google/wiki40b huggingface dataset:
Pirre Alanen

Pirre Päivikki Alanen (ent. Leino,  o.s. Pasanen) (s. 31. joulukuuta 1965 Helsinki) on Pirjo ja Spede Pasasen tytär.
Alanen on esiintynyt isänsä elokuvissa: kahvilan toisena myyjänä elokuvassa Uuno Turhapuron poika, Maaperän tyttärenä elokuvassa Viu-hah hah-taja ja keinuvana pikkutyttönä elokuvassa Leikkikalugangsteri. Hän esiintyi myös Spede Show'n vuoden 1982 kahdeksannessa jaksossa ja isästään kertovan Koomikon kuva – Spede Pasanen 1930–2001 -dokumentin ensimmäisessä osassa vuonna 2002. Spede Pasasen kuoltua vuonna 2001 Alanen järjesti Speden Spelien juontajaksi Saija Hakolan. Alanen toimi myös Speden Spelien yhtenä numerot arpovana pallotyttönä. Isänsä kuoleman aikoihin Alanen toimi parisen vuotta helsinkiläisravintola Sea Horsen ravintoloitsijana.
Tammikuussa 2008 Alanen (silloinen Leino) tuomittiin Turun hovioikeudessa ryöstöstä, ampuma-aserikoksesta, törkeästä kotirauhan rikkomisesta, pahoinpitelystä ja laittomasta uhkauksesta kymmeneksi kuukaudeksi ehdolliseen vankeuteen. Lisäksi hän joutui maksamaan henkisestä kärsimyksestä 17 500 euroa ja muita kuluja lähes 8 000 euroa. Syynä oli laittomasti hoidettu velanperintä.
Vuosina 2010–2014 oikeudessa puitiin Pirre Alanen rakennusprojektia Espoossa vuosina 2003–2006. Keväällä 2013 kaksi rakennusprojektia hoitanutta miestä tuomittiin vankeuteen törkeästä petoksesta heidän aiheutettuaan oikeuden mukaan Alaselle 300 000 euron vahingot käyttämällä rakentamiseen tarkoitettuja lainoja muihin tarkoituksiin. Alanen syytti myös lahtelaista pankkia ja pankinjohtajaa muun muassa väärennöksistä, mutta syytteet hylättiin. Keväällä 2014 Itä-Suomen hovioikeus kumosi miesten tuomiot ja korvausvelvollisuuden, eikä Korkein oikeus myöntänyt Alaselle valituslupaa.
Sudenkorento (elokuva)

Juoni

Tohtori Joe Darrow suree Venezuelassa avustustyössä kuollutta vaimoaan. Vaikka onkin ateisti, mies alkaa uskoa vaimonsa viestivän hänelle lastensairaalan potilaiden kautta.
Skyytia

Skyytia (m.kreik. Σκυθική, Skythikē, lat. Scythia) oli antiikin aikainen alue Keski-Euraasiassa. Sitä asuttivat iranilaista alkuperää olleet skyytit. Antiikin kreikkalaiset kutsuivat kaikkia Euroopan koillispuolisia alueita ja Mustanmeren pohjoispuolta Skyytiaksi.
Beachy Head

Beachy Head on liitukivestä muodostunut niemi Englannin kaakkoisrannikolla, lähellä Eastbournen kaupunkia Itä-Sussexin kreivikunnassa. Korkeimmillaan 162 metriin merenpinnan yläpuolelle yltävät Beachy Headin jyrkänteet ovat korkeimpia kaikista Britannian rannikon liitukivijyrkänteistä. Korkeutensa vuoksi Beachy Head on myös suosittu itsemurhapaikka.
Rannikon liitukiviaines on muodostunut meren alla liitukaudella, yli 65 miljoonaa vuotta sitten. Kenotsooisella kaudella se nousi merestä, ja on siitä asti ollut eroosion muovattavana.
Paikan nimi on vuodelle 1274 päivätyissä dokumenteissa Beauchef (ransk. kaunis niemi) ja vuonna 1317 siitä on käytetty nimeä Beaucheif. Vuoteen 1724 mennessä näistä kehittynyt nimitys Beachy Head oli vakiintunut.
Vuonna 2001 eräs Beachy Headin osa, Devil's Chimneynä tunnettu muodostuma sortui mereen runsassateisen talven seurauksena.

Majakat

Beachy Headin niemi oli ennen uhka merenkululle Englannin kanaalissa, ja useat laivat haaksirikkoituivat sen rantaan 1600- ja 1700-luvuilla. Adressi majakan rakentamisen puolesta aloitettiin 1691. Vuonna 1831 Beachy Headin viereisellä läntisellä niemellä alkoivat Belle Toutin majakan rakennustyöt ja toimintansa se aloitti 11. lokakuuta 1834. Majakka on ollut esillä useissa tv-sarjoissa ja elokuvissa, ja sitä on kutsuttu Britannian tunnetuimmaksi asutetuksi majakaksi koskaan. Majakkaa siirrettiin parikymmentä metriä sisämaahan päin eroosion vuoksi maaliskuussa 1999.
Belle Toutin valo ei kuitenkaan näkynyt tarpeeksi kauas sumuisella säällä, ja sen avuksi valmistui suoraan Beachy Headin eteen rakennettu, 43 metriä korkea majakka vuonna 1902. Uusi majakka työllisti kolme majakanvartijaa kunnes se muutettiin täysin automaattiseksi vuonna 1983. Sen valo välkkyy 20 sekunnin välein ja näkyy neljänkymmenen kilometrin päähän.

Itsemurhat

1600-luvulta lähtien Beachy Head on ollut tunnettu itsemurhapaikka. Keskimäärin 20 ihmisen on arvioitu kuolevan siellä vuosittain. Itsemurhien hillitsemiseksi jyrkänteen huipun tuntumaan on 1976 pystytetty erityinen puhelinkoppi, jolla voi ottaa yhteyden tukilinjoille. Itsemurhapartiot kiertävät niemeä säännöllisesti ja niistä vastaavalla Beachy Head Chaplancy Teamilla on myös 24 tuntia vuorokaudessa valmis tiimi, jonka voi soittaa paikalle hätätilanteissa. Toimet ovat vähentäneet kuolemia 2000-luvulla, ja vuonna 2006 vain seitsemän ihmisen tiedetään kuolleen Beachy Headissa.
Vähä Peltointaustanjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,7 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari.  Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Miestämän–Vesijaon alueeseen (14.252) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 128,9 metriä mpy.
Alcatraz – kohtaloni

Elokuva ja todellisuus

Tositapahtumiin verrattuna elokuvan käsikirjoitukseen on tehty muutoksia. Todellisuudessa Young oli vanha rikollinen, joka oli tehnyt murhankin. Hän vietti eristyksessä vain muutaman kuukauden ja tappoi McCainin vasta vuoden kuluttua, eikä filmissä esitettyyn tapaan heti päästyään eristyksestä. Ja toisin kuin elokuvassa, hän ei kuollut vankilassa pian sinne palattuaan, vaan kärsi vankilassa elinkautista murhasta vuoteen 1972, jolloin hänet vapautettiin, eikä hänen myöhemmistä vaiheistaan tiedetä mitään. Hän oli syntynyt 1918.
Elokuvan valmistumisen jälkeen apulaisjohtaja, joka vastasi muun muassa Youngin oloista, tuomitaan virkavirheestä ja erotetaan. Myöhemmin myös eristyksissä pitäminen kielletään lailla.
Niilo Ihamäki

Niilo Oskari Ihamäki (15. syyskuuta 1920 Köyliö – 17. tammikuuta 2014 Espoo) oli suomalainen radiotoimittaja.
Ihamäki aloitti toimittajan uransa 1930-luvun lopulla Kokemäellä ilmestyneen sanomalehti Lallin kesätoimittajana. Hän tuli Yleisradion palvelukseen 1953 ja oli muun muassa käynnistämässä Pääministerin haastattelutuntia 1962 sekä luki lehtikatsauksia. Hän toimi myös radion puhetekniikan opettajana Tampereen yliopistossa. 
Ihamäki jäi eläkkeelle Yleisradiosta 1985, mutta hän jatkoi ohjelmien tekoa ja kirjoitti myös artikkeleita satakuntalaisiin lehtiin miltei kuolemaansa saakka. Erityisen mielellään Ihamäki teki ikäihmisten haastatteluja. Hän juonsi Kiikoisissa järjestetyt kansanmusiikkijuhlat Kiikoisten Purpurit 40 kertaa vuosina 1970–2009.
The Poet II

Kiitokset

Jody Klein, Iris Keitel, laulunkirjoittajakumppani Jim Ford, vaimo Regina Womack, pojat Bobby Truth Womack ja Vincent Womack, Paul ja Maches, Judge Leetham sekä Martin Luther King.

Uudelleenjulkaisut

Vuonna 1994 albumi on julkaistu Yhdistyneessä kuningaskunnassa CD-levynä Charly Soul -sarjassa luettelotunnuksella CPCD 8055. Lisensoija on Charly International APS Charly Holdings Inc:n suostumuksella. Levy-yhtiön osoite on ollut Charly Records Ltd, 156–166 Ilderton Road, London SE15 1NT. Äänitekniikkana on käytetty CEDAR-entisöintiä. CEDAR on CEDAR Audio Ltd:n rekisteröity tavaramerkki.
Katjuša (ase)

Katjuša (ven. Катюша, eli Pikku-Katja) tai Stalinin urut (saks. Stalinorgel) oli alun perin puna-armeijan toisen maailmansodan aikaisten raketinheittimien BM-8, BM-13, BM-31 -nimitys. Katjuša oli eräs suosittu sota-ajan laulu Neuvostoliitossa ja oli myös tulusten nimitys.
Myöhemmin samaa nimeä on käytetty myös toisen maailmansodan jälkeisistä raketinheittimistä BM-14, BM-21, BM-24, BM-25, BM-27 ja BM-30 ja niiden eri maissa valmistetuista kopioista. Nimessä termi BM tulee sanoista Bojevaja mašina (ven. Боевая машина), "taisteluväline" tai -auto. Numero puolestaan ilmoittaa raketin kaliiperin senttimetreinä. Neuvostoliitossa kehitettiin sodan jälkeen myös 107 mm:n BM-12, joka ei tullut ikinä laajaan käyttöön, mutta sitä valmistettiin paljon Kiinassa nimellä tyyppi 63. Katjuša-raketteja yksittäin ammuttuna on käyttänyt muun muassa Hizbollah-järjestö iskuissa Israelia vastaan.

Katjušat toisessa maailmansodassa

Katjušoja käytettiin ensimmäistä kertaa saksalaisia joukkoja vastaan 14. heinäkuuta 1941. Sodan loppuun mennessä niitä oli valmistettu yli 1 800 kappaletta.
Katjušat koostuivat rinnakkaisista kiskoista, joihin raketit asennettiin, ja telineestä, joilla kiskot saatiin kallistettua laukaisuasentoon. Näiden tärkein ominaisuus oli kuitenkin yksinkertaisuus. Raketinheitin voitiin kiinnittää monenlaisiin alustoihin kuten (yleisimmin) kuorma-autoon, panssarivaunuun tai tykkitraktoriin. Yhdessä raketinheittimessä oli 14–48 kiskoa. BM-13:ssa käytettiin 180 cm pitkiä, 42 kg painavia, halkaisijaltaan 13,2 cm leveitä raketteja, joiden kantomatka oli jopa 8,7 km. Raketin ammus painoi 4,9 kg. Katjušat eivät olleet erityisen tarkkoja, mutta olivat suurina määrinä käytettäessä hyvin tehokkaita aluepommituksessa ja aiheuttivat vihollisten joukoissa pelkoreaktioita.
Puna-armeijan tykistö ei arvostanut Katjuša-raketinheitintä ennen saksalaisten maahantunkeutumista, koska yhden yhteislaukauksen valmistelu vei aikaa 50 minuuttia, kun esim. haupitsilla pystyi samassa ajassa ampumaan 150 kranaattia, kuitenkin sodan tultua vaadittiin tykistöltä liikkuvuutta jolloin Katjušan arvostus kasvoi; siinä missä perinteisillä tykeillä ampuvat patterit joutuivat siirtämään tykit asemaan miesvoimin sekä suuntaamaan ja lataamaan ennen ampumista, Katjušaa kuljettava ajoneuvo voitiin vain ajaa asemaan ja lavetti suunnata, raketit olivat valmiiksi lavetilla kuljetuksen aikana. Lisäksi vaikka lataaminen vei aikaa, yksi Katjušan laukaus oli tuhovoimaisempi kuin mihin kokonainen tykkipatteri olisi kyennyt samassa muutaman sekunnin kestävässä ajassa.
French Kiss

French Kiss oli suomalainen yhtye, joka teki kaksi pitkäsoittoa CBS-levymerkille . Yhtye toimi vuosina 1981–1984.

Historia

Yhtye oli kotoisin Tammisaaresta. Yhtyeellä on kahdella levyllään kaksi eri kokoonpanoa. Levyjen välillä yhtye vaihtoi kitaristia. Valtaosa kappaleista oli Ben Marlenen käsialaa. Ensimmäinen levy Painted Faces äänitettiin toukokuussa 1982 Kokkolassa RM studiossa. Levyn tuotti yhtye itse Ben Marlenen johdolla. Äänittäjänä oli Jari Laasanen.
Toisen levyn - Dancing In The Shadows tuottajana toimi Classic Nouveaux yhtyeen Mik Sweeney. Levy äänitettiin Helsingin Myllypurossa sijaitsevassa Millbrook-studiossa heinäkuussa 1983. Äänittäjänä toimi Juha Heininen. Ben Marlene oli siirtynyt yhtyeen laulajaksi Gigi Sannholmin jätettyä yhtyeen. Hieman ennen toisen levyn äänityssessioiden alkua aloitti uusi kokoonpano. Rumpaliksi tuli tammisaarelaisen Crossroaders-yhtyeen rumpali Stefan Möller ja Turussa toimivan Fabrics-yhtyeen kitaristi Ari "Hombre" Lampinen. Yhtye ehti soittaa vain muutaman live keikan tässä kokoonpanossa ennen kuin jo siirtyi studioon levyttämään Dancing In The Shadows albumia. Can You Hear Me oli ensimmäinen ja Dancing In The Shadows oli levyn toinen singlejulkaisu. Dancing In The Shadows kappaleen saxofoni soolon soittaa Oscar Morse. Oscar oli aikaisemmin soittanut mm Mari Wilsonin kanssa ja hän soitti suomessa Paul Oxleys´s Unit yhtyeessä. 
Dancing In The Shadows levyltä julkaistiin myös maxi-single jossa A-puolella on kappaleet Dancing In The Shadows ja Can You Hear Me. B-puolella on 5:17 pitkä You Promised Me kappale.  
Yhtye otti mukaan taustalaulajiksi ja tanssijoiksi kaksoset Yvonne ja Susanne Holmström (The Marlenettes). Kaksikko oli myöhemmin mukana Ben Marlenen kanssa hänen perustamaansa Trance Dance -yhtyeessä. French Kiss hajosi vuonna 1984, ja Ben Marlene muutti takaisin Ruotsiin ja perusti silloin Trance Dance -yhtyeen. Hombre Lampinen perusti Tommi Läntisen kanssa Boycott-yhtyeen, ja Stefan Möller perusti Olle Kidronin ja Paul Oxley´s Unit -yhtyeen entisen kitaristin Uffe Enbergin kanssa 2FUN-yhtyeen. Alkaen vuodesta 2017 soittavat Ben Marlene, Uffe Enberg ja Stefan Möller InstaPunk UnLtd:ssä ja The Old -yhtyeessä, jossa basistina toimii Micke Metsämäki.
Angelon kosto

Juoni

Frankie Biggio (Sylvester Stallone) on kuuluisan mafiapomon Don Angelon (Anthony Quinn) henkivartija. Eräänä päivänä Frankien ja Donin istuskellessa kahvilassa salamurhaajat tulevat ja tappavat Donin. Ennen kuolemaansa Don testamenttasi henkivartijansa tyttärelleen Jenniferille (Madeleine Stowe), joka ei tiedä kuitenkaan mitään isästään. Frankie kertoo Jenniferille asioiden laidan ja Jennifer oppii mafioson tavoille. Tavoitteena on kostaa salamurhaajille Frankien avustuksella.
Tänne ei jää kukaan

Teemat

Levy on teemalevy. Sen aiheeksi on ilmoitettu Somero ja somerolaisuus tai yleisemmin "elämä millä tahansa pienemmällä paikkakunnalla". Kappaleiden pohjana ovat Tiisu-yhtyeen laulaja-lauluntekijän Henrik Illikaisen kokemukset lapuutensa ja nuoruutensa kotipaikkakunnalla.
GSAT

GSAT in Intian avaruusjärjestön ISROn geostationaarisen kiertoradan tietoliikennesatelliittien perhe.

GSAT 4 ja GSAT 5P menetettiin

GSAT-4 eli HealthSat oli teknologiakoe, joka laukaistiin 15. huhtikuuta 2010 intialaisella GSLV-kantoraketilla geostationaariselle kiertoradalle. Kantoraketin rakettimoottorit käyttivät ensi kertaa intialaista teknologiaa kryogeenivaiheissa, aiemmin teknologia on ollut venäläistä alkuperää. Satelliitti ei saavuttanut kiertorataa vaan syöksyi mereen kolmannessa rakettivaiheessa ilmenneen vian vuoksi. Rakettivaiheen Vernier-moottorit eivät käynnistyneet. Päämoottori toimi vain sekunnin ajan, minkä jälkeen polttoaineen syöttö polttoainepumpulle lakkasi.
Siinä oli Ka- ja C-kaistan transponderit. Sen mukana oli tarkoitus testata uutta tietoliikenneväylää, siinä oli myös miniatyrisoidut gyroskoopit, Li-ion-paristot, 70 voltin käyttöjännite sekä ionipropulsio (Hall-ilmiöön perustuva).
Satelliitin oli tarkoitus kuljettaa L1 ja L5 taajuuskaistoilla lähettävät satelliittipaikannushyötykuormat Intian alueen GAGAN-paikannusjärjestelmää varten. Satelliitti oli myös lämpö- ja rakennesuunnittelun testialusta. Sen paino on 2 180 kg ja sen sähköteho on 276 W. Sen jännite on 70 V, kun usein satelliiteissa käytetään 28 Voltin jännitetä.
Sen piti kuljettaa myös israelilaista TAUVEX-2 (Tel Aviv University Ultra Violet Explorer) tiedeinstrumenttia, jonka piti lentää 1990-luvulla venäläisellä Spectrum-X-Gamma-tiedesatelliittilla. Laitteessa on kolme UV-kaistan teleskooppia pyörivällä alustalla, jolloin se voi tehdä skannaavan mittauksen 1400-3200 Ångströmin aallonpituudella. TAUVEX-2-laitteen piti toimia pyöritysalustalla, joka voi aikaansaada satelliitin suuntausvirheen. Satelliitin massan kasvaessa tämä tiedelaite jätettiin pois vuoden 2010 alussa - se lentänee ilmeisesti jollakin tulevalla matalalla kiertoradalla toimivalla intialaisella satelliitilla. GSAT-5P tuhoutui 25.12.2010 GSLV-kantoraketin räjähdettyä.
Johan Väänänen

Johan Aleksander Väänänen (11. syyskuuta 1892 Kotka – 13. helmikuuta 1941) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä esikuntavääpelinä ja joukkueenjohtajana.

Perhetaustat

Väänäsen vanhemmat olivat postinkantaja Juho Väänänen ja Maria Kinnunen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Martta Kinnusen kanssa, josta hän erosi vuonna 1932.

Opinnot

Väänänen kävi kansakoulun ja suoritti viisi luokkaa Joensuun lyseossa vuoteen 1920 mennessä.

Jääkärikausi

Väänänen työskenteli postinkantajana Alatorniolla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 26. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota

Väänänen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan esikuntavääpeliksi 3. Jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan esikuntaan, josta hänet siirrettiin 15. huhtikuuta 1918 joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Karjalankannaksella.

Sisällissodan jälkeinen aika

Väänänen palveli sisällissodan jälkeen edelleen 5. Jääkärirykmentissä, joka tunnettiin myöhemmin nimellä aluksi Kuopion jalkaväkirykmentti 4 ja myöhemmin Tampereen rykmentti. Hän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina ja 3. tammikuuta 1919 lähtien 5. komppanian vääpelinä. Hänet siirrettiin 11. maaliskuuta 1920 Pohjois-Savon rykmentin 1. komppaniaan, missä hän toimi aluksi koulutusaliupseerina ja myöhemmin nuorempana upseerina. Väänänen erosi armeijasta 29. maaliskuuta 1922 ja palveli myöhemmin 1. huhtikuuta 1922 - 28. huhtikuuta 1923 välisen ajan nuorempana upseerina Lapin rajavartiossa ja 1. tammikuuta - 31. joulukuuta 1924 välisen ajan Punkalaitumen suojeluskunnan paikallispäällikkönä. Myöhemmissä vaiheissa hän työskenteli vuosina 1925 - 1928 varastonhoitajana ja vuosina 1928 - 1930 rakennusurakoitsijana, jonka jälkeen hän työskenteli lähinnä satunnaisissa töissä.
Shiki Masaoka

Shiki Masaoka (jap. 正岡子規; 14. lokakuuta 1867 – 19. syyskuuta 1902) oli japanilainen runoilija. Hän oli huomattava haikun ja tankan uudistaja.
Shiki pelasi siepparina baseballia, joka saavutti suosiota Japanissa 1870-luvulta alkaen. Hän pääsi Yakyū dendōhon eli Japanin baseball -hall of fameen postuumisti vuonna 2002.
Shikin elämän päätti tuberkuloosi. Hän oli 34-vuotias.
Wing Commander

Pelaaminen

Pelin pelaaminen perustuu avaruustaisteluihin pelaajan ohjaamalla avaruusaluksella. Pelin esikuvana pidetään Atarin Star Raidersia.

Tekniikka

Pelin grafiikka perustuu sprite-grafiikkaan.

Vastaanotto

CU Amiga -lehti antoi pelin Amiga-versiolle arvosanaksi 89/100 pistettä.
Makigumo

Palvelus

Makigumo valmistui 14. maaliskuuta 1942 Maizurun telakalta, jolloin sen ensimmäiseksi päälliköksi määrättiin Fujita Isamu. Alus liitettiin samana päivänä 10. hävittäjäviirikköön. Viirikkö liitettiin 10. huhtikuuta 1. lentolaivaston 10. hävittäjälaivueeseen. Alus suojasi 4.–5. kesäkuuta amiraali Nagumon iskuosastoa Midwayn taistelussa. Alus avusti Kazagumoa pelastamaan lentotukialus Hiryun eloonjääneet, minkä jälkeen vaurioitunut alus upotettiin torpedoimalla. Alus itse vaurioitui lievästi pelastustoimessa.
Alus suojasi 24. kesäkuuta – 7. heinäkuuta Ominaton edustalla olevaa laivastoa. Se siirrettiin 14. heinäkuuta laivueensa mukana 3. laivastoon. Alus lähti 16. elokuuta Kuresta suojaten laivastoa Trukille. Se suojasi 24. elokuuta amiraali Nagumon iskuosastoa Itäisten Salomonien taistelussa. Alus oli laivaston mukana, kunnes se purjehti 29. syyskuuta – 1. lokakuuta Trukilta Shortlandsiin. Alus kuljetti 3., 6. ja 9. lokakuuta joukkoja Guadalcanalille. Alus lähti 10. lokakuuta Shortlandsilta liittyäkseen Salomonsaarten pohjoispuolella olevaan laivastoon.
Makigumo suojasi 26. lokakuuta amiraali Aben osastoa Santa Cruzin taistelussa. Alus upotti yhdessä Akigumon kanssa torpedoimalla Yhdysvaltain laivaston lentotukialus USS Hornetin. Alus suojasi 3.–5. marraskuuta Suzuyaa ja Mayaa Trukilta Shortlandsiin. Alus kuljetti 10. marraskuuta joukkoja Guadalcanalille. Se suojasi 13.–14. marraskuuta amiraali Nishimuran tykistöosastoa Guadalcanalin taistelussa. Alus pelasti 14. marraskuuta yhdessä Kazagumon kanssa Kinugazan eloonjääneet.
Alus suojasi 16.–17. marraskuuta Chokaita Shortlandsilta Rabauliin, josta se kuljetti joukkoja Bunaan. Alus kuljetti 22. marraskuuta uudelleen joukkoja Bunaan. Se kuljetti 28.–29. marraskuuta joukkoja Bunaan, mutta matka keskeytettiin ilmahyökkäyksen vuoksi. Alus kärsi lieviä vaurioita lähelle osuneesta pommista sekä tulipalosta. Makigumo suojasi 16.–21. joulukuuta joukkojenkuljetusalus Kiyozumimarua Rabaulista Wewakille ja takasin. Alus matkasi 23.–29. joulukuuta Trukilta Japaniin, jossa se siirrettiin telakalle huoltoon.
Palvelukseen palattuaan Makigumo purjehti 9.–27. tammikuuta 1943 Japanista Trukin ja Rabaulin kautta Shortlandsiin. Alus oli 1. helmikuuta Guadalcanalin taisteluiden jälkeen evakuoimassa sotilaita saarelta, kun se osui miinaan väistellessään yhdysvaltalaisen partioveneen hyökkäystä. Räjähdyksessä sai surmansa kolme ja havoittui seitsemän miehistönjäsentä. Yūgumo pelasti alukselta 237 eloonjäänyttä, yhtenä heistä komentaja Fujitan. Yūgumo upotti torpedoimalla Makigumon, joka upposi noin viisi kilometriä Savon saarelta lounaaseen.
Kaikkivoipaisuuden paradoksi

Savage

C. Wade Savagen mukaan siitä, että ”x voi luoda niin suuren kiven, ettei x voi sitä nostaa”, seuraa, ettei x ole kaikkivoipa.
Sen sijaan siitä, että ”x ei voi luoda niin suurta kiveä, ettei x voi sitä nostaa”, ei seuraa, että olisi jokin teko, jota x ei voisi tehdä. Kyseinen lause tarkoittaa loogisesti samaa kuin ”Jos x voi luoda kiven, x voi sen nostaa.”
Savage tekee asiasta ymmärrettävämmän erottamalla toisistaan kiven tekijän ja sen nostajan. Oletetaan ensin, että y jaksaa nostaa korkeintaan 70 paunan painoisen kiven. Jos x ei voi tehdä yli 70 paunan kiveä, on x:n kyvykkyydessä rajoitus. Jos y voi nostaa minkä tahansa painoisen kiven ja x ei voi tehdä yli 70 paunan kiveä, on x:n kyvykkyydessä rajoitus. Mutta jos y voi nostaa minkä tahansa painoisen kiven ja x voi tehdä minkä tahansa painoisen kiven, niin x ei voi tehdä niin painavaa kiveä ettei y voisi sitä nostaa, mutta x:n kyvykkyydessä ei silti ole rajoitusta.

Lähtökohtana peruslogiikka

Ludwig Wittgensteinin mukaan kysymys, johon ei millään keinolla voida saada järkevää vastausta, on itsessään virheellinen ja epälooginen. Tällöin kysymyksen muotoa tulisi muuttaa. Peruslogiikan kannalta katsottuna Jumala ei voi tukistaa kaljua, koska teko on mahdoton eikä mahdotonta ole olemassa. Jumala ei siis inhimillisestä näkökulmasta katsottuna kykene luomaan nelikulmaista ympyrää.
Tämä ei silti tarkoita, että kaikkivaltiaan Jumalan täytyisi rajoittua peruslogiikan sääntöihin, jos hän on ajan ja materian ulkopuolella. Tällöin Jumala kykenisi tekemään asioita, jotka ovat hänelle mahdottomia siitä yksinkertaisesta syystä, että hän pystyy mihin vain. Inhimillisestä näkökulmasta ei siis ole väliä kuinka tämä tapahtuu, koska sen ei tarvitse olla loogisesti mahdollista. Raamatun Jumalan kaikkitietävyyttä ei selvästikään rajoita ihmisen vapaa tahto, sillä Jumala tietää huomisen samoin tavoin kuin ihminen muistaa eilisen.
Baroness (yhtye)

Historia

Yhtyeen perustivat vuonna 2003 Johnny Welfare and the Paychecks-yhtyeen entiset jäsenet. Yhtye julkaisi vuonna 2007 debyyttialbumin Red Albumin, jonka tuotti Kylesa-yhtyeen Phillip Cope. Vuodesta 2007-2009 yhtye keikkaili monien muiden progressive metal -yhtyeiden, kuten Opeth, Mastodon, kanssa. Yhtye julkaisi vuonna 2009 toisen albumin Blue Recordin.
Vuonna 2012 yhtye julkaisi kaksoisalbumin Yellow & Greenin. Samana vuonna yhtye joutui onnettomuuten, jossa loukkaantui yhdeksän ihmistä, kaksi vakavasti. Onnettomuudessa kitaristi/vokalisti John Daizleyn vasen käsi ja jalka murtuivat. Onnettomuuden takia Allen Blickle ja Matt Maggioni erosivat yhtyeestä vuonna 2013.
Vuonna 2015 ilmestyi yhtyeen neljäs albumi Purplen. Albumin kappale "Shock Me" oli vuonna 2017 ehdokkaana parhaasta metalli esityksestä.
14.6.2019 yhtye julkaisi viidennen albuminsa Gold & Grey, joka on samalla yhtyeen viimeinen albumi joka nimetään värien mukaan kuten muut edelliset albumit. 
Yhtyeen vokalisti John Baizley on myös tunnettu kuvataiteilijana nimellä A Perfect Monster. Hän on tehnyt Baronessin albumien kansikuvat ja kansia monien muiden yhtyeiden albumeihin, esimerkiksi Kvelertakille ja Kylesalle.