Valko-Venäjän kansallinen tasavalta

Historia

Monien muiden Euroopan kansojen tapaan myös valkovenäläisissä alkoi kansallinen herääminen 1800-luvun jälkipuoliskolla. Vuonna 1863, Puolan kapinan aikoihin aatelismies Konstantin Kalimowski kirjoitti kansallista kysymystä käsitteleviä pamfletteja valkovenäjäksi. Vuonna 1905 alkoi ilmestyä ensimmäinen aikakauslehti, joka keskittyi kansallisiin kysymyksiin. Ajatusta Valko-Venäjän valtiollisesta itsenäisyydestä ei julkisuudessa lausuttu ennen vuotta 1914.
Vuonna 1917 kansallinen komitea pohti Valko-Venäjän tulevaisuutta. Maan tulevaisuudeksi esitettiin joko autonomiaa uuden, demokraattisen Venäjän yhteydessä tai täyttä itsenäisyyttä. Vaihtoehdoista päädyttiin jälkimmäiseen. 21. helmikuuta 1918 neuvosto julisti itsensä ainoaksi lailliseksi Valko-Venäjän hallitukseksi ja täysi itsenäisyys julistettiin 25. maaliskuuta 1918. Ajateltiin, että maata miehittäneet saksalaisjoukot auttaisivat vahvistamaan uutta valtioita, jonka piti olla valmiina vastustamaan odotettavissa olevaa bolševikkihyökkäystä. Maata miehittänyt Saksa suhtautui asiaan kaksijakoisesti, toisaalta torjuvasti, toisaalta uusi valtio nähtiin yhtenä Venäjää vastaan perustetuista puskurivaltioista. Saksan keisari Vilhelm II sai huhtikuussa kansalliselta komitealta sähkeen, jossa pyydettiin itsenäisyyden tunnustamista. Keisari ei kuitenkaan suostunut pyyntöön.
Itsenäistymistä kaavaillutta komiteaa kannatettiin laajalti eri kansalaispiireissä. Komiteassa olivat edustettuina eri alueiden edustajat sekä poliittiset puolueet kuten BSH (Valko-Venäjän sosialistinen liitto), BCD (Valko-Venäjän kristillisdemokraatit) sekä Bund (Liettuan, Puolan ja Venäjän juutalaisten yleinen työväenliitto). 1900-luvun alussa Valko-Venäjällä oli useita kuntia, joiden väestön enemmistö oli juutalaisia ja jiddišiä puhuttiin yleisesti.
Uuden valtion kannalta kohtalokkaat päätökset tehtiin Moskovassa. Bolševikit eivät aluksi vastustaneet kansallista liikehdintää, mutta uutta Valko-Venäjää he pitivät porvareiden juonena, jonka tarkoituksena oli erottaa Venäjä Valko-Venäjästä. Osasyynä uuden valtion tuhoon oli myös se, että demokraattiset puolueet olivat heikosti organisoituneita ja poliittisesti hajanaisia. Lisäksi maassa vaikutti myös yleisvenäläisiä porvaripuolueita, jotka suhtautuivat kansalliseen liikehdintään torjuvasti.
Valtio lakkasi olemasta joulukuussa 1918, kun Neuvosto-Venäjän puna-armeija valtasi maan. Tämän jälkeen julistettiin Valko-Venäjän sosialistinen neuvostotasavalta perustetuksi. Valko-Venäjän kommunistien vastustuksesta huolimatta sen itäisimmät osat liitettiin Venäjään. Helmikuussa 1919 julistettiin Liettualais-valkovenäläinen sosialistinen neuvostotasavalta (LitBel SSR). Valko-Venäjän sosialistinen neuvostotasavalta vakiinnutettiin kesällä 1920.
Toinen uudelle valtiolle vihamielinen voima oli vastaitsenäistynyt Puola. Puola oli ilmoittanut tavoitteekseen saada itselleen vuoden 1772 rajat. Tämä merkitsi sitä, että Puolan ja Neuvosto-Venäjän välille syttyi sota, jota käytiin etupäässä Valko-Venäjän alueella. Valko-Venäjän kansallisen tasavallan hallitus ei muodostanut yhtenäistä kantaa uuteen miehittäjään, vaan hajosi kiistelyn johdosta. Puolan joukot valtasivat Minskin, jota ne pitivät hallussaan heinäkuuhun 1920 saakka. Sodan lopputuloksena oli, että Puolan haltuun jäivät uuden valtion läntisimmät osat.
Lyhyen itsenäisyytensä aikana Valko-Venäjän kansallisen tasavallan tunnustivat Saksa, Itävalta, Viro, Latvia, Liettua, Suomi, Puola, Ukraina, Tšekkoslovakia, Armenia ja Turkki.

Historiallinen merkitys

Vaikka Valko-Venäjän kansallisen tasavallan itsenäisyys jäi hyvin lyhyeksi, sitä pidetään kuitenkin merkittävänä vaiheena maan valtiollisessa kehityksessä. Ilman itsenäisyysjulistusta Vladimir Leninin hallinto ei olisi perustanut kilpailevaa Valko-Venäjän neuvostotasavaltaa. Neuvostovallan ensimmäisinä vuosina maassa tapahtui merkittävää kansallisen kulttuurin kehitystä. Yleisvenäläiset puolueet olivat puolestaan pitäneet maata erottamattomana osana Venäjää. Neuvostoajan katsotaan olleen ikään kuin ponnahduslautana vuonna 1991 tapahtuneelle itsenäistymiselle.
Valko-Venäjän oppositio on julistanut Valko-Venäjän kansallisen tasavallan itsenäisyyspäivän ”vapauden päiväksi”.