google/wiki40b huggingface dataset:
Romanian kehittämisalueet

Romanian kehittämisalueet (romaniaksi regiuni de dezvoltare ale României) luotiin vuonna 1998 Romanian valmistautuessa Euroopan unionin jäsenyyteen. Kehittämisalueet muodostavat Romaniassa EU:n alueluokitusjärjestelmän NUTS 2-tason.
Kehittämisalueita on kahdeksan, ja ne on nimetty niiden maantieteellisen sijainnin perusteella (lukuun ottamatta Bucureşti-Ilfovia). Aina kaksi kehittämisaluetta muodostaa yhden suuralueen (NUTS 1-taso).
Risto Uimonen

Risto Uimonen (s. 22. marraskuuta 1947 Oulu) on suomalainen tietokirjailija ja kolumnisti. Hän toimi Kalevan päätoimittajana vuosina 2001–2009 ja sitä ennen Helsingin Sanomien pääkirjoitustoimittajana ja päätoimittajan varamiehenä 1986–2001. Uimonen on työskennellyt myös BBC:ssä Lontoossa, Turun Sanomissa ja MTV3:n uutisissa. Hän on kirjoittanut tietokirjoja muun muassa politiikasta, mediasta ja mielikuvista. Koulutukseltaan Uimonen on yhteiskuntatieteiden maisteri. Hän asuu Espoon Haukilahdessa. 
Uimonen toimi Julkisen sanan neuvoston puheenjohtajana vuosina 2010-2015. Uimonen valittiin puheenjohtajaksi joulukuussa 2009 eronneen Pekka Hyvärisen seuraajaksi.
Lisa Cholodenko

Lisa Cholodenko (s. 5. kesäkuuta 1964 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen elokuva- ja televisio-ohjaaja sekä käsikirjoittaja. Hänen tunnetuimpia töitään ovat independent-elokuvat Dinner Party (1997), Laurel Canyon (2002) ja The Kids Are All Right (2010) sekä television minisarja Olive Kitteridge (2014).
Cholodenko syntyi liberaaliin juutalaisperheeseen ja on isänsä puolelta ukrainalaista sukua. Hän opiskeli antropologiaa, etnologiaa ja naistutkimusta San Franciscon valtionyliopistossa, vietti puolitoista vuotta Jerusalemissa ja opiskeli sitten elokuvaa ja käsikirjoittamista Columbian yliopistossa. Hän sai töitä New Yorkin elokuvateollisuudesta ja toimi apulaisleikkaajana John Singletonin elokuvassa Boyz n the Hood – kulman kundit ja apulaisohjaajana Beeban Kidronin elokuvassa Anna onnelle mahdollisuus. Hän pääsi tekemään ensimmäistä pitkää elokuvaansa, naisten välistä rakkaustarinaa High Art (1998) ohjaaja Miloš Formanin tuella. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Sitä seurasi Joni Mitchellin musiikkialbumista Ladies of the Canyon innoituksensa saanut heteroseksuaalinen rakkaustarina Laurel Canyon, joka kuvattiin Hollywood Hillsin seudulla Kaliforniassa.
Cholodenko päätti asettua taas synnyinkaupunkiinsa Los Angelesiin ja alkoi omien lastensaantipyrkimystensä innoittamana kirjoittaa Stuart Blumbergin kanssa elokuvaa The Kids Are All Right, joka kuitenkin toteutui vasta viisi vuotta myöhemmin. Sen käsikirjoitus sai Bafta- ja Golden Globe -palkinnot ja oli Oscar-ehdokkaana.
Vuonna 2014 ensiesitetty, Cholodenkon ohjaama ja Frances McDormandin nimiroolista tunnettu neliosainen televisiosarja Olive Kitteridge sai kahdeksan Emmy-palkintoa. Se palkittiin muun muassa parhaana minisarjana ja parhaasta minisarjan käsikirjoituksesta.
The New Adventures of Batman

Juoni

Sarjassa seurattiin Batmanin ja Robinin seikkailuja Gotham Cityssä, jossa he kohtasivat vanhoja ja uusia vihollisia, kuten Jokeri, Pingviini, Pakkasherra, Zarbor ja Kameleontti. Alfred Pennyworth ei poikkeuksellisesti esiinny sarjassa. Päähahmojen ääninäyttelijöinä olivat 1960-luvun Batman-televisiosarjasta tutut Adam West ja Burt Ward, myös sarjan tekijä Lou Scheimer lainasi ääntään muun muassa Batmanin tietokoneelle ja Batmanin suurimmalle fanille Bat-Mitelle.
Sarjasta puuttui muutamia vihollisia, kuten Arvuuttaja ja Linnunpelätin Hanna-Barberan vuoksi, joka tuotti samaan aikaan Superystäviä. Tästä syystä niitä ei saanut käyttää sopimusoikeuksien vuoksi. Siitä huolimatta Arvuuttaja esiintyi sarjan alku tunnuksessa. Sarjassa hänen kuitenkin kerrottiin olevan pidätetty.

DVD julkaisu

The New Adventures of Batman julkaistiin myös DVD:lle Yhdysvalloissa kesällä 2007 ja myöhemmin Suomessa. DVD:llä myös kerrottiin sarjan tuotannosta sekä tekijöistä.
Kultainen talja (ritarikunta)

Kultainen talja (esp. El toisón de oro, ransk. Ordre de la Toison d'or) on Burgundin herttuan Filip Hyvän perustama espanjalainen ja itävaltalainen ritarikunta. Hän perusti sen 1429. Ritarimerkissä on kultainen oinaan talja. Se lakkautettiin 1919 Itävallassa ja 1931 Espanjassa.
Valkeajärvi (Kuru, läntinen)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 24 hehtaaria ja se on 750 metriä pitkä ja 550 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Sikkilänjoen alaosan alueeseen (35.344) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 152,9 metriä mpy.
Aavikkomara

Ulkonäkö ja koko

Aavikkomara muistuttaa jänistä; sen vartalo kasvaa noin puoli metriä pitkäksi ja painaa neljä kiloa. Sen takaosasta puuttuu maralle (Dolichotis patagonum) tyypillinen vaaleampi alue.

Levinneisyys

Aavikkomara elää Etelä-Amerikan chacolla, joka ulottuu Argentiinasta Boliviaan ja Paraguayhin.
Valkeislampi (Keuruu)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 7,9 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Asunnanjärven valuma-alueella (35.68), jonka Kolonjärven alueeseen (35.683) se kuuluu.
Kauluspeukaloinen

Levinneisyys

Kauluspeukaloista tavataan Costa Ricassa, El Salvadorissa, Guatemalassa, Hondurasissa, Meksikossa ja Nicaraguassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 219 000 km². Lajin populaatioksi on arvioitu 50 000–499 999 yksilöä ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Rautiainen

Koko ja ulkonäkö

Rautiainen on kauttaaltaan ruskean sävyinen lintu, jonka nokka on hyönteissyöjälle ominaisesti ohut. Linnun rinnassa ja niskan tyvessä on savunharmaata, ja selässä on tummempia juovia. Helpoiten rautiaisen tunnistaa kirkkaasti helisevästä laulustaan, jota lintu esittää puun latvassa. Linnun lentoääni on yksinkertainen mutta heleä ”tsi-hi-hi”, varoitusääni on ”tiih”.
Pituus 13–15 cm, paino 17–20 g. Sukupuolet ovat samankokoisia ja -näköisiä. Nuori lintu on muutamia viikkoja pesästälähdön jälkeen täplikäs kuten nuori punarinta, mutta heinä–elokuussa tapahtuvan sulkasadon jälkeen sitä ei voi maastossa erottaa vanhasta linnusta. Myös vanhoilla linnuilla on täydellinen sulkasato heinä–elokuussa.
Vanhin suomalainen rengastettu rautiainen on ollut 5 vuotta 10 kuukautta 14 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut 11 vuoden 8 kuukauden ikäinen brittiläinen rautiainen.

Levinneisyys

Etelä-Suomessa rautiainen on yleinen pesimälaji, Lapissa vähälukuinen. Suomessa pesii lähes puoli miljoonaa paria. Pesii koko Euroopassa, etelämpänä yleinen puutarhoissa ja puistoissa. Euroopan pesimäkanta on 9–13 miljoonaa paria. Muuttolintu, joka saapuu Etelä- ja Keski-Euroopassa sijaitsevilta talvehtimisalueilta maaliskuun lopulta toukokuun alkuun. Syysmuutto alkaa elokuun loppupuolella, huipentuu syyskuun puolivälin maissa, ja päättyy lokakuun puoliväliin mennessä.

Elinympäristö

Rautiainen on arka lintu, jota tapaa pääasiassa havu- ja sekametsissä. Erityisesti sitä viehättävät kuusentaimikot ja yleensäkin kuusialikasvos. Puhtaissa männiköissä ja lehtimetsissä sitä tapaa hyvin harvoin. Saattaa talvehtia Suomessa, mutta silloin ei todennäköisesti pysy elossa koko talvea. Jotkut saattavat selvitä ruokintapaikkojen avulla, talvehtiessaan hyönteissyöjä joutuu siirtymään marjoihin ja siemeniin. Muuttoaikana viihtyy kaikenlaisissa pensaikoissa, rikkaruohostoissa ja ruovikoissa.

Lisääntyminen

Suuri ja tiiviiksi tehty pesä on koottu sammaleesta, oksista ja kasvien varsista. Rautiainen pesii kesän aikana kahdesta kolmeen kertaan, joskus seuraava muninta alkaa ennen kuin ensimmäinen poikue on varttunut täysi-ikäiseksi. Pesä sijaitsee tavallisesti nuoressa kuusessa tai katajassa 1–2 metrin korkeudella. Muninta alkaa Etelä-Suomessa usein jo toukokuun alkupuolella. Munia on 4–6, väriltään puhtaan vaaleansinisiä. Naaras hautoo vajaa kaksi viikkoa, ja poikaset lähtevät pesästä noin kaksiviikkoisina. Rautiainen on runsastunut Suomessa 1900-luvun puolivälistä alkaen moninkertaisesti, syinä muun muassa kuusimetsien alan kasvu. Naarasrautiaisella on usein kaksi puolisoa.

Ravinto

Rautiainen on kesällä pääasiassa hyönteissyöjä, syksyllä ravinnoksi käyvät myös rikkaruohojen siemenet, marjat, nilviäiset ynnä muut.
Pikku-Niska

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,0 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee mäkien välissä murroslaaksomaisessa painaumassa. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja eikä siihen ole johdettu ojia. Järvi vaikuttaa olevan kartan mukaan umpijärvi. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä ja sen rannat ovat soistuvaa metsämaata. Järvelle on näkymä Pikku-Niskan kalliolta koilliseen. Järvi on autio eikä sinne johda tietä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Taipaleenjoen alaosan alueeseen (35.743) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 156,6 metriä mpy. On todennäköistä, että järven vedet johtuvat maaston muotojen mukaan Ralakekorven kautta Pikku-Vasuun.
Kantatie 98

Historiaa

Aavasaksan ja Matarengin välinen Torniojoen ylittävä silta valmistui vuonna 1965. Suomen puolelta rajalle johtava tie oli tuolloin seututie 930. Ruotsin puolella vastaavan tien numero oli 401. Vuonna 2000 Ruotsissa uusittiin teiden numerointia ja rajalle johtavan tien numeroksi tuli 98. Tämän jälkeen myös Suomen puolella oleva tie on saanut saman numeron, ja koska numerot 40–99 on Suomessa varattu kantateille, myös luokittelu muuttui.
Salpausselät

Salpausselät ovat Suomessa sijaitsevia paikoitellen korkeita jääkauden päätösvaiheessa syntyneitä reunamuodostumia. Niitä on kolme, joista kaksi ovat pidempiä. Ne ovat 1–70 (yleensä noin 20) metriä korkeita. Kolmen Salpausselän vyöhykkeen leveys on 50–70 kilometriä. Salpausselät koostuvat lajittuneesta moreenista, savesta ja kivistä. Suurin osa Salpausselistä on jäätikön sulamisvesien kuljettamaa suistomaista hiekkaa, savea ja soraa, mutta joukossa on myös jäätikköön kosketuksessa ollutta lajittumatonta moreenia.

Ensimmäinen Salpausselkä

Ensimmäisen Salpausselän länsiosa alkaa Hankoniemenä sekä kulkee Lohjanharjuna Hyvinkäälle. Hyvinkäältä se päätyy Lahden, Kouvolan, Lappeenrannan ja Imatran kautta Värtsilän tienoille, ja on korkeimmillaan Lahden seudulla. Suurelta osin se muodostaa Järvi-Suomen etelä- ja kaakkoisrajan. Muun muassa Lohjanjärven, Vesijärven ja Saimaan kaakkoinen rantaviiva kulkee Salpausselän pohjoisrinteessä, ja niissä vesien voidaankin sanoa patoutuneen juuri Salpausselän taakse. Sen länsiosasta käytetään myös nimitystä Lohjanharju tai Lohjanselkä.

Toinen Salpausselkä

Toinen Salpausselkä on matalampi ja sijaitsee noin 20 kilometriä ensimmäistä pohjoisempana. Se alkaa Raaseporin Bromarvista, ja etenee Karkkilan kautta Hämeeseen. Asikkalan Vääksyssä se erottaa Vesijärven ja Päijänteen toisistaan. Suur-Saimaalla se muodostaa pitkän ja kapean Kyläniemen kannaksen sekä itäpäässään Pihlajaveden ja Puruveden kaakkoisrannan.

Kolmas Salpausselkä

Kolmas Salpausselkä on muita lyhempi ja ulottuu vain Angelniemestä Someron kautta Hämeenlinnan seudulle. Jurmo on sen jatke.

Salpausselkien syntyhistoria

Salpausselät ovat syntyneet viime jääkaudella jäätikön sulamisen pysähdyttyä ja ilmaston viilennyttyä äkkiä rajusti nuoremmalla eli kolmannella dryaskaudella. Vuoden keskilämpötila oli Etelä-Suomessa 10–11 °C nykyistä alempi Noin 12 250–12 050 vuotta sitten syntyi Ensimmäinen Salpausselkä, jossa näkyy Lahden Karpalonmäessä neljä korkeampaa vyöhykettä noin puolentoista kilometrin leveydellä. 
Kylmän vaiheen lopussa syntyi 11 790–11 590 Toinen Salpausselkä noin 200 vuodessa 15–25 kilometriä Ensimmäisestä Salpausselästä luoteeseen. Tämän jälkeen ilmasto lämpeni rajusti holoseenin alussa. Noin 11 300–10 400 vuotta sitten preboreaalikauden alussa syntyi vielä Kolmas Salpausselkä. Kylmien kausien vielä toistuessa syntyi 11 000–10 900 kalenterivuotta sitten noin 80–150 kilometriä Salpausselkien pohjoispuolelle Sisä-Suomen reunamuodostuma Jyväskylästä lounaaseen.
Kenneth Lowe

Pelaajaura

Lowe on Suomen pääsarjan kaikkien aikojen tarkimpia vapaaheittäjiä. Kaudella 2005–2006 hän oli runkosarjan tarkin vapaaheittäjä (onnistumisprosentti 90,1). Lowe piti pääsarjatason vapaaheittotarkkuuden kaikkien aikojen ykköstilaa hallussaan, kunnes Jeb Ivey siirtyi tilaston ensimmäiseksi 29. tammikuuta 2012.
Tammikuussa 2009 Lowe palasi Suomeen ja Pyrintöön.
Syyskuussa 2010 Lowe teki Pyrinnön kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Lowe valittiin Korisliigan kuukauden pelaajaksi helmikuussa 2012. Lokakuussa 2012 hän rikkoi Korisliigassa 3 000 runkosarjapisteen rajan.
Elokuussa 2012 Lowe teki Pyrinnön kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen, jolla hän aloitti jo kuudennen kauden Pyrinnössä.
Syksyllä 2013 Lowe lopetti ammattilaispelaajan uransa ja palasi Purduen yliopistoon avustavaksi videokoordinaattoriksi.

Pelityyli

Tampereen Pyrinnön päävalmentaja Pieti Poikola kuvaili vuonna 2011 Lowea vahvaksi puolustuspelaajaksi, joka on tarkka puolimatkan hyppyheittojen heittäjä.
Lowen tasokas puolustuspelaaminen huomioitiin jo yliopistotasolla. Pyrinnön apuvalmentaja Ilpo Rantanen kommentoi vuonna 2010 Lowea parhaaksi valmentamakseen pallollisen pelaajan puolustajaksi. Kirjoittaja Hippo Taatila luonnehti vapaamuotoisesti Lowea Pyrinnön Joe Dumarsiksi, joka tunnettiin loistavana puolustajana.

Yksityiselämä

Yliopistossa Lowe opiskeli johtamista. Hänen perheeseensä kuuluvat isä Jeffrey Lowen ja äiti Rose Brownin lisäksi kaksi siskoa ja yksi veli.
Sea Shadow (IX-529)

Vaiheet

Saatuaan tutkassa näkymättömän F-117 Nighthawk-lentokoneen valmiiksi Yhdysvaltain laivasto halusi kokeilla, soveltuuko häiveteknologia myös merelle. 1982 se aloitti Sea Shadow-nimisen sota-aluksen rakentamisen. Myös koodilla IX-529 tunnettu laiva valmistui 1984 Lockheed Martinin valmistamana. 40 miljoonaa euroa maksanut alus laskettiin vesille 1. maaliskuuta 1985.
Laiva ei näkynyt tutkassa ja toimi hyvin kovassakin merenkäynnissä. Sille ei kuitenkaan löydetty käyttöä. Alus poistettiin käytöstä 2006 ja laivasto yritti tarjota alusta museoihin, mutta se ei kelvannut. Lopulta alus huutokaupattiin 2012 kahden miljoonan euron hintaan kalifornialaiselle yritykselle. Kauppaehtona oli, että alus romutettaisiin. Nykyään alus sijaitsee Grizzly-lahden eteläosassa noin kymmenen kilometrin päässä Buchanan lentokentältä.
M/S Schieborg

Käyttöhistoria

17. joulukuuta 1999 alus laskettiin vesille. 28. huhtikuuta 2000 alus luovutettiin Wagenborg Shippingin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Alankomaiden lipun alle. Kotisatamaksi tuli Delfzijl. Toukokuussa laiva aloitti Cobelfretin/Stora Enson Zeebruggen ja Göteborgin välisessä liikenteessä.
8. tammikuuta 2005, kun Gudruniksi nimetty myrsky raivosi Pohjoismaissa ja Baltiassa, Schieborg oli matkalla Göteborgista Zeebruggeen. Lastina aluksella oli pääasiassa paperia. Aluksen ollessa suhteellisen kaukana Pohjanmerellä, tanskalaisen Esbjergin kaupungin läsipuolella, iski aluksen oikealta puolelta keulaan voimakas aalto. Sääkannella sattui olemaan muun muassa kalsiumkarbidia sisältävä perävaunu lastina. Kalsiumkarbidi yhdessä veden kanssa muodostaa voimakkaasti lämpöä. Keulaan osunut tulva-aalto kaatoi perävaunun sytyttäen näin tulipalon sääkannella. Tämän jälkeen Schieborgin miehistö siirtyi pelastusveneeseen. Miehistö säilyi hengissä muutamien saadessa pieniä vammoja. Sääkannella ollut lasti tuhoutui tulipalossa kokonaan. Myös ylemmällä pääkannella sijainnut lasti tuhoutui lähes täysin. Aluksen ruori oli onnettomuudessa jumiutunut 60 asteen kulmaan ja suurien vaikeuksien jälkeen alus saatiin hinattua Eemshavenin satamaan, Alankomaihin. Satamassa vahingoittumaton ja vahingoittunut lasti purettiin ja raivattiin.
14. helmikuuta alus meni korjaustöitä varten BREDO Shipyardin telakalle Bremerhaveniin, Saksaan. Kesäkuussa 2005 Schieborg oli korjattu ja se palasi liikenteeseen.
Damon ja Pythias

Damon (m.kreik. Δάμων, Dāmōn) ja Pythias (Πυθίας, tai Fintias, Φιντίας, lat. Phintias) (400-luku eaa.) olivat kummatkin Pythagoraan oppilaita. Kreikkalaisessa mytologiassa heidän legendastaan on tullut ystävyyssuhteessa vallitsevan luottamuksen ja lojaliteetin symboli.

Legenda

Legendan mukaan Pythias ja hänen ystävänsä Damon matkustivat kummatkin Syrakusaan. Pythias sai syytteen juonittelusta Syrakusan kuningasta, Dionysios I:stä vastaan. Rangaistuksena hänet määrättiin kuolemaan.
Pythias hyväksyi rangaistuksen, mutta pyysi päästä käymään kerran kotona, että voisi järjestellä asiansa ja hyvästellä perheensä. Dionysios ei halunnut mennä lankaan ja kieltäytyi, sillä hän oli varma, että Pythias pakenisi eikä palaisi koskaan.
Damon riskeerasi oman vapautensa ja tarjoutui jäämään pantiksi, kunnes Pythias palaisi. Dionysios hyväksyi tarjouksen sillä ehdolla, että jos Pythias ei palaa, Damon kuolee hänen sijastaan. Damon hyväksyi tämän. Pythias vapautettiin.
Dionysios oli varma, että Pythias ei koskaan palaisi, ja sinä päivänä kun tämän oli tarkoitus palata, Dionysios varlmistautui teloittamaan Damonin. Pythias palasi juuri kun Damonia oltiin teloittamassa.
Pythias pyysi ystävältään anteeksi myöhästymistään, ja kertoi, kuinka merirosvot olivat kaapanneet laivan sen ollessa matkalla kohti Syrakusaan, ja hänet heitettiin mereen. Dionysios kuunteli, kun Pythias kertoi, kuinka hän ui rantaan ja hankkiutui Syrakusaan niin nopeasti kuin mahdollista, saapuen perille juuri viime hetkellä.
Dionysios oli niin otettu ystävysten välisestä luottamuksesta ja lojaliteetista, että hän vapautti sekä Damonin että Pythiaksen, ja pyysi heitä jäämään hoviinsa.
Wilhelm Eduard Weber

Lapsuus ja nuoruus

Weberin vanhemmat saivat 13 lasta, joista vain neljä poikaa ja yksi tyttö elivät aikuisiksi. Yhdestä veljestä tuli pappi, muista luonnontieteilijöitä. Perheen naapuri oli ääniaaltoja ja värähtelyjä tutkiva fyysikko Ernst Florens Friedrich Chladni, jonka vaikutuksesta veljekset kiinnostuivat fysiikasta.
Weber syntyi Wittenbergissä, mutta preussilaisten vallattua kaupungin perhe muutti Halleen, missä Weber opiskeli yliopistossa ja väitteli vuonna 1826 urkupillien fysiikasta. Hänestä tuli professori 1828. Samana vuonna hän matkusti Berliiniin konferenssiin, jossa tutustui Carl Friedrich Gaussiin. Gaussin rohkaisemana hän haki 1831 töihin Göttingenin yliopistoon, ja he työskentelivät kuusi vuotta yhdessä.

Weberin laki

Weber kehitti herkkiä magnetometrejä ja muita magnetismin mittalaitteita. Hän julkaisi Gaussin kanssa vuonna 1832 ensimmäisen menetelmän magnetismin mittaamiseksi absoluuttisissa yksiköissä, joten eri mittaukset olivat vertailukelpoisia.
Weber pyrki kehittämään teoriaa, jolla voisi kuvata yhdellä lausekkeella kaikkia tunnettuja sähköilmiöitä. Gauss yhdisti magnetismin yksiköt massaan, pituuteen ja aikaan, Weber teki vuonna 1846 saman sähköön liittyville yksiköille. Weber tutki Coulombin lain ja Amperen lain yhtäläisyyttä. Weber pystyi johtamaan lausekkeen kahden liikkuvan pistevarauksen väliselle voimalle. Weberin laki oli 1850-luvulla sähkön ja magnetismin teorian huipulla, sillä se selitti kaikki havaitut ilmiöt. Loppujen lopuksi Weberin kehittämä laki ei ollut täysin oikea, sillä se ei ennustanut sähkömagneettista säteilyä. Sitä ei osattu Weberin aikana ennakoida, ja James Clerk Maxwell korjasi kaavaa myöhemmin, kun hän julkaisi Maxwellin yhtälöt vuonna 1861.
Poliittisten suhdanteiden muututtua Weber palasi 1849 Göttingeniin. Silloin Gauss oli yli 70-vuotias eikä jaksanut enää osallistua yhteistyöhön. Weber oli suosittu luennoija, ja hän vei opiskelijat myös laboratorioon, koska arveli heidän oppivan parhaiten tekemällä itse. Wilhelm Weberin kunniaksi magneettivuon yksikkö on nimetty hänen mukaansa weberiksi.
RN San Martino (1920)

Palvelus

Alus luokiteltiin 1. lokakuuta 1938 torpedoveneeksi (ital. torpediniere). Saksalaiset valtasivat aluksen 9. syyskuuta 1943.

TA17

Saksalaiset vähensivät aluksen aseistuksen kahteen neljän tuuman tykkiin ja samalla 20 millimetrin aseistusta lisättiin. Alus liitettiin 28. lokakuuta 1943 9. torpedovenelaivueeseen Egeanmerelle. Se vaurioitui pahoin 18. kesäkuuta joko sabotaasin tai miinan vuoksi Porto Largossa, jolloin aluksen peräosa täyttyi vedellä. Alus kykeni 29. kesäkuuta aloittamaan matkan Pireukseen, jossa se siirrettiin Salamiksen telakalle. Alus vaurioitui 18. syyskuuta ilmahyökkäyksessä ja se poistettiin palveluksesta vielä samana päivänä. Se vaurioitui uudelleen ilmahyökkäyksessä 12. lokakuuta. Aluksen miehistö upotti korjauskelvottoman aluksensa.
El Bulli

El Bulli eli elBulli oli kolmen Michelin-tähden ravintola Rosesin kunnassa Espanjan Kataloniassa. Costa Bravalla Rosesinlahden rannalla sijaitsevan pienehkön ravintolan omisti sen johtaja ja pääkokki Ferran Adrià. Brittiläinen Restaurant-lehti valitsi El Bullin maailman parhaaksi ravintolaksi ennätykselliset viisi kertaa: vuosina 2002 ja 2006–2009. El Bulli sulki lopullisesti ovensa asiakkailta lauantaina 30. heinäkuuta 2011.

Historia

El Bullin perustivat vuonna 1961 saksalainen Hans Schilling ja hänen tšekkiläinen puolisonsa Marketta. Nimi El Bulli tuli perheen ranskanbulldogin mukaan.  Ravintola avattiin vuonna 1964. Ravintola oli aluksi turistien rantaravintola, mutta ranskalaisen kokin Jean-Louis Neichel johdolla ravintola sai vuonna 1976 ensimmäisen Michelin-tähden. Ferran Adrià tuli ravintolaan töihin vuonna 1984 ja nousi pääkokiksi vuonna 1987. Vuonna 1990 ravintola sai toisen Michelin-tähden ja kolmannen vuonna 1997. 
El Bulli alkoi julkaista keittokirjoja vuonna 1993. Ferran Adrià, Juli Soler ja Albert Adrià julkaisivat kirjan A Day at elBulli vuonna 2008.