google/wiki40b huggingface dataset:
Meyer Lansky

Meyer Lansky (4. heinäkuuta 1902 Hrodna, Venäjän keisarikunta – 15. tammikuuta 1983 Miami Beach, Florida) synt. Meier Suchowlański oli yksi mafian perustaman Kansallisen rikossyndikaatin päämiehistä. Jopa mafian kaikkien aikojen vaikutusvaltaisin pomo, Lucky Luciano, käski seuraajiensa kuunnella tätä miestä. Lansky tunnettiin erittäin viisaana liikemiehenä. Hän on itse sanonut, että Amerikan mafia on suurempi kuin United States Steel. Eräs FBI:n agentti on sanonut, että Lanskysta olisi voinut tulla vaikka General Motorsin pääjohtaja, jos olisi valinnut laillisen uran rikollisuuden sijasta.
Venäjän keisarikunnassa syntynyt Lansky muutti perheensä kanssa Yhdysvaltoihin vuonna 1911, ja hän varttui Lower East Siden alueella New Yorkissa. Hän oli syntyperältään Puolan juutalainen. Mafia, eli La Cosa Nostra, eli "meidän asiamme", tunnetaan italialaisena, eikä yhtäkään ei-italialaista sukuperää olevaa miestä ole nähty mafian kummisetänä. Lansky oli poikkeus, vaikka ei aivan huipulle päässytkään, ja jopa toiset italialaiset kummisedät kunnioittivat häntä. Häneltä kuitenkin aiottiin evätä "äänioikeus" mafian neuvostoissa. Loppujen lopuksi hänelle päätettiin antaa äänioikeus, sillä Lanskya arvostettiin suuresti viisaana miehenä.
Lanskyä pidettiin jopa "kahden mantereen kummisedän", Lucianon, veroisena suurrikollisena, ja tämä kaksikko oli vailla vertaansa.
Lanskylla oli väkivallattoman miehen maine, mutta yhdessä jo hänen lapsuudesta asti tuntemansa Bugsy Siegelin kanssa heidän ryhmäänsä pidettiin eräänä kieltolain ajan vaarallisimpina. Lanskya ja Siegeliä voidaan pitää kuuluisan Murder Inc.:n perustajina. Lansky oli myös Siegelin Las Vegas -uhkapelikeskusprojektin merkittävä rahoittaja.
Lanskya syytettiin moneen kertaan, mutta todisteet eivät ikinä pitäneet oikeudessa. Hänen tiedetään hoitaneen Lucianon koko organisaatiota Lucianon ollessa vankilassa. Vasta 1970-luvulla FBI hyökkäsi Lanskya vastaan samalla syytteellä millä kuuluisa Al Capone aikoinaan tuomittiin, veronkierrosta. Lansky pakeni  Israeliin, mutta hänet karkotettiin  sieltä vuonna 1972 Yhdysvaltain liittovaltion luovutuspyynnöstä. Vuonna 1973 Lansky vastasi syytteeseen veronkierrosta. Juttu oli katastrofi hallitukselle, sillä Lansky vapautettiin. Vuonna 1974 luovuttiin yrityksistä saada häntä vankilaan.
Kuuban vallankumouksen jälkeen Lansky perusti Bahamasta johtavan salaisuusvaltion pohjois- ja eteläamerikkalaiselle likaiselle rahalle. Bahama ei Yhdysvaltojen pettymykseksi reagoinut, kun pankkisalaisuuden rikkominen säädettiin rikolliseksi.
Lansky säilytti vahvan asemansa mafiassa kuolemaansa saakka. Hänen omaisuutensa arvellaan kasvaneen noin 400 miljoonaan dollariin 1980-luvulle mennessä. Vaikka Lansky eli Lucianoa 20 vuotta pidempään ja pääsi vaikuttamaan mafiaan kunnolla, silti hän ei vakiintunut täysin Amerikan mafian juuriin. Tämä johtunee siitä, että hän ei ollut italialainen.
Pikku lordi (vuoden 1936 elokuva)

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano pitää elokuvaa pätevänä filmatisointina, joka ei sorru söpöilyyn. Hän antaa Pikku lordille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Kon Ichikawa

Kon Ichikawa (jap. 市川崑, 20. marraskuuta 1915 – 13. helmikuuta 2008) oli japanilainen elokuvaohjaaja. Ichikawan elokuvat ovat usein synkkiä, mutta niissä näkyy ihmisistä välittäminen ja yhteiskuntakriittisyys. Ichikawa työskenteli vuosina 1950–1965 usein käsikirjoittajavaimonsa Natto Wadan kanssa. Heidän yhteisistä teoksistaan sodanvastainen klassikko Tulia tasangolla (1959) esitettiin Suomen elokuva-arkistossa 2002, ja muitakin elokuvia on esitetty toistakymmentä. 
Ichikawan dokumentti Tokion olympialaisista on lajityyppinsä kuuluisimpia. Muun muassa Bob Hayesin voittoon päättyneen 100 metrin juoksun kuvaus on usein esitetty esimerkki dokumentaarisesta urheiludraamasta.
Tyylitaiturina pidetty Ichikawa aloitti taidemaalarina, ja hän sanoi ajattelevansa elokuvaa tehdessään taidemaalarin tavoin.
Ichikawa sai elämäntyöpalkinnon Montrealin elokuvajuhlilla 2001. Myös monet hänen elokuvansa ovat saaneet palkintoja.
Ichikawa kuoli 92-vuotiaana keuhkokuumeeseen.
Tähtilordi

Hahmon fiktiivinen historia

Tehtyään pakkolaskun Maahan, J’son tapaa Meredith Quillin, joka majoittaa hänet luokseen. J’son ja Meredith rakastuvat toisiinsa, mutta korjattuaan aluksensa J’son joutui lähtemään sotaan. Meredith oli kuitenkin J’sonin tietämättä tullut raskaaksi ja synnytti myöhemmin pojan nimeltä Peter Quill. 10 vuotta myöhemmin Badoon-sotilaat tappoivat Meredithin ja yrittivät tappaa myös Peterin estääkseen J’sonin sukua jatkumasta. Peter ampuu avaruusolennot ja löytää sattumalta isänsä aseen ennen kuin pakenee Badoonien jälkeensä jättämällä aluksella. Peter päätyy orpokotiin ja liittyy myöhemmin NASAan.
Vuosia myöhemmin hänen aluksensa vaurioituu ja jää ajelehtimaan avaruuteen mistä Yondun (tämä Yondu oli vaihtoehtoisesta tulevaisuudesta tulevan ja alkuperäisiin Galaksin Vartijoihin kuuluvan Yondu Udontan esi-isä) johtamat avaruusrosvot, Ravagerit, löytävät hänet. Pelastuttuaan Peter yrittää varastaa näiden aluksen, huijataen jokaista avaruusrosvoista ja lyöden jopa itse Yondun tajuttomaksi. Herättyään Yondu vapautui ja antoi Peterille kaksi vaihtoehtoa: joko hänet heitettäisiin avaruuteen tai tapettaisiin suoraan aluksessa. Mutta Peter pyytääkin sen sijaan, että saisi liittyä Ravagereihin. Yondu ei suostu, ennen kuin ymmärtää heidän molempien olevan "lapsia vailla kotia". Vaikka hän olikin Ravagereille pelkkä siivooja, Peter käytti tilaisuutta hyväkseen oppiakseen avaruudesta kaiken.
Myöhemmin Tähtilordi on kuolla kohdatessaan Langenneen, yhden entisistä Galactuksen apulaisista, ja lisäksi Tähtilordin alus tuhoutuu. Kaksikko vangitaan galaksienväliseen vankilaan, Kylniin. Supersankari Nova vapauttaa Tähtilordin, joka päätyy auttamaan häntä sodassa Annihilusia vastaan. Tähtilordi toimii myöhemmin krii-kenraali Ronan Syyttäjän neuvonantajana.
Kun Phalanx valtaa kriiden kotiplaneetta Halan, Tähtilordi johtaa kapinaa valloittajia vastaan. Estääkseen toisen galaksienvälisen sodan, Tähtilordi muodostaa uuden kokoonpanon Galaksin Vartijoista. He ovat "ennakoivia" ja pyrkivät tekemään ennaltaehkäiseviä iskuja galaktisia uhkia vastaan, mutta epäonnistuvat estämään sodan kriiden ja Shi’arin välillä. Thanoksen toimien seurauksena toisen universumin uhatessa hedän universumiaan, Tähtilordi ja Nova ovat valmiita uhraamaan itsensä Thanoksen pysäyttämiseksi, mutta Nova on ainut, joka kuolee, ja Thanos pääsee pakoon.
Jon St. John

Jon St. John on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä. Hän aloitti uransa vuonna 1975 radio-DJ:nä Pohjois-Carolinassa. Hän sai paikan tuotanto-ohjaajana useille amerikkalaisille radioasemille äänitaitojensa ja teknisten kykyjensä vuoksi. St. John tunnettiin myös radiopersoonana monena vuotena, viimeisimpänä K-EARTH 101 -kanavalla Los Angelesissa. Hän tajusi, että voisi käyttää äänenkäyttötaitojaan myös muilla alueilla ja on sen jälkeen antanut äänensä monelle videopelihahmolle, tunnetuimpana Duke Nukem.
M/S Makhachkala-1

Käyttöhistoria

15. kesäkuuta 2004 aluksen köli laskettiin kroatialaisella Uljanik Shipyardin telakalla. Kesäkuussa 2005 alus luovutettiin venäläisen JSC Maritime Investment & Developmentin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Venäjän lipun alle nimellä Makhachkala-1. Kotisatamaksi tuli Kaspianmeren rannalla, Dagestanissa sijaitseva Mahatškala. Luovutuksen jälkeen alus aloitti liikennöinnin Kaspianmerellä.
Kesäkuussa 2008 alus aikarahdattiin eli vuokrattiin virolaisen Baltic Scandinavian Linesin Paldiskin ja Kapellskärin väliseen liikenteeseen.
Markku Kuitunen

Markku Kuitunen (s. 22. marraskuuta 1953, Tyrväntö) suomalainen ympäristötieteilijä ja professori. Hän toimi Jyväskylän yliopistossa ympäristötieteen professorina 2000–2016.

Akateeminen ura

Markku Kuitunen aloitti uransa opetustehtävissä 1970-luvulla. Hän oli Tammelan vs. johtajaopettaja vuonna 1974. Sen jälkeen hän työskenteli kartoittajana, laboranttina ja kartanpiirtäjänä Hämeenlinnassa vuosina 1974–1976.
Kuitunen opiskeli biologiaa Jyväskylän yliopistossa. Hän väitteli vuonna 1989 Jyväskylässä tohtoriksi. Kuitusen väitöskirja (Food, space and time constraints on reproduction in the common treecreeper (Certhia familiaris L.)) käsitteli ravinnon ja elinympäristön merkitystä puukiipijän (Certhia familiaris) lisääntymiselle.
Akateemisen uransa Kuitunen aloitti Jyväskylän yliopistossa suunnittelijana vuonna 1982. Sen jälkeen hän on toiminut erilaisissa tutkimus- ja opetustehtävissä Jyväskylän yliopiston biologian laitoksella (nykyisin laitos tunnetaan nimellä bio- ja ympäristötieteiden laitos). Hän toimi laitoksella assistenttina vuodesta 1982. Sittemmin hän työskenteli yliassistenttina vuosina 1989–2000.
Kotimaan lisäksi Kuitunen on työskennellyt ulkomailla. Hän on tehnyt tutkimustyötä Unkarissa vuosina 1984, 1985 ja 1986, Yhdysvalloissa vuosina 1996 ja 2005 sekä Australiassa vuonna 2006.

Professoriksi

Markku Kuitunen nimitettiin ensimmäistä kertaa ympäristötieteen professuuriin vuonna 2000 ja hän aloitti toimessaan vuonna 2001. Vuonna 2004 hänet nimitettiin vakinaiseksi ympäristötieteen professoriksi, jonka erikoisala olivat ympäristötieteet, etenkin ympäristövaikutusten arviointi ja hallinta. Hän aloitti kyseisessä virassa elokuussa 2004. Ympäristövaikutuksien tutkimus Jyväskylän yliopistossa on painottunut yhdyskuntien toimintaan sekä erilaisiin luonnon- ja maankäytön toimintoihin. Niiden ohella on selvitetty mm. ympäristövaikutusten lainmukaisen arviointiprosessin vaikuttavuutta.
Kuitunen jäi virastaan eläkkeelle marraskuun lopussa 2016. Jäähyväisluentonsa hän piti joulukuussa 2016.

Tutkimusura

Professori Kuitusen tutkimus on keskittynyt ympäristötieteen alalle. Hän on tutkinut, miten ympäristövaikutuksia voi arvioida ja miten niitä voi hallita. Hän on syvällisesti perehtynyt erilaisiin ympäristö- ja maisemaekologian sekä luonnonsuojelubiologian kysymyksiin. Hän on selvittänyt, millaisia valintakriteerejä luonnonsuojelussa käytetään ja miten erilaiset menetelmät valitaan. Muita hänen keskeisiä alojaan ovat olleet maankäytön suunnittelu, ympäristöasenteet sekä paikkatietosovellukset.
Kuitunen on julkaissut tutkimuksistaan useita kymmeniä tieteellisiä artikkeleita.

Kirjailija ja toimittaja

Kuitunen on uransa aikana toimittanut useita artikkeleita biologian alan lehtiin. Hän on myös työskennellyt toimittajana. Vuosina 1983–1984 hän oli Luonnon tutkija -lehden toimitussihteeri ja vuonna 1985 sen päätoimittaja.
Toimitustyön ohella Kuitunen on julkaissut teoksia ympäristötieteen alalta sekä alan oppimateriaalia.

Työn ulkopuolella

Vapaa-ajallaan professori Kuitunen harrastaa lintuja, valokuvausta ja puutarhan hoitoa.
Niemisvesi

Maantietoa

Järvi muodostuu kahdesta erillisestä erinimisestä järvialtaasta, joiden välissä sijaitsee Raatikkasaari. Saaren eteläosassa on kannas ja pohjoisosassa kapea ja matala salmi. Koko järven pinta-ala on 1 500 hehtaaria eli 15 km². Se on 6,5 kilometriä pitkä ja 6,0 kilometriä leveä. Pemun järviallas on 3,9 kilometriä pitkä ja 2,5 kilometriä leveä ja  Niemisjärven allas on 6,0 kilometriä pitkä ja 4,1 kilometriä leveä.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 53 miljoonaa m³ eli 0,053 km³. Järven keskisyvyys on 3,6 metriä ja suurin syvyys on 29 metriä. Syvin kohta sijaitsee Pemun keskellä. Syvimmän kohdan ympärillä on Pemunsaaren länsipuolelta alkava ja eteläisen Pitkälahden suulle ulottuva yli 10 metrinen syvänne. Myös Niemisjärvessä on Raatikkasaaren länsipuolella yli 10-metrinen pitkä syvänne, joka on paikoin jopa 15 metriä syvä. Anturaniemen päässä sijaitsee toinen pienempi 14 metrin syvänne.
Järvessä on viisi saarta. Suurin on Raatikkasaari, joka on 2,4 kilometriä pitkä ja 1,9 kilometriä leveä. Raatikkasaari on todellisuudessa niemi, sillä sitä yhdistää Kannaksenniemeen alle 10-metrinen kannas. Muut nimetyt saaret ovat Pemunsaari, Seikansaari ja Lokinkivi.
Järven rantaviivan pituus on 43 kilometriä. Rannat ovat loivaa metsämaastoa, jotka ovat paikoin soistuneita ja jota täplittää pienet peltotilkut. Järven länsirannoilla sijaitsevat Reijon kylä ja Hokkaskylä. Niiden kautta kulkee Ähtäristä yhdystie 7091 ja järven itäpuolta kiertää yhdystie 17253. Järven pohjoispuolta kulkee yhdysteitä yhdistävä kylätie.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueella (35.4) Niemisjoen valuma-alueeseen (35.47), johon Niemisveden alue (35.472) kuuluu. 
Niemisveden alue saa pääosan vedestänsä Kortteisenjoesta, joka on Kortteisen–Kivijärven alueen (35.473) Pemuun laskeva laskujoki, ja Niemisjärven lähialueesta. Kortteisenjoki on Kortteisen (107 ha) ja Kivijärven (425 ha) laskujoki. Niemisjärvestä lähtee Niemisjoki, joka laskee Moksunjärveen.
Niemisveden alueella on 16 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat Renkainen (67 ha), Saarinen (61 ha), Pyhikki (37 ha), Haapolampi (16 ha), Likolampi (15 ha) ja Iso-Nuoramo (13 ha).
C. Wright Millsin sosiologinen elämä

Vastaanotto

Kulttuuritoimittaja Kari Salminen arvioi Suorannan teoksen olevan "jopa maailman mitassa harvinaisen onnistunut kriittinen elämäkerta amerikkalaisen sosiologian kapinallisesta".
Yhteiskuntatieteilijä Matti Virtanen luonnehtii Suorannan teosta hyvin kirjoitetuksi: "Mills ei selvästikään ole vain tutkimuksen vaan myös samastumisen kohde. Tässä suhteessa Suoranta on kuitenkin taitava ja tuntuu noudattavan Anton Tshehovin vanhaa ohjetta: 'Kirjoittaja saa itkeä ja nauraa henkilöidensä kanssa, mutta lukija ei saa sitä huomata.'"
Sosiologi-lehden arvostelussa Elina Huttunen pitää Suorannan teosta yhtenä kenties kiehtovimmista sosiologin elämästä kertovista tarinoista. Politiikka.fi-sivustolla kirjan arvioinut Jiri Nieminen huomauttaa, että "Suorannan kuvauksessa Millsin elämästä ilmenee niitä ominaisuuksia, jotka on usein liitetty hegemoniseen maskuliinisuuteen". Ulla-Maija Salo arvio, että "Suorannan kerronta on niin eläytyvää, että lukijan on mahdollista asettua aikalaistarkkailijaksi. 'Moneen kertaan myllätty' teksti ja kaunokirjalliset keinot toimivat kirjassa hyvin".
Spede-Tuotanto

Spede-Tuotanto Oy on Spede Pasasen vuonna 1993 perustama tuotantoyhtiö. Pasanen myi yhtiön viikkoa ennen kuolemaansa helsinkiläiselle pankkiiriliike Sofi Oy:lle 3,9 miljoonan euron hintaan .
Ivan Švarný

Seuraura

Švarný on HK Nitran kasvatti. OHL-joukkue Belleville Bulls varasi hänet 43. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2002. Švarný siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2002–2003, jolloin hän voitti pudotuspeleissä Bullsin sisäisen tehotilaston lukemalla +6. Kaudella 2013–2014 Švarný oli runkosarjassa joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 5+15=20. Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi pelaamaan miesten pelejä Yhdysvaltoihin CHL-joukkue New Mexico Scorpionsiin.
Kaudeksi 2005–2006 Švarný palasi kotimaahansa ja siirtyi kasvattajaseuransa HK Nitran Extraliga-joukkueeseen. Hänen tulokaskautensa toi 53 runkosarjaottelussa tehot 3+5=8 ja 13 playoff-ottelussa tehot 3+2=5. Kaudella 2006–2007 Švarný oli joukkueensa tehokkain puolustaja tehoilla 9+13=22. Hän sijoittui 146 minuutillaan koko Extraligan jäähypörssissä kuudenneksi. Kaudeksi 2007–2008 Švarný siirtyi Tšekin Extraligan HC Třineciin, josta hän vaihtoi kuitenkin kesken kauden samassa liigassa pelaavaan HC Litvínoviin. Kaudella 2008–2009 Švarný voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +13. Kaudella 2009–2010 hän oli kuudella osumallaan Litvínovin eniten maaleja tehnyt puolustaja Karel Pilařin kanssa. Pudotuspeleissä Švarný jakoi joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Peter Jánskýn kanssa lukemalla +3.
Švarný palasi kaudeksi 2011–2012 taas kotimaahansa ja siirtyi HC Slovan Bratislavan riveihin. Hän teki ammattilaisuransa yhden kauden piste-ennätyksen tehoilla 9+20=29, joilla Švarný oli joukkueen tehokkain puolustaja ja sijoittui koko Extraligan puolustajien pistepörssissä kolmanneksi. Hän oli myös kevään 2012 pudotuspelien tehokkain puolustaja tehoilla 3+7=10. Švarný voitti kauden päätteeksi Slovakian-mestaruuden ja hänet valittiin Extraligan tähdistökentälliseen. Kaudeksi 2012–2013 Slovan siirtyi pelaamaan KHL:ään. Švarný teki ensimmäisellä KHL-kaudellaan runkosarjassa tehot 1+7=8.
Heinäkuussa 2013 Švarný siirtyi try-outille KHL:n kroatialaiseen laajennusjoukkue Medveščak Zagrebiin. Hänen koejaksonsa ei tuottanut jatkosopimusta, mutta elokuun lopulla Medveščak kuitenkin ilmoitti tehneensä Švarnýn kanssa uuden, vuoden mittaisen sopimuksen. Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi KHL:n valkovenäläisjoukkue Dinamo Minskin riveihin. Švarnýn rooli jäi kuitenkin pieneksi ja hän ei pelannut joukkueessa enää toista sopimuskauttaan, vaan palasi kaudeksi 2015–2016 vuoden mittaisella sopimuksella HC Slovan Bratislavaan. Maaliskuussa 2016 Švarný teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Kaudeksi 2016–2017 Švarný nimettiin HC Slovan Bratislavan varakapteeniksi. Helmikuussa 2017 hän siirtyi kuitenkin loppukauden sopimuksella SM-liigajoukkue Oulun Kärppiin, kun Slovan oli menettänyt mahdollisuutensa pudotuspeleihin ja Kärpät tarvitsi siirtotakarajalla vielä vahvistusta puolustukseensa. Kaudeksi 2017–2018 Švarný palasi taas kaksivuotisella sopimuksella Slovaniin.

Maajoukkueura

Švarný edusti Slovakiaa MM-kilpailuissa vuosina 2009, 2013, 2014 ja 2016. Viimeisimmässä turnauksessa hänet valittiin Valko-Venäjää vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Yhteensä Švarný on pelannut 111 A-maaottelua tehopistein 3+13=16.
Tatiana Troyanos

Tatiana Troyanos (12. syyskuuta 1938 New York – 21. elokuuta 1993 New York) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hänet tunnettiin valtavasta ohjelmistostaan, joka kattoi koko oopperan historian Claudio Monteverdistä Philip Glassiin. Hän oli saksalaisen äidin sekä kreikkalaisen isän tytär ja identifioitui kreikkalais-yhdysvaltalaiseksi. Hän debytoi vuonna 1963 Hippolytan roolissa Benjamin Brittenin Kesäyön unelmassa. 
Troyanos kuoli 54-vuotiaana syöpään Lenox Hillin sairaalassa.
Mehmed Raşid pašša

Mehmed Raşid pašša (1824 – 15. kesäkuuta 1876) oli Osmanien valtakunnan ulkoministeri 1875–1876. Hän osallistui 30. toukokuuta 1876 vallankaappaukseen, joka suisti sulttaani Abdülaziz I:n valtaistuimelta ja asetti tilalle Murat V:n. Mehmed Raşid pašša lukeutui Tanzimat-uudistuksia ajaneisiin reformatisteihin ja vallankaappauksen keskushenkilöihin.
Georges Laraque

Ura

Laraque aloitti uransa QMJHL-liigassa Kanadassa vuonna 1993. Hän keräsi mainetta tappelijana, ja kahden St. Jean Lynxissä pelatun kauden jälkeen Edmonton Oilers varasi hänet NHL:n varaustilaisuudessa toisella kierroksella vuonna 1995. Hän pelasi vielä yhden kauden QMJHL:ssä, jolloin hän vaihtoi seuraa kahdesti.
Kaudeksi 1996–1997 Laraque teki sopimuksen Edmontonin kanssa, mutta pelasi seuran farmijoukkue Hamilton Bulldogsissa AHL:ää. Jo seuraavalla kaudella hänet nostettiin lyhyeksi aikaa NHL:ään, mutta seuraavalla kaudella hän teki läpimurron. Seitsemän Edmonton-kauden aikana Laraque teki itsensä tunnetuksi yhtenä NHL:n parhaista tappelijoista.
Kesällä 2006 Laraque siirtyi vapaana agenttina Phoenix Coyotesiin, joka kuitenkin kauppasi hänet Daniel Carcilloa ja kolmannen kierroksen varausvuoroa vastaan Pittsburgh Penguinsiin.
Laraque on vegaani. Hänen sukujuurensa ovat Haitilta. Georgesin pikkuveli Jules-Edy Laraque pelasi jääkiekkoa QMJHL:ssä vuosituhannen vaihteessa. Heidän serkkunsa on aiemmin NHL:ssä pelannut puolustaja Jean-Luc Grand-Pierre.
Jegor Sozonov

Jegor Sergejevitš Sozonov (ven. Его́р Серге́евич Созо́нов, 26. toukokuuta 1879 Vjatkan läänin Uržumin kihlakunnan Petrovskojen kylä – 27. marraskuuta 1910 nykyisen Taka-Baikalian aluepiirin Nertšinski Zavodin piirin Gornyi Zerentui) oli venäläinen sosialistivallankumouksellinen.
Jegor Sozonov syntyi vanhauskoisen talonpojan ja metsäyrittäjän perheeseen. Hän opiskeli Moskovan yliopistossa, josta hänet erotettiin huhtikuussa 1901 opiskelijalevottomuuksiin osallistumisen takia. Sozonov karkoitettiin Ufaan, jossa hän liittyi sosiaalidemokraattien ja sosialistivallankumouksellisten paikallisjärjestöön. Maaliskuussa 1902 hänet pidätettiin ja karkoitettiin Itä-Siperiaan. Matkalla karkoituspaikkaan hän pakeni ulkomaille.
Heinäkuussa 1904 Sozonov murhasi sosialistivallankumouksellisten taistelujärjestön määräyksestä Venäjän sisäministerin Vjatšeslav von Plehwen. Haavoittuneena hänet pidätettiin ja tuomittiin elinkautiseen rangaistusvankeuteen. Kesäkuussa 1906 Sozonov saapui Nertšinskin pakkotyövankilan Akatuin vankilaan, josta hänet maaliskuussa 1907 siirrettiin Algatšiin. Siellä hän osallistui poliittisten vankien mielenilmauksiin ja yritti paeta. Syyskuussa 1907 Sozonov siirrettiin Zerentuin vankilaan, jossa hän myrkytti itsensä protestina poliittisten vankien ruumiinrangaistuksia vastaan.
Lambic

Lambic (flaamiksi lambik) on olutlaji, jota valmistetaan ainoastaan Belgiassa, Senne-joen laaksossa Pajottenlandin seutukunnalla Brysselin länsipuolella. Lambic-oluiden erikoispiirre on se, että olutvierteeseen ei lisätä ollenkaan hiivaa, vaan olutpanimon ullakolla olevassa suuressa matalassa altaassa villihiivat ja muut mikrobit saavat aikaan oluen spontaanikäymisen. Tämä voidaan tehdä vain loka-toukokuun välisenä aikana, jolloin ilma on riittävän viileää. Puhdas lambic on yleensä erittäin hapanta.
Käymisen alettua olut siirretään kypsymään vanhoihin tammi- tai pähkinäpuutynnyreihin, jossa sitä pidetään yhdestä kolmeen vuotta. Näin syntyy puhdasta lambicia, perusraaka-ainetta varsinaisille kaupallisille oluille.
Maltaina lambicissa käytetään yleensä mallasohraa (~70 prosenttia) ja mallastamatonta vehnää (~30 prosenttia). Lambicissa käytettävä humala on yleensä vähintään kolme vuotta vanhaa. Tällaisessa humalassa ei ole enää oluen katkeruutta lisääviä aineita.

Nimisuoja

Lambic ja sen tyyppien nimitys on nauttinut EU:n nimisuojaa vuodesta 1997 (perusteena EU:n säädös No 2082/92). Samanlainen nimisuoja on suomalaisella sahdilla. EU:n ulkopuolella kuitenkin jotkut yhdysvaltalaiset pienpanimot ovat markkinoineet oluitaan lambic-nimellä. Nämä oluet tehdään tavallisesti kaupallisista lambic-hiivakannoista.
31. maaliskuuta 1993 voimaan astunut kuninkaallinen asetus ("koninklijk besluit") määritteli Belgiassa lambic-oluen koostumuksen. Käytännössä asetuksen mukaan riittää, että oluessa on käytetty jossain määrin puhdasta lambicia, jolloin sitä voidaan markkinoida lambicina.

Hedelmä

Lambic-tyyleistä yleisin, johon on lisätty hedelmiä tai marjoja. Perinteisimpiä ovat kirsikka (kriek) ja vadelma (framboise), mutta näiden lisäksi on käytetty mm. persikkaa (pêche), mustaherukkaa (cassis), omenaa (pomme) ja viinirypäleitä (grape). Tekipä perinteikäs Cantillon-panimo pienen erän tyrnilambicia, joka tuli myyntiin keväällä 2004.

Gueuze

Gueuze ("köös") on nuoren ja vanhan lambicin pullotettu sekoitus. Erittäin hapan ja kuiva olut. Jotkut valmistajat kirjoittavat nimen geuze. Pullotettu perinteinen sataprosenttinen gueuze lambic tunnetaan nimellä OudeGueuze (tai OudeGeuze).

Faro

Lambic-sekoitus, johon on lisätty sokeria. Sokeri tekee oluesta makeamman ja raikkaamman kuin gueuzet.

Sekoittamaton

Sekoittamaton puhdas lambic on harvinainen, ja sitä saa yleensä ainoastaan lambic-panimoiden läheltä hanaoluena. Sekoittamattoman lambic-oluen maku ja luonne vaihtelee paljon, ja se toimii pohjana muille lambic-lajeille.

Mars

Vanhasta vierteestä, jossa on matala kantavierrearvo, tehtyä lambicia on kutsuttu nimellä mars bière/bier. Sitä on valmistettu lähinnä kotikäyttöön, eikä sitä ole kaupallisesti tehty vuosikymmeniin.