääsarjatasolla Juha Vartiamäki, jonka valmennuksen tuotoksia Paavo Hietanen on saavuttanut.
Varsinaisen pelaajauransa jälkeen hän pelasi ja valmensi myös Tampereella ja Kuortaneen Kunnossa. Ikämiessarjoissa hän edusti myös Jyväskylän Kiriä että Loimaan Palloilijoita. Pelaajauransa hän lopetti Virtain Urheilijoissa, jossa hän ehti pelaamaan myös poikansa Martin kanssa samassa joukkueessa miesten maakuntasarjassa vuonna 1977. 
Vuonna 1982 Hietaselle myönnettiin Pesäpalloliiton kultainen ansiomerkki.
US5

Yhtyeen historia

Yhtye perustettiin keväällä 2005. Heidän ensimmäinen singlensä, "Maria", myi kultaa Yhdysvalloissa. Siitä tuli ykköshitti Saksassa ja se oli myös suuri hitti kesällä useissa Euroopan maissa. Myöhemmin lokakuussa 2005 he julkaisivat debyyttialbuminsa, joka myi kultaa ja platinaa Saksassa ja Itävallassa. Syksyllä 2006 yhtyeen toinen albumi, In Control julkaistiin. Se menestyi hyvin muun muassa Puolassa ja sai siellä myös Golden Records palkinnon molemmista albumeistaan. Syksyllä 2007 Mikel Johnson päätti lopettaa, ja hänen tilalleen otettiin Vincent Tomas. Elokuussa 2008 Christoph "Chris"
Watrin päätti jättää yhtyeen uupumuksen takia. Helmikuussa 2009 Vincent “Vince” Tomas ja Izzy Gallegos jättivät yhtyeen.
Samuli Vauramo

Elämäkerta

Vauramo kouluttautui näyttelijäksi Teatterikorkeakoulussa, josta hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi keväällä 2005. Vuoden 2006 alusta vuoden 2007 alkuun hänellä oli kiinnitys Kotkan kaupunginteatteriin. Ensimmäinen näytelmä, jossa hän Kotkassa esiintyi, oli Tuomo Aitan ohjaama Aleksis Kiven Nummisuutarit, jossa hän esitti Mikko Vilkastusta. Muita näytelmiä, joissa Vauramo Kotkassa näytteli, olivat Johanna Freundlichin ohjaamat Eurooppa (David Greigin näytelmä) ja Brand (Henrik Ibsenin näytelmä), jossa hän esiintyi nimiroolissa, ja Kari Arffmanin ohjaama Veriveljet (Willy Russellin musikaali).
Elokuvan puolella Vauramo nähtiin ensimmäistä kertaa Aki Kaurismäen ohjaamassa elokuvassa Mies vailla menneisyyttä (2002), jossa hän toimi avustajana. Ensimmäisen ison roolinsa hän teki Dome Karukosken ohjaamassa elokuvassa Tyttö sinä olet tähti, joka sai ensi-iltansa lokakuussa 2005. Vauramo sai roolistaan rap-muusikko Sunena Jussi-ehdokkuuden kategoriassa paras miespääosa.
Seuraavan elokuvaroolinsa hän teki Markku Pölösen ohjaamassa elokuvassa Lieksa!, joka sai ensi-iltansa syyskuussa 2007. Muita suomalaiselokuvia, joissa Vauramo on näytellyt, ovat muun muassa Aku Louhimiehen Käsky, joka ilmestyi vuonna 2008, ja Marko Mäkilaakson War of the Dead, joka kuvattiin vuonna 2007, ja joka saa Suomen ensi-iltansa vuonna 2012. Television puolella Vauramo on nähty pienissä rooleissa sarjoissa Sairaskertomuksia (2004) ja Rikospoliisi ei laula (2006), Vesa Suomisen roolissa sarjassa Uutishuone (2009) sekä Nils Grönholmin roolissa Tapio Piiraisen ohjaamassa televisioelokuvassa Bodomin legenda. Hän esiintyy myös Irinan ja Maija Vilkkumaan musiikkivideolla ”Kunnon syy” vuodelta 2010. 
Vauramo oli vuonna 2009 yksi kymmenestä European Film Promotionin Shooting Stars -näyttelijästä. Hän on näytellyt suomalaiselokuvien ja -sarjojen lisäksi myös kansainvälisissä tuotannoissa. Vauramo näyttelee pientä roolia, ruotsalaista palkkamurhaajaa, elokuvassa The American (2010), jonka pääosaa esittää George Clooney, ja lisäksi hän on pääosassa itävaltalais-amerikkalaisessa elokuvassa. Autumn Blood -työnimellä kulkeva elokuva on kuvattu Itävallassa ja se kertoo ankaran isän varjossa kasvaneesta nuoresta metsästäjästä. Vauramon lisäksi elokuvassa nähdään muun muassa Peter Stormare, Sophie Lowe ja Gustaf Skarsgård. Elokuvan on ohjannut Markus Blunder ja sen maailman ensi-ilta on loppukeväästä 2012. Hän on näytellyt myös Bryan Singerin tuottamassa, vuonna 2011 kuvatussa nettisarjassa H+, jossa hänellä on suomalaissyntyisen Topi Kuuselan rooli. 
Vauramo näyttelee uudessa, vuoden 2017 versiossa Tuntemattomasta sotilaasta luutnantti Lammion roolin. Hänellä on rooli myös kotimaisessa elokuvassa
Kääntöpiste, joka sai ensi-iltansa maaliskuussa 2018.

Yksityiselämä

Vauramo kihlautui huhtikuussa 2017 yhdysvaltalaisen naisen kanssa.
Proamanulliini

Proamanulliini on kahdeksasta aminohaposta koostuva ei-ribosomaalinen syklinen peptidi ja amatoksiineihin kuuluva sienimyrkky. Sitä löytyy tietyistä kärpässienistä.
Proamanulliinin on C₃₉H₅₄N₁₀O₁₁S, CAS-numero 54532-46-6 ja moolimassa 870,97 g/mol.
Frailea

Tuntomerkit

Frailea-kaktukset ovat tavallisesti monivartisia, matalakasvuisia, litistyneen pallomaisia tai lyhyen lieriömäisiä. Varren uurteet ja nystyrät ovat heikosti kehittyneitä ja piikit pieniä. Kukat sijaitsevat varren kärjessä ja ovat avoinna vain lyhyen aikaa päivällä tai eivät avaudu ollenkaan (kleistogamia eli umpisiittoisuus). Ne ovat pieniä, lyhyen suppilomaisia, väriltään keltaisia. Kukan tyviosa on tiheän huopakarvoituksen ja sukasten peittämä. Hedelmä on ohutseinäinen, kuiva ja avautuu epäsäännöllisesti tai on avautumaton. Siemenet ovat pakkaantuneet tiiviisti ja ovat usein omalaatuisesti hatun muotoisia, ja niissä on toisinaan karvamaisia ulokkeita.

Levinneisyys

Suvun levinneisyys on melko laaja Etelä-Amerikassa ja käsittää Argentiinan koillisosan, Bolivian itäosan, Kolumbian, Etelä-Brasilian, Paraguayn ja Uruguayn.
Kulttuurikeskus Poleeni

Kulttuurikeskus Poleeni on Pieksämäen kaupungin kulttuurikeskus, jossa toimivat  kirjasto, Seutuopisto, musiikkiopisto, kahvila, Lippupalvelu, nuorisotila sekä kotiseutuarkisto. Keskuksessa on suuri esiintymistila (342 paikkaa), piennäyttämö (noin 50 katsomopaikkaa), sekä kokoustiloja. Sen aulassa voidaan järjestää suuria tapahtumia.
Poleenissa voi järjestää myös teatteritunteja ja lauluharjoituksia. 
Kulttuurikeskus on valmistunut vuonna 1989. Sen suunnitteli arkkitehtitoimisto Gullichsen–Kairamo–Vormala (Kristian Gullichsen, Erkki Kairamo, Timo Vormala). Rakennus sai valmistumisvuonnaan Vuoden betonirakenne -palkinnon sekä Uusi Suomi -sanomalehden miljööpalkinnon.
Poleeni on nimetty paikallisen toimittaja ja opettaja Rietrikki Polénin mukaan.
Poleeni oli Suomen ensimmäisiä monia eri kulttuurilaitoksia yhdistäviä monitoimitaloja tai kulttuurikeskuksia, joita rakennettiin 1980-luvulla erityisesti Itä-Suomen kaupunkeihin. Muita olivat Mikkelin Mikaeli, Imatran Kulttuuritalo Virta sekä nykyisen Kouvolan Kouvola-talo ja Kuusankoskitalo.

Valmistuessaan Poleeni sai lehdistössä myönteisiä arvioita arkkitehtuuristaan. Uuden Suomen Raimo Markkanen kuvaili rakennusta syyskuussa 1989:
Rakennus kääntää kadulle arvoituksellisen, sileäksi venytetyn sivun. Puistolle se avaa suuret ikkuna-aukot. Ranskalaisten parvekkeiden äärellä voi seisahtaa katsomaan järvimaisemaa tai rakennuksen omaa elämää. Kadulta saavutaan muuriaukon läpi sisäpihalle, jolta astutaan aulaan. Pääoven vastakkaisella puolella on puistonäkymien reunustama takkanurkkaus. Pitkät portaat vievät auditorion yläaulaan, toiset kirjastoon, jonka hiljaisuutta kattovalojen tasainen sarja tiivistää. Poleeni on kunnianosoitus leikkivälle ihmiselle.

Vuoden betonirakenne -tuomaristo perusteli valintaansa:
Poleenissa heijastuvat niin juhlallisuus ja arvokkuus kuin kodikkuus ja leikkimieli. Se heijastaa tämän päivän julkisen rakennuksen monisärmäistä olemusta.
Djoržan karjalaiset

Djoržan karjalaiset (muita nimityksiä ovat Pogorelojen tai Zubtsovin karjalaiset) ovat Venäjällä Tverin alueen kaakkoisosassa Djorža-joen varrella sijaitsevissa kylissä asuva eteläisin tverinkarjalaisryhmä. 
Vuonna 1911 silloisen Zubtsovin kihlakunnan Ivanovskojen kunnassa oli 9 karjalaista kylää, joissa oli yhteensä 1 952 asukasta. Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan karjalaisia oli 1 795 henkeä silloisessa Pogorelojen kunnassa, jossa he muodostivat 6,6 % koko väestöstä. Toisen maailmansodan aikana seudun läpi kulki rintamalinja, ja suuri osa karjalaisasutuksesta tuhoutui. Sodan jälkeen Djoržan karjalaiset ovat nopeasti sulautuneet venäläisiin. Vuoden 1989 väestönlaskennassa nykyisessä Zubtsovin piirissä rekisteröitiin vain 60 karjalaista.
Ensimmäinen Djoržan karjalaisten luona vieraillut kielentutkija oli suomalainen Juho Kujola vuonna 1912. Toisen maailmansodan jälkeen paikallista murretta ovat tutkineet petroskoilaiset ja virolaiset kielitieteilijät Grigori Makarov, Paula Palmeos, Jaan Õispuu ym. Vanhin sukupolvi puhui varsin hyvää karjalaa vielä 1960–1970-lukujen vaihteessa, mutta vuonna 2000 Aleksandra Punžina arvioi, että seudun kolmessa kylässä (Novoje, Vasiljevskoje ja Semjonovskoje) oli enää vajaat 30 karjalan puhujaa. Vuonna 2018 elää alueella yhä ainakin viisi karjalan puhujaa. 
Paikallisen murteen erityispiirteitä ovat loppuheitto (esim. pad ”pata”, kevi ”kevät”) ja sisäheitto (hambhat ”hampaat”, iknan ”ikkunan”). Näiden piirteiden katsotaan syntyneen varsin myöhään venäjän kielen vaikutuksesta.

Triviaa

Perimätiedon mukaan Djoržan karjalaiset ovat entisiä maaorjia, jotka siirrettiin seudulle sen jälkeen, kun heidän isäntänsä oli hävinnyt heidät korttipelissä.
Apollonia (Illyria)

Apollonia (kreik. Aπολλωνία) oli antiikin aikainen kaupunki Illyriassa, nykyisen Albanian alueella lähellä Fierin kaupunkia. Se sijaitsi Aous-joen vieressä lähellä Pojanin kylää. Kreikkalaiset ja korinttilaiset perustivat Apollonian 500-600-luvulla eaa. ja sitä kutsuttiin aiemmin nimellä Gylakeia, perustajansa Gylaksin mukaan. Myöhemmin nimi vaihdettiin Apolloniaksi Apollon-jumalan kunniaksi. Apolloniasta tuli sittemmin tärkeä kaupunki ja se mainitaan esimerkiksi Julius Caesarin ja Pompeiuksen välisessä sisällissodassa 40-luvulla eaa.
Romanianpaimenkoira

Ulkonäkö

Romanianpaimenkoira on kookas, voimakas ja näyttävä rotu. Nartut eivät ole yhtä suuria ja voimakkaita kuin urokset. Pää on kohtalaisen leveä ja niskakyhmy on havaittavissa. Silmät ovat keskikokoiset ja hieman vinossa - väriltään hasselpähkinänruskeat, tummanruskeat tai hieman vaaleammat. Ilmeen tulisi olla älykäs ja rauhallinen. Korvat ovat V-muotoiset ja noin 10-15 cm pitkät. Romanianpaimenkoiran karva on suoraa, karheaa ja ainakin 10 cm pitkää. Väritykseltään rodun edustajat ovat kirjavia tai yksivärisiä (harmaa/valkoinen). Uroksen säkäkorkeuden täytyy olla vähintään 70 cm ja nartun 65 cm.

Luonne ja käyttäytyminen

Romanianpaimenkoira on erinomainen paimentaja ja vahtikoira. Rotu sopii hyvin myös seurakoiraksi. Luonteenpiirteisiin kuuluvat myös rauhallisuus ja tasapainoisuus. Vieraita kohtaan se saattaa olla varautunut, mutta lapsia kohtaan rotu on hyvin ystävällinen. Omaa perhettään se suojelee tehokkaasti.
Bernard Herrmann

Bernard Herrmann (29. kesäkuuta 1911 New York – 24. joulukuuta 1975 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, joka tunnettiin erityisesti elokuvamusiikin tekijänä. Hän vastasi muun muassa Orson Wellesin Citizen Kanen ja Martin Scorsesen Taksikuskin musiikista. Parhaiten hänet kuitenkin muistetaan moniin tunnettuihin Alfred Hitchcockin elokuviin, kuten Vertigoon ja Psykoon, tekemästään musiikista. Herrmann sävelsi myös paljon konserttimusiikkia.
Sporttihitit Vol 9

Sporttihitit Vol. 9 on Smurffien yhdeksäs albumi. Se julkaistiin vuonna 2002. Albumi on myynyt smurffilevyistä huonoiten eikä saavuttanut myynnillään kultalevyyn oikeuttavaa määrää.
Spárti

Maantiede

Spártin kaupunki sijaitsee Lakonian pohjoisosissa Evrótas-joen tasangolla joen länsirannalla ja Taÿ́getos-vuoren itäpuolella. Kaupungin länsipuolella sijaitsee Párnonas-vuorijono. Kaupunki on noin 210 metrin korkeudella merenpinnasta. Alue on hedelmällistä maanviljelysaluetta. Vuoden keskilämpötila on noin 17,4 °C.

Nykyinen kaupunki

Bysanttilaisella ajalla alueen asutus siirtyi läheiseen Mystraksen linnoitettuun kaupunkiin, joka oli Peloponnesoksen merkittävin keskus. 1200-luvulta 1800-luvulle tultaessa entinen Sparta oli kutistunut pienehköksi kyläksi Mystraksen varjossa. Spartan suojeluspyhäksi tuli siellä vaikuttanut Pyhä Nikon.
Kreikan itsenäistyttyä kuningas Otto antoi 20. lokakuuta 1834 määräyksen, että Mystraksen kaupunki oli siirrettävä antiikin Spartan paikalle, ja kaupungin nimeksi tulisi sama kuin muinaisaikana (nykykreikkalaisessa nimimuodossa Spárti). Nykyisen Spártin kaupungin kaupunkisuunnittelun päämääränä oli luoda ideaalisen kaunis kaupunki käyttämällä bulevardeja ja puistoja. Kaupungin kadut muodostavat säännöllisen ruutukaavan, päin vastoin kuin useimmissa Kreikan vanhoissa kaupungeissa. Suunnittelua johtivat saksalaiset arkkitehdit Fr. Stauffertin johdolla. Vanha rakennuskanta edustaa uusklassista arkkitehtuuria, ja sen merkittivimpiä edustajia kaupungissa on vuonna 1909 rakennettu kunnantalo. Kuningasaikana Kreikan kruununperillisen titteli oli Spartan herttua (doúx tis Spártis).
Nykyinen Spártin kunta muodostui, kun Spárti, Fáris, Karyés, Mystrás, Oinoúntas, Pellána ja Therápnes yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.

Nähtävyydet

Antiikin Spartan merkittävimmät rauniot ovat nykyisen kaupungin keskustan pohjoispuolella sijaitsevat akropolis ja agora, joiden alueella sijaitsevat muun muassa Spartan teatterin, Skiaksen ja Persialaisen stoan rauniot; Artemis Orthian pyhäkön rauniot kaupungin itäpuolella; sekä niin kutsuttu Leonidaan hauta kaupungin keskustassa. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu antiikin raunioiden lisäksi muun muassa Spártin arkeologinen museo.
Noin kolme kilometriä Spártista itäkaakkoon on Menelaionin arkeologinen alue. Kaupungin länsipuolella noin kuuden kilometrin päässä sijaitseva Mystras on Unescon maailmanperintökohde.