google/wiki40b huggingface dataset:
Mikkelin teatteri

Mikkelin Teatteri on suomalainen Mikkelissä toimiva kannatusyhdistyksen ylläpitämä ammattiteatteri.

Historia

Teatteri on aloittanut toimintansa vuonna 1919 Mikkelin työväen näyttämö -nimisenä harrastajateatterina. Vuosina 1929–1944 se oli nimeltään Mikkelin työväen teatteri. Tuolloin teatteri toimi yhdistyspohjaisena. Vuonna 1930 teatterille palkattiin ensimmäiset päätoimiset henkilöt: teatterinjohtaja ja kaksi näyttelijää. Vuonna 1944 teatterista tuli Mikkelin Teatteri.
Ensimmäinen näytelmä, Minna Canthin Anna Liisa, sai ensiesityksensä 28. syyskuuta 1919.
1940-luvun alusta teatterin harjoitustilana toimi kaupungin juhlasali palokuntatalossa, minne teatterin koko toiminta vähitellen siirtyi. Teatterin 50-vuotisjuhlassa 15. marraskuuta 1969 Mikkelin kaupunki luovutti kaupungin juhlasalin kokonaan teatterin käyttöön.
Kesäteatteriesitykset Naisvuorella aloitettiin kesällä 1956. Ensimmäinen näytelmä oli Artturi Järviluoman Pohjalaisia.

Nykyaika

Nykyisin Mikkelin teatterin henkilökuntaan kuuluu johtajan lisäksi taiteellisena henkilökuntana ohjaaja, 11 päätoimista näyttelijää, lavastaja-pukusuunnittelija sekä teknistä henkilökuntaa. Teatterin suurella näyttämöllä on 315 paikkaa. Lisäksi teatteritalossa on 70-paikkainen pieni näyttämö.  Naisvuorella toimivalla kesäteatterilla on 558-paikkainen katettu katsomo. Syksyllä 2009 teatteri juhli 90-vuotista taivaltaan. Teatterinjohtajana aloitti 1. elokuuta 2011 Mika Nuojua. Hänen määräaikainen johtajasopimuksensa päättyy heinäkuun 2014 lopussa, ja Katriina Honkanen oli teatterinjohtajana vuosina 2014-2018. Uutena johtajana aloitti Aleksander Anria.
St. Sebald

St. Sebald (myös Sebalduskirche) on keskiaikainen kirkko saksalaisessa Nürnbergin kaupungissa Baijerissa. Se on Frauenkirchen ja St. Lorenzin ohella Nürnbergin merkittävimpiä kirkkorakennuksia ja kuuluu Baijerin evankelis-luterilaiseen kirkkoon. Kirkko sijaitsee Albrecht-Dürer-Platzilla. Se on nimetty Nürnbergin suojeluspyhimyksen Sebalduksen mukaan.

Historia

St. Sebald on Nürnbergin suurista kaupunginkirkoista vanhin ja kaupungin vanhin evankelis-luterilainen seurakuntakirkko. Kirkon rakentaminen käynnistyi 1230-luvulla ja myöhemmin 1200-luvulla se laajennettiin kaksikuoriseksi basilikaksi. Alkuperäisessä asussaan kirkko edusti romaanista arkkitehtuuria. 1300-luvun molemmilla puoliskoilla kirkon ilmettä uudistettiin monin tavoin. Kirkon kahdet tornit rakennettiin 1400-luvun aikana. 1600-luvun keskivaiheilla kirkon sisätilat saivat barokkisen ilmeen. Toisessa maailmansodassa kirkko kärsi huomattavia vaurioita ja se kunnostettiin sodan jälkeen.
Dieudonné Nzapalainga

Dieudonné Nzapalainga (s. 14. maaliskuuta 1967 Mbomou) on keskiafrikkalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja kardinaali. Hän kuuluu spiritaaneihin, ja hän sai pappisvihkimyksensä 9. elokuuta 1998. Hänet nimitettiin Banguin arkkihiippakunnan johtoon 14. toukokuuta 2012. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Fernando Filoni, jota avustivat Jude Thaddeus Okolo ja Edouard Mathos. Nzapalainga asetettiin virkaansa 29. heinäkuuta. Kardinaali hänestä tehtiin loppuvuodesta 2016.
Funcinpec

FUNCINPEC on Kambodžan kuningasmielinen puolue. Sen nimi on lyhenne rasnkankielisistä sanoista Front Uni National pour un Cambodge Indépendant, Neutre, Pacifique, et Coopératif, eli Kansallinen yhteisrintama itsenäisen, sitoutumattoman, rauhanomaisen ja yhteistyökykyisen Kambodžan puolesta. Vuoden 2008 alahuoneen vaaleissa se sai 5 prosenttia äänistä ja kaksi paikkaa, vuoden 2006 vaaleissa 10 paikkaa senaattiin 21 prosentilla äänistä. Puoluejohtaja on Kev Put Reaksmei.
Puolueen perusti Norodom Sihanouk vuonna 1981 ollessaan maanpaossa Pariisissa. Vuonna 1993 se sai enemmistön alahuoneeseen, ja Funcinpecin Norodom Ranariddhistä tuli pääministeri. Vuonna 2006 Ranariddh erotettiin puoluejohdosta,ja tuomittiin taloudellisista väärinkäytöksistä.
Valtatie 28

Historiaa

Kokkolan ja Kajaanin välinen tie on rakennettu pääosin 1960-luvulla suurelta osin asumattomien ja tiettömien seutujen halki. Vuonna 1971 siitä tuli kantatie 85 ja vuoden 1996 tienumerouudistuksessa valtatie 28.

Julkinen liikenne

Valtatiellä 28 kulkee M-P, SS pikavuoro Kokkolan ja Kajaanin välillä. Lisäksi Pyhännän ja Kajaanin väliä kulkee M-P vakiovuoro Raahen ja Kajaanin välillä.
Butō

Butō (jap. 舞踏, butō) on avantgardistinen nykytanssin muoto, joka kehitettiin Japanissa. Ensimmäisen kerran sitä esitettiin 1959. Siinä yhdistyvät tanssi, teatteri, improvisaatio ja sekä japanilaisen perinteen esittävistä taiteista että saksalaisesta ekspressionistisesta tanssista ja performanssitaiteesta saadut vaikutteet. Japanista tanssimuoto on levinnyt myös muualle maailmaan ja vaikuttanut osaltaan nykytanssin kehitykseen. Tyypillistä butō-esityksille on lähes alaston valkoiseksi maskeerattu vartalo.
Tanssin kehittivät 1950- ja 1960-luvulla Kazuo Ōno ja Hijikata Tatsumi.
Dominikaanisen tasavallan laivasto

Historia

Dominikaanisen tasavallan itsenäistyttyä Haitista 27. helmikuuta 1844 sen oli tarpeen muodostaa itselleen laivasto. Palvelukseen otettiin kolme kuunaria, jotka  olivat lippulaiva Separación Dominicana, MAria Chica ja Leonor. Laivastolaki annettiin 23. huhtikuuta 1844 ja kuunarit osallistuivat sotatoimiin ensi kerran 15. huhtikuuta Tortugueron taistelussa, jota johti amiraali Juan Bautista Cambiosa upottaen kuusi haitilaista alusta.
Itsenäisyystaistelun aikana 1963 laivasto taisteli kummallakin puolella.
USS Houston (SSN-713)

Palveluskäyttö

Alus sijoitettiin käyttöön otettaessa Guamille.
Alus saapui 17. tammikuuta 2012 uuteen tukikohtaansa Pearl Harboriin, jossa se liitettiin 7. sukellusvenelaivueeseen. Aluksen päällikkö David G. Schappert luovutti 17. helmikuuta päällikön tehtävät Paul Davisille.
Voionmaan opisto

Voionmaan opisto oli vuonna 1951 perustettu Ylöjärven Ylisen kylässä sijainnut viestintään erikoistunut kansanopisto, jota ylläpiti Väinö Voionmaan säätiö.
Voionmaan opisto yhdistyi vuoden 2016 alussa Kiljavan opiston kanssa ja muutti Ylöjärveltä Tampereelle kesällä 2016. Samalla entinen ylläpitäjä Väinö Voionmaan säätiö sulautui Kiljavan opistoa ylläpitäneeseen SAK:n koulutussäätiöön, joka muutti nimensä Palkansaajien koulutussäätiöksi. Voionmaan opisto muutti nimekseen Voionmaan koulutuskeskus.
Koulutuskeskus järjestää kymmenen kuukauden mediakoulutusta: elokuva ja tv-, dokumentti-, elokuvanäyttelijä-, journalismi- sekä valokuvauslinjoilla. Lisäksi järjestetään avoimen yliopiston opintolinjoja kasvatustieteessä ja psykologiassa. Näillä linjoilla opiskelee joka vuosi yhteensä noin 160 opiskelijaa. Lisäksi järjestetään viestinnän kursseja yrityksille ja järjestöille. Toimitusjohtajana toimii Pasi Salmikallio.
Opiston entiset rakennukset Ylöjärvellä on myyty yksityiselle, jonka piti perustaa päärakennukseen vanhainkoti. Tulipalo maaliskuussa 2017 ainakin lykkäsi hankkeita.

Historiaa

Väinö Voionmaa esitti jo 1920-luvulla ajatuksen tavallista kansanopistoa vastaavan työläisnuorisolle tarkoitetun opiston perustamisesta. Hänen sivistysihanteidensa mukaan jokaisella nuorella oli oltava mahdollisuus koulutukseen yhteiskunnallisesta taustasta riippumatta. Ajatus hautautui kuitenkin toisen maailmansodan puhjettua. 
Talvella 1944 Voionmaa täytti 75 vuotta ja sai kansalaislahjarahan, josta tuli opiston rakentamisen alkupääoma. Voionmaa lahjoitti saamansa rahan Väinö Voionmaa -säätiölle, joka oli perustettu opiston rakentamista ja ylläpitämistä varten. Rahaa rakentamiseen saatiin myös yleisistä rahankeräyksistä, joita järjestettiin vuodesta 1945 vuoteen 1950. Lisäksi valtio osallistui hankkeen tukemiseen.
Pohjois-Häme liittyi monin tavoin Voionmaan omaan elämään ja hän halusi, että opisto perustetaan Tampereen seudulle. Voionmaa itse osallistui opiston paikan valitsemiseen ja sopiva paikka löytyi Ylöjärven Kyöstilän kylästä, Näsijärven rannalta. Säätiö osti silloisen Peltolan maatilan ja rakennustyöt aloitettiin keväällä 1950. Opiston nimeksi tuli aluksi Hämeen Työläisnuoriso-opisto, mutta myöhemmin se muutettiin omistavan säätiön päätöksellä Väinö Voionmaan opistoksi. Varsinainen toiminta opistolla alkoi 22. huhtikuuta 1951 kuuden viikon mittaisilla kursseilla. Opiston vihkiäisjuhla pidettiin kuitenkin vasta lokakuun 1. päivänä seuraavana syksynä, kun opiston rakennukset olivat valmiit.
Luis Salom

125-kuutioiset ja Moto3

Salom debytoi 125-kuutioisissa kesken kauden vuonna 2009. Hän ajoi kauden aikana sekä Hondalla että Aprilialla sijoittuen parhaimmillaan kuudenneksi. Sarjan yhteispisteissä sijoitus oli 22:s. Kauden 2010 Salom ajoi niin ikään kahdessa tallissa. Hän aloitti Lambrettalla ja ajoi kolmannesta kilpailusta eteenpäin Stipa-Molenaar Racingin Aprilialla. Yhteispisteissä hän oli 12:s sijoittuen parhaimmillaan viidenneksi. Kauden 2011 Salom kilpaili Aprilialla. Hän saavutti kauden aikana ensimmäiset palkintosijansa ollen kahdesti toinen ja sarjan yhteispisteissä kahdeksas.
Kaudeksi 2012 125-kuutioisten sarjan nimi muuttui Moto3-sarjaksi, ja Salom siirtyi KTM:lle. Hän voitti kauden aikana uransa ensimmäiset kaksi osakilpailua, Indianapolisissa ja Aragoniassa. Palkintosijoja hän saavutti kahdeksan ollen sarjan toinen. Kauden 2013 Salom jatkoi KTM:llä. Hän saavutti kauden aikana seitsemän osakilpailuvoittoa ja 12 palkintosijaa, mutta jäi sarjassa kolmanneksi maanmiestensä Maverick Viñalesin ja Álex Rinsin jälkeen.

Moto2

Kaudeksi 2014 Salom siirtyi Pons Racingin riveihin Moto2-luokkaan. Hän saavutti kauden aikana yhden kakkossijan ja yhden kolmossijan. Katalonian Grand Prix'ssä Salom kolaroi Jonas Folgerin kanssa ja mursi käsivartensa. Häneltä ei kuitenkaan jäänyt yhtään kilpailua väliin. Kaudella 2015 Salom jatkoi Pons Racingilla, jonka nimeksi muuttui Páginas Amarillas HP 40.
Salom menehtyi 3. kesäkuuta 2016 kaaduttuaan Barcelonan osakilpailun toisessa vapaassa harjoituksessa. Kaatumisen syy oli tallin tutkimusten mukaan normaalia myöhäisempi jarrutus uusilla renkailla kohdassa, jossa oli muhkura.
Helmenkalastajat (tanssiorkesteri)

Helmenkalastajat on pohjanmaalta kotoisin oleva tanssiorkesteri. Helmenkalastajat voitti Viihdyttäjä 2008 -tanssiorkesterikilpailun. Helmenkalastajat nähtiin kesän 2008 Kesäillan valssi -televisio-ohjelman vakio-orkesterina.
The Neville Brothers

The Neville Brothers on yhdysvaltalainen rhythm and blues -yhtye, jonka perustivat Nevillen veljekset Arthur, Charles, Aaron ja Cyril vuonna 1977 New Orleansissa. Yhtye piti jäähyväiskonserttinsa vuonna 2015.

Historia

Nevillen veljekset olivat tehneet musiikkia jo kauan ennen veljesyhtyeensä perustamista. Kolme vanhinta veljestä kuuluivat 1950-luvun lopulla The Hawkettesiin ja vuodesta 1967 alkaen Art Neville & the Soundsiin, josta tuli The Meters. Yhtyeen laulusolisti Aaron Neville saavutti vuonna 1966 soolona listamenestystä balladilla “Tell It Like It Is”.
Veljekset perustivat The Neville Brothersin New Orleansissa 1977. Esikoisalbumi The Neville Brothers oli tyyliltään diskoa ja myi huonosti. Yhtye siirtyi Capitolilta A&M:lle ja julkaisi toisen albuminsa Fiyo on the Bayo vuonna 1981. Se sai kriitikoilta kiitosta mutta myi jälleen huonosti, ja levy-yhtye hylkäsi heidät.
Livealbumi Neville-ization (1984) julkaistiin Black Top -levymerkillä. Myös sitä seurannut Live at Tipitina’s (1987) oli livealbumi. Sen jälkeen yhtye sai sopimuksen EMI:ltä ja julkaisi studioalbumin Uptown (1987). Sen jälkeen yhtye siirtyi takaisin A&M:lle.
The Neville Brothersin kuudes albumi Yellow Moon (1989) oli yhtyeen ensimmäinen menestyslevy. Myös Brother’s Keeper (1990) menestyi myyntilistoilla, kuten myös siitä otettu single “Don’t Know Much”.
Aaron Neville julkaisi 1990-luvulla sooloalbumeja mutta levytti edelleen myös veljiensä kanssa. Myös Aaron Nevillen poika Ivan Neville on soittanut yhtyeessä. Yhtyeen seuraavat albumit olivat Family Groove (1992), Live on Planet Earth (1994), Mitakuye Oyasin Oyasin/All My Relations (1995), Valence Street (1999) ja Walkin’ in the Shadows of Life (2004).
The Neville Brothers ilmoitti hajoamisestaan vuonna 2012. Kolme vuotta myöhemmin veljekset esiintyivät yhdessä jäähyväiskonsertissaan “Nevilles Forever” New Orleans Jazz and Heritage -festivaalilla. Charles Neville kuoli vuonna 2018 ja Art Neville 2019.
De Havilland

de Havilland Australia

de Havilland Australia perustettiin vuonna 1927. Koneita suunniteltiin vain toisen maailmansodan jälkeen (DH-82 Tiger Moth -koulukone, täysin oma suunnitelma DHA-3 Drover -rahtikone); sitä ennen kyse oli vain valmistuksesta.
Jean-Jacques Dordain

Jean-Jacques Dordain (s. 14. huhtikuuta 1946) on ESAn pääjohtaja. Hänen ensimmäinen toimikautensa alkoi heinäkuussa 2003. Pääjohtaja valitaan yleensä kahdeksi kolmivuotiskaudeksi, joten Dordainin pääjohtajuuden ESAssa piti päättyä puolivälissä vuotta 2011, mutta kesällä 2010 sitä jatkettiin 4 vuodella kesäkuuhun 2015 asti.

Insinööriuran alku

Dordain valmistui insinööriksi École Centralesta vuonna 1968. Dordain aloitti uransa Ranskan ilmailu- ja avaruustekniikan tutkimuslaitoksessa (ONERA) 1970-luvulla. Hän tutki nesteajoaineita käyttäviä rakettimoottoreita ja mikrogravitaatiota. Vuodet 1976-81 hän toimi ONERAn avaruustoiminnan johtajana. Hänet valittiin vuonna 1977 Ranskan astronauttikandidaatiksi NASAn Sukkulalennolle, joka kuljetti ESAn toteuttamaa Spacelab-laboratoriomodulia, mutta tämä hanke keskeytyi syystä tai toisesta.
1982 hänestä tuli ONERAn fysiikan tutkimuksen johtaja. Tällöin hän toimi puheenjohtajana Ariane-kantoraketin vaurioanalyysilautakunnissa.
Jean-Jacques Dordain toimi työnsä ohessa koneinsinööriopetuksessa luennoitsijana École Polytechnique-yliopistossa 1977-1993 ja professorina École Nationale Supérieure de l’Aéronautique et de l’Espace 1973-1987. 1997 hän oli Japanin NASDA-avaruusjärjestön evaluaatiokomitean pääsihteerinä.

Ura ESAssa

Hänen uransa ESAssa alkoi 1986, jolloin hänestä tuli ESAn "Microgravity and Space Station Utilisation"-osaston johtaja. Nimensä mukaan osasto toteuttaa mikropainovoimakokeita. Se myös suunnittelee ja toteuttaa ISS-avaruusaseman eurooppalaista käyttöä. Hän siirtyi tämän jälkeen ESAn strategisen suunnittelun ja kansainvälisten suhteiden johtajaksi. Helmikuussa 2001 hänestä tuli ESAn kantorakettiosaston johtaja.

Muuta

Jean-Jacques Dordain on jäsenenä Ranskan Académie des Technologies ja Académie Nationale de l’Air et de l’Espacessa. Hän on varapuheenjohtaja International Astronautical Federation-yhteisössä. Hänet on palkittu Kunnialegioonan palkinnolla (Legion d’Honneur ja Ordre National du Mérite).
Kevin Giovesi

Kevin Giovesi (s. 8. marraskuuta 1993 Rho) on italialainen moottoriurheilija.

Ura

Giovesi aloitti Karting-uransa vuonna 2005 ja kilpaili pääsäännöllisesti kotimaassaan Italiassa koko uransa ajan. Vuonna 2009 Giovesi siirtyi kilpailemaan Formula Lista Junior -sarjaan voittaen sarjan mestaruuden. Vuonna 2010 Giovesi ajoi Italian Formula 3:ssa sijoittuen loppupisteissä 15:ksi. Vuonna 2011 Giovesi jatkoi sarjassa voittaen kaksi kilpailua sijoittuen loppupisteissä seitsemänneksi. Vuonna 2012 Giovesi kilpaili European F3 Open -sarjassa voittaen sarjan Cope Class -luokan mestaruuden. Pääsarjassa hän sijoittui loppupisteissä kuudenneksi. Samana vuonna hän ajoi Italian F3 -sarjassa, Eurocup Formula Renault ja Formula Renault NEC -sarjassa.
Vuonna 2013 Giovesi kilpaili GP2-sarjassa Venezuela GP Lazarus -tallissa. Hän ei saavuttanut pisteitä ja hänet korvattiin Fabrizio Crestanilla. Hän siirtyi loppukaudesta kilpailemaan Auto GP World Series -sarjaan, jossa hän sijoittui sarjan kuudenneksi. Vuonna 2014 Giovesi jatkoi Auto GP -sarjassa voittaen kaksi kilpailua sijoittuen sarjan viidenneksi. Samana vuonna hän ajoi kaksi kilpailua GP2:ssa saavuttamatta pisteitä.
Klorokiini

Historia

Klorokiini (CQ), (myös hydroksiklorokiinina) on aminokinoliinijohdos, joka keksittiin Bayerin laboratorioissa vuonna 1934. Sille annettiin nimi Resochin. Aineesta ei välitetty vuosikymmeneen, koska sitä pidettiin liian myrkyllisenä ihmiselle. Toinen maailmansodan aikana Yhdysvallat sponsoroi kliinisiä kokeita malarianestolääkkeiden kehittämiseksi. Lääke osoittautui erittäin tehokkaaksi estolääkkeeksi ja otettiin sellaisena yleisesti käyttöön 1947.  Sitä myydään Suomessa nimellä Heliopar.

Metabolia

Hydroksiklorokiinin ja klorokiinin huippupitoisuus seerumissa saavutetaan 1 - 3 tunnissa lääkkeen ottamisesta. Molemmat ovat akuutisti hyvin myrkyllisiä, isot kerta-annokset  (aikuisilla ≥ 11 g hydroksiklorokiinia tai ≥ 5 g klorokiinia = 20–25 kpl 250 mg tablettia) aiheuttavat vakavia myrkytysoireita tai kuoleman muutamassa tunnissa. Metabolia tapahtuu pääasiassa maksassa ja erittyminen munuaisten kautta. Hydroksiklorokiinin puoliintumisaika on noin viikko. Vakiintuneelle pitoisuustasolle päästään 3 - 5 viikon kuluttua hydroksiklorokiinihoidon aloittamisesta. Klorokiinin alkuvaiheen eliminaation puoliintumisaika on 2 - 6 vrk, mutta terminaalisesti jopa 30 - 60 vrk.

Sivuvaikutukset

Klorokiini on turvallinen lääkeaine, jolla on vain vähän haittavaikutuksia. Sillä on auringolle herkistävä vaikutus, joskus saattaa esiintyä vatsavaivoja ja lieviä keskushermostoperäisiä oireita. Epileptikoiden ja aktiivista psoriaasista sairastavien tulee välttää klorokiinin käyttöä. Se sopii raskaana oleville ja imettäville sekä pienille lapsille.
Paperitehdas

Paperitehdas on paperin valmistamiseen tarkoitettu tehdas. Paperitehtaassa valmistetaan paperia kasvikuiduista, kuten selluloosasta, vanhoista vaatteista tai muista raaka-aineista. Paperitehtaissa käytetään paperikoneita, kuten fourdrinier.

Historia

Paperitehtaiden historian tutkimista vaikeuttaa tutkijoiden käyttämän terminologian ja määritelmien hajanaisuus. Useat käyttävät termiä tehdas erottelematta sitä, onko tehtaan käyttövoimana ihminen, eläin vai vesi. Tämän seurauksena on ollut vaikeata määrittää milloin vesivoimaa ryhdyttiin käyttämään hyödyksi paperinvalmistuksessa. Tämä on ollut merkittävä muutos paperin valmistuksessa käytettävissä menetelmissä.

Käsityönä ja eläinvoimalla tapahtunut paperinvalmistus

Kiinalaiset ja muslimipaperivalmistajat hyödynsivät ihmis- ja eläinvoimaa paperin valmistuksessa. Ei kuitenkaan ole varmoja lähteitä sille, että he olisivat hyödyntäneet vesivoimaa. Tämän johdosta paperitehtaista käytettiin yleensä nimitystä paperimylly.
Tutkijat ovat löytäneet paperimyllyjä Bagdadista Abbasidien aikakaudelta vuosilta 794-795. Vesivoiman käytöstä ei kuitenkaan ole vielä tältäkään ajalta varmoja viitteitä.

Vesivoimalla toimivat paperitehtaat

Al-Andaluksessa tehty kattava tutkimus alueen paperinvalmistuksesta ei paljastanut merkkejä vesikäyttöisistä tehtaista. Myöskään reconquistan jälkeen tapahtuneessa omaisuuden jaossa ei ole mainittu vesivoimalla toimineita paperitehtaita. Arabialaisissa teksteissä ei koskaan mainita termiä mylly paperinvalmistuksen yhteydessä ja Ziridien sulttaanin Al-Muizz ibn Badisin kirjoittamassa kuvauksessa puhutaan ainoastaan käsin tapahtuvasta paperinvalmistuksesta. Englantilainen insinööri ja historioitsija Donald Hill on tunnistanut mahdollisen vesivoimalla toimineen paperitehtaan Samarkandista 1000-luvulta. Hillin lähteenä on persialaisen tiedemiehen Al-Biruniin muistiinpanoihin, mutta hän myöntää, että muistiinpanoissa mainitaan liian lyhyesti, jotta asia voitaisiin varmuudella päätellä. Tätä kuitenkin pidetään ensimmäisenä lähteenä vesivoimalla tapahtuneesta paperinvalmistuksesta.
Hill mainitsee, että paperitehtaita on mainittu varhaisissa kristillisissä katalonialaisissa lähteissä 1150-luvulta lähtien, joka voi viitata islamilaisiin perinteisiin, mutta varmoja lähteitä tälle ei ole.
Ensimmäinen varma viite vesivoimalla toimineesta paperitehtaasta on vuodelta 1282 Aragonian kuningaskunnasta. Pietari III antamassa julistuksessa mainitaan kuninkaallisen vesimyllyn perustaminen paperinvalmistuksen keskuksena toimineeseen Xàtivaan. Alueen paikalliset muslimipaperinvalmistajat näyttävät vieroksuneen uutta keksintöä, sillä julistuksessa annetaan heille oikeus jatkaa paperinvalmistusta perinteisellä tavalla.
Ensimmäinen Alppien pohjoispuolella toiminut pysyvä paperitehdas perustettiin 1390 Nürnbergiin. 1300-luvun puolivälin jälkeen paperinvalmistus Euroopassa kehittyi nopeasti.
Dumle

Dumle on Fazerin valmistama makeistuotesarja.

Historia

Dumle julkaistiin alun perin tikkukaramellina Ruotsissa vuonna 1945, jossa sitä valmistettiin Malmössä Mazettin tehtaalla. Suomeen tikkukaramelli tuli vuonna 1985 tuotenimellä Tikkis. Vuonna 1987 julkaistiin Dumle-makeispussi, joka sisälsi pehmeitä toffeemakeisia. Ensimmäinen makuvariaatio oli 1980-luvun lopulla markkinoille tullut Dumle Mint. Vuosien mittaan Dumle-makuja ovat olleet lakritsi, banaani, omena, appelsiini-mango, tumma suklaa, piparkakku, lime ja kola. Vuonna 2013 Dumle Mix -pussiin kuuluvat Dumle Original, Dumle Lakritsi ja Dumle Dark.

Tuoteperhe

Tuotemerkistä on tehty myöhemmin lukuisia erilaisia tuotteita, muun muassa snacks-tuotteet, suklaapatukka, jäätelö, suklaa-joulukalenteri ja maitokaakaojauhe.  Dumle-jäätelö lanseerattiin vuonna 2005 yhteistyössä Nestlen kanssa. Helmikuussa 2013 Dumle hyppäsi leivonnaistuotteisiin, suklaakuorrute ja toffeesydän löytyvät donitseista  ja -muffinsseista.
Eero Heinonen (pianisti)

Eero Juhani Heinonen (s. 26. marraskuuta 1950 Turku)  on suomalainen pianisti ja pianonsoiton dosentti Sibelius-Akatemiassa. Hän on levyttänyt kamari- ja pianomusiikkia, muun muassa kaikki Sibeliuksen pianoteokset.
Heinonen opiskeli Turun musiikkiopistossa 1962–1969 ja Moskovan konservatoriossa 1970–1973. Hän voitti ensimmäisen palkinnon Maj Lind -pianokilpailussa 1966 ja diplomin Tšaikovski-kilpailussa Moskovassa 1974. Heinonen piti ensikonserttinsa 1968 Helsingissä ja on sen jälkeen konsertoinut kotimaan lisäksi lukuisissa Euroopan maissa, Japanissa ja Yhdysvalloissa. Heinonen on opettanut Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1975 lähtien, vuodesta 1996 lähtien dosenttina. Hänelle myönnettiin Suomi-palkinto 1999,  Sibelius-syntymäkotimitali 2000 ja professorin arvonimi 2010. Heinonen on saanut myös useita valtion pitkäaikaisia taiteilija-apurahoja.
Barbara (kappale)

”Barbara” on Jacques Prévertin samannimiseen runoon perustuva ja Joseph Kosman säveltämä sodanvastainen laulu vuodelta 1948. Alkukielellä se tunnetaan muun muassa Yves Montandin ja Marcel Mouloudjin levytyksistä. Toisen maailmansodan sateiseen Brestin kaupunkiin sijoittuvasta laulusta on tehty ainakin kolme suomennosta: Erkki Ainamon sanoituksen teki tunnetuksi lauluyhtye Nelosten levytys vuodelta 1961; Jukka Kemppisen myöhemmän suomennoksen on levyttänyt Arja Saijonmaa vuonna 1976 ja Pentti Saaritsan suomennoksen Harri Saksala vuonna 1980.
Joseph Kosman sävellys Prévertin runoon on läpisävelletty niin, ettei melodia kertaudu säkeistöittäin eikä juuri muutenkaan. Puhuttuja versioita runosta, Kosman sävelmän säestämänä tai ilman, ovat levyttäneet ainakin Yves Montand ja Serge Reggiani. Nelosten tulkinnan esikuvana oli Les Frères Jacques -lauluyhtyeen versio.
Alkuperäinen teksti protestoi sodan mielettömyyttä. Barbara kohtaa satunnaisen tuttavuuden – laulun kertojan – toisen maailmansodan aikaisessa Ranskan Brestissä, jossa sijaitsi saksalaismiehittäjien satama ja sukellusvenetukikohta. Erkki Ainamon teksti jättää sodan ja rauhan teemat kokonaan pois ja keskittyy tarinan kolmiodraamaan, mistä sitä on kritisoitu. Erkki Lyytikäinen kirjoitti Kanava-lehdessä 1/2010, että ”suomennos loukkaa törkeästi runoilijan moraalisia tekijänoikeuksia”. Kemppisen ja Saaritsan suomennokset ovat lähempänä alkuperäistä runoa.
Syria

Syria oli Rooman provinssi. Pompeius valtasi alueen Seleukideilta vuonna 64 eaa. ja liitti sen Rooman valtakuntaan. Syria pysyi osana Roomaa ja myöhemmin Bysantin valtakuntaa aina vuoteen 637 asti jolloin muslimit valtasivat sen. Septimius Severus jakoi Syrian provinssin kahteen osaan vuonna 193. Uusien provinssien nimet olivat Syria Coele ja Syria Phoenice. 300-luvulla Theodosius I jakoi Syria Coelen kolmeen osaan Syria, Syria Salutaris ja Syria Euphratensis ja Syria Phoenicen kahteen osaan Phoenice ja Phoenicia Libanesia.
Antónis Nikolaḯdis

Olympialaiset 2008

Nikolaḯdis kisaili skeet-ammunnassa Pekingin olympialaisissa 2008. Hän oli karsinnassa kuuden parhaan joukossa ja ylsi finaaliin jossa hän jäi jaettuun kolmanteen sijaan Ranskan Anthony Terrasta vastaan, sen syystä joutui ottamaan uusinnan pronssimitalista jonka Terras voitti ja Nikolaḯdis hävisi, tulos oli 3-2. Jos Nikolaḯdis olisi voittanut, hän oli saanut pronssimitalin ja samalla Kyproksen kaikkien aikojen ensimmäinen olympiamitali.