Suomen lähetyskunta

Suomen lähetyskunnan matka

Venäjän armeijan ylipäällikön, von Buxhoevdenin, kiertokirje lähetyskunnan jäsenten valitsemisesta annettiin 1.7.1808. Kustakin läänistä tuli valita yksi aatelismies, yksi porvari ja yksi talonpoika. Turun ja Porvoon hiippakunnista valittiin molemmista yksi edustaja. Myöhemmin ylipäällikkö antoi yksittäisille kaupungeille oikeuden omaan edustajaan, kun Turun akatemia, hovioikeus ja Porvoon lukio olivat saaneet luvan lähettää oman edustajan. Balttilais-saksalainen Friedrich Wilhelm von Buxhoevden oli määrännyt ylimääräiseksi edustajaksi venäläisille myötämielisen E. G. von Willebrandin, jota hän kaavaili puheenjohtajaksi lähetyskuntaan. Huonon ranskan taitonsa vuoksi Willebrand ei kuitenkaan ollut hovikelpoinen. Valinta osui sen sijaan C. E. Mannerheimiin, joka osoittautui tehokkaaksi neuvottelijaksi. Lähetyskunta neuvotteluja käytiin sotaministeri Aleksei Araktšejevin ja ulkoministerin apulainen kreivi ja salaneuvos Alexander Nikolaevich Saltykov (1775–1837) johdolla. 
Ensimmäisessä kokouksessa esitettiin muistio, jonka mukaan lähetyskunta ei voi toimia valtiopäivien korvaajana. Pohjois-Suomessa käynnissä olevasta sodasta huolimatta vaaleja ei kuitenkaan lykätty rauhantekoon asti. Lähetyskunta jäi edustamaan ainoastaan venäläisten hallussa olevia läänejä eli Uudenmaan ja Hämeen lääniä, Turun ja Porin lääniä, Kymenkartanon lääniä sekä Vaasan lääniä. Ruotsalaisten Oravaisissa 14.9.1808 kärsimän tappion jälkeen ylipäällikkö von Buxhoevden määräsi lähetyskunnan saapumaan Pietariin. Pietarissa lähetyskunnan jäsenet saivat tutustua muutaman kuukauden ajan hovin edustajan kanssa siihen kaikkeen hyvään ja Ruotsia parempaan, johon yhteys Venäjän kanssa tulisi johtamaan. Kullekin annettiin 10 ruplaa tuhlattavaksi seurapiireissä. Lähetystö oleskeli Pietarissa lokakuusta 1808 tammikuuhun 1809. Lähetyskunnan jäsenten oppaana toimi valtioneuvos Achloppkoff, joka keisarin määräyksestä esitteli julkisia rakennuksia.

Lähetyskunnan jäsenten audienssi ja tunnustustenjako

Lähetyskunnan jäsenille järjestettiin tapaaminen keisarin kanssa. Erityistä mielenkiintoa herätti tutustuminen keisarinna Elisabethiin, jonka sisar oli Kustaa IV Adolfin puoliso eli suomalaisten entinen kuningatar Fredrika Dorotea. Ensimmäiseksi palkittiin Suomen lähetyskunnan jäsenet. Aatelissäädyssä palkittiin E. G. von Willebrand Pyhän Annan I luokan kunniamerkillä ja 500 dukaatilla. Professori G. E. von Haartman palkittiin Pyhän Vladimirin IV luokan kunniamerkillä ja briljanttisella kantasormuksella liuskojen kanssa kuten muutkin pappissäädyn edustajat. Porvarissäädyn edustajat saivat kultaiset isot mitalit sinisillä nauhoilla sekä briljanttiset kantasormukset. Talonpoikaissäädyn edustajat saivat pienempää kokoa olevat kultaiset mitalit, jossa oli aleksandrovilainen nauha, sekä 500 ruplaa rahaa.
Aatelis- ja pappissäädyn edustajat palkittiin jälkikäteen venäläisillä kunniamerkeillä. Porvarissäädyn kuusi ja talonpoikien viisi edustajaa saivat keisarin vastaanottoa edeltävänä päivänä kultaisen kaulassa kannettavan mitalin. Porvarien mitali painoi 20 dukaattia (70 g) ja sen nauha oli vaaleansininen. Talonpoikien mitali painoi 10 dukaattia (35g) ja sillä oli punainen nauha. Värit vastasivat korkea-arvoisten Pyhän Andreaksen ja Pyhän Aleksanteri Nevskin ritarikuntien nauhavärejä. 
Lähetyskunnan Pietarinmatkan jälkeiset tapahtumat 1809

Porvoon maapäivät

Lähetyskunnan palattua järjestettiin Porvoossa valtiopäivät (ruots. landtdagar) Venäjän keisari Aleksanteri I:n määräyksestä 28. päivä maaliskuun 1809. järjestettiin Suomen säätyjen edustajien kokoontuminen. Suomen sota oli tuolloin vielä käynnissä, mutta Venäjän osalta sota oli voitettu. Suomalaiset historiantutkijat ovat esittäneet erilaisia tulkintoja, olivatko Porvoossa Suomen historian ensimmäiset säätyvaltiopäivät vai perinteiset maapäivät, joiden kautta Ruotsin entiset kahdeksan maakuntaa siirrettiin Venäjän keisarin valtaan. Myöhemmin 1800-luvulla syntyneen suomalaisen perustuslaillisen tulkinnan mukaan Porvoon valtiopäivillä perustettiin Suomen valtio.

Haminan rauha

Haminan rauha solmittiin Porvoon maapäivien jälkeisen autonomisen tunnustuksen siivittämänä kun Suomi siirtyi venäjän alaiseksi itsehallinnolliseksi suurruhtinakunnaksi, asiasta laadittiin Haminan rauha joka oli Ruotsin ja Venäjän kahdenvälinen rauhansopimus, joka allekirjoitettiin 17. syyskuuta 1809 Haminassa, nykyisen Johanneksen kirkon paikalla sijainneessa linnoituksen komendantin virka-asunnossa. Rauha päätti 21. helmikuuta 1808 alkaneen Suomen sodan.