google/wiki40b huggingface dataset:
Timo Ritakallio

Timo Ritakallio (s. 9. toukokuuta 1962 Vampula) aloitti OP Ryhmän pääjohtajana maaliskuussa 2018. Hän toimi aiemmin työeläkevakuutusyhtiö Ilmarisen toimitusjohtajana vuodesta 2015 ja varatoimitusjohtajana 2008–2014. Hän toimii myös Suomen Olympiakomitean puheenjohtajana. 
Ritakallio on koulutukseltaan oikeustieteen maisteri (Turun yliopisto, 1985), MBA (Aalto-yliopisto, 2001) ja tekniikan tohtori (Aalto-yliopisto, 2016). Ritakallio väitteli tekniikan tohtoriksi Aalto-yliopistosta vuonna 2016 otsikolla "Shaping Elements While Maintaining Fit".
Tuliminivetti

Levinneisyys

Tuliminivettiä tavataan Kaakkois-Aasiassa. Laji on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi, ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Intian jako

Intian jako  oli toimenpide, jossa brittiläinen Intia jaettiin kahteen osaan uskontorajojen perusteella. Brittiläinen Intia jaettiin vuonna 1947 hinduenemmistöiseen Intiaan ja muslimienemmistöiseen Pakistaniin, jonka yhteydessä Pakistanin puolelle siirtyi kahdeksan miljoonaa muslimia Intian puolelta rajaa, ns. muhajirit, pakolaiset tai siirtolaiset. 
Itä-Pakistanina tunnettu Itä-Bengalin maakunta kuului vuoteen 1971 asti Pakistaniin kunnes se itsenäistyi,  itsenäisyyssodan seurauksena jota Intia tuki sotilaallisesti, Bangladeshin valtiona.
Neptunuksen kuut

Neptunuksella tiedetään olevan neljätoista kuuta. Suurin niistä on Triton, jonka William Lassell löysi vuonna 1846 vain 17 päivää Neptunuksen löytämisen jälkeen. Seuraava kuu, Nereid, löydettiin vasta yli sata vuotta Tritonin jälkeen.
Triton kiertää Neptunusta taannehtivalla radalla. Uloimpana kiertävillä kuilla Psamathella ja Nesolla on Aurinkokunnan kuista suurimmat kiertosäteet ja -ajat.
Hippos (lehti)

Hippos on Suomen Ratsastajainliiton jäsen- ja tiedotuslehti. Sen ensimmäinen numero ilmestyi vuonna 1948. Lehti kuuluu Ratsastajainliiton jäsenetuihin ja ilmestyy kahdeksan kertaa vuodessa. Se postitetaan automaattisesti kaikille Ratsastajainliiton jäsenseurojen jäsenille. Muut kuin seurojen jäsenet voivat tilata lehden, ja sitä myydään myös irtonumeroina kioskeissa ja kaupoissa. Hippos on alansa suurin erikoisjulkaisu Suomessa ja kuuluu Aikakauslehtien liittoon. Hippos on nelivärinen aikakauslehtityyppinen, noin 96-sivuinen julkaisu. Hippoksen levikki vuonna 2005 oli 25 887 kappaletta. Keskipainos vuonna 2006 oli noin 30 000.
Hippoksessa on artikkeleita enimmäkseen ratsastuksesta ja kilpailuista, mutta myös muista hevosiin liittyvistä aiheista. Jokaisessa numerossa on mukana SRL:n Info-liite, joka sisältää tiedotuksia muun muassa kilpailuista ja valmennuksista.
Siemenjohdin

Siemenjohtimet (lat. ductus deferens tai vas deferens) ovat siittiöitä lisäkiveksistä 
virtsaputkeen kuljettavia johtimia, joissa siittiöitä myös varastoituu.

Anatomiaa

Siemenjohtimia on kaksi ja ne kulkevat molemmilla puolilla nivuskanavassa ja ovat noin puoli metriä pitkät ja ohuet. Ne lähtevät kummastakin lisäkiveksestä kulkien kivespussin kautta, kiertäen virtsarakon etupuolelta yläkautta ja päättyen virtsaputkeen virtsarakon takapuolella siemenheittotiehyenä. Siemenjohtimien loppuosan ympärillä sijaitsee rakkularauhanen ja eturauhanen, jotka erittävät nestettä siittiöiden sekaan, jolloin muodostuu siemennestettä.

Siemenjohtimien toiminta

Siittiöt valmistuvat sukukypsän miehen kiveksissä ja varastoituvat niiden pinnalla sijaitseviin lisäkiveksiin. Siittiöt varastoituvat ja kypsyvät lisäkivesten lisäksi myös siemenjohtimissa. Siemenjohtimet kuljettavat siittiöt lisäkiveksistä virtsaputkeen, jonne ne ejakulaation yhteydessä purkautuvat. Ejakulaatiossa siittiöiden lisäksi virtsaputkeen purkautuu rakkularauhasen ja eturauhasen eritteitä (jonkin verran myös eturauhasen alla sijaitsevista bulbouretraalirauhasista eli Cowperin rauhasista), jolloin muodostuu siemennestettä. Siemenneste poistuu virtsaputkea pitkin rytmisten supistusten saattelemana orgasmissa tai yöllisenä siemensyöksynä.

Siemenjohtimien sairaudet

Siemenjohtimissa voi esiintyä tulehdusta tai ne voivat tukkeutua. Lisäkivestiehyen tai siemenjohtimen tukkeutumisen vuoksi voi kivespussiin muodostua siittiöitä sisältävä rakkula eli "spermatoseele" tai "siemenkohju".

Vasektomia eli siemenjohtimien katkaisu

Vasektomia on eräs sterilointimenetelmä miehille, joka on pysyvä ehkäisymenetelmä. Vasektomiassa siemenjohtimista leikataan pala pois ja päät tukitaan paikallispuudutuksessa kivespussiin tehdyn pienen viillon tai viiltojen kautta. Operaatio on helpompi kuin naisen sterilointi. Kivesten toiminta sekä erektiokyky ja siemennesteen tuotanto jatkuvat normaalisti, siemennesteestä puuttuvat vain siittiöt. Siemenjohtimien uudelleen yhdistäminen on mahdollista, mutta vaikeaa ja lopputulos on usein huono.
Otto Weininger

Elämä ja toiminta

Otto Weininger polveutui unkarinjuutalaisesta suvusta; hänen isänsä oli kultaseppä Lepold Weininger (1854–1922). Otto Weininger osoitti jo koululaisena huomattavaa kielellistä lahjakkuutta ja tutki muun muassa Homeroksen sanankäyttöä. Hän suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1898 ja kirjoittautui Wienin yliopistoon opiskelemaan filosofiaa ja psykologiaa, mutta kävi muidenkin tiedekuntien luennoilla. Hän valmistui tohtoriksi vuonna 1902 väitöskirjallaan Eros und Psyche: Eine biologisch-psychologische Studie.
Valmistumisensa jälkeen Weininger kääntyi juutalaisuudesta protestantiksi. Hän etsi väitöskirjalleen kustantajaa ja kääntyi muiden muassa Sigmund Freudin puoleen, mutta Freud suhtautui kirjaan kielteisesti.
Weininger ryhtyi valmistelemaan kirjaansa Sukupuoli ja luonne: Periaatteellinen tutkimus (saks. Geschlecht und Charakter: Eine prinzipielle Untersuchung), joka julkaistiin kesäkuussa 1903. Teos on väitöskirjan laajennettu versio. Weininger pyrkii saattamaan sukupuolten suhteet uuteen valoon ja esittää juutalaisvastaisia ja naisvihamielisiä käsityksiä. Hänen mukaansa juutalaiset ovat naisellisen olemuksensa takia ”alati himokkaita ja irstaita”, ”synnynnäisiä kommunisteja”, ”luonnostaan parittajia”. Lisäksi Weininger pitää ihmistä luonteeltaan biseksuaalina. Tämän ajatuksen hän oli kuullut ystävältään psykologi Hermann Swobodalta, joka oli Freudin potilas ja keskusteli aiheesta Freudin kanssa. Freud puolestaan tunsi ystävänsä Wilhelm Fliessin vastaavan teorian. Niinpä Fliess saattoi vuonna 1904 väittää, että Weininger oli Freudin ja Swobodan avustuksella varastanut hänen teoriansa (jonka hän julkaisi vasta 1906).
Weininger kärsi vakavista masennuspuuskista. Hän ampui itsensä Ludwig van Beethovenin kuolintalossa Wienissä. Itsemurhansa jälkeen Weiningerista tuli nopeasti kulttihahmo, hänen maineensa levisi ympäri Eurooppaa, ja Sukupuolesta ja luonteesta tuli myyntimenestys. Hänen kirjeitään, päiväkirjamerkintöjään ja mietelmiään julkaistiin postuumisti kokoelmassa Perimmäisistä kysymyksistä (saks. Über die letzten Dinge, 1904). Natsi-Saksan aikana hän alkoi kuitenkin jäädä unhoon, koska Sukupuoli ja luonne kiellettiin juutalaisen kirjoittamana.
Vuorenkilvet

Tuntomerkkejä

Pohjoismaissa ja Suomessa tunnetaan koristekasvina kaksi vuorenkilpilajia, Siperiassa ja muualla Itä-Aasiassa alkuperäisenä kasvavat soikkovuorenkilpi ja herttavuorenkilpi. Ne ovat monivuotisia kasveja, joilla on vankka maavarsi, nahkeat talvivihreät ruusukelehdet ja runsaskukkainen punainen huiskilomainen kukinto. Vuorenkilvet kukkivat touko-kesäkuussa.
Kerttu Törnqvist

Kerttu Annikki Törnqvist, o.s. Ikonen,(18. maaliskuuta 1942 Pielisjärvi – 26. tammikuuta 2002 Lieksa) oli pohjoiskarjalainen myymälänemäntä ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Törnqvistin vanhemmat olivat pienviljelijä Veikko Matti Ikonen ja emäntä Ksenia Hirvonen. Hän kävi kansakoulun ja toimi ennen kansanedustajaksi valintaansa myyjänä, myymälänhoitajana ja myymäläemäntänä 1959–1983. 
Törnqvist oli kansanedustajana vuosina 1983–1999 Pohjois-Karjalan läänin vaalipiiristä. Hän oli eduskunnan toinen varapuhemies 1996–1999. Vuonna 1996 puhemiehistö koostui pelkästään naisista (Riitta Uosukainen, Sirkka-Liisa Anttila ja Kerttu Törnqvist). Hän toimi valtiovarainvaliokunnan varapuheenjohtajana 1995–1996 ja sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän varapuheenjohtajana vuosina 1991–1996.
Törnqvist oli presidentin valitsijamies vuosien 1982 ja 1988 presidentinvaaleissa. Hän oli Lieksan kaupunginvaltuuston jäsen ja valtuuston puheenjohtaja 1989–1996. Törnqvist kuului muun muassa Eka-yhtymän ja Alkon hallintoneuvostoon, Työtehoseuran valtuustoon ja Suomen 4H-liiton valtuuskuntaan.
Kerttu Törnqvist oli naimisissa vuodesta 1960 laitosmies Lauri Ilmari Törnqvistin kanssa. Heillä oli kolme lasta. Törnqvist julkaisi muistelmansa nimellä Tallella eletty elämä (WSOY, 2000).
Lippe Suomalainen

Liisi ”Lippe” Marjatta Suomalainen (o.s. Hokkanen; s. 1931) on suomalainen kirjailija, laulaja ja näyttelijä. Hän on edesmenneen pilapiirtäjä Kari Suomalaisen leski.
Suomalainen valittiin 17. tammikuuta 1954 Miss Suomi -kilpailuissa perintöprinsessaksi ”Kansikuvatyttö”-tittelillä.
Monet Lippe Suomalaisen kirjat ovat omaeläkerrallisia muistelmateoksia, kuten Vuosi Karin kanssa (1982), Harkittua utopiaa (1985) ja vuonna 2009 ilmestynyt laaja omaeläkerta Elämässä kiinni. Hän on myös julkaissut romaanin Pilvisen poika (1992) ja novellikokoelman Kivenhalaajat (1988).
Pekka Piekäinen

Pekka Piekäinen (1945–2004) oli suomalainen hopea- ja kelloseppä, joka toimi vuosina 1971–1989 turkulaisen Auran Kultaseppä Oy:n pääsuunnittelijana. Hän tuli tunnetuksi muun muassa hopeisista korukelloista, joita valmistettiin Turussa yhteistyössä sveitsiläisten kellotehtaiden kanssa. Myöhemmin hän perusti saman alan yrityksen PlatinOro Oy. Hänet palkittiin vuonna 1980 taideteollisuuden valtionpalkinnolla.
Pekka Piekäisen isä oli kelloseppämestari Martti Piekäinen (1911–1978), jonka liike on toiminut vuodesta 1939 Helsingin Töölössä. Poika oli isänsä opissa ja valmistui Kelloseppäkoulusta vuonna 1965. 
Uransa alussa Piekäinen suunnitteli koruja Kaunis Korulle, Viikinniemelle sekä tanskalaiselle Viggo Wollnylle. Vuonna 1971 hän aloitti Auran Kultaseppä Oy:n pääsuunnittelijana. Hän suunnitteli yhtiölle monenlaisia hopeisia käyttöesineitä ja koruja. Niistä kansainvälisesti maineikkaimmiksi nousivat sveitsiläisille Omega-, Tissot- ja Lanco-yhtiöille tehdyt hopeiset kellonkuoret, joista valmistettuja korukelloja myytiin 1970-luvun puolivälissä eri puolilla maailmaa noin 35 000 kappaletta vuodessa. Piekäinen teki koruja muun muassa prinsessa Dianalle, ja hänen sanotaan olleen ainoa pohjoismaalainen suunnittelija, jonka koruja myytiin Tiffany-liikkeissä. J. A. Tarkiainen Oy:lle Pekka Piekäinen suunnitteli hopeaesineistön nimeltä JAT-Collection. Ornamon järjestämässä teetarjoiluun liittyvien esineiden suunnittelukilpailussa voiton vei Piekäisen hopeinen teepussin puristin.
Kun Auran Kultaseppä Oy myytiin vuonna 1989 Hopeakeskukselle (nyk. Kultakeskus), Piekäinen jäi pois yrityksestä ja perusti Annakaisa Laakson kanssa oman yrityksen PlatinOro Oy:n Piikkiöön. Vuonna 1996 se muutti Turkuun, jossa se yhä toimii.
Vuonna 1975 Piekäisen tuotannosta tehtiin näyttely Helsingin Finnish Design Centeriin. Näyttelyssä oli koruja ja kelloja sekä kodin hopeaesineitä. Vuonna 1980 Piekäinen sai taideteollisuuden valtionpalkinnon. Vuonna 2002 hänet valittiin vuoden kultasepäksi.
Pekka Piekäinen kuoli vuonna 2004.
Peter Eriksson (poliitikko)

Lars-Johan Peter Eriksson (s. 3. elokuuta 1958 Säby) on ruotsalainen vihreä poliitikko. Hän on toiminut Ruotsin asunto- ja digitalisaatioministerinä toukokuusta 2016. Eriksson oli Euroopan parlamentin jäsen ja Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän varapuheenjohtaja 2014–2016. Sitä ennen hän oli Ruotsin valtiopäivien jäsen vuosina 1994–1998 ja 2002–2014. Eriksson oli vihreiden toinen puheenjohtaja Maria Wetterstrandin kanssa 2002–2011.
Vuosina 1999–2004 Eriksson oli Kalixin kunnan kunnanhallituksen puheenjohtaja, kunnallisneuvos (ruots. kommunalråd). Eriksson on puolueensa puoluehallituksen pitkäaikainen jäsen ja 1990-luvun alussa hän oli ympäristöpuolueen ensimmäisen puolueohjelman pääasiallinen kirjoittaja.
Eriksson on koulutukseltaan lukion opettaja, aineina liiketalous ja yhteiskuntaoppi. Hänellä on kaksi lasta, molemmat tyttäriä.
Ukkovaara

Ukkovaara on Raahen ja Saloisten alueen korkein vaara. Sen huippu kohoaa 103 metriin merenpinnan yläpuolelle. Se sijaitsee Mattilanperän ja Lukkaroistenperän välimaastossa, Raahen liitetyn entisen Saloisten kunnan alueella, se on toiseksi korkein kohta Raahen ja Saloisten alueella Nahkakallion jälkeen.
Ukkovaara kohoaa 103 metriin merenpinnan yläpuolelle ja on täten poikkeuksellisen korkealle yltävä vaaran huippu Raahessa. Ukkovaaran maisemat muistuttavat Lapin vaarojen lakimaisemia. Ukkovaaran rinteillä on pienialaisia, kasvistollisesti arvokkaita lehtomaisia laikkuja. Muita Raahen ja Saloisten vaaroja ovat Laivavaara, Poikainvaara ja Pirttivaara.
Paikallisesti arvokkaista lajeista Ukkovaaralla esiintyy mm. metsäorvokkia. Rinteillä kasvaa myös rauhoitettua valkolehdokkia.
Ukkovaaran huipulla on näköalatorni.
Aavikkokiuru

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 16–17 cm, siipien kärkiväli 27–30 cm ja paino 20–30 g. Se on hieman kiurua pienempi, päältä hiekanruskea ja alta valkoinen lintu, jonka ruskeassa pyrstössä on epäselvärajainen musta kärki. Hyvin laajan maantieteellisen muuntelun vuoksi sen höyhenpuvun väritys vaihtelee. Nokka on tukevahko ja sen kärki ja yläharja ovat tummat, erotuksena samannäköiseen pikkuaavikkokiuruun. Usein hyvin kesy. Sukupuolet ovat samannäköisiä. Koiras esittää lyhyen laululennon.

Esiintyminen

Aavikkokiuru esiintyy hyvin laajalla alueella Pohjois-Afrikan länsireunasta Himalajan rinteille saakka. Paikoin se on hyvin yleinen. Muuntelu on hyvin laajaa ja lajista tunnetaan ainakin 9 alalajia. Turkissa elää pieni populaatio, 60–600 yksilöä. Lajin esiintymisalueen laajuus on yli 10 miljoonaa neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen. Laji on paikkalintu eikä sitä ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö

Aavikkokiuru elää, nimestään huolimatta, pääasiassa kuivilla kallioisilla ja kivikkoisilla rinteillä ja louhikoissa. Paikoin se elää 2 tai 3 kilometrin korkeudella vuorilla. Pesimäajan ulkopuolella laji voi muodostaa pieniä, alle 10 yksilön parvia, mutta pääasiassa se elää yksin, pareittain tai perhekunnittain.

Lisääntyminen

Aavikkokiurun pesintä tunnetaan puutteellisesti. Pesä on maassa mättään tai kiven suojassa. Pesyeitä on joskus 2. Munamäärä on 1–5, tavallisesti 3 tai 4, autiomaassa munaluku on pienempi kuin ravinteikkaammilla paikoilla. Ilmeisesti vain naaras hautoo.

Ravinto

Aavikkokiuru syö sekä siemeniä että hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia. Usein se etsii siemeniä vuohien ja muun karjan lantakasoista.
Martti Vihma

Martti Vilho Vihma (vuoteen 1933 asti Wichmann) (12. helmikuuta 1898 Turku – 8. syyskuuta 1963) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodan aikainen rykmentin komentaja.
Vihma osallistui Suomen sisällissotaan komppanianpäällikkönä Pohjois-Hämeen rykmentissä 1918 ja kävi upseerikurssin Haminassa 1918. Hän kävi sotakorkeakoulua vastaavan yleisesikuntaupseerikoulutuksen Saksassa 1923–1925 ja sai ye-upseerin arvon 1930. Vihma toimi nuorempana upseerina Suomen valkoisessa kaartissa 1918–1919 ja Seinäjoen suojeluskunnan paikallispäällikkönä 1919. Vuosina 1919–1925 hän oli suojeluskuntien yliesikunnassa sotilasosaston apulaisena, koulutustoiminnan vanhempana apulaisena ja päällikkönä sekä koulutusosastolla. Yleisesikunnan koulutustoimistossa hän toimi esipuseerina 1925–1926. Pohjois-Uudenmaan suojeluskunnan piirin piiripäällikkönä hän palveli 1926–1930. Suojeluskuntien yliesikunnan koulutusosaston päällikkönä hän oli 1930. Suojeluskuntien päällystökoulua hän johti 1931–1940.
Talvisodan alkaessa Vihma toimi Kankaanpään koulutuskeskuksen komentajana ja myöhemmin hän toimi ulkomaalaisten vapaaehtoisten vastaanottokeskuksen päällikkönä, kenraali Linderin yhteysupseerina sekä kotijoukkojen esikunnassa esikuntapäällikön apulaisena ja esikuntapäällikkönä. Välirauhan aikana Vihma toimi suojeluskuntien yliesikunnan komento- ja koulutusosaston päällikkönä 1940–1941. Jatkosodan alkaessa hänet nimitettiin 17.6.1941 JR 56:n komentajaksi 2.12.1941 asti. Sitten hän siirtyi kotijoukkojen esikunnan koulutusoaston päälliköksi 1944-1945. Väliaikaisesti hän toimi myös II armeijakunnan esikuntapäällikkönä. Sodan jälkeen Vihma toimi Tuusulan sotilaspiirin komentajana 1945–1946, minkä jälkeen hän erosi aktiivipalveluksesta.
Martti Vihman poika oli työnantajajohtaja ja runoilija Jyrki Vihma.
Ylennykset: reservivänrikki 18.4.1918, vänrikki 1918, luutnantti 1921, kapteeni 1925, majuri 1928, everstiluutnantti 1931, eversti 1940.
Samsung Galaxy A3

Muotoilu

Samsung Galaxy A3 -älypuhelimessa on 4,5-tuumainen näyttö qHD-resoluutiolla.

Fyysiset osat

Laitteesta löytyy Qualcomm Snapdragon 410 8916-prosessori. Laitteessa on 1,5 Gigatavua RAM-muistia ja 16 Gigatavua sisäistä muistia. Puhelimen muisti on laajennettavissa enintään 64 Gigatavun microSD-kortilla.

Kamerat ja multimedia

Laitteessa on 8 Megapikselin takakamera. Etukameran tarkkuus on puolestaan 5 Megapikseliä.
Videokuvaus voidaan tehdä 1080p (Full HD) -resoluutioilla 30fps.

Ohjelmisto

Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 4.4.4 "KitKat".
Myöhemmin laitteeseen onn tullut päivitys Android 5.0 "Lollipop" -versioon.
Ismail Azzaoui

Seurajoukkueura

Azzaoui siirtyi englantilaisen Tottenham Hotspurin juniorijoukkueeseen kasvattajaseurastaan RSC Anderlechtistä vuonna 2014. Vuonna 2015 hän siirtyi saksalaiseen VfL Wolfsburgiin. Seuran edustusjoukkueen paidassa Bundesliigassa Azzaoui debytoi marraskuussa 2015 Werder Bremeniä vastaan.

Maajoukkueura

Azzaoui voi edustaa aikuisten maajoukkuetasolla joko Marokkoa tai Belgiaa. Hän on kuitenkin pelannut Belgian alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa, jossa hän pelasi vuoden 2015 ikäluokan MM- ja EM-kilpailuissa.
Afrikansivettikissa

Ominaisuudet

Naaraat ovat uroksia suurempia, mutta huomattavia kokoeroja ei ole. Paino vaihtelee 7–20 kg välillä, mutta keskimääräinen paino on 12,5 kg. Ruumiin pituus 67–84 cm ja hännän pituus 34–47 cm. Säkäkorkeus on keskimäärin 40 cm.
Afrikansivettikissa on tanakka. Sillä on pitkä ruumis, lyhyet jalat, joista takajalat ovat huomattavasti suuremmat ja vahvemmat. Kaula on lyhyt ja leveä, kuono terävä. Korvat ovat pienet ja pyöreät, silmät pienet. Häntä on pitkä sekä tuuhea.
Afrikansivettikissalla on tassussaan viisi varvasta, joista yksi on kääntynyt hieman muista taaksepäin. Kynnet ovat pitkät ja kaarevat. Jalat eivät sovellu kaivamiseen tai kiipeämiseen. Jalkapohjat ovat karvattomat.
Kuten monilla nisäkkäillä, afrikansiveteillä on tiheä pohjakarva ja päällyskarva. Karva on useimmiten karkea, mutta vaihtelut ovat yksilöllisiä kuten ihmisen sormenjäljissä. Pohjaväri vaihtelee valkoisesta kermaan ja kermaisesta punertavaan. Raidat, täplät ja läiskät peittävät eläimen syvästä ruskeasta mustaan väritykseen. Vaakasuorat viivat näkyvät selvästi takajaloissa, täplät yleensä keskivartalossa ja pystyraidat näkyvät etujaloissa. Häntä on musta ja siinä on useita valkoisia viivoja, rinkuloita tai pantoja, ja tassut ovat täysin mustat. Päässä ja kaulassa on selkeä maski. Musta alue silmien ympäriltä ulottuu koko kaulan ympäri kaulukseksi samaan tapaan kuin pesukarhulla.

Käyttäytyminen

Afrikansivettikissa on pääasiassa yöeläin, joka viettää päivät tiheiköissä. Laji elää varsin  erilaisissa ympäristöissä, joihin lukeutuvat esimerkiksi metsät, pensaikko- ja ruohostoalueet sekä vettä sisältävät alueet.
Afrikansivettikissa on kaikkiruokainen ja se syö sekä kasveja että eläimiä. Sen ravintoa ovat esimerkiksi hedelmät, pienet selkärankaiset, munat, hyönteiset ja matelijat.

Nimi

Sivettikissat ovat saaneet nimensä niiden anaalirauhasista erittyvästä sivetistä. Sivettiä on käytetty jo vuosisatojen ajan esimerkiksi hajusteissa. Sivettikissa erittää kolmesta neljään grammaan sivettiä viikossa ja se maksaa noin neljäsataa dollaria kilolta. Nimi afrikansivettikissa on harhaanjohtava, sillä afrikkalaiset sivettikissat eivät kuulu kissojen sukuun.

Lisääntyminen

Keskimäärin afrikansivettien elinikä on 15–20 vuotta. Parittelu tapahtuu lämpiminä ja kosteina kesäkuukausina elokuusta tammikuulle, koska tällöin on tarjolla runsaasti hyönteisiä. Naaras rakentaa pesän yleensä tiheän kasvillisuuden sekaan ja yleensä pesäkolo on toisen eläimen aikaansaannos.
Vínarterta

Vínarterta on islantilainen kerroskakku. Perinteisesti vínartertaa on tarjoiltu häissä ja jouluna. Islantilaisten siirtolaisten mukana se on levinnyt myös Kanadaan.

Valmistus

Vínarterta tarkoittaa vapaasti käännettynä wienintorttua ja se onkin todennäköisesti levinnyt Islantiiin Wienistä Tanskan kautta. Islannissa vínartertaa on tarjoiltu vuoden 1860 paikkeilta lähtien. Perinteisesti sitä on tarjoiltu kahvin kanssa häissä ja jouluna. Perinteinen leivos käsittää viidestä yhdeksään kerrosta murokeksiä ja hedelmähilloa. Leivoksen taikina maustetaan usein mantelilla ja sen hedelmähillotäyte kardemummalla, vaniljalla tai punaviinillä. Täytteeseen käytettiin aikanaan etenkin luumua, mutta sittemmin ovat yleistyneet halvemmat raaka-aineet, kuten esimerkiksi raparperi. Valmis kakku saatetaan kuorruttaa sokerikuorrutteella, joka terästetään joskus vodkalla tai bourbonilla. Vínarterta kestää hyvin varastointia ja se voi säilyä hyvin suojattuna jopa kuukausia.

Historia

Nykyisin vínarterta on ehkäpä suositumpaa Kanadassa kuin kotimaassaan Islannissa. Kanadaan sen toivat islantilaiset siirtolaiset, joita saapui etenkin Askja-tulivuoren purkauksen jälkeen vuonna 1875. Purkauksen tuhka tappoi suuren osan Islannin kasvillisuudesta ja näin myös karjasta. Suuri osa saaren väestöstä muutti tällöin ulkomaille. Mukanaan he veivät vínartertan reseptin, josta tuli tärkeä kansallisen identiteetin merkki ulkomailla asuvien siirtolaisten ja heidän jälkeläistensä keskuudessa.
Oiva Laaksonen

Oiva Johan Laaksonen (30. toukokuuta 1924 Helsinki – 26. heinäkuuta 1989) oli Helsingin kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen oppiaineen organisaatiot ja johtaminen professori. Hänet nimitettiin 1969 itsenäistyneen oppiaineen ensimmäiseksi vakinaiseksi professoriksi vuonna 1973, ja hän oli tehtävässä kuolemaansa saakka. Hänen tutkimusalaansa olivat automaatio ja yritysorganisaatio.
Laaksonen on väitöskirjassaan Suomen liike-elämän johtajisto: sen sosiaalinen liikkuvuus ja koulutus (1962) kuvannut kattavasti 1900-luvun alun yritysjohtajistoa, johtajien sosiaalista taustaa, koulutusta ja työpaikkaliikkuvuutta.