google/wiki40b huggingface dataset:
Humppilan toinen kirkko

Humppilan toinen kirkko oli Tammelan seurakunnan alaisen Humppilan kappeliseurakunnan kirkko. Humppilasta tuli itsenäinen seurakunta eli kirkkoherrakunta 1893. Kirkko oli suorakaiteenmuotoinen, torniton, puusta rakennettu pitkäkirkko. Se rakennettiin 1773 ja vihittiin 10. huhtikuuta 1774.
Kirkon pohjoisosassa oli sakaristo ja eteläsivulla ainoan ulko-oven edessä eteinen. Paanuista tehdyn vesikaton pinnan peitti musta terva, kun taas seinien ulkopinta oli maalattu punaiseksi. Runkohuoneessa oli viisi ikkunaa ja sisäkattona holvimainen lautakatto. Kaikki sisäpinnat olivat maalaamattomia. Kirkon pituus oli 24 kyynärää (14,2 metriä), leveys 15 kyynärää (8,9 m) ja vesikatto alkoi 8 kyynärän (4,7 m) korkeudesta. Kuoripäädyssä olleiden kahden ikkunan korkeus oli kolme kyynärää (1,8 m), eteläsivun kahden ikkunan korkeus kaksi kyynärää (1,2 m), pohjoisseinän ikkunan korkeus yksi kyynärä (0,6 m) ja länsipäädyn parven yläpuolisen ikkunan korkeus oli yksi kyynärä. Kirkkohuonetta koristi öljyvärimaalaus, jonka aiheena oli vertauskuvallinen ihmishahmo, ja sen allekirjoituksena ollut virke tarkoitti suomeksi Kaiken maallisen hyvän minä kernaasti jätän, kun taivas minulle autuuden tarjoo.
Sakariston pituus ja leveys oli 5–6 kyynärää (3–3,5 m). Sen pohjois- ja itäseinillä oli yhden kyynärän korkuinen ikkuna, joista toisessa oli rautaristikko ja toinen oli suljettavissa luukulla. Sakariston alle oli rakennettu pieni viinikellari. Sakaristossa, kirkkohuoneessa ja eteisessä oli puinen lankkulattia. Kirkkosalista sakaristoon johtavassa ovessa oli avaimella käytettävä lukko ja samanlainen lukko oli eteisestä kirkkoon johtavassa ovessa. Ikkunattoman ja vailla välikattoa olevan eteisen ulko-ovessa ei ollut lukkoa, vaan sen korvasi rautahaka.
Kirkon rakentamisen yhteydessä tehty puinen kellotapuli oli maalattu punaiseksi. Se oli pituudeltaan ja leveydeltään yhdeksän kyynärää (5,3 m) ja sen seinän korkeus oli viisi kyynärää (3 m). Paanukattoisen tapulin kokonaiskorkeudeksi muodostui 15 kyynärää (9 m). Torniin oli ripustettu kaksi kelloa, joista 18 leiviskää (153 kg) painava oli valettu Tukholmassa 1775 ja 12 leiviskää (102 kg) painava 1833 Luvialla. Tämä kellotapuli purettiin 1857 ja siitä saadut rakennusaineet käytettiin pappilan aitan korjaamiseen.
Humppilan ensimmäinen kirkko valmistui 1723 Lamminmäkeen. Seuraavat kirkot rakennettiin nykyiselle kirkonpaikalle. Paikkakunnan toisen kirkon tilalle rakennettiin uusi puukirkko, Humppilan vanha kirkko, 1853-1855 ja siihen käytettiin kaikki edellisestä kirkosta saatava kelvollinen materiaali. Tämä järjestyksessä kolmas Humppilan kirkko paloi 1917 ja sen korvasi nykyinen kivirakenteinen Humppilan kirkko.
Zauditu

Zauditu eli Zewditu (29. huhtikuuta 1876 – 2. huhtikuuta 1930 ) oli Etiopian keisarinna 1916–1930. 
Zauditu oli Menelik II:n vanhin tytär. Menelik II hallitsi 24 vuoden ajan. Seuraajaksi valittiin Zauditun sisaren poika Iyazu. Hänet kuitenkin syrjäytettiin jo ennen valtaan nousua, ja tilalle valittiin Zauditu. Zauditu ei kuitenkaan saanut itse käyttää valtaa, vaan hänen sijaishallitsijanaan oli serkku Ras Tafari Makonnen. Ras Tafari Makonnen oli uudistusmielinen ja ylhäisön suosikki, kun taas Zauditu halusi säilyttää maansa perinteet ja sai siihen tukea kirkolta. Vuosien mittaan Zauditu keskittyi yhä enemmän uskonnollisiin asioihin, kun taas Ras Tafari Makonnen johdatti maansa Kansainliiton jäseneksi ja lakkautti orjuuden. Vuonna 1928 Zauditu antoi Tafari Makonnenille arvonimen kuningas.
Zauditun kuoleman jälkeen Tafari Makonnen julistautui keisariksi ja otti nimekseen Haile Selassie.
Kelim

Kelim (turk. kilim, pers. ‏گلیم‎ gelīm) on itämainen matto, jossa ei ole nukkaa, eli sitä ei ole solmittu. Kelim on sen vuoksi ohut ja kevyt.
Kelimejä on alun perin valmistettu Turkissa, mistä niiden valmistus on levinnyt Balkanille, Kaukasiaan, Persiaan ja Turkestaniin, sekä Pohjois-Afrikkaan ja koko Aasiaan. Paimentolaiset ovat käyttäneet kelimejä teltoissaan alustoina ja tilanjakajina, peittoina, tavaroiden päällisinä, säilytyssäkkeinä ja laukkuina, sekä seremonioiden pitopaikkojen koristeina. Kelimejä ei yleensä käytetä lattiamattoina, sillä ne eivät ohuina pysy paikallaan.
Kelimin kumpikin puoli on samanlainen. Kelim-kudonta muistuttaa kiintopujotusta. Erona on se, että kelimin kuteet pujotetaan sitomatta, jolloin rajakohtaan syntyy reikä. Kelimien kuviointi on yleensä yksinkertaista ja geometristä.
Emil Zilliacus

Gustaf Emil Zilliacus (1. syyskuuta 1878 Tampere – 7. joulukuuta 1961 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija ja Helsingin yliopiston kirjallisuushistorian dosentti sekä antiikin kirjallisuuden professori.

Elämänvaiheet

Zilliacuksen vanhemmat olivat insinöörikapteeni Mauritz Emil Zilliacus ja Matilda Vilhelmina Grönfors. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta klassillisesta lyseosta 1896 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1900, lisensiaatiksi 1905 ja tohtoriksi 1907. Zilliacus toimi Helsingin yliopiston kirjallisuushistorian dosenttina 1909–1943 ja antiikin kirjallisuuden henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina 1943–1945. Hän sai professorin arvonimen 1940. Hän sai myös filosofian kunniatohtorin arvon Göteborgin korkeakoulusta 1941 ja Oslon yliopistosta 1951.
Zilliacus kuului 1900-luvun alussa Euterpe-lehden piirissä toimineeseen suomenruotsalaisten kirjailijoiden ja taiteilijoiden ryhmään. Hän oli perustamassa Euterpe-lehden seuraajaksi Argus-lehteä vuonna 1907 ja toimi Nya Argus -lehden päätoimittajana 1911–1932. Zilliacus oli Finlands Svenska Författareföreningin puheenjohtajana 1929 ja 1933–1935 ja Pohjoismaisen kirjailijaneuvoston jäsen vuodesta 1919, varapuheenjohtaja 1925–1928 sekä puheenjohtaja 1929. Lisäksi hän oli valtion kirjallisuuspalkintolautakunnan jäsenenä 1909, 1911 ja 1913 sekä kirjallisuuden asiantuntijalautakunnan jäsenenä 1918–1926.
Zilliacus käänsi ruotsiksi antiikin kirjailijoiden teoksia ja hän kirjoitti myös klassismittaisia runoja, jotka perustuivat usein omakohtaisiin kokemuksiin. Suomalaisten odottaessa kirjallisuuden Nobel-palkintoa tulevaksi lopulta Suomeen, ja nimenomaan F. E. Sillanpäälle, tuli palkintokamppailun tielle 1930-luvun puolivälissä Suomessa käyty kielitaistelu. Ruotsin akatemia karsasti aitosuomalaista liikehdintä ja mielipideilmasto. Tällöin esitettiin kompromissiratkaisuna Nobel-ehdokkaaksi nimeämiseksi jaettua ehdokkuutta muun muassa Sillanpään ja Zilliacuksen kesken.
Emil Zilliacus oli naimisissa vuodesta 1905 Ingrid Wegeliuksen kanssa. Heillä oli kolme poikaa ja yksi tytär. Lapsista tunnetuimmat ovat kreikan kirjallisuuden professori Johan Henrik Zilliacus (1908–1992) sekä kirjailija ja toimittaja Benedict Zilliacus (1921–2013).
Kasimir Pennanen

Kasimir Oskar Alarik Pennanen (28. toukokuuta 1980 – 26. maaliskuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, joka opiskeli elokuvakäsikirjoittamista Taideteollisessa korkeakoulussa.
Pennanen oli näyttelijä Kristiina Elstelän ja teatteri-, elokuva- ja TV-ohjaaja Jotaarkka Pennasen poika. Pennanen on näytellyt muun muassa isänsä ohjaamissa TV-elokuvissa Hamlet (1992) ja Ystävä vai vihollinen (1993) sekä Taisto-Bertil Orsmaan jännityssarjoissa Katso naamion taa (1989) ja Jäähyväiset rakkaimmalle (1993). Hän on myös ääninäytellyt Pinocchio-piirroselokuvassa Lampun sydän-hahmoa.
Helsingin kaupunginteatterissa Pennanen näytteli poikaa Intiasta William Shakespearen näytelmässä Kesäyön uni (ensi-ilta 12. tammikuuta 1990, ohjaus Laura Jäntti) sekä pikkupoikaa Arthur Laurentsin ja Jule Stynen musikaalissa Rose (ensi-ilta 28. lokakuuta 1992, ohjaus Markku Nenonen).
Pennanen sai surmansa junaonnettomuudessa. Hän oli palaamassa illanvietosta myöhäiseen aikaan yöstä, oikaisi kotimatkallaan rautatien yli ja jäi junan alle.
George Ignatieff

George Ignatieff, CC, (16. tammikuuta 1913 – 10. elokuuta 1989) oli kanadalainen diplomaatti, joka sai vuonna 1984 Pearsonin rauhanmitalin. 
Ignatieff syntyi Pietarissa Venäjällä. Hänen äitinsä oli Natalja Meštšerskaja ja isä Nikolai II:n opetusministeri ja neuvonantaja, kreivi Pavel Ignatjev. Hänen isoisänsä oli keisari Aleksanteri III:n aikainen sisäministeri Nikolai Ignatjev. Venäjän vallankumouksen aikana perhe muutti länteen ja vuonna 1925 Kanadaan. 
George Ignatieff opiskeli kanadalaisissa yliopistoissa ja Oxfordissa. Vuonna  1940 hän meni töihin Kanadan ulkoministeriöön. Ignatieff oli vuosina 1956–1958 Kanadan suurlähettiläs Jugoslaviassa, NATO:n edustajana vuosina 1963–1966,ja Kanadan YK:n suurlähettiläs vuosina 1966–1969. YK:n turvallisuusneuvoston puheenjohtaja hän oli vuosina 1968–1969. Ignatieff työskenteli Toronton yliopistossa vuosina 1980–1986.
Hän sai Order of Canada -kunniamerkin vuonna 1973.
Ignatieffin poika Michael Ignatieff on merkittävä kanadalainen kirjailija ja Harvardin yliopiston professori sekä vuoden 2006 helmikuusta lähtien Kanadan parlamentin jäsen.
Moistjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 21 hehtaaria, se on 950 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,6 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Ruotsalaisen alueella (14.14), jonka Lauhjoen valuma-alueeseen (14.147) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 111,5 metriä mpy.
Irlannin kansalaisarmeija

Irlannin kansalaisarmeija (engl. Irish Citizen Army, ICA) oli pieni Dublinissa vuosina 1913–1916 toiminut puolisotilaallinen joukko, jonka alkuperäisenä tarkoituksena oli suojella ammattiliittoon kuuluvia työläisiä poliisien väkivallalta. Se muodosti tärkeän osan vuoden 1916 pääsiäiskapinan kapinallisista joukoista.
Irlannin kansalaisarmeija perustettiin Dublinin vuoden 1913 suuren työsulun aikana puolustamaan työsulun kohteeksi joutuneita ammattiliiton jäseniä poliisin väkivallalta sekä vahvistamaan heidän yhteishenkeään. Oman kaartin perustamista Ulsterin vapaaehtoisjoukkojen mallin mukaisesti ehdottivat ammattiyhdistysjohtajat James Larkin ja James Connolly.
Toiminta alkoi marraskuun 1913 lopussa, lähes samaan aikaan Irlannin vapaaehtoisjoukkojen perustamisen kanssa. ICA:han liittyi yli tuhat jäsentä eikä se hajaantunut, vaikka alkuperäinen työriita päättyi tammikuussa 1914. Joukkojen toiminta oli jo hiljenemässä, kun saman vuoden lokakuussa Irish Transport and General Workers Union -ammattiliiton johtoon tullut Connolly alkoi kehittää kansalaisarmeijasta poliittista asetta. Hän uudisti järjestön rakenteen ja alkoi vaatia sen jäseniltä sitoutumista vallankumouksen tavoitteeseen ja sosialistisen Irlannin tasavallan perustamiseen. ICA:n jäsenmäärä oli vuonna 1916 vain noin 220, mutta aatteellisen yhtenäisyytensä ja hyvän harjoituksensa vuoksi se oli paljon tehokkaampi kuin huomattavasti suuremmat Irlannin vapaaehtoisjoukot.
Ensimmäisen maailmansodan puhkeamisesta alkaen Connolly suunnitteli toteuttavansa Irlannissa kapinan ICA:n avulla. Omaa kapinahankettaan kehitellyt Irlannin tasavaltalaisveljeskunta (IRB) teki hänen kanssaan sopimuksen yhteistyöstä. Vuoden 1916 pääsiäiskapinan aikana Connolly sai toimia kaikkien kapinallisten joukkojen komentajana Dublinissa. Niihin kuului 219 kansalaisarmeijan ja noin 1 300 vapaaehtoisjoukkojen jäsentä. Kapinan kukistamisen jälkeen Connolly ja ICA:n esikuntapäällikkö Michael Mallin teloitettiin. Mallinin lähimpänä alaisena toiminut Constance Markievicz säästyi, koska hänen kuolemantuomionsa lievennettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Kansalaisarmeijaa ei perustettu uudelleen kapinan jälkeen.
Danger Danger

Historia

Danger Danger perustettiin vuonna 1987 Queensin kaupunginosassa, New Yorkissa. Yhtyeen perustajajäseniä olivat laulaja Mike Pont, basisti Bruno Ravel ja rumpali Steve West. Kitaristi Al Pitrelli ja kosketinsoittaja Kasey Smith täydensivät kokoonpanon. Danger Danger näki alkuvuosinaan paljon jäsenmuutoksia. Alkuperäinen laulaja Pont lähti yhtyeestä ja hänet korvasi Ted Poley. Danger Danger sai levytyssopimuksen Epic Recordsilta. Vuonna 1988 Pitrelli lähti yhtyeestä. Debyyttialbumin nauhoituksissa käytettiin kahta kitaristia, Tony Reyta ja Andy Timmonsia, joista Timmons jäi vakituiseksi jäseneksi. Yhtyeen debyyttialbumi Danger Danger julkaistiin vuonna 1989 ja se oli menestys, varsinkin Yhdysvalloissa. Albumilta nousi kaksi hittiä Naughty Naughty ja Bang Bang, jotka saivat paljon soittoa MTV-kanavalla. Danger Danger avasi kiertueellaan mm. KISSille ja Alice Cooperille.
Yhtye lähti Floridaan työstämään seuraavaa studioalbumiaan, joka julkaistiin vuonna 1991 nimellä Screw It. Albumin tyyli oli samanlaista melodista rockia, mitä yhtye oli esitellyt jo debyyttialbumillaan. Screw It oli lupaava albumi, ja yhtye lähti kiertueelle KISSin kanssa. Smith jätti yhtyeen kiertueen jälkeen. Työskentely kolmannen studioalbumin parissa oli viimeistelty vuonna 1993, mutta Poley erotettiin. Poley haastoi Danger Dangerin monesti oikeuteen, minkä takia kolmatta albumi ei voitu julkaista. Uusi laulaja Paul Laine nauhoitti omat laulunsa albumille, mutta levy-yhtiön mielestä oli parasta jäädyttää albumi. Pian tämän jälkeen yhtyeen ja levy-yhtiön tiet erosivat. Siinä sivussa Timmons lähti yhtyeestä.
Ravel ja West perustivat oman levy-yhtiönsä, Low Dice Recordsin ja alkoivat säveltämään uutta albumia varten Lainen kanssa. Kolmas studioalbumi Dawn julkaistiin vuonna 1995. Albumin tyyli oli symkempi ja henkilökohtaisempi kuin aikaisemmat julkaisut. Julkaisua seurasi kiertue Yhdysvalloissa. Neljäs studioalbumi Four the Hard Way kasattiin entisten jäsenten Timmonsin ja Smithin avulla vuonna 1998. Seuraava albumi tuli ulos vuonna 2000 nimeltään The Return of the Great Gildersleeves.
Vuonna 2001 Danger Danger teki yllätysliikkeen entisen levy-yhtiön, Epic Recordsin kanssa. Alun perin kolmas studioalbumi Cockroach oli pitänyt julkaista vuonna 1993, mutta riitojen takia sitä ei voitu julkaista tuolloin. Nyt se kuitenkin julkaistiin tupla-albumina molempien sekä Poleyn että Lainen laulamana. Poley palasi laulajan rooliin vuonna 2004 Lainen jätettyä yhtyeen.
Vuonna 2009 julkaistiin Danger Dangerin seitsemäs studioalbumi Revolve Frontiers Recordsin kautta.
Yhtyeen viettäessä taukoa musiikin teosta, laulaja Ted Poley julkaisi toukokuussa 2016 sooloalbumin nimeltä Beyond the Fade.
Leo Kohtala

Leo Johannes Kohtala (s. 2. kesäkuuta 1934 Alahärmä) on suomalainen juristi, kuntajohtaja poliitikko. Kohtala suoritti lainopin kandidaatin tutkinnon 1956, sai varatuomarin arvon 1965 ja suoritti oikeustieteen lisensiaatin tutkinnon 1966. Hän työskenteli Hämeenlinnan kaupunginjohtajana vuosina 1967–1992 ja toimi Suomen Sosialidemokraattisen puolueen kansanedustajana Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä vuosina 1970–1975. Sittemmin hän edusti Hämeenlinnan kaupunginvaltuustossa Eläkeläiset Kansan Asialla -puoluetta vuodesta 1992.
Vesivaaka

Vesivaaka eli vatupassi on mittaväline, jolla voidaan määrittää kallistuskulmia. Sillä tutkitaan erityisesti, onko kappale vaaka- tai pystysuorassa.
Vesivaaka perustuu nesteiden taipumukseen valua matalimpaan mahdolliseen tilaan. Yleisin sovellus on suljetun läpinäkyvän putken sisälle laitettu neste, johon on jätetty pieni ilmakupla. Putken ylimmän pinnan ollessa vaakasuora kupla asettuu putken keskelle. Jos pinta on vinossa, kupla hakeutuu sille puolelle, joka on toista korkeammalla.
Joissain vesivaaoissa vaakatason ja pystysuoran lisäksi on erikseen ilmaisin 45 asteen kulmaa varten, jota voidaan käyttää esimerkiksi kehyksiä ja tukiristikoita varten. Kehittyneimmissä voi olla astetaulu, josta voi lukea tarkempiakin kallistuskulmia.
Häränsilmä-vesivaa'ssa on kuperan lasikannen alla kupla, joka ilmaisee kallistuman riippumatta siitä, mihin kompassisuuntaan se asettuu. Sitä voidaan käyttää erityisesti tasojen kuten pöytien vaakasuoruuden toteamiseen ja säätöön yhdellä silmäyksellä.
Rabbelugnin kartano

Rabbelugnin kartano on Wrede-suvulle kuuluva kartano Kouvolassa. Se sijaitsee Kymijoen varrella sen länsirannalla Ummeljoen taajaman pohjoispuolella. Wrede-suvulle ovat kuuluneet myös entisen Anjalankosken alueella sijaitsevat Anjalan kartano ja Wredeby. Rabbelugn on erotettu Anjalan kartanosta 1805. Kartano nimettiin suvun ensimmäisen suomalaisen esi-isän Rabbe Gottlieb Wreden mukaan. Kaksikerroksinen puinen päärakennus valmistui Otto Rabbe Wreden aikana vuonna 1820. Kartanoon kuuluu lisäksi muun muassa vuonna 1923 rakennettu sivurakennus, tiilirakenteinen talli (1937), ratsastusmaneesi (1935) sekä kaksi viljamakasiinia. Kartanoon johtaa 1,5 km pitkä koivukuja.
Suomenkielisessä Anjalassa kartanon nimi oli Takamaa, mutta ruotsinkielisinä Wredet ovat kutsuneet sitä aina Rabbelugn-nimellä. Suuri osa Rabbelugnin maista luovutettiin sotien jälkeen karjalaisille siirtolaisille.
Lähes koko 1900-luvun kartanossa asuivat Helena ja Eva Wrede. Heidän isänsä kuoli vuonna 1912 ja kartano jäi naisten haltuun. He kasvattivat hevosia ja koiria lähes 60 vuoden ajan. Helena kuoli 1976 ja Eva asui kartanossa vielä muutaman vuoden lähes yksin, apunaan vain talonmies.
Mullerthal

Mullerthal (luxemburgiksi Mëllerdall, saks. Müllertal) on alue Luxemburgin itäosassa. Alue tunnetaan myös nimellä Pikku Sveitsi (luxemburgiksi Kleng Lëtzebuerger Schwäiz, ransk. Petite Suisse Luxembourgeoise, saks. Kleine Luxemburger Schweiz) sen ja Sveitsin välillä olevien maantieteellisten samankaltaisuuksien vuoksi. Alueella on epätasaista ja kallioista maastoa, tiheitä metsiä, luolia ja lukematon määrä pieniä puroja. Toisin kuin Sveitsi, Mullerthal on hyvin alava jopa Luxemburgin muihin alueihin verrattuna, ja alueen korkein kohta on vain 414 metriä merenpinnasta.
Mullerthal on Luxemburgin ala-alueista pienin ja käsittää vain 7 % maan pinta-alasta. Alueen sisällä on vain yksi keskikokoinen asutus, Echternach, joka on myös Luxemburgin vanhin kaupunki. Mullerthalin pienempiä kyliä ovat muun muassa Beaufort, Berdorf, ja Consdorf.
European Border Breakers Awards

Vuosittain jaettavien EBBA-palkintojen (European Border Breakers Awards) tarkoituksena on antaa tunnustusta kymmenelle artisti- tai yhtyetulokkaalle, jonka ensimmäinen kansainvälinen albumijulkaisu on menestynyt kuluneena vuonna myös esiintyjän kotimaan ulkopuolella. Adele, Tokio Hotel, The Baseballs, Zaz, Lykke Li, Milow, Katie Melua, Damien Rice, Caro Emerald, Stromae and Mumford & Sons.

Järjestäjä

EBBA-palkinnon perustaja on Euroopan komissio ja se on Euroopan unionin laajuinen. Palkinnon saajat valitsee ja palkintotilaisuuden järjestää Noorderslag-säätiö, jonka tarkoituksena on edistää eurooppalaisen populaarimusiikin levitystä.

Yleisöpalkinto

Vuodesta 2010 lähtien yleisö on saanut valita EBBA-ehdokkaista nettiäänestyksessä suosikkinsa, joka siis saa EBBA-palkinnon lisäksi myös yleisöpalkinnon. Ensimmäisen yleisöpalkinnon sai belgialainen laulaja-lauluntekijä Milow. Vuonna 2011 yleisön suosikki oli saksalainen rock and roll -yhtye The Baseballs.

Palkintotilaisuus

Vuodesta 2009 palkintotilaisuus on järjestetty tammikuussa Eurosonic Noorderslag -festivaalin yhteydessä Hollannin Groningenissa. Juontajana toimii brittiläinen muusikko ja tv-persoona Jools Holland. Palkinnon saajat esiintyvät sekä palkintogaalassa että itse festivaaleilla. Palkintogaalassa esiintyy tähtivieraina myös aiempia EBBA-voittajia. Tilaisuuden taltioivat Alankomaiden yleisradioyhtiöt NOS/NTR ja se esitetään Ned3-kanavan lisäksi monien muiden Euroopan maiden yleisradiokanavilla.

Taustaa

EBBA-palkinto perustettiin vuonna 2004 Euroopan komission aloitteesta. Komissio haluaa edistää palkinnoilla eurooppalaisen populaarimusiikin kansainvälistä levitystä ja tuoda esiin Euroopan musiikin laajaa kirjoa. Palkintoja rahoitetaan EU:n kulttuuriohjelmasta, jolla halutaan tukea esiintyvien taiteilijoiden ja muiden kulttuurialan ammattilaisten kansainvälistä liikkuvuutta, kulttuuri- ja taidealan tuotannon kansainvälistä levitystä ja kulttuurienvälistä vuoropuhelua.
Haislat

Haislat (myös Xa'islak'ala) ovat Luoteisrannikon intiaaneja, jotka asuvat Kotonakin alueella Brittiläisen Kolumbian rannikolla Kanadassa. Heidän puhumansa kieli on nimetty haislan kieleksi, vaikka he itse nimittävät kieltään xa'iskalaksi. Nimi haisla on muunnettu haislan kielen sanasta Xa'isla tai Xa'isela, joka tarkoittaa vapaasti käännettynä nuo jotka asuvat joen alajuoksulla. Haislojen naapurikansoina asuvat wuikinuxvit ja heiltsukit. 
Kitimatin kylä, haislojen reservaatti on noin 20 minuutin ajomatkan päässä Kitimatin kaupungista Douglasin kanavan päässä.
Haisloja on noin 1700 kappaletta.

Hallinto

Haislojen hallinnollinen keskus on Haisla kansa. Haislojen toimistot sijaitsevat Kittimaatin kylässä Brittiläisessä Kolumbiassa.

Kulttuuriesineiden palauttaminen

Vuonna 2006 Haislat saivat pitkään jatkuneen kansainvälisen kampanjan jälkeen toteemipaalunsa takaisin Tukholman etnografisesta museosta.

Kieli

Haisla on pohjois-wakashanin kieli, jolla on seitsemänsataa puhujaa. Geologiselta kannalta katsottuna haislan kieli on pohjoisin wakashanin kieliperheen kielistä. Sen läheisin naapurikieli on oowekyala. Haislan kieli liittyy muihin Pohjois-Wakashin kieliin, kwak'walaan, heiltsukin kieleen ja oowekyalan kieleen. Halsan kieli koostuu kahdesta murteesta joita pidetään haislan kielen alkukielinä, kitamaakin ja kitlopen murteista.
Alikovon piiri

Alikovon piiri (ven. А́ликовский райо́н, Alikovski raion, tšuvassiksi Элĕк районӗ, Elĕk raionĕ) on paikallinen itsehallintoalue Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 554 neliökilometriä ja asukkaita on 22 100 henkeä (vuonna 2009).
Piiri sijaitsee Tšuvassian luoteisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Morgaušin ja Jadrinin piireihin, lännessä Krasnyje Tšetain piiriin, etelässä Šumerljan ja Vurnaryn piireihin sekä idässä Krasnoarmeiskojen piiriin. Hallinnollinen keskus on Alikovon kylä. Piiriin kuuluu 12 maalaiskuntaa.
Seutu kuuluu Tšuvassian tasankoon. Sen kautta virtaa Suran sivujoki Vyla sekä Bolšoi Tsivilin sivujoet Hirlep, Abasirma ja Sorma. Pinta-alasta suurin osa on maatalousmaata. Metsiä on vähän.
Piirin keskiosan kautta kulkee Jadrinin ja Kalininon välinen maantie, johon paikallistiet liittyvät.
Väestöstä 98 % on tšuvasseja.
Tärkein elinkeino on maatalous, joka on keskittynyt viljan ja perunan viljelyyn, lihan ja maidon tuotantoon sekä mehiläistenhoitoon. Teollisuus tuottaa leipomotuotteita, hedelmä- ja vihannessäilykkeitä sekä virvoitusjuomia.
Alikovossa toimii tšuvassinkielinen kansanteatteri ja julkaistaan tšuvassin- ja venäjänkielistä piirilehteä Purnaç çulĕpe.
Euroopan Formula 3 -kausi 2013

Euroopan Formula 3 -kausi 2013 oli ensimmäinen nykyiselle Euroopan Formula 3 mestaruussarjalle. Kausi alkoi 23. maaliskuuta Italian Monzassa ja päättyi 20. lokakuuta Saksan Hockenheimringin radalla.
Sarjan mestaruuden voitti italialainen Raffaele Marciello. Toiseksi sijoittui ruotsalainen Felix Rosenqvist ja kolmanneksi brittiläinen Alex Lynn.
Blue Steel (ohjus)

Blue Steel (suom. Sininen/sinistetty teräs) on brittiläinen ilmasta maahan ammuttava ohjus. Ohjustyypin suunnitteli ja valmisti A.V. Roe Company eli Avro. Kehittelytyö aloitettiin 1954–1955. Testaukset Australian Woomeran koealueella saatiin päätökseen keväällä 1961.
Tämä ase oli tarkoitettu käytettäväksi kaukolaukaistavana hyökkäysaseena, ja se voitiin varustaa W28- strategisella ydinkärjellä, jonka tuhovoima oli 1,1 - 1,2 megatonnia. Britanniassa tuo fuusioräjähdelataus sai Rainbow -koodijärjestelmän mukaisen tunnuksen: Red Snow (suom. Punainen lumi). Stand-off -tyyppiset aseet voitiin laukaista kauempana aiotusta kohteesta, eli ne eivät vaatineet tähtäyspisteen välittömään läheisyyteen menoa. Ohjuksen kantomatka oli 150 mailia eli 240 kilometriä, ja se saavutti 2,3 Machin nopeuden ja 21 500 metrin lakikorkeuden. Ohjus laukaistiin V-pommittajasta, joita olivat Vickers Valiant, Avro Vulcan ja Handley Page Victor.

Ase poistettiin aktiivikäytöstä vain hyvin lyhyen (7-8 vuoden) palveluskäytön jälkeen. Samaan oli käytössä myös lämpöydinpommi Yellow Sun. Vuosina 1962–1963 oli Mk.1 -tyypin ohjusase saatu valmiiksi ja laivuekäyttöön. GAM-87 Skyboltin tuotanto peruttiin vuonna 1962. Tuo vaje korvattiin Polaris-ohjuksilla, sekä WE-177-ydinpommilla. Aluksi aiottua suorituskykyisempää Mk.2:ta ei tehty, jolloin Blue Steelin palveluskäyttö päättyi vuodenvaihteessa 1969–1970. Viimeinen tätä asetta käyttänyt Kuninkaallisten ilmavoimien pommituslentolaivue oli 617. Sen lempinimi on ollut "Dambusters". Se operoi Avro Vulcan -pommikoneilla tuolloin. 
Ranska otti käyttöön oman Aérospatialen valmistaman, ASMP-ohjustyypin vuodesta 1986 lukien. Siinä on joitain Blue Steelia muistuttavia piirteitä.