google/wiki40b huggingface dataset:
Peltolan Mäkitupalaismuseo

Historia

Tammijärven lounaisrannan ja Luhanka-Joutsa-maantien välissä sijaitseva alue on osa Mäentaloa, ja sitä kutsutaan Peltolan kyläksi. Mäkitupalaisten ja muonamiesten asuttama alue muutettiin museoksi vuonna 1962. Peltolan vanhin rakennus Isotupa rakennettiin alun perin savutuvaksi 1700-luvulla. Isotupaan on kytketty myöhemmin toinen asuinhuone ja aitta porstuoineen. Alueella on kaikkiaan 19 hirsirakennusta, jotka olivat usean perheen käytössä. Isotuvan lisäksi alueella on kaksi muuta asuinrakennusta (Keski-rakennus ja Juliuksen rakennus), useita aittoja, latoja, savusauna, talli ja navetta sekä vajoja ja kaksi keittokotaa. Mäkitupalaisalueella asui aikoinaan useampi perhe jopa neljä perhettä kerralla. Jokaisella perheellä oli oma navetta, jossa oli yksi tai kaksi lehmää ja syksyllä teurastettava sika. Jokaisella perheellä oli myöskin puoli hehtaaria peltoa viljeltävävään.
Mäkitupalaisilla oli tiettyä velvoituksia maanomistajaansa kohtaan, sillä veroja maksaakseen heidän täytyi tehdä työtä isännälle 4 viikkoa vuodessa. Ylimääräisestä työstä he saivat palkan esim. heinänteosta talonisännälle. Mäkitupalaisten oikeuksiin kuului talon hevosten käyttöoikeus mm. polttopuiden hakemiseen talon mailta. He eivät olleet maanviljelijöitä torpparien tapaan, vaan elättivät itseään palkkatyöllä, jota tekivät isännilleen tai muille tilallisille. Vuoden 1918 torpparilain perusteella mäkitupalaisetkin saivat lunastaa töllinsä itselleen. Kylä tyhjeni vasta 1960-luvulla, jolloin viimeiset asukkaat muuttivat Luhangan kirkolle.

Restaurointi ja kunnostus

Toukokuussa 2006 Mäkitupalaismuseolla pidettiin kymmenpäiväinen korjausleiri, johon osallistui 17 Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosaston puurakentamisen ja arkkitehtuurin historian opiskelijaa. Leirillä tehtiin monenlaisia korjaus- ja uusimistöitä, joista tärkeimpiä olivat suupieliladon ja lammasnavetan pärekattojen uusiminen, isontuvan ja murjun kitti-ikkunoiden korjaaminen, isontuvan kynnyksen alla olleen hirren sekä kynnyspuun vaihtaminen ja uuden särentäaidan tekeminen. Leiri järjestettiin Luhangan kotiseutuyhdistyksen, Tammijärven Osuuspankin, Museoviraston sekä Suomen kulttuurirahaston tuella ja Keski-Suomen museon valvonnassa.
Vuoden 2016 aikana Luhangan Kotiseutuyhdistys aloittaa museolla 3 vuotta kestävän kunnostusprojektin. Projektin rahoitukseen Luhangan Kotiseutuyhdistys on saanut tukea Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston Leader-ryhmältä. Kunnostuksessa korjataan vain ihan välttämättömät rakennusten osat ja nekin noudattaen entistä tapaa. Ikään kuin vain vanhat osat vaihdetaan uusiin. Rakennusten oikaisut, kengittämiset ja kattamiset ovat olleet jo asukkaiden aikana tavanomaisia tehtyjä korjaustöitä. Museona jatketaan samaa perinnettä. Suuri osa käytännön töistä tehdään paikallisin talkoovoimin.
Nikolai Danilevski

Nikolai Jakovlevitš Danilevski (10. joulukuuta (J: 28. marraskuuta) 1822 Oberets, Orjolin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 19. marraskuuta (J: 7. marraskuuta) 1885 Tiflis, Georgia, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen luonnontieteilijä, filosofi ja yhteiskunnallinen kirjailija. Häntä on pidetty yhtenä panslavismin tärkeimmistä oppi-isistä.
Danilevski opiskeli vuosina 1843–1847 Pietarin yliopiston fyysis-matemaattisessa tiedekunnassa. Hänet pidätettiin vuonna 1849 Petraševskin piirin vangitsemisen yhteydessä ja hän oli useita kuukausia vangittuna Pietari-Paavalin linnoituksessa sekä jonkin aikaa karkotettuna Vologdaan ennen kuin kykeni osoittamaan syyttömyytensä. Danilevski työskenteli myöhemmin valtion maista vastanneen ministeriön virkamiehenä. Hän osallistui kymmeneen Venäjän maantieteellisen seuran Volgalle, Kaspianmerelle ja Jäämerelle järjestämään tieteelliseen tutkimusretkeen, joilla tutkittiin muun muassa ilmastoa ja kalakantoja. Hänet nimitettiin vuonna 1879 Nikitskin kasvitieteellisen puutarhan johtajaksi Krimille.
Danilevskin pääteos on vuonna 1871 julkaistu Rossija i Jevropa (”Venäjä ja Eurooppa”), jonka sisältö on peräisin hänen kaksi vuotta aiemmin perustamastaan Zarja-lehdestä. Siinä hän pyrki kehittämään tieteellisen perustelun venäläiselle nationalismille kuvaamalla ihmiskunnan historian sarjana erillisiä sivilisaatioita eli ”kulttuurihistoriallisia tyyppejä”, jotka kehittyivät biologisten organismien tavoin ja joista jokaisella oli oma tiensä ja kehityskaarensa. Danilevski nimesi 13 suurta historiallista sivilisaatiota, joista nuorin oli ”slaavilainen tyyppi”. Danilevskin mukaan Venäjän ja muiden slaavilaisten kansojen tuli kääntää selkänsä Länsi-Euroopalle ja pyrkiä kehittämään itsenäisesti omaa kulttuuriperintöään. Tähän vaalimisen arvoiseen perintöön hän laski kuuluvaksi muun muassa ortodoksisen kirkon ja Venäjän itsevaltiuden. Danilevski vaikutti aikalaisensa Konstantin Leontjevin ajatteluun. Danilevskin sivilisaatioteorialla on nähty yhtäläisyyksiä myös Arnold J. Toynbeen ja Oswald Spenglerin myöhempien teorioiden kanssa.
Vuonna 1885 julkaisemassaan artikkelissa Darvinizm Danilevski kritisoi voimakkaasti darwinismia. Hän kirjoitti myös artikkeleita kasvi-, eläin-, kansa-, talous- ja tilastotieteistä.
Renegade (artisti)

Ura rumpalina

Renegade aloitti rumpujen soittamisen Lauttasaaren Yhteiskoulun Big Bandissä ja koululaisorkestereissa. Vuonna -79 hän oli mukana perustamassa Suomen ensimmäisiin reggae-kokoonpanoihin kuuluvaa Soon Come -orkesteria. Soon Come ei julkaissut olemassaolonsa aikana levyä, vaikka kolmen singlen verran materiaalia saatiin master-nauhalle asti. Tämän jälkeen Renegade soitti RMY-yhtyeessä, joka julkaisi singlen Quartsikello/Sarjakuvasankari(JP-musiikki1980). 90-luvun alkupuolella Renegade soitti Levitators-yhtyeessä keikoilla perkussioita ja vuorotteli orkesterin vakiorumpalin Ossi "Pupa Massive" Helinin kanssa rumpusetin soittoa Helinin toustatessa.
Vuonna 1992 Renegade oli mukana perustamassa yhdessä Mike Thomasin ja Mohammed "Momo Cat" Quiatin kanssa Saganor-orkesteria, joka oli ensimmäinen kansainvälinen reggae-bändi Suomessa. Saganor ei julkaissut suosiostaan huolimatta levyä. 90-luvun lopulle osui myös lyhyt pyrähdys rumpalina dance-artisti Bu Bu Manin taustabändissä.
Vuonna 2007 Renegade liittyi rumpaliksi The Groundsound Bandiin, joka toimi sekä Momo Catin että James ”Plookie” Thomasin taustabändinä. Renegade on soittanut myös Don Jusa & Kapinaliitto -kokoonpanossa, sekä soittaa nykyisin Maria Aleksandra & Rootward Rockes -kokoonpanossa, että Negus Rocketeers -kokoonpanossa. Tämän lisäksi hän on toiminut sessiorumpalina Studio Redissä.

Ura toasterina ja laulajana

Renegade debytoi toasterina nimellä Sir Rappa Rene Levitators-yhtyeen rytmialbumilla Take A Ride, joka julkaistiin vuonna 1987. Seuraavat julkaisut olivat El Vital Soundin 7" singlellä jälleen yhteistyössä Levitatorsin ja sen laulajien Teacherin sekä Natty-J:n kanssa.
Vuonna 2004 Renegade liittyi Suhinators-kokoonpanoon ja on mukana yhtyeen nimeä kantavalla Suhinators-esikoisalbumilla tällä kertaa laulajana kappaleellaan Vampire Style.
Renegade on esiintynyt myös Papa Jahmani’s Hi-Fi -sound systeemissä.
Renegade keikkailee laulajana Maria Aleksandran kanssa.

Esiintymiset Jamaikalla

Jamaikan matkojensa yhteydessä Renegade on esiintynyt jamaikalaisyleisölle sekä rumpalina että toasterina.
Muuruvesi

Kyliä

Akonvesi, Hakkarala, Lohilahti, Murtolahti, Muuruvesi, Niinimäki, Pelonniemi, Pieksä, Rissala, Ryönä, Sydänmaa, Vehkasaari, Vuotjärvi, Västinniemi
Vuoden 1960 ja 1970 taajamarajauksissa Muuruvedellä oli yksi taajama: kirkonkylä, jossa oli vuonna 1960 452 asukasta ja vuonna 1970 325 asukasta.
Aavikkoleijonan kosto

Juoni

Maaherra Omar terrorisoi aavikon beduiineja 1800-luvun puolivälin Egyptissä. Šeikki Hassanin poika Kerim, jonka siskon Omar on tappanut, ryhtyy taistelemaan häntä vastaan. Omar lähettää rakastajansa Zairan pyytämään aseita kediiviltä. Hän palaa tuoden mukanaan prinsessa Fawzian, johon Kerim rakastuu. Omar yrittää kaapata prinssi Ahmedin tuoman aselastin ja pakottaa Fawzian vaimokseen, mutta Kerimin johtamien beduiinien kapina tekee hänen aikeensa tyhjiksi.

Tuotanto

Aavikkoleijonan kosto on kuvattu Euroscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla ja Egyptissä. Se on peplum-kaavaan sovitettu yksinkertainen mutta värikäs toimintaseikkailu, jonka ansioita ovat komea puvustus, suuret avustajajoukot ja autenttiset aavikon maisemat. Tarzan-elokuvistaan tunnettu Gordon Scott paljastaa lihaksikkaan yläruumiinsa, Alberto Farnese on tavanomainen sadistinen roisto ja Moira Orfei hänen juonitteleva tyttöystävänsä. Sivuosassa Kerimin kaksoisolentona vilahtaa toinen peplum-elokuvien tähti Gordon Mitchell. Elokuvasta on olemassa myös egyptiläinen versio, jossa italialaiset näyttelijät on korvattu paikallisilla.
Generic

Generic on itävaltalainen mopo- ja moottoripyörävalmistaja, jonka tuotanto on Kiinassa. Genericin tuotevalikoima kattaa 50–250-kuutioisilla moottoreilla varustettuja mopoja ja moottoripyöriä. Genericin tuotevalikoima keskittyy nimenomaan kaupunkiajoon tarkoitettuihin kaksipyöräisiin sen sijaan, että se pyrkisi rakentamaan laajempaa moottoripyörämallistoa isommilla moottoreilla.
Generic hoitaa itse tuotteidensa jakelun Itävaltaan, Saksaan ja Italiaan. Yhtiön valmistamia ajoneuvoja myydään yhteensä noin 30 Euroopan maassa.

Historiaa

Generic aloitti tuotantonsa Itävallassa vuonna 2004. Yrityksen tuotevalikoima koostui aluksi skoottereista ja laajeni siitä myös enduro-tyylisiin kaksipyöräisiin. Generic pyörien suunnittelusta vastaa itävaltalainen Kiska Design -suunnittelutoimisto.

Pyörien tekniikka

Genericin pyörissä on sekä sähkö- että poljinkäynnistys. Niissä on myös sivupeilit ja etu- ja takavalo. Osassa mopoista on sähkörajoitin. Enduromallit ovat ketjuvetoisia ja niissä on kuusiportainen vaihteisto kytkimellä. Skoottereissa on voimansiirtona portaaton CVT-automaattivaihteisto, joten niissä ei ole manuaalivaihteita. Enduromalleissa käytetään Minarelli AM6 -moottorin kopiota.
Sabsk

Maantiede ja asutus

Sabskin kunnan pinta-ala on 496,36 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Volossovan piirin Pessetan, Kurskin ja Suuren-Ruudan, koillisessa Isvaran, etelässä Lugan piirin Tolmatšovon ja Osminon, lounaassa Slantsyn piirin Staropoljen ja luoteessa Jaaman piirin Pustoperän kuntiin. Pinta-alasta 87,9 % on metsää, 9,1 % maatalousmaata ja 1,8 % asuinaluetta.
Kunta sijaitsee Inkerin ylängön etelärinteellä ja Laukaanjoen–Ortesjoen tasangolla. Se on pinnanmuodostukseltaan tasankoa, jossa esiintyy jokilaaksoja, soita, jääkauden muovaamia harjuja ja kukkuloita sekä varhaisempia karsti-ilmiöitä. Etelärajalla virtaa Laukaanjoki, johon laskevat Ruutainjoki, Lemusajoki, Lubenka, Saba ja Peleda. Hyötykaivannaisia ovat turve ja hiekka. Seudulle suunnitellaan Jaštšeran–Lemusan ja Ruutainjoen alajuoksun rauhoitusalueita.
Kuntaan kuuluu Krasnyi Majakin taajama ja 19 kylää: Bolšoi Sabsk, Gostjatino, Hotneža, Isori (ven. Izori), Jazvištše, Korjatša, Lemusa (Lemovža), Maksimovka, Malyi Sabsk, Miskinä (Myškino), Redeža, Retkinä (Redkino), Slepinä (Slepino), Staritsy, Tverdjat, Ustje, Vjazok, Volna ja Vossi (Izvoz). Asutus on keskittynyt Laukaanjoen ja sen sivujokien varrelle. Lounaisosassa sijaitsevassa Bolšoi Sabskissa asuu yli 80 % väestöstä. Muita hieman suurempia asutuksia ovat Volna ja Krasnyi Majak.

Historia

Sabsk sijaitsee historiallisen Inkerinmaan etelärajalla, mutta sen tunnettu asutus on ollut venäläistä. Seudun kylät mainitaan Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500, jolloin ne kuuluivat Kaprion kihlakunnan Jastrebinon pogostaan.
1800-luvulta lähtien kunnan alue kuului Pietarin läänin Jaaman kihlakunnan Retkinän volostiin. Retkinässä oli Pietari I:n Tšerkasovin paronisuvulle lahjoittama suuri kartano. Toisen maailmansodan aikana seudulla käytiin ankaria taisteluja.

Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan tärkein liikenneväylä on Bolšoi Sabskin kautta kulkeva Tolmatšovon ja eurooppatie E20:n välinen asfaltoitu maantie. Muita teitä ovat Hotnežan ja Sosnitsan sekä Vossin, Hotnežan ja Lemusan väliset asfaltoidut maantiet. Bolšoi Sabskista on yksi päivittäinen linja-autovuoro Volossovaan.
Seudun pääelinkeino on maatalous. Tärkein yritys on Volnan karjatila. Lisäksi on muutamia yksityisviljelijöitä ja pieni sahalaitos.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, koulu, kulttuuritalo, kirjasto, pieni poliklinikka ja kaksi kauppaa. Myymälöitä on myös eräissä muissa kylissä.

Nähtävyydet ja matkailu

Kunnan alueelta on löytynyt useita muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Muita kulttuuriperintökohteita ovat Retkinän kartanoalue ja kirkko, Hotnežan ja Volnan kirkot sekä toisen maailmansodan muistomerkit.
Kunnan matkailupotentiaali perustuu sen metsiin ja jokiin sekä historiallisiin nähtävyyksiin. Bolšoi Sabskissa toimii kotiseutumuseo. Matkailupalveluihin kuuluu kylän länsipuolella sijaitseva lomakylä.
Markku Tanttu

Markku Tapani Tanttu (s. 28. maaliskuuta 1944) on suomalainen kuvittaja ja kirjailija. Hän on opiskellut Vapaassa Taidekoulussa 1962, Taideteollisen Ammattikoulun yleisellä ja graafisella linjalla 1962–1965, Helsingin Yliopiston piirustuslaitoksella kolme kevätlukukautta 1963–1965 ja Taideteollisuusopiston graafisella linjalla 1965–1967. Hän on toiminut taittajana useissa lehdissa vuodesta 1966 alkaen, julkaissut kirjoja ja pitänyt näyttelyjä.
Tantun isä on graafikko Erkki Tanttu.
Pertti Paasio

Poliittinen ura

Pertti Paasio nousi ensimmäiseltä varasijalta eduskuntaan edustaja Esko Niskasen tilalle 5. heinäkuuta 1975, mutta ei pystynyt säilyttämään paikkaansa vuoden 1979 eduskuntavaaleissa. Hän kuitenkin nousi jälleen 1. heinäkuuta 1982 edustaja Jacob Södermanin tilalle eduskuntaan, jossa hän säilytti paikkansa kunnes tuli valituksi Euroopan parlamentin jäseneksi 1996.
Paasio oli ulkoasiainministeri Holkerin hallituksessa 1989–1991. Hän toimi myös Turun kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 2003–2006 sekä valtuuston jäsenenä vuosina 1965–1990 ja 2001–2008. Hän oli Ulkosuomalaisparlamentin puhemies ja Suomi-Seuran puheenjohtaja 1998–2010.
DuelJewel

DuelJewel (デュエルジュエル) on vuonna 1997 perustettu japanilainen yhtye. Se perustettiin kokoonpanossa Shun (kitaristi), Val (rumpali, tunnetaan Japanissa nimellä Baru), Psy (basisti), sekä tuntematon vokalisti, joka lähti yhtyeestä tuntemattomista syistä. Saman vuoden kesällä yhtyeeseen liittyi vokalisti Hayato ja toinen kitaristi Takashi.

Vaikka Hayato ja Psy jättivät yhtyeen vain pari kuukautta myöhemmin, he julkaisivat ensimmäisen demonauhansa Kaze ~The Winding Garden~, jota jaettiin elokuun ajan ilmaiseksi.

Vuonna 1999 yhtyeeseen liittyi uusi basisti Kan-on. Kuitenkin kitaristi Takashi jätti yhtyeen juuri, kun onni näytti kääntyvän. Hayato palasi kuitenkin samassa kuussa. Mukaan tuli sessiojäsen Yuuyan, joka soittaa tulevilla julkaisuilla.

Vuonna 2000 bändi julkaisu 200 kopioon rajoitetut demonauhat Kuroin ja Shiroin. Saman vuoden lokakuussa Yuyasta tuli bändin virallinen jäsen ja bändi sai aikaiseksi vuoden viimeisen julkaisun, jota jaettiin myös ilmaiseksi. Jotain suurta kuitenkin tapahtui. DuelJewel esiintyi ensimmäistä kertaa one-man-konserttina Kagurazassa.

Vuoden 2001 tammikuussa bändi osallistui Musou-tapahtumaan ja teki sopimuksen indie-levy-yhtiö Cuber Forcen kanssa. Heinäkuussä bändi sai soittaa toisen soolokonserttinsa, joulukuisesta konsertistaan saamansa palautteen perusteella. Saatuaan tunnustusta jonkin verran, bändi julkaisi ensimmäisen kokopitkän albuminsa; Lapidaryn. Niihin aikoihin bändi lähti myös ensimmäiselle Japanin kiertueelleen. Kuitenkin bändi ilmoitti noin vuotta myöhemmin, ettei Kan-on jatkaisi enää bändissä.

2002 Platinan ja hide and seekin entinen jäsen Natsuki liittyi bändiin ja täytti Kan-onin paikan. Bändi esiintyi samana vuonna ensimmäistä kertaa ulkomailla. Yhdysvaltain, Texasissa Dallasin A-Konissa. Tämän keikan takia bändi sai tunnustusta kotimaassaan ja pääsi esiintymään Tokioon ja sen lähimaastoon. Vuosi oli ollut suhteellisen kiireinen bändille, joten heidän ainoaksi julkaisukseen jäi minialbumi Noah.
Ranskanajokoira

Luonne ja käyttäytyminen

Ranskanajokoira tunnetaan periksiantamattomuudestaan metsästyksessä, hyvästä hajuaististaan ja äänestään. Se on ystävällinen ja helposti käsiteltävissä.

Alkuperä

Ranskanajokoiran kantarodut olivat vanha saintongenajokoira, joka lähes tulkoon hävisi Ranskan vallankumouksen aikana, ja gascognenajokoira. 1800-luvun puolivälissä kreivi Joseph de Carayon-Latour jalosti kyseisistä koirista ensin nykyisen gascon saintongeois'n ja myöhemmin jälkimmäisestä kehittyi ranskanajokoira. Virallisesti rotu hyväksyttiin vuonna 1957.
Ranskanajokoira on ajuekoira, mikä tarkoitta että se metsästää useamman koiran ryhmässä ja ihminen ohjailee sitä aina ilman että se pääsisi metsästämään yksin.

Valko-mustan eritytyminen

Gascon-saintongeois risteytettiin poitevinin kanssa 1800-luvun lopulla, mistä syntyi valko-musta muunnos. Toisten lähteiden mukaan kantarodut olisivat olleet gascon-saintongeois ja levesque. Vuonna 2009 FCI:n rekisterissä oli n. 2000 yksilöä.

Ulkonäkö

Rotu on tyypillinen kookas ranskalainen ajueessa metsästävä koira: sillä on hoikka ja lihaksikas runko, pitkät raajat, pitkät riippuvat korvat ja roikkuvat, hieman neliömäiset suupielet jotka juuri ja juuri peittävät alahuulen. Siitä on kolme muunnosta: valko-oranssi eli blanc & orange, valko-musta eli blanc & noir ja kolmivärinen eli tricolore.
Raymond Federman

Raymond Federman (15. toukokuuta 1928 Montrouge, Ranska – 6. lokakuuta 2009 San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat) oli ranskalais-yhdysvaltalainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija.

Elämäkerta

Federman syntyi Pariisin esikaupungissa Montrougessa. Hänen perheensä kuoli toisen maailmansodan aikaisissa juutalaisvainoissa, mutta hän itse säilyi täpärästi hengissä. Hän muutti vuonna 1947 siirtolaisena Yhdysvaltoihin. Hän palveli Yhdysvaltojen armeijan laskuvarjojoukoissa Korean sodassa vuosina 1951–1954. Vuonna 1953 hänelle myönnettiin Yhdysvaltain kansalaisuus. 
Federman opiskeli kirjallisuutta Columbian yliopistossa ja väitteli tohtoriksi Samuel Beckettistä. Hän opetti kirjallisuustiedettä ja luovaa kirjoittamista muun muassa Kalifornian yliopistossa vuosina 1959−1964 ja Buffalon yliopistossa, josta hän jäi eläkkeelle vuonna 1999. Hän toimi vierailevana professorina Euroopassa, Afrikassa ja Aasiassa, muun muassa Montréalin ja Jerusalemin yliopistoissa.  
Beckettin tavoin Federman oli täysin kaksikielinen kirjailija. Hänet tunnetaan kuitenkin parhaiten Yhdysvalloissa. Federman vieraili vuonna 1998 Jyväskylän kesässä ja lausui siellä runojaan, joita on suomentanut Raine Koskimaa. Hänen teoksiaan on käännetty myös saksaksi, ja Saksassa ne ovat saavuttaneet suurta suosiota. Vasta viime vuosina hän on alkanut tulla tunnetuksi myös Ranskassa. Avignonin teatterifestivaaleilla esitettiin kesä-heinäkuussa 2005 Federmanin elämäntyötä esittelevä kooste Samana vuonna hän vieraili myös lapsuudenmaisemissaan. Kuollessaan hän asui San Diegossa Yhdysvalloissa.
Vaikka hänen tuotantonsa käsittää runoja, esseitä, tieteellisiä tutkimuksia, artikkeleita ja käännöksiä, hän piti itseään ennen kaikkea romaanikirjailijana. Federmania pidetään romaanin muodon uudistajana. Hänen ensimmäinen romaaninsa Double or Nothing jatkaa konkreettisen runouden kokeiluja. Se on saanut useita kirjallisuuspalkintoja, ja sen ansiosta Federman kohosi maailmanmaineeseen. Tärkeimpänä kirjanaan Federman piti teostaan Take it or Leave it, jota pidetään amerikkalaisen metafiktiivisen romaanin puhtaimpana edustajana. Hänen kaunokirjallista tuotantoaan on käännetty 14 kielelle, ja monet teoksista ovat kaksikielisiä. 
Hän käytti kirjallisuudesta termiä ”Laughture” ja kirjallisuudentutkimuksesta surrealismiin viittaavaa käsitettä ”Surfiction”. 
Hän perusti muutamien ystäviensä kanssa Fiction Collective Two –kustannusyhtiön, joka julkaisee metafiktiota ja kokeellista, ei-kaupallista kirjallisuutta.
Salainen ase

Juoni

Useiden salanimien taakse kätkeytynyt Toini Salonen saapuu Suomeen ja matkaa Turusta Helsinkiin, missä hän ottaa pestin insinööri Rautavuoren sihteerinä tarkoituksenaan urkkia tämän salaisia piirustuksia. Suomen Vientipuun yövartija surmataan tuhopolton yhteydessä. Toimistopäällikkö Pulkkinen kertoo toimittaja Erkki Karille vartijan olleen hänen isänsä.
Toinin pomo on muuan Rosenberg, jonka miehet yrittävät polttaa Yhdistyneiden Sahojen lautatarhan. Paikalta löytyy Toinin huivi, jonka ansiosta Erkki Kari pääsee Toinin jäljille. Hän kutsuu Toinin viettämään ravintolailtaa, myös Pulkkinen on mukana. Pulkkinen huomioi ristiriitaisuudet Toinin henkilöhistoriassa tämän kertoessa elämästään. Kari ja Toini ihastuvat toisiinsa.
Vakoilijat tunkeutuvat Rautavuoren toimistoon. Toini on antanut heille kassakaapin numeroyhdistelmän. Hän tulee katumapäälle ja yrittää varoittaa insinööriä – liian myöhään. Konnat onnistuvat ryöstämään insinöörin piirustukset. Toiniin alkaa kohdistua yhä vahvempia epäluuloja. Käy myös ilmi, että Toini ja Pulkkinen ovat sisaruksia.
Toini kertoo poliisille Karikosken sillan räjäytyssuunnitelmasta, poliisi tekee suunnitelmat tyhjiksi. Lopussa vakoilijat kaappavat Toinin ja yrittävät paeta, mutta jäävät kiinni Toinin ansiosta. Erkki Kari ja Toini kihlautuvat.

Tuotanto

Fenno-Filmi tuotti ensimmäisen elokuvansa poikkeuksellisen vaikeissa oloissa. Alun perin oli tarkoitus kertoa taistelevista sotilaista, jolloin kuvauslupa oli hankittava Päämajasta. Sitä ei herunut, joten elokuvan tapahtumat siirrettiin kotirintamalle. Salaisen aseen budjetti oli niukka, joten suuria filmitähtiä ei voitu käyttää. Eija Karapää oli postin työntekijä, jolla oli hieman kokemusta elokuvatyöstä.
Eino Karin laboratorioon osui pommi 8. marraskuuta 1942, mutta Salaisen aseen raakafilmit säilyivät kuin ihmeen kaupalla. Sama pommikone jatkoi matkaansa kaakkoon ja pudotti pommin Helsingin Viiskulmassa sijainneen elokuvateatteri Tivolin edustalle. Pommi surmasi lastennäytännöstä poistuvaa yleisöä.

Arviot

Salainen ase sai hyvän vastaanoton. Sen juonta pidettiin johdonmukaisena ja jännityselokuvana se arvioitiin suorastaan ”kansainväliselle tasolle”. Ohjaajat saivat niin ikään kiitosta. Elokuvan tekotapaa pidettiin ”tuoreena ja rohkeana”. Negatiivista kritiikkiä elokuva sai lähinnä juonen epäuskottavuuksien osalta.

Julkaisut

Salainen ase on julkaistu DVD:nä yhdessä vakoilutrilogian muiden osien kanssa.
Maorinpodokarpus

Lääkinnällinen käyttö

Maorit ovat käyttäneet maorinpodokarpuksen meheviä käpyjä ripulin ja punataudin hoitoon. Päänahkaan hierottavan lehtiuutteen sanotaan edistävän hiustenkasvua.
Kasvi sisältää totaroli-nimistä yhdistettä.
Cy Denneny

Cyril Joseph "Cy" Denneny (23. joulukuuta 1891, Farran's Point, Ontario – 9. syyskuuta 1970) oli kanadalainen jääkiekkoilija, joka edusti National Hockey Leaguen Ottawa Senatorsia ja Boston Bruinsia sekä Toronto Blueshirtsia, joka pelasi National Hockey Association -sarjassa. Kaikkiaan Denneny pelasi 15 kautta ammattilaisena vuodesta
1914 vuoteen 1929. Cy Denneny oli NHL:n parhaita maalintekijöitä vuosien 1917 ja 1925 välillä. Lopettaessaan uransa Denneny johti NHL:n kaikkien aikojen pistepörssiä 331 tehopisteellään.
Myllärit

Historia

Yhtyeen tyyliksi on muodostunut perinteisten Vienan, Aunuksen ja Laatokan seudun karjalaisten ja venäläisten kansanlaulujen esittäminen eräänlaisina nykyaikaisina sovituksina. Ohjelmistossa on myös inkerin murteella laulettuja inkeriläisiä sävelmiä. Yhtye sanoo sovittamansa vanhat kansansävelet perinteitä kunnioittaen, mutta nykypäivää ajatellen. Äänimaailmassa onkin havaittavissa aineksia myös rockista, jazzista ja yleisestä maailmanmusiikkimeiningistä.
Yhtye esiintyy pääasiassa rock-henkisillä klubeilla ja kansanmusiikki- ja maailmanmusiikkifestivaaleilla Suomessa, mutta on kierrellyt myös muualla maailmalla, muun muassa Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Myös kotimaataan Venäjän federaatiota kokoonpano on kiertänyt Siperiaa myöten.
Ensilevynsä Eta Pravda -yhtye levytti Suomessa vuonna 1997. Tuottajana toimi Värttinästä tuttu Sari Kaasinen.
Tällä hetkellä yhtyeen jäseninä ovat Aleksandr "Deda" Bukadorov, viulisti Tatjana Umnjakova, myös Talvisovat-yhtyeessä vaikuttanut jouhikko- ja kanteletaituri Leo Sevets, Andrew Lukin, Roman Eršihin, Andrei Brazevitš sekä Tihvinästä lähtöisin oleva Sergei Zobnev.
Aiemmin yhtyeen johtohahmona toimi entinen ja nykyinen Talvisovat-veteraani Arto Rinne, joka tiettävästi lähti yhtyeestä, koska muut jäsenet eivät halunneet esittää kansanlauluja kullekin alueelle ominaisella murteella.