Peräseinäjoki

Asutuksen ja kappeliseurakunnan synty (1600- ja 1700-luku)

Peräseinäjoen alue, eli alue Seinäjoenkylästä maakunnan etelärajalle ja Alavuden ja Jalasjärven välillä, oli tyhjää erämaata 1600-luvun alkuun, ja kuului Ilmajoen pitäjään. Ensimmäinen uudistila tuli Peräseinäjoelle 1601. Asutus lisääntyi hiljalleen ja 1660-luvulla uusia tiloja perustettiin lähinnä Seinäjoen varteen. Vuonna 1695 Peräseinäjoen väestö oli 50-60 henkeä, kun koko Ilmajoen alueella asui noin 2000 ihmistä. Vuodesta 1730 lähtien Peräseinäjoki on mainittu kylänä Ilmajoen kirjoissa.
Ensimmäiset kylät olivat 1600-luvulla perustettu nykyinen Kurjenkylä, sekä 1700-luvulla kehittynyt Kalajärven itä- ja pohjoispuolen alue eli "Lehmälammin kylä". Asutukseltaan nämä kaksi kylää muodosti 1790-luvulla puolet varsinaisen Peräseinäjoen koosta. Seinäjoen kylän raja käytiin 1768 ja silloin määriteltiin Peräseinäjoen rajat. Varsinainen kyläjako suoritettiin 1793 jolloin Seinäjoki, Peräseinäjoki ja Alavus erotettiin toisistaan.

»Venestaipaleen maasta alkaa Peräseinäjoen ulkosarka - tullaan Valkiajärven pohjoisnurkkaan, sieltä linjasuoraa Majamäen itäpuolitse Ojaluomalle, niin että Venestaipaleen maa ja sitä reunustavat metsäsaarekkeet jäävät emäpitäjän puolelle. Sitten päädytään Ojaluomaa pitkin Ojaluomansuuhun, missä sama puro laskee Seinäjokeen: täältä tulee nyt tehdyn sopimuksen mukaan emäkirkon ja Peräseinäjoen kylän raja kulkemaan suoraviivaisesti Isonmaan tervahaudan kautta Lapuan rajalle.» 
(Peräseinäjoen Historia-kirja)
Peräseinäjoen kyläkunnan muodosti 1732 kymmenen kantatilan joukko: Kärki, Mylläri, Wuollet eli Koivisto, Viitala, Koukkari, Luoma, Aho, Koskela ja Kihniä. Isojakoon mennessä kyläkuntaan näistä muodostui kolme asutuskeskusta: eteläinen Kihniänjoen varteen, keskinen ja pohjoinen Seinäjoen varteen. Peräseinäjoen Isojaon toteutti Abraham Lignell ja se kesti vuoden 1788 lokakuusta, vuoden 1792 helmikuuhun.
Isonvihan jälkeen tervanpoltosta tuli suosittu keino maatalouden elvyttämiseen. Tervarahoilla maksettiin verot sekä muut kustannukset. Peräseinäjoen, kuten koko Ilmajoen pääelinkeinot olivat 1730-luvulla maanviljely ja tervanpoltto. Liikenteellisesti Peräseinäjoki oli 1600-luvulla ainoita tiettömiä alueita, ja kulkuyhteydet pysyivät heikkoina vielä 1700-luvullakin. Peräseinäjoen kappeliseurakunta syntyi 1700-luvun lopussa kun Gabriel Alcenius teki kuninkaalle kappelianomuksen. Kappalaisen virkaan tuli Alceniuksen vävy.

Peräseinäjoen itsenäistyminen (1800-luku)

1800-luvulla alkoi peräseinäjokisten päättäminen hiljalleen omista asioistaan. Päätöksenteko alkoi ensin kappelinoikeuksilla mikä merkitsi kirkollisten palvelujen vakiintumista omalla papilla. Itsehallinnollinen kehitys alkoi kuitenkin vasta ensimmäisessä kappelikokouksessa 8. kesäkuuta 1806. Kappelikokouksia pidettiin 1808-1852 kahdeksantoista. Kokouksia alettiin johtaa itse ja poiketen ajan tavasta, suomeksi.
Kunnallishallinnon eriytyminen seurakunnasta alkoi 1865 annetun kunnallisasetuksen myötä. Peräseinäjoki muodosti ensin Seinäjoen ja Ilmajoen kanssa yhteisen kunnanhallinnon, kunnes se aloitti itsenäistymisprosessin tammikuussa 1868. Tuolloin kappeliseurakunta valitsi kaksi asiamiestä jotka luetteloivat maksuvelvolliset asukkaat. Kuntakokouksesta tulikin maallisessa hallinnossa kappelikokousten jatkaja, kun asioiden valmistelu ja toteutus hoidettiin kunnalliskokouksessa. Seurakunnan siteet Ilmajokeen katkesivat 1890-luvulla oman kirkkoherran myötä.
Väestönkasvu alkoi 1800-luvun alussa. Vuonna 1805 asukasluku oli 405 henkeä ja tuo luku kaksinkertaistui 20 vuodessa vuoteen 1825, nelinkertaistui 50 vuodessa vuoteen 1855 ja kahdeksankertaistui 85 vuodessa niin että vuonna 1890 asukasluku oli 3257 henkilöä. Väestön ikärakenne oli tuolloin nuori, kun yli 60-vuotiaita oli 5-7 % väestöstä ja alle 15-vuotiaita noin 20 %. Väestönkasvua rajoittivat kuitenkin lukuisat kulkutaudit. Vuonna 1889 Peräseinäjoella oli 164 taloa ja 188 torppaa. Väkiluku oli tuolloin 3893 ja heistä 16 vuotta oli täyttänyt 2075. Haapamäen radan rakentaminen toi töitä kunnan tilattomille 1887-1888 ja maatalous oli kunnan peruselinkeino muutoin. Maataloutta häiritsivät kuitenkin jatkuvat katovuodet vuosisadan ajan.
Kaupankäynti vapautui 1859 maaseudulla ja Peräseinäjoen ensimmäistä kauppaa piti Oskar Engelbrekt Leidenius Luomankylän Kärjessä vuodesta 1865 vuoteen 1879, jonka jälkeen Leidenius jätti liikkeensä kaupanhoitajille 11 vuodeksi. 1870-luvulla kauppaa pitivät Peräseinäjoella myös kauppias Kullberg ja Juho Fredrik Finmon. Leideniuksen tavoin toinen pitkäaikainen kauppias oli Mikko Katila joka siirsi liikkeensä Kihniänkylään pitäen liikettä seitsemäntoista vuoden ajan.
1800-luvulla liikenneyhteydet olivat pitkälti heikkoja. Rahojen puutteen takia kesken olevat tiehankkeet viivästyivät, kuten esimerkiksi maantie Alavudelta Peräseinäjoelle kesti vuodesta 1819 vuoteen 1835. Teitä tehtiin myös muihin ilmansuuntiin, 1800-luvun viimeisimpänä 48 kilometrin tie Kauhajoelle. Teiden kunnossapito oli vuoteen 1878 paikallisilla kunnossapitoryhmillä, jonka jälkeen kunnossapito meni seinäjokisille. Peräseinäjoella koottiin varoja uutta kirkkoa varten vajaa vuosikymmen ennen töiden aloittamista 1884 kivijalan tekemisellä. Kirkon suunnitteli Ivar Aminoff, ja kirkko vihittiin käyttöön lokakuussa 1892. Kirkon nimeksi tuli "Pyhän Paavalin kirkko".
Koulutus alkoi Peräseinäjoella lukutaidon huolehtimisella, ja kirkko tarjosi opetusta kinkereillä. Koulumestari Johan Sandel aloitti lastenopetuksen marraskuussa 1854 Viitalan-, Luoman- ja Peräseinäjoenkylässä, ja opetus jatkui syksyyn 1867. Koulutupa tehtiin juhannukseksi 1869, mutta kiertokoulun opettajia saatiin vasta lain määräyksellä. Kiertokoulu toimi Peräseinäjoella vuoteen 1890, kunnes kansakouluaate teki tuloaan. Varsinainen yläkansakoulu aloitettiin 1892. Oppilasmäärä vaihteli ensimmäisinä vuosina 62 ja 71 välillä. Kirjastopalvelut tulivat Peräseinäjoelle 1883, ja se oli paikallisten keskuudessa vilkkaassa käytössä.

Talvisotaa edeltänyt aika (1899-1938)

1900-luvun alussa paikallinen hallinto kehittyi ensimmäisten vuosikymmenien aikana. Peräseinäjoki alkoi suuntautua 1920-luvulla kohti Seinäjokea, maakunnan keskusta. Siirtolaisia lähti myös Peräseinäjoelta Amerikkaan. Ennen sotavuosia Peräseinäjoen asukasluku oli suurimmillaan vuonna 1930, jolloin se oli yli 5600. Peräseinäjoen kulttuurielämä kehittyi nuorisoseurojen ansiosta.
Vuoden 1907 eduskuntavaaleissa peräseinäjokiset suosivat vanhasuomalaisia jotka saivat lähes 75 % annetuista äänistä ja äänestäjiä oli 1281. Myöhemmissä vaaleissa äänestysmäärät nousivat. Vuoden 1918 sodassa Peräseinäjoen alueella toimi Suojeluskunta joka varusti ja palkkasi Tasavallan Vartiostoon ihmisiä. Suojeluskunnat harjoittelivat eri kouluilla säännöllisesti. Peräseinäjokisia kaatui valkoisissa 22 ja haavoittui 41.
Kunnan hallinnolle tarvittiin omat tilat ja vuonna 1908 vuokrattiinkin Jukola kunnanhuoneeksi nuorisoseuralta, joka myöhemmin ostettiin.

Nähtävyydet ja kulttuuri

Peräseinäjoen nähtävyyksiä ovat mm. varsinkin kesäisin Kalajärven virkistysalue, jossa sijaitsee myös SFC:n neljän tähden leirintäalue. Muita Peräseinäjoen nähtävyyksiä ovat Siirtolaisinstituutti sekä Siirtolaismuseo, Ville Ritolan nimeä kantava RitolaHalli sekä hänen patsaansa urheilukentän puistossa. Lisäksi Terästalolla sijaitsee Villen kamari jossa on mm. hänen olympiamitalinsa. Muita nähtävyyksiä ovat Haapaluoman louhos, luontoretket, Veteraanien Perinnehuone sekä kesäisin auki oleva Riihimuseo.
Peräseinäjoen vuosittaisia tapahtumia ovat Peräseinäjoen markkinat joissa saattaa olla jopa 200 myyjää, Ritola-Hallissa järjestettävät Mannin Matsit -painikilpailut, Peräseinäjoki-lenkki, suuret Peräseinäjoki-päivä sekä lomatanssit Kalajärvellä.
Kesäisiin kulttuuritapahtumiin kuuluu myös Aisamäen kesäteatterit, jossa Peräseinäjoen Pennihäät pitää harrastajateatterinäytöksiään.

Peräseinäjoen urheilu

Peräseinäjoella toimii kolme eri palloilulajien urheiluseuraa. Jalkapallossa lähinnä junioripuolella toimintaa ylläpitää FC Pepsi 2002, joka on yksi TP-Seinäjoen kasvattajaseuroista. Peräseinäjoen ainut yleisseura on Peräseinäjoen Toive jolla on toimintaa pesäpallossa, salibandyssa, lentopallossa ja painissa. Paini ja pesäpallo ovat toiveen suurimmat lajit. Seuran tunnetuimmat edustajat painissa ovat Keijo Manni sekä Jani Manni. Pesäpallossa Toive pelaa Suomensarjaa. Toive pelasi vuoteen 2004 asti Naisten Superpesiksessä. Yleisurheilusta yksi tunnetuin edustaja on kymmenottelija Jaakko Ojaniemi. Kuuluisin peräseinäjokelainen urheilija on Ville Ritola.
Peräseinäjoella toimii myös pesäpallon erikoisseura PeTo-Jussit, joka peri Toiveen sarjapaikan kauden 2004 jälkeen. PeTo-Jussit on saavuttanut yhden hopeamitalin. PeTo-Jussien pelejä pääsee seuraamaan kesäisin viikoittain.
Sekä PeTo-Jussit ja Toive pelaavat pesäpallon kotiottelunsa Peräseinäjoen pesäpallostadionilla. Muita urheilupaikkoja peräseinäjoella ovat sisäliikuntahalli RitolaHalli, Koukkarin pesäpallokenttä, Peräseinäjoen keskusurheilukenttä sekä koulujen liikuntakentät.
Urheilutapahtumista suurin on vuosittain järjestettävät Mannin Matsit.

Liikenne

Kauhajoki, Jalasjärvi, Alavus (Itään / Länteen)
  Seinäjoki, Virrat (Pohjoiseen / Etelään)
  Jalasjärvi (Länteen)
  Nurmo (Koilliseen)
Peräseinäjoen tieyhteydet kulkevat kaikkiin lähikuntiin. Lähin lentoasema on Seinäjoen lentoasema joka sijaitsee Rengonharjulla noin 20 kilometrin päässä. Lähin rautatieasema jossa matkustajajunat pysähtyvät on Seinäjoen rautatieasema 30 kilometrin päässä. Myös Peräseinäjoella on oma rautatieasemansa Seinäjoki-Tampere-radan varressa Jalasjärven rajan lähellä.

Elinkeinot

Peräseinäjoen pääelinkeinona on maatalous, jonka yhtenä osa-alueena turpeennosto on yleistä. Peräseinäjoen suurimpia työnantajia olivat PPTH Norden Oy (toimii nykyisin nimellä Ruukki), Peräseinäjoen Kunta, Kekkilä Oy, PPTH-Engineering Oy, Viitalan Saha ja Peatmax Oy:n Haukinevan konepaja.

Koulutus

Peräseinäjoella toimii neljä alakoulua: Alaviitalan koulu, Haapaluoman koulu, Kihniän koulu sekä Toivolanrannan yhtenäiskoulu. Yhtenäiskoulun yhteydessä toimii myös Peräseinäjoen ainut yläkoulu. Lukiokoulutusta Peräseinäjoella tarjoaa Seinäjoen lukion Etelä-Seinäjoen toimipiste.