google/wiki40b huggingface dataset:
Rimminjärvenlakkari

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,5 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Siikanevan eteläpuolisen järviylängön keskellä olevassa Rimminsuolla. Samalla suolla sijaitsee Rimminjärvi. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä ja se on autio.Sen rannat ovat soistunutta metsää.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Huikonjoen valuma-alueeseen (35.754) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 176,3 metriä mpy. Järveen ei tule ojia eikä sillä ole laskuojaa. Lampeen tullut sadanta todennäköisesti suotuu Rimminjärveen.
Brian George

Lapsuus

George syntyi Jerusalemissa sefardijuutalaiseen perheeseen. Hänen äitinsä oli kotoisin Intiasta ja isä Irakista, mutta hän asui Mumbaissa. Vuosi sen jälkeen perhe muutti Israelista Lontooseen, sitten Torontoon vuonna 1966. George oli nuorin neljästä sisaruksesta.
Santiago Urrutia

Santiago Urrutia Lausarot (s. 30. elokuuta 1996 Miguelete) on uruguaylainen moottoriurheilija.

Ura

Hän aloitti uransa karting-sarjoissa. Vuonna 2011 Urrutia ajoi neljä kilpailua Formula Abarth -sarjassa saavuttaen viisi pistettä. Seuraavana vuonna Urrutia kilpaili täyden kauden sarjassa sijoittuen neljänneksi Euroopan ja Italian sarjoissa kolmella voitollaan. Vuonna 2013 Urrutia kilpaili European F3 Open -sarjassa. Hän voitti kaksi kilpailua sijoittuen sarjan neljänneksi. Vuonna 2014 Urrutia kilpaili GP3-sarjassa suomalaisen Koiranen GP -tallin kuljettajana. Hän ei saavuttanut kauden aikana yhtään pistettä ja oli parhaimmillaan kilpailussa 11:s. Vuonna 2015 Urrutia kilpaili Pro Mazda Championship -sarjassa ja voitti sarjan mestaruuden.
Jumi

Jumi on erityisesti suomalais-ugrilaisia kieliä puhuvien kansojen käyttämä yliluonnollisten ilmiöiden, lähinnä panteistisen maailmanhengen nimitys. Suomen etäsukukielissä se tunnetaan myös nimityksellä Jumo. Muiden muassa marit viettävät vuosittain Jumolle omistettua juhlapäivää uhraten lihaa ja viljaa. 
Jumi aiheuttaa esimerkiksi eläimelle äkillisen taudin ampumalla näkymättömän nuolen. Arvoituksissa jumi on jokin, jolle on ominaista ehdoton paikallaanolo tai jota on mahdoton kiertää.
Sanan etymologia lienee sama kuin sanalla jumala. 
Hyönteislaji tupajumi on saanut nimensä jumista. Puuhun kaivautunut tupajumi aiheuttaa napsuvaa ääntä, jota pidettiin viestinä henkiolennoilta.

Juminkeko ja jumin kurikka

Suomalaisessa tarustossa esiintyvät Juminkeko ja Jumin kurikka, mutta näiden merkitys on jäänyt melko lailla arvoitukseksi. Joissakin tapauksissa niillä on viitattu tonttu- eli napakiviin.
Vienankarjalaista kulttuuria edistämään on perustettu Juminkeko-säätiö.

Jumin häät

Jumin häät eli jumihäät olivat nuorison leikkihäät, joiden perinne tunnettiin lähinnä Pohjanmaalla ja jonkin verran Keski-Suomessa.
Kustaa Vilkunan Vuotuisen ajantiedon (1950) mukaan jumihäiksi kutsuttiin nuorison tanssiaisia, joihin kuului yhdessä nukkuminen. Tanssiaisten jälkeen useat nuoret kävivät pareittain tanssipaikkana toimineen rakennuksen lattialle ja nukkuivat siinä koko yön. Vaatteita ei riisuttu, eikä liian lähelle toista ollut lupa mennä. Jos pari oli liian lähekkäin, menettivät he maineensa. Tämä siveä toimitus oli kuitenkin ihanne, joka joidenkin tietojen mukaan ei aina pitänyt. Asiakirjojen mukaan vuonna 1758 Muhoksen pitäjässä eräs tyttö olisi tullut raskaaksi jumin häissä ja tappanut lapsensa. Tyttö tuomittiin kuolemaan.
Jotkut paheksuivat jumin häitä ja väittivät, että niissä juotiin, syötiin ja tehtiin häpeää. Jotkut tutkijatkin ovat pitäneet jumin häitä hedelmällisyysriitteinä, joita järjestettiin alun alkaen, jotta olisi voitu harjoittaa luvallisesti esiaviollista seksiä sekä mahdollisesti testata morsiamen hedelmällisyys ennen häitä. 
Vilkuna kirjoittaa, että lätin kielessä jumis on tarkoittanut kaksoistähkää tai yleensä kahta yhteen kasvanutta, siis jumissa olevaa, asiaa. Vilkunan mukaan kyseessä voisi siis olla parin–kolmen vuosituhannen takainen kielikuva ja lainasana.
Jumin häitä on verrattu latvialaisten hedelmällisyyden jumalan Jumisin palvontaan, johon liittyi joidenkin käsitysten mukaan luvallista avioliiton ulkopuolista seksiä. Latvialaisten hedelmällisyysriittien ja suomalaisten jumin häiden yhteyttä ei kuitenkaan ole voitu osoittaa. 
Jumin häiden merkitys on jäänyt pitkälti tuntemattomaksi. Toisissa perinteissä hieman samantapaisissa leikkihäissä kerättiin nuorille köyhille tytöille rahaa (kuten oikeissa häissä uudelle parille), mutta jumin häihin rahan keruu ei ilmeisesti kuulunut.
Kalevatar

Kalevatar oli Helsingissä vuosina 1894–1896 ilmestynyt aikakauslehti.
Saima Grönstrandin julkaisema ja toimittama Kalevatar oli Alexandra Gripenbergin Kodin ja Yhteiskunnan ohella yksi varhaisimmista suomalaisista naisten yleislehdistä. Se sanoutui irti politiikasta ja aatteista ja keskittyi kotitalousneuvoihin, muotiin, naisten elämäkertoihin ja kaunokirjallisuuteen. Erityisesti Kalevatar halusi valistaa maaseudun naisia. Kahdesti kuukaudessa ilmestynyt lehti eli vain runsaan vuoden ajan.
Fred Hersch

Fred Hersch (s. 21. lokakuuta 1955, Cincinnati, Ohio) on yhdysvaltalainen jazz-pianisti. 
Hersch aloitti pianonsoiton nuorella iällä ja valmistui vuonna 1977 New England Conservatory of Musicista Bostonissa. Häntä opetti mm. Sophia Rosoff. Hersch siirtyi 1970-luvun lopulla New Yorkiin, jossa hän pääsi esiintymään yhdessä Stan Getzin, Joe Hendersonin, Lee Konitzin ja Charlie Hadenin kanssa. 
Hersch on saanut vaikutteita Bill Evansilta. Hän on soittanut lukuisissa kokoonpanoissa, ja lisäksi monet albumeista, kuten Live at the Bimhuis (2005) ovat sooloresitaaleja. 
Hersch todettiin HIV-positiiviseksi vuonna 1986. Hän on saanut mainetta myös musiikin opettajana. Hän on avoimesti homoseksuaalinen.
Suomen IV armeijakunta (jatkosota)

Suomen jatkosodan IV armeijakunta muodostettiin Välirauhan ajan II armeijakunnasta laajentamalla siihen kuuluneet prikaatit divisiooniksi. Armeijakunnan komentajana toimi hyökkäysvaiheen alussa kenraaliluutnantti Lennart Oesch.
Armeijakuntaan kuuluivat 12., 8. ja 4. divisioona sekä armeijakuntajoukkoja. IV armeijakunta lakkautettiin 2.9.1941.

Keskittäminen

Armeijakunnan joukkojen siirrosta käskettiin 27. kesäkuuta, minkä mukaan se keskitettiin viivytykseen rajan läheisyyteen heikosti kenttävarustettuihin asemiin. Päämaja antoi seuraavana päivänä armeijakunnalle käskyn valmistautua hyökkäykseen, jolloin sen tulisi edetä rajan yli kaksi divisioona rinnan ja kolmannen jäädessä reserviin. Hyökkäyksessä 8. divisioona olisi oikealla ja 4. divisioona vasemmalla ja niiden välirajana linja Ylijärveltä Pukalusjärveen.
V armeijakunta lakkautettiin 23. kesäkuuta, jolloin siihen kuulunut 10. divisioona alistettiin 30. kesäkuuta IV armeijakunnalle. Divisioona jäi kuitenkin aiempiin asemiinsa 4. divisioonan vasemmalle puolelle ryhmittyneenä puolustukseen.
Armeijakunta siirsi heinäkuun alussa reservinä toimineen 12. divisioonan 10. divisioonan asemien taakse alueelle Suokumaa–Ruokola–Lauritsala–Joutseno muodostaen siten vasemmalle sivustalleen iskuryhmän. Samalla armeijakunnan vasenraja siirrettiin Vuoksen vesistölinjalle. Näin muodostuneelle Suokumaanjärven ja Vuoksen väliselle alueelle perustettiin Osasto Kääriäinen, jonka muodostivat 10. divisioonasta siirretyt vajaa Jalkaväkirykmentti 2 ja Kevyt Osasto 12.

Hyökkäys

Armeijakunta sai 11. heinäkuuta hyökkäyskäskyn. Armeijakunnasta irrotettiin 25. heinäkuuta panssaripataljoona sekä 10. divisioona, jolloin armeijakunnan suunnitelmia ja ryhmitystä jouduttiin muuttamaan. Armeijakunnan komentaja antoi 9. elokuuta oman esikäskynsä hyökkäyksestä. Päämaja käski kuitenkin armeijakunnan pysyä puolustuksessa ja se pyysi ainoastaan täydennyksiä II armeijakunnalle.
Armeijakunta sai 13. elokuuta luvan hyökätä ja sen tehtäväksi määrättiin vihollisvoimien työntäminen Vuoksen ja sen länsipuolista kapeikkoa vasten. Tämän jälkeen armeijakunnan tuli valmistautua etenemään joko kaakkoon tai etelään. Seuraavana päivänä armeijakunnan hyökkäysvalmistelut peruutettiin.
Armeijakunta oli käskyn mukaan aloitettava hyökkäyksensä 22. elokuuta Vuokseen tukeutuvalla vasemmalla siivellään, mutta vihollisen irtaantuminen edellisenä päivänä aiheutti hyökkäyksen alkamisen jo edellisenä päivänä.
Grottaglie

Historia

Grottaglien nimi tulee latinankielisestä nimestä Cryptae Aliae, joka tarkoittaa monta rotkoa. Alueella on asuttu jo paleoliittisellä kaudella. Roomalaisen Enniuksen uskotaan asuneen Grottaglien alueella.
Grottaglien ympäristössä on paljon kaivettuja luolia, jotka alueen asukkaat ovat kaivaneet todennäköisesti suojautuakseen saraseenien hyökkäyksiltä varhaiskeskiajalla. Luolia on hyödynnetty turvapaikkana myöhemminkin.

Nähtävyyksiä

Grottaglieen rakennettiin piispanlinna Castello Episcopio 1300-luvulla. Se on barokkityylinen linna Grottaglien vanhankaupungin kupeessa. Linnassa toimii nykyään museo.
Kaupungin pääkirkko on Chiesa Matrica vuodelta 1372. Kirkko edustaa romaanista tyyliä. Toinen kirkko, Chiesa di San Francesco Di Geronimo, on vuodelta 1832.
Grottagliessa on de Félice -suvun palatsi Palazzo de Félice, joka on rakennettu 1767, sekä useita muita komeita palatsirakennuksia eri aikakausilta.
Al-Murabitoun

Historia

Al-Murabitounin perustajana pidetään ennen Islamilaisen Maghrebin al-Qaidan johtohahmoihin kuulunutta algerialaista Mokhtar Belmokhtaria. Belmokhtarin välit al-Qaidan kanssa rikkoutuivat vuoden 2012 loppupuolella ja tammikuussa 2013 puolella hän tuli tunnetuksi In Aménasin panttivankikriisistä. Myöhemmin samana vuonna Belmokhtarin johtamat joukot yhdistyivät Mujao-nimisen toisen terroristijärjetön kanssa. Järjestön virallista johtajaa ei nimetty ranskaksi julkaistussa perustamisjulistuksessa, mutta Belmokhtarin uskotaan olevan nykyisin järjestön johdossa Mujaon johtaja Ahmed Ould Amerin ja Ranskan viranomaisten al-Murabitounin johtajaksi epäilemän Abu Bakr al-Nasrin kuoltua Ranskan armeijan operaatioissa Malissa vuonna 2014.
Vuoden 2015 puolella liikkui huhuja al-Murabitounin liittymisestä Isis-järjestöön. Yksi Mujaon johtajista ilmoitti liittymisestä, mutta myöhemmin Belmokhtar totesi järjestön olevan uskollinen al-Qaedan johtaja Ayman al-Zawahirille. Vuonna 2015 järjestö toteutti myös useita terrori-iskuja Malissa. Elokuussa järjestö hyökkäsi hotelliin Sevaren kaupungissa surmaten ainakin 19 henkilöä. Se otti myös vastuun hyökkäyksestä kahvilaan Bamakossa maaliskuussa 2015, jossa sai surmansa viisi henkilöä. Marraskuussa 2015 järjestö otti panttivankeja Bamakon Radisson Blu-hotellilla. Mauritanialaisen al-Akhbar-uutistoimiston mukaan isku toteutettiin yhteistyössä Islamilaisen Maghrebin al-Qaidan kanssa. Yhteistyötä on pidetty merkkinä yrityksistä lähentää toimintaa al-Qaidan kanssa, joka on kärsinyt kilpailusta Isis-järjestön kanssa. Samanlaista kehitystä oli havaittavissa Burkina Fason terrori-iskuissa 2016. Islamilaisen Maghrebin al-Qaida otti vastuun iskuista, mutta yhdysvaltalaisen terroristijärjestöjä tarkkailevan SITE:n mukaan iskun toteuttajat olivat Al-Murabitounin jäseniä.
Maaliskuussa 2017 neljä al-Qaidaan liitoksissa ollutta ryhmää, al-Murabitoun, Ansar Dine, Macinan vapautusrintama ja Islamilaisen Maghrebin al-Qaida liittyivät yhdeksi järjestöksi nimellä Jamaat Nusrat al-Islam wal-Muslimin eli JNIM.
Kuudesti laukeava

Sex Shop

Jokainen jakso alkaa Sex Shop-nimisellä alkusketsillä. Siinä erilaiset ihmiset kävelevät kadulla tehden samalla jotain askareita. Kulkiessaan seksikaupan ohi ihmiset pysähtyvät, vilkuilevat ympärilleen ja "pujahtavat" kauppaan. Lopuksi kauppaan menee myös nainen, jonka jälkeen kaupassa räjähtää ja yhtyeen jäsenien päät lentävät ikkunasta ulos.

Suvaitsevaisuus

Erilaiset työläiset ovat työnsä äärellä ja yksi alkaa laulaa työhönsä liittyvää laulua, johon muut yhtyvät. Sen jälkeen joku muu aloittaa laulun, johon kaikki taas yhtyvät. Viimeisenä lauluvuorossa on Matti Jaaranen, joka laulaa jotakin aiheeseen liittymätöntä laulua. Muut eivät siedä hänen lauluaan ja saman tien lynkkaavat hänet (esimerkiksi heittävät ulos liikkuvasta junasta tai puukottavat) ja jatkavat lauleluaan. Viimeisessä suvaitsevaisuus-sketsissä Jaaranen kuitenkin hakkaa muut.

Naamion taa

Näissä sketseissä pilkattiin oman aikansa julkisuuden henkilöitä. Kohteiksi joutuivat muun muassa amiraali Jan Klenberg ja Sulo Aittoniemi.

Nukketeatteri

Lapinlahden Linnut ovat pukeutuneet nukeiksi ja esittävät nukketeatteria. Nämä sketsit pyörivät Liina-nimisen naisen ympärillä, jota miesnuket yrittävät "iskeä".

Tähtireki

Star Trek -parodia Tähtireessä yksinäinen avaruusalus purjehtii avaruudessa yrittäen etsiä ihmiskunnalle uutta kotia tuhoutuneen maapallon sijaan. Matkan aikana miehistö on kehittänyt uuden "tehokkaamman" kielen, joka perustuu siihen että he sanovat sanoista vain ensimmäisen kirjaimen. Nämä sketsit tekivät tunnetuksi EVVK-sanonnan. Sketsin lopussa, yleensä miehistön käyttämän kielen rajoituksista johtuen, avaruusalus lähestyi katastrofia, johon aluksen kapteeni totesi lakonisesti EVVK.

Psykiatrilla

Mies saapuu psykiatrille, joka pyytää tätä menemään sohvalle ja purkamaan sydäntään. Mikko Kivisen esittämä psykiatri ei kuitenkaan kuuntele, vaan muun muassa kengittää hevosta samaan aikaan kun miesparka puhuu.

Oikeus voittaa

Mies tai nainen on pahoissa ongelmissa. Tilanteessa hänelle kuitenkin tarjotaan helppo ratkaisu ja häntä rohkaistaan jatkamaan. Ongelmatilanteeseen joutunutta kuitenkin huijataan ja juuri kun hän on ilahtumaisillaan toisten ymmärtäväisyydestä, hänelle aletaan nauraa ja lopulta hänet hakataan.

Kärttynä

Käänteinen versio Värttinästä. Sanoituksessa viitteitä Värttinän Oi Dai-albumin hitteihin (Kiiriminna, Marilaulu, Miinan laulu).

Teatteriseurue

Parodia naisteatteriryhmästä Raivoisat Ruusut.

Sketsiluettelo

Joka jakso alkaa Sex Shop-alkusketsillä ja loppuu lopputeksteihin. Sarjassa esitetyt musiikkiesitykset on merkitty kursivoidulla tekstillä.

Sarjassa esitetyt musiikkiesitykset

"Lainausmerkeissä" olevat kappaleet on esitetty vain televisiosarjassa.

DVD-julkaisu

Sarjasta julkaistiin DVD marraskuussa 2006. Samassa DVD-paketissa on bonusmateriaalina vuonna 2006 valmistunut Muuttuuko ihminen -sketsisarja. Edellä mainitut sarjat löytyvät myös Lapinlahden Linnut: Ehkä kaikki -keräilyboksista.
Ruusuaavetetra

Koko ja ulkonäkö

Ruusuaavetetra jää alle neljä senttiä pitkäksi, usein pienemmäksikin. Kyljessä on musta läikkä, pyrstö on punainen, muuten kala on hopeankellertävä. Se muistuttaa musta-aavetetraa ja puna-aavetetraa, mutta on selvästi kellertävämpi.

Alkuperä

Ruusuaavetetra on peräisin Venezuelasta ja Guayanasta Maroni- ja Oyapock-jokien vesistöstä.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Ruusuaavetetra on vilkas, mutta sopuisa parvikala.

Vesiolot

Ruusuaavetetralle sopiva pH on 6,5–7,5, kovuus 6–15 °dGH ja lämpötila 22–26 °C.
Spandaun linnoitus

Spandaun linnoitus eli Spandaun sitadelli (Zitadelle Spandau) on alkujaan keskiajalta peräisin oleva linnoitus Berliinin Spandaun esikaupungissa. Se on Euroopan parhaimmin säilyneitä historiallisia linnoituksia. Linnoitus on tehty Spree- ja Haveljokien yhtymispaikassa sijaitsevalla pienelle saarelle, ja se on kokonaan veden ympäröimä.
Linnoituksen paikalla on sijainnut varhaiskeskiajalla slaavilainen asutuskeskus. Arkeologisten löytöjen perusteella jonkinlainen pieni linnoitusrakennelma on ollut paikalla ainakin jo 800-luvulla. Myöhemmin siitä tuli suuri linnoitus, jonka oli tarkoitus suojata Reininmaalta Puolaan ulottuneen tärkeän kauppareitin varrella sijainnutta Spandaun kaupunkia. Linnoituksen vanhin säilynyt osa on 32 metriä korkea Juliusturm-torni, joka on valmistunut noin vuonna 1200. Se on nykyään Berliinin vanhin ei-kirkollinen rakennus. Tornin yläosa on Karl Friedrich Schinkelin suunnittelema lisäys vuodelta 1838. Tornin seinät ovat 3,6 metriä paksut. Linnoituksen päähalli (palas) on rakennettu vuosina 1521–1523.
Linnoituksen pääosa on valmistunut vuosina 1559–1583, ja sen rakennutti Brandenburgin vaaliruhtinas Joakim II. Linnoituksen suunnitteli italialainen rakennusmestari Chiaramella da Gandino pohjoisitalialaisten esikuvien mukaisesti. Hän suunnitteli neljä nuolimaista bastionia, jotka saivat nimikseen König (”kuningas”), Königin (”kuningatar”), Kronprinz (”kruununprinssi”) ja Brandenburg. Neliönmuotoisen linnoituksen bastionien kärjet ovat noin 300 metrin päässä toisistaan. Uudenaikaiset bastionit olivat tärkeitä, koska tykkien kehitys oli tehnyt vanhanaikaisista linnoista huonoja puolustustarkoitukseen. Chiaramella da Gandinon johdolla rakennettiin samoihin aikoihin myös nykyinen porttirakennus, kurtiini ja vanha asevarasto.
Spandaun linnoitusta pidettiin aikanaan lähes valloittamattomana, ja sillä oli mainittava rooli Brandenburgin ja Preussin sotahistoriassa. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana ruotsalaiset joukot vetäytyivät sen turviin. Seitsenvuotisen sodan aikana Fredrik Suuren vaimo, kuningatar Elisabet Kristiina pakeni sinne turvaan itävaltalaisilta. Ainoa varsinainen sotilaallinen yhteenotto linnoituksen luona käytiin Napoleonin sotien aikana vuonna 1813. Preussilaiset joukot pommittivat linnoitusta vallatakseen sen takaisin ranskalaisilta, jolloin varsinkin porttirakennus vaurioitui pahoin. Se sai nykyisen ulkoasunsa vuonna 1839 tehtyjen kunnostustöiden jälkeen. Linnoituksen sisäosia täydennettiin 1800-luvulla useilla uusilla rakennuksilla. Myöhemmin linnoitus toimi vankilana ja aarrekammiona. Ranskan vuosien 1870–1871 sodan jälkeen Saksalle maksamia sotakorvauksia säilytettiin vuosina 1874–1919 Juliusturmissa. Nykyisin linnoituksessa toimii Spandaun kaupungin historiallinen museo. Siellä pidetään myös konsertteja ja taidenäyttelyitä.
Vastoin yleistä käsitystä Rudolf Hessiä ja muita sodan jälkeen tuomittuja natsijohtajia ei pidetty vankeina Spandaun linnoituksessa, vaan Spandaun vankilassa.
Spandaun linnoituksen suojissa talvehtii noin 10 000 lepakkoa joka talvi.
Vesa Veijalainen

Vesa Veijo Veijalainen (s. 25. helmikuuta 1942 Kuopio) on suomalainen näyttelijä. Hän on työskennellyt muun muassa Kuopion kaupunginteatterissa ja Tampereen Teatterissa. Teatterityön ohella hän on tulkinnut useita sivurooleja suomalaisissa elokuva- ja televisiotuotannoissa.

Elämä ja ura

Veijalainen syntyi toimistopäällikkö Veijo Antero Veijalaisen ja Aino Liisa Veijalaisen (o.s. Pöllänen) perheeseen jatkosodan aikana. Hän suoritti Suomen Teatterikoulun vuosina 1963–1966. Jatko-opintoja hän suoritti muun muassa Englannissa, Yhdysvalloissa, Kiinassa ja Venäjällä. Ammattiuransa Veijalainen aloitti Joensuun kaupunginteatterissa, jossa hän työskenteli vuodesta 1966 vuoteen 1971. Hän näytteli Kuopion kaupunginteatterissa 1971–1981 ja edelleen 1983–1985. Välissä hän poikkesi Turun kaupunginteatterissa vuosina 1981–1983. Vuonna 1985 Veijalainen kiinnitettiin Tampereen Teatteriin. Hänen työskentelykieliinsä lukeutuu muun muassa venäjä.
Vuosina 1990 ja 1991 Veijalainen oli apulaisohjaajana Yle TV2:lla. Vuosina 1996–1998 hän opetti näyttämötaidetta Petroskoissa.
Vesa Veijalaisen näyttämötöihin kuuluu muun muassa McMurphyn osa näytelmässä Käenpesä, Boris Ukonilmassa ja Mikko Jääkärin morsiamessa. Valkokankaalla hän on näytellyt sivuosia muun muassa Mikko Niskasen elokuvissa. Virke Lehtisen ohjaamassa fiktioelokuvassa Kolme miestä hänellä oli Antti Parviaisen rooli. Veijalainen on näytellyt sivurooleja niin ikään useissa televisiotuotannoissa, kuten Yle TV2:n suositussa Metsolat-draamasarjassa.
Vuonna 1971 Vesa Veijalaiselle myönnettiin Jokamies-patsas. Vuonna 1980 hän sai Minna-tunnustuksen.
Veijalainen nai Maiju Veijalaisen (alkuaan Marja-Liisa Hovi, s. 6. huhtikuuta 1944 Tampere) vuonna 1965. Vuonna 2000 hän avioitui Venla Karkolan kanssa. Veijalainen harrastaa muun muassa kullankaivuuta.
Jarmo Hakanen

Elämä ja ura

Hakanen syntyi Teiskossa vuonna 1953, ja vuonna 1965 hän muutti Aitolahdelle. Ylioppilaaksi hän valmistui Messukylän yhteiskoulusta vuonna 1974. Hakanen työskenteli koko lukioaikansa Aamulehden lehdenjakajana koska tarvitsi rahaa. Hän oli työssään omien sanojensa mukaan liiankin tunnollinen. Lisäksi Hakanen harrasti yleisurheilua TU-38:ssa. Hakanen avioitui vuonna 1977, ja liitosta syntyi kaksi tytärtä, Pyrinnön seurajohdossa kunnostautunut Elisa Hakanen (s. 1982) ja yleisurheilun SM-mitalisti Tiina Hakanen (s. 1985). Vuonna 1985 Hakaset muuttivat asumaan Härmälään.
Hakanen aloitti järjestötoiminnan vuonna 1972 toimien SVUL:n Hä­meen pii­rin nuo­ri­so­työ­noh­jaa­ja­na. Viisi vuotta tästä hän oli edennyt piirin yleisurheilujaoston sihteeriksi. Valtakunnallisissa toimissa hän aloitti vuonna 1985. Vuonna 1986 taloudellisissa vaikeuksissa ollut tamperelainen perinteikäs urheilun yleisseura Tampereen Pyrintö valitsi puheenjohtajakseen Mauno Koivulan, joka oli nähnyt Hakasen innon tämän toimittua Tampereen kaupungin vapaa-ajan lautakunnassa vuosina 1976–1985. Koivula pyysi Hakasta hakemaan töitä Pyrinnöstä, ja Hakanen aloittikin työnsä seurassa toimistosihteerinä. Vuodesta 1987 alkaen Hakanen on toiminut Pyrinnön toiminnanjohtajana ja on kyseisessä toimenkuvassa Pyrinnön historian pitkäaikaisin. Hän on suunnitellut jäävänsä eläkkeelle 68-vuotiaana hoidettuaan Tampereella järjestettävät vuoden 2021 Kalevan kisat.
Koripallossa Hakanen on valittu vuoden seurajohtajaksi vuosina 2010 ja 2011. Yleisurheilussa hän oli päätekijöitä muun muassa Tampereen eliittikisaosakilpailun ja Tähtien kisojen luomisessa. Vuonna 2011 Euroopan yleisurheiluliitto palkitsi Hakasen tunnustuspalkinnolla ja opetus- ja kulttuuriministeriö Liikuntakulttuurin ja urheilun kultaisella ansioristillä. 
Tammikuussa 2014 Hakanen valittiin Suomen urheilugaalassa vuoden urheiluvaikuttajaksi. Hänellä on oma nimilaatta Pyynikin palloiluhallissa. Loppuvuodesta 2018 Hakaselle myönnettiin liikuntaneuvoksen arvonimi. Tampereen Urheilutoimittajain kerho myönsi hänelle elämäntyöpalkinnon vuonna 2017.
Hakanen on tunnettu Pyrinnön tarkasta taloudenpidosta, ja hän kritisoi julkisesti etenkin Korisliigan herrasmiessopimusta ulkomaalaispelaajien määrän nostamisesta neljään sekä muita seuroja pitkäjänteisen toimintatavan puutteesta, mikä tuli erityisen ajankohtaiseksi asiaksi vuosina 2015–2016 usean pääsarjaseuran ajauduttua pahoihin talousvaikeuksiin.
Luis Albeiro Cortés Rendón

Luis Albeiro Cortés Rendón (s. 2. helmikuuta 1952) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Pereiran hiippakuntaan 8. joulukuuta 1978. Hänet nimitettiin Vélezin hiippakunnan piispaksi 14. toukokuuta 2003, ja piispaksi vihkiminen seurasi 27. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Beniamino Stella, jota avustivat Tulio Duque Gutiérrez ja Fabio Suescún Mutis. Cortés Rendón asetettiin virkaansa 17. heinäkuuta 2003.
Hilma Räsänen

Hilma Sohvi Räsänen (28. maaliskuuta 1877 Kuopio – 20. tammikuuta 1955 Vihti) oli kansakoulunopettaja ja Maalaisliiton kansanedustaja ensimmäisessä eduskunnassa.
Hilma Räsänen kävi kansakoulun sekä kansanopiston ja valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista vuonna 1900. Räsänen toimi sitten kansakoulunopettajana Sippolassa 1900–1902, Kuopion maalaiskunnassa 1902–1903, Jämsässä 1903–1905, Viipurin maalaiskunnassa 1905–1907 ja Helsingissä 1908–1917. Opettajatyön ohella hän kirjoitti oppikirjoja ja toimi myös kääntäjänä. Räsäsen opettajanura päättyi hänen sairastuttuaan. Hän kirjoitti tämän jälkeen kirjan hermosairauksista sekä elämäkertateoksen Kirvun luonnonparantolaa johtaneesta Malin Bergströmistä. Räsänen perusti myös Uupuvain Apu -nimisen säätiön, joka ylläpiti naisten lepokotia Askolassa.
Räsänen oli Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1907–1908 Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä.

Suku

Hilma Räsänen sai lapsen papin kanssa, mutta he eivät menneet naimisiin. Hän luovutti lapsen pois, koska siihen aikaan asiat olivat vaikeita, jos kasvatti lapsen yksin tai aviotta. Tämä asia kuitenkin kalvoi häntä lopun elämäänsä ja oli varmasti yksi syy siihen, että hän perusti yksinäisiä naisia auttavan Uupuvain apu -yhdistyksen. Räsäsen vanhemmat olivat vanginvartija Wilhelm Räsänen ja Helena Pitkänen. Hänen veljensä Iisak Jakob Räsänen perusti vuonna 1916 Kastor Oy:n.