google/wiki40b huggingface dataset:
Sami Torkki

Ura

Torkki aloitti ammattilaisuransa kasvattajaseurassaan Rauman Lukossa kaudella 1996–97, mutta pelasi suurimman osan tuosta kaudesta I-divisioonan Uudenkaupungin Jää-Kotkissa. Seuraavalla kaudella hän vakiinnutti nimellisesti paikkansa liigajoukkueessa, mutta varsinainen läpimurto tapahtui vasta kaudella 1998–99, kun Torkki siirtyi Kuopion KalPaan.
Tuon kauden jälkeen KalPa putosi liigasta suoraan Suomi-sarjaan ja Torkki palasi Uuteenkaupunkiin. Sieltä hänet poimi takaisin Lukkoon valmentaja Vasili Tihonov. Torkki viipyi Raumalla seuraavat kuusi kautta ja nousi joukkueen luottopelaajien joukkoon ja kaudella 2002–03 myös maajoukkueeseen. Kausi 2004–05 oli Torkin toistaiseksi paras SM-liigassa: hänelle merkittiin 52 ottelussa 39 tehopistettä ja 159 jäähyminuuttia.
Kaudelle 2005–06 Torkki siirtyi Ruotsin Elitserieniin Linköpingin joukkueeseen. Ruotsissa hän viihtyi kaksi kautta ja vaikkei juhlinutkaan pisteillä parhaiden Lukon-kausien tapaan, hän nousi suureen suosioon joukkueen fanien keskuudessa – Torkille perustettiin jopa oma fan club.
Kesällä 2007 polvileikkauksesta toipuva Torkki ei saanut uutta sopimusta Elitserienistä. Lopulta hän solmi yhden vuoden sopimuksen Tampereen Ilveksen kanssa. Seura käytti sittemmin sopimukseen sisältyneen option toisesta kaudesta, joten Torkki jatkoi Ilveksessä myös kaudella 2008–09. Torkki kärsi toisella Ilves-kaudellaankin loukkaantumisista joka oli osasyynä Ilveksen myydessä Torkin tammikuussa 2009 Elitserienin MODOhon.

Pelitapa

Torkki on pelaajana fyysinen ja suoraviivainen, jopa röyhkeä. Kiekonkäsittelijänä hän ei sen sijaan ole parhaimmillaan, ja kuumaverinen pelityyli tuottaa runsaasti rangaistuksia. Onnistuu kuitenkin iskemään muutamia maaleja kaudessa maalivahdin tiputtamista irtokiekoista, sillä Torkkia käytetään usein maskimiehenä vahvana ja kestävänä pelaajatyyppinä.

Perhe

Torkin vanhempi veli Jari pelasi SM-liigassa 492 ottelua tehden 441 pistettä.
Markus Suihkonen

Markus Suihkonen (s. 1993 Helsinki) on suomalainen bassolaulaja.
Suihkonen on opiskellut Taideyliopiston Sibelius-Akatemiassa pääaineenaan laulumusiikki ja valmistunut Musiikin kandidaatiksi vuonna 2017. 
Timo Mustakallio -kilpailun yhteydessä vuonna 2015 Hannu-Ilari Lampila kirjoitti hänestä: ”...lähes sensaatiomaisen hyvä nuori bassolaulaja”. Hän voitti kilpailun.
Suihkoselle myönnettiin Martti Talvela -säätiön apuraha 2015.
Markus Suihkonen on ollut kiinnitettynä  Opera Vlaanderenin Young Ensembleen kaudella 2017-2018 Belgian Antwerpenissa. 
Kaudella 2018–2019 Suihkonen laulaa Baijerin valtionoopperan oopperastudiossa ja vierailee Liègen Opéra Royal de Walloniessa.
Suihkosen isä on viola da gamban soittajana tunnettu Mika Suihkonen. Markus Suihkonen on opiskellut 15 vuotta sellon soittoa. Laulamisen hän aloitti Sibelius-lukiossa. Lisäksi hän on harrastanut rapia. Suihkosen opettajia ovat olleet Tom Nyman, Jaakko Ryhänen, Petteri Salomaa ja Mika Kares.
Antti Louhisto

Antti Louhisto (s. 1. tammikuuta 1918 Virolahti – k. 17. heinäkuuta 1989) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hän oli Anton Louhiston ja Marianna o.s. Korpelan neljästä pojasta kolmas. Hän muutti perheensä kanssa vuonna 1930 Viipurin taakse Kannakselle. Hänet palkittiin vuonna 1965 Pro Finlandia -mitalilla.
Louhisto teki pieniä, liikunnallisesti eloisia eläinveistoksia, esimerkiksi iskevästi ja yhteinäisesti hahmoteltuja härkäaiheita. Hänen materiaalejaan olivat kivi, puu ja pronssi. Töitä oli Suomessa esillä 50 näyttelyssä ja ulkomailla 25 eri paikassa.
Háleygjatal

Háleygjatal on runo, jonka laati 900-luvun lopulla norjalainen skaldirunoilija Eyvindr Skaldienturmelija (isl. Eyvindr Finnsson skáldaspillir) jaarli Hákon Sigurðarsonin kunniaksi tämän voitettua taistelun niin kutsuttuja Jómin viikinkinkejä (isl. Jómsvíkingar) vastaan. Runossa kuvataan norjalaisten Laden (isl. Hlaðir) jaarlien sukupuu, jonka kerrotaan ulottuvan  Óðinn-jumalaan saakka. Runolla on pyritty osoittamaan, että Hlaðirin dynastia oli arvoltaan tasavertainen verrattuna Haraldr Kaunotukan kuningassukuun. Eyvindr oli itse sukua Haraldr Kaunotukalle (isl. hárfagri) äitinsä kautta, mutta Háleygjatal sijoittuu todennäköisesti aikaan, jolloin Eyvindr oli riitautunut Haraldr Kaunotukan pojanpojan, Haraldr Harmaaturkin (isl. gráfeldr Eiríksson) kanssa.
Háleygjatalista on säilynyt vain katkelmia. Esimerkiksi Snorri Sturluson siteeraa runosta säkeistöjä teoksensa Proosa-Edda runo-opillisessa osassa Skáldskaparmál ja kirjoittamassaan kuningassaagojen kokoelmassa Heimskringla. Lisäksi runosta on säilynyt katkelmia kuningassaagojen kokoelmassa Fagrskinna sekä käsikirjoituksessa Flateyjarbók. 
Aikana jolloin Eyvindr laati Háleygjatalin tunnettiin myös Ynglingien kuningassuvun sukupuuta kuvaava runo Ynglingatal. Eyvindr on ammentanut vaikutteita sekä Ynglingatalista että vanhasta edda-runoudesta. Ynglingatalin tavoin Háleygjatalissa on ollut listattuna jaarli Hákonin 27 esi-isää ja se, miten nämä kuolivat. Háleygjatalissa on myös käytetty samaa runomittaa kuin Ynglingatalissa. Tämä runomitta, kviðuháttr, on edda-runoudelle tyypillisen fornyrðislag-runomitan muunnelma.
Leonid Kortšmar

Leonid Kortšmar (ven. Леонид Корчмар) on venäläinen kapellimestari.
Hän opiskeli Moskovan konservatoriossa Leo Ginsburgin oppilaana ja Leningradin konservatoriossa Ilja Musinin oppilaana. Hän on toiminut Voronežin ja Jekaterinburgin sinfoniaorkestereiden kapellimestarina sekä Saratovin valtionorkesterin ylikapellimestarina. Tällä hetkellä Leonid Kortšmar on Pietarin Mariinski-teatterin kapellimestari ja opettaa orkesterinjohtoa Pietarin konservatoriossa. Hänen oppilaistaan Suomessa tunnetaan virolainen Anu Tali ja suomalainen Sasha Mäkilä. Suomessa hän on vieraillut muun muassa Vox Artis -kamariorkesterin johtajana.
Ketolanperäntie

Historia

Alkujaan Tyrnävän Ojakylästä niin sanotulta Patelan torilta lähti Kempeleeseen tie, jota kutsuttiin niin sanottuna Kärrytienä. Alueen torppariasutuksen myötä Ketolanperäntie sai alkunsa vuonna 1927, jolloin saatiin rakennuslupa uuden tien rakentamiseen, joka alkoi samasta paikasta kuin Kärrytie, ja päättyi silloiselle valtatie 4:lle (nykyinen seututie 847) Koskelassa. Sen kunnossapidosta vastasi aluksi tieosuuskunta. Tie jaettiin osiin, ja kukin talo tai tilan omistaja tien varressa vastasi oman osansa kunnossapidosta. Ajoittain tie oli niin huonokuntoinen, ettei sitä voinut ajaa edes hevosella. Siksi kuljettiin myös Kärrytietä pitkiin. Ketolanperäntie oli ensimmäinen kunnantie, ja kunnallinen tielautakunta otti sen hoidettavakseen vuonna 1946.
Oulun Kiviniemen ja Kempeleen välisen moottoriliikennetien valmistuttua vuonna 1990 siirtyi Ketolanperäntien päättymispiste pohjoisemmaksi, nykyisen Ristisuon kiertoliittymän kohdalle.
Cathal Brugha Barracks

Cathal Brugha Barracks on Irlannin maavoimien varuskunta Rathminesissa Dublinissa. Se on samalla Irlannin asevoimien tärkein tukikohta, jossa on Itäisen maanpuolustusalueen esikunta sekä sota-arkisto.

Historia

Varuskunta on perustettu vuosien 1810 ja 1815 välisenä aikana, jolloin sen nimenä on Portobello Barracks. Varuskunta sai alkuperäisen nimensä Sir Francis Draken panamalaisen Portobellon kaupungin ryöstön muistoksi. Se oli alkujaan ratsuväkivaruskunta, mutta sinne on sittemmin sijoitettu muitakin joukko-osastoja. Varuskunnan kirkko valmistui 1842 ja kanttiinialue 1868.
Vuoden 1916 kansannousussa ja Irlannin itsenäisyystaisteluissa varuskuntaan sijoitetut brittisotilaat osallistuivat tapahtumiin kaikkialla Dublinissa. Mellakoiden aikana kolme toimittajaa sai surmansa vartiokopin lähistöllä. Käskyn tulenavauksesta antanut Royal Irish Rifles -rykmentin komppanianpäällikkö kapteeni Bowen-Colthurst joutui sota-oikeuteen.
Irlantilaiset joukot vastaanottivat 17. toukokuuta 1922 varuskunnan, jolloin siitä tuli kansallisen armeijan komentajan kenraali Michael Collinsin päämaja. Varuskunta nimettiin 1952 Cathal Brughaksi vuoden 1916 kansannousun johtajan mukaan.

Joukot

Varuskuntaan sijoitettiin ensimmäisenä 6th Dragoon Guards, johon kuuluivat seuraavat joukot: Royal Scots Fusiliers, Royal Munster Fusiliers, Durham Light Infantry, Middlesex Regiment, Wiltshire Regiment, Royal Inskilling Fusiliers ja Royal Irish Rifles. Irlannin vastaanotettua varuskunnan siihen oli sijoitettuna erilaisia maavoimien joukkoja.
Siitä tuli Itäisen maanpuolustusalueen esikunta 1994, ja kun Collins Barracksit suljettiin 1997, sinne sijoitettiin lisää joukkoja.
Tuomitun kosto

Kohtelu Suomessa

Valtion elokuvatarkastamo kielsi elokuvan (ikärajamääritys KK - Kokonaan kielletty) vuonna 1961. Täyskielto jatkui uusintatarkastuksessa 1967, kun suurta määrää elokuvia arvioitiin uudelleen tarkastamon johdon vaihduttua huhtikuussa 1966 ja levittäjien ajatuksissa oli mahdollisuus sensuurin lieventymisestä. Tarkastamo heltyi vasta uusintarkastuksessa 1969 jolloin elokuva myös sai virallisen ensi-iltansa Suomessa.
Atun kartano

Atun kartano on Atun saarella Paraisilla sijaitseva kartano. Atun rälssikartano on mainittu kirjallisissa lähteissä jo 1400-luvulla.
Kartanopihan vanhimmat, punamullatut rakennukset ovat 1700-luvulta. Kartanon talouskeskukseen kuuluu mm. slagitiilisiä talousrakennuksia sekä kuonatiilistä rakennettuja ulkorakennuksia.
Kartanon mailta louhittiin mm. rautamalmia 1840-luvulla, ja 1872 alueelle perustettiin höyrysaha. Kartanon alueella on toiminut myös tiiliruukki, hiilenpolttouuni ja meijeri. 1900-luvulla kartanolla oli myös oma sähkölaitos sekä mylly. Sahan toiminta lakkautettiin vuonna 1951, ja saaren etelärannalla sijainnut suursaha purettiin. Jäljellä on sahalaitoksen tiilinen voima-asema sekä sahakoneiden perustuksia. Sahan ajoilta on säilynyt lisäksi kaksi suurta työväen asuntokasarmia sekä pienempiä työväen asuntoja.
6-fosfoglukono-δ-laktoni

Biokemia

6-Fosfoglukono-δ-laktonia muodostuu pentoosifosfaattireitin ensimmäisessä vaiheessa glukoosi-6-fosfaatista  glukoosi-6-fosfaattidehydrogenaasin katalysoimana. 6-Fosfoglukono-δ-laktonin lisäksi muodostuu myös 6-fosfoglukono-γ-laktonia ja nämä kaksi voivat muuntua toisikseen. Laktonit ovat melko taipuvaisia hydrolyysiin ja soluolosuhteissa 6-fosfoglukono-δ-laktoni hydrolysoituu spontaanisti. Yhdiste on myös ainoa 6-fosfoglukonolaktonaasientsyymin, joka katalysoi pentoosifosfaatin seuraavaa vaihetta 6-fosfoglukono-δ-laktonin hydrolyysiä 6-fosfoglukonaatiksi, substraatti. 6-Fosfoglukono-δ-laktonin hydrolysointi hoitaa kahta tehtävää. Näin aineenvaihdunnan kannalta hyödyntöntä 6-fosfoglukono-γ-laktonia ei pääse kertymään eliöihin ja erittäin reaktiivinen ja mahdollisesti myrkyllinen 6-fosfoglukono-δ-laktoni saadaan tehokkaammin hydrolysoitua. Muiden laktonien tavoin 6-fosfoglukono-δ-laktoni on hyvin elektrofiilinen ja voi reagoida elimistön nukleofiilien esimerkiksi aminohappojen tai proteiinien kanssa ja tämä voi johtaa toimimattomiin proteiineihin.
Sabre (varausjärjestelmä)

Historia

Vuonna 1953 American Airlines -yhtiön pääjohtaja C. R. Smith ja IBM:n myyntiedustaja R. Blair Smith tapasivat sattumalta lennolla Los Angelesista New Yorkiin. Syntynyt keskustelu johti ajatukseen reaaliaikaisesta ja tietokoneavusteisesta lentojen paikanvarausjärjestelmästä. Kuuden vuoden kehitystyön jälkeen järjestelmä otettiin käyttöön, korvaten American Airlinesin manuaalisen paikanvarausjärjestelmän. Se oli myös yleisesti ottaen ensimmäinen reaaliaikainen kaupallinen tietojärjestelmä. Vuonna 1964 järjestelmän asennustyöt toimijaverkostossa oli saatu päätökseen ja se oli edelleen maailman suurin yksityinen reaaliaikainen tietojärjestelmä, häviten koossa ainoastaan Yhdysvaltojen valtion järjestelmille. American Airlines laski saavuttaneensa järjestelmän avulla 30 % säästöt yksinomaan henkilöstökuluissa. Järjestelmän kehittäminen oli maksanut noin 150 miljoonaa dollaria
Ensimmäinen matkatoimisto Yhdysvalloissa otti Sabre-terminaalin käyttöön 1976, jolloin järjestelmän piirissä oli noin miljoona eri hintatietoa. 1983 järjestelmä levisi kanadalaisiin ja 1986 brittiläisiin matkatoimistoihin, laajentuen sen jälkeen nopeasti eri maihin. 1985 järjestelmä laajeni kattamaan myös hotelli- ja autonvuokrausvarauksia. 1980-luvun lopulla järjestelmän kehittämisestä vastaava yhtiö Sabre Airline Solutions alkoi tarjota ohjelmistokehityspalveluja myös muille lentoyhtiöille ja järjestelmän piirissä oli 36 miljoonaa hintatietoa, joiden pohjalta se kykeni tarjoamaan noin miljardi erilaista reitti- ja hintavaihtoehtoa. Järjestelmän toiminnallisuutta on kehitetty aktiivisesti 1980-luvulta lähtien edelleen ja lukuisten yritysostojen jälkeen Sabre-järjestelmään (tai järjestelmiin) liittyvä liiketoiminta oli kesällä 2007 Silver Lake ja TPG -yhtiöiden omistuksessa.
Vuonna 1999 järjestelmän piirissä oli noin 30 000 matkatoimistoa ja kolme miljoonaa rekisteröitynyttä on-line -käyttäjää. Järjestelmän kautta saattoi varata paikkoja 400 lentoyhtiön lennoille, minkä lisäksi yhteistyökumppaneina oli 50 autonvuokraamoa, 35 000 hotellia, rautatieyhtiöitä, matkajärjestäjiä, ja lautta- ja risteily-yhtiöitä. Sabre on kokenut eri lentoyhtiöallianssien perustamien myöhempien varausjärjestelmien taholta myös kilpailua ja vuonna 2000 Amadeus-niminen varausjärjestelmä ohitti Sabren myytyjen varauksien määrässä.

Markkinatilanne

Vuonna 2006 Sabren tärkeimmät kilpailijat olivat Amadeus- ja Galileo/Travelport-järjestelmät, joista Amadeus oli suurin. Sabren kautta tehtiin noin 357 miljoonaa varausta.
Sven B. Oksanen

Sven B. Oksanen (s. 1915) oli suomalainen 1930- ja 1940-luvuilla vaikuttanut äärioikeistolainen toimittaja ja poliitikko.
Oksanen vaikutti 1930-luvulla Arvi Kalstan johtamassa kansallissosialistisessa Suomen Kansan Järjestössä. Kun puolue hajosi vuonna 1936, Oksanen oli perustamassa Suomen Työrintama -puoluetta yhdessä Yrjö Raikkaan ja Björn Smedsin kanssa. Oksanen oli työrintaman puoluesihteeri. Keväällä 1939 Oksanen lähti puolueesta ja perusti Suomalais-Kansallisen Työn Puolueen, joka julkaisi Kansallinen Työ -lehteä.
Oksanen toimi Hakaristi- ja Herää Suomi! -lehtien palkattomana avustajana 1933–1935. Hän oli päätoimittaja Suomen Työrintaman vuosina 1936–1939 julkaisemassa Työrintama-lehdessä ja toimitti myös 1939–1940 ilmestynyttä Kansallinen Työ -lehteä.
Vuonna 1942 Oksanen toimi kansallissosialistisen Suomen Valtakunnan Liiton johtajana. Jatkosodan päätyttyä syksyllä 1944 suomalaiset kansallissosialistit Teo Snellman, Yrjö Raikas, Vietti Nykänen, Sven B. Oksanen, Olavi Linnove ja Gunnar Lindqvist määrättiin sisäiseen karkoitukseen maaseudulle.
Joan Verdú

Ura

Verdú on Barcelonan kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa joulukuussa 2004 Mestarien liigan vierasottelussa Šah’tar Donetskia vastaan. Hän pelasi jatkossa kuitenkin pääosin Barcelonan reservijoukkueessa.
Kaudeksi 2006–2007 hän siirtyi Deportivo La Coruñaan. Ensimmäisen maalinsa Deportivossa hän teki 11. helmikuuta 2007 ottelussa Villarrealia vastaan. Kausi 2008–2009 oli Verdún läpimurto kausi, kun Deportivon pitkäaikainen pelintekijä Juan Carlos Valerón kärsi muutamista vaivoista. Verdú nousi näin joukkueen pelinrakentajaksi ja oli läpi kauden joukkueen tärkeimpiä pelaajia. Hän teki kaudella seitsemän maalia.
Hänen sopimuksena umpetui kesällä, eikä osapuolet päässeet yhteisymmärrykseen jatkosopimuksesta niin hän palasi takaisin synnyinseuduilleen Kataloniaan. Hän teki nelivuotisen sopimuksen Espanyolin kanssa.
Ilppo Vuorinen

Ilppo Vuorinen (s. 1952 tai 1953) on Turun yliopiston ympäristöntutkimuksen professori emeritus ja Saaristomeren tutkimuslaitoksen entinen johtaja. Vuorinen jäi eläkkeelle vuonna 2016.
Vuorinen opiskeli pääaineenaan ekologiaa 1970-luvulla. Opiskelujen päätyttyä hän oli kaksi vuotta Jyväskylän yliopiston hydrobiologian laitoksella. Väitöskirjan Vuorinen teki Merentutkimuslaitoksen palveluksessa ja väitteli tohtoriksi vuonna 1986. Vuorinen johti Paraisten Nauvossa Seilin saarella toimivaa Saaristomeren tutkimuslaitosta vuosina 1993–2016. Lisäksi hän oli Turun yliopiston ympäristöntutkimuskeskuksen johtaja. Uransa suurimpana saavutuksena Vuorela pitää puutiastutkimuksen käynnistämistä vuonna 1996 ja uudelleen 2011, sekä sen myötä perustetun Puutiaispankki Suomi -projektin keräämää aineistoa.
Nutturlan seisake

Seisakerakennus

Nutturlan pysäkki sijaitsee vähän matkan päässä Nutturlantien ja Kärryistentien sekä radan risteyksestä. Sen tontti pakkolunastettiin viereisestä Väli-Mäkilän tilasta vuonna 1923 ja pysäkki rakennettiin tontille samana vuonna. Rakennus perustettiin harkkokivistä muuratulle perustalle ja vuorattiin lomalaudoituksella. Satulakaton koillislappeelle rakennettiin myös kaksi puolipyöreää kattoikkunaa. Punamullatussa ja valkonurkkaisessa rakennuksessa sijaitsivat pienet odotustilat, rahtivarasto sekä pysäkinhoitajan asunto. Tontille valmistuivat myös sauna sekä kaksi muuta talousrakennusta. Hehtaarin laajuinen tontti rakennuksineen siirtyi Senaatti-kiinteistöjen myyntilistalle vuonna 2007, mutta ainakaan vuoden 2008 alkuun mennessä kiinteistöä ei ollut myyty.
Oulun työväentalo

Historia

Vuonna 1886 perustettu Oulun työväenyhdistys hankki omistukseensa samalla tontilla sijainneen puurakennuksen 1888. Uuden kivirakenteisen työväentalon rakentaminen aloitettiin vuonna 1903 ja se vihittiin käyttöön saman vuoden marraskuussa. Talo valmistui kuitenkin vasta keväällä 1904. Talosta sai omat tilat myös Oulun Työväen Teatteri (myöh. Oulun Työväen Näyttämö), joka esitti rakennuksen vihkiäistilaisuudessa Oulusta kotoisin olleen Teuvo Pakkalan näytelmän Tukkijoella. Jugendtyylisessä rakennuksessa oli lisäksi useita liikehuoneistoja ja siinä toimivat myös työväenyhdistyksen kirjasto sekä lukusali. Teatteri- ja juhlasali sijaitsi talon toisessa kerroksessa. Sen yläparvella varustettuun katsomoon mahtui yhteensä 700 henkeä. 
Elokuussa 1906 Oulun työväentalossa järjestettiin SDP:n viides puoluekokous, joka muodostui käänteentekeväksi koko suomalaisen työväenliikkeen kannalta. Oulussa oli tarkoitus pitää jo vuoden 1903 puoluekokous, mutta se jouduttiin rakennustöiden keskeneräisyyden vuoksi lopulta järjestämään Forssassa. Vuonna 1907 työväentalossa aloitti toimintansa Oulun työväenopisto, joka toimi rakennuksessa vuoteen 1935 saakka.
Sisällissodan aikana helmikuussa 1918 työväentalon ympäristössä käytiin kiivaita taisteluja. Lopulta rakennukseen linnoittautuneet punaiset antautuivat 3. helmikuuta ja nostivat sen merkiksi valkoisen lipun työväentalon salkoon.
Oulun työväenyhdistyksen toiminta kiellettiin kesäkuussa 1930 ja samalla päättyi myös Oulun Työväen Näyttämön toiminta. Puoli vuotta myöhemmin rakennus pakkohuutokaupattiin ja se siirtyi Oulun Teatteritalo Oy:n omistukseen. Samalla rakennuksessa aloitti vastaperustettu Oulun Näyttämö, jonka teatteritalona työväentalo toimi aina tuhoutumiseensa vuoteen 1944 saakka.
Uusi työväentalo ja teatteritalo rakennettiin entiselle paikalle arkkitehti Toivo Löyskän suunnitelmien mukaan. Ensimmäinen rakennusvaihe valmistui 1948, viimeisen rakennusvaiheen harjannostajaiset pidettiin marraskuussa 1953. Uusi työväentalo puolestaan korvattiin nykyään Oulun Tetra -nimellä tunnetulla liike- ja toimistorakennuksella vuonna 1975. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Matti Hakala.
Taikatossut

Juoni

Orpopoika Calvin toteuttaa taikatossujen avulla haaveensa ammattiurheilijan urastaja ja pääsee suoraan ’all-stars’ -koripallojoukkueeseen.Hän pääsee koripallo- joukkueeseen tavatessaan New York Knicksin managerin, joka antoi ilmaisliput lapsille.Se oli Allstars-matsi, jossa valittiin satunnaisesti katsoja kentälle.
Calvin pääsee kentälle ja kikkaa New York Knicksin pelaajan, joten hän yllättäen saa sopimuksen joukkueeseen.He voittavat kaikki ottelut.Hänen toinen unelmansa on saada oikea perhe. Sitä varten hänen on ystäviensä avulla peitottava ensin orpokodin ilkeä johtaja Bittleman, joka yrittää tuhota Calvinin uran ja haaveet omasta perheestä.
He ovat oikeita mestareita keskenään.
Kaikki lapset siirtyivät orpokodista asumaan koripalloilijan luo luksushuvilaan.
Soave (viini)

Soave-viinit ovat italialaisia viinejä, joita tuotetaan Soaven kaupungin seudulla Veronan kaupungin itäpuolella Venetossa Koillis-Italiassa. Soave-viinit ovat valko- tai kuohuviinejä. Viinit valmistetaan pääosin, vähintään 70-prosenttisesti Garganega-rypäleestä. Soave Classico -viinit ovat peräisin Soaven tai Monteforte d’Alponen kunnista.

Soave-viiniluokat

Laatuluokiteltuja ja nimisuojattuja Soave-viinityyppejä ovat Soave DOC-, Soave Superiore DOCG- ja Recioto di Soave DOCG -viinit.
Laatuluokan Soave DOC -viinit ovat valkoviinejä (Bianco) tai kuohuviinejä (Spumante). Niitä tuotetaan vuosittain yli 40 miljoonaa litraa 53 neliökilometrin alueella (vuonna 2014).
Soave Superiore DOCG on valkoviiniä, joka varastoidaan vähintään kuusi kuukautta ennen myyntiä. Viiniä tuotetaan 120 000 litraa vuodessa 24 hehtaarin alueella (vuonna 2014).
Recioto di Soave DOCG on kuohuviiniä tai jälkiruokaviiniä, joka valmistetaan kuivuneista rypäleistä ja jossa on vähintään seitsemän prosenttia jäännössokeria. Viiniä tuotetaan 100 000 litraa vuodessa (vuonna 2014).
HMS Zambesi

Palvelus

HMS Zambesi liitettiin palvelukseen otettaessa Kotilaivaston 2. Hävittäjälaivueeseen. Koeajojen ja varustamisen jälkeen alus siirtyi Scapa Flowhun koulutettavaksi. Se suojasi elokuussa HMS Myngsin, HMS Vigilantin, HCMS Siouxin, HMCS Algonquinin, HMS Kempenfeltin ja Norjan laivaston KNM Stordin kanssa taistelulaiva HMS Duke of Yorkia, lentotukialuksia HMS Indefatigablea, HMS Formidablea ja HMS Furiousta iskettäessä Norjassa Kaavuonossa piileksivään Saksan laivaston taistelulaivaan Tirpitziin.
Alus suojasi 23. lokakuuta HMS Venuksen, HMS Scourgen, HMS Savagen, HMS Verulamin, HMS Capricen, HMS Cassandran ja HMS Cambrianin kanssa HMS Implacablea ja risteilijä HMS Bellonaa iskettäessä kohteisiin Sorreisassa ja Bardufossissa sekä tieduteltaessa lähelle Tromssa ankkuroitua Tirpitziä. Seuraavana päivänä alus suojasi HMS Saumarezin, HMS Serapiksen, HMS Scorpionin, HMS Savagen ja HMS Zephyrin kanssa risteilijä HMS Devonshireä sekä saattuetukialuksia HMS Trumpeteria ja HMS Campaniaa iskettäessä Lepsoyn eteläpuoliseen meriliikenteeseen ja miinoitettaessa Harhamsundin edustan merireittejä operaatio Hardyssa.
Alus suojasi 7. joulukuuta HMS Savagen, HMS Vigilantin, HMS Zealousin, HMS Serapiksen, HMCS Siouxin, HMCS Algonquinin ja KNM Stordin kanssa HMS Implacablea, HMS Trumpeteria ja HMS Premieriä miinoitus ja meriliikenteen häirintämatkalla Karanlahdella operaatio Urbanessa.

1945

HMS Zambesi liittyi 1. tammikuuta 1945 saattueeseen JW63, mistä se erkani 8. tammikuuta  saavuttuaan tapahtumaköyhän matkan jälkeen Kuolan nimemimaalle. Alus liittyi 11. tammikuuta palaavaan saattueeseen RA63, josta se erkani 21. tammikuuta saattueen saavuttua myrskyisen matkan jälkeen Loch Eween.
Alus liittyi 8. helmikuuta saattueeseen JW64, josta se erkani 14. helmikuuta saksalaisten hyökkäyksen kohteeksi joutuneen Soroyn saaren evakuointiin. Se kuljetti alukselle nousseet matkustajat Murmanskiin kuljetettavaksi Britteinsaarille. Alus liittyi 17. helmikuuta palaavaan saattueeseen RA64, josta se erkani 27. helmikuuta. 
Alus liittyi 12. maaliskuuta saattueeseen JW65. Saattueen jouduttua 20. maaliskuuta sukellusveneen maaliksi HMS Lapwing upposi akustisen torpedon osuttua. Alus liittyi 23. maaliskuuta palaavaan saattueeseen RA65, josta se erkani 30. maaliskuuta ennen saapumista Scapa Flowhun.
Alus suojasi 4. toukokuuta HMS Carysfortin, HMS Opportunen, HMS Savagen, HMS Scorpionin, HMS Orwellin ja HMS Obedientin kanssa HMS Searcheria, HMS Queenia, HMS Trumpeteria, HMS Norfolkia ja HMS Diademia iskettäessä Narvikin länsipuoliseen meriliikenteeseen. Iskuissa tuhotuivat Saksan laivaston varastolaiva Black Watch ja sukellusvene U-711. Alus liitettiin 8. toukokuuta tukemaan uudelleen miehitystä.
Japanin antauduttua HMS Zambesi liitettiin Kotilaivaston 4. Hävittäjälaivueeseen. Alus siirrettiin 1946 Devonportin reserviin. Se huollettiin 1948 Gibraltarilla, minkä jälkeen alus siirrettiin Rothesayhin 3. sukellusvenelaivueen maalilaivaksi.
Alus huollettiin 1959 Penarthissa, minkä jälkeen se palautettiin reserviin Cardiffiin. Alus siirrettiin poistolistalle ja se myytiin T. W. Wardille Penarthiin. Alus saapui hinattuna romutettavaksi 12. helmikuuta 1959.