google/wiki40b huggingface dataset:
Šelonin taistelu

Taustaa

Moskovan ruhtinaskunnan ja Novgorodin tasavallan välillä oli ollut konflikteja jo 1300-luvulta lähtien, mistä viimeisin oli johtanut vuonna 1456 solmittuun Jaželbitsyn rauhansopimukseen, jota novgorodilaiset sitten rikkoivat pyytämällä Puola-Liettualta tukea. Moskovan ruhtinas Iivana III syyttikin Novgorodia petturuudesta, minkä lisäksi ortodoksinen metropoliitta syytti heitä jopa ortodoksisuuden hylkäämisestä liettualaisten katolilaisten hyväksi. Novgorodin ja Liettuan välille solmittiinkin puolustusliitto, mutta kun Moskova julisti sodan, liettualaiset eivät tulleet apuun. Novgorod palkkasikin Mihail Kiovalaisen johtamaan joukkojaan. Hän kuitenkin hylkäsi novgorodilaiset, kun he eivät suostuneet tukemaan hänen vaatimustaan Kiovan kaupungista. Tasavalta kohtasi Moskovan siis yksin.

Taistelu

Novgorodin ja Moskovan armeijat kohtasivat 14. heinäkuuta 1471 Šelonin joen varrella. Novgorodin armeija koostui 20000-40000 miehestä, joista valtaosa oli huonosti organisoituja paikallisia miliisejä. Tarkkaa määrää on hankalaa arvioida, sillä moskovalaiset ovat saattaneet liioitella lukuja jälkikäteen näyttääkseen paremmalta. Moskovan armeija sen sijaan koostui noin 5000 miehestä. Huolimatta huomattavasta miesalivoimasta, moskovalaiset voittivat taistelun ratkaisevasti, surmaten ainakin 12000 miestä. Taistelun tarkkoja tapahtumia on hankalaa hahmottaa lähteiden erilaisuuksien vuoksi, mutta ilmeisesti moskovalaiset onnistuivat väijyttämän novgorodilaisten armeijan, mistä seuranneessa kaaoksessa novgorodilaiset joukot perääntyivät sekasorrossa.

Seuraukset

Kymmenen päivää Šelon-joen taistelun jälkeen osapuolet kohtasivat uudelleen Štšilinka-joen varrella, mikä sekin päättyi Novgorodin tappioon, huolimatta siitä, että novgorodilaisia oli noin 12000 miestä moskovalaisten noin 3000 vastaan. Samana päivänä Iivana III teloitti novgorodilaisten komentajan, Dmitri Isaakovitš Boretskin. Taisteluiden jälkeen solmittiin rauha, minkä seurauksena Novgorodin kaupungilla säilyi jonkinasteinen autonomia, mutta käytännössä se menetti sodan seurauksena itsenäisyytensä. Novgorodin kaupunki ja sen vallassa olleet alueet integroitiin vähitellen Moskovan ruhtinaskuntaan vuoteen 1478 mennessä. Kyseisenä vuonna novgorodilaiset yrittivät kapinoida Moskovaa vastaan, minkä vuoksi Iivana marssi armeijansa kanssa kaupunkiin ja lakkautti sen viimeisetkin autonomian rippeet.
Bjarne Kallis

Tausta

Kallis valmistui ylioppilaaksi vuonna 1964 ja valtiotieteiden maisteriksi vuonna 1968.
Ennen nousuaan eduskuntaan Kallis työskenteli Finrailin konttorinhoitajana (1968–1969), Högvalla seminariumin opettajana (1969) ja Kokkolan kauppaoppilaitoksen lehtorina (1969–1989) ja rehtorina vuodesta 1989.

Politiikka

Kallis kuului alun perin rkp:hen, mutta siirtyi kristilliseen puolueeseen tultuaan uskoon. Hänet valittiin eduskuntaan kristillisen liiton listalta Vaasan läänin vaalipiiristä ensimmäisen kerran vuoden 1991 vaaleissa. Hän oli kansanedustajana yhtäjaksoisesti vuoteen 2011 saakka muttei asettunut ehdolle enää vuoden 2011 eduskuntavaaleissa. Syksyllä 2014 Kallis ilmoitti siirtyvänsä kokoomukseen. Hän oli kokoomuksen ehdokas kevään 2015 eduskuntavaaleissa muttei tullut valituksi.

Kristillisen liiton puheenjohtajana (1995–2004)

Kallis valittiin kristillisen liiton puheenjohtaksi vuonna 1995. Hänen kaudellaan puolue muun muassa vaihtoi nimensä kristillisdemokraateiksi, muuttui enemmän yleispuolueeksi ja teki eroa uskonnon ja politiikan välille.
Eduskuntavaaleissa 2003 kristillisdemokraatit irtautuivat Kalliksen johdolla keskipuolueiden ryhmästä ja solmivat muutamassa piirissä vaaliliiton kokoomuksen kanssa, vaikka puolueen Lapin piiri oli jo hakeutumassa vaaliliittoon keskustan kanssa Lapissa. Muissa piireissä keskusta ei enää suostunut vaaliliittoihin, joten tekninen yhteistyö kokoomuksen kanssa oli tarpeen. Puolue nosti kannatustaan eduskuntavaaleissa 2003 yli viiteen prosenttiin, mutta kansanedustajien määrä väheni seitsemään. Vaaliliitto kokoomuksen kanssa auttoi varmistamaan ulkomaankauppaministeri Jari Vilénin eduskuntapaikan Lapin vaalipiiristä. Vastavuoroisesti kokoomusvaaliliiton avulla KD varmisti Sari Essayahin pääsyn eduskuntaan Varsinais-Suomen vaalipiiristä. 
Kalliksen puheenjohtajakauden aikana eurokansanedustaja Eija-Riitta Korhola (EPP) vaihtoi puoluejäsenyytensä kristillisdemokraareista kokoomukseen, jolloin puolue menetti ainoan edustajansa europarlamentissa.
Kristillisdemokraattien menestyttyä heikosti vuoden 2004 eurovaaleissa Kallis erosi kesken puheenjohtajakauden ja hänen seuraajakseen valittiin Päivi Räsänen.

Presidentinvaali 2006

Kallis valittiin kristillisdemokraattien presidenttiehdokkaaksi vuoden 2006 presidentinvaaliin. 1. lokakuuta 2005 Kalliksen ehdokkuuden tueksi koottua kansalaisvaltuuskuntaa ilmoittautui johtamaan keskustan europarlamentaarikko Hannu Takkula, joka on Kalliksen perhetuttu. Kalliksen joukkoihin ilmoittautui myös kauneusalan ammattilainen Tiina Jylhä. Kalliksen vaalimotto oli Äänesi on Kallis – Bjarne Kallis.
Kallis pyrki Henrik Laxin ja osittain Sauli Niinistön tapaan haastamaan presidentinvaaleissa Suomen ulkopoliittisen johdon, presidentin ja pääministerin kannattamalla Euroopan unionin voimakkaampaa puolustusulottuvuutta.
Vaalin ensimmäisellä kierroksella Kallis sai 61 483 ääntä (2,0 %:n ääniosuus) eikä selvinnyt toiselle kierrokselle. Vaalin toisella kierroksella Kallis asettui Niinistön taakse ja sanoi äänestävänsä häntä.

Yksityiselämä

Kallis on naimisissa ja hänellä on neljä lasta.
Barney Kessel

Barney Kessel (17. lokakuuta 1923 Muskogee, Oklahoma, Yhdysvallat – 6. toukokuuta 2004 San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen jazzkitaristi. Hän aloitti keikkailun paikallisten yhtyeiden kanssa teini-ikäisenä. Vuonna 1947 Kessel levytti Charlie Parkerin kanssa Relaxin at Camarillo -sessioissa Dial Recordsille. 1950-luvun alussa Kessel sai kuuluisuutta Oscar Petersonin trion kitaristina. Oscar Peterson Trio teki menestyksekkäitä kiertueita myös Yhdysvaltain ulkopuolella, minkä ansiosta Kessel sai myös kansainvälistä kuuluisuutta.
1960-luvulla Kessel oli hyvin käytetty sessiokitaristi yhdysvaltalaisissa studioissa. Kesselin kitaransoittoa voi kuulla muun muassa Julie Londonin tunnetuksi tekemällä kappaleella "Cry Me a River". Studiomuusiikkona hän soitti muun muassa Phil Spectorin, Beach Boysin ja Monkeesin levytyksissä.
Kessel on kitaristien keskuudessa arvostettu muusikko harmonisen ja hienostuneen tyylinsä ansiosta. Kessel voitti parhaan kitaristin tittelin useissa Esquiren, Down Beatin ja Playboyn muusikkoäänestyksissä vuosien 1947 ja 1960 välillä. The Who -yhtyeen johtaja ja kitaristi Pete Townshend levytti vuonna 1983 julkaistulle "Scoop"-albumilleen kunnianosoituksena Kesselille instrumentaalikappaleen "To Barney Kessel". Kessel itse oli levyttänyt ensilevylleen kunnianosoituksen omalle kitaristiesikuvalleen, "Salute to Charlie Christian".
Vuonna 1961 Gibson toi markkinoille Barney Kessel -kitaramallin. Sen valmistus jatkui vuoteen 1973 asti. Levytysten lisäksi Kessel julkaisi useita kitaransoitonoppaita. Maurice Summerfield on kirjoittanut Kesselistä kirjan "Barney Kessel Jazz Legend".
Kessel halvaantui vuonna 1992, minkä jälkeen hänen terveytensä heikkeni. Kuusi vuotta sen jälkeen hän kuoli 80 vuoden ikäisenä aivokasvaimeen San Diegossa Kaliforniassa.
FV102 Striker

FV102 Striker on Britanniassa valmistettu telavetoinen panssarintorjunta-ajoneuvo. FV102:n valmistaja oli Alvis Vickers, joka toi vaunutyypin tuotantoon vuonna 1975. FV102 kuuluu kokonaiseen CVR(T) ajoneuvoperheen sarjaan.
Ajoneuvon pääaseistuksena on 2x5 Swingfire-tyyppistä lankaohjattua panssarintorjuntaohjusta. Swingfiren jälkeen uudeksi pst-ohjukseksi tuli FGM-148 Javelin. Apuaseena toimii 7,62 mm konekivääri. Swingfire-ohjusten enimmäinen toimintamatka oli 4 000 metriä.
Vaunutyyppi on edelleen käytössä moottorien ajanmukaistamisen ansiosta. Moottori oli aluksi Jaguar J60 -tyypin 4,2-litrainen 6-sylinterinen bensiinimoottori, teholtaan 190 hevosvoimaa. Uudeksi moottorityypiksi valittiin Cumminsin 5,9 litran mutta saman tehoinen BTA-dieselmoottori. Moottorin vaihdoksella tähdättiin vähentämään polttoaineen kulutusta ja siten saamaan alhaisempia käyttökustannuksia.
80 km/h enimmäisen tienopeuden saavuttamaan kykenevä taisteluajoneuvo on toimintakykyinen yöllä, ja siinä on NBC-suojaus joukkotuhoaseita vastaan.
Ylösnousemus (Remes)

Juoni

Vuonna 1987 Rauma-Repola rakentaa kaksi Mir-sukellusalusta Neuvostoliittoon. CIA painostaa lopettamaan lupaavan bisneksen. Nyt tutkija Salla Määtän tytär Taru katoaa. Pian Salla saa tietää sukellusveneiden rakentamiseen osallistuneen aviomiehensä Harrin olevan elossa, vaikka tätä on luultu kuolleeksi jo vuosien ajan.
Vilsandin kansallispuisto

Tehtävät

Viron luonnonsuojelulain mukaan kansallispuiston tehtävänä on luonnon, maiseman ja kulttuuriperinnön suojeleminen sekä sen tutkiminen ja esitteleminen. Vilsandin kansallispuiston tarkoitus on hoitaa tätä tehtävää Länsi-Virossa. Kulttuuriperinnöksi katsotaan alueelle ominainen aineellinen ja henkinen kulttuuriperintö. Niihin siis kuuluvat muun muassa sillat, ojat, tiet, majapaikat, kiviaidat sekä henkisestä kulttuuriperinnöstä esimerkiksi kieli ja kansanperinne.

Alue

Kansallispuisto käsittää Vilsandin lisäksi sata pienempää saarta ja luotoa sekä osia Saarenmaan rannikosta Kihlekonnan ja Lümandan kuntien alueella. Kaikkiaan kansallispuiston pinta-ala on 180 km². Suurin osa alueen saarista ja luodoista on vähemmän kuin 500 metriä pitkiä ja 100 metriä leveitä. Suojelualueen ydinalueen muodostava Vilsandin saari on pinta-alaltaan 8,75 km². Vilsandin saari on alueen ainoa asuttu saari.

Luonto

Kansallispuiston alueella on havaittu 247 eri lintulajia, joista 112 myös pesii alueella. Alun perin alue perustettiin erityisesti hanhien suojeluun, joista alueella esiintyy esimerkiksi harmaahanhia. Muita alueella tavattavia lintuja ovat haahkat, heinäsorsat, ristisorsat, tukkakoskelo, isokoskelo sekä Virossa vain kansallispuistossa tavattava luotokirvinen. Alueella on myös suuri lokkien kanta, jota on jouduttu ajoittain säännöstelemään niiden muiden lintujen pesille aiheuttaman vahingon takia. Harmaahylkeet poikivat suojelualueeseen kuuluvalla Innarahun luodolla. Muista nisäkkäistä suojelualueella tavataan muun muassa kettua, jänistä ja supikoiraa, jotka pääsevät talvisin jäätä pitkin ulommillekin saarille ja luodoille. Vilsandin saarella tavataan myös metsäkaurista ja siiliä sekä ajoittain hirviä ja villisikoja. Matelijoista alueella elää rantakäärme sekä sammakkoeläimistä rupi- ja haisukonna. Haisukonnan kanta on pienentynyt huomattavasti tuntemattomasta syystä. Kasvillisuus on ulommilla saarilla ja luodoilla lähinnä pensaikkoa ja metsää on vain vähän. Itse Vilsandin saarella kasvaa runsaammin metsää. Harvinaisista kasveista alueella tavataan tanskankuirimoa, jota kasvaa alueen uloimmilla saarilla ja luodoilla sekä Vilsandin saaren länsiosissa.

Historia

Lintujen suojelun saarella aloitti majakan päälliköksi vuonna 1906 tullut Artur Toom, joka vuokrasi Vilsandia ympäröiviä luotoja Kihelkonnan seurakunnalta. Hän halusi estää lintujen munien keruun, mikä herätti vastustusta muissa vilsandilaisissa. Hän sai kuitenkin tukea muutamilta merikapteeneilta ja lopulta luodoille perustettiin Venäjän keisarikunnan ensimmäinen suojelualue. Ensimmäinen ja toinen maailmansota hävittivät suojelualuetta, mutta alue toipui molemmista sodista. Vuonna 1957 suojelualue perustettiin uudestaan ja tällä kertaa se sisälsi myös itse Vilsandin saaren. Viron itsenäistymisen jälkeen alue rekisteröitiin virallisesti kansallispuistoksi 7. joulukuuta 1993. Vuodesta 2009 alueen hallinnasta on vastannut Keskkonnaamet eli Viron ympäristövirasto.
Mljet

Mljet on saari Adrianmeressä Kroatiassa. Saaren nimi tarkoittaa hunajaa. Saari on suosittu matkailukohde. Se on 37 kilometriä pitkä ja noin 3 kilometriä leveä. Siellä asuu vakituisesti noin 800 asukasta. Saarella sijaitsee Mljetin kansallispuisto. Saaressa on myös luola, jossa Odysseus tarun mukaan vietti seitsemän vuotta.
Kriketin maailmanliiga 2007–2009

5. divisioona

Turnaus pelattiin Jerseyssä 23.–31. toukokuuta. Turnauksen voitti Afganistan kukistettuaan finalissa Jerseyn.
ANTI – Contemporary Art Festival

ANTI – Contemporary Art Festival on nykytaiteen festivaali, joka järjestetään joka vuosi Kuopiossa. Yleisölle maksuton ANTI keskittyy julkisiin tiloihin tehtyihin paikkasidonnaisiin teoksiin. Festivaalin tarkoituksena on tuoda taide perinteisistä esityspaikoista, kuten gallerioista ja museoista, keskelle ihmisten arkea: kaduille, toreille, kauppakeskuksiin, puistoihin ja virastoihin.
Vuodesta 2002 lähtien ANTI-festivaalilla on esitetty sekä suomalaisten että kansainvälisten taiteilijoiden live art, ääni- ja kuvapohjaista sekä tekstiin perustuvaa taidetta. Teosten lisäksi festivaalin yhteydessä järjestetään seminaareja, työpajoja sekä festivaaliklubeja. Festivaalin alkuaikoina festivaalilla esitettiin aika- ja paikkasidonnaisten teosten lisäksi elokuvia, ja festivaali on myös antanut taiteilijoille mahdollisuuden residenssityöskentelyyn Kuopiossa.
ANTI-festivaalin teokset valitaan ohjelmistoon avoimen teoshaun kautta saapuneista ehdotuksista. Festivaalilla esiintyy myös kutsuttuja taiteilijavieraita. Osa festivaalilla vierailleista taiteilijoista on tuonut festivaalille teoksia useampina vuosina, ja ovat tällä tavoin luoneet kiinnostavan kokemuksen katsojille, jotka ovat osallistuneet heidän aikaisempiin teoksiinsa. Festivaalin historian aikana taiteilijoita on saapunut festivaalille ympäri maailmaa, muun muassa Japanista, Kanadasta, USA:sta ja Meksikosta.
Historiansa aikana ANTI-festivaali on kerännyt yli 50 000 kävijää. Kansainvälisenä festivaalina ja Suomen keskeisimpänä live art -taiteen esitysfoorumina ANTI muodostaa kohtaamispaikan taiteen suhteesta ja hahmottumisesta eri arkipäivän tiloissa kiinnostuneiden taiteilijoiden ja yleisön välillä.
Festivaalin järjestää ANTI – Contemporary Art Festival yhdistys ry, ja festivaalin taiteellisina johtajina toimivat Johanna Tuukkanen ja Gregg Whelan. Festivaali on myös EU:n A Space for Live Art -hankkeen jäsen.
ANTI-festivaali on saanut tunnustusta toiminnastaan jo useampana vuonna. Vuonna 2006 festivaali sai Valtion taidepalkinnon ja vuonna 2007 Kuopion kaupungin esimerkillisesti toimivan ryhmän kunniakirjan. Vuonna 2009 festivaalin taiteellisena johtajana ja vastaavana tuottajana toimivalle Johanna Tuukkaselle myönnettiin Pohjois-Savon taidetoimikunnan taidepalkinto.
Concorde

Ominaisuudet

Concorden nopeus oli Mach 2,04 ja lentokorkeus 17 000 metriä. Koneessa oli deltasiipi ja Rolls-Royce/SNECMAn valmistamat Olympus 593 Mk610 -jälkipolttimella varustetut moottorit, jotka kehitettiin alun perin Avro Vulcan -strategiseen pommikoneeseen. Jälkipolttimia käytettiin lentoonlähdössä sekä  kiihdytyksessä Mach 0,95- ja Mach 1,7 -nopeuksien välissä. Muulloin jälkipolttimet olivat kytkettyinä pois päältä.
Concorde oli ensimmäinen siviililentokone, joka varustettiin analogisella fly-by-wire-lentohallintajärjestelmällä.
Concorde ei ollut kaupallinen menestys – sitä valmistettiin kaikkiaan vain 20 kappaletta. British Airwaysin ja Air Francen lisäksi myös Iran Air tilasi kaksi konetta, mutta perui tilauksen vuoden 1979 vallankumouksen jälkeen. Muiden yhtiöiden tilaukset eivät olleet sitovia ja ne peruttiin ilman sanktioita. Puhjennut öljykriisi nosti Concorden käyttökustannukset korkeiksi.

Käyttö kaupallisessa ilmailussa

Kaupalliset lennot, joita harjoittivat British Airways ja Air France, alkoivat 21. tammikuuta 1976 reiteillä Pariisi–Dakar–Rio de Janeiro ja Lontoo–Bahrain–Sydney. Seuraavana vuonna valmisteltiin liikenteen aloittamista Yhdysvaltoihin. Concorde laskeutui ensimmäisen kerran John F. Kennedyn kansainväliselle lentoasemalle 19. lokakuuta 1977, minkä jälkeen sillä suoritettiin koelentoja sen varmistamiseksi, etteivät nousut ja laskut ylitä melurajoja. Reittiliikenne New Yorkiin alkoi 22. marraskuuta 1977. Myöhemmin reittiliikenne vakiintui ainoastaan reiteille Atlantin yli Pariisista ja Lontoosta New Yorkiin. Tämän lisäksi koneilla tehtiin tilauslentoja.
Lennot Concordeilla lopetettiin vuonna 2003. Osasyynä lopettamiseen oli Air Francen lennon 4590 onnettomuus Pariisin lähellä 25. heinäkuuta 2000. Onnettomuuden aiheutti aikaisemmin samalta kiitotieltä lähteneestä lentokonesta irronnut metallinpala, joka jäi kiitotielle. Onnettomuuden jälkeen koneisiin tehtyjen teknisten parannusten ja muutosten ansiosta liikennöintiä arvioitiin voitavan jatkaa vuosikymmenen loppuun, mutta suurimmalta osaltaan koneista luopumiseen ennen aikojaan vaikutti niiden heikko taloudellinen kannattavuus ja viime vaiheessa vähentyneet matkustajamäärät. Viimeinen lento Air Francen Concordeilla tehtiin 31. toukokuuta 2003 ja British Airwaysillä vastaavasti 24. lokakuuta 2003. Alun perin British Airwaysin suunnitelma Concorden poistoon liikennöinnistä oli kaavailtu vuoteen 2010. Air Francella varsinaista ajankohtaa ei ollut virallisesti päätetty, mutta sen arvioitiin sijoittuvan vuodelle 2007.
Suomessa Concorde vieraili ensimmäisen kerran 25. joulukuuta 1984. Kone toi 97 englantilaista joulupäivänä kahdeksan tunnin vierailulle Rovaniemelle. Joululennot Concordella Suomeen olivat suosittuja myöhemminkin. Seuraava Concorden Suomen-vierailu oli samalla koneen ensikäynti Helsingissä: kone toi kaupunkiin 76 jalkapallofania 22. toukokuuta 1985.
Vieskan Viikko

Historia

Lehteä julkaiseva Kustannus Oy Vieskan Viesti perustettiin toukokuussa 1993. Se sekoitettiin aluksi usein Ylivieskassa 1980-luvulla toimineeseen Viikko-Vieska nimiseen ilmaisjakelulehteen. Samankaltainen nimi oli kuitenkin sattumaa. Lehdessä oli keskimäärin neljä työntekijää, päätoimittajana oli aluksi Arja Päivärinta ja toimitusjohtajana Maritta Raudaskoski.
Lehti oli "Märkä Juttu" ja "Möttönen" sarjakuvia sekä "KryptoNiitti"-ristikoita myöten täysin toimituksen itse tuottama. Henkilökunta hoiti itse ensimmäisen vuosikerran jakelunkin. Lehti ilmestyi kerran viikossa torstaisin syyskuuhun 1993, jolloin ilmestymispäivä siirtyi sunnuntaiksi. Lehti oli alueensa edelläkävijä siirtyen hyvin aikaisin täysin digitaaliseen työnkulkuun ja värierotteluun, joka erottui värikkäästä ulkoasusta. Lehdessä kirjoittivat toimituskunnan ja lukijoiden lisäksi lukuisa määrä freelancer-avustajia sekä mm. lehtien Kalajokilaakso ja Jokilaakso entinen päätoimittaja Pauli "Paavali" Isoaho.
Vuoden 1994 alusta lehden ulkoasu uudistettiin ja päätoimittajaksi ryhtyi Rauli Suhonen. Päätoimittaja siirtyi myös toimitusjohtajan tehtäviin tammikuussa 1996. Lehden kustantaja joutui kuitenkin lopettamaan toimintansa tuotannollisista ja taloudellisista syistä elokuussa 1997. Mainostoimisto Viestimix aloitti samaan aikaan Vieskalainen-kaupunkilehden julkaisemisen Ylivieskan alueelle ja osa työntekijöistä siirtyi suoraan tekemään uutta lehteä.
Vuonna 2017 lehteä aloitti kustantamaan uudelleen Angelina Trading Oy.
Mikkelin työväentalo

Mikkelin työväentalo (Mikonkatu 23, Mikkeli) on Mikkelin Naisvuorella sijaitseva asemakaavalla suojeltu rakennus, joka on alkujaan rakennettu yksityisasunnoksi. Myöhemmin Mikkelin työväenyhdistys osti rakennuksen, josta tuli Mikkelin työväentalo. Työväenyhdistyksen rakentama laajennusosa, joka käsittää muun muassa salin ja näyttämön, valmistui vuonna 1911.
Mikkelin työväentalolla on merkittävä historia myös Mikkelin kulttuurielämässä.
Talon omisti pitkään Mikkelin Työväentalo Oy ja vuosina 2007–2016 SPL-Service Oy hallinnoi toimintaa nimellä Naisvuoritalo. Nykyään talon omistaa ravintolayrittäjä Aki Hänninen ja toimintaa pyöritetään nimellä Kulttuuritalo Tempo.
Hyynilänjärvi

Maantiede

Järven pinta-ala on 6,6 hehtaaria ja sen pituus on 450 metriä ja leveys 150 metriä. Järveen laskee pelto-ojia sekä Nurmijoki, joka on Kortejärven laskujoki. Laskujoen kautta purkautuvat koko Kortejärven valuma-alueen 24 km² sadanta. Sen luusua sijaitsee järven kaakkoisrannalla, josta saa alkuunsa 800 metriä pitkä laskujoki Hyynilänjokeen. Hyynilänjoen nisistössä yhtymäkohdan yläpuolista jaksoa kutsutaan Hiusjoeksi ja alapuolista jaksoa Karinjoeksi.
Järven rantaviiva on 1,1 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin peltoa, jota viljelevät Hyynilän kylän asukkaat.
Haimalainen

Maantiede

Ovaalin muotoisen järven pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja sen halkaisiaja on 150 metriä. Järveen laskee suo-ojia ja sen luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkuunsa 2,2 kilometriä pitkä laskuoja, joka yhtyy Pukaranjokeen kolme kilometriä ennen Hahmajärveä ja 500 metriä Kyröjoen liittymiskohdan alapuolella.
Järven rantaviiva on 0,41 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Vaikka se on metsäjärvi, on sille rakennettu neljä loma-asuntoa. Hämeenkyrön raja kulkee järven yli niin, että suurin osa järvestä jää Sastamalan puolelle.

Historiaa

Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Haimalampi".
José José

José Romulo Sosa Ortíz eli José José (17. helmikuuta 1948 – 28. syyskuuta 2019) oli meksikolainen laulaja ja näyttelijä. 
José José oli 1970-luvun vuosina Latinalaisen Amerikan tunnetuimpia balladisteja. Tunnetuimpiin lauluihin lukeutuu päättyneestä romanssista kertova "Lo Dudo". Hän teki yhteistyössä José Felicianon kanssa hitin "Por Ella". 
José José sai vielä 1990-luvulla suosiota "Cuarenta y Veinten" (1992) kaltaisilla hiteillä. Hänen tuorein studioalbuminsa Tenampa julkaistiin vuonna 2001. Vuonna 2007 ilmestyi Josén tunnetuimpien duettojen kokoelma Mis Duetos, joka sisälsi myös uuden kappaleen "E-Mail Me".
José Josélla on viisi lasta. Alkoholiongelma alkoi rappeuttaa hänen terveyttään 1990-luvulla, mutta hän ilmoitti toipuneensa Alcoholics Anonymousin vertaistuella. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.