Murrosikä

Sukupuolihormonit

Sukupuolirauhasiin vaikuttavia hormoneja ovat gonadotropiinit, FSH eli follikkeleita stimuloiva hormoni ja LH eli luteinisoiva hormoni, jotka erittyvät aivolisäkkeestä. Gonadotropiinin vaikutuksesta sukupuolirauhaset alkavat tuottaa yhä runsaammin sukupuolihormoneja ja myöhemmin kypsiä sukusoluja. Kaikilla ihmisillä on molempien sukupuolien hormoneita, mutta eri suhteessa. Tästä johtuu, että sukupuolihormonien suhteellisen määrän muutos saa aikaan myös muutoksia sekundaarisissa sukupuoliominaisuuksissa. Anaboliset steroidit eli keinotekoiset miessukupuolihormonit saavat naisella äänen madaltumaan ja parran kasvamaan. Myös miehillä keinotekoiset miessukupuolihormonit voivat aiheuttaa häiriöitä, muun muassa siittiöiden tuotanto voi lakata, ja kivekset kutistua.

Hormonaaliset muutokset

Murrosikä alkaa, kun aivolisäke alkaa erittää gonadotropiineita, joita ovat FSH ja LH. Tämä tapahtuu kaikilla terveillä ihmisillä ikävuosien 8 ja 15 välillä. Gonadotropiinien eritys saa aluksi sukupuolirauhaset tuottamaan yhä runsaammin sukupuolihormoneita. Tytöillä vallitsevin sukupuolihormoni on estrogeeni ja pojilla testosteroni. Tytöillä estrogeenitasot saavuttavat aikuisen naisen tason noin 23 vuoden iässä, jolloin on naisen paras ikä lisääntymiselle. Miehillä sen sijaan testosteronitasot kohoavat hitaasti vielä noin 27-vuotiaaksi saakka.

Sekundaariset ja primaariset sukupuoliominaisuudet

Sekundaariset, eli toissijaiset sukupuoliominaisuudet tarkoittavat muita kuin sukupuolielinten eroavaisuuksia sukupuolten välillä. Ne kehittyvät suunnilleen samaan aikaan kuin sukukypsyyskin saavutetaan. Yksi selkeimmistä murrosiän aikana kehittyvistä ihmisten sekundaarisistä sukupuoliominaisuuksista on miesten suurempi lihasvoima suhteessa naiseen. Ennen murrosikää tytöt ja pojat ovat suhteellisesti yhtä vahvoja, mutta murrosiän päätyttyä pojat ovat selkeästi tyttöjä vahvempia. Tytöillä selkeä murrosiässä kehittyvä sekundaarinen sukupuoliominaisuus ovat rinnat, jollaisia taas pojille ei tavallisesti kehity murrosiässä. Primaariset sukupuoliominaisuudet taas tarkoittavat eroja eri sukupuolten sukuelinten välillä, nekin kehittyvät murrosiän aikana lisää.

Varhainen tai myöhäinen puberteetti

Murrosiän alkamiseen vaikuttavat muun muassa perimä ja ympäristö. Nämä erot ovat niin suuria, että on hankala sanoa, mikä on liian varhaista ja mikä liian myöhäistä puberteettia. Pojilla puberteetti on liian varhainen, jos kivesten kasvua ja häpykarvoituksen ilmaantumista on jo ennen yhdeksää ikävuotta, tai äänenmurros alkaa jo ennen kuin poika täyttää 11 vuotta. Vastaavasti tytöillä puberteetti on liian varhainen jos merkkejä häpykarvoituksesta tai rintojen kasvusta ilmenee jo kahdeksanvuotiaana tai aiemmin. Aikainen puberteetti on syytä estää lääkehoidoin, kunnes lapsi on vähintään 10-vuotias, mielellään 11–12-vuotias. Jos lapsi on henkisesti tai pituuskasvultaan ikäisiään selvästi jäljessä, voidaan puberteettia tarpeen tullen viivästyttää 13-vuotiaaksi saakka. Liian aikaisesta puberteetista on lapselle yleensä henkistä haittaa, ja liian aikainen kasvupyrähdys johtaa yleensä vähentyneeseen aikuispituuteen. Aikainen puberteetti lisää myös seksitautien tarttumisriskiä. Puberteetti on kummallakin sukupuolella liian myöhässä jos mitään merkkejä ei ole vielä 15-vuotissyntymäpäivänäkään nähtävissä. 14-vuotiaana alkava puberteetti kuuluu vielä normaaleihin puberteetin alkamisen variaatioihin osalla pojista, mutta tytöillä kyseessä voi tällöin olla kyse jo kehityshäiriöstä. Tytöillä valkovuodon tulisi alkaa viimeistään 13 vuoden iässä, ja rintojen kasvun tulisi olla viimeistään 14 vuoteen mennessä jo näkyvillä. Myöhäisestä puberteetista voi tietyissä tapauksissa olla lapselle hyötyä, jos hän on henkisesti selvästi jälkeenjäänyt muista ikäisistään. Tällaisissa tapauksissa murrosikää ei tarvitse välttämättä välittömästi vielä käynnistää keinotekoisesti, vaikka lapsi olisikin jo 15-vuotias ja myöhäisestä kehityksestä ei ole lapselle henkistä haittaa. Monille myöhään kehittyville 14–15-vuotiaille pojille myöhäinen kehittyminen on kova paikka, ja jos se haittaa merkittävästi pojan elämää, tulisi murrosiän aikaistamista harkita. Näillä pojilla on usein ensin huolen aihe heidän pieni kokonsa, myöhemmin puuttuva tai liian hidas sukupuolinen kehitys. Tytöille vastaavasti liian aikainen murrosikä on usein ongelmallinen. Tytöille normaalia myöhemmin alkanut puberteetti ei yleensä tuo niin suurta henkistä haittaa. Tavallista myöhäisemmästä puberteetista on nuorelle lähinnä henkistä ja sosiaalista haittaa, eikä myöhään alkanut puberteetti esimerkiksi yleensä vähennä odotettua aikuispituutta, mutta se saavutetaan yleensä myöhemmin. Lisäksi  myöhään kehittynyt nuori saattaa näyttää vuosia tavallista nuoremmalta pitkälle aikuisuuteen. On mahdollista, että myöhäisellä murrosiän kehityksellä olisi yhteys tavallista hieman hitaampaan vanhenemiseen ja pidempään elinikään. Kuitenkaan varhain alkaneella murrosiällä ei ole yleensä yhteyttä nopeampaan vanhenemiseen, tai lyhyempään elinikään.
Nuorison terveydenhoidon ammattilaiset, kouluterveydenhoitaja ja koululääkäri, pystyvät arvioimaan onko yksittäisen teini-ikäisen murrosikä luontaisesti myöhäinen vai onko kyseessä jokin muu tila, jota pitää tutkia ja mahdollisesti hoitaa.
Kuten yllä on kuvattu, murrosiän tuomat muutokset etenevät eri yksilöillä hiukan eri tahdissa. Joskus ero on niin suuri, että asiaa on syytä tutkia tai hoitaa. Tutkimuksen tarvetta voi arvioida vertaamalla asianomaisia elimiä tietoteoksissa löytyviin kuviin.

Poikkeuksia normaalista

Pojan on syytä hakea apua, jos siitin on voimakkaasti taipunut tai ei ojennu erektiossa. Paisuvaisten tulee olla jotakuinkin samankokoiset ja täyttyä verellä niin, että siitin ojentuu suurin piirtein pystyyn ja eteen. Esinahka pitää saada kokonaan terskan taakse. Siittimen koko vaihtelee päivästä toiseen, joskus se voi olla pitkä ja kapea, seuraavana päivänä paksumpi, joten koon vaihtelusta ei kannata välittää. Jos siitin ei lainkaan kehity, vaan pysyy vielä 15–17-vuotiaana samanmuotoisena ja -kokoisena kuin lapsuusiällä, on syytä ottaa yhteyttä esimerkiksi kouluterveydenhoitoon. Siellä voidaan tutkia kuinka kivekset toimivat tai onko kyseessä hormonihäiriö, joka häiritsee kehitystä. 
Jos poikalapsella on sukupuolikromosomihäiriö, lääkäri voi määrätä testosteronilisän, jolla saadaan alkamaan murrosikään kuuluvat muutokset. Yksi tällainen häiriö on Klinefelterin syndrooma, jossa pojalla on kolme tai useampi sukupuolikromosomi tavanomaisen kahden sijaan. Jos pojalla on liian lyhyt virtsaputki, täytyy puberteetin jälkeen varmistaa, että virtsaputki on riittävän pitkä eikä häiritse erektiota.
Tytön kuukautisten pitäisi alkaa kuudenteentoista ikävuoteen mennessä. Joskus biologisen ja hormonaalisen kierron käynnistämiseen tarvitaan hormonihoitoa, kuten esimerkiksi ehkäisytabletteja. Tätä ei voida kuitenkaan käyttää, ellei ulkoisten sukuelinten karvoituksen määrä ja laatu osoita riittävää kypsyyttä. Myös tytöillä voi olla sukupuolikromosomiston häiriöitä, joita on hoidettava estrogeenillä ennen kuin heille voi kehittyä naiseuden ulkoisia tunnuksia, kuten rinnat, selkeästi erottuva vyötärö ja pyöreä lantio. Yksi esimerkki tällaisesta häiriöstä on Turnerin syndrooma, jossa tytöllä on vain yksi sukupuolikromosomi kahden sijaan. 
Myös muut geenihäiriöt voivat johtaa puberteetin häiriöihin. Monia niistä voidaan helpottaa merkittävästi, jos apua haetaan ajoissa. Joskus syntyy intersukupuolisia lapsia, joilla on sekä miehen että naisen sukupuolikudosta. Heitä on vanhastaan kutsuttu hermafrodiiteiksi. Näiden lasten sukupuoli-identiteetti täytyy päättää heidän ulkoisen kehityksensä mukaisesti. Tunnetaan myös tila, jota kutsutaan testosteroniresistenssiksi. Sitä ei välttämättä saada selville, ennen kuin 16–20-vuotias tyttö tulee hoitoon puuttuvien kuukautisten vuoksi. Kyseessä on nainen, jolla on naisen sukupuoli-identiteetti, mutta miehen kromosomisto ja heikosti kehittyneet naisen sukupuolituntomerkit. Näillä naisilla on heikosti kehittyneet kivekset, jotka tuottavat testosteronia, johon heidän ruumiinsa ei lainkaan reagoi. Kivekset poistetaan ja kehitystä voidaan sen jälkeen suunnata naisellisempaan suuntaan estrogeenin avulla.

Murrosiän ja nuoruuden psyykkinen kehitys

Murrosikä on henkisesti hyvin suurta kasvun aikaa. Aivoissa muun muassa etulohkossa tapahtuu murrosiän alussa muutoksia. Murrosikään kuuluu selvä ajatusmaailman muuttuminen ja kypsyminen, sekä itsenäistyminen vanhemmista ja lähentyminen ikätovereihin. Tämä saattaa näkyä nuorison uppiniskaisuutena ja kapinointina vanhempia ja muita auktoriteetteja kohtaan. Kehon fyysisten muutosten seurauksena nuori joutuu muodostamaan itsestään uuden kehonkaavan eli kokemuksen omasta kehosta. Lisäksi toisten ihmisten suhtautuminen nuoreen muuttuu nuoren kasvaessa hyvin lyhyessä ajassa lapsesta aikuisen mittoihin, mihin nuori joutuu sopeutumaan. Monenlaiset kokeilut ovat murrosikäisillä ja vanhemmilla nuorilla tavallisia. Murrosikäisillä on usein huono itsetunto, ja erityisesti monien murrosikäisten tyttöjen ongelmana on anoreksia. Murrosiässä tulee vastaan kaksi tärkeää kehityskriisiä, identiteettikriisi ja ihmissuhdekriisi. Nuoruuden henkinen kehitys alkaa noin 12-vuotiaana, ja kehitys jatkuu pitkälle nuoreen aikuisuuteen, noin 22–25 vuoden ikään saakka, jolloin lapsesta on kehittynyt ajattelultaan täysin aikuinen ihminen.
Murrosiän psyykkinen kehitys tapahtuu kolmessa vaiheessa. Seuraavana esitetty vaihejärjestelmä kuvaa tasapainoisessa ideaaliympäristössä kehittyneiden nuorten psyykkistä kehitystä, kun mahdolliset häiriötekijät ovat minimissään. Vanhempien ero, koulukiusaaminen ja nuoruusiän masennus usein pahentavat henkistä murrosikää, ja arimmassa kehitysvaiheessa saattavat jopa rikkoa nuoren itsetunnon kehityksen pysyvästi.

Latenssivaihe

Murrosikää edeltää latenssivaihe, jota kutsutaan yleensä lapsuudeksi. Tällöin lapsi elää sovussa vanhempiensa kanssa, ja on erittäin riippuvainen heistä, niin henkisesti kuin taloudellisestikin. Myös seksuaalisuuteen liittyvät asiat ovat tällöin taka-alalla. Tässä vaiheessa lapsi keskittyy lähinnä oppimaan kaikenlaisia uusia asioita, samalla kun sosiaaliset taidot edelleen kehittyvät. Tämä vaihe loppuu yleensä noin 10–13-vuotiaana.

Ensimmäinen vaihe

Murrosiän ensimmäistä vaihetta kutsutaan usein varhaisnuoruudeksi. Se ajoittuu tyypillisesti noin 11–14 ikävuosiin ja alkaa tavallisesti fyysisten muutostenkin alkaessa. Vaihe kestää jokaisella noin 2–3 vuotta, aikaisilla kehittyjillä kesto on usein myöhäisempiä pidempään ja eteneminen hitaampaa. Myöhään kehittyvät nuoret voivat olla tässä vaiheessa vielä 15-vuotiaanakin, toisinaan ensimmäinen vaihe jätetään taakse jo 13,5-vuotiaana. 
Ensimmäisessä vaiheessa nuoren suurin tehtävä on sopeutua omaan nopeasti muuttuvaan kehoonsa. Tässä vaiheessa nuoren suhtautuminen vanhempiinsa on usein ailahtelevaa, ja nuoren ristiriidat varsinkin samaa sukupuolta olevaan vanhempaan alkavat kasvaa. Vanhempien käyttäytymisellä on suuri merkitys tämän ikäisen lapsen kehitykseen, sillä nuoruuden alussa voimistuu usein tarve kokeilla uusia asioita, etenkin vanhempien esittämiä käytösmalleja. Varhaisnuoret ovatkin alttiita erilaisille kokeiluille, kuten tupakan poltolle. Nuoren käytös ja ajatusmaailma ovat vielä melko lapsenomaisia. Koulukiusaaminen on rajuinta ikävaiheen lopulla, varhaisnuoren on yleensä hyvin vaikea hyväksyä erilaisuutta. Seksuaalisuus herää ensimmäistä kertaa tässä vaiheessa, mikä on nuorelle hämmentävää ja saattaa aiheuttaa jo sinällään ristiriitaisia tunteita. Sekä tytöillä että pojilla masturbointi on tavallista. Tässä vaiheessa tytöt ja pojat alkavat pyrkiä yhä selvemmin erottumaan toisistaan, mikä näkyy muun muassa koulussa pukeutumisena ja käytösmalleina.

Toinen vaihe

Murrosiän toisessa vaiheessa ollaan yleensä noin 15–17-vuotiaana, riippuen yksilöstä. Suurin osa siirtyy tähän vaiheeseen noin 15 vuoden iässä ja siirtyy vaiheesta pois noin 18-vuotiaana.
Toisen eli keskivaiheen alkuun ajoittuu nuoruuden nopein henkinen kehitys. Tässä vaiheessa kiinnostus ja kontaktit vastakkaiseen tai samaan sukupuoleen lisääntyvät, vaikkei vielä välttämättä seurustella. Nuoren omat seksuaalisuuteen ja identiteettiin liittyvät kysymykset painavat mieltä, ja nuori irtaantuu vanhemmista yhä enemmän. Nuori alkaa huomata vanhemmissa vastaavanlaisesti henkiset vahvuudet ja heikkoudet kuin hänen ystävissäänkin. Kuitenkin suvaitsevaisuus erilaisia ihmisiä kohtaan on usein vielä vähäistä. Nuori on kriittinen itseään kohtaan ja tarkka sen suhteen, mitä toiset hänestä ajattelevat ja minkälaisessa seurassa hän liikkuu. Toisaalta massasta erottuminen positiivisella tavalla on usein nuorten keskuudessa arvostettua. Monelle nuorelle on tässä iässä tärkeää kuulua johonkin, esimerkiksi tiettyyn kaveriseuraan tai toisista erottuvaan nuorten ryhmään. Pukeutuminen ja ulkonäkö alkavat kiinnostaa enemmässä määrin myös poikia.
Toisessa vaiheessa nuori alkaa ottaa yhä enemmän kontaktia aikuisten ihmisten keskusteluihin. Vaiheen suurin tehtävä onkin hyväksyä oman henkisen minän ja mielen muuttuminen lapsesta nuoreksi ja sitä kautta aikuiseksi. Itsetunnon vahvistuminen on vaiheelle olennaista. Nuoren on myös opittava uusi kehon kaava, sillä keho on vasta äskettäin saanut nopeasti aikuisen muotonsa. Tässä vaiheessa voi jo nuoren käytöksessä huomata monia aikuismaisia piirteitä, vaikka monen nuoren sisällä toisinaan kuohuu. Nuoren oikeuden taju alkaa kehittyä, ja hän pystyy yhä helpommin asettumaan toisen asemaan. Nyt nuori alkaa enemmän punnitsemaan, mikä on oikein ja mikä väärin.

Kolmas vaihe

Kolmannessa vaiheessa ollaan jo murrosiän loppusuoralla. Tässä vaiheessa ollaan noin 18–22-vuotiaana, ja se päättyy nuoren aikuisuuden siirtymään, joka ajoittuu noin 20-21-vuoden ikään. Ihminen on henkisesti täysin kehittynyt vasta 23-vuotiaana, mutta ikääntymisen johdosta muutoksia tapahtuu lisää vielä myöhemmin.
Kolmannessa vaiheessa nuori pyrkii itsenäistymään vanhemmistaan lopullisesti, ja kotoa poismuutto sekä seurustelusuhteet alkavat tulla ajankohtaisiksi. Vaiheelle on tyypillistä lopullinen seestyminen, moni nuori alkaa hyväksyä itsensä omana itsenään itsetuntemuksen kasvaessa. Nuori ei enää tarkkaile koko ajan ympäristössään sitä, mitä muut hänestä ajattelevat. Lisäksi toisten erilaisuuden hyväksyminen ja suvaitsevaisuus kasvavat. Monet nuoret etsivät itseään, ja hahmottavat nyt turvallisen menneisyyden takanaan ja tulevaisuuden edessään, jossa hän näkee paljon mahdollisuuksia. Aikuistuneen nuoren katse siirtyy itsetutkiskelusta tulevaisuuteen ja sen tuomiin haasteisiin.
Tytöt kokevat ensimmäisen yhdyntänsä keskimäärin 17-vuotiaana ja pojat 18-vuotiaana. Myöhäisimmät kokevat sen vasta yli 20-vuotiaana ja aikaisimmat jo selvästi alle 15-vuotiaana, mikä on kuitenkin usein liian varhaista sukupuolisesti aktiiviselle elämälle. Kaverisuhteet tulevat nuorelle entistäkin tärkeämmiksi, samoin kumppanin etsintä.