Novak Đoković

Uran alku

Tenniksen ohjatun harjoittelun Đoković aloitti jo nelivuotiaana. Kaksi vuotta myöhemmin hän osallistui jugoslavialaisen Jelena Genčićin tennisleirille, missä Genčić huomasi Đokovićin poikkeuksellisen lahjakkuuden. Genčić valmensi Đokovićia 11-vuotiaaksi asti. Syyskuussa 1999, pian sotilasliitto Naton pommitusten jälkeen, 12-vuotias Đoković muutti neljän vuoden ajaksi Müncheniin Nikola Pilićin johtamaan tennisakatemiaan. Junioreiden Grand Slam -kilpailuissa hän ylsi parhaimmillaan välieriin, mikä tapahtui vuonna 2004 Australian avointen poikien kaksinpelissä ja nelinpelissä. Hän oli junioreiden kaksinpelin maailmanlistalla parhaimmillaan sijalla 34 (9. kesäkuuta 2003).
Đoković aloitti ammattilaisuransa vuonna 2003. Hän kiersi vuosina 2003 ja 2004 pääasiassa ITF Futures ja ATP Challenger -turnauksia. Hän voitti vuonna 2003 Belgradissa pelatun Futures-turnauksen kaksinpelin ja vuonna 2004 neljä kaksinpeliturnausta: Aachenin ja Budapestin haastajaturnaukset sekä Čačakin ja Szolnokin Futures-turnaukset. Čačakin Futures-turnauksessa hän voitti myös nelinpelin. Vuonna 2004 hän pelasi ensimmäiset ATP-kiertueen turnauksensa.
Heinäkuussa 2005 Đoković nousi ATP:n kaksinpelin maailmanlistalla sadan parhaan joukkoon ja päätti vuoden sijoittumalla listalla 78:nneksi. Hän voitti Sanremon haastajaturnauksen ja pelasi ensimmäisen kerran kaksinpelin pääsarjassa kaikissa neljässä Grand Slam -turnauksessa. Parhaiten hän menestyi Yhdysvaltain avoimissa ja Wimbledonissa, joissa hän eteni kolmannelle kierrokselle.

Kohti kärkisijoja (2006)

Đokovićin läpimurto tapahtui kaudella 2006, jolloin hän voitti kaksi ATP-kiertueen kaksinpeliturnausta: massa-alustalla Amersfoortissa heinäkuussa ja kovalla alustalla Metzissä lokakuussa. Amersfoortin turnauksen loppuottelussa hän voitti Nicolás Massún suoraan kahdessa erässä ja Metzin turnauksen loppuottelussa Jürgen Melzerin kolmen erän jälkeen. Hän pelasi myös Umagin massaturnauksen loppuottelussa, mutta turnauksen voitto meni Stanislas Wawrinkalle Đokovićin jouduttua luovuttamaan ensimmäisen erän loppupuolella. Grand Slam -turnauksista hän menestyi parhaiten Ranskan avoimissa, joissa hän pääsi puolivälieriin. Hän voitti turnauksen toisella kierroksella maailmanlistan yhdeksäntenä olleen Fernando Gonzálezin, kolmannella kierroksella Tommy Haasin ja neljännellä kierroksella Gaël Monfilsin. Puolivälierässä hän joutui selkävamman vuoksi jättämään Rafael Nadalia vastaan pelaamansa ottelun kesken kahden hävityn erän jälkeen. Wimbledonissa Đoković selviytyi neljännelle kierrokselle, jolla hävisi Mario Ančićille viisieräisen ottelun. Yhdysvaltain avoimissa hän hävisi kolmannella kierroksella Lleyton Hewittille. Loppukaudesta hän pääsi puolivälieriin Madridin Masters-turnauksessa.
Đoković nousi kaksinpelin maailmanlistalla kahdenkymmenen parhaan pelaajan joukkoon lokakuussa 2006, ja hän oli kauden päättyessä 16:ntena. Kesäkuussa 2006 hän sai uudeksi valmentajakseen Marián Vajdan. Vajdan edeltäjä Đokovićin valmentajana oli Riccardo Piatti.

Grand Slam -finaaliin ja maailmanlistan kolmanneksi (2007)

Đoković aloitti kauden voittamalla kovalla alustalla pelatun Adelaiden turnauksen. Finaalissa hän voitti australialaisen Chris Guccionen. Seuraavassa turnauksessaan, Australian avoimissa Đoković hävisi neljännellä kierroksella maailmanlistan ykköselle Roger Federerille suoraan kolmessa erässä. Maaliskuussa hän pääsi sekä Indian Wells Mastersin että Miami Mastersin finaaliin. Indian Wellsissä hän hävisi finaalissa maailmanlistan kakkoselle Rafael Nadalille, mutta Miamissa hän voitti turnauksen loppuottelussa Guillermo Cañasin. Miamin puolivälierässä hän pudotti jatkosta Nadalin. Turnausten jälkeen hän nousi maailmanlistalla ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon. Monte Carlo Mastersissa Đoković hävisi kolmannella kierroksella David Ferrerille. Estorilin turnauksen finaalissa Đoković voitti Richard Gasquet'n. Hän pääsi puolivälieriin sekä Italian avoimissa että Saksan avoimissa. Ranskan avoimissa Đoković pääsi ensimmäisen kerran Grand Slam -turnauksen välierään, mutta hävisi siinä Rafael Nadalille. Wimbledonissa hän voitti puolivälierässä tasan viisi tuntia kestäneen ottelun Marcos Baghdatisia vastaan luvuin 7–6, 7–6, 6–7, 4–6, 7–5. Välierässä hän kohtasi jälleen Nadalin, jota vastaan joutui luovuttamaan kolmannessa erässä voitettuaan ottelun ensimmäisen erän.
Đoković otti uransa kuudennen ja kauden neljännen turnausvoittonsa Canada Mastersissa, Montrealissa. Turnauksessa hän voitti kaikki maailmanlistan kolme kärkipelaajaa. Puolivälierässä hän voitti Andy Roddickin, välierässä Rafael Nadalin ja finaalissa Roger Federerin. Đoković sanoi, että voitto Federeristä oli hänen uransa suurin voitto siihen asti. Turnauksen jälkeen hän nousi maailmanlistalla kolmanneksi. Yhdysvaltain avoimissa Đoković pääsi ensimmäisen kerran Grand Slam -turnauksen finaaliin. Siinä hän hävisi kuitenkin Roger Federerille luvuin 6–7, 6–7, 4–6. Lokakuussa hän voitti Wienin turnauksen finaalissa Stanislas Wawrinkan, mutta hävisi Madridin Masters-turnauksen välierässä David Nalbandianille. Pääsy maailmanlistan kahdeksan parhaan joukkoon tiesi paikkaa vuoden päättävään Tennis Masters Cup -turnaukseen Shanghaihin. Siellä Đoković hävisi jo alkulohkossaan kaikki ottelunsa: Espanjan David Ferrerille, Ranskan Richard Gasquet'lle ja Espanjan Rafael Nadalille. Näin hän jäi turnauksen välierien ulkopuolelle.

Australian avointen voitto ja pronssia olympialaisista (2008)

Đoković aloitti kauden 2008 pelaamalla Hopman Cupissa yhdessä Jelena Jankovićin kanssa. Đoković voitti kaikki lohkovaiheen ottelunsa, ja serbialaiset selviytyivät turnauksen finaaliin. Finaalissa he hävisivät Yhdysvaltain Serena Williamsille ja Mardy Fishille ratkaisevassa nelinpelissä.
Tammikuussa Đoković saavutti uransa toistaiseksi suurimman turnausvoiton. Australian avointen kaksinpelissä hän voitti alkukierroksilla kolme sijoittamatonta pelaajaa: Saksan Benjamin Beckerin, Italian Simone Bolellin ja Yhdysvaltain Sam Querreyn. Neljännellä kierroksella hän voitti maailmanlistalla 22:ntena olleen Australian Lleyton Hewittin, puolivälierissä maailmanlistan viidentenä olleen Espanjan David Ferrerin ja välierässä maailmanlistan ykkösen, mestaruutta puolustaneen Roger Federerin. Näissä kuudessa ottelussaan Đoković ei hävinnyt erääkään. Loppuottelussa hän hävisi Ranskan Jo-Wilfried Tsongalle ensimmäisen erän 4–6, mutta voitti kolme seuraavaa 6–4, 6–3, 7–6(2), ja vei mestaruuden. Näin hänestä tuli ensimmäinen Grand Slam -turnauksen voittanut serbialainen. Samalla hän lopetti Federerin ja Nadalin 12 peräkkäisen Grand Slamin -turnausvoiton sarjan. Đoković ansaitsi turnausvoitosta 1 370 000 Yhdysvaltain dollaria.
Maaliskuussa Đoković hävisi Dubai Tennis Championships -turnauksen välierässä Andy Roddickille. Indian Wells Masters -turnauksessa hän eteni loppuotteluun. Turnauksen välierässä hän voitti Rafael Nadalin 6–3, 6–2 ja loppuottelussa Mardy Fishin 6–2, 5–7, 6–3. Monte Carlo Masters -turnauksessa hän hävisi välierässä Roger Federerille, mutta voitti heti seuraavan turnauksen, Italian avoimet Roomassa. Finaalissa hän voitti Stanislas Wawrinkan luvuin 4–6, 6–3, 6–3, ja otti näin uransa kymmenennen turnausvoiton. German Open Tennis Championships -turnauksen finaalissa hän hävisi Rafael Nadalille. Ranskan avoimissa hän selviytyi välieriin hävittyään viidessä ottelussa vain yhden erän, mutta välierässä Rafael Nadal oli parempi lukemin 4–6, 2–6, 6–7(3). Đoković hävisi Nadalille myös pari viikkoa myöhemmin Queen's Clubin ruohoturnauksen finaalissa, jossa espanjalainen oli parempi luvuin 6–7(6), 5–7. Wimbledonissa Đoković hävisi jo toisella kierroksella Marat Safinille luvuin 4–6, 6–7(3), 2–6. Kanadan Masters-turnauksessa Đoković hävisi puolivälierässä Andy Murraylle. Cincinnati Masters -turnauksessa hän pääsi finaaliin voitettuaan välierässä Nadalin. Finaalissa hän hävisi kuitenkin jälleen Murraylle.
Pekingin olympialaisissa Đoković voitti olympiapronssia. Välierässä hän hävisi pitkän kamppailun päätteeksi Rafael Nadalille. Pronssiottelussa Đoković kaatoi kuitenkin Yhdysvaltain James Blaken 6–3, 7–6. Olympialaisten jälkeen oli vuorossa Yhdysvaltain avoimet, joissa hän hävisi välierissä Roger Federerille luvuin 3–6, 7–5, 5–7, 2–6. Thailand Openissa Đoković hävisi finaalissa Jo-Wilfried Tsongalle. Lokakuussa pelatuissa Masters-turnauksissa, Madridissa ja Pariisissa, Đoković putosi kummassakin kolmannella kierroksella. Kauden päätteeksi hän voitti marraskuussa Tennis Masters Cupin kukistamalla loppuottelussa Nikolai Davydenkon lukemin 6–1, 7–5. Kauden päättyessä hän oli ATP-listalla kolmantena, mutta vain kymmenen pistettä toisena olevaa Roger Federeriä jäljessä.

Kymmenen finaalipaikkaa, viisi turnausvoittoa (2009)

Đokovićin kausi alkoi vaisusti, kun hän hävisi Brisbanen turnauksessa jo avauskierroksella Latvian Ernests Gulbisille. Seuraavalla viikolla Sydneyssä hän hävisi välierässä Suomen Jarkko Niemiselle. Vuoden ensimmäisessä Grand Slam -turnauksessa, Australian avoimissa Đoković luovutti kramppien ja lämpimän sään takia puolivälieräottelunsa Andy Roddickia vastaan neljännessä erässä voitettuaan ensimmäisen erän, mutta hävittyään kaksi seuraavaa.
Helmikuussa Đoković hävisi Open 13 -turnauksen välierässä Jo-Wilfried Tsongalle. Kauden ensimmäisen turnausvoittonsa hän saavutti helmikuussa Dubai Tennis Championships -turnauksessa kukistamalla loppuottelussa David Ferrerin luvuin 7–5, 6–3. Maaliskuussa hän hävisi puolivälierässä Indian Wells Masters -turnauksessa Andy Roddickille. Sen jälkeen hän selviytyi kolmessa peräkkäisessä Masters-turnauksessa loppuotteluun, mutta hävisi joka kerta: Miamissa Andy Murraylle 2–6, 5–7, Monte Carlossa Rafael Nadalille 3–6, 6–2, 1–6 sekä Roomassa jälleen Nadalille lukemin 6–7(2), 2–6. Sekä Miamin että Rooman turnauksen välierässä hän voitti maailmanlistan kakkospelaajan Roger Federerin. 11. toukokuuta julkaistulla maailmanlistalla Đoković putosi neljänneksi oltuaan 81 peräkkäisenä viikkona kolmantena.
Toukokuussa Đoković voitti syntymäkaupungissaan Belgradissa pienemmän turnauksen, jonka loppuottelussa hän kukisti Łukasz Kubotin numeroin 6–3, 7–6(7). Seuraavalla viikolla hän hävisi Madridin Masters-turnauksen välierässä Rafael Nadalille yli neljä tuntia kestäneen ottelun. Ranskan avoimissa Đoković putosi jo kolmannella kierroksella hävittyään Saksan Philipp Kohlschreiberille 4–6, 4–6, 4–6. Gerry Weber Openin finaalissa hän hävisi Tommy Haasille. Wimbledonissa Đoković selviytyi puolivälierään, jossa hävisi jälleen Tommy Haasille. Elokuussa hän hävisi Kanadan Masters-turnauksen puolivälierässä Andy Roddickille ja Cincinnatin Masters-turnauksen finaalissa Roger Federerille.
Yhdysvaltain avoimissa Đoković hävisi välierässä Roger Federerille 6–7(3), 5–7, 5–7. Seuraavaksi hän pelasi China Openissa, jonka finaalissa hän voitti Kroatian Marin Čilićin suoraan kahdessa erässä. Shanghain Masters-turnauksessa hän hävisi välierässä Nikolai Davydenkolle. Marraskuussa hän otti kaksi turnausvoittoa voittamalla maailmanlistan ykkösen Roger Federerin Swiss Indoors -turnauksen finaalissa sekä maailmanlistan kakkosen Rafael Nadalin Pariisin Masters-turnauksen välierässä. Pariisin finaalissa Đoković voitti Gaël Monfilsin 6–2, 5–7, 7–6(3). Kauden päättäneessä ATP World Tour Finals -turnauksessa hän ei selvinnyt lohkovaiheesta jatkoon, vaikka voitti Davydenkon ja Nadalin.

Vain kaksi turnausvoittoa (2010)

Australian avoimissa Đoković eteni puolivälieriin häviten siellä kuitenkin ranskalaiselle Jo-Wilfried Tsongalle luvuin 6–7(8), 7–6(5), 6–1, 3–6, 1–6. Đoković nousi kuitenkin avointen jälkeen julkaistulla maailmanlistalla toiseksi, ohi espanjalaisen Rafael Nadalin.
ABN AMRO World Tennis Tournament -turnauksessa Đoković hävisi välierässä Mihail Južnyille. Dubai Tennis Championships -turnauksessa hän selviytyi finaaliin, jossa voitti tällä kertaa Južnyin 7–5, 5–7, 6–3. Tämä oli Đokovićille vuoden ensimmäinen turnausvoitto. Indian Wells Mastersissa Đoković hävisi neljännellä kierroksella Ivan Ljubičićille ja Miami Mastersissa toisella kierroksella Olivier Rochusille. Sekä Monte Carlon Masters-turnauksen välierässä että Rooman Masters-turnauksen puolivälierässä hän hävisi Fernando Verdascolle. Belgradissa hän ei kyennyt uusimaan edellisvuotista voittoaan, vaan putosi jatkosta puolivälierässä häviämällä maailmanlistalla 319:ntenä olleelle Filip Krajinovićille, jota vastaan hän luovutti toisessa erässä.
Ranskan avoimissa hän pääsi puolivälierään asti, mutta hävisi sen yli neljä tuntia kestäneen ottelun jälkeen Jürgen Melzerille luvuin 3–6, 2–6, 6–2, 7–6(3), 6–4. Wimbledonissa Đoković pääsi välieriin asti voittamalla Olivier Rochusin, Taylor Dentin, Albert Montañésin, Lleyton Hewittin ja Lu Yen-hsunin. Välierän hän kuitenkin hävisi maailmanlistan sijalla 13 olleelle Tomáš Berdychille erin 6–3, 7–6(9), 6–3. Kanadan Masters-turnauksessa Đoković hävisi välierässä Roger Federerille luvuin 6–1, 3–6, 7–5. Hän pelasi turnauksessa myös nelinpeliä maailmanlistan ykkösen, Rafael Nadalin kanssa. Edellisen kerran kaksi maailmanlistan parasta oli pelannut yhdessä nelinpeliä vuonna 1976: tuolloin kentällä olivat Jimmy Connors ja Arthur Ashe. Đoković ja Nadal putosivat jatkosta kuitenkin avauskierroksella häviämällä kanadalaisille Milos Raonicille ja Vasek Pospisilille.
Cincinnatin Masters-turnauksessa Đoković hävisi puolivälierässä Andy Roddickille. Elokuun lopulla alkaneissa Yhdysvaltain avoimissa Đoković voitti ensimmäisellä kierroksella Viktor Troickin viisieräisessä kamppailussa luvuin 6–3, 3–6, 2–6, 7–5, 6–3. Seuraavaksi hän voitti Philipp Petzschnerin toisella, James Blaken kolmannella ja Mardy Fishin neljännellä kierroksella. Puolivälierässä hän voitti Gaël Monfilsin ja kohtasi välierässä Roger Federerin. Viisieräisen välierän voitti Đoković lukemin 5–7, 6–1, 5–7, 6–2, 7–5. Hän pääsi toisen kerran urallaan Yhdysvaltain avointen loppuotteluun, jossa maailmanlistan ykkönen Rafael Nadal kuitenkin voitti hänet neljässä erässä 4–6, 7–5, 4–6, 2–6.
Lokakuussa Đoković voitti Pekingin turnauksen finaalissa David Ferrerin. Shanghain Masters-turnauksen välierässä ja Baselin turnauksen finaalissa hän hävisi Roger Federerille. Pariisin Masters-turnauksessa hän hävisi toisella kierroksella Michaël Llodralle ja ATP World Tour Finals -turnauksen välierässä Federerille. Kauden päättyessä hän oli jälleen maailmanlistan kolmantena.

Pitkä voittoputki ja maailmanlistan ykköseksi (2011)

Đoković aloitti kauden Hopman Cupilla, jossa hän pelasi yhdessä Ana Ivanovićin kanssa. He selvittivät tiensä turnauksen loppuotteluun, josta Serbia joutui kuitenkin vetäytymään Ivanovićin loukkaannuttua edellisessä ottelussa. 
Australian avointen puolivälierässä Đoković voitti Tomáš Berdychin, välierässä hallitsevan mestarin Roger Federerin ja finaalissa Andy Murrayn suoraan kolmessa erässä. Kauden toisen ja uransa 20:nnen turnausvoiton hän otti Dubaissa kukistettuaan finaalissa Roger Federerin suoraan kahdessa erässä 6–3, 6–3.  Đokovićin voittokulku jatkui maaliskuussa, kun hän voitti Indian Wells Mastersin, jonka välierässä hän voitti Roger Federerin ja finaalissa Rafael Nadalin ottaen näin jo 20:nnen peräkkäisen otteluvoittonsa. Samalla hän nousi maailmanlistalla toiseksi ohi Roger Federerin. Đoković sanoikin pelaavansa tällä hetkellä elämänsä parasta tennistä. Voittoputki venyi Miamin Masters-turnauksessa, kun Đoković voitti finaalissa Rafael Nadalin luvuin 4–6, 6–3, 7–6(4). Se oli hänen 26:s otteluvoitto jo peräjälkeen, ja kauden 24:s.
Huhtikuussa Đoković joutui jättämään väliin kauden ensimmäisen massakenttäturnauksen, Monte Carlo Mastersin, polvivamman takia. Kauden viidennen turnausvoittonsa Đoković saavutti Serbia Openissa, jonka loppuottelussa hän voitti Feliciano Lópezin luvuin 7–6, 6–2. Seuraavalla viikolla Đoković juhli voittoa Madridin Masters-turnauksessa, jonka finaalissa hän päihitti Rafael Nadalin. Samalla hän katkaisi Nadalin 37 ottelun pituisen voittoputken massankentillä. Voitto oli Đokovićille myös kaikkien aikojen ensimmäinen Nadalista massakentällä. Seuraavalla viikolla pelatussa Rooman Masters-turnauksessa Đoković jatkoi pitkää voittoputkeaan päihittämällä finaalissa jälleen Nadalin, tällä kertaa luvuin 6–4, 6–4. Voiton myötä hänestä tuli ensimmäinen pelaaja, joka on pystynyt voittamaan Nadalin massakentällä kaksi kertaa saman vuoden aikana.
Đokovićin 43 ottelun voittoputki, ja vuoden alusta lähtien 41 ottelun voittoputki, katkesi vasta Ranskan avoimissa, joissa hän hävisi Roger Federerille luvuin 7–6(5), 6–3, 3–6, 7–6(5). Hän jäi vain yhden voitetun ottelun päähän kaikkien aikojen pisimmästä voittoputkesta vuoden alusta lähtien – se on John McEnroen hallussa. Đoković sanoi, että hänen alkukautensa oli ollut viisi parasta kuukautta hänen elämässään, ja sen oli ollut loputtava joskus, vaikkakin tällä kertaa huonoon aikaan. Đoković joutui vetäytymään seuraavalla viikolla pelattavasta Queensin turnauksesta polvivamman takia. Wimbledonin loppuotteluun Đoković pääsi ensimmäistä kertaa urallaan voitettuaan välierissä Jo-Wilfried Tsongan luvuin 7–6(4), 6–2, 6–7(9), 6–3. Samalla hän varmisti nousunsa maailmanlistan ykköseksi ohi Rafael Nadalin. Nadal ja Roger Federer olivat pitäneet ykköspaikkaa hallussaan helmikuusta 2004 lähtien. Turnauksen loppuottelussa Đoković voitti Nadalin luvuin 6–4, 6–1, 1–6, 6–3.
Elokuussa Đoković otti jo kauden viidennen Masters-turnausvoittonsa kukistamalla Canada Mastersin loppuottelussa Mardy Fishin. Ennen häntä yksikään pelaaja ei ollut voittanut viittä Masters-turnausta saman kauden aikana. Seuraavalla viikolla Đoković eteni Cincinnatin Masters-turnauksen loppuotteluun, jossa hän kuitenkin joutui luovuttamaan Andy Murrayta vastaan toisessa erässä tilanteessa 0–3 loukattuaan avauserässä olkapäätään. Ensimmäisen erän hän oli hävinnyt luvuin 4–6. Tappio oli Đokovićille vasta kauden toinen. Yhdysvaltain avoimissa Đoković oli jälleen kunnossa, kun hän voitti sen ensimmäisen kerran urallaan. Loppuottelussa hän päihitti Rafael Nadalin yli neljä tuntia kestäneessä ottelussa luvuin 6–2, 6–4, 6–7(3), 6–1. Đoković ansaitsi turnauksesta palkintorahoina 2,3 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, ja nousi kaikkien aikojen eniten kaudessa ansainneeksi tennispelaajaksi yli kymmenellä miljoonalla dollarillaan. Pete Sampras totesi, että Đokovićin kausi oli paras, minkä hän oli elinaikanaan nähnyt, ja sanoi sen olleen ”yksi kaikkien aikojen parhaimmista urheilusaavutuksista”. 13. lokakuuta 2011 vahvistui, että Đoković olisi maailmanlistan ykkösenä kauden päättyessä. Đoković kärsi kauden kolmannen tappionsa Davis Cupissa, jossa hän luovutti ottelunsa, ja neljännen marraskuun alussa Baselin turnauksen välierässä, jossa hän hävisi villillä kortilla turnaukseen päässeelle Kei Nishikorille kolmessa erässä luvuin 6–2, 6–7(4), 0–6. Seuraavalla viikolla Đoković joutui vetäytymään Pariisin Masters-turnauksen puolivälierästä olkapäävamman vuoksi. Đokovićin kausi päättyi ATP-mestaruusturnauksessa lohkovaiheeseen, jossa hän hävisi pelaamistaan kolmesta ottelusta kaksi.
Đoković voitti kauden päätteeksi ITF:n kaksinpelin maailmanmestaruuden ensimmäisen kerran urallaan. Vuodesta 2003 lähtien mestaruuden olivat voittaneet vain Roger Federer ja Rafael Nadal. Hänet valittiin myöa vuoden miespelaajaksi tenniskiertueella. Lisäksi Đoković palkittiin vuoden parhaana urheilijana Laureus-palkinnolla.

Australian avointen mestaruus (2012)

Đokovićin kausi alkoi Australian avointen voitolla. Loppuottelussa hän voitti toiseksi sijoitetun Rafael Nadalin luvuin 5–7, 6–4, 6–2, 6–7(5), 7–5 kaikkien aikojen pisimmässä Grand Slam -loppuottelussa viidessä tunnissa ja 53 minuutissa. Helmikuussa Đoković hävisi Dubain turnauksen välierässä Andy Murraylle luvuin 2–6, 5–7, ja hänen 18 ottelun voittoputkensa turnauksessa päättyi. Đoković kärsi toisen perättäisen välierätappionsa Indian Wells Masters -turnauksessa, jossa John Isner oli häntä parempi luvuin 7–6(7), 3–6, 7–6(5).
Maalis-huhtikuun vaihteessa Đoković voitti Miamin Masters-turnauksen viime vuoden tapaan. Hän voitti turnauksen loppuottelussa Andy Murrayn suoraan kahdessa erässä, eikä hävinnyt turnauksessa erääkään. Monte Carlon Masters-turnauksessa Đoković hävisi loppuottelussa Rafael Nadalille, joka oli hävinnyt seitsemän edellistä loppuottelukohtaamistaan Đokovićia vastaan. Nadal voitti loppuottelun luvuin 6–3, 6–1. Toukokuussa pelatussa Rooman Masters-turnauksessa Đoković hävisi loppuottelussa jälleen Nadalille. Ranskan avoimissa Đoković hävisi neljännen kierroksen ottelussa Andreas Seppiä vastaan kaksi ensimmäistä erää, mutta nousi lopulta voittoon luvuin 4–6, 6–7, 6–3, 7–5, 6–3. Myös puolivälierässä Đoković joutui pelaamaan viiden erän ottelun voittaessaan Jo-Wilfried Tsongan. Neljännessä erässä Tsongalla oli jo kaksi ottelupalloa. Välierässä Đoković voitti Roger Federerin suoraan kolmessa erässä, ja eteni ensimmäistä kertaa Ranskan avointen loppuotteluun. Maanantaille siirtyneessä loppuottelussa Đoković hävisi Rafael Nadalille luvuin 4–6, 3–6, 6–2, 5–7, ottelun päättyessä kaksoisvirheeseen. Wimbledonissa Đoković hävisi välierässä Roger Federerille neljässä erässä. Ottelu pelattiin sateen takia suljetun katon alla.
Lontoon olympialaisissa Đoković hävisi välierissä Andy Murraylle luvuin 5–7, 5–7. Murray mursi Đokovićin syötön molempien erien lopussa. Pronssiottelussa Đoković hävisi Juan Martín del Potrolle. Olympialaisten jälkeen Đoković pelasi Torontossa, jossa hän voitti Rogers Cup -turnauksen loppuottelussa Richard Gasquet'n. Seuraavalla viikolla Cincinnatin Masters-turnauksen loppuottelussa Đoković hävisi Roger Federerille. Yhdysvaltain avoimissa Đoković pääsi loppuotteluun, jossa hän hävisi ensimmäisen Grand Slam -mestaruutensa ottaneelle Andy Murraylle viidessä erässä. Lokakuussa Đoković voitti China Openin kolmannen kerran urallaan päihitettyään loppuottelussa Jo-Wilfried Tsongan. Lokakuun lopussa Đoković kärsi yllätystappion Pariisin Masters-turnauksen toisella kierroksella Sam Querreylle. Querrey voitti hänet 0–6, 7–6, 6–4. Viimeksi Đoković putosi näin aikaisessa vaiheessa vuonna 2010 Miamin turnauksessa. Ennen turnausta selvisi jo, että Đoković nousee maailmanlistan ykköseksi loppukauden ajaksi. Marraskuussa hän voitti ATP World Tour Finals -turnauksen, jonka loppuottelussa hän voitti Roger Federerin luvuin 7–6(6), 7–5. Toisessa erässä Federerillä oli kaksi eräpalloa. Đoković tienasi uransa toisesta finaaliturnauksen voitosta 1,7 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Kauden päätteeksi hänet valittiin toisen kerran urallaan ITF:n maailmanmestariksi.

Kolmas peräkkäinen Australian avointen mestaruus (2013)

Australian avointen neljännellä kierroksella Đoković joutui pelaamaan viisieräisen ottelun Stanislas Wawrinkaa vastaan, voittaen ratkaisevan erän 12–10. Yli viisi tuntia kestänyt ottelu päättyi lukemin 1–6, 7–5, 6–4, 6–7, 12–10. Loppuottelussa Đoković voitti Andy Murrayn luvuin 6–7(2), 7–6(3), 6–3, 6–2. Ottelun ensimmäinen murto tapahtui vasta kolmannessa erässä. Đoković voitti turnauksen ennätyksellisen kolmannen kerran peräkkäin, ensimmäisenä miespelaajana avoimella aikakaudella. Helmi-maaliskuun vaihteessa Đoković voitti Dubain turnauksen häviämättä erääkään. Loppuottelussa hän voitti Tomáš Berdychin. Indian Wellsissä Juan Martín del Potro päätti välierissä Đokovićin 22 ottelun voittoputken. Seuraavalla viikolla pelatussa Miamin turnauksessa Đoković hävisi neljännellä kierroksella 15:nneksi sijoitetulle Tommy Haasille suoraan kahdessa erässä. Đoković sanoi ottelun olleen hänen huonoin ottelunsa pitkään aikaan. Huhtikuussa Đoković voitti Monte Carlon Masters-turnauksen ensimmäistä kertaa urallaan. Hän päihitti loppuottelussa Rafael Nadalin, joka oli voittanut turnauksen kahdeksan kertaa peräkkäin. Madridin Masters-turnauksessa Đoković hävisi heti toisen kierroksen ottelussaan Grigor Dimitroville kolmessa erässä. Rooman Masters-turnauksessa hän hävisi puolivälierissä Tomáš Berdychille.
Ranskan avoimissa Đoković eteni välieriin, jossa hän hävisi seitsenkertaiselle turnauksen voittajalle, Rafael Nadalille, viisieräisen ottelun päätteeksi. Wimbledonissa Đoković voitti kaikkien aikojen pisimmässä Wimbledonin välieräottelussa Juan Martín del Potron. Viisieräinen ottelu kesti neljä tuntia ja 43 minuuttia. Ennen välierää kumpikaan heistä ei ollut hävinnyt turnauksessa erääkään. Loppuottelussa Đoković hävisi uransa ensimmäisen Wimbledonin voittaneelle Andy Murraylle suoraan kolmessa erässä. Montrealin Masters-turnauksessa Đoković hävisi välierissä Rafael Nadalille. Cincinnatin Masters-turnauksessa Đoković hävisi puolivälierissä yllättäen John Isnerille. Hän kertoikin pelanneensa omasta mielestään surkeasti. Cincinnatin turnaus on ainut Masters-tason turnaus, jota hän ei ole pystynyt voittamaan. Yhdysvaltain avoimissa Đoković eteni loppuotteluun, jossa hän hävisi Rafael Nadalille neljässä erässä. Syys-lokakuussa hän voitti Pekingin turnauksen päihitettyään loppuottelussa Nadalin. Tästä huolimatta Nadal nousi maailmanlistan ykköseksi ohi Đokovićin. Kauden lopussa Đoković voitti vielä Shanghain ja Pariisin Masters-turnaukset sekä ATP-finaaliturnauksen – kolmannen kerran urallaan. Hänet valittiin myös ITF:n maailmanmestariksi kolmannen kerran urallaan.

Valmentajanvaihdos ja Wimbledonin mestaruus (2014)

Ennen kauden 2014 alkua ilmoitettiin, että Đokovićin uutena päävalmentajana aloittaa entinen tennispelaaja, Boris Becker. Hänen valmentajiinsa kuuluvat myös Marián Vajda, Miljan Amanović ja Gebhard Phil-Gritsch. Australian avointen puolivälierässä Đoković hävisi Stanislas Wawrinkalle viisieräisen ottelun. Indian Wellsissä Đoković päihitti loppuottelussa Roger Federerin saavuttaen kolmannen voittonsa siellä. Seuraavaksi hän voitti Miamin Masters-turnauksen, jossa finaalissa oli vastassa Rafael Nadal. Toukokuussa Đoković päihitti Nadalin Rooman Masters-turnauksen loppuottelussa. Ranskan avoimissa Nadal kuitenkin oli loppuotteluun selvinnyttä Đokovićia etevämpi luvuin 3–6, 7–5, 6–2, 6–4. Mestaruus oli Nadalille jo yhdeksäs Ranskan avoimissa.
Kesäkuussa pelatussa Wimbledonin tennisturnauksessa Đoković päihitti loppuottelussa Roger Federerin viidenteen erään venyneessä ottelussa saavuttaen uransa seitsemännen Grand Slam -voittonsa ja toisen Wimbledonissa. Yhdysvaltain avoimissa Đoković hävisi välierissä Kei Nishikorille. Kun myös Roger Federer ja Rafael Nadal jäivät ilman finaalipaikkaa, Grand Slam -finaali pelattiin ensimmäistä kertaa yhdeksään ja puoleen vuoteen ilman näitä kolmea pelaajaa. Loppuottelussa pelasi Nishikorin lisäksi Marin Čilić. Kauden lopussa Đoković voitti vielä Pekingin ja Pariisin turnaukset sekä ATP-finaaliturnauksen. Hänet valittiin myös ITF:n maailmanmestariksi neljännen kerran urallaan. Đoković valittiin toistamiseen vuoden parhaaksi miesurheilijaksi maailmassa.

Kolme Grand Slam -mestaruutta (2015)

Đoković hävisi kauden 2015 alussa Dohan turnauksen puolivälierissä yllättäen Ivo Karlovićille. Australian avoimissa Đoković oli jälleen voittamaton kun hän kukisti loppuottelussa Andy Murrayn. Tämä oli hänen viides mestaruutensa Australian avoimissa. Maaliskuussa hän voitti Indian Wellsin loppuottelussa Federerin. Maalis-huhtikuussa hän voitti Miamin loppuottelussa Andy Murrayn ja Monte Carlossa Tomáš Berdychin. Rooman loppuottelussa hän päihitti jälleen Federerin. Ranskan aoimissa Đoković eteni loppuotteluun, mutta hävisi sen jo kolmannen kerran, tällä kertaa Stanislas Wawrinkalle. Wawrinka voitti ottelun luvuin 4–6, 6–4, 6–3, 6–4.
Wimbledonissa Đoković saavutti mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Roger Federerin luvuin 7–6(1), 6–7(10), 6–4, 6–3. Mestaruus oli hänelle kolmas Wimbledonissa. Montrealin turnauksessa Đoković eteni loppuotteluun, jossa hävisi Andy Murraylle. Seuraavalla viikolla Cincinnatissa hän koki finaalitappion Roger Federerille. Syyskuussa pelatuissa Yhdysvaltain avoimissa Đoković saavutti toisen kerran turnauksen mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Roger Federerin luvuin 6–4, 5–7, 6–4, 6–4. Tämä oli hänelle kymmenes Grand Slam -turnausvoitto, ja kohtaamiset Federeriä vastaan hänellä ovat voiton myötä tasan 21–21. Joulukuussa 2015 ITF valitsi hänet jo viidennen kerran peräkkäin ITF:n vuoden maailmanmestariksi. Đokovićin mielestä hänen kautensa oli paras koko hänen urallaan. Hän hävisi koko kauden aikana vain kuusi ottelua, kun voittoja tuli 82. Hänet palkittiin jo toisen kerran peräkkäin maailman parhaana miesurheilijana.

Vihdoin Ranskan avointen mestariksi (2016)

Đoković aloitti kauden voittamalla Dohan turnauksen loppuottelussa Rafael Nadalin. Tämä oli hänen 60:s turnausvoittonsa, nousten avoimen aikakauden tilastoissa kahdeksanneksi turnausvoittojen määrässä. Australian avoimissa Đoković saavutti kuudennen Australian avointen mestaruutensa ja 11:nnen Grand Slam -voittonsa. Loppuottelussa hän päihitti Andy Murrayn luvuin 6–1, 7–5, 7–6(3). Kaikkien aikojen Grand Slam -turnausvoittojen määrässä hän nousi jaetulle viidennelle sijalle. Australian avointen mestaruuksien määrässä hän nousi tasoihin Roy Emersonin kanssa.
Kesäkuussa 2016 Đoković ylitti urallaan tienaamissaan palkintorahoissa 100 miljoonan Yhdysvaltain dollarin rajan ensimmäisenä tennispelaajana. Ranskan avoimissa Đoković saavutti ensimmäisen Roland Garros’n mestaruutensa voitettuaan loppuottelussa Andy Murrayn luvuin 3–6, 6–1, 6–2, 6–4. Samalla hän saavutti ns. ”career Grand Slamin”, eli on puolustava mestari jokaisessa Grand Slam -turnauksessa. Aiemmin samaan ovat pystyneet vain Don Budge vuonna 1938 ja Rod Laver vuosina 1962 ja 1969. Đoković on kahdeksas miestennispelaaja, joka on voittanut kaikki Grand Slam -turnaukset uransa aikana. Wimbledonissa hän hävisi yllättäen jo kolmannella kierroksella maailmanlistan sijalla 41 olleelle Sam Querreylle. Heinäkuussa Đoković voitti Rogers Cupin, jo neljännen kerran urallaan. Elokuussa käydyissä Rio de Janerion olympialaisissa Đoković koki tappion jo avauskierroksella loukkaantumisten vuoksi maailmanlistan sijalle 145 pudonnutta Juan Martín del Potroa vastaan. Del Potro oli vahvempi erin 7–6(4), 7–6(2). Yhdysvaltain avoimissa Đoković hävisi loppuottelussa Stanislas Wawrinkalle neljässä erässä.

Davis Cup

Miesten maajoukkueiden välisessä tenniskilpailussa, Davis Cupissa Đoković on edustanut Serbiaa 21 maaottelussa vuodesta 2004 lähtien. Vuonna 2010 hän kuului Serbian joukkueeseen, joka saavutti maansa ensimmäisen Davis Cupin voiton. Turnauksen loppuottelussa Serbia voitti Ranskan otteluvoitoin 3–2. Đoković voitti loppuottelussa kummankin kaksinpelinsä. Voiton Serbialle ratkaisi kuitenkin Viktor Troicki. Vuonna 2011 Đoković joutui luovuttamaan Davis Cupin välierissä Argentiinan Juan Martín del Potroa vastaan loukkaantumisen vuoksi. Samalla menivät Serbian mahdollisuudet mestaruuden uusimiseen. Đoković ei pelannut ollenkaan vuoden 2012 Davis Cupissa. Vuoden 2013 Davis Cupissa Đoković voitti kaikki pelaamansa seitsemän kaksinpeliä, mutta Serbia hävisi kuitenkin loppuottelussa Tšekille, joka voitti nelinpelin sekä muut kaksinpeliottelut loppuottelussa.

Yksityiselämä

Đokovićin vanhemmat ovat isä Srđan ja äiti Dijana. Hänellä on kaksi nuorempaa veljeä, Marko ja Djordje, jotka kumpikin pelaavat tennistä. Đoković meni naimisiin serbialaisen Jelena Ristićin kanssa heinäkuussa 2014. Heidän poikalapsensa, Stefan, syntyi 21. lokakuuta 2014. Đoković on hyvä ystävä naistennispelaaja Ana Ivanovićin kanssa; he ovat tunteneet toisensa lapsuudesta asti.
Đoković oli erikoisvieraana vuoden 2008 Euroviisuissa Belgradissa. Hän heitti ison tennispallon yleisön joukkoon merkiksi äänestyksen alkamisesta ja lauloi yhdessä juontajien kanssa osan Belgradista kertovasta kappaleesta. 28. huhtikuuta 2011 Serbian ortodoksisen kirkon patriarkka Irinej myönsi Đokovićille Pyhän Savan kunniamerkin. Se myönnettiin hänelle, koska hän on osoittanut rakkautta seurakuntaa kohtaan ja koska hän on auttanut serbialaisia ihmisiä, seurakuntia ja luostareita erityisesti Kosovossa sekä Metohijassa.
Vuonna 2017 Đokovićista ilmestyy dokumentaarinen sarja, jossa kerrotaan hänen elämästään sekä tenniskentillä että niiden ulkopuolella.