google/wiki40b huggingface dataset:
Puhtu

Puhtu (myös Puhtulaid) on entinen saari ja nykyinen niemi Virtsun pienkauppalan alueella Läänerannan kunnassa Pärnumaalla Virossa. Maankohoamisen seurauksena saari kasvoi kiinni mantereeseen 1900-luvun alussa. 
Puhtussa sijaitsee Viron maatalousyliopistolle kuuluva Puhtun biologinen asema, jonka johtajana sen kuuluessa aiemmin Tarton yliopistolle ja Viron tiedeakatemialle toimi virolainen ornitologi Eerik Kumari. 1930-luvulla siellä vietti kesiään Virossa syntynyt saksalainen biologi Jakob von Uexküll.
Margit Niininen

Helene Margaretha (Margit) Törnudd (o.s. Niininen; 18. tammikuuta 1905 Turku –  14. tammikuuta 1993 Helsinki) oli Helsingin lastenhuoltotoimiston toimistopäällikkö, filosofian tohtori ja ruotsinkielinen kirjailija.

Elämänvaiheet

Törnuddin kasvattivanhemmat olivat kirjanpitäjä Johan Robert Niininen ja Alexandra Grönmark. Hän valmistui ylioppilaaksi 1923 ja filosofian kandidaatiksi 1930. Törnudd oli Helsingin kaupungin palveluksessa lastensuojelutyössä vuodesta 1939 alkaen. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1956. Väitöskirja käsitteli Helsingin lastensuojelulautakunnan huostaanottamien lasten huostaanottojen syitä, hoitomuotoja ja sekä lasten tulevaa sosiaalista selviytymistä. Törnudd jäi eläkkeelle lastenhuoltotoimiston toimistopäällikön tehtävästä vuonna 1968. Hän käytti lastensuojelutyössä saamiaan kokemuksia pohjana novellikokoelmissa Ensamma ansikten (1942)  ja Sin egen verklighet (1949).
Niininen avioitui vuonna 1930 filosofian maisteri Allan Törnuddin (1889–1961) kanssa. Politiikan tutkija ja diplomaatti Klaus Törnudd (s. 1931) ja valtiotieteilijä Patrik Törnudd (1935–2015) ovat heidän lapsiaan.
Niininen istui yli kaksi vuotta vankilassa 1920-luvun lopussa. Hän ampui miehen Turun Vartiovuorenmäellä vuonna 1927, ja hänet tuomittiin syylliseksi alentuneesti syyntakeisena tehtyyn tahalliseen tappoon.
Lauluni aiheet

Lauluni aiheet on Reino Helismaan sanoittama ja Toivo Kärjen nimimerkillä Kari Aava säveltämä laulu, joka tunnetaan parhaiten Tapio Rautavaaran levytyksenä. Rautavaara levytti kappaleen vuonna 1952. Myöhemmin sen ovat levyttäneet Vesa-Matti Loiri ja Timo Turpeinen.
Time Stranger Kyoko

Juoni

Time Stranger Kyokon tarina sijoittuu 2900-luvulle. Maapallo on yhdistynyt yhdeksi valtioksi. Maan kuningaskunnan prinsessa Kyoko Suomi haluaisi elää tavallista elämää, joten hänen täytyy herättää kaksoissiskonsa Ui. Uin herättämiseen tarvitaan kaksitoista Strangeria, joiden sijaintia ei tiedetä.
Suomen ASH

Suomen ASH ry (Action on Smoking and Health) on poliittisesti sitoutumaton, valtakunnallinen kansanterveysjärjestö ja tupakkapolitiikan asiantuntija. Yhdistys edistää tupakka- ja muiden nikotiinituotteiden sekä tupakkatuotteiden kaltaisten tuotteiden käytön loppumista sekä päihteettömyyttä. Tavoitteena on tupakaton ja nikotiiniton Suomi. Suomen ASH ry:n tehtävä on tuoda esiin tupakkatuotteiden ja alkoholin riippuvuutta aiheuttavia ominaisuuksia ja niiden käytöstä aiheutuvia terveyshaittoja.
Suomen ASH vaikuttaa tupakkapolitiikkaan ja lainsäädännön kehittämiseen sekä seuraa asenneilmapiirin muutoksia ja mediaa. Lisäksi järjestö on asiantuntijana mukana erilaisissa työryhmissä ja verkostoissa.
Suomen ASH:n puheenjohtaja syksystä 2016 alkaen on ollut professori, kansanedustaja Pekka Puska. Suomen ASH koordinoi Savuton Suomi 2030 -verkoston toimintaa toimintaa sekä on mukana mm. ehkäisevän päihdetyön järjestöverkostossa ja kansallisessa ehkäisevän päihdetyön ohjausryhmässä sekä lukuisissa kansainvälisissä verkostoissa ja organisaatioissa, mm. Smoke Free Partnership (SFP), European Public Health Alliance (EPHA), INWAT EUROPE -ohjausryhmässä ja Framework Convention Alliancessa.
Suomen ASH:n toiminta rahoittaa Sosiaali- ja terveysministeriö Veikkauksen tuotoilla.

Historia

Suomen ASH ry perustettiin vuonna 1989, kun joukko aktiivisia kansalaisia huolestui nuorten tupakoinnin lisääntymisestä. Suomesta puuttui tuolloin tupakkapolitiikkaan keskittyvä järjestö, joita oli ASH-nimellä (Action on Smoking and Health) muutamissa englanninkielisissä maissa. Vaikka ASH-nimellä toimivilla järjestöillä mm. Irlannissa, Englannissa ja Yhdysvalloissa on samankaltaiset toimintaperiaatteet, ne kaikki ovat itsenäisiä järjestöjä, eikä niillä ole yhteistä katto-organisaatiota. Toiminta ja painopisteet vaihtelevat, mutta yhteistä järjestöille on tupakkapoliittinen vaikuttamistyö ja tupakkayritysten markkinoinnin seuraaminen.
Suomen ASH ry:n tehtäväkenttään otettiin myöhemmin mukaan myös alkoholipoliittinen vaikuttaminen, jotta kertynyttä tupakkapolitiikan asiantuntemusta hyödynnettäisiin myös alkoholipolitiikassa. Tupakka- ja alkoholiteollisuuden menettelytavat ovat pitkälti samanlaisia.
Suomen ASH on ollut asiantuntijana mukana edistämässä tupakkalain muutoksia ja uudistuksia. Järjestö on tuonut esiin tupakkayhtiöiden markkinointikeinoja ja tupakkapolitiikan kansainvälistä kehitystä. ASH korostaa edelleen työssään tupakka- ja muiden nikotiinituotteiden käytön terveyshaittoja sekä vastaavasti nostaa esiin savuttomuuden hyötyjä. Lisäksi järjestö osallistuu ehkäisevän päihdetyön verkostotyöhön.
Annikki Järvinen

Riitta Annikki Järvinen, o.s. Leino (s. 27. helmikuuta 1942 Tampere) on suomalainen kasvatustieteilijä ja Tampereen yliopiston aikuiskasvatuksen professori emerita. Hänen tutkimuksensa ovat käsitelleet mm. lääketieteen opiskelijoiden terveys- ja tiedekäsityksiä, työelämän aikuiskoulutusta, työssä oppimista sekä aikuisten ja aikuiskasvattajien oppimis- ja kehitysprosesseja.
Järvinen syntyi suunnittelija Lauri Leinon ja opettaja Hilkka Annikki Huhtalan perheeseen, hänen puolisonsa vuodesta 1963 on professori Pertti Järvinen.Lapset kaksi tytärtä Johanna ja Pauliina. Ylioppilaaksi Annikki Järvinen tuli Tampereen tyttölyseosta 1962 ja valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi 1967 ja filosofian lisensiaatiksi 1970 Tampereen yliopistosta, jossa hän väitteli filosofian tohtoriksi 1985. 
Järvinen työskenteli Tampereen yliopistossa vv. 1968-2004: Yhteiskuntatieteiden Tutkimuslaitos: korkeakoulupedagogiikan tutkimusassistentti 1968-71, Lääketieteellinen tiedekunta: suunnittelija ja terveydenhuollon lehtori 1971-1989, Kasvatustieteiden tiedekunta: kasvatustieteen vs. apulaisprofessori 1991–1992, aikuiskasvatuksen apulaisprofessori 1996–1998, professori 1998-2004. Annikki Järvinen ohjasi 17 väitöskirjaa vv. 1998-2006. Järvinen toimi myös Opetusministeriön lääketieteellisen tutkinnonuudistuksen ohjaus- ja seurantaryhmän suunnittelijana sekä korkeakoulupedagogisen koulutuksen suunnittelutoimikunnan suunnittelijana oman toimensa ohella 1970-80 luvuilla. Hän toimi Jyväskylän yliopiston Korkeakoulututkimuksen osastonjohtajana 1989–1991.   
Järvinen on toiminut Tampereen yliopiston hallituksen jäsenenä ja laitosjohtajana, ja osallistunut useisiin hankkeisiin, työryhmiin ja toimikuntiin.
Annikki Järvinen organisoi kolme kansainvälistä konferenssia Tampereella 1998-2003.  Hänet palkittiin parhaana kongressijärjestäjänä vuonna 2003. 
Aikuiskasvatuksen kilta r.y. valitsi Järvisen vuoden 2005 aikuiskouluttajaksi. Hän jäi samana vuonna eläkkeelle.
Mikael Rajala

Henri Mikael Johannes Rajala (s. 12. maaliskuuta 1987 Espoo) on suomalainen korkeushyppääjä. Hän edustaa Espoon Tapiot -seuraa. Häntä valmentaa Jouko Kilpi. Ennen Kilpeä valmentajana toimi Reijo Jokela.
Rajala saavutti pronssia Kalevan kisoissa vuonna 2011 tuloksellaan 208 cm. Hänen ennätyksensä on 218 cm. Hänellä on maaotteluedustuksia.
Jälleenmyyntikorvaus

Korvauksen määrittely ja organisointi

Jälleenmyyntikorvausta ei kerätä teosten ensimyynneistä, eli tekijän omistaman teoksen myynnistä tai välittämisestä, vaan ainoastaan tekijän jo omistuksestaan luovuttamien teosten jälleenmyynneistä.
Jälleenmyyntikorvaus koskee kuvataiteen teoksia ja valokuvateoksia, mutta oikeutta ei ole valokuvilla, jotka eivät ylitä teoskynnystä. Oikeutta korvaukseen ei ole rakennustaiteen tuotteiden jälleenmyynnistä.
Korvauksen voi saada sellaisesta kuvataiteen teoksen jälleenmyynnistä, johon osallistuu taidemarkkinoiden ammattilainen myyjänä, ostajana tai välittäjänä. Oikeutta jälleenmyyntikorvaukseen ei kuitenkaan ole, jos museo ostaa teoksen yksityishenkilöltä.
Jälleenmyyntikorvauksen kerää ja tilittää kuvataiteen teosten tekijöille Suomessa myytyjen teosten tekijöitä edustava järjestö. Tällainen tekijänoikeusjärjestö on Suomessa Kuvasto. Kuvasto edustaa 1 900 kotimaista oikeudenhaltijaa asiakassopimuksen perusteella. Järjestö edustaa Suomessa myös kansainvälisten sisarjärjestöjen kanssa solmittujen sopimusten nojalla noin 50 000 ulkomaista taiteilijaa.

Kansainvälinen kehitys

Kuvataiteen jälleenmyyntikorvaus on ollut Ranskassa vuodesta 1920 lähtien, jossa velvollisuus säädettiin alun perin vain julkisille taidehuutokaupoille, koska niiden valvonta oli yksinkertaisinta. Jälleenmyyntikorvauksesta lisättiin maininta Bernin yleissopimukseen 1948 (artikla 14 ter), jonka mukaan sopimuksen jäsenvaltiot voivat määrätä alkuperäisten taideteosten sekä kirjailijoiden ja säveltäjien alkuperäisten käsikirjoitusten jälleenmyyntikorvauksesta.
Kaikissa Pohjoismaissa on jälleenmyyntikorvauslainsäädäntö. Tanskan ja Suomen jälleenmyyntikorvauslainsäädäntö on hyvin samankaltaista. EU:n piirissä jälleenmyyntikorvaus yhtenäistettiin vuonna 2001 annetussa direktiivissä. (2001/84/EY). Iso-Britannia, jossa oli merkittäviä taidehuutokauppakamareita, kuten Sotheby ja Christie's tuli silloin myös jälleenmyyntikorvauksen piiriin.
Yhdysvalloissa tehtiin lakialoite jälleenmyyntikorvausten lainsäädännöstä 1990.

Jälleenmyynti tänään

Jälleenmyyntikorvaukseen oikeutettuja teoksia huutokaupattiin vuonna 2010 maailmassa noin 2,1 miljardin euron arvosta. EU:ssa tällaisten teosten osuus oli 50 prosenttia kuvataiteen huutokauppamyynnin arvosta vuonna 2010, kun vastaava osuus Yhdysvalloissa oli 35 prosenttia, Sveitsissä 25 prosenttia ja muualla maailmassa 3 prosenttia myynnistä.
EU:n kymmenessä jäsenvaltiossa tuloutettiin vuonna 2010 noin 14 miljoonan euron arvosta jälleenmyyntikorvauksia yhteensä 6 631 taiteilijalle ja heidän oikeudenomistajilleen. Määrä oli jokseenkin sama kuin vuonna 2007, jolloin korvauksia tuloutettiin 14,4 miljoonaa euroa yhteensä 7 107 taiteilijalle ja heidän oikeudenomistajilleen. Noin puolet korvauksista perittiin pelkästään Ranskassa.
Blackburn Buccaneer

Kehitys

Buccaneer suunniteltiin merivoimien vuoden 1953 vaatimuksen mukaan tukialuskoneeksi, joka pystyisi lentämään pitkän matkan vihollisen tutkan alapuolella kantaen ydinasetta ja hyökkäämään laivoja ja satamia vastaan. Blackburnin suunnitelma B.103 voitti kilpailun heinäkuussa 1955, ja Blackburnilta tilattiin samassa kuussa 20 koneen esisarja mukaan lukien prototyypit. Esisarjan ensimmäinen prototyyppi, de Havilland Gyron DGJ.1 -moottoreilla varustettu kone lensi ensilentonsa 30. huhtikuuta 1958. Sarjan neljäs kone oli ensimmäinen, joka oli varustettu tukialuskäyttöön soveltuvilla varusteilla; taittuvilla siivillä ja nokkakappaleella, pysäytyskoukulla sekä katapulttilaukaisun mahdollistavilla kiinnityspisteillä. Ensimmäinen laskeutuminen tukialukselle tapahtui tammikuussa 1960, aluksena oli HMS Victorious. Tukialustestien jälkeen Blackburn sai tilauksen varsinaisten sarjakoneiden valmistuksesta tyyppimerkinnällä Buccaneer S.1. Tilatusta 40 koneen sarjasta ensimmäinen, de Havilland Gyron Junior 101 -moottorein varustettu S.1 lensi ensilentonsa 23. tammikuuta 1962. Ensimmäiset sarjakoneet tulivat Fleet Air Armin käyttöön heinäkuussa 1962.

Käyttö

Yhdistyneen kuningaskunnan meri- ja ilmavoimien lisäksi Etelä-Afrikka oli ainoa maa joka käytti konetta 1965–1991. Buccaneer jäi käytöstä merivoimissa lentotukialus Ark Royalista (R09) luopumisen yhteydessä 1978, jolloin loput koneet siirrettiin ilmavoimiin.
Buccaneerit kutsuttiin 1991 Persianlahdelle kesken sodan, koska kone oli ainoa RAF:n kone, joka pystyi täsmäpommien lasermerkkaukseen. 12 koneyksilöä suoritti yhteensä 250 taistelulentoa, pudottaen merkintätehtävän lisäksi itse 48 laserohjattua pommia ilman omia tappioita.
Viimeiset koneet poistettiin käytöstä maaliskuussa 1994.
Aimo Turunen

Aimo Armas Turunen (25. helmikuuta 1912 – 21. syyskuuta 2000) oli suomalainen kielitieteilijä ja itämerensuomalaisten kielten professori.
Turunen oli Tyttönormaalilyseon suomen kielen yliopettaja 1952–1959, Helsingin yliopiston dosentti 1950–1959, suomalaisen filologian apulaisprofessori 1959–1971 ja itämerensuomalaisten kielten professori 1971–1976. Hänen väitöskirjansa oli Lyydiläismurteiden äännehistoria I-II (1946 ja 1950). Aiheeseen hän oli tutustunut toimittuaan jatkosodan aikana Aunuksen Radion karjalan-, vepsän- ja lyydinkielisten lähetysten toimittajana. Turusen kansanrunousaiheinen tutkimus kiteytyy teoksessa Kalevalan sanakirja (1949). Sen laajennettu painos sisältää Kalevalan kaikki 7 380 sanaa. Turunen oli laatimassa useita äidinkielen oppikirjoja.
Hänen luottamustehtävistään huomattavimmat olivat puheenjohtajuudet Kotikielen seurassa 1959–1967 ja Kalevalaseurassa 1975–1981. Vuonna 1990 Turunen julkaisi muistelmateoksen Nuoruus rauhan ja sodan Karjalassa, jolle myönnettiin samana vuonna P. E. Svinhufvudin muistosäätiön kirjallisuuspalkinto.
Assat

Assat on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 1 479 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Assatin pinta-ala on 9 neliökilometriä.
Veikko Litzen

Veikko Juhani Hjalmari Litzen (1. joulukuuta 1933 Helsinki – 17. tammikuuta 2011 Rooma, Italia) oli suomalainen filosofian tohtori ja kulttuurihistorian professori sekä (vuosina 1987–1996) Kansallisarkiston pääjohtaja. Hän oli erikoistunut keskiajan historiantutkimukseen.

Tausta

Litzen syntyi keskiluokkaiseen perheeseen. Hänen isänsä oli työnjohtaja Harry Litzen ja äiti Aune Laitinen. Hänen puolisonsa vuodesta 1969 lähtien on ollut Aulikki Laitinen, ja heillä on yksi lapsi, Johanna (s. 1977). Litzen pääsi ylioppilaaksi vuonna 1953 ja valmistui filosofian maisteriksi 1961, lisensiaatiksi 1968, ja hän väitteli vuonna 1974 (Helsingin yliopisto). Hänen väitöskirjansa A war of roses and lilies: The theme of succession in Sir John Fortescue’s works käsitteli vallanperimyksen ongelmaa, jota hän oli tarkastellut jo aiemmin lisensiaatintyössään. Lisäksi hän on suorittanut arkistotutkinnon vuonna 1963.

Ura

Veikko Litzen toimi pääasiassa arkistolaitoksen palveluksessa: Helsingin kaupunginarkistossa 1962–1963, valtionarkistossa avustajana ja arkistonhoitajana 1962–1972, Turun maakunta-arkiston hoitajan 1973, valtionarkiston tutkimusosaston johtajana ja arkistoneuvoksena 1973–1978 sekä Valtionarkiston tai myöhemmin Kansallisarkiston pääjohtajana eli valtionarkistonhoitajana 1987–1996. 
Vuonna 1978 hän aloitti Turun yliopiston ensimmäinen kulttuurihistorian professuurin ja tässä tehtävässä hän toimi vuoteen 1987 saakka. Tuona aikana hän käynnisti kehittämistyön, joka on johtanut nykyiseen, omaleimaiseen kulttuurihistorian oppiaineeseen. 
Lisäksi Veikko Litzen toimi akateemisella urallaan Suomen Rooman instituutin eli Villa Lanten johtajana vuosina 1983–1985. Hän oli toiminut dosenttina Helsingin, Turun ja Tampereen yliopistoissa ja opettajana Sibelius-akatemiassa ja Teknillisessä korkeakoulussa. Lisäksi hän oli mukana useiden kansainvälisten arkistojärjestöjen johtotehtävissä ja alan lehtien toimituskunnissa.
Ossi Barck

Ossi Aksel Barck (7. marraskuuta 1906 Pori – 4. toukokuuta 1994) oli suomalainen merikapteeni ja Neste Oy:n pitkäaikainen lippukapteeni. Barck aloitti merimiehen ammatin 18-vuotiaana nelimastoparkki Lawhillissä. Yliperämiehen tutkinnon hän suoritti vuonna 1932 ja merikapteeniluokan neljä vuotta myöhemmin Raumalla. Kaikkiaan hän purjehti 25 eri aluksella, joista kahdeksalla perämiehenä ja kymmenellä päällikkönä . 
Talvisodan alussa hän oli viemässä rahtia s/s Wilpaksella Hampuriin, kun venäläinen risteilijä Kirov pyyhälsi keulan ohi tulittamaan Russarön linnaketta. Paluumatkalla Wilpas joutui venäläisen sukellusveneen hyökkäystä väistäessään karille Ruotsin rannikolla ja tuhoutui. 
Kapteeni Barck ilmoittautui laivastoon ja hänet koulutettiin moottoritorpedovenemieheksi, mutta sota loppui ennen kuin hän pääsi sotatoimiin. Välirauhan tultua hän palasi kauppalaivastoon ja oli vuonna 1941 s/s Winhan kapteenina tuomassa rahtia Chilestä Petsamoon, kun alus takavarikoitiin Britteinsaarten pohjoispuolella.
Barck sai tilaisuuden värväytyä ruotsalaiseen Bur-alukseen, jonka kanssa hän kävi Halifaxissa, Kanadassa. Mutta kun hän palasi vuonna 1942 Manchesteriin, hänet internoitiin vihollismaan kansalaisena. Hänet vietiin Mansaarelle, jossa internointileiri sijaitsi. Barck valittiin campleaderiksi eli leirinjohtajaksi pitämään kuria alueella olevien suomalaisten merimiesten keskuudessa, ja tottuneena miesten käsittelijänä hän hoiti tehtävän hyvin. Hän muun muassa järjesti miehilleen aliperämieskurssin pitääkseen nämä ahkerina ja vähemmän rettelöivinä. Oppikirjat kurssille kapteeni anoi ja sai Suomen valtiolta, ja puolueettomien maiden sekä osaltaan Punaisen Ristin avulla ne saapuivat perille.
Miehet olivatkin hyvin tarpeellisia, kun rauha palasi ja työt alkoivat taas.
Kotimaahan palattuaan kapteeni Barck toimi ensin ahtausliikkeen työnjohtajana ja Wihuri-yhtymän alusten päällikkönä. Hän osallistui Neste Oy:n kaikkien tankkilaivojen suunnitteluun, oli niiden rakennusvalvoja sekä tankkilaivojen M/T Neste, M/T Tupavuori ja M/T Nunnalahti päällikkönä.  Pääjohtaja Uolevi Raade nimitti kapteeni Barckin yhtiön ensimmäiseksi lippukapteeniksi. Viimeiset työvuotensa eli 1962–1971 kapteeni Barck toimi varustamo-osaston päällikkönä ja vuodesta 1967 myös apulaisjohtajana.
Barckin mukaan nimettiin Neste Oy:n hankkima mutta Suomen Meripelastusseuran hoitoon luovutettu pelastusristeilijä Ossi Barck.
Krypton (televisiosarja)

Kehitys

Vuonna 2014 raportoitiin, että David S. Goyer oli työstämässä Man of Steelin esiosaksi alun perin tarkoitettua televisiosarjaa nimeltä Krypton. Joulukuussa 2014 sarjan vahvistettiin olevan kehityksessä ja että se tullaan esittämään Syfy-kanavalla. Myöhemmin ilmoitettiin, että Goyer tulee myös tuottamaan sarjan, Ian Goldbergin toimiessa käsikirjoittajana ja vastaavana tuottajana. Toukokuussa 2016 TV Line raportoi Syfyn tilanneen sarjalle pilottijakson ja että Damian Kindler tulisi olemaan sarjan showrunner, Goyerin ja Colm McCarthyn ohjatessa pilottijakson. Kryptonin ensimmäinen teaser julkaistiin 18. huhtikuuta 2017, joka vihjaili sarjan esittämisen tulevan alkamaan vuonna 2017. Seuraavan kuukauden aikana Syfy kuitenkin paljasti sarjan saavan ensiesityksensä vuonna 2018.

Roolijako

Syyskuussa 2016 Georgina Campbellin ilmoitettiin olevan valittu Lyta Zodin rooliin. Lokakuussa 2016 paljastettiin sarjan muut näyttelijät. Seg-Elin rooliin valittiin Cameron Cuffe. Syyskuussa 2017 ilmoitettiin, että Ian McElhinney näyttelee Val-Eliä, Elliot Cowan rauhantuomari Daron-Vexiä, Ann Ogbomo Lyta Zodia, Rasmus Hardiker Seg-Elin parasta ystävää Kemiä, Wallis Day Daron-Vexin tytärtä Nyssa-Vexiä ja Aaron Pierre Dev-Emiä. Marraskuussa Blake Ritson ja Paula Malcomson valittiin näyttelemään Vril Doxia ja Charysia. Tammikuussa 2018 Hannah Waddingham valittiin näyttelemään Jax-Uria.

Kuvaukset

Kesäkuussa 2016 pilottijakson tuotannon kerrottiin tulevan alkamaan Montrealissa "myöhemmin tänä kesänä". Syyskuussa 2016 ilmoitettiin, että pilottijakso kuvataan Serbiassa.
Nelikuoppakauniainen

Koko ja ulkonäkö

Nelikuoppakauniainen on 4–8 mm:n pituinen, hieman kiiltäväpintainen, musta kovakuoriainen. Joskus sen pinnassa saattaa erottua sinistä sävyä. Kauniainen on muodoltaan melko leveä ja litteä. Etuselän keskiosassa on neljän selvästi erottuvan kuopan muodostama rivi. Etuselän reunus on terävä ja ulottuu takanurkista eteenpäin yli selän puolenvälin. Hyvin samannäköinen laji on harvinainen mäntykauniainen (Anthaxia godeti), ja lajien erottaminen vaatii melko yksityiskohtaista tutkailua.

Levinneisyys

Lajin levinneisyys ulottuu Britteinsaarilta ja Espanjasta Euroopan ja Keski-Aasian poikki Venäjän Kaukoitään. Suomessa se on erittäin yleinen ja sitä tavataan koko maassa Lapin pohjoisimpia osia lukuun ottamatta.

Elinympäristö ja elintavat

Nelikuoppakauniainen elää lämpimillä ja aurinkoisilla metsänreunoilla tai hakkuuaukeilla kasvavilla kuusilla tai harvemmin männyillä. Ruotsista se on tavattu myös katajalta ja lehtikuuselta. Tyypillinen elinpaikka on ohut, kuoleva puu, jonka runkoon tai oksiin toukka kovertaa käytäviä. Aikuiset kuoriaiset ovat liikkeellä toukokuusta heinäkuun lopulle, jolloin ne lentävät ahkerasti auringonpaisteessa tai juoksentelevat puiden rungoilla. Aikuisia kuoriaisia löytyy etenkin keltaisilta kukilta, joskus suuriakin määriä pienellä alalla.
Toukan tekemä käytäväverkosto rajoittuu yleensä sellaiseen osaan puuta, joka on suorassa auringonpaisteessa. Avohakkuun seurauksena voi jäädä liialliseen paisteeseen kuusia, joihin kauniainen voi myös asettua. Toukan käytävät ovat litteitä, noin 3 mm:n levyisiä, mutkittelevia ja usein niitä on useita vierekkäin. Toukan tuottama puru on hienojakoista, tiivisti pakkautunutta ja siinä ruskeat ja valkoiset alueet vuorottelevat. Aikuisten yksilöiden ulostuloaukot ovat litteitä ja soikeita. Kehitys munasta aikuiseksi kuoriaiseksi kestänee Suomessa kaksi vuotta, Keski-Euroopassa vuoden.
Prikaati

Muu merkitys

Prikaati-nimikettä käytetään myös esimerkiksi terrorismin yhteydessä, vertaa esimerkiksi Punaiset prikaatit. Tällöin on kyse paljon pienemmistä henkilöstömääristä. Myös joissain totalitaarisissä yhteiskunnissa suuren henkilömäärän käsittävää työyhteisöä on kutsuttu työprikaatiksi ja sen johtajaa brigadööriksi.
Sinivirnayökkönen

Koko ja ulkonäkö

Melko kookas ja rotevatekoinen yökkönen. Etusiipien pohjaväri on vaalean sinertävän harmaa, kärkiosasta ruskeampi. Siiven etureunassa on kolme hyvin erottuvaa mustanruskeaa täplää. Siipisuonet erottuvat vaaleina pitkittäisviiruina ja ne jakavat mustanruskean munuaistäplän 4–7 erilliseen täplään. Rengastäplä puuttuu kokonaan tai näkyy vain terävänä pisteenä. Takasiivet ovat harmaat, ulospäin tummenevat ja alapinnalla näkyy tumma reunavyö. Keskiruumis on pään takaa voimakkaasti tummentunut. Siipien kärkiväli 37–42 mm.
Erityisen samannäköinen on sumuvirnayökkönen (Lygephila viciae), johon verrattuna sinivirnayökkönen on rotevampi ja siiven etureunassa on enemmän tummia täpliä.

Levinneisyys ja lentoaika

Lajia tavataan Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki aina Itä-Siperiaan saakka. Suomessa laji on lounais- ja etelärannikon harvinaisehko asukki. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena elokuun alusta syyskuun alkupuolelle. Lentoaika on myöhempi kuin kahdella muulla virnayökkösellä.

Elinympäristö ja elintavat

Sinivirnayökkönen elää lämpimillä ja avoimilla paikoilla, kuten niityillä, kedoilla, tienpientareilla sekä erilaisilla joutomailla. Sitä tavataan tavallisesti yksitellen, mutta laji saattaa ajoittain olla myös runsas. Perhoset lentävät yöllä, käyvät kukilla ja tulevat sekä valolle että syötille. Toukka koteloituu maahan löyhään kotelokoppaan. Talvehtii munana.

Ravintokasvi

Toukka syö hiirenvirnaa (Vicia cracca) ja metsävirnaa (Vicia sylvatica).
Johann Friedrich Oberlin

Johann Friedrich Oberlin (1740–1826) oli elsassilainen pappi ja filantrooppi. Vuonna 1767 hän tuli papiksi Steinthahlin Waldersbachiin. Kouluja, säästökassoja ja yleishyödyllisiä yhdistyksiä perustamalla sekä maanviljelystä ja käsiteollisuutta edistämällä Oberlin muutamassa vuosikymmenessä onnistui selvästikin parantamaan köyhän ja villin väestön oloja. Hän oli  yksi pikkulastenkoulun kehittäjistä: hän perusti jo 1770-luvulla kaksi koulua pienille lapsille