google/wiki40b huggingface dataset:
Grooming

Grooming on aikuisen suorittama manipulatiivinen prosessi, jossa hän valmistelee lapsen seksuaalista hyväksikäyttöä luomalla lapseen kiintymys- ja luottamussuhteen. Erityisen yleisiä grooming-prosessin alkamistapoja ovat lapsen kehuminen ja lapsen kuvan kommentointi. Suoraan seksiin viittaavat yhteydenotot ovat harvinaisia. Prosessin osana voi olla esimerkiksi ystävällisyyttä, hellyyttä ja lahjojen antamista, ja lapsi on yleensä vapaaehtoisesti luomassa suhdetta. Myöhemmin kuvaan voi astua mukaan esimerkiksi kiristys. Lapsen houkutteleminen seksuaalisiin tarkoituksiin on Suomen rikoslain 20. luvun 8 b §:n mukaan rikos, josta voidaan tuomita sakkoon tai vankeuteen enintään yhdeksi vuodeksi.
Jehan Alain

Jehan Ariste Alain (3. helmikuuta 1911 Saint-Germain-en-Laye – 20. kesäkuuta 1940) oli ranskalainen säveltäjä ja urkuri.
Hän aloitti urkujensoiton opiskelun isänsä johdolla. Hän opiskeli myös pianonsoittoa Augustin Piersonin johdolla. Vuosina 1927–1939 Alain opiskeli Pariisin konservatoriossa. Häntä opetti muun muassa Paul Dukas. Alain sai surmansa toisessa maailmansodassa vuonna 1940.
Alain tunnetaan parhaiten urkusävellyksistään, mutta hän sävelsi myös requiemin, lauluja ja pianomusiikkia. Hänen tunnetuimpia sävellyksiään ovat Le jardin suspendu, Litanies sekä Trois danses uruille. 
Jehan Alain oli Ranskan tunnetuimpiin nykyurkureihin kuuluneen Marie-Claire Alainin veli.

Elämä ja ura

Jehan Alain syntyi Pariisin liepeillä Saint-Germain-en-Layessa musiikkia ja taiteita harrastavaan perheeseen. Isä Albert Alain oli urkuri ja kirkkomusiikin säveltäjä. Jehanin ohella kaikista perheen lapsista (Olivier, Marie-Odile ja Marie-Claire) tuli muusikoita.
13-vuotiaana Jehan alkoi toimia isänsä sijaisena kotikirkon urkujen soittajana. Isänsä ohella häntä opettivat Pariisin konservatoriossa André Bloch, Georges Caussade, Paul Dukas, Roger Ducasse ja Marcel Dupré. Nuori Alain menestyi erinomaisesti niin soinnutuksessa, kontrapunktissa, urkujensoitossa kuin improvisaatiossakin.
Alainin sävellys Suite pour orgue voitti Les Amis de l’Orgue (Urkujen ystävät) -yhdistyksen sävellyskilpailun vuonna 1936. Samana vuonna hän ryhtyi Saint-Nicolas-kirkon urkuriksi Maisons-Laffittessa, minkä lisäksi hän soitti urkuja myös pariisilaisessa synagoogassa.
Vuonna 1939 Alain joutui sotapalvelukseen ja kaatui taistelussa 20.6.1940. Lyhyen elämänsä aikana Alain loi yli 140 teosta: piano-, urku- ja vokaaliteoksia sekä kamari- ja orkesterimusiikkia. Tämän lisäksi monilahjakas Alain teki piirroksia, karikatyyrejä ja aforismeja.
Alain toi ensimmäisenä romanttis-impressionistiselle pohjalle rakentuneeseen urkumusiikkiin itämaisia ja muita eksoottisia vaikutteita. Hän oli uranuurtaja myös etsiessään uruista uudenlaisia rekisteröintejä eli äänenvärejä.
Hänen tärkeimpinä laajoina urkusävellyksinään pidetään teoksia Trois Danses ja Suite. Pienimuotoinen Litanies taas on yksi maailman suosituimmista urkukappaleista.
Lorin Maazel

Lorin Varencove Maazel (6. maaliskuuta 1930 Neuilly-sur-Seine, Ranska – 13. heinäkuuta 2014 Virginia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kapellimestari, viulisti ja säveltäjä.
Maazel syntyi Ranskassa Neuilly-sur-Seinessä amerikkalaiseen perheeseen ja kasvoi Yhdysvalloissa. Lapsena hän osoitti ihmelapsen kykyjä opiskellessaan orkesterinjohtamista seitsemänvuotiaana ja johtaessaan ensimmäisen kerran kahdeksanvuotiaana. Maazel esiintyi viulistina ensimmäisen kerran 15-vuotiaana ja opiskeli myöhemmin University of Pittsburghissa. Vuonna 1960 hänestä tuli ensimmäinen yhdysvaltalainen, joka johti Bayreuthin oopperajuhlilla.
Maazel toimi seuraavien orkestereiden ja oopperatalojen ylikapellimestarina: Berliinin Deutsche Oper 1965–1971, Berliinin radion sinfoniaorkesteri 1965–1975, Clevelandin orkesteri 1972–1982, Wienin valtionooppera 1982–1984, Pittsburghin sinfoniaorkesteri 1988–1996 ja Baijerin radion sinfoniaorkesteri 1993–2002. Vuonna 2002 hän tuli Kurt Masurin jälkeen New Yorkin filharmonikkojen ylikapellimestariksi.
Maazel vieraili Suomessa vuosina 1968 ja 1985. Kolmannen vierailun oli määrä tapahtua huhtikuussa 2015.
Fred Grandy

Fredrick Lawrence ”Fred” Grandy (s. 29. kesäkuuta 1948) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja republikaanisen puolueen poliitikko. Hän esiintyi purseri Burl ”Gopher” Smithin roolissa televisiosarjassa 
Lemmenlaiva (1977–1986).
Harvardista valmistunut Grandy istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä iowalaisista vaalipiireistä vuosina 1987–1995.
Ryszard Kulesza

Biografia

Kulesza syntyi Varsovassa toisen maailmansodan alla ja perhe asui sotavuodet kaupungissa. Hänen isänsä kuoli Varsovan kansannousussa, jossa Kulesza itsekin oli vähällä saada surmansa saksalaissotilaan heitettyä hänet liikkuvan tankin alle. Kansannousun jälkeen 13-vuotias Kulesza vietiin Ostarbeiterina Saksaan, mutta hän pakeni takaisin Puolaan ja selvisi sodasta hengissä.
Kulesza sairasti viimeisinä elinvuosinaan Alzheimerin tautia. Hän kuoli 19. toukokuuta 2008 sairaalassa Varsovassa 76-vuotiaana. Hänet on haudattu Varsovan Czerniakówin hautausmaalle.

Ura

Sodan jälkeen Kulesza teki uraa hyökkääjänä kotimaassaan Okęcie Varsovassa, Polonia Varsovassa ja Polonia Bydgoszczissa. Hän lopetti pelaajauransa 1961 ja pidettyään kymmenisen vuotta taukoa jalkapallosta hän palasi lajin pariin Lechia Gdanskin päävalmentajana 1971. Tämän pestin jälkeen hän toimi Puolan juniorimaajoukkueiden päävalmentajana, kunnes siirtyi 1976 Jacek Gmochin apuvalmentajaksi A-maajoukkueeseen 1976. Lokakuussa 1978 hänestä tuli maajoukkueen päävalmentaja, mutta hän ei onnistunut johdattamaan Puolaa EM-kisoihin 1980. Hän sai kuitenkin potkut tehtävistään joulukuussa 1980 kurinpidollisten vaikeuksien vuoksi.
Maajoukkuepotkujen jälkeen Kulesza valmensi Tunisiaa parin vuoden ajan luotsaten maajoukkueen Afrikan mestaruuskisoihin 1982. Tämän jälkeen hän palasi takaisin kotimaahansa ja toimi Puolan jalkapalloliiton PZPN:n palveluksessa valmennuskouluttajana. Hän palasi valmennustehtäviin vielä 1980-luvun lopussa tunisialaisseurojen Club Sportif Sfaxien'n ja CA Bizertin'n päävalmentajana. Vuonna 1988 hän luotsasi Bizertin'n Afrikan Cup-voittajien Cupin mestariksi.
Piilokamera (suomalainen televisiosarja)

Formaatti

Ohjelma kiersi huiputtamassa ihmisiä Etelä-Suomen kaupungeissa. Matti Kuusla esimerkiksi esitti italialaisturistia, joka ihannoi seiväshyppyä ja kyseli siansaksaksi helsinkiläisiltä reittiä Olympiastadionille. Ohikulkijoita hämmästytti jo se, että turisti kanniskeli pitkää seivästä mukanaan.
Monet ohjelmaan joutuneet ihmiset olivat jyvällä salakuvauksesta ja osasivat arvata joutuneensa salakuvatuiksi. Ohjelman tekijöille tepposia tuottivat sen aikainen alkeellinen kuva- ja äänitekniikka, sillä huijattavien repliikeistä oli ajoittain vaikea saada selkoa.
Patrick Reiterer

Patrick Reiterer (s. 28. syyskuuta 1990 Merano) on italialainen moottoriurheilija.

Ura

Hän aloitti uransa karting-sarjoissa vuonna 2000. Hän kilpaili italian Formula Renault-sarjoissa vuosina 2007-08 sijoittuen sarjan 11:sta vuonna 2008. Vuonna 2009 hän kilpaili International Formula Master-sarjassa sijoittuen pisteissä yhdeksänneksi. Vuonna 2010 Reiterer ajoi GP3-sarjassa Espanjan ja Turkin kilpailut ATECH CRS GP-tallissa saavuttamatta pisteitä.
NRP Vouga (1920)

Palvelus

Alus tuhoutui 1. toukokuuta 1931.
Pappila (Somero)

Pappila (myös Pappilankylä) on Someron keskustaajamaan kuuluva kylä Somerolla Kirkkojärven pohjoisrannalla, Hämeen Härkätien (yhdystie 2810) varrella.

Sijainti

Kylän alue rajautuu etelässä Paimionjoen yläjuoksun vesireittiin kuuluviin Kirkkojärvene ja Saarentaanjärveen sekä pohjoisessa ja idässä Paimionjokeen sivujokeen Jaatilanjokeen. Kylän lävitse kulkee Hämeen Härkätie(yhdystie 2810), osoitenimeltään Somerolla Turuntie.
Pappilan naapurikyliä Somerolla ovat Rautela lännessä, Sylvänä pohjoisessa, Jaatila ja Joensuu lännessä sekä Harju, Härkälä ja Saarentaka etelässä Kirkkojärven ja Saarentaanjärven eteläpuolella.

Osa Someron keskustaajamaa

Kylä on osa Someron keskustaajamaa ja siellä sijaitsevat muun muassa Okkerin asuinalue Pappilantien varrella Hämeen Härkätien eteläpuolella sekä Someron terveyskeskus ja vanhainkoti Hämeen Härkätien varressa. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 780, mikä teki siitä väkiluvultaan Someron kolmanneksi suurimman kylän heti Joensuun ja Jaatilan jälkeen.

Historia

Historialtaan kylä on Someron seurakunnan kirkkoherran virkatalona toiminut yksinäistalo. Alkujaan Someron pappilan arvellaan sijainneen kirkon luona Someronjoen vesistön etelärannalla, mutta luultavimmin 1500-luvun alkupuolella se lienee siirretty vesistön pohjoisrannalle, missä sille erotettiin maat Jaatilan ja Rautelan kylistä. Maisemallisesti ja kulttuurihistoriallisesti merkittävä, vuonna 1887 rakennettu Someron pappila sijaitsee Kirkkojärven rannalla Hämeen Härkätiestä erkanevan Pappilantien päässä ja on nykyään yksityisomistuksessa.
Paul Felix Schmidt

Paul Felix Schmidt (20. elokuuta 1916 Narva, Viro – 11. elokuuta 1984 Allentown, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli virolais-saksalais-yhdysvaltalainen shakinpelaaja, shakkikirjailija ja kemisti.
Schmidt sai kansainvälisen mestarin arvonimen vuonna 1950.

Elämä ja shakkiura

Paul Schmidt oli jo 20-vuotiaana pelaajana tasoltaan mestariluokkaa. Vuonna 1936 hän pelasi Pärnussa ottelun Paul Keresiä vastaan tasatuloksin 3,5-3,5. Samana vuonna hän voitti Viron mestaruuden.
Viron ensimmäinen kansainvälinen šakkiturnaus järjestettiin 1937 Ranna-Hotelissa Pärnussa. Ulkomaalaisista pelaajista kisaan osallistuivat suurmestarit Salo Flohr, Savielly Tartakower, Gideon Ståhlberg ja kansainvälinen mestari Karel Opočenský. Heitä haastamaan lähti Tukholman šakkiolympialaisia varten harjoitellut Viron  joukkue: Paul Keres, Paul Schmidt, Ilmar Raud ja Feliks Villard. Kisan ennakkosuosikit olivat Keres ja Flohr, jotka olivat saavuttaneet hyviä  tuloksia kansainvälisissä kisoissa. Huippupelaajat pelasivat kuitenkin keskenään tasan, joten kilpailun voitti yllättäen Schmidt.
Pärnun turnauksen tulokset: 1. Paul Schmidt 5,5/7, 2.-4. Ståhlberg, Keres ja Flohr 4,5, 5. Tartakower 4, 6. Opočenský 3,5; 7. Raud 1,5 ja 8. Villard 0.
Schmidt osallistui Viron maajoukkueessa kaksiin šakkiolympialaisiin: Tukholmassa 1937 ja Buenos Airesissa 1939. Buenos Airesin kisoissa Viro sai pronssia. Schmidtin tulos kisoissa oli keskinkertainen. Hän pelasi näissä kaksissa olympialaisissa yhteensä 29 peliä, joista voitti kuusi ja hävisi 9. Hän hävisi mm. lyhyen pelin Eero Böökille Tukholman kisoissa.
Paul Schmidt saavutti parhaat tuloksensa 1940-luvulla. Hän voitti 1941 Saksan avoimen mestaruusturnauksen. Kisassa hänen taakseen jäi mm. lupaava nuori pelaaja Klaus Junge. Krakovan-Varsovan turnauksessa 1941 Schmidt jakoi kärkisijan Aleksandr Aljechinin kanssa.
II maailmansodan jälkeen Schmidt asui Länsi-Saksassa. Hän väitteli kemian tohtoriksi Heidelbergin yliopistosta 1950-luvun alussa. Hän muutti sittemmin Yhdysvaltoihin ja asettui sinne lopulta pysyvästi.
Cali P.

Cali P. (oikealta nimeltään Pierre Nanon, s. 1985 Guadeloupe) on sveitsiläinen reggae- ja dancehall-artisti. Hän on kotoisin Guadeloupelta, Karibialta.

Elämä ja ura

Pierre Naon syntyi 1985, Guadeloupen saaristossa. Hän aloitti rumpujen soittamisen jo 3-vuotiaana ja kirjoitti ensimmäiset kappaleensa 14-vuotiaana. Hänen perheensä muutti Sveitsiin, kun hän oli pieni. Musiikkiuransa hän aloitti vuonna 2000.
Peltolammi (järvi)

Maantietoa

Lampi on 700 metriä pitkä, 300 metriä leveä ja sen pinta-ala on 17 hehtaaria. Se jää Tampereen Peltolammin ja Multisillan kaupunginosien länsipuolelle ja Riihimäki–Tampere-rautatien itäpuolelle. Siihen laskee kaksi pienempää ojaa ja Arranmaanoja Sääksjärvestä. Lammen laskuoja on Myllyoja (tai myös Multipuro), ja jonka nimi muuttuu alajuoksulla Härmälänojaksi. Veden vaihtuvuus on suurta, koska veden laskennallinen viipymä lammessa on vain 30 vuorokautta. Lammen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä. Lampi on metsän ympäröimä, vaikka se sijaitseekin taajamassa. Sen itäpuolella kulkee seututie 130 ja toinen Härmälän suuntaan kulkeva tie risteää sitä järven koillispuolella. Järven länsipuolella lammen rantaan on rakennettu rautatien penger. Pohjoisranta on suuren uimarannan nurmikenttää ja lammen kaakkoisrannassa on toinen pienempi uimaranta laitureineen. Koko lammen kiertää ulkoilureitti ja etelä- ja länsiranta kuuluu Peltolammi-Pärrinkosken luonnonsuojelualueeseen.

Vedenlaatu

Peltolammin vedenlaatua on tutkittu vuodesta 1980 alkaen ja nykyisin sitä tarkkaillaan kolmen vuoden välein. Peltolammi on matala läpivirtausjärvi, jonka vedenlaatuun vuodenajat ja lyhytaikainen sää vaikuttaa voimakkaasti. Vesi on humuspitoista, sameaa ja sen ravinnetaso on lievästi rehevöityneiden järvien tasolla. Veden happamuustaso on lähellä neutraalia ja veden puskurikyky happamoitumista vastaan on hyvä tai erittäin hyvä. Koska lampi on matala, se ei lämpötilakerrostu eikä sen pohjan lähelle synny happiongelmia. Happipitoisuus vaihtelee kuitenkin veden lämpötilan mukaan. Nykyään sen ongelmana on maantiesuolaus, joka on nostanut lammen kloridipitoisuutta. Muukin hulevesien mukana tuleva kuormitus heikentää veden laatua lammen pohjassa ja estää sen tuulettumisen. Lammen vesi on vedenlaadultaan tyydyttävä. Leväkukinnat vaivaavat sännöllisesti, mutta veden hygienia on erinomainen eli bakteerien määrä vedessä on pieni.

Historiaa

Vuoden 1953 peruskartassa lammen nimi kirjoitettiin ”Peltolampi” ja sen vierestä kulkivat jo silloin yllä mainitut tiet. Myös rautatie kulki nykyisellä paikallaan. Lampi kuului Peltolammin kylälle, jonka pellot ulottuivat lammen pohjois ja koillisrantaan. Kaakkoisrannassa oli laituri jo tuohon aikaan. Seuraavassa vuoden 1961 kartassa näkyy ensimmäiset pelloille rakennetut talot ja seuraavassa kartassa vuodelta 1975 on koko peltoalue ja pohjoispuolinen alue muuttunut asuinalueeksi. Kaakkoisrantaan on noussut ulkoilumaja ja pohjoisrantaan on rakennettu uimala. Lammen itärannassa olleet talot on vuoden 1991 kartassa hävitetty eikä niiden tilalle rantaan ole rakennettu uusia.
Harar

Asukkaat

Hararin asukkaat edustavat useita etnisiä ryhmiä, kuten amharoita, oromoita, somaleita, gurageja ja tigrejä, sekä muslimeja että kristittyjä. Kaupungin muurien sisäpuolella asuvasta väestöstä suurin osa on kuitenkin syntyperäisiä harareja. He puhuvat seemiläistä hararin kieltä, ja periytyvät mahdollisesti Aksumin valtakunnan sotilaallisen tukikohdan asukkaista.
Aurinkovoide

Suojakerroin

Aurinkovoiteen suojakerroin kertoo karkeasti, kuinka monta kertaa normaalia kauemmin auringossa voi voidetta käyttämällä oleskella saamatta auringonpolttamaa. Sopiva suojakerroin on Suomessa 20–25 mutta etelän aurinkolomakohteissa yli 30. Suomen Syöpäyhdistyksen ylilääkärin mukaan tuotteita, joiden suojakerroin jää alle 15:n, ei kannattaisi lainkaan käyttää. Eräät asiantuntijat suosittelevat päivittäiseen käyttöön kuitenkin vain suojakerrointa 15, sillä suurempaa kerrointa käytettäessä auringossa saatetaan oleskella liian kauan. Herkkäihoisille voidaan puolestaan suositella jopa suojakertoimeltaan 50–60 olevia voiteita.
Suojakerroin ei kuitenkaan välttämättä kerro voiteen kyvystä suojata UVA-säteilyä vastaan. Kun voide suojaa tehokkaasti myös UVA-säteilyltä, pakkauksessa on tavallisesti merkintä UVB+UVA-suoja. Väärin valittu valmiste voi antaa näennäisen suojan tunteen, vaikka iho samalla altistuisi haitallisen suurelle UVA-säteilyannokselle. Voidetta on myös levitettävä iholle riittävän runsaasti, sillä liian ohut annostus heikentää saavutettavaa suojakerrointa vastaavasti. Lupauksiin voiteen vedenkestävyydestä tulee suhtautua varauksella, sillä testeissä on havaittu, että vedenkestäväksi mainostetut voiteetkin saattavat liueta uidessa pois.
Asta Backman

Asta Elisabeth Backman (alk. Agda Elisabeth Inberg; 4. helmikuuta 1917 Vaasa – 18. helmikuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Backman oli naimisissa teatterinjohtaja Fritz-Hugo Backmanin (1907–1993) kanssa.
Agda Inbergin nimellä hän kävi Vaasassa kauppakoulun ja toimi Ilkka-lehden konttorissa, mutta toimi samalla iltanäyttelijänä Vaasan teatterissa, johon sai vakituisen kiinnityksen 1940. Näytellessään jatkosodan vuosina Porin Teatterissa hän vaihtoi Agda-nimensä Astaksi ja tapasi tulevan aviomiehensä. Vuonna 1945 hänet kiinnitettiin ensi kerran Kansallisteatteriin, josta siirtyi miehensä kanssa Lahden kaupunginteatteriin vuosiksi 1947–53 ja palasi sitten Kansalliseen kymmeneksi vuodeksi. Vasta perustettu Televisioteatteri kiinnitti Asta Backmanin 1963, mutta Yleisradion vasemmistoradikalismin myötä hän siirtyi vuosikymmenen lopulla Mainos-TV:n televisioteatteriin, josta jäi eläkkeelle 1979. 1970-luvun alkuvuosina hän palasi myös Kansallisteatteriin muutamiin rooleihin.
Teatteriroolien lisäksi hänellä oli kymmenisen elokuvaosaa, muun muassa pääosa elokuvassa Ylijäämänainen. Hän näytteli myös muun muassa elokuvissa Neiti talonmies ja Pastori Jussilainen. Lisäksi hän näytteli elokuvassa Täällä Pohjantähden alla räätäli Halmeen (Kalevi Kahra) vaimoa. Hänen puolisonsa esitti elokuvassa apteekkari Dahlbergia.
Backman näytteli vielä eläkeiässä 1980-luvulla televisiosarjassa Vihreän kullan maa.
Sourunjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Paloveden alueella (35.32), jonka Isojärven valuma-alueeseen (35.327) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 109 metriä mpy.
Nadia Murad

Perhe

Nadia Murad kasvoi suuressa jesidiperheessä. Hänellä oli kahdeksan veljeä ja kaksi siskoa. Perheen isä kuoli vuonna 2003, ja Nadia oli erityisen läheinen vanhimman veljensä kanssa. Perhe asui Kojossa pienessä talossa ja kasvatti viljaa sekä kotieläimiä. Lukioikäisenä Nadia suunnitteli valmistuttuaan perustavansa kauneussalongin.

Vankeus ja pako

Isis valtasi 14. elokuuta 2014 Muradin kotikylän Kojon. Jesidit olivat Isisin kansanmurhan kohteena, koska järjestö piti jesidejä vääräuskoisina polyteisteinä. Taistelijat käskyttivät 15. elokuuta kyläläiset paikalliselle koululle. He erottivat miehet naisista ja tappoivat miehet kylän laitamilla. Ammuttuihin kuului myös viisi Muradin veljistä sekä hänen äitinsä.
Jesidinaisia pahoinpideltiin ja pakotettiin Isisin seksiorjiksi. Taistelijat ostivat naisia, raiskasivat heitä ja lopulta kyllästyttyään laittoivat takaisin myyntiin. Murad oli kolmen kuukauden aikana usean miehen omistuksessa. Hän oli jo todella heikossa kunnossa, kun eräs mosulilainen autonkuljettaja osti hänet. Mies ei ilmeisesti uskonut Muradin pystyvän enää pakenemaan ja unohti lukita ovensa jätettyään hänet yksin kotiinsa. Murad pakeni talosta ja pystyi niqabissa hyvin soluttautumaan katukuvaan. Hän uskaltautui tuntemattoman perheen ovelle. Muslimiperhe auttoi hänet pois Mosulista.
Murad pääsi Mosulista Dahukin pakolaisleirille, johon myös hänen siskonsa pääsivät myöhemmin. Karulta pakolaisleiriltä Murad muutti seuraavana vuonna siskojensa kanssa Saksaan. Saksaan hänet johdatti Baden-Württembergin osavaltion aloittama kampanja, jossa tarjottiin turvapaikkaa Isisin väkivaltaisuuksista selvinneille, joista useimmat olivat jesidinaisia ja -lapsia.

Aktivismi

Murad todisti joulukuussa 2015 kokemuksistaan YK:n turvallisuusneuvoston ensimmäisessä ihmiskauppaa käsitelleessä kokouksessa. YK:n huumausaine- ja rikosasioidentoimisto UNODC nimesi hänet syyskuussa 2016 ensimmäiseksi ihmiskaupan uhrien ihmisarvon hyvän tahdon lähettilääksi. Lähettiläänä hän osallistuu maailmanlaajuisesti ja paikallisesti ihmiskaupan uhrien puolesta puhumiseen.
Syksyllä 2016 Murad perusti Nadia’s Initiativen auttaakseen kansanmurhien, verilöylyjen ja ihmiskaupan uhreja. Muradia avustaa ihmisoikeusasianajaja Amal Clooney, ja he ovat yhdessä saaneet YK:n aloittamaan jesidien kansanmurhan tutkimisen.
Euroopan neuvoston parlamentaarinen yleiskokous myönsi lokakuussa 2016 Muradille Václav Havel -ihmisoikeuspalkinnon ja Euroopan parlamentti joulukuussa 2016 Saharov-palkinnon. Marraskuussa 2018 hänelle myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto.
Murad on kirjoittanut kokemuksistaan muistelmat. Viimeinen tyttö julkaistiin vuonna 2017.
Sakoluku

Sakoluku on yksi tärkeimmistä leipäviljan leipoutuvuuden mittareista. Suomessa se määritetään leipävehnästä ja rukiista. Mittausmenetelmästä johtuen alin mahdollinen sakoluku on 60. Näin alhainen sakoluku osoittaa, että vilja on käytännössä leivontakelvotonta, eli se ei sovellu leivän valmistukseen. Alhaisen sakoluvun viljasta valmistetun leivän sisus ei kypsy paiston aikana, vaan seurauksena on taikinamainen ja kostea sisus. Käytännössä leivontaan käytettävän viljan sakoluku on vehnällä 230-280 ja rukiilla 110-130.
Viljan ostajat määrittävät ostamastaan viljasta sakoluvun, ja se vaikuttaa viljan ostohinnoitteluun. Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus (MTT) ylläpitää viljelijöille tarkoitettua sakolukupalvelua, jossa sakolukujen kehitystä seurataan kasvukauden loppupuolella kolmella MTT:n koepaikalla läntisessä Suomessa. MTT mittaa sakoluvun syysrukiista, syysvehnästä ja kevätvehnästä useista eri lajikkeista.

Sakoluvun mittaaminen

Sakoluku tarkoittaa viljan itämisastetta. Kosteuden vaikutuksesta jyvässä oleva alfa-amylaasientsyymi aktivoituu, ja sitä alkaa erittyä jyvän jauhoytimeen, jossa se hajottaa jauhoytimen sisältämää tärkkelystä. Tämä puolestaan heikentää viljan leipoutuvuutta.
Varsinkin kosteina vuosina jyvä saattaa tuleentumisen jälkeen itää jo pellolla ennen puintia. Tällöin itäminen ei välttämättä ole vielä silmin havaittavissa, mutta se on jo alkanut heikentää viljan leivontalaatua.
Sakoluvun mittaamista varten pellolta kerätty viljanäyte puidaan, kuivataan ja jauhetaan. Tämän jälkeen koeputkeen mitataan 7 grammaa jauhoja ja 25 millilitraa vettä. Jauhovelliä sisältävää koeputkea ravistellaan voimakkaasti, jonka jälkeen sitä aletaan kuumentaa kiehuvassa vesihauteessa. Ensimmäisen 60 sekunnin ajan velliä sekoitetaan mittalaitteessa olevalla männällä; sen jälkeen mäntä vapautetaan, ja sen annetaan vajota itsekseen koeputken pohjalle. Sakoluku tarkoittaa aikaa sekunteina siitä, kun mittaus aloittiin (koeputki asetettiin vesihauteeseen), siihen, kun mäntä on vajonnut koeputken pohjalle. Sakoluvuksi tulee siis 60, mikäli mäntä putoaa suoraan koeputken pohjalle. Maksimissaan sakoluku voi olla jopa 400–500.
Mäntä vajoaa koeputkessa sitä nopeammin, mitä enemmän jyvä on ehtinyt itää eli mitä enemmän jauhoytimeen on ehtinyt erittyä alfa-amylaasia.
Jauhon sakoluku voidaan mitata standardin ISO 3093/1974:n mukaan.

Muut leipäviljan laadun mittarit

Leipäviljan laadun mittari on myös sitkopitoisuuden ilmaiseva zeleny-luku. Leipäviljan hinnoittelussa otetaan huomioon myös valkuaispitoisuus, kosteus, rikkajyvien ja epäpuhtauksien määrä sekä rikkoutuneiden jyvien osuus.