google/wiki40b huggingface dataset:
Fenyylialaniiniammoniakkilyaasi

Fenyylialaniiniammoniakkilyaasi on entsyymi, joka katalysoi kanelihapon muodostumista fenyylialaniinista. Lisäksi reaktiossa vapautuu ammoniakkia. Fenyylialaniiniammoniakkilyaasia esiintyy kasveissa, sienissä ja eräissä bakteereissa. Se on tärkeä entsyymi niin kutsutussa fenyylipropanoidireitissä, jonka avulla kasvit muodostavat fenolisia (esim. flavonoidit ja ligniini) ja kumariinirakenteisia yhdisteitä. Fenyylialaniiniammoniakkilyaasin EC-numero on EC 4.3.1.24.

Rakenne ja toimintamekanismi

Fenyyliammoniakkialaniinilyaasi on yleensä rakenteeltaan neljästä alayksiköstä koostuva tetrameeri. Yleensä alayksiköt ovat samanlaisia molekyylimassaltaan 83 kDa olevia yksiköitä. Poikkeuksen muodostaa esimerkiksi vehnä, jolla on kaksi kooltaan 75 kDa ja kaksi 85 kDa olevaa alayksikköä. Entsyymi katalysoi kanelihapon reversiibeliä muodostumista fenyylialaniinista ja eräät ruohovartiset kasvit muodostavat myös p-kumaarihappoa tyrosiinista. Fenyylialaniiniammoniakkilyaasitetrameerissa on kaksi aktiivista kohtaa.  Aktiivisessa kohdassa on muiden samaan ryhmään kuuluvien entsyymien atvoin poikkeuksellinen aminohappo dehydroalaniini. Se ei kuitenkaan ole liittynyt polypeptidiketjuun peptidisidoksella vaan imiininä eli Schiffin emäksenä. Entsyymi vaatii toimiakseen myös koentsyymikseen 3,5-dihydro-5-metyylidieeni-4H-imidatsol-4-onia.  Fenyylialaniiniammoniakkilyaasin aktiivisuus on erityisen korkea kukinnan ja, hedelmien kypsymisen aikana sekä ympäristön aiheuttaman stressin esimerkiksi voimakkaan UV-säteilyn tai taudinaiheuttajien vuoksi.
Fenyylialaniiniammoniakkilyaasin mekanismi ei ole täysin tiedossa, mutta se todennäköisesti mjuistuttaa histidiiniammoniakkilyaasin mekanismia. Fenyylialaniinin aminoryhmä reagoi dehydroalaniinin kaksoissidoksen kanssa ja entsyymi katalysoi tämän jälkeen eliminaatiorekatiota, jossa muodostuu kanelihappoa ja ammoniakkia. Kanelihappo on entsyymin inhibiittori eli entsyymi on niin sanotusti feedback-inhiboitu.
Fenyylialaniiniammoniakkilyaasia voidaan käyttää valmistettaessa bioteknisesti fenyylialaniinia kanelihaposta. Entsyymin on rottakokeissa todettu olevan aktiivinen eräitä kasvaintyyppejä vastaan.
Palokämmekkä

Ulkonäkö ja koko

Palokämmekkä kasvaa 10–20 senttimetriä korkeaksi, sen varsi on paksuhko ja ei-ontto. Lehdet kasvavat tyviruusukkeena. Ne ovat 3–7 cm pitkiä ja väriltään harmaanvihreitä. Palokämmekän kukintona on lyhyt ja tiheä tähkä. Kukat ovat avautumattomina mustanpunaiset ja muuttuvat auenneina vaaleanpunaisen valkoisiksi. Kukan huuli on punapilkullisen valkoinen. Huuli on kolmiliuskainen ja sen keskiliuska kaksiosainen.

Levinneisyys

Palokämmekkää esiintyy Keski- ja Etelä-Euroopassa paitsi aivan läntisessä Euroopassa ja edelleen itäisen Keski-Euroopan kautta Venäjälle ulottuvalla alueella. Sen pohjoisimmat kasvupaikat ovat Ruotsissa ja Virossa.
Epoksidit

Epoksidit ovat heterosyklisiä eettereitä, joiden rakenteessa on kolmiatominen rengas. Epoksideja voidaan pitää etyleenioksidin eli oksiraanin johdannaisina ja niitä nimitetään myös oksiraaneiksi. Epoksidit ovat hyvin reaktiivisia steerisesti jännittyneen kolmirengasrakenteen vuoksi.
Ehretiaceae

Tuntomerkit

Eeretiakasvit ovat pääasiassa puuvartisia ja melko usein niiden kaarna on kuituinen. Rungon viiltokohta on oksidoituva, ja pikku oksat ovat melkein valkoisia. Kukinto on viuhkomainen. Kukat ovat tavallisesti viisilukuisia, harvoin neljälukuisia. Teriö on enemmän tai vähemmän ratasmainen. Emiön vartalo on kertaalleen haarainen. Siemenaiheet, joita on yksi kussakin emilehdessä, kiinnittyvät sikiäimessä kärki-istukkaan tai aksiletyyppiseen istukkaan. Luotit ovat pallomaisia tai pitkänomaisia. Luumarjassa kivi on tavallisesti kaksisiemeninen, harvoin yksi-, kolme- tai neljäsiemeninen; laajentunut verhiö saattaa olla luumarjassa jäljellä.
Heimossa on myös lehtivihreättömiä, toisten kasvien juuriin kiinnittyviä loiskasveja (entinen heimo Lennoaceae), joiden isäntinä toimivat mm. niiden läheiset sukulaiset, muuten isäntälajien kirjo on laaja. Loislajien lehdet ovat surkastuneet suomuiksi ja kukinto on mykerömäinen. Kukat ovat 5-10-lukuisia, verhiö on pitkä, kapea ja erilehtinen, eikä kukassa ole mesiäistä. Yhdislehtinen sikiäin koostuu 5-16 emilehdestä ja on kehänalainen; vartalo on tukeva ja luotti pallomainen tai liuskainen. Loisillakin on hedelmänä toisinaan luumarja, toisinaan epäsäännöllisesti hajoava lohkohedelmä, harvoin kansikota. Hedelmässä on jäljellä kehälehtiä. Siemenessä on tärkkelyspitoinen ravintovarasto ja vähäpätöinen, erilaistumaton alkio.

Anatomisia tuntomerkkejä

Puun anatomia on heimossa hyvin vaihteleva. Lehtiruodin johtojänteen poikkileikkaus on kaarimainen. Siitepölyhiukkasen mesokolpium on karkean verkkokuvioinen. Siemenaiheen kalvo on 6-12 solukerroksen paksuinen, ja päällysketon solut voivat olla antiklinaalisesti pidentyneitä; istukasta siemenaiheeseen on toisinaan yhdistävä solukko (obturaattori). Siemenen endospermi on runsas tai jopa puuttuu, mikropylen eli siitereiän imuelin (haustorio) on erityisen vaihteleva, ja alkio on käyrä.

Levinneisyys

Ehretiakasvit kasvavat enimmäkseen tropiikissa; pohjoisimmillaan niitä on Etelä-Japanissa ja Yhdysvaltojen länsiosissa.
Taustakuva

Taustakuva tarkoittaa (tietokoneissa) kuvaa, jota käytetään koristeena jonkin laitteen, kuten tietokoneen tai mobiililaitteen, käyttöliittymän taustalla, ja jonka tarkoituksena on parantaa käytettävyyttä.

Useammilla laitteilla on valmiiksi jonkinlainen taustakuva, mutta käyttäjällä on mahdollisuus vaihtaa sitä mieleisekseen.
Ulla-Maija Forsberg

Ulla-Maija Forsberg (o.s. Kulonen; s. 2. elokuuta 1960 Helsinki) on Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen eli fennougristiikan professori, johon virkaan hänet nimitettiin 1998. Hän oli Helsingin yliopiston päätoiminen ensimmäinen vararehtori 2010–2013, jolloin hän oli virkavapaana professorin virasta. Forsberg on myös Suomalais-Ugrilaisen Seuran esimies. Vuodesta 2016 hän on toiminut Kotimaisten kielten keskuksen johtajana.
Forsberg on ollut suomen etymologisen sanakirjan Suomen sanojen alkuperän päätoimittaja. Hän on kansainvälisesti merkittävimpiä obinugrilaisten kielten tutkijoita. Hän on tutkinut suomen ja suomalais-ugrilaisten kielten sanaston etymologiaa  ja muun muassa unkarin kielen historiaa. Forsberg on myös hoitanut useita merkittäviä tieteellisiä luottamustoimia. Hän oli 2007–2009 Helsingin yliopiston humanistisen tiedekunnan dekaani. Vuoden 2010 alusta hän on ollut Helsingin yliopiston päätoiminen ensimmäinen vararehtori.
Forsberg sai valtion tiedonjulkistamispalkinnon vuonna 2006 yhdessä Irja Seurujärvi-Karin ja Risto Pulkkisen kanssa toimitetusta kirjasta The Saami – A Cultural Encyclopedia, joka on ensimmäinen englanninkielinen yleistajuinen yleisteos saamelaisista.
Forsberg valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2001.
Great Basin

Great Basin (aiemmin suom. Iso allas) on Yhdysvalloissa Kalliovuorten ja Sierra Nevadan vedenjakajien välissä sijaitseva alue, jolla ei ole mereen johtavaa laskujokea. Great Basinin alue on pääosin ylätasankoa, joka on kuivaa pensasaroa ja aavikkoa. Altaan pinta-ala on 540 000 neliökilometriä, noin puolitoista kertaa Suomen pinta-ala. Great Basin kattaa suurimman osan Nevadasta, puolet Utahista sekä osia Kaliforniasta, Idahosta, Oregonista ja Wyomingistä. Suurimmat kaupungit alueella ovat itäinen Utahin Salt Lake City ja läntinen Nevadan Reno. Alueella on kuuma kesä, mutta hyvin kylmä talvi.
Walkerjärven etelärannalla sijaitsee Hawthornen ammusvarikko, jossa 590 neliökilometrin alueella työskentelee noin 4 500 työntekijää. Alueella on ollut Yhdysvaltain armeijan varikkotoimintaa vuodesta 1930 lähtien.
Hjördis Nyberg

Hjördis Helena Nyberg (18. syyskuuta 1885 Helsinki – 23. toukokuuta 1970) oli suomalainen taidemaalari.
Hjördis Nybergin vanhemmat olivat Karl Arvid Nyberg (1849–1932) ja Josefina Charlotta Schostag. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1903–1905 ja 1907–1908, Taideteollisessa keskuskoulussa 1904, 1905, 1906 ja 1907, H. M. Krabbén johdolla Hollannissa 1908–1909 sekä Pariisissa Ch. Guérinin johdolla 1913–1914 ja 1920–1922. Nyberg osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1907, 1909, 1912, 1934, 1935 ja 1942.
Sundantuulihaukka

Levinneisyys ja elinympäristö

Sundantuulihaukat elävät Indonesiassa Wallacean saariryhmässä ja Itä-Timorissa. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, moluccensis ja microbalia. Sen elinympäristön ala on 100 000–1 000 000 neliökilometriä ja maailman populaation koko on 10 000–100 000 yksilöä. Sundantuulihaukat elävät metsänreunoissa, harvapuustoisilla ruohomailla ja viljelysmailla, tienvarsilla ja kaupungeissa.

Lisääntyminen

Pesä on joskus palmunlatvassa tai rakennuksessa.

Ravinto

Ravinto koostuu pikkunisäkkäistä, linnuista, liskoista ja hyönteisistä.
Tauno Räisänen

Tauno Räisänen (1911 – 1977) oli suomalainen lehtori, rehtori ja tietokirjailija. Räisänen oli talvisodan aikana Laatokan Karjalassa 3/JR39:n päällikkönä ja hän kirjoitti sotakokemuksiensa pohjalta myöhemmin kirjan Kenraalimotti : Laatokan koillispuolen talvisotaa 1939–40. Jatkosodan aikana Räisänen oli Ttus. RL:n päällikkönä. 
Sotien jälkeen Räisänen piti Kuopion radiossa esitelmiä Pohjois-Savon historiasta ja esitteli myös humoristiseen sävyyn savolaisia ukkotyyppejä, sananparsia ja huomioita elämästä. Räisänen oli Kuopion klassillisen lyseon (vuodesta 1965 Kuopion klassillinen yhteislyseo) rehtorina 1959–1972.
Noblen piirikunta (Ohio)

Maantiede

Noble naapuripiirikuntia ovat Guernsey pohjoisessa, Belmont koillisessa, Monroe idässä, Washington etelässä, Morgan lännessä ja Muskingum luoteessa.

Väestö

Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 14 645 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 96,0%, mustiin (2,7%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,3%) ja aasialaisiin (0,2%).
Kotitalouden mediaanitulo on 40 239 dollaria ja köyhyysrajan alapuolella oli 16,3% väestöstä 2007–2011 välisenä aikana.
Antti Manninen

Antti Manninen (30. kesäkuuta 1831 Mikkelin pitäjä – 20. lokakuuta 1866 Kuopion pitäjä) oli suomalainen itseoppinut talollisen poika, joka toimi maanviljelyskoulun johtajana ja oli suomalaisen maanviljelyskirjallisuuden uranuurtajia.
Mannisen vanhemmat olivat talollinen Matti Manninen ja Helena Manninen. Isä toimi suntiona ja kestikievarin pitäjänä. Manninen oli kiinnostunut lukemisesta ja muun muassa perusti pienen kirjakaupan lukien myynnissä olleet kirjat ensin itse. Hän opiskeli Mustialan maantalousoppilaitoksessa 1856 ja Helsingin yliopistossa 1856–1857, mutta joutui lopettamaan opinnot puuttellisen ruotsin kielen taidon takia. Suomettaren toimittaja Paavo Tikkaseen Manninen tutustui ryhdyttyään kirjoittelemaan sanomalehtiin. Vuonna 1853 hän julkaisi ensimmäisen kirjansa, Taito ja toimi. 1857 senaattori Samuel Henrik Antell perusti maanviljelyskoulun Tohmajärven pitäjässä omistamalleen Jouhkolan tilalle ja Mannisesta tuli uuden koulun johtaja. Jo sitä ennen hän oli tehnyt opintomatkan Ultunaan Ruotsiin. Vuodesta 1859 hän toimi Kuopion lähelle perustetun valtion omistaman Leväisten maanviljelyskoulun johtajana. Manninen rakensi Leväisissä yhdeksänvantaisen rivikylvökoneen 1861 luultavasti jossain ulkomaisessa lehdessä näkemänsä kuvauksen perusteella. Kone on nykyään Mustialan museossa.
Manninen kirjoitti useita suomenkielisiä ohjekirjoja erityisesti maatalouden alalta sekä suomensi alan teoksia. Hän oli perustamassa 1861 Kuopion läänin maanviljelysseuraa ja toimi sen sihteerinä. Hän toimi myös Tapio-lehden toimittajana samasta vuodesta alkaen.
Mannisen puoliso vuodesta 1858 oli Maria Väisänen (k. 1907).
Levantin kyy

Juoni

Maahanmuuttajanuorten joukko tekee ilkivallantekoja Kärpän kotilähiössä. Hänellä on edelleen rakennusalan yrityksensä jonka kaikki toimet eivät ole aina lainmukaisia. Yhdessä veljensä Aleksein kanssa Viktor myy Ikealle puutavaraa metsäpalstalta Venäjän Karjalassa. Samaan aikaan Viktorin vanhan ystävän tytär Darja saapuu Helsinkiin ja muuttaa Kärpän omistamaan vuokra-asuntoon. Kysymys ei kuitenkaan ole pelkästä opiskelusta, sillä Darja alkaa harjoittaa asunnossa prostituutiota. Tapahtumien keskellä Viktor alkaa tuntea itsensä vanhaksi. Romaanin lopussa tapahtumat johtavat ampumavälikohtaukseen jossa sarjan keskeistä henkilöä ylikonstaapeli Teppo Korhosta ammutaan.
Hengityskoulu

Hengityskoulu on hengityssairaille suunnattu hoito- ja kuntoutusmuoto, jonka tavoitteena on valmentaa ja tukea pitkäaikaisesta hengityselinten sairaudesta (astma, keuhkoahtaumatauti) kärsiviä henkilöitä suoriutumaan arkielämästään mahdollisimman hyvin. Hengityskoulun idea tuli Suomeen 1970-luvulla selkä- ja niskakoulujen mukana. Niiden tarkoituksena lisätä tietoa tuki- ja liikuntaelinten toiminnasta sekä opettaa oikeaa liikuntaa ja aktiivisuutta kiputilojen ja toiminnanvajavuuksien ehkäisemiksi. Nykyisin hengityssairauksien hoitoon ja kuntoutukseen liittyen pyritään tukemaa oikeaa hengitystekniikka ja kiinnittämään huomiota muihin hengityselimistön toimintaan vaikuttaviin tekijöihin lääkitys, tupakoinnin lopettaminen, painonhallinta, liikunta, rentoutuminen sekä erilaiset psykososiaaliset seikat. Kaikkeen potilasohjaukseen pitäisi sisältyä sellaista potilasohjausta ja sairautta koskevan ensitiedon antamista, johon hengityskoululla tehostetusti pyritään.

Hengityskoulu Pohjoismaissa

Pohjoismaiden terveyspalvelujärjestelmät ovat laajasti ottaen hyvin samanlaisia, koska yhteiskunnat ja niiden terveysongelmat ovat varsin yhdenmukaisia. Väestön ikääntymisen myötä pitkäaikaissairaiden määrät ovat kaikissa maissa kasvussa ja terveydenhuollon strategioissa nämä kysymykset saavat yhä merkittävämmän aseman. Erityisesti keuhkoahtaumatauti (KAT), pääasiassa tupakoinnin aiheuttama hitaasti etenevä hengityselinten sairaus, on ilmaantuvuudeltaan voimakkaassa kasvussa. KAT-potilaiden hoidon jatkuvuutta ja tehoa pyritään kaikissa maissa lisäämään hoitoa ja kuntoutusta tukevalla ohjauksella, joka erityisesti Ruotsissa on saanut hengityskoulun muodon ja nimen.

Suomi

Kummankaan yleisimmän hengityselinten sairauden – astman ja keuhkoahtaumataudin – käyvän hoidon suosituksessa ei ole mainintaa hengityskoulusta hoidon tai kuntoutuksen menetelmänä, ja ylipäätään potilasohjauksen tai ns. psykososiaalisen kuntoutuksen palvelujen ei katsota ainakaan nykyisten tutkimusten mukaan olevan vaikuttavaa. Pitkäaikaissairauksien hoitoon luonnollisesti liittyy tarvittavan hoidon omatoimisen toteutuksen ohjaus ja seuranta.
Esimerkiksi Savonlinnan keskussairaalassa järjestetään kaikille uusille astma- ja keuhkoahtaumatautipotilaille puolen päivän pituinen sairautta, sen vaikutuksia, hoitoa ja kuntoutusta selvittävä ryhmämuotoinen hengityskoulu, jonka vetää sairaalan fysioterapeutti ja jota jatkaa KAT-potilaiden osalta sairaalassa toimiva kuntoutusohjaaja.
Suomessa hengityskouluksi sanotaan myös rentoutumistekniikkoihin ja kehotietoisuuteen liittyviä harjoituksia, joilla ei ole yhteyttä hengityssairauksien hoitoon tai varsinaiseen hengityskuntoutukseen.

Norja

Norjan vuonna 2001 voimaan tulleen terveydenhuoltolainsäädännön mukaan erikoissairaanhoidon tehtävänä on potilaiden ja heidän omaistensa valmentaminen ja elämänhallinnan lisääminen. Tältä pohjalta sairaaloihin on perustettu erityisiä opetuksen ja elämänhallinnan keskuksia (lærings- og mestringssentre). Ensimmäinen opetuksen ja elämänhallinnan keskus perustettiin vuonna 1997 ja vuoden 2004 lopussa keskuksia oli jo kolmisen kymmentä.
Aleksi Keränen

Aleksi Keränen (s. 1. maaliskuuta 1981 Lahti) tunnetaan tamperelaisen Bloodpit-yhtyeen nykyisenä basistina. Ennen Bloodpitiä hän soitti mm. Rusakossa ja Never Insidessä.
Greg Norton

Greg Norton (s. 13. maaliskuuta 1959, Illinois) on yhdysvaltalainen entinen rockmuusikko. Hän tuli tunnetuksi Hüsker Dü -yhtyeen basistina. Hän oli myös ajoittainen lauluntekijä.
Norton perusti Hüsker Dün hajottua vuoden 1988 paikkeilla Grey Area -yhtyeen, joka jäi vaille menestystä ja hajosi jo 1991. Norton on sittemmin vetäytynyt musiikkibisneksestä ja pitää nyt vaimonsa Sarah'n kanssa ravintolaa Wisconsinissa.
Amerikka-kirjasto

American Resource Center eli Amerikka-kirjasto on Yhdysvaltain Helsingin-suurlähetystön ylläpitämä kirjasto ja tietopalvelu Helsingin yliopiston kirjaston yhteydessä Kaisa-talossa. Amerikka-kirjaston edeltäjän, America Centerin kirjaston juuret ovat toisen maailmansodan jälkeisessä ajassa, jolloin Yhdysvallat perusti pieniä kirjastoja suurlähetystöjensä yhteyteen ympäri maailmaa. Suomessa kirjastopalvelu alkoi vuonna 1946. Tuolloin Kalevankadulla sijainneen kirjaston kokoelma sisälsi n. 2 000 nidettä.
50-luvun puolivälin jälkeen Amerikka-kirjasto muutti Kaivokadulle vastapäätä rautatieasemaa. Ensimmäisenä vuotenaan Kaivokadulla kirjasto rekisteröi 13 000 uutta lainaajaa. Kokoelmiin tulivat mukaan myös äänilevyt.
Yhdysvaltojen talouden muutokset vaikeuttivat myös Helsingin Amerikka-kirjaston toimintaa. Äänilevyt poistuivat valikoimista ja lahjoitukset vähenivät. 1980-luvun puolivälissä Yhdysvallat ilmoitti Amerikka-kirjaston sulkemispäätöksestä. Helsingissä tämä aiheutti kohua. Helsingin Sanomat ja monet muut lehdet yhtyivät vastalauseisiin. Silloinen ulkoministeri Paavo Väyrynen valitteli USA:n ulkoministeri George Shultzille Helsingin Amerikka-kirjaston lakkauttamispäätöstä vierailullaan Washingtoniin vuonna 1986. Väyrynen korosti erityisesti kirjaston merkitystä opiskelijoille. Helsingin Amerikka-kirjasto säilyi.
Tilanne uusiutui 1990-luvulla, mutta ratkaisuksi löytyi silloin yhteistyösopimus Helsingin yliopiston kanssa. Kirjasto muutti Helsingin yliopiston kirjaston eli Kansalliskirjaston yhteyteen Unioninkadulle. Vuonna 2012 Amerikka-kirjasto muutti uuteen Helsingin yliopiston Kaisa-kirjastoon Fabianinkadulle. Nykyisen Amerikka-kirjaston kokoelma käsittää yli 12 000 kirjaa, noin 100 DVD-levyä, 75 amerikkalaista aikakauslehteä sekä New York Times -sanomalehden.
Amerikka-kirjasto pyrkii tarjoamaan luotettavaa ja ajankohtaista tietoa Yhdysvaltojen yhteiskunnasta, politiikasta, taloudesta, kansainvälisistä suhteista ja kulttuurista. Kokoelma on avoin kaikille, mutta lainaamiseen tarvitaan HELKA-kortti.
Heinätorin puisto

Heinätorin puisto on Hollihaan kaupunginosassa Oulun kantakaupungin ruutukaava-alueella sijaitseva puisto.

Sijainti

Puistoa rajaavat Torikatu, Heinätorinkatu, Kirkkokatu ja Limingankatu, joka puiston kohdalla on katkaistu moottoriajoneuvoliikenteeltä. Limingankadun puolella puistoa rajaa arkkitehti Wolmar Westlingin suunnittelema Heinätorin koulu, joka on valmistunut vuonna 1875. Heinätorinkadun puolella on leikkikenttäalue. Puiston halkaisevat diagonaalisesti käytävät, joiden leikkauksessa puiston keskellä on suihkulähde.

Historiaa

Puistokortteli oli vuoden 1824 asemakaavassa varattu heinätoriksi. Heinätori oli yksi kolmesta Oulun torista, joilla ympäröivien maalaiskuntien asukkaat saivat myydä tuotteitaan. Nimensä mukaisesti torilla on ollut tarkoitus käydä heinäkauppaa. Tori toimi nykyisen puiston paikalla vuoteen 1913 saakka.
Heinätorille rakennettiin Oulun ensimmäisen vesijohtosuunnitelman mukaisesti arkkitehti Viktor J. Sucksdorffin suunnittelema vesisäiliö vuonna 1902. Vesisäiliön toiminta jatkui 1920-luvun loppuun, mutta vesijohtoverkon laajenemisen myötä vedenjakelupaikan tarve väheni. Torni purettiin vuonna 1937. Puistoksi aukio istutettiin vuonna 1915.

Istutukset

Johan W. Miesmaan suunnitelmien mukaisesti puiston reunoille istutettiin vuonna 1915 puistolehmuksia, mutta varsinainen puistoalue oli perunapeltona vuosina 1918–1923, kunnes se nurmetettiin. 1950-luvulla puistoon istutettiin poppeleita ja vuonna 1965 istutuksia uusittiin, samalla kun leikkikenttää laajennettiin. Kun puistoa uudistettiin vuosina 2006–2007,  kesäkukkaistutuksia lisättiin. Puistossa on lehmusten ja poppeleiden ohella hopeakuusia, vaahteroita ja venäjänomenapuita. Kukka- ja pensasistutuksiin kuuluvat verenpisara ja unkarinsyreeni.
Thomas Stamford Raffles

Sir Thomas Stamford Bingley Raffles (6. heinäkuuta 1781 Port Morant, Jamaika – 5. heinäkuuta 1826 Lontoo) oli vaikutusvaltainen englantilainen brittiläisen imperiumin virkamies, Singaporen perustaja ja lintutieteilijä.

Elämäkerta

Raffles syntyi Ann-laivassa Port Morantin satamassa. Hänen isänsä oli kapteeni Benjamin Raffles ja äitinsä hollantilainen. Kapteeni Benjamin Raffles sekaantui Karibianmeren orjakauppaan ja kuoli pojan täytettyä 14 vuotta. Thomas Raffles ryhtyi Itä-Intian komppanian kirjuriksi Lontoossa. Vuonna 1805 hänet lähetettiin Penangiin Malesiaan kuvernööri Philip Dundasin alaiseksi. Saatuaan ylennyksen Penangin kuvernöörin apulaissihteeriksi hän avioitui Olivia Mariamne Devenishin kanssa, joka oli apulaislääkäri Jacob Cassivelaun Fancourtin leski. Samoihin aikoihin hän tutustui myös Thomas Otho Traversiin, jonka kanssa hän teki yhteistyötä seuraavien parinkymmenen vuoden ajan.
Raffles oppi malaijin kielen hyvin ja paljolti tämän vuoksi lähetti Intian kuvernööri lordi Minto hänet Malakkaan. Vuonna 1811 Napoleon Bonaparten asettaman Hollannin kuningaskunnan nukkehallitus miehitti Malakan ja Rafflesin oli pakko poistua maasta. Hän varusti armeijan ja hyökkäsi hollantilaisia ja ranskalaisia vastaan Jaavalla Indonesiassa. Brittiarmeija löi vastustajansa 45 päivässä ja lordi Minto nimitti Rafflesin alueen varakuvernööriksi. Raffles valitsi hallituspaikakseen Bogorin, silloin nimeltään Buitenzorg. Kuvernöörikautensa aikana Raffles muun muassa lopetti orjakaupan, kehitti alueen itsehallintoa ja vastusti oopiumikauppaa asettaen sen tuonnille rajoituksia.
Olivia kuoli vuonna 1814 ja Raffles palasi Englantiin 1816. Täällä hän kirjoitti kirjan Jaavan historiasta History of Java. Hänet aateloitiin 1817. Samana vuonna hän lakkasi käyttämästä etunimeään Thomas ja avioitui Sophia Hullin kanssa.
Raffles komennettiin Bengkulun kenraalikuvernööriksi 15. lokakuuta 1817, ja hän saapui sinne 19. maaliskuuta 1818. Alkuvuodesta 1819 hän matkusti Malakan niemimaan kärjessä sijaitsevalle Singapuran eli Singaporen saarelle, ja perusti sinne asemapaikkansa, mistä sai alkunsa nykyinen Singapore. Raffles palasi sairaana miehenä Englantiin 22. elokuuta 1824 ja asettui Lontooseen saman vuoden lopulla.
Raffles tutki sekä kasveja että eläimiä. Hän oli perustamassa Zoological Society of London-seuraa 1825 ja toimi seuran puheenjohtajana 1826. Raffles kuvaili ja nimesi lukuisia lintulajeja, muun muassa sundanhuuhkajan (Bubo sumatranus).
Osmo Vänskä

Osmo Antero Vänskä (s. 28. helmikuuta 1953 Sääminki) on suomalainen Grammy-palkittu kapellimestari ja klarinettitaiteilija.
Vänskä aloitti muusikon uransa klarinetistina soittaen muun muassa Helsingin kaupunginorkesterissa. Opiskeltuaan orkesterinjohtamista Sibelius-Akatemiassa hän voitti Besançon Young Conductor’s -kilpailun vuonna 1982. Vuosina 1988–2008 hän työskenteli Sinfonia Lahden eli Lahden kaupunginorkesterin ylikapellimestarina. Vuosina 1989–1993 hän toimi Crusell-viikkojen taiteellisena johtajana. Vänskä toimi myös vuosina 1993–1996 Islannin sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina. Vuonna 1996 hänet nimitettiin BBC Scottish Symphony Orchestran pääkapellimestariksi. 
Vänskä aloitti vuonna 2003 Minnesotan orkesterin pääkapellimestarina ja lopetti siellä 1. lokakuuta 2013 muusikoiden ja hallinnon välisten erimielisyyksien vuoksi. Orkesterin toiminta oli työsulun vuoksi ollut jäissä, ja kun ratkaisua ei löytynyt ja monet muusikot olivat siirtyneet muualle, Vänskä asetti aikarajan, johon mennessä ratkaisun olisi pitänyt syntyä että hän jatkaisi.
Vänskä teki huhtikuussa 2014 sopimuksen orkesterin kanssa jatkosta kahdeksi vuodeksi ja aloitti toukokuussa 2014. Hän on jatkanut sen jälkeen sopimusta, mutta lopettaa vuonna 2022, jos orkesteri löytää siihen mennessä uuden johtajan.

Palkintoja

Vänskä sai MTV:n kulttuuripalkinnon 1991. Lahden kaupunginhallitus myönsi hänelle 1. marraskuuta 1993 Lahti-mitalin numero 28.
Vuonna 2014 Vänskä ja hänen johtamansa Minnesotan orkesteri voittivat vuoden parhaan orkesteriesityksen Grammy-palkinnon Sibeliuksen sinfonioista 1 ja 4.