google/wiki40b huggingface dataset:
Julius Caesar (ooppera)

Julius Caesar (ital. Giulio Cesare in Egitto, HWV 17) on viides Georg Friedrich Händelin Lontoon Royal Academy of Musicille säveltämä opera seria. Sen ensiesitys pidettiin 20. helmikuuta 1724. Ensiesityksen solistit olivat aikakauden tunnetuimpien laulajien joukossa: Caesarin roolin esitti kastraattilaulaja Senesino ja Kleopatran roolin kuuluisa prima donna Francesca Cuzzoni. Teos on yksi Händelin parhaista ja kuuluisimmista oopperoista.
Nicola Francesco Haym kirjoitti sen libreton, joka oli aikakauden suositun kansantarinan sovitus. Toisin kuin William Shakespearen noin 100 vuotta aikaisempi näytelmä, tarina on yksinkertainen sankaritarina, jossa Caesar pelastaa prinsessa Kleopatran tämän veljen Ptolemaioksen kynsistä. Teos noudattelee aikakauden opera serian konventioita musiikillisesti, mutta poikkeaa niistä aiheensa vuoksi. Historiallisen rakkaustarinan kuvaaminen eroaa aikakauden opera serioiden perinteisesti antiikin mytologisista aiheista.
Ooppera saavutti ensiesityksellään suuren suosion ja sitä esitettiin Lontoossa uudelleen vuosina 1725, 1730 ja 1732. Oopperaa esitettiin myös Englannin ulkopuolella, muun muassa Hampurissa ja Braunschweigissa vuonna 1725.
Füssen

Füssen on kaupunki Baijerissa Saksassa Ostallgäun piirikunnassa viiden kilometrin päässä Itävallan rajasta. Kaupungin vaakunassa on kolmen jalan muodostama triskele. Asukkaita kaupungissa on noin 14 000.
Kaupungin alueella on ollut asutusta jo roomalaiskaudella ja jo 800-luvulla sinne rakennettiin kirkko. Kyseisessä kirkossa sijaitsee myös Saksan vanhin fresko. Kaupungin paikallisen päivälehden nimi on Allgäuer Zeitung. Kaupunki on tunnettu myös romanttisen tien päätepysäkkinä ja maailmankuulut linnat Neuschwanstein ja Schloss Hohenschwangau sijaitsevat kaupungin läheisyydessä. Kaupunki tunnetaan Saksassa myös jääkiekkojoukkuestaan; EV Füssen.
Le Moribond

"Le Moribond" on belgialaisen laulaja-lauluntekijän Jacques Brelin säveltämä ja sanoittama kappale, jonka hän levytti vuonna 1961. Se tunnetaan englanniksi nimellä "Seasons in the Sun" ja suomeksi "Päivät kuin unta".
Tunnettuja englanninkielisiä levytyksiä ovat Kingston Trion 1960-luvulta ja Terry Jacksin 1970-luvun alusta. Englanninkieliset sanat on tehnyt Rod McKuen. Jacksin versio oli suuri hitti Britanniassa ja Yhdysvalloissa 1973-1974. Sen sanoitus poikkeaa yhden säkeistön osalta Kingston Trion versiosta. 
Laulu kertoo suomen- ja englanninkielisessä versiossa kuolemaisillaan olevasta miehestä, joka esittää hyvästit parhaalle ystävälleen, isälleen ja rakastetulleen. Alkuperäinen Brelin teksti on sarkastisempi ja synkempi, sillä siinä kertoja toteaa, ettei erityisemmin jää kaipaamaan yhtä ystäväänsä, jonka kanssa hänen vaimonsa petti häntä. Aviorikos mainitaan myös Kingston Trion englanninkielisessä versiossa, mutta Terry Jacksin menestyshitissä ei.
Arto Sotavalta levytti 1974 suomenkielisen version, joka on sovitukseltaan ja sanoitukseltaan melko samankaltainen Jacksin version kanssa. Sanoituksen teki Sotavalta itse. Kappaleen ovat levyttäneet myös muun muassa Fredi, Eino Grön ja Tapio Heinonen. Myös Aki ja Turo ovat levyttäneet kappaleen suomeksi nimellä ”Jori 16 vuotta”. Se ilmestyi vuonna 1988 levyllä Lievä kantrihuijaus.
Beta-karboliini

Farmakologia

β-Karboliini alkaloideja löytyy laajalti kasveista ja eläimistä, useimmiten ne vaikuttavat monoamiinioksidaasi inhibiittoreina (MAOI). Kasvikunnan β-karboliinit toimivat palautuvana, kilpailevana ja epäselektiivisenä monoamiinioksidaasi inhibiittorina. β-Karboliineja löytyy luontaisesti myös ihmisestä, joista merkittävimmät ovat tryptoliini ja pinoliini. Useat β-karboliinit sitoutuvat bentsodiatsepiinireseptoriin toimien käänteisagonistina; Tämä voi lisätä kouristelutaipumusta ja ahdistuneisuutta, mutta toisaalta myös parantaa muistia. Farmakologisesti β-karboliinit ovat varsin laaja ryhmä. Yhdisteestä riippuen ne estävät serotoniinin takaisinottoa, estävät epäselektiivisesti Na⁺-riippuvaista kuljetinta tai sitoutuvat bentsodiatsepiini-, opiaatti- ja dopamiinireseptoreihin.

Kemia

β-Karboliinit kuuluvat indoli alkaloidien ryhmään ja koostuvat pyridiinirenkaasta joka on yhdistynyt indolirankaan. β-Karboliinien rakenne on samankaltainen tryptamiinin kanssa, paitsi etyyliamiini ketju on yhdistynyt takaisin indolirenkaaseen yhden ylimääräisen hiiliatomin kautta, muodostaen kolmirenkaisen rakenteen. β-Karboliinien biosynteesin uskotaan tapahtuvan samaa reittiä kuin vastaavan tryptamiinin. Pyridiinirengas mahdollistaa yhdisteille eri saturaatiotasoja. Näitä mahdollisia kaksoissidoksia ilmentää oikealla olevassa kuvassa punainen ja sininen viiva. Jotkin β-karboliinit fluoresoivat kun niitä pidetään ultraviolettivalossa.

Esiintyminen luonnossa

Yleisimpiä kasvikunnasta löytyviä β-karboliineja ovat harmiini, harmaliini ja tetrahydroharmiini. Tunnetuimmat kasvikunnan lähteet lienevät kahvi ja tupakka. On tutkittu, että tupakoitsijoilla MAO-A toimii 30 % teholla ja MAO-B 40 % teholla. Tällä hetkellä tunnetaan 64 eri β-karboliini alkaloidia hajaantuneena ainakin kahdeksaan eri kasviheimoon.
Skorpionien kuoren sarveiskerros sisältää β-karboliineja, tehden niiden ihosta fluoresoivan kun sitä altistetaan tietyn aallonpituiselle ultraviolettivalolle, tämä onnistuu esimerkiksi blacklightin valolla.
Joe Zawinul

Josef "Joe" Zawinul (7. elokuuta 1932 Wien, Itävalta – 11. syyskuuta 2007 Wien, Itävalta) oli tunnettu fuusiojazzin parissa työskennellyt jazzpianisti ja -säveltäjä. Zawinul muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1959 opiskelemaan Bostonin Berklee College of Music -musiikkiopistoon.
Zawinul soitti muun muassa Cannonball Adderleyn ja Miles Davisin kokoonpanoissa. 1970-luvulla hän perusti Weather Report -yhtyeen Wayne Shorterin kanssa ja toimi yhtyeen johtohahmona. Hän julkaisi myös soololevyjä sekä teki kiertueita Zawinul Syndicate -yhtyeensä kanssa.

Kuolema

Zawinul joutui sairaalaan Wienissä 7. elokuuta 2007. viiden viikon Euroopankiertueen jälkeen. Hän kuoli harvinaiseen ihosyövän muotoon (Merkelin karsinooma). Hänet on haudattu Zentralfriedhofin hautausmaalle Wieniin.
Elisa Stadion

Vanha stadion

Hietalahden jalkapallostadion on rakennettu vuonna 1936. Vanha stadion kävi läpi perusteellisen peruskorjauksen vuonna 1995, jolloin stadion sai niin kentän lämmitys- kuin automaattisen kastelujärjestelmänkin. Samalla kenttää ympäröineet juoksuradat poistettiin ja kenttä pyhitettiin ainoastaan jalkapallokäyttöön. Seuraava parannus oli asianmukainen valaistus, joka saatiin valmiiksi kaudelle 1998. Stadionin kapasiteetti kauteen 2015 asti oli 4 500 paikkaa, joista 1 300 oli katettuja istumapaikkoja.

Uusi stadion

Heinäkuussa 2015 Hietalahdessa alkoi laajennustyö, jonka osana rakennetaan U-muotoinen uudisosa ja stadion saa 4 600 katettua istumapaikkaa lisää. Vanha katettu pääkatsomo, joka on Museoviraston suojelema, ja pelikenttä jäävät paikoilleen. Rakennuskustannuksiksi on arvioitu 16,5 miljoonaa euroa. Syyskuussa 2015 stadionin nimioikeudet myytiin Elisalle kuudeksi vuodeksi noin 900 000 eurolla. Uusi stadion avattiin heinäkuussa 2016.

Ennätykset

Hietalahden yleisöennätys, 6 040 katsojaa, on maaottelusta Suomi–Neuvostoliitto, joka pelattiin 19. heinäkuuta 1972. Kotimaisten sarjojen ennätys, 5 987 katsojaa tuli ottelussa VPS–SJK 10.8.2016. Edellinen ennätys, 5 902 katsojaa syntyi aiemmin vuonna 2016 Veikkausliigan ottelusta VPS – FC Lahti.
Konserttikäytössä Elisa Stadionin yleisöennätys on 23.7.2016 järjestetyn Vaasa Festival -tapahtuman 6 800 katsojaa. Tapahtuman pääesiintyjänä oli Tom Jones.
Kozánin arkeologinen museo

Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu esineitä pääosin Kozánin kaupungista sekä Kozánin ja Grevenán alueyksiköiden alueilta. Aianín alueen löydökset ovat kuitenkin Aianín arkeologisessa museossa. Löydöt ajoittuvat esihistorialliselta ajalta roomalaiselle ajalle. Löydöksiä on muun muassa kaupungin antiikin aikaisilta hautausmailta, Apidéasta, Elánista, Mesóvaiosta, Aliákmonas-joen laaksosta sekä pelastuskaivauksilta Polýfytos-tekojärven alueelta.
Aflaj-kastelujärjestelmä

Aflaj-kastelujärjestelmä on Omanissa tuhansia vuosia sitten kehitety järjestelmä, jolla kaivovettä saadaan viljelmille. Niitä on käytössä vieläkin noin kolmetuhatta kappaletta. Viisi tällaista kastelujrjestelmää on liitetty Unescon maailmanperintölistalle.
Nykyisen aflaj-järjestelmän jälkiä on seurattu 500-luvulle eaa., mutta on viitteitä siitä että kastelujärjestelmiä on ollut alueella käytössä jo 2500-luvulta eaa. Vettä nostetaan kaivoista ja lähteistä ja ohjataan kanavia pitkin useiden kilometrien päähän.
Sampola (rakennus)

Sampola on Tampereella Liisankallion kaupunginosassa sijaitseva julkinen rakennus, joka on Tampereen kaupungin omistuksessa. Rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Timo Penttilä ja Kari Virta ja se on valmistunut vuonna 1960. Sampola sijaitsee Kalevan alueella Liisankallion kaupunginosassa Sammonkadun varrella. Rakennuksessa toimivat nykyään Tampereen työväenopisto, Sampolan kirjasto sekä Tammerkosken lukio. Alun perin rakennus suunniteltiin juuri työväenopiston käyttöön, kirjasto on toiminut Sampolassa vuodesta 2003. Vuoteen 2011 asti Sampolassa sijaitsi sittemmin lakkautettu Sampolan koulu, ja vuoden 2012 elokuusta lähtien Tammerkosken lukio on toiminut Sampolan tiloissa sen sijaan. Rakennuksen sampoon pohjautuva nimi perustuu useiden Kalevan ja Tammelan kadunnimien tavoin Kalevalaan.
Pohjanmaan Valokuvakeskus Lakeus

Pohjanmaan valokuvakeskus LAKEUS ry on yksi Suomen maakunnallisista valokuvakeskuksista, joka perustettiin Lapualle vuonna 1997. Sen galleria sijaitsee Kulttuurikeskus Vanhassa Paukussa Lapualla, osoitteessa Kauppakatu 23. Yhdistysmuotoisena toimivan valokuvakeskuksen toiminta-alueena ovat Etelä-Pohjanmaan, Keski-Pohjanmaan ja Pohjanmaan maakunnat.
Pohjanmaan valokuvakeskuksen tarkoituksena on eri toimenpitein edistää ja tehdä tunnetuksi valokuvausta ja valokuvataidetta. Keskus järjestää muun muassa luentotilaisuuksia, näyttelyitä, valokuvakilpailuja ja alan kursseja sekä toimii läheisessä yhteistyössä alueensa muiden kulttuuritoimijoiden kanssa.
Pohjanmaan valokuvakeskus järjestää vuosittain Lakeuden Laajakuva -festivaalin.
Pohjanmaan valokuvakeskuksen puheenjohtajana toimii tällä hetkellä lapualainen Susanna Oversteyns.

Pyhälahden valokuvaamomuseo

Valokuvakeskuksen kanssa samoissa Vanhan Paukun tiloissa toimii Pyhälahden valokuvaamomuseo. Sen kokoelma perustuu vuosina 1900–1980 Lapualla toimineen Pyhälahden Valokuvaamon esineistöön ja valokuvakokoelmiin. Näyttely muodostuu ateljeesta ja odotushuoneesta sekä valokuvaajan työhuoneesta ja pimiöstä.
Pyhälahden valokuvaamomuseon kokoelmat sisältävät yli 100 000 luetteloitua negatiivia ja valokuvaa: henkilö- ja ryhmäkuvia, maisemakuvia, työkuvia ja otoksia tapahtumista. Harvinaisuuksia ovat muun muassa Lapuan liikettä käsittelevät kuvat.
Mitiaro

Historia

Mitiaron historiallinen nimitys saarten asukkaiden keskuudessa on Nukuora. Saari joutui Mauken tapaan atiulaisten sotureiden hyökkäysten kohteeksi. Paikallisen perimätiedon mukaan ensimmäistä atiulaisten hyökkäystä johti soturi nimeltä Maui. Välttääkseen taistelun mitiarolaiset tarjosivat näille juhla-aterian, mutta alkoivatkin surmata näitä juhlan aikana. Ainoa selviytynyt oli Maui, joka pakeni ja palasi Atiulle. Kostohyökkäyksen varalta mitiarolainen päällikkö Maaro päätti rakennuttaa Te Pare-nimisen linnoituksen saaren sisäosaan. Atiulaisten kostohyökkäys tulikin myöhemmin ja saarten joukot ottivat yhteen linnoituksella. Linnoituksesta huolimatta mitiarolaiset voitettiin. Nykyisten mitiarolaisten arvellaan polveutuvan lähes kokonaan atiulaisista sotureista, jotka surmasivat alkuperäiset mitiarolaiset ja asettuivat sitten saarelle. Lähetyssaarnaaja John Williams tuli saarelle 29. toukokuuta 1823 ja saari kääntyi nopeasti kristinuskoon. Kristinuskon saapumisen myötä saaren asukkaat alkoivat muuttaa sisämaassa sijainneista kylistään rannikolle. Mitiaro säilyi Atiun alaisuudessa aina vuoteen 1902 saakka, jolloin Cookinsaaret liitettiin Uuteen-Seelantiin.

Maantiede

Maantieteellisiltä piirteiltään Mitiaro on pieni ja hyvin matala. Saaren pinta-ala on 22,3 km² ja leveimmältä kohdaltaan se on vain 6,4 kilometriä leveä. Saarta ympäröi kivettyneestä korallista muodostunut 6–9 metriä korkea makateaksi kutsuttu vyöhyke. Sisämaan korkeimmat kohdat ovat vain kolme metriä ylempänä merenpinnasta kuin makatean korkeimmat kohdat. Sisäosa on paljolti suota ja kaksi niistä, Te Rotonui ja Te Rotoiti, ovat niin syviä että niitä voidaan pitää järvinä. Monista muista Cookinsaarista poiketen Mitiaron rannikolla ei ole juurikaan metsää. Kahdessa järvessä elää muun muassa paikallisia itiki-nimellä tunnettuja ankeriaita, sekä Afrikasta istutettuja tilapioita. Järvissä elää myös niihin istutettua maitokalaa. Mitiaro on ainut eteläisistä Cookinsaarista, jolla ei tavata kotoperäisten lintujen kantoja hävittänyttä pihamainaa.

Kulttuuri

Mitiaron asukkaista melkein jokainen on sukua toisilleen, joten paikallisen puolison löytäminen on hankalaa. Osittain tästä syystä monet muuttavat Rarotongaan ja Uuteen-Seelantiin. Suurin osa asukkaista on alle 18 tai yli 50, siltä väliltä olevat ovat lähes kaikki muuttaneet pois. Suurin osa saaren asukkaista elää länsimaisissa taloissa, mutta perinteisempiä käytetään yhä esimerkiksi kalastusmajoina. Mitiarolla on kolme perinteistä arikia eli päällikköä. Kolmen päällikön tittelit ovat To'u, Tetava ja Ma'eu. Päälliköt toimivat esimerkiksi maakiistojen ratkaisijoina, sillä monesta muusta Cookinsaaresta poiketen Mitiarolla ei ole asukkaiden muodostamaa neuvostoa. Asukkaat elävät viljelemällä maata ja kalastamalla. Parhaat viljelymaat sijaitsevat saaren keskustassa. Kalaa saadaan saaren järvistä.
Jimmy Miller

James ”Jimmy” Miller (23. maaliskuuta 1942 New York – 22. lokakuuta 1994 Denver) oli yhdysvaltalainen muusikko ja musiikkituottaja.
Miller tunnetaan parhaiten tuottajana ja työskentelystään yhtyeiden kuten The Spencer Davis Group, Blind Faith, Traffic, Plasmatics, Motorhead ja Primal Scream kanssa.
Miller oli The Rolling Stonesin pitkäaikainen tuottaja. Hän tuotti viisi yhtyeen studioalbumia 1960- ja 1970-luvuilla. Mukana oli neljä Rolling Stonesin parhaimpina pidettyä levyä Beggars Banquet, Let It Bleed, Sticky Fingers ja Exile on Main St..
Motörhead-yhtyeelle Miller tuotti albumit Overkill ja Bomber.
HMS Somerset (1748)

Valmistus

Alus tilattiin 4. syyskuuta 1745 Chathamin telakalta. Se laskettiin vesille 18. heinäkuuta 1748.

Palvelus

Seitsenvuotisessa sodassa kenraali Jeffrey Amherstin johtama osasto aloitti 8. kesäkuuta 1758 Louisbourgin linnakkeen piirittämisen. Britannian amiraali Edward Boscawenin johtamaan laivasto-osastoon kuului 39 alusta, muun muassa HMS Somerset, joilla oli yhteensä noin 14 000 merimiestä sekä 12 870 maihinnousujoukkojen sotilasta. Linnaketta puolusti kymmenen Ranskan laivaston alusta, joilla oli 3 870 merimiestä, ja linnakkeessa oli 3 920 sotilasta. Ranskalaiset antautuivat 26. heinäkuuta, mikä mahdollisti seuraavana kesänä brittilaivaston purjehtimisen Saint Lawrence -jokea ylös sekä valtaamaan Quebecin.
Kenraali James Wolfen johtama hyökkäysosasto nousi maihin sotalaivoilta muun muassa HMS Somersetiltä. Seuranneessa Quebecin taistelussa 13. syyskuuta 1759 brittien saavuttama voitto lopetti Ranskan hallinnon Kanadassa.
Alus haaksirikkoutui 2. marraskuuta 1778.
Matti Viinamaa

Matti Viinamaa eli ”Viina-Matti” (8. helmikuuta 1859 Haapavesi – 15. helmikuuta 1936 Haapavesi) oli Haapavedeltä kotoisin ollut suomalainen kansanrunoilija ja originelli.

Elämäkerta

Haapaveden Rytkynperän Peltolassa syntyneen Matti Viinamaan vanhemmat olivat Pyhäjoelta kotoisin ollut Antti Eerkinpoika Ylioja ja Nivalasta kotoisin ollut Eeva-Stiina Antintytär Peräaho. Suurimman osan elämästään Viinamaa asui Vatjusjärvellä Viinala-nimisellä pientilalla. Viimeksi hän omisti Humalojan kylässä sijainneen Kanervan torpan.

Tuotanto

Viina-Matti oli tunnettu pilkkarunoistaan, joita hän teki myös tilauksesta maksua vastaan. Matilla oli musta pitkä parta ja tukka, joka valui harteille asti. Hän kiersi esiintymässä markkinoilla, käräjäpaikoilla ja muissa yleisötilaisuuksissa käyttäen esiintymisasunaan pitkää maahan asti ulottuvaa leninkiä ja päähineenä hänellä oli pannumyssy. Mattia myös pelättiin, koska hän saattoi tehdä pistävän pilkkarunon sellaisesta henkilöstä, joka oli jollakin tavoin loukannut häntä.
Pilkkarunojen ohella Viinamaa kirjoitti runoja myös ajankohtaisista tapahtumista (Nivalan konikapina, Lapuan liike) sekä muun muassa uskontoon ja politiikkaan liittyneistä aiheista. Viinamaa voitti Suomen Kuvalehden järjestämän kansanrunoilijoiden kilpailun runollaan Laulun into. Hän oli myös keksijä ja hän rakenteli erilaisia kulkuvälineitä ja soittimia.
Viina-Matin runoja on julkaistu Hilkka Merikallion toimittamassa kirjassa Viina-Matin veisuja vuonna 1968. Kaikkiaan Viina-Matti kirjoitti elämänsä aikana noin 150 runoa, mutta merkittävä osa niistä hävisi vuonna 1927, kun tulipalo tuhosi Matin kotimökin Viinalassa. Matti Viinamaa kuoli 77-vuotiaana Haapaveden kunnalliskodissa.
Ortodoksi.net

Ortodoksi.net on vapaaehtoisten yksityisten Suomen ortodoksisen kirkon jäsenten ylläpitämä ortodoksinen tietosivusto.
Sivuston avasivat Petja Pyykkönen yhdessä isänsä Hannu Pyykkösen kanssa vuoden 2005 pääsiäisenä ja se on vuosien saatossa kasvanut yhdeksi suurimmaksi suomalaiseksi ortodoksiseksi mediaksi.
Sivusto toimii mediawiki-alustalla, kuten wikipediakin, mutta sivujen sisällön tuottaa wikipediasta poiketen sivuston oma ylläpitoryhmä, jota avustavat lukuisat ortodoksiset papit ja maallikot sekä yksi Suomen piispoistakin, Joensuun piispa Arseni.
Sivusto toimii täysin epäkaupallisella periaatteella, vapaaehtoistyöllä ja yhteistyössä myös Suomen ortodoksisen kirkon ja sen seurakuntien ja laitosten sekä järjestöjen kanssa.
Sivuston materiaali koostuu muiden muassa ortodoksisista tietoiskuista ja laajemmista artikkeleista, laajasta ortodoksisuuden tietopankista, liturgisien tekstien kokoelmasta, opetuspuheista sekä muutamasta blogista (muiden muassa piispa Arsenin blogi ja nunna Kristodulin blogi) sekä ortodoksisesta keskustelufoorumista. Sivuilla julkaistaan myös useitten ortodoksisten lehtien internetlehdet. Sieltä löytyvät Analogi-lehteen yhdistynyt Lahden ortodoksisen seurakunnan vanha tiedotuslehti Harjukirkon viesti, Viitosten tiedotuslehti Ortodoksinen seurakuntaviesti, Oulun hiippakunnan tiedotuslehti Paimen-Sanomat sekä Kuutosten tiedotuslehti Solea.
Sivuston erikoisuuksiin kuuluvat myös kuuden kielen (suomi, ruotsi, englanti, kreikka, venäjä, romania) ortodoksinen sanakirja sekä ensimmäinen suomalainen ortodoksinen virtuaalikirkko, suomalaisen ortodoksisen kirjallisuuden tietokanta, ikonigalleria sekä moderni, ortodoksisten kohteiden POI-lista navigaattoreihin.
Chitose (1898)

Palvelus

Chitose saapui Yokosukan laivastoalueelle 30. huhtikuuta 1898.

Venäjän–Japanin sota 1904–1905

Chitose osallistui Venäjän–Japanin sodan alussa Port Arthurin piirityksen valvontaan ollen amiraali Dewa Shigetōn 3. risteilijälaivueen komentajan lippulaivana. Laivueensa mukana se hyökkäsi Port Arthuriin 9. helmikuuta.
Keltaisenmeren taistelun 10. elokuuta jälkeen alus osallistui Askoldin ja Novikin tuloksettomaan takaa-ajoon. Myöhemmin alus seurasi Tsushiman kanssa risteilijä Novikia upottaen venäläisen Korsakovin taistelussa 21. elokuuta.
Tsushiman meritaistelussa alus kuului 3. viirikköön kohdaten Olegin, Auroran ja Zhemchugin. Kasagin jouduttua vetäytymään taistelusta amiraali Dewa siirsi lippunsa Chitoselle. Seuraavana päivänä Chitose upotti venäläisen hävittäjän ja sai kiinni risteilijä Izumrudin. Taistelun päätyttyä alus liitettiin Koreaan tehdyn maihinnousun suojaksi. Se palasi Maizurun laivastotelakalle korjattavaksi heinäkuun lopulla 1905.
Alus teki 1. huhtikuuta – 16. marraskuuta 1907 maailmanympäripurjehduksen pysähtyen ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa, jossa se osallistui Jamestownin maailmannäyttelyyn. Alus jatkoi Eurooppaan ja edelleen Japaniin, jossa se siirrettiin modernisoitavaksi vuonna 1910. Telakalla aluksen kattilat vaihdettiin Miyabari-kattiloihin.
Ensimmäisessä maailmansodassa Chitose kuului Japanin 2. laivastoon, jonka mukana se osallistui Singaporen ja Borneon välisen meritien suojaamiseen. Alus luokiteltiin uudelleen 2. luokan risteilijäksi 1. syyskuuta 1921, jolloin osa sen aseista poistettiin. Alus todettiin vanhentuneeksi 1. huhtikuuta 1928, ja se poistettiin alusluettelosta. Alus nimettiin 6. heinäkuuta Haikan No.1:ksi, ja se upotettiin ammunnoissa 19. heinäkuuta 1931 Kochin edustalla.
Saustala

Historia

Saustalan väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylien asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylien asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylät jäivät taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen, jossa Myhkyrilän ja Saavolan asukkaat asutettiin Urjalaan ja Oravalan asukkaat Forssaan.
Sainte-Chapelle

Sainte-Chapelle on goottilaistyylinen kappeli, joka sijaitsee Pariisissa Île de la Citén saarella Seinejoen keskellä. Ludvig IX Pyhä rakennutti Sainte-Chapellen saarella sijainneen palatsin yhteyteen ylimitoitetuksi ”pyhäinjäännöslippaaksi” Bysantista tuomilleen pyhäinjäännöksille (Jeesuksen orjantappurakruunu ja ristin palasia). Sainte-Chapellen suunnitelmat tehtiin vuonna 1241 ja rakennustyöt aloitettiin vuonna 1246. Rakennus vihittiin käyttöön 26. huhtikuuta 1248.
Kun Pariisin keskustassa suoritettiin Napoleon III:n aikana 1800-luvulla laajoja uudelleenrakennustöitä, rakennettiin myös vanhan kuninkaanpalatsin tilalle suuri oikeuspalatsi, Palais de Justice de Paris. Tällöin Sainte-Chapelle jäi sen sisäpihalle.
Sainte-Chapellessa, erityisesti sen yläkappelissa, seinien pirstominen valoa läpi päästäviksi lasimaalausikkunoiksi on viety äärimmilleen. Ikkunat esittävät Kristuksen kärsimystä, kappelissa säilytettyjen pyhäinjäännösten historiaa ja kohtauksia Vanhasta testamentista. Sainte-Chapelle toimi aluksi linnankappelina.
Useimmat pyhäinjäännökset, joita säilytettiin keskellä kuoria sijaitsevalla korokkeella, tuhoutuivat Ranskan suuressa vallankumouksessa. Loput on siirretty Notre Dameen.