google/wiki40b huggingface dataset:
Tykkitie

Tykkitie on yleensä maastoon raivattu tie, jonka kantokykyä on lisätty kattamalla tien kansi ohuella hiekkakerroksella ja siihen asetelluilla keskenään tasamuotoisilla kivillä. Teiden tarkoitus on nimensä mukaisesti mahdollistaa tykkien ja/tai raskaiden pyörillä liikuteltavien laitteiden siirtäminen. Tyypillisiä tykkiteiden rakennuskohteita ovat muun muassa kiinteän ja siirrettävän rannikkotykistön linnakkeet ja it-patterialueet.
Tunnettuja tykkiteitä ovat Helsingin ulkopuolella ja Etelä-Suomen rannikolla sijaitsevat Rannikkotykistön linnakesaarten tykkitiet, jotka usein niiden vierille rakennuttujen kapearaiteisten rautatiekiskojen ohella mahdollistivat raskaiden ammusten ja ampumatarvikkeiden juontamisen patterille. Samanlaisia lyhempiä tykkiteitä on havaittavissa Helsingin ilmatorjuntatykistöpattereita palvelleilla kehäalueilla.
Tykkitiet ovat säilyneet yllättävän hyväkuntoisina vuosien saatossa. Niihin voi tutustua muun muassa Isosaaren ja Örön linnakkeella, joihin tutustuminen on mahdollistunut vuodesta 2016.
Kleopatra (vuoden 1917 elokuva)

Juoni

Egyptin mahtavan kuningattaren, Kleopatra VII:n (Bara) tarina, hänen mielettömistä romansseista Rooman valtakunnan mahtavien miesten, Julius Caesarin (Leiber) ja Marcus Antoniuksen (Hall) välillä.

Tuotanto

Kleopatra sai ensi-iltansa kotimaassaan 14. lokakuuta vuonna 1917. Suomessa elokuva ilmestyi teattereihin vasta vähän yli 5 vuotta myöhemmin, 26. marraskuuta vuonna 1922.
Kleopatra oli yksi aikansa kalleimmista elokuvista, sillä budjetti oli 500 000 dollaria, joka oli harvinaista tuohon aikaan, ja 2000 ihmistä työskenteli kulissien takana.
Elokuva kuvattiin Newport Beachilla, Kaliforniassa.

Muuta

Kleopatra -elokuvia on tehty vuoden 1917 jälkeen, muun muassa vuosina 1934, 1945, 1953, 1963, 1970, 1999, 2003, 2005, 2007 ja 2010. joista kuuluisin on ehkä vuoden 1963 versio, jonka pääosan näyttelee Elizabeth Taylor. Ennen vuoden 1917 versiota on tehty myös vuosina 1899 ja 1912.
Kleopatra on American Film Instituten Kadonneet elokuvat -listalla.
Marko Lampisuo

Marko Juhani Lampisuo (s. 8. huhtikuuta 1970 Turku) on suomalainen kuvataiteilija, joka tekee videotaidetta, taidegrafiikkaa ja tilateoksia. 
Lampisuon teokset käsittelevät ympäristöä ja estetiikkaa, miehen ja perheen elämää sekä rock-maailman kliseitä. Videoteokset Stereo-Ateena (2005), Poriutuminen (2006) ja Eräänlainen puutarha (2009) pohjautuivat päiväkirjateksteihin. Videoiden aiheet ovat toistuneet myös grafiikantöissä, joissa Lampisuo käyttää  valokuvapohjaista heliogravyyritekniikkaa, ja muokkaa kuparisia painolaattoja mekaanisesti.
Marko Lampisuo valmistui Tampereen ammattikorkeakoulun Taiteen ja viestinnän osastolta kuvataiteilijaksi (AMK) vuonna 2003. Aiemmin hän on suorittanut kuvataiteilijan opinnot Tampereen taiteen ja viestinnän oppilaitoksessa (1996) ja piirtäjä-artesaanin opinnot Pirkanmaan käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksessa (1992).
Lampisuo debytoi kuvataiteilijana 1995 Helsingin Taidehallin Nuorten näyttelyssä. Yksityisnäyttelyitä Lampisuo on pitänyt Galleria Rajatilassa Tampereella, Titanik-galleriassa Turussa, Galleria 3h+k:ssa, Galleria K:ssa Huittisissa ja Galleria Huudossa Helsingissä.
Lampisuon teoksia on ollut esillä kansainvälisissä näyttelyissä ja videotaidefestivaaleilla useissa maissa kuten Yhdysvalloissa ja Euroopan maissa. Hänen teoksiaan on hankittu useisiin kotimaisiin ja ruotsalaisiin kokoelmiin. Taiteellisen työnsä ohessa Lampisuo on toiminut taidevedostajana Grafiikanpaja Himmelblaussa. Hän on Muu ry:n ja AV-arkki ry:n jäsen ja Rajataide ry:n ja Galleria Rajatilan perustajajäsen.
Ted Demme

Ted Demme (26. lokakuuta 1963 New York, New York, Yhdysvallat – 13. tammikuuta 2002 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hänen setänsä oli elokuvaohjaaja Jonathan Demme. Ted Demmen lyhyehkön uran kuuluisimmat ohjaustyöt lienevät elokuvat Unelmien tytöt (1996) ja Blow (2001). Demme kuoli noin vuoden päästä Blown kuvaamisesta kokaiinin aiheuttamaan sydänkohtaukseen.
Maracanã

Maracanã on jalkapallostadion Rio de Janeirossa Brasiliassa. Ellipsin muotoinen stadion rakennettiin vuoden 1950 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuja varten ja vihittiin käyttöön 26. kesäkuuta 1950. Stadionin virallinen nimi on Estádio Jornalista Mário Filho edesmenneen urheilujournalistin mukaan, mutta stadion tunnetaan yleisesti nimellä Maracanã, koska se sijaitsee Maracanãn kaupunginosassa Avenida Maracanã -nimisen kadun ja Rio Maracanã -nimisen joen varrella.
Maracanãn virallinen yleisöennätys on 183 341 maksanutta katsojaa, joka syntyi MM-karsintaottelussa Paraguayta vastaan 31. elokuuta 1969. Kuitenkin arvellaan, että vuoden 1950 maailmanmestaruuskilpailujen voittajan ratkaissutta ottelua Uruguay–Brasilia olisi ollut katsomassa lähes 200 000 ihmistä, koska maksamattomia katsojia oli niin paljon. 1990-luvulla stadionin seisomapaikat muunnettiin istumapaikoiksi, jolloin paikkaluku putosi noin 70 000 katsojaan. Jatkuvissa uudistustöissä katsojaluku on tarkoitus kohottaa 100 000 katsojaan.
Maracanãlla ovat pelanneet kotiotteluitaan muun muassa Botafogo, Vasco da Gama, Flamengo ja Fluminense. Nykyään joukkueet Fluminensea lukuun ottamatta pelaavat stadionilla kuitenkin vain tärkeimmät ottelunsa.
Yksi tunnetuimmista rockkonserteista Maracanãlla on KISS-yhtyeen konsertti 18. heinäkuuta 1983 yli 250 000 katsojalle. Yleisöennätystä ei ole koskaan laskettu stadionin viralliseksi, koska yleisöä oli kenttäkatsomossa lähes 140 000 ihmistä ja 90 000 katsomossa. Tarkkaa lukumäärää ei saatu koskaan selville.
Maracanã-stadion toimi yhtenä vuoden 2014 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen pelipaikoista. Kaksi vuotta myöhemmin stadionilla pidettiin 2016 kesäolympialaisten avajaiset ja päättäjäiset, ja se toimi myös kisojen jalkapallon pääareenana.

Stadionista sanottua

"Vain kolme ihmistä on historian aikana saanut Maracanãn täysin hiljaiseksi: Frank Sinatra, Paavi Johannes Paavali II ja minä." Alcides Ghiggia, vuoden 1950 jalkapallon MM-loppuottelun ratkaissut uruguaylaishyökkääjä.
Colossal Order

Historia

Colossal Orderin perusti kesällä 2009 joukko Universomo -mobiilipeliyhtiön pelikehittäjiä. Universomon ulkopuolelta uuteen yhtiöön palkattiin toimitusjohtajaksi Mariina Hallikainen. Colossal Orderilla oli aluksi vaikeuksia saada rahoitusta ensimmäiselle pelilleen, Cities in Motion -liikennesimulaatiopelille, jonka kehitys oli jo aloitettu ennen kuin päätös yhtiön perustamisesta oli tehty. Sijoittajien mielestä pelille ei löytyisi tarpeeksi suurta asiakaskuntaa. Yhtiön alkutaivalta rahoittivatkin suursijoittajien sijasta Ely-keskus, Tekes, AVEKin DigiDemo-rahoitus ja pienet yksityissijoittajat. Yhtiö sai alkuvaiheessaan ohjausta Tampereen teknillisen yliopiston Yritystalli-ohjelman kautta, mutta neuvoja kysyttiin myös kokeneemmista peliyrityksistä Remedyltä ja Frozenbyteltä. Perustamisen yhteydessä Colossal Order vertaili kymmeniä julkaisijoita ja päätyi lopulta solmimaan julkaisusopimuksen Paradoxin kanssa yli vuoden kestäneiden neuvotteluiden jälkeen.
Lokakuussa 2015 Colossal Orderille myönnettiin Vuoden suomalainen pelinkehittäjä -palkinto DigiExpo-messuilla. Palkinnon perusteluissa kehuttiin Colossal Orderin keskittyneen ”alusta asti [...] – pelien kehittämisen ohella – myös peliliiketoimintansa kehittämiseen”.
Endorfiinit

Endorfiinit tai endomorfiinit (engl. endogenous morphines, ’sisäsyntyiset morfiinit’) ovat keskushermostossa esiintyviä hormoneja eli elimistön itse tuottamia välittäjäaineita, jotka sitoutuvat opioidireseptoreihin saaden aikaan mielihyvän tunnetta ja vähentäen kipuja. Endorfiinit ovat rakenteeltaan polypeptidejä eli 16–30 aminohapon pituisia ketjuja. Kaikki tunnetut endorfiinit ovat kolmen esimuodon eli pro-opiomelanokortiinin, proenkefaliinin ja prodynorfiinin pilkkoutumistuotteita. Aivolisäke valmistaa noin tusinan verran endorfiineja. Endorfiineja ovat esimerkiksi alfa-endorfiini, beeta-endorfiini ja gamma-endorfiini.
Elimistö tuottaa endorfiineja etenkin unen aikana ja suurin osa elimistön endorfiinituotannosta tapahtuukin kello kahden ja neljän välisenä aikana. Endorfiineja vapautuu myös esimerkiksi pitkäkestoisen liikunnan, mielimusiikin kuuntelun, nauramisen, itkemisen ja seksin yhteydessä. Myös auringonpaiste ja voimakkaat mausteet sekä kaakao lisäävät endorfiinien eritystä.
Etenkin pitkäkestoiseen liikuntaan liitetään käsite ”endorfiinihumala”, joka tarkoittaa liikunnan yhteydessä kohoavien endorfiinitasojen aiheuttamaa hyvänolontunnetta. Käsite liitetään etenkin juoksuun ja se tunnetaan englannin kielessä nimellä ”runner’s high”. Endorfiinihumalan termi kehitettiin 1970-luvulla, kun havaittiin, että liikunta lisää veren endorfiinitasoja. Vuonna 2008 kyettiin osoittamaan mittausten avulla, että liikunta nostaa myös aivojen endorfiinipitoisuutta.
Beta-endorfiini on 18–33 kertaa voimakkaampaa kuin morfiini.
Violetta Villas

Violetta Villas (s. 10. kesäkuuta 1938 – 5. joulukuuta 2011) oli puolalaissyntyinen laulaja, äänialaltaan sopraano. Hänen koko nimensä oli Czesława Maria Violetta Elise Gospodarek-Kowalczyk de domo Cieślak.
Tsutomu Yamaguchi

Tsutomu Yamaguchi (jap. 山口 彊 Yamaguchi Tsutomu, 16. maaliskuuta 1916 – 4. tammikuuta 2010) oli japanilainen mies, joka selvisi sekä Hiroshiman että Nagasakin pommituksista. Hänet oli jo todettu hibakushaksi (Hiroshiman tai Nagasakin pommituksesta selvinnyt henkilö) Nagasakin pommituksesta, mutta 24. maaliskuuta 2009 Japanin hallitus varmisti Yamaguchin olleen myös aiemmassa, Hiroshiman pommituksessa.

Tausta

6. elokuuta 1945 insinöörinä Mitsubishi Heavy Industriesin palveluksessa liikematkalla ollut Yamaguchi oli astumassa ulos raitiovaunusta, kun atomipommi Little Boy pudotettiin kaupunkiin kolmen kilometrin päässä hänestä. Räjähdys tuhosi hänen vasemman korvansa tärykalvon, sokeutti hänet väliaikaisesti ja aiheutti vakavia palovammoja hänen ylävartaloonsa. Hänet pantiin siteisiin palovammojen takia, ja hän kaljuuntui. Radioaktiivinen laskeuma aiheutti hänen vaimolleen myrkytyksen. Yamaguchi vietti yön ilmahyökkäyssuojassa ennen kuin palasi kotikaupunkiinsa Nagasakiin seuraavana päivänä. Paria päivää myöhemmin 9. elokuuta toinen pommi, Fat Man, pudotettiin Nagasakiin, mistä hän myös selvisi.

Myöhempi elämä

Yamaguchi kärsi syövästä, jonka pommitukset saattoivat aiheuttaa. Hän kirjoitti 1980-luvulla kirjan kokemuksistaan ja oli vuonna 2006 mukana pommituksista selvinneitä käsittelevässä dokumentissa Nijūhibaku (”Kahdesti pommitettu”). Hän protestoi aktiivisesti ydinaseita vastaan. Hänellä oli kaksi tytärtä, Toshiko ja Naoko, sekä poika Katsutoshi, joka kuoli vuonna 2005. Yamaguchin vaimo kuoli vuonna 2008, ja hän itse kuoli 93-vuotiaana vatsasyöpään tammikuussa 2010.
Pauillac

Pauillac on kunta Gironden departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli vuoden 1999 väestönlaskennassa 5 175 asukasta. Pauillacin pinta-ala on 23 neliökilometriä.
Pauillacissa on lukuisia linnakartanoita, joista monet on tunnettuja viinimerkeistään: Château d'Armailhac, Château Clerc-Milon, Château Duhart-Milon-Rothschild, Château Grand-Puy-Ducasse, Château Grand-Puy-Lacoste, Château Haut-Bages-Liberal, Château Haut-Batailley, Château Lafite Rothschild, Château Latour, Château Lynch-Bages, Château Mouton Rothschild, Château Pedesclaux, Château Pichon Longueville Baron, Château Pichon Longueville Comtesse de Lalande ja Château Pontet-Canet.
Antton Rönnholm

Koulutus ja työura

Rönnholm on koulutukseltaan valtiotieteen maisteri Åbo Akademista. 
Hän on työskennellyt Paavo Lipposen, Eero Heinäluoman, Mitro Revon sekä Pia Viitasen avustajana, asiantuntijana  Elinkeinoelämän Keskusliitossa sekä EU-edunvalvontatehtävissä viestintätoimisto Milttonilla.
Rönnholm toimii myös ammattiyhdistysliikkeessä, Yhteiskunta-alan korkeakoulutetut ry:n puheenjohtajana kaudella 2017-2018. Rönnholmin isä on SDP:n entinen kansanedustaja ja europarlamentaarikko Mikko Rönnholm ja veli Iitin kunnanjohtaja Riku Rönnholm.
Venäjän Gazprom-valtionyhtiön South Stream -kaasuputkihankkeen lobbarina hän laskutti hankkeelta melkein 200 000 euroa vuosina 2011-2013.
Rönnholm valittiin vuonna 2019 Rinteen hallituksen eurooppaministeri Tytti Tuppuraisen erityisavustajaksi.

Poliittiset luottamustoimet

Rönnholm valittiin Turun kaupunginvaltuustoon kunnallisvaaleissa 2004, mutta hän ei asettunut ehdolle seuraavalle kaudelle
Pontus Åberg

Seuraura

Åberg on FoC Farstan kasvatti. Hän siirtyi vuonna 2008 Djurgårdens IF:ään, jossa voitti J18 Allsvenskanin hopeaa vuonna 2010. Åberg valittiin vuoden 2010 J18 Allsvenskanissa pudotuspelien parhaaksi hyökkääjäksi ja voitti idän maalipörssin 22 osumallaan. Åberg pelasi ensimmäisen Elitserien-ottelunsa 18. syyskuuta 2010 Modoa vastaan, mutta ei saanut ottelussa jääaikaa. Åberg voitti kauden aikana myös J20 Superelitin pronssia ja J18 Allsvenskanin hopeaa. Hän teki toukokuussa 2011 kolmivuotisen jatkosopimuksen Djurgårdenin kanssa. Kausi 2011–2012 oli Åbergin debyyttikausi Elitserienissä.
Kaudella 2011–2012 Åberg nousi Djurgårdenin Elitserien-miehistöön J20-joukkueesta. Hän pelasi miesten joukkueessa European Trophy -harjoitusturnauksessa sekä teki avausmaalinsa Elitserienissä 15. syyskuuta 2011 HV71:tä vastaan. Åberg on yksi viidestä ehdokkaasta Elitserien vuoden tulokkaaksi kaudella 2011–2012.
Åberg siirtyi hänet varanneen Nashville Predatorsin organisaatioon kaudella 2014–2015. NHL-debyyttinsä hän teki seuraavan kauden pudotuspeleissä. Åberg kaupattiin Edmonton Oilersiin siirtotakarajalla helmikuussa 2018 vaihdossa Mark Letestuun.
Åberg ei mahtunut Oilersin pelaavaan kokoonpanoon kaudella 2018–2019, joten hänet laitettiin vapaiden pelaajien waivers-listalle, josta Anaheim Ducks poimi hänet. Tammikuussa 2019 Ducks kauppasi Åbergin edelleen Minnesota Wildiin vaihdossa Justin Kloosiin.
Kaudeksi 2019–2020 Åberg teki sopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa.

Maajoukkueura

Åberg edusti Ruotsia alle 17-vuotiaiden World Hockey Challengessa vuonna 2010.
Oliver Bierhoff

Oliver Bierhoff (s. 1. toukokuuta 1968 Karlsruhe) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. 
Seurajoukkueurallaan Bierhoff pelasi vuosina 1985—2003 KFC Uerdingenissa, Hamburger SV:ssä, Borussia Mönchengladbachissa, Austria Salzburgissa, Ascolissa, Udinesessa, AC Milanissa (mestari 1999), AS Monacossa ja Chievo Veronassa. Italian Serie A:ssa hän teki kaikkiaan 103 maalia.
Saksan maajoukkueessa Bierhoff pelasi 70 ottelua ja teki 37 maalia. Eräs Bierhoffin parhaiten muistetuimmista maaleista on 1996 EM-kisojen loppuottelussa jatkoajalla Tšekkiä vastaan vaihtomiehenä tehty arvokisafinaalihistorian ensimmäinen kultainen maali, joka ratkaisi Euroopan mestaruuden Saksalle. Bierhoff pelasi Saksan paidassa myös 1998 MM-kisoissa, 2000 EM-kisoissa ja 2002 MM-kisoissa, missä Saksa saavutti hopeaa.
Nykyään Bierhoff toimii Saksan maajoukkueen joukkueenjohtajana.
Eero Ojanen (säveltäjä)

Eero Kaarle Ojanen (s. 3. tammikuuta 1943 Helsinki) on suomalainen säveltäjä, kapellimestari ja jazzpianisti.
Ojanen opiskeli 1960-luvulla Pentti Koskimiehen johdolla. Hän toimi jo tuolloin muun muassa Pekka Pöyryn yhtyeissä sekä Otto Donner Treatment -kokoonpanossa. Hän sai vuonna 1969 Suomen jazzliiton Yrjö-palkinnon.
Ojanen on kirjoittanut myös teatterimusiikkia ja baletteja (mm. Seitsemän veljestä) sekä vasemmistolaisia poliittisia lauluja. Hän oli Kom-teatterin kapellimestari vuosina 1973–1982. Vuonna 1974 Ojanen sävelsi Pori Jazzin tilauksesta kiitetyn kantaatin Väinämöisen soitto. 1980-luvulla hän laajensi sävellystyötään baletin ja television suuntaan, mutta on sittemmin ryhtynyt jälleen esiintymään enemmän jazzpianistina. Ojanen on perustanut Teppo Hauta-ahon ja Seppo Paakkunaisen kanssa yhtyeen Trio Nueva Finlandia.
CentOS

Yleiskatsaus

CentOS:n tarkoituksena on tarjota yritystason käyttöjärjestelmästä maksuton versio.
Red Hat julkaisee Red Hat Enterprise Linuxin lähdekoodin GNU GPL -lisenssillä, mutta binääriversiot ovat maksullisia. CentOS-projektin kehittäjät kääntävät RHEL:n lähde-RPM-paketeista maksuttoman uudelleenjakelun. Red Hatin logo ei kuitenkaan saa näkyä uudelleenjakelussa, eikä siinä saa viitata Red Hatiin tavaramerkillisistä syistä. Näin vältetään sekaannukset kaupallisen RHEL:n ja maksuttoman CentOS:n välillä. Red Hatiin viitataankin nimellä PNAELV (Prominent North American Enterprise Linux Vendor).
Red Hat on osallisena CentOS:n kehittämisessä.  
CentOS käyttää RPM-paketinhallintaa, jonka pääasiallisena paketinhallintaohjelmana on komentorivikäyttöinen yum. Graafisessa tilassa paketinhallintaohjelmana voidaan käyttää Red Hatin kehittämää up2date-ohjelmaa. Virallisten RPM-pakettien lisäksi on myös mahdollista käyttää Red Hatin tekemiä RPM-paketteja, sillä CentOS on täysin binääriyhteensopiva Red Hat Enterprise Linuxin kanssa. Paketit eroavat lähinnä kuvitusten, kuten logojen osalta.
Pullakko

Pullakko on sarakasveilla tavattava rakenne, jonka sisällä kukasta muodostuva hedelmä kehittyy. Saroilla (Carex) pullakon sisällä kehittyvä hedelmä on pähkylä. Pullakot ovat usein jyvän- tai sipulinmuotoisia ja niiden kärjessä voi lajista riippuen olla ota. Useilla saroilla pullakon muoto on tärkeä lajituntomerkki ja sen perusteella muun muassa pullosaran (Carex rostrata) ja luhtasaran (Carex vesicaria) voi hyvin erottaa toisistaan. Erilaistähkäisillä saroilla, joilla hede- ja emikukat sijaitsevat eri tähkissä, voi emitähkissä olla lukuisia pullakoita.
Jokapaikansara

Ulkonäkö ja koko

Jokapaikansara kasvaa 15–50 cm korkeaksi mättäinä tai yksittäin. Sen varsi on kolmisärmäinen ja lehdet jäävät vartta lyhyemmiksi. Jokapaikansaralla on erikseen hede- ja emitähkiä, emitähkien tähkäsolmut ovat mustat. 
Jokapaikansaralla voi esiintyä Anthracoidea heterospora -nokisientä.

Levinneisyys

Jokapaikansaraa tavataan koko Euroopassa Italiaa ja Etelä-Espanjaa lukuun ottamatta.  Suomessa se on hyvin yleinen koko maassa. Jokapaikansarasta esiintyy kolmea muunnosta: juolasaraa (C. nigra var. nigra), kankeasaraa (C. nigra var. recta) ja tupassaraa (C. nigra var. juncea). Tupassaran tiheitä mättäitä on toisinaan kutsuttu "ryssänpäiksi".
Valtikka (elokuva)

Juoni

Kassakaappimurtoihin erikoistunut, virallisesti jazzklubia Montrealissa Kanadassa pitävä Nick Wells (Robert De Niro) aikoo jäädä murtohommista ”eläkkeelle” viettääkseen aikaa lentoemäntänä toimivan naisystävänsä Dianen (Angela Bassett) kanssa. Vanha rikoskumppani Max (Marlon Brando) saa hänet suostuteltua vielä yhteen miljoonaluokan keikkaan. Tehtävänä on ryöstää arvokas valtikka, Ranskan valtion kansallisaarre, joka on yritetty salakuljettaa Kanadan kautta Yhdysvaltoihin antiikkipianon sisälle piilotettuna. Piano on nyt Kanadan tullin varastossa Montrealissa. Max järjestää Nickin avuksi nuoren Jack Tellerin (Edward Norton), joka saa tullivarastosta työpaikan kehitysvammaista vahtimestaria esittämällä. Nick pestaa vanhan rikoskumppaninsa, tietokonehakkeri Stevenin (Jamie Harrold) murtautumaan tullivaraston turvajärjestelmään ja hoitamaan sen pois toiminnasta ryöstön ajaksi. Suunnitelmia täytyy muuttaa, kun viranomaiset saavat vihiä valtikan sijainnista pianossa ja parantavat tullivaraston valvontajärjestelmää.
Nick tunkeutuu tullivarastoon viemäritunnelin kautta samalla kun Jack eliminoi turvajärjestelmät ja paikalle osuvan työtoverinsa. Nick polttaa valtikan sisältävän kassakaapin kattoon reiän, täyttää kaapin vedellä, sujuttaa sitten reiästä syvyysammuksen ja räjäyttää kaapin auki. Nick saa valtikan haltuunsa, mutta Jack pettääkin hänet, uhkaa aseellaan ja vaatii valtikkaa itselleen. Pitkin hampain Nick luovuttaa Jackille repun, ja sekunteja myöhemmin hälytysjärjestelmä aktivoituu. Nick lähtee pakoon viemäritunnelia pitkin, ja Jack reppuineen pääsee poliisien läpi vammaisen työntekijän roolissaan.
Päästyään bussiasemalle Jack soittaa ylimielisenä Nickille, joka vihjaa että valtikka onkin yhä hänellä. Kesken puhelun Jack tarkistaa reppunsa sisällön: se on valtikan kokoinen arvoton metalliputki. Nick neuvoo häntä pakenemaan henkensä edestä, koska on pääepäilty. Max katsoo huvittuneena televisiosta uutisia, miten poliisi etsii Jack Telleriä kaikkialta. Elokuvan viimeisessä kuvassa Nick tapaa naisystävänsä lentokentällä, ja he syleilevät.
Hematoporfyriini

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa hematoporfyriini on tummanpunaista kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin ja hieman dietyylieetteriin ja kloroformiin. Hematoporfyriini on kiraalinen yhdiste, mutta synteettisesti valmistettu yhdiste on usein raseeminen seos ja siten optisesti inaktiivinen.
Ensimmäisen kerran hematoporfyriiniä eristi saksalainen kemisti Johann Joseph von Scherrer vuonna 1841 käsittelemällä verta rikkihapolla. Tällöin veren sisältämä hemiini hydrolysoitui hematoporfyriiniksi. Scherrer myös osoitti, että yhdisteen punainen väri ei johtunut siihen epäpuhtaudeksi jääneestä raudasta. Tarkemmin yhdisteen ominaisuuksia kuvaili Johann Ludwig Wilhelm Thudichum vuonna 1867.  Hematoporfyriini on varhaisin koskaan eristetty porfyriinijohdannainen. Nykyään hematoporfyriiniä valmistetaan käsittelemällä verta etikkahapon ja vetybromidin seoksella, ja muitakin synteesimenetelmiä on.
Hematoporfyriini on valoherkistin ja katalysoi happiradikaalien muodostumista säteilytettäessä sähkömagneettisella säteilyllä. Tämä havaittiin 1910-luvulla. Tätä ominaisuutta on käytetty eräiden syöpätyyppien ja ihosairauksien hoidossa. Hematoporfyriiniä on käytetty ainakin 1960-luvulle saakka, ja myöhemmin siitä on kehitetty johdannaisia, esimerkiksi porfimeerinatriumia. Hematoporfyriiniä voidaan käyttää valoherkistimenä myös kemiallisissa synteeseissä. Hematoporfyriiniä on myös käytetty masennuslääkkeenä 1900-luvun alussa.
Oulun palo 1705

Oulun palo 1705 oli tulipalo Oulussa  20. heinäkuuta 1705. Tuhoa täydensi toinen palo 28. elokuuta.  Paloissa  paloi yhteensä 144 taloa ja 121 aittaa kolmannesta ja neljännestä kaupunginosasta. Kaupunginosajako oli tuohon aikaan eri kuin nykyisin. Silloisen Oulun ensimmäinen kaupunginosa käsitti kaupungin vanhimman osan, Pokkitörmän, kirkon ja kaupunginojan välisen alueen nykyiselle Isokadulle asti. Toinen kaupunginosa oli ensimmäisestä kaupunginosasta itään oleva alue kaupunginaidan sisäpuolella. Palanut kolmas kaupunginosa käsitti Hahtiperän, kaupunginojan suun ja nykyisen Pakkahuoneenkadun välisen alueen. Neljäs kaupunginosa kattoi kaupungin eteläosan ja oli kaupunginosista selvästi laajin.

Heinäkuun palo

Suuri osa kaupunkia paloi 20. heinäkuuta. Palo sai alkunsa Knuutti Juhonpojan keittiöstä, jossa palvelija Valpuri Pietarintytär valmisti viinamäskiä. Kovan tuulen auttamana palo levisi nopeasti silloisessa IV kaupunginosassa, ja käytännössä koko kaupunginosa paloi maan tasalle.

Elokuun palo

28. elokuuta eli noin kuukauden päästä edellisestä suurpalosta kaupunkia kohtasi uusi onnettomuus. Tuli pääsi irti Tuomas Jakun talon aitasta. Tuli tuhosi edellisestä palosta pelastuneista taloista 39 ja lisäksi paloi myös suurin osa Hahtiperän alueen ranta-aitoista.

Palon seuraukset

Kaupungin aluetta supistettiin siirtämällä tulliaitaa kaupungin keskustaan päin. Niille, joiden tontit jäivät tulliaidan ulkopuolelle, annettiin tontit keskempää kaupunkia. Hahtiperän ranta-aittojen ja kaupungin talojen väliin päätettiin jättää vapaata tilaa.