google/wiki40b huggingface dataset:
Ilmoitus-Lehti

Ilmoitus-Lehti (vuoteen 1859 saakka Annons-Blad) oli Kuopiossa vuosina 1858–1860 ilmestynyt sanomalehti.
Kirjanpainaja Fredrik Ahlqvistin julkaisema ruotsinkielinen Annons-Blad perustettiin edellisenä vuonna lakanneiden Kuopion Sanomien korvaajaksi. Se sisälsi etupäässä ilmoituksia ja kuulutuksia, eikä suomenkieliseksi muututtuaankaan herättänyt suurempaa kiinnostusta. Kerran viikossa ilmestyneen lehden toimittajina työskentelivät Alhqvist (1858–1860) ja Tobias Serenius (1859–1860).
Mine Bombers

Toimivuusongelmat

Pelin aiheuttaessa toimivuusongelmia uusien laitteistojen kanssa, monet sitä pelaavat käyttävät apunaan erilaisia MS-DOS-emulaattoreita. Yksi käytetyimmistä on DOSBox. Mine Bombers monien muiden vanhojen DOS-pelien tapaan pyörii ”ylikierroksilla” uusilla tietokoneilla ja tarvitaan apuohjelmia, jotka rajoittavat ruudunpiirtonopeutta. Emulaattoreissa on yleensä mukana itsesäädettävä ruudunpiirtorajoitin ja monia muita ominaisuuksia, kuten äänien ja värien sääteleminen.
Jorge Meré

Seurajoukkueura

Meré on kotoisin Oviedosta, josta hän siirtyi vuonna 2010 Sporting Gijónin nuorisoakatemiaan. Seuran reservijoukkueeseen hän nousi kaudella 2013–2014, joka pelasi maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä. 24. heinäkuuta 2014 Meré solmi seuran kanssa viisivuotisen sopimuksen, joka sisälsi 25 miljoonan euron purkupykälän.
11. huhtikuuta 2015 hän teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa vierasottelussa Real Zaragozaa vastaan. Loppukauden aikana hän pelasi yhteensä viisi (5) ottelua, jonka päätteeksi seura palasi maan pääsarjaan Primera Divisióniin kolmen vuoden tauon jälkeen. 23. syyskuuta 2015 Meré pelasi ensimmäisen ottelunsa maan korkeimmalla sarjatasolla, kun joukkue kohtasi vieraskentällä Rayo Vallecanon.
Tv-ohjaamo

Tv-ohjaamo (engl. Production Control Room tai engl. Master Control Room) on television monikameratuotannossa tila, missä ohjaaja työskentelee kameraharjoituksen, nauhoituksen tai suoran lähetyksen aikana. Ohjaamo sijaitsee joko tv-studiossa tai ulkotuotantoautossa. Erikoistapauksissa tv-ohjaamo voidaan rakentaa muuallekin kuten stadioneille tai jäähalleihin.
Tv-ohjaamossa sijaitsee ohjaamon pöytä, minkä ääressä istuvat ohjaaja, kuvaussihteeri (uusi yleistynyt nimike: tuotantokoordinaattori ) ja mikseri, usein myös tuottaja. Heidän edessään on monitoripaneeli, missä näkyvät kaikkien ohjelmassa käytettävien kuvalähteitten kuvat kuten kameroitten tai videoinserttien. Paneelissa sijaitsevat myös uloslähtevä kuva ja esikatselumonitori. Monitorilla tarkoitetaan tässä tv-ruutua. Ohjaajalla ja kuvaussihteerillä on mikrofonit, joitten avulla he ovat komentoyhteydessä kameramiehiin, studio-ohjaajaan ja muihin tv-studion tarkkaamotiloihin kuten kuva- jaäänitarkkaamoon. Kuvaussihteeri varoittaa tulevista kuvista, äänistä ja muista ohjelman tapahtumista. Tv-ohjaaja ohjaa kameramiesten työskentelyä, valitsee ohjelmassa käytettävät kuvat, komentaa, ja mikseri leikkaa kuvat ohjelmaan.
Joissakin tv-studioissa kaikki tarkkaamot sijaitsevat samassa tilassa. Ohjaamossa ovat siis myös kuva- ja valaistustarkkaamo sekä äänitarkaamo ja kuvanauhoituskoneet tai muut tallennusvälineet .
Markku Hylkilä

Markku Hylkilä (s. 17. huhtikuuta 1979 Reisjärvi) on suomalainen pelaajauransa lopettanut pesäpalloilija ja nykyinen pelinjohtaja. Hylkilän kasvattajaseura on Reisjärven Pilke. Hylkilä tunnetaan monipuolisena pelaajana, joka voi pelata ulkopelissä lähes mitä pelipaikkaa tahansa. Sisäpelissä Hylkilä on parhaimmillaan päästessään lyömään etenijöitä yksi kerrallaan merkistä kotiin, mutta taitaa myös merkkaamattomat kupperit. Kaudet 2015-2018 Hylkilä toimi pelinjohtajana Oulun Lipossa mutta siirtyi kaudelle 2019 Vimpelin Vedon pelinjohtajaksi.
Hän on koulutukseltaan hieroja. Hän on pelannut samoissa joukkueissa veljensä Mikon kanssa.

Ura Superpesiksessä

Oli näkyvä osa Sotkamon Jymyn vuosituhannen vaihteen kultaputkea pelatessaan kolmoskopparin tontilla. Saavutti kausilla 2001-2003 kolme peräkkäistä SM-kultaa ja nousi Itä-Länsi tason pelaajaksi. Siirtyi kaudeksi 2004 Joensuun Mailaan, jossa sisäpelivastuu alkoi hiljalleen kasvaa. Kuuden Joensuun kauden jälkeen vaihtoi maisemaa, tällä kertaa Oulun Lippoon ja toimi joukkueen kapteenina kaudella 2010. Kaudella 2011 hän siirtyi Kankaanpään Mailaan. Kaudeksi 2013 Hylkilä siirtyi  Seinäjoen JymyJusseihin.
GoAir

Historia

Jehangir Wadia perusti GoAirin vuonna 2005. Yhtiö kuuluu Wadia Groupiin, jonka tunnetuimpia yhtiöitä ovat Bombay Dyeing ja Britannia Industries. Wadia Group omistaa lentoyhtiön kokonaan. GoAir aloitti lennot marraskuussa 2005 käyttäen Airbus A320 -koneita.
Tammikuusta 2007 lähtien GoAirin lentojen täyttöaste on ollut keskimäärin 86 prosenttia. Yhtiön kasvu on kuitenkin ollut hidasta. Samoihin aikoihin perustetut IndiGo ja SpiceJet ovat ohittaneet GoAirin markkinaosuudessa, laivaston koossa ja kohteiden määrässä. Wadian ja toimitujohtaja Giorgio De Ronin mukaan hidas kasvu on ollut liikestrategia, jonka käyttöä Intian haastava ilmailuala vaatii. Yhtiön pääpaino on kannattavuuden säilyttämisessä laajentumisen ja markkinaosuuden suurentamisen sijaan.

A320neo-tilaus

GoAir tilasi kesäkuussa 2011 72 Airbus A320neo -konetta, joiden arvo on 5,6 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Toimitukset alkavat 2015 ja koneita toimitetaan 12-15 vuodessa.

Lentoemännät

Heinäkuussa 2013 GoAir ilmoitti palkkaavansa seuraavan seitsemän vuoden ajan vain kevyitä lentoemäntiä polttoainekulujen vähentämiseksi. Yhtiön 130 stuerttia saavat kuitenkin pitää työpaikkansa.

Palvelut

Koska GoAir on halpalentoyhtiö, sen lentokoneissa on vain turistiluokan istuimia. Se ei myöskään tarjoa matkustajilleen ilmaisia aterioita. Lennoilla on sen sijaan mahdollisuus ostaa kahvia, voileipiä, paratha-leipiä, keksejä, pähkinöitä, virvoitusjuomia, kivennäisvettä ja muita juomia. Lennolla voi myös tehdä verottomia ostoksia. Viihdejärjestelmiä ei ole, matkustajien ainoa viihdyke on lentoyhtiön oma lehti Go-Getter.
GoAir tarjoaa korkeamman tason matkustusmukavuutta nimellä GoBusiness, jossa matkustajat saavat lisähintaan paikan lentokoneen etuosasta. Palveluun kuuluu myös lisätilaa: rivin keskimmäinen penkki jää tyhjäksi. Saatavilla on myös ilmaisia aterioita ja suurempi määrä sallittua matkatavaraa. GoAirilla on myös kanta-asiakasohjelma GoClub, joka on ensimmäinen halpalentoyhtiön kanta-asiakasohjelma Intiassa.
GayVN-palkinto

GayVN-palkinnot ovat elokuva-alan palkintoja, jotka jaetaan vuosittain homopornografiaan liittyvän työn tekijöille. Palkinnot jakaa yhdysvaltalainen GayVN-lehden emoyhtiö Adult Video News. Palkintoa on kuvattu homopornon Oscar-palkinnoksi. 
Palkinto oli osa AVN-palkintosarjaa vuosina 1986–1998, kunnes palkinto eriytettiin vuonna 1999.  Vuonna 1998 palkinnot jaettiin kuluvan vuoden tuotannosta, mutta alkaen vuodesta 2000 palkinnot on jaettu edellisen vuoden tuotannosta. Palkintoa ei jaettu vuosina 2012–2017. 
Eniten palkintoja voittanut elokuva on Michael Lucas' La Dolce Vita, joka voitti 14 palkintoa vuonna 2007.
Maarianhaminan vanha kansakoulu

Maarianhaminan vanha kansakoulu on rakennus Ahvenanmaan maakuntakeskuksessa Maarianhaminassa, Norra Esplanadgatanilla. Sen suunnittelusta on vastannut suomalainen arkkitehti Frans Anatolius Sjöström, ja se on valmistunut vuonna 1884. Rakennukseen on nykyisin sijoitettu nuorisotalo. Ennen Maarianhaminan Pyhän Yrjön kirkon valmistumista rakennuksessa pidettiin myös jumalanpalvelukset.
Seppo Lohi

Seppo Lohi (s. 31. toukokuuta 1947 Kuukasjärvi, Ranua) on Simon seurakunnan entinen kirkkoherra. Lohi on teologian maisteri ja filosofian tohtori sekä Suomen ja Skandinavian kirkkohistorian dosentti Oulun yliopiston humanistisessa tiedekunnassa ja Itä-Suomen yliopiston filosofisen tiedekunnan teologisessa osastossa. Hän on tutkinut Lars Levi Laestadiusta, lestadiolaisen liikkeen leviämistä ja hajaannusprosessia sekä kirjoittanut herätysliikkeen historiasta kirjoja ja artikkeleita. Seppo Lohi itse lukeutuu vanhoillislestadiolaisiin.
Seppo Lohen pojista Olli Lohi on väitellyt lääketieteen, Hannes Lohi molekyyligenetiikan (filosofian) ja Tuomas Lohi filosofian tohtoriksi; Simo Lohi on lääketieteen ja hammaslääketieteen lisensiaatti ja Arttu Lohi hammaslääketieteen lisensiaatti.
Dave Semenko

David John ”Dave” Semenko (12. heinäkuuta 1957 Winnipeg, Manitoba – 29. kesäkuuta 2017) oli kanadalainen jääkiekkoilija, joka edusti NHL-urallaan Edmonton Oilersia, Hartford Whalersia ja Toronto Maple Leafsia. Pelipaikaltaan hän oli vasen laitahyökkääjä.
Semenko tunnettiin erityisesti poliisina ja Wayne Gretzkyn sekä muiden Oilersin nimekkäiden pelaajien suojelijana. Jäähyminuutteja hänelle kertyi kuitenkin muita poliiseja vähemmän, sillä yhteenottoja Semenkon kanssa haluttiin välttää hänen hurjan maineensa takia. Semenkon lempinimi oli ”Cement Head” (suom. Sementtipää), ja joukkuetoveri Kevin Lowe kutsui häntä ”kovanaamojen Gretzkyksi”. Wayne Gretzkyn itsensä ajatellaan yleisesti hyötyneen Semenkon pelotevaikutuksesta normaalia suuremman liikkumavapauden muodossa. Uransa aikana Semenko voitti Stanley Cupin kaksi kertaa, vuosina 1984 ja 1985. Kauden 1983–1984 pudotuspeleissä hän teki 19 ottelussa kaikkiaan kymmenen tehopistettä (viisi maalia ja viisi maalisyöttöä), mikä oli häneltä erityisen hyvä suoritus.
Semenko liittyi Edmonton Oilersiin 1977 joukkueen pelatessa WHA-liigassa. Siellä hän viimeisteli kahden kauden aikana 16 maalia, keräsi 20 syöttöpistettä ja kärsi 298 rangaistusminuuttia. Semenko teki WHA-historian viimeisen maalin. NHL:ään hän siirtyi Oilersin mukana 1979. Kauden 1986–1987 aikana hänet kaupattiin Hartford Whalersiin. Seuraavan kauden Semenko pelasi Torontossa, ja tämän jälkeen hän lopetti urheilu-uransa. Myöhemmin Semenko on työskennellyt ensin Edmonton Oilersin apuvalmentajana 1996 ja sittemmin seuran kykyjenetsijänä.
Semenko nyrkkeili Muhammad Alia vastaan näytösottelussa, joka pidettiin 12. kesäkuuta 1983. Tapahtuman järjestäjänä toimi Mark Messierin setä. Vuonna 1989 ilmestyi Semenkon 157-sivuinen omaelämäkerta Looking Out for Number One (julkaisija Stoddart Publishing, ISBN: 0773722955). Kirjan toinen tekijä on Larry Tucker, ja se sisältää Wayne Gretzkyn kirjoittaman esipuheen.
Kesäkuussa 2017 Semenkon entinen seura Edmonton Oilers tiedotti hänen kuolleen kamppailtuaan syöpää vastaan.
Henrik Karlsson (pilapiirtäjä)

Henrik Karlsson (taiteilijanimeltään Karlsson, s. 1956) on suomalainen pilapiirtäjä. Hän on toiminut Helsingin Sanomien pilapiirtäjänä vuodesta 1986 lähtien. Hänen pilapiirroksiaan on julkaistu Helsingin Sanomien pääkirjoitussivulla maaliskuusta 2005 lähtien.
Shaun Heshka

Ura

Heshka pelasi juniorina SJHL:n Melville Millionairesissa ja WHL:n Everett Silvertipsissä. Viimeisenä kautenaan Silvertipsissä hän voitti WHL:n puolustajien syöttöpörssin 49 syötöllään. Kaudeksi 2006–2007 Heshka siirtyi kolmen vuoden tulokassopimuksella NHL-seura Vancouver Canucksiin, mutta joutui pelaamaan sen farmijoukkueessa AHL:n Manitoba Mooseen. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi lisäksi kolme ottelua ECHL:n Victoria Salmon Kingsissä, mutta seuraavat kaksi kautta kuluivat kokonaisuudessaan Moosessa. Kesäkuussa 2009 Heshka siirtyi Canucksista Phoenix Coyotesin organisaatioon. Kaudella 2009–2010 hän pelasi ensimmäiset kahdeksan NHL-otteluaan Coyotesissa, mutta vietti valtaosan kaudestaan AHL:n San Antonio Rampagessa.
Kaudeksi 2010–2011 Heshka siirtyi Itävallan pääsarjan EC Red Bull Salzburgiin, jossa voitti kauden päätteeksi Itävallan-mestaruuden. Ennen seuraavaa kautta hän oli try-outilla Los Angeles Kingsissä, muttei saanut sopimusta. Lokakuussa 2011 Heshka siirtyi AHL:n Binghamton Senatorsiin, jossa pelasi vain marraskuulle asti, jolloin vaihtoi loppukaudeksi toiseen AHL-seuraan, Peoria Rivermeniin. Kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi SM-liigajoukkue Porin Ässiin, jossa Heshka voitti kauden päätteeksi Suomen mestaruuden. Joukkueessa esitetyt hyvät otteet noteerattiin myös Venäjällä ja poikivat sopimuksen Kazaniin.
Myöhemmin Heshka siirtyi Kazanista MoDo Hockey:hin ja SHL:aan. Kauden 2015–16 päätteeksi hän sai sopimuksen Oulun Kärppien kanssa tulevaksi kaudeksi 2016–17.

Yksityiselämä

Heshka on ollut pitkään naimisissa kanadalaisen Laura Hudsonin kanssa.
Tero Kainulainen

Tero Kainulainen on suomalainen urheilutoimittaja ja -selostaja. Hän on työskennellyt 1990-luvulla alkaneella työurallaan muun muassa Yle Urheilun, Eurosportin ja Viasat Urheilun palveluksessa. Eurosportilla hän selosti 2000-luvun alussa jalkapalloa. Ylellä hän on selostanut muun muassa radiossa olympialaisia. Vuodesta 2013 asti Kainulainen on tehnyt selostajan ja toimittajan töitä Viasatille. Viasatilla Kainulainen selostaa jääkiekon NHL:ää ja KHL:ää. Kesäolympialaisissa 2016 hän selosti Ylellä pääosin naisten jalkapalloa. Kainulainen oli yksi Ylen selostajista Jalkapallon MM-kisoissa 2018.
Rob Lowe

Robert Lowe (s. 17. maaliskuuta 1964 Charlottesville, Virginia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka parhaiten tunnetaan roolistaan televisiosarjassa West Wing. Hän näytteli myös vuoden 1983 elokuvassa Outsiders – kolmen jengi, joka perustuu S.E. Hintonin kirjaan.
Lowe meni naimisiin vuonna 1991 Sheryl Berkoffin kanssa ja parilla on kaksi lasta, Edward Matthew (s. 1993) ja John Owen (s. 1995). 
Hän kieltäytyi Greyn Anatomiassa yhden päähenkilön, Derek Shephardin roolista, jonka sittemmin sai Patrick Dempsey. Lowe näytteli presidenttiehdokasta sarjassa Perhesiteet.
Teoria miehistä (televisiosarja)

Juoni

Sarja kertoo parisuhdeneuvojasta Marin Frististä, joka kirjansa mainosmatkalla Alaskassa jää Elmo-nimiseen kaupunkiin kirjoittamaan uutta kirjaa miehistä, saatuaan tietää sulhasensa pettävän häntä. Marin neuvoo kirjansa naislukijoita parisuhdeasioissa, mutta huomaa ettei itse ole toiminut niin kuin on muille opettanut.
Akigumo

Palvelus

Akigumo siirrettiin Trukille osaksi 1. hävittäjälaivuetta suojaamaan tammikuussa 1942 Rabaulin maihinnousua. Tämän jälkeen alus osallistui tukialusten suojaamiseen helmikuussa hyökättäessä Port Darwiniin ja Intian valtamerelle tehtyyn syöksyyn maalis-huhtikuussa.
Midwayn taistelun aikana alus muodosti yhdessä sisaralustensa Makigumon, Kazagumon ja Yūgumon kanssa 10. hävittäjäviirikön. Laivaston uudelleenjärjestelyn yhteydessä viirikkö liitettiin 3. laivaston 10. hävittäjälaivueeseen. Viirikön mukana Akigumo osallistui Guadalcanalin maihinnousuun ja sitä seuranneeseen tukemisoperaatioon yhdessä 31. hävittäjäviirikön alusten Naganami, Takanami ja Makinami kanssa. Nämä seitsemän alusta toimivat aktiivisesti Salomonin saarten alueella, suojaten saattueita ja saaria tulittavia raskaita yksiköitä. Osasto osallistui myös Santa Cruzin taisteluun, jonka aikana Akigumo yhdessä Makigumon kanssa upottivat vaurioituneen Yhdysvaltain laivaston tukialuksen USS Hornetin.
Akigumo siirrettiin pohjoisemmaksi Tyynellä valtamerellä suojaamaan Kiskan evakuointia. Syyskuussa Salomonin saaria evakuoitaessa Akigumo yhdessä Yūgumon, Kazagumon sekä kolmen muun hävittäjän kanssa taisteli Yhdysvaltain laivaston hävittäjien kanssa.
Akigumoon osui 1. huhtikuuta 1944 USS Redfinin (SS-272) laukaisema torpedo, joka upotti aluksen 55 kilometriä kaakkoon Zamboangan niemimaasta, Filippiineillä.
Ruskopilvikolibri

Koko ja ulkonäkö

Ruskopilvikolibri on kooltaan noin 10–12 cm. Lajin sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Ruskopilvikolibrikoiras on selästään tumman metallinkiiltoisen vihreä. Otsa on alalajilla L. c. castaneoventris sinertävän vihreä ja alalajilla L. c. cinereicauda kirkkaan sininen. Päässä on valkoinen silmäkulmajuova. Kurkussa ja rinnassa on valkoinen laikku. Koiraan vatsa on vihreä ja pyrstö on sinisen musta tai tumman harmaa. Ruskopilvikolibrinaaras on selästään vihreä ja kurkustaan, rinnastaan ja vatsastaan kanelinruskea. Silmäkulmajuova on valkoinen. Ruskopilvikolibrin nokka on pitkä ja väriltään musta.

Levinneisyys ja elinympäristö

Ruskopilvikolibria tavataan Costa Ricasta ja Panamasta. Lajin elinympäristöä ovat kosteat vuoristometsät ja metsien reuna-alueet. Erityisesti naaraat vierailevat myös kahviviljelmillä. Ruskopilvikolibrin ravintoa on pääasiallisesti kukkien mesi ja lisäksi se pyydystää lentäviä hyönteisiä. Pesintä tapahtuu sadekauden aikana.

Luokitus

Keskiamerikkalaisten pilvikolibrilajien luokitus on osittain epäselvää. Ruskopilvikolibri on hyvin läheistä sukua purppurapilvikolibrille (L. calolaemus). Tämän lisäksi ruskopilvikolibrin alalaji L. c. cinereicauda erotetaan toisinaan omaksi lajikseen L. cinereicauda.
HMS Royal Katherine (1664)

Valmistus

Alus tilattiin Christopher Pettiltä Woolwichin telakalta. Se laskettiin vesille vuonna 1664.

Palvelus

Alus osallistui 13. kesäkuuta 1665 toisen Englannin-Hollannin sodan Lowestoftin, 11.-14. kesäkuuta neljän päivän ja 4. elokuuta 1666 Pyhän Jaakon päivän taisteluun. Aluksen miehistö upotti aluksensa kesäkuussa 1667 estääkseen sen valtaamisen Alankomaiden laivaston tehdessä ylläkön Medwayn satamaan.
Aluksen noston jälkeen se taisteli kolmannessa Englannin-Hollannin sodassa vuosina 1672-1674. Alankomaiden laivasto valtasi 7. kesäkuuta 1672 aluksen Solebayn taistelussa, mutta se vallattiin takaisin vielä samana päivänä. Alus osallistui Schooneveldin taisteluun. Alus oli mukana 29. toukokuuta 1692 Barfleurin taisteluun.

90-tykkinen toisen luokan linjalaiva

Royal Katherine rakennettiin vuonna 1702 uudelleen Portsmouthissa, jolloin siitä tuli 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Alus oli vuodesta 1701 alkaen amiraali George Rooken lippulaivana Espanjan perimyssodassa. Vuonna 1706 alus nimettiin uudelleen HMS Ramilliesiksi kunnianosoituksena John Churchillin saavuttamalle voitolle Ramilliesin taistelussa. Alus rakennettiin uudelleen Portsmouthissa 30. marraskuuta 1742-8. helmikuuta 1743, jolloin se säilyi 90-tykkisenä toisen luokan linjalaivana.
Alus osallistui seitsenvuotiseen sotaan. Se oli amiraali John Byngin lippulaivana epäonnistuneessa Port Mahonin vapautuksessa, jonka seurauksena ranskalaiset valtasivat Minorcan. Byng tuomittiin sotaoikeudessa teloitettavaksi.
HMS Ramillies haaksirikkoutui 15. helmikuuta 1760 lähellä Bolt Tailia. Ainoastaan 20 miehistönjäsentä ja aliluutnantti pelastuivat 850 hengen miehistöstä.
Tom Stoppard

Sir Tom Stoppard OM CBE (s. 3. heinäkuuta 1937 Zlín, Tšekkoslovakia) on brittiläinen näytelmäkirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja.
Stoppard syntyi Tšekkoslovakiassa juutalaiseen perheeseen. Hän pakeni Singaporeen ja lopulta Intiaan, mutta menetti varhaisella iällään isänsä, joka menehtyi japanilaisten sotavankina. Hän lopetti koulunsa 17-vuotiaana ja työskenteli sen jälkeen toimittajana.
Stoppardin tunnetuimpien töiden joukossa on 26. elokuuta 1966 kantaesityksensä saanut näytelmä Rosencrantz & Guildenstern Are Dead, jota on esitetty suomeksi nimellä Haukat ja haikarat. Muita Suomessa nähtyjä Stoppardin näytelmiä ovat Arkadia (Suomen Kansallisteatteri 1994, suom. Rauno Ekholm, ohj. Antti Einari Halonen) ja Rock’n’Roll (Helsingin Kaupunginteatteri 2008, suom. Kersti Juva, ohj. Kari Rentola).
Hänen käsikirjoittamiaan elokuvia ovat Brazil – tämän hetken tuolla puolen (1985) ja Rakastunut Shakespeare (1998). Hänet otettiin Ansioritarikunnan jäseneksi vuonna 2000.
Stoppardille on myönnetty muun muassa Oscar, Golden Globe, useita Tony-palkintoja, Venetsian elokuvajuhlien Kultainen leijona ja Berliinin elokuvajuhlien Hopeinen karhu.
Psii

Muoto ja sen historia

Psii ei ilmeisesti perustu foinikialaisen kirjaimiston esikuvaan, kuten useimmat muut kreikkalaiset kirjaimet, vaan se on kreikkalaisten omaa keksintöä. Samasta syystä se on sijoitettu kreikkalaisen aakkoston loppupuolelle foinikialaisperäisten kirjainten jälkeen.
Psii oli alun perin käytössä omana merkkinään muun muassa Lokriin, Megaran, Akhaian sekä monien Suur-Kreikan ja Vähän-Aasian siirtokuntien paikallisissa kirjaimistoissa. Kirjaimen muodossa oli jonkin verran vaihtelua. Muissa kirjaimistoissa psiin äänne esitettiin erilaisilla kirjainyhdistelmillä, kuten ΦΣ (fii ja sigma) tai ΠΣ (pii ja sigma). Myöhemmin psii vakiintui osaksi joonialaista kirjaimistoa, josta tuli kreikkalaisen kirjaimiston standardi.
Epigrafisissa lähteissä psiistä esiintyy muun muassa seuraavanlaisia variantteja:
Saksan 14. panssaridivisioona

Perustaminen

Wehrkreis IV perusti lokakuussa 1934 Dresdenissä divisioonan peitenimellä Artillerieführer IV., jonka nimi vaihdettiin Saksan irtautuessa Versailles'n rauhan rajoituksista 15. lokakuuta 1935 4. jalkaväkidivisioonaksi. Sen yksiköt muodostettiin Reichswehrin 4. jalkaväkidivisioonasta. Divisioonan esikunta oli sijoitettu Dresdeniin.

Palvelus

Divisioona oli toukokuussa 1939 Sleesiassa ja se asetettiin liikekannalle 18. elokuuta. Puolan offensiivin alkaessa divisioona ylitti rajan 1. syyskuuta Guttenbergistä osallistuen taisteluihin Lublinitzissä, Mokrsescissä ja Kielcessä. Se osallistui Veikselin ylimenoon Anapolissa sekä eteni sen jälkeen Krasnislawiin. Taisteluiden päätteeksi se osallistui vielä sotatoimiin Lublinissa, Pulawyssä ja Wlodawassa. Divisioona siirrettiin länteen joulukuussa 1939 ja se ryhmittyi Reininmaalle.
Divisioona ylitti Ranskan rajan 10. toukokuuta 1940 St. Vithin kaakkoispuolella. Sotatoimien päättyessä divisioona oli Cherissä. Heinäkuussa se siirrettiin takaisin kotivaruskuntiin Saksaan, missä divisioonasta muodostettiin 14. panssaridivisioona 15. elokuuta 1940 Milowitzin ja Königsbrückin koulutusalueilla. Marraskuussa divisioona liitettiin armeijaryhmä C:n 11. armeijan XLVI armeijakuntaan, mistä se siirrettiin helmikuussa 1941 edelleen armeijaryhmä B:n 17. armeijan XLVII armeijakuntaan. Divisioona oli marraskuussa armeijan reservinä Unkarissa.
Ponille kyytiä

Ponille kyytiä (engl. Smack the Pony) on kolmen brittiläisen naiskoomikon, Fiona Allenin, Doon Mackichanin ja Sally Phillipsin, vetämä televisiosketsisarja. Sitä esitettiin Britanniassa vuosina 1999–2003. Sarjalla oli 2,5 miljoonaa katsojaa.
Sarjalle on tyypillistä satiirinen, jopa karski huumori, joka viittaa usein seksuaalisuuteen mutta myös muihin arkielämän ilmiöihin kuten työpaikkakiusaamiseen. On väitetty, ettei miehillä olisi mitään mahdollisuutta käsitellä arkoja aiheita sarjan esittämällä tavalla.
Suomessa sarjaa on esittänyt Yle TV1. Sarjasta on julkaistu Britanniassa parhaat palat -valikoima-DVD, ja keväästä 2008 alkaen sarjan kolme tuotantokautta on julkaistu DVD:nä Suomessa, Norjassa, Tanskassa ja Ruotsissa.
Jussi Pietikäinen

Juho ”Jussi” Pietikäinen (k. 31. joulukuuta 1920 Pietari, Neuvosto-Venäjä) oli suomalainen kivenhakkaaja, sosiaalidemokraatti ja ammattiyhdistysaktiivi, joka toimi lyhyen aikaa SDP:n puheenjohtajana keväällä 1917. 
Pietikäinen oli syntynyt Pielavedellä. Hän oli vuonna 1897 kahden veljensä kanssa perustamassa Helsingin ulkotyöväenyhdistystä. Huhtikuussa 1907 Pietikäinen oli Suomen kivityöntekijäin liiton edustajana SAK:n edeltäjän Suomen Ammattijärjestön Tampereella pidetyssä perustavassa kokouksessa ja kuului myöhemmin pitkään sen toimikuntaan eli hallitukseen. SDP:n varapuheenjohtajaksi Pietikäinen valittiin vuoden 1913 Tampereen puoluekokouksessa. Maaliskuussa 1917 hänestä tuli puolueen puheenjohtaja, kun tehtävää hoitanut Matti Paasivuori erosi SDP:n johdosta tultuaan valituksi Tokoin senaattiin. Pietikäinen oli puheenjohtajana vain vajaan kolmen kuukauden ajan kesäkuussa 1917 järjestettyyn Helsingin puoluekokoukseen saakka, jolloin hänen tilalleen astui Kullervo Manner.
Vuoden 1918 Suomen sisällissodan aikana Pietikäinen toimi Suomen kansanvaltuuskunnan työasiain osaston yleisten töiden alaosaston valvojana. Sisällissodan loppuvaiheessa Pietikäinen johti Viipurissa 25. huhtikuuta pidettyä punaisten yleistä kokousta, jossa pohdittiin toimenpiteitä kansanvaltuuskunnan paettua Venäjälle. Pietikäinen pakeni lopulta itsekin Venäjälle, ja joutui Venäjän sisällissodan aikana Siperiassa Aleksandr Koltšakin valkoisen armeijan vangiksi. Hänen terveytensä romahti kolmen kuukauden vankeusaikana ja hän kuoli vuoden 1920 lopussa keuhkotautiin pietarilaisessa sairaalassa.