google/wiki40b huggingface dataset:
Bretagnenbassetti

Ulkonäkö

Koira on muita basset-rotuja pienikokoisempi ajokoira: sen säkäkorkeus on 32–38 cm. Se on jonkun verran korkeuttaan pidempi. Rodun kuono on melko pitkä ja korvat ohuehkot, riippuvat ja melko suuret. Kaula on lyhyt, häntä pitkä ja sirppimäinen. Koira on liikkeissään nopea ja ketterä.
Bretagnenbassetin turkki on karkea, tiivis ja melko lyhyt, väriltään kultaan vivahtava vehnänvärinen, tiilenpunertava tai kellanruskea. Turkki ei koskaan ole pörröinen tai villava.

Turkin hoito

Turkkia huolletaan säännöllisellä harjaamisella, sekä nyppimällä kuollut karva pois. Koiran turkki on yksilöllinen, mutta yleensä turkki nypitään kahdesti vuodessa. Turkkia ei saa leikata, kuin korkeintaan tassuista ja leuan alta. Turkin karkeus katoaa, mikäli sitä käsitellään saksilla tai koneella.

Luonne ja käyttäytyminen

Bretagnenbassetti on vilkas, metsästysviettinen, herkkä ja toisinaan vahvaluonteinen. Rotu on kuitenkin osoittautunut myös erinomaiseksi kotikoiraksi. Rodulla on saavutettu hyviä tuloksia verijälkikokeissa. Vapaana pitäminen saattaa metsästysvietin vuoksi olla vaikeaa. Rotu tarvitsee vilkkautensa vuoksi paljon aktivointia. Bretagnenbassetti oppii helposti uusia asioita ja yrittää parhaansa miellyttääkseen isäntäänsä. Se sopii hyvin agilityyn, näyttelyihin ja metsästys- tai verijälkikilpailuihin.

Alkuperä

Rotu on kotoisin Ranskasta, Bretagnen alueelta, missä karkeakarvaisia koiria on käytetty ajureina metsästyksessä tiheikköisissä ja kallioisissa metsissä. Vallankumouksen jälkeen rotu miltei hävisi. Suuremmasta grand fauve de bretagnesta kehitettiin pienikokoisempi rotu risteyttämällä siihen karkeakarvaisia mäyräkoiria, beagleja sekä mahdollisesti myös terrierejä. Uusi rotu soveltui paremmin hitaammalla vauhdilla ajamiseen sekä metsästykseen pienemmillä alueilla. Suomeen rotu tuli 1980-luvulla, ja nykyinen kanta käsittää noin 900 yksilöä.
Hypermnestra

Hypermnestra (muinaiskreikaksi Ὑπερμνήστρα) oli kreikkalaisessa mytologiassa yksi Danaoksen viidestäkymmenestä tyttärestä, danaidista.
Aigyptos, Egyptin kuningas ja Danaioksen kaksoisveli, määräsi, että hänen viisikymmentä poikaansa menisivät naimisiin danaidien, serkkujensa, kanssa. Tällöin Danaos pakeni tyttärineen Argokseen, jota hallitsi kuningas Pelasgos. Aigyptos saapui kuitenkin poikineen heidän perässänsä hakemaan danaideja, jolloin Danaos päätti luovuttaa heidät säästääkseen Argoksen taistelulta. Hän kuitenkin ohjeisti tyttärensä tappamaan miehensä hääyönä, ja neljäkymmentäyhdeksän heistä seurasikin ohjetta. Ainoastaan Hypermnestra säästi miehensä Lynkeuksen, koska tämä kunnioitti hänen toivettaan pysyä neitsyenä.
Danaos raivostui tottelemattomalle tyttärelleen ja vei hänet tuomittavaksi. Afrodite kuitenkin puuttui tapahtumiin julistaen miehen ja naisen välisen rakkauden pyhäksi ja siten pelastaen Hypermnestran.
Lynkeuksesta ja Hypermnestrasta sai alkunsa Argoksen kuningasdynastia, "Danaoksen heimo", jonka ensimmäinen kuningas oli heidän poikansa Abas. Hypermnestra oli siten myös esiäiti sellaisille sankareille kuten Perseus ja Herakles.
Jura Ratia

Koripallo

Ratia debytoi miesten pääsarjassa kasvattajaseuransa joukkueessa kaudella 1999–2000. Kaudella 2002–2003  hän siirtyi Pyrbasketin joukkueeseen. Hän pelasi Pyrbasketissa myös kaksi seuraavaa kautta, ja kaudella 2005–2006 hän pelasi yhden ottelun samassa joukkueessa, joka oli vaihtanut nimensä takaisin Tampereen Pyrinnöksi. Kaudella 2008–2009 hän pelasi 12 ottelua Loimaan Korikonkareissa I-divisioonassa. Kaudella 2010–2011 Ratia palasi Pyrintöön, jossa pelasi 12 ottelussa voittaen Suomen mestaruuden. Tämän jälkeen hän pelasi Pyrinnön reservijoukkueessa.

Muuta

Vuonna 2013 Ratia osallistui Helsingin Sanomien Nyt-liitteen "Suomen kiinnostavin ihminen" -kilpailuun. Hän on toiminut myös mallina.
Koulutukseltaan Ratia on lennonjohtaja ja kauppatieteiden maisteri. Hän on suorittanut myös kasvatustieteiden approbaturin.
Ratia soitti lapsena pianoa, kunnes koripallo alkoi viedä yhä enemmän aikaa. Hän soittaa yhä, ja lapsuuden laulaminen kuorossa on vaihtunut karaokelaulamiseen. Vuonna 2015 Ratia alkoi toimia myös laulajana. Hän sai taustalleen ruotsalaisia musiikki-ihmisiä tavattuaan heitä sattumalta lomamatkalla Dubaissa. Ratia julkaisi taiteilijanimellä Jura Andreas itse sanoittamansa Mun Manse -nimisen kappaleen toukokuussa 2015. Kappaleen musiikkivideo kuvattiin selfietikulla pääasiassa keskellä Hämeenkatua. Toinen Jura Andreaksen kappale Sytytä mut julkaistaan musiikkivideoineen kesällä 2015.
Marsupilami

Marsupilami on belgialaisen André Franquinin luoma eläinsarjakuvahahmo, joka seikkailee omassa albumisarjassaan ja aluksi Piko ja Fantasio -sarjakuvassa Pikon ja Fantasion lemmikkinä. Suomennetuista Pikon ja Fantasion seikkailuja -sarjakuvista ensimmäisenä Marsupilami esiintyy albumissa Taistelu perinnöstä (1951–1952), jossa Piko ja Fantasio löytävät Marsupilamin Etelä-Amerikan sademetsästä. Sarjakuvien lisäksi Marsupilami on esiintynyt myös animaatioissa.
Marsupilami-sarjakuvahahmosta on saatavilla oheistuotteita, kuten sen kuvalla varustetuja mukeja ja paitoja sekä pehmoleluja.

Hahmo

Marsupilami on keltainen mustapilkkuinen tai kokonaan musta apinankaltainen sympaattinen hahmo. Sillä on pitkä, täysikasvuisena noin 8-metrinen häntä, jota se käyttää lonkeromaisena tarttumavälineenä. Naarailla häntä on lyhyempi. Marsupilami kuuluu harvinaiseen munivien nisäkkäiden lahkoon, josta muina esimerkkeinä ovat esimerkiksi vesinokkaeläin ja nokkasiili. Naaras munii 2–3 päärynänmuotoista munaa kerran elämässään. Marsupilamien luontainen elinympäristö on sademetsässä Palombia-nimisessä kuvitteellisessa Etelä-Amerikan valtiossa. Marsupilamiperhe asuu puuhun rakentamassaan simpukkamaisessa kodissa. Marsupilami on älyltään nokkela ja toimiltaan yllättävä. Marsupilami pystyy hengittämään ilmassa ja vedessä ja sen ruuansulatuskanavasta on yhteys nenään. Marsupilamin luontaiseen ruokavalioon kuuluvat esimerkiksi piraijat ja vaeltajamuurahaiset (albumissa Tembo Tabu).
Marsupilami osaa satunnaisesti puhua yksittäisiä sanoja. Se toistelee varsinkin sanaa ”huba”.
David Diamond

David Diamond (9. heinäkuuta 1915 – 13. kesäkuuta 2005) oli yhdysvaltalainen klassisen musiikin säveltäjä. Hän syntyi New Yorkissa ja opiskeli muun muassa Pariisissa Nadia Boulangerin johdolla. Säveltäjän esitetyimpiin teoksiin kuuluu Rounds (1944) jousiorkesterille. Hänen muita sävellyksiään ovat muun muassa yksitoista sinfoniaa.
Diamond kuoli sydänvikaan New Yorkissa kesäkuussa 2005.
Karjalan Lehti

Karjalan Lehti oli Viipurissa vuosina 1912–1919 ilmestynyt sanomalehti.
Lehden julkaisijat olivat nuorsuomalaisten vasemmistoa, joka löysi yhteistyökumppanin vanhasuomalaisten vasemmistosta. Kenraalikuvernööri lakkautti Karjalan Lehden kuusipäiväisen painoksen sotatilavaltuuksien nojalla marraskuussa 1914, mutta sen kolmipäiväinen painos sai jatkaa ilmestymistä. Kuusipäiväisen painoksen tilalle perustettiin vuoden 1915 lopulla Karjalan Aamulehti, ja kolmipäiväinen Karjalan Lehti jäi sen maaseutupainokseksi. Karjalan kanssa kilpailussa tappiolle jäänyt Karjalan Lehti lopetettiin vuonna 1919, mutta Karjalan Aamulehti jatkoi ilmestymistään vielä muutaman vuoden ajan. Lehden päätoimittajana työskenteli Arvo Inkilä.
Alkhema

Historia

Ultronin epäonnistuttua ensimmäisen robottiluomuksensa Jocastan kanssa, tämä hypnotisoi Henry Pymin ja adamantiumin keksijän, tohtori Myron McLainin luomaan itselleen täydellisen elämänkumppanin. Samalla Ultron kidnappasi Haukansilmän vaimon Matkijalinnun ja määräsi keksijöitä käyttämään naisen aivokäyriä uutta robottia luodessaan. Valmiin robotin Ultron nimesi Alkhemaksi. Vaikka Alkhema ei omannutkaan matkijalinnun muistia, hän säilytti osia tämän persoonallisuudesta, kuten omaperäisen huumorintajun joka suuresti ärsytti Ultronia. Alkhema erosi Ultronista myös siten, että toisin kuin "puolisonsa", Alkhema halusi tappaa ihmiset yksitellen valtavan massatuhon sijasta.
Alkhema ja Ultron iskivät ensimmäistä kertaa asevarastoon, jossa Länsirannikon Kostajat kuitenkin voittivat parivaljakon kiinnittämällä robotit magneettisesti rakettiin, joka ammuttiin maata kiertävälle radalle. Myöhemmin Ultron yritti muuttaa maapallon ilmastoa laukaisemalla sarjan tulivuoren purkauksia, mutta Alkhema varoitti Kostajia Ultronin aikeista. Nämä saivatkin Ultronin vangittua Alkheman avustuksella.
Ultronin epäonnistuttua tuhoamaan Kostajat jälleen kerran Alkhema keräsi Ultronin Ihmemieheltä, Hank Pymiltä, Purppuranoidalta, Viikatemieheltä ja Visionilta tallettamat aivokäyrät. Näiden avulla hän loi robottiarmeijan ja aiheutti kaaosta. Haukansilmän onnistui kuitenkin tuhota Alkhema ampumalla tähän vibranium-nuolen Thebassa, Egyptissä.

Voimat ja varusteet

Alkheman adamantiumista luotu keho kestää miltei minkälaisen fyysisen iskun tahansa vioittumatta. Alkhema kykenee ampumaan erilaisia energiaiskuja otsassaan sijaitsevan laitteen kautta. Hän kykenee siirtämään tajuntansa toisiin mekaanisiin laitteisiin, joten Alkhema kykenee käskemään mentaalisesti häntä palvelevia robotteja.
Bruno V. Nordberg

Bruno Victor Nordberg (11. huhtikuuta 1858 Helsinki – 30. lokakuuta 1924 Milwaukee, Wisconsin, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen kaivosinsinööri ja teollisuusyrittäjä, joka perusti Yhdysvaltojen Milwaukeehin Nordberg Manufacturing Companyn vuonna 1884. Höyrykoneita, kaivosnostureita, dieselmoottoreita ja ilmakompressoreja valmistanut yritys myytiin Rex ChainBelt -yritykselle 1970, mutta yrityksen perustajan nimeä kantavat yhä vuodesta 1989 suomalaisen Metso Oyj:n omistuksessa olleet Nordberg-kivenmurskaimet.
Nordberg valmistui insinööriksi 1878 Helsingissä ja lähti siirtolaiseksi Pohjois-Amerikkaan. Hän teki ensin sekalaisia töitä New Yorkin Buffalossa, muutti Wisconsinin osavaltion Milwaukeehin ja pääsi pian Edward P. Allis Companyn pumppujen ja höyrykoneiden suunnittelijaksi. Hän alkoi tehdä ja patentoida erilaisia parannuksia höyrykoneisiin, mutta kun työnantaja Allis ei innostunut hänen keksimästään höyrykoneen säätöventtiilistä, päätti Nordberg perustaa Milwaukeehin oman konepajayrityksensä nimeltä The Nordberg Manufacturing Company.
Nordbergin yritys tuli pian tunnetuksi monista höyrykonetekniikan innovaatioistaan sekä kaivoksiin suunnitelluista erittäin tehokkaista malminnostolaitteista, jotka paransivat merkittävästi kilpailukykyä. Mississippijoen yläjuoksun siipirataslaivoihin asennettujen Nordberg-höyrykoneiden sanotaan kestäneen pidempään kuin itse laivat: uusi laiva saatettiin rakentaa vanhan koneen ympärille.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen höyryvoima alkoi korvautua polttomoottoreilla, ja Nordbergin yritys toi Yhdysvaltojen markkinoille siihen asti tehokkaimmat dieselmoottorit.
Bruno Nordberg kuoli 1924, mutta hänen ainoa poikansa Victor (1884–1946) jatkoi yrityksen johdossa. Vuonna 1925 yritys toi markkinoille sarjan rautatien kunnossapitokoneita. Nordbergin kivenmurskaimet saivat alkunsa 1928, kun yritys osti Symonsin murskainliiketoiminnan.
Ennätyssuuri Nordbergin kaivosnosturi on restauroituna Michiganin suomalaisalueella Hancockissa sijaitsevassa Quincyn kaivosmuseossa. Vuonna 1984 American History Museum Yhdysvaltojen pääkaupungissa Washingtonissa piti näyttelyn Bruno V. Nordbergin elämästä ja saavutuksista.
Dawson (yhtye)

Dawson on suomalainen hard rock -yhtye, joka teki yhden albumin Hi-Hat -levymerkille.
Imeväiskuolleisuus

Imeväiskuolleisuus tarkoittaa ensimmäisen elinvuotensa aikana kuolleiden lasten osuutta kaikista syntyneistä. Yleensä luku ilmoitetaan tuhatta elävänä syntynyttä lasta kohden. Imeväiskuolleisuus on osa lapsikuolleisuutta, joka tarkoittaa alle viisivuotiaana kuolleiden lasten osuutta. Lapsikuolleisuuden vähentäminen on yksi Yhdistyneiden kansakuntien määrittelemistä vuosituhattavoitteista.
Imeväiskuolleisuus on yleistä etenkin kehitysmaissa, joissa ei välttämättä ole saatavilla puhdasta vettä, riittävää ravintoa tai kehittynyttä terveydenhoitoa. Esimerkiksi joissain Afrikan maissa imeväisiä kuolee yli sata tuhatta lasta kohden, kun taas Euroopan unionin keskiarvo on 4,22 lasta tuhatta lasta kohden. Imeväiskuolleisuus on kuitenkin laskenut maailmanlaajuisesti selvästi 1800- ja 1900-lukujen aikana.

Syyt

Imeväiskuolleisuuden syyt jaetaan endogeenisiin eli sisäsyntyisiin ja eksogeenisiin eli ulkosyntyisiin. Endogeenisia syitä ovat äitiin ja lapseen sisäisesti liittyvät syyt ja eksogeenisia syitä esimerkiksi mikrobeista ja ympäristöstä johtuvat. Merkittävin endogeeninen syy on ennenaikainen syntymä, josta aiheutuu useita terveysriskejä. Synnytyskomplikaatiot ovat toinen merkittävä syy, ja kolmantena ovat synnynnäiset viat, kuten sydänviat.
Jos vauva selviää kuukauden ikäiseksi, endogeeniset riskit vähenevät ja eksogeeniset riskit kasvavat kolminkertaisiksi niihin nähden. Taudit ovat yleisimpiä eksogeenisia kuolemansyitä, etenkin keuhkokuume ja ripuli. Myös aliravitsemus, ilmansaasteet, likainen vesi tai saastunut ruoka aiheuttavat imeväiskuolleisuutta. Sota voi lisätä imeväiskuolleisuutta jopa 60 prosenttia, kun ravinnon ja terveydenhuollon saatavuus heikkenee.

Historia

Imeväiskuolleisuus on ollut maailmanhistorian aikana 200–400 jokaista tuhatta syntynyttä kohti, ajoittain tautiepidemioiden aikana jopa yli 500 jokaista tuhatta syntynyttä kohti. Vauvojen kuolemat ovat olleet niin yleisiä, että lapsia ei monissa kulttuureissa kirjattu ylös tai edes nimetty ennen heidän ensimmäistä syntymäpäiväänsä. Missään maassa ei imeväiskuolleisuutta tilastoitu ennen 1800-luvun alkua. 1700-luvulla länsimaissa alettiin täyttää soita, mikä vähensi sääskien levittämien tautien määrää, ja samaan aikaan ravinnon saatavuus, hygienia ja asumisen laatu paranivat. Samalla teollistumisen seurauksena kuitenkin syntyi ahtaita, likaisia asuinolosuhteita, mikä lisäsi tautiepidemioita ja imeväiskuolleisuutta.
Vielä vuonna 1900 vasta kolmessa maassa, Ruotsissa, Norjassa ja Uudessa-Seelannissa, imeväiskuolleisuus oli alle 10 prosenttia, kun muualla maailmassa se oli yleensä 15–30 prosenttia. 1900-luvun alussa imeväiskuolleisuus alkoi vähetä voimakkaasti, ensin kehittyneissä maissa ja sitten myös kehitysmaissa. Vielä vuosisadan puolivälissä Latinalaisessa Amerikassa imeväisyyskuolleisuus oli 12 prosenttia, Aasiassa 18 prosenttia ja Afrikassa yli 20 prosenttia. Nykyaikaisen terveydenhoidon levittyä kehitysmaihin toisen maailmansodan jälkeen niidenkin imeväiskuolleisuus on laskenut, ensimmäiseksi Itä-Aasiassa ja viimeiseksi Afrikassa.
Torinon yliopisto

Historia

Yliopisto perustettiin vuonna 1404 Ludovico di Savoian aloitteesta. Se kuitenkin suljettiin vuonna 1536 ja avattiin uudelleen herttua Emanuele Filiberton päätöksellä 30 vuotta myöhemmin. Tällöin se alkoi muuttua nykyaikaisempaan suuntaan Bolognan yliopiston esimerkin mukaan, vaikkakaan suurta kehitystä ei tapahtunut ennen Vittorio Amedeo II:n tekemiä uudistuksia.
Vittorio Amedeo II:n uudistusten ansiosta Torinon yliopistosta tuli uusi vertailukohde monille muille yliopistoille. 1800-luvulla yliopisto kasvoi niin tiedekuntien kuin lahjakkuuksien määrän suhteen, ja siitä tuli Italian positivismin kiintopiste.
1900-luvulla oli Italian fasismin vastaisia keskipisteitä. Sodan jälkeen oppilasmäärät kasvoivat ja kampuksen rakenne parani, joskin yliopiston merkitys väheni, kunnes uudet investoinnit paransivat taas sen asemaa vuosisadan lopulla.
Paul Picerni

Paul Picerni (1. joulukuuta 1922 – 13. tammikuuta 2011) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi New Yorkin osavaltiossa.
Toisessa maailmansodassa ilmavoimissa palveltuaan Picerni esiintyi muiden muassa elokuvissa Rautamiehet (1951), Mara Maru (1952), Vahakabinetti (1953) ja Helvettiin ja takaisin (1955). Hän on esiintynyt myös televisiossa, kenties tunnetuimmin vuosina 1959–1963 näytetyssä The Untouchables -sarjassa. 
Picerni nai vuonna 1947 Marie Masonin, jonka kanssa hän sai kahdeksan lasta.
Suomumanikki

Levinneisyys

Suomumanikkia tavataan luonnonvaraisena laajalla alueella Aasian etelä- ja kaakkoisosissa. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sergius II

Sergius II (k. 27. tammikuuta 847) oli paavina 25. tammikuuta 844 – 27. tammikuuta 847. Hänet kruunattiin heti valintansa jälkeen, ilman vahvistusta frankkien hovista. Keisari Lothar I pahastui tästä ja lähetti armeijan vahvistamaan valta-asemaansa. Sergius kuitenkin sovitteli kiistan taitavasti.
Paaviusaikanaan hän kunnosti Roomaa, osittain hämäräperäisistä lähteistä tulevien varojen turvin.
Hänen aikanaan saraseenit ryöstelivät Roomaa ja vaurioittivat Pietarinkirkkoa ja Paavalinkirkkoa.
Opettajaneuvosto

Opettajaneuvosto oli aiemmin Suomessa toimielin, joka edusti oppikoulujen ja kansanopetuslaitosten opettajia valtionhallinnossa.

Säännökset opettajaneuvostosta

Opettajaneuvostosta vuonna 1924 annetussa asetuksessa säädettiin, että oppikoulujen ja kansanopetuslaitosten opettajia edusti heidän valitsemansa opettajaneuvosto, joka kokoontui joka toinen vuosi Helsinkiin enintään viiden päivän ajaksi kouluhallituksen kutsusta ja sen määräämänä päivänä. Mikäli kouluhallitus hankki opetusministeriön suostumuksen, kouluhallitus saattoi kutsua opettajaneuvoston tai jonkin sen osaston koolle myös muina aikoina.
Opettajaneuvoston edustajat valittiin neljäksi vuodeksi kerrallaan.

Opettajaneuvoston kokoonpano

Opettajaneuvostossa oli kolme osastoa, joista suomenkielisten oppikoulujen opettajien valitsemat edustajat muodostivat yhden osaston, suomenkielisten kansanopetuslaitosten opettajien edustajat toisen osaston, ja ruotsinkielisten oppikoulujen ja kansanopetuslaitosten opettajien edustajat muodostivat kolmannen osaston. Osastot saattoivat toimia myös jaostoittain.
Opettajaneuvoston osastot kokoontuivat erikseen, mutta kaksi tai kolme osastoa saattoivat pitää myös yhteisiä kokouksia. Osastojen puheenjohtajina toimivat kouluhallituksen määräämät kouluneuvokset. Osastot järjestivät työnsä itse. Kouluhallituksen ylijohtajilla ja jäsenillä oli kokouksissa puhevalta mutta ei äänivaltaa.

Opettajaneuvoston tehtävät

Opettajaneuvosto ja sen osastot antoivat lausuntoja niistä asioista, joista kouluhallitus pyysi. Sen lisäksi opettajaneuvostolla, sen osastolla tai jaostolla oli oikeus tehdä valtioneuvostolle ja kouluhallitukselle esityksiä kysymyksistä, jotka koskivat opetus- ja kasvatustoimea tai hallitukselle esityksiä kysymyksistä, jotka koskivat opettajien taloudellista tai oikeudellista asemaa. Tarpeen vaatiessa kouluhallitus sai, hankittuaan siihen opetusministeriön suostumuksen, kutsua kuuromykkäin- ja sokeainkoulujen opettajien edustajia neuvottelemaan mainituista kysymyksistä.

Opettajaneuvoston valinta

Suomenkielisten oppikoulujen opettajien edustajanvaaleihin olivat oikeutettuja ottamaan osaa valtion suomenkielisten oppikoulujen opettajat, joilla oli valta- tai virkavahvistuskirja virkaansa sekä heihin verrattavat opettajat ja myös yksityisoppikoulujen vakinaiset, muodollisesti pätevät opettajat.
Suomenkielisten kansanopetuslaitosten opettajien edustajanvaaleihin olivat oikeutettuja ottamaan osaa suomenkielisten kansakouluseminaarien opettajat, joilla oli valta- tai virkavahvistuskirja virkaansa taikka jotka suorittivat koepalvelusta, virkakelpoiset ja virantoimituksessa olevat kansakoulunopettajat sekä kansanopistojen ja työväenopistojen vakinaiset opettajat.
Opettajaneuvoston ruotsinkielisen osaston vaaleihin olivat oikeutettuja ottamaan osaa ruotsinkielisten opetuslaitosten opettajat.
Tilly Soldan

Mathilda ”Tilly” Soldan (1873–1931) oli Juhani Ahon avopuoliso samaan aikaan, kun Aho oli avioliitossa Tillyn sisaren Venny Soldan-Brofeldtin kanssa.
Tilly oli ruotsinkielisen insinöörin ja Suomen Rahapajan johtajan August Fredrik Soldanin ja hänen saksalaissyntyisen vaimonsa Marien kuudesta lapsesta nuorin, kymmenen vuotta siskoaan Vennyä nuorempi. Tässä ruotsinkielisessä perheessä oli viisi tyttöä ja yksi poika Gutten.
Vain Venny ja Gutten avioituivat, Tilly, Alma, Elin ja Helmi jäivät naimattomiksi. Tilly tosin eli kolmiodraamassa Ahon avopuolisona. Asia, joka oli hyvin kipeä Vennylle ja josta ei kerrottu ulkopuolisille ja pysyikin salassa julkisuudelta aina vuoteen 1951 asti, jolloin Juhani Ahon poika Antti Aho kirjoitti kirjailijaisänsä elämäkerran Juhani Aho – Elämä ja teokset I–II, WSOY 1951.
Venny ei ollut kovin innostunut kodinhoidosta ja pyysi sisartaan Tilly Soldania auttamaan, sillä Juhani Ahon taiteellinen ja vilkas tuttavapiiri vieraili usein ja viipyi monesti päiväkausia tai jopa viikkoja Ahojen vieraana kaikkialla, missä he asuivat. Vennyn ollessa stipendimatkalla Berliinissä Tilly jäi hoitamaan Ahojen taloutta ja Juhanin ja Vennyn vuoden ikäistä poikaa Heikkiä. Tuona aikana Juhani Ahon ja Tillyn suhde kehittyi ystävyyttä pitemmälle. Venny ei katkaissut ystävyyttään sisareensa, vaikka tilanne oli vaikea, eikä halunnut erota miehestään. Lopulta Juhani Aho eli kahden naisen kanssa. Toinen oli vihitty vaimo Venny ja toinen avovaimo Tilly.
”Venny oli voimakas, luova nainen, jonka selviytymiskykyä on ihailtu. Tilly taas oli lapsellinen ja alistuva. Hänelle ei ole annettu mitään arvoa, koska hän ei ollut taiteilija”, kertoo Tuula Levo, joka on kirjoittanut kolmiodraamasta kirjan nimeltä Neiti Soldan (Otava).
Kun Tilly alkoi odottaa Juhani Ahon lasta, Venny lähetti hänet Göteborgiin synnyttämään, jottei totuus paljastuisi. Tillyn ja Jussin yhteinen poika Nils Björn eli ”Nisse” syntyi vuonna 1902. Tilly esitteli hänet ottolapsenaan. 
Juhani Aho osti Tillylle ja pojalleen maapaikan Ristinummelta läheltä Aholaa ja kävi säännöllisesti viljelemässä sen peltomaita. Tilly perusti sinne lastenhoitokodin nimeltä Kakarasaari taloudellisista syistä. Vuonna 1914 Tilly luopui paikasta ja lähti Tukholmaan opiskelemaan sairaanhoitajaksi. Valmistuttuaan Tilly muutti poikansa kanssa Helsinkiin Töölöön saatuaan viran lastenhoito-opiston johtajattarena.
Tilly kuoli syöpään 58-vuotiaana kymmenen vuotta Juhani Ahon kuoleman jälkeen vuonna 1931.
Anthony J. Farquhar

Anthony J. Farquhar (s. 6. syyskuuta 1940 Belfast) on irlantilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Down and Connorin hiippakuntaan 13. maaliskuuta 1965 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Hermianan titulaaripiispaksi 6. huhtikuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Cahal Brendan Daly, jota avustivat Gaetano Alibrandi ja William J. Philbin.
Kirkkokäsikirja

Kirkkokäsikirja (lat. manuale) on kirkollinen liturginen käsikirja, joka sisältää kaavat jumalanpalveluksille sekä kirkollisille toimituksille, kuten kasteelle ja vihkimiselle.
Keskiajalla manuale sisälsi missalen eli messukirjan ulkopuolelle kuuluvat osat, eli messun ulkopuolella suoritettavat toimitukset. Suomen katolinen kirkko käytti keskiajalla omaa manuaalia, Manuale Aboensea. Ensimmäinen suomenkielinen kirkkokäsikirja oli Mikael Agricolan toimittama Käsikiria Castesta.
Nykyään Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa käytettäviä kirkkokäsikirjoja ovat Evankeliumikirja, Jumalanpalvelusten kirja ja Kirkollisten toimitusten kirja. Evankeliumikirja sisältää sunnuntaiden ja pyhäpäivien raamatuntekstien 3. vuosikertaa, kunkin pyhäpäivän lyhyen kuvauksen sekä kunkin sunnuntain tai pyhäpäivän teemaa heijastavia päivän rukouksia. Jumalanpalvelusten kirjat sisältävät kirkossa käytössä olevat messukaavat sekä jumalanpalveluksissa käytettävää materiaalia. Kirkollisten toimitusten kirja sisältää kirkollisten toimitusten, kuten kasteen, konfirmaation, vihkimisen ja hautaan siunaamisen kaavat sekä niissä käytettävän materiaalin (esimerkiksi rukoukset ja luettavat raamatuntekstit).
Serviuksen muuri

Serviuksen muuri (lat. Murus Servii Tullii) oli Rooman kaupungin tasavallan aikainen muuri, jonka rakensi perimätiedon mukaan kuningas Servius Tullius, mutta todennäköisesti oikea ajankohta on noin 387 eaa. Muuri rakennettiin tuffista ja se seurasi monin paikoin vanhemman kuningasaikaisen muurin kulkua. Sen pituus oli noin 11 kilometriä, ulompi osa 10 metriä korkea ja se oli 4 metriä paksu. Kaupungin itäosassa muuria vahvistettiin sisäpuoleltaan maavallilla ja ulkopuoleltaan 30 metrin levyisellä vallihaudalla. Lisäksi maavallin kaupunginpuoleisella osalla oli matala kivimuuri. Ensimmäisellä vuosisadalla eaa. muuriin asennettiin katapultteja mutta Julius Caesarin ajan jälkeen se rappeutui kunnes keisari Augustus korjautti useita muurin portteja.