google/wiki40b huggingface dataset:
Isaak Brodski

Isaak Izrailevitš Brodski (ven. Исаа́к Изра́илевич Бро́дский; 6. tammikuuta 1884 (J: 25. joulukuuta 1883) Sofijevkan kylä Berdjanskin lähellä, Taurian kuvernementti – 14. elokuuta 1939 Leningrad) oli venäläinen ja neuvostoliittolainen taidemaalari.
Isaak Brodski syntyi maanomistajan perheeseen Krimillä, nykyisen Ukrainan alueella. Hän opiskeli Odessan taideopistossa vuosina 1896–1902 ja Ilja Repinin johdolla Pietarin taideakatemiassa vuosina 1902–1908. Ennen Venäjän vallankumousta hän työskenteli lähinnä maisema- ja muotokuvamaalarina.
Neuvostoaikana Brodskista tuli yksi merkittävimmistä sosialistisen realismin edustajista. Hän maalasi suuria vallankumousaiheisia tauluja ja puoluejohtajien muotokuvia, joiden kopioita käytettiin laajasti propagandatarkoituksissa.
Brodski toimi vuodesta 1932 lähtien Leningradin yleisvenäläisen taideakatemian professorina ja vuodesta 1934 sen johtajana. Hänet on palkittu Leninin kunniamerkillä. Pietarissa toimii vuonna 1949 avattu taiteilijan kotimuseo.
Jaroslav Obšut

Seuraura

Obšutin kasvattajaseura on Dragon Prešov, josta hän siirtyi 18-vuotiaana Pohjois-Amerikkaan, SJHL-joukkue North Battleford North Starsin riveihin kaudeksi 1994–1995. Winnipeg Jets varasi Obšutin 188. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1995. Hän pelasi kaksi seuraavaa kautta WHL:ssä edustaen kolmea eri seuraa; Swift Current Broncosia, Edmonton Icea ja Medicine Hat Tigersia. Kaudella 1996–1997 Obšut siirtyi Icesta Tigersiin, jonka tehokkain puolustaja hän oli tehoilla 8+26=34. Keväällä 1997 Obšut pelasi myös kolmen runkosarja- ja viiden playoff-ottelun verran ECHL-joukkue Toledo Stormissa.
Kaudella 1997–1998 Obšut oli ECHL-joukkue Raleigh IceCapsin tehokkain puolustaja tehoilla 6+26=32. Hän pelasi kauden aikana myös neljä AHL-ottelua Syracuse Crunchin joukkueessa. Kauden 1998–1999 Obšut pelasi suurimmaksi osaksi taas ECHL:ssä, tällä kertaa Augusta Lynxin riveissä, jonka tehokkain puolustaja hän oli tehoilla 11+25=36. Obšut pelasi ison osan kaudestaan myös AHL-joukkue Worcester IceCatsissa ja hän pelasi myös kahden ottelun verran IHL-joukkue Manitoba Moosessa. 
Huhtikuussa 1999 Obšut teki vapaana agenttina sopimuksen St. Louis Bluesin kanssa. Kaudella 1999–2000 hän ehti pelata Worcester IceCatsissa seitsemän AHL-ottelua, kunnes Obšutin loukkasi lokakuussa 1999 polvensa harjoituksissa ja joutui loppukaudeksi sivuun. Kaudella 2000–2001 hän debytoi NHL:ssä ja pelasi St. Louis Bluesin riveissä neljä ottelua. Kaudeksi 2001–2002 Obšut siirtyi Colorado Avalanchen organisaatioon. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin farmijoukkue Hershey Bearsissa ja pelasi NHL:n puolella kolme ottelua. Kaksi seuraavaa kautta Obšut vietti kokonaan Vancouver Canucksin farmijoukkue Manitoba Moosessa. Hän oli jälkimmäisellä kaudellaan 2003–2004 joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 11+26=37 ja pelasi kauden aikana myös AHL:n tähdistöottelussa.
Obšut palasi kaudeksi 2004–2005 Eurooppaan ja siirtyi Ruotsin Elitserienissä pelaavaan Luleå HF:ään. Hän sijoittui tehoilla 11+19=30 koko liigan puolustajien pistepörssissä toiseksi edellään vain Linköpings HC:n Magnus Johansson. Obšut pelasi Luulajassa kaikkiaan viisi kautta. Hän oli niistä neljällä joukkueensa tehokkain puolustaja. Kaudella 2005–2006 Obšut sijoittui puolustajien pistepörssissä seitsemänneksi tehoilla 8+17=25, kaudella 2006–2007 kuudenneksi tehoilla 11+21=32 ja kaudella 2008–2009 hän jakoi tehoilla 8+21=29 viidennen sijan Linköpings HC:n Teemu Aallon kanssa.
Kaudeksi 2009–2010 Obšut siirtyi kaksivuotisella sopimuksella KHL-joukkue Spartak Moskovaan. Hän pelasi kauden aikana KHL:n tähdistöottelussa. Kesken toisen kautensa 2010–2011, marraskuussa 2010 Obšut siirtyi Atlantin joukkueeseen. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi valkovenäläisen Dinamo Minskin riveihin ja toimi myös joukkueen kapteenina.
Toukokuussa 2012 Obšut teki vuoden mittaisen sopimuksen ukrainalaisen KHL-tulokas Donbass Donetskin kanssa.

Maajoukkueura

Obšut edusti Slovakiaa Salt Lake Cityn olympiakisoissa 2002 sekä MM-kilpailuissa vuosina 2005 ja 2009. Hän pelasi myös maailmancupissa vuonna 2004.
Kiimaiset poliisit

Kiimaiset poliisit on huhti-toukokuussa 1993 Yle TV2:ssa esitetty Jouko Turkan ohjaama televisiosarja. Se koostui viidestä tunnin pituisesta jaksosta. Turkan mukaan Kiimaiset poliisit oli ”kotimainen poliisisarja rangaistukseksi Suomen kansalle vierasmaalaisten poliisisarjojen palvonnasta”. Tyyliltään epätavallinen sarja kertoo kolmesta suomalaisesta poliisista.

Vastaanotto

Kiimaiset poliisit sai ristiriitaisen vastaanoton ja aiheutti jopa kirjallisen kysymyksen hallitukselle. Kysymyksen tehneet kansanedustajat Sulo Aittoniemi ja Maunu Kohijoki epäilivät sarjan pilaavan Suomen poliisin maineen. Kohijoki pyysi hallitusta hyllyttämään sarjan vielä esittämättömät jaksot ja halusi myös oikeusasiamiehen selvittävän, onko Yleisradio rikkonut ohjelmatoiminnan säännöstöä esittämällä ”poliisivoimia rienaavaa” sarjaa. Oikeusasiamies Jacob Söderman ei kuitenkaan katsonut Yleisradion ohjelmapolitiikkaan puuttumisen kuuluvan toimenkuvaansa ja kehotti sulkemaan television, mikäli ohjelma ei miellytä. Ilta-Sanomien kriitikko kehui sarjaa.
Kiimaisia poliiseja ei ole esitetty uusintana tekijänoikeudellisista syistä, eikä sitä julkaistu DVD:llä tai videona ennen kevättä 2016. Turun Sanomien mukaan yksi sarjan pääosissa olevista näyttelijöistä on kieltänyt uusintojen esittämisen sekä kaupallisen julkaisun. Sarja julkaistiin DVD:llä maaliskuussa 2016. Syyskuussa 2017 se tuli katsottavaksi Yle Areenaan 12 kuukauden ajaksi.
Saudi-Arabian lippu

Historia

Wahhabiitit käytivät jo 1800-luvulla vihreää lippua, jossa oli islamin uskontunnustus. Kun Saudin sukuun kuulunut Abdulaziz ibn Abdulrahman as-Saud tuli Nejdin kuninkaaksi vuonna 1902, hän lisäsi lippuun miekan. Lippu otettiin Saudi-Arabian lipuksi, kun valtio muodostettiin vuonna 1932.  Lipun mittasuhteet vahvistettiin kuitenkin lailla vasta 15. maaliskuuta 1973. Sitä ennen siitä oli ollut käytössä useita toisistaan hieman poikenneita muunnelmia, joista varhaisimmissa oli ollut valkoinen raita tangon puoleisessa reunassa. Vuonna 1938 lippu oli jo saanut käytännössä nykyisen muotonsa, kun valkoinen raita poistettiin.
Vaaralliset lelut

Vaaralliset lelut oli Tampereella alkukesästä vuonna 1980 perustettu rockyhtye. Sen keulahahmoina olivat Kollaa kestään rumpali Jyrki Siukonen ja saksofonisti Jukka Mikkola.
Aku Ankka -sarjakuvasta ”Vaarallinen lelu” nimensä ottaneen yhtyeen ensisingle ”Viidakko kotona” äänitettiin Finnvoxin studioilla ja se ilmestyi Johannan julkaisemana kesällä 1980. Debyyttialbumi Lasisilmäpeli ilmestyi vuodenvaihteessa 1980/1981. Albumilla olivat mukana myös Erik Ahonen (perkussiot), Eeva Koivusalo (basso) ja Jouko Turunen (basso).
Vuonna 1981 ilmestyi Vaarallisten lelujen kokeellista rokkia sisältänyt, pääosin Siukosen olohuoneessa äänitetty Ystävämme hyönteiset. Yhtyeen viimeiseksi albumiksi jäi vuonna 1982 ilmestynyt Seppo ja Antero, jonka A-puoli oli studiomateriaalia ja B-puoli livenä äänitettyjä kappaleita. Vuonna 1984 Power julkaisi yhtyeen jälkeenjääneistä äänityksistä koostetun Hedelmiä-kasetin.
Vaaralliset lelut esiintyi Avanto-festivaaleilla marraskuussa 2005.
Influenssa A

Alatyypit

Viruksen hemagglutiniini (HA)- ja neuraminidaasi (NA)-proteiinien antigeeninen variaatio on pohjana alatyyppeihin jaolle. Vuonna 2010 tunnettiin 16 hemagglutiniinin alatyyppiä (H1–H16) ja yhdeksän neuraminidaasin alatyyppiä (N1–N9). Uusi HA–NA-yhdistelmä eli viruksen alatyyppi voi syntyä, kun kaksi erilaista influenssa A -virusta on infektoinut saman solun, niin että osa virusten jälkeläisistä voi rakentua eri alkuperää olevista RNA-segmenteistä. 
HA- ja NA-geeneille voi viruksen replikoituessa tapahtua pistemutaatioita, jotka muuttavat proteiinien aminohappojärjestystä epitoopin kohdalla. Tällaiset muutokset voivat johtaa siihen, että isännän immuunijärjestelmä ei tunnista viruksen muuntunutta jälkeläistä. Yksittäiset pistemutaatiot viruksessa eivät tarkoita kokonaan uuden alatyypin syntymistä. 
Eristetty influenssavirus yksilöidään nimeämällä se muodossa ”tyyppi/taudinkantaja jos ei ihminen/maantieteellinen alkuperä/kannan numero/vuosi(HA- ja NA-alatyyppi jos influenssa A)”. Esimerkiksi vuoden 2009 sikainfluenssapandemian aiheuttajavirus oli A/California/04/09(H1N1).
Imipramiinioksidi

Lääkkeen annostelu

Lääke oli ilmeisesti käytössä Suomessa vain lyhyehkön aikaa. Sinä aikana (1976) sitä suositeltiin eri tyyppisien depressiotilojen hoitoon. Imipramiinioksidi poistui kuitenkin varsin pian, ja esim. imipramiini ja amitriptyliini lienevät jääneet sitä pidempään käyttöön.
Imipramiinioksidin normaali annostelu oli 3x 25 mg/vrk (=75 mg/vrk). Suurin sallittu annostelu oli 200 mg/vrk.

Lääkkeen käytön vasta-aiheet

Imipramiinioksidi vaikutti kuten muutkin imipramiinin sukulaisaineet. Ehdoton vasta-aihe oli jonkin MAOI-tyypin lääkkeen samanaikainen käyttö. Lisäksi imipramiinioksidi oli yleensä estetty potilailla, joilla oli todettu glaukoomaa, epilepsiaa, virtsaumpi, raskaus (alkuneljännes) taikka eturauhasen liikakasvu.
Jodaatti

Jodaatti (IO₃⁻) on jodihapon anioni, joka on kolmiulotteiselta muodoltaan pyramidi. Jodaattianionin sisältäviä ioniyhdisteitä kutsutaan myös jodaateiksi. Jodaatteja voidaan valmistaa hapettamalla jodidiliuoksia elektrolyyttisesti. Huonosti liukenevia jodaatteja, kuten kalsiumjodaattia, voidaan tuottaa myös saostamalla.
Morzine

Nähtävyyksiä

Kunnan nähtävyyksiä on vuonna 1806 valmistunut Sainte-Marie-Madeleinen kirkko.
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1983

Suomen mestarit

Seppo Sairanen, Jari Lemivaara, Seppo Räsänen, Markku Wacklin, Dean Thomas, Pekka Heino, Esa Kuusisto, Risto Hurri, Raimo Kuuluvainen, Petri Ojala, Jukka Pirinen, Ari Hjelm, Jari Niinimäki, Arto Uimonen, Mickey Belfield, Markku Linnusmäki, Rolf Hermans, Vesa Holli. Valmentaja: Jussi Ristimäki.
Pesmel

Historiaa

Vuonna 1978 Mäki-Rahkolan ja Rahkolan veljekset perustivat sähköasennusyrityksen, jonka toimintaan pian tulivat automaatioasennukset. Konepaja perustettiin 1980, ja vuonna 1982 yrityksen osake-enemmistön osti ruotsalainen kuljettimien valmistaja Tellus Maskin AB. Ensimmäisen laajan materiaalinkäsittelyjärjestelän Pesmel Oy teki suomalaiselle ongelmajätelaitokselle 1984.
Vuonna 1990 Kone Oyj myi pois varastoautomaatioliiketoimintansa. Siitä muodostettiin AWA Oy, jonka osakkaiksi tulivat Pesmel, Kone ja Teräsbetoni Oy. Ensimmäinen tehdas Viroon perustettiin 1996. Myyntikonttori Ruotsiin perustettiin 1990, Saksaan 1996 ja Yhdysvaltoihin 2007. Nykyisin myyntikonttoreita on myös Intiassa ja Taiwanissa.
Vuonna 1999 Pesmel Oy siirtyi takaisin Hannu ja Jari Mäki-Rahkolan omistukseen. Vuonna 2008 he myivät yrityksen osake-enemmistön pääomasijoitusyhtiö Helmet Business Mentors Oy:n keräämän sijoittajaryhmän ja Suomen Teollisuussijoitus Oy:n haltuun.
Yritys toteutti korkeavaraston Äänekosken biotuotetehtaaseen.
Hopeajodaatti

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa hopeajodaatti on valkoista kiinteää ainetta, joka sulaa yli 200 °C lämpötilassa. Se liukenee hyvin niukasti veteen, mutta on runsasliukoisempi ammoniakkiiin.

Valmistus

Hopeajodaattia voidaan valmistaa saostamisreaktiolla. Hopeanitraatti- ja kaliumjodaattiliuokset reagoivat, jolloin muodostuu niukkaliukoista hopeajodaattia ja sivutuotteena liuokseen jäävää kaliumnitraattia.

Käyttö

Hopeajodaattia voidaan käyttää reagenssina määritettäessä esimerkiksi veren kloridi-ionipitoisuutta. Veren natriumkloridi reagoi hopeajodaatin kanssa muodostaen hyvin niukkaliukoista hopeakloridia. Tämän jälkeen seos suodatetaan ja natriumjodaattipitoinen suodos titrataan tiosulfaatti-ioneilla ja kloridi-ionipitoisuus voidaan laskea tiosulfaatti-ionien kulutuksesta.
Hopeajodaattia voidaan myös käyttää lääketieteessä ja orgaanisessa synteesissä hapettimena.
Jormua

Jormua  on Kajaaniin kuuluva kylä Oulujärven itärannalla Pohjajoen laskukohdassa seitsemän kilometriä pitkän Jormuanlahden rantamaisemissa. Kylällä on läpimittaa noin 15 kilometriä. Se jakaantuu kolmeen pääosaan, jotka ovat lahden pohjoispuolinen Saviniemi, länsipuoliset Hannusranta ja Torvelan seutu sekä Pohjajoki. 
Maarekisterin mukaan Jormuaan kuuluvat myös eteläisempi Kuluntalahden kaupunginosa ja läntinen Salmijärvi. Jormuan pohjoisena naapurina on Paltamoon kuuluva Kontiomäki, lännessä Paltaniemi, idässä Sotkamon Pohjavaara. Etelässä vastassa ovat
Kajaanin lähitaajamat. Kylän asukasluku on noin 750 ja kesäasutusta on varsin runsaasti. Suurin osa asuinrakennuksista on osuuskunnallisen kunnallistekniikan piirissä.

Historiaa

Jormuan asutus on Kainuun varhaisimpia edullisen sijainnin takia. Jo 1570-luvun veroluetteloissa Jormuanlahdella esiintyi viisi sukua: Loikkanen, Miettunen, Pekastinen, Sorjonen ja Tuppurainen. Rappasotanakin tunnettu Pitkä viha (1570-1595)  jätti jälkensä seudun kaskiviljelytyyppiseen uudisasutukseen. Kuitenkin 1620-luvulla Jormuanlahden ja Kuluntalahden alueella tavataan 14 veronmaksajaa.
Sukunimet Häikiä ja Toppinen jäivät eloon paikannimissä Häikiönmäki ja Toppila.
Tilojen nimet ovat vuosisatojen saatossa muuttuneet. Seuraavassa esimerkkinä neljä 1650-luvulla
mainittua isäntää sekä tilan nimen muutos nykypäivään mennessä. Tilan myöhempi nimi jälkimmäisenä.
Pekka Sivonen (Jormuanniemi-Torvela-Leinola), Juho Virkkunen (Jormuanniemi-Virkkula-Jormua), 
Matti Milla (Salmijärvi-Hurskala-Juntula, Piipponen), Olavi Toppinen (Salmijärvi-Toppila)
.
Jormua kuului Paltamon emäseurakuntaan aina vuoteen 1879 asti, jolloin siitä tuli osa Kajaanin maalaiskuntaa. Kirkonkirjoissa tämä näkyy jormualaisille muuttona Paltamosta, vaikka vain kunnan rajat muuttuivat. Maalaiskunnan lakattua vuonna 1977 Jormuasta tuli osa Kajaanin kaupunkia.

Jormua nykyaikana

Kylällä toimii kuusiluokkainen, kolmiopettajainen alakoulu, jossa on muun muassa pienimuotoinen tieteellinen kirjasto. Paikallinen jalkapalloseura FC Tarmo pyörittää kylällä tanssilavaa. Kesäaikaan on valtatien 5 varrella kioskitoimintaa. Jormuan asema on lakkautettu, mutta toisinaan entisen aseman luona pysähtyy museojunia. Asemarakennus on purettu ja rakennettu toisaalle yksityiskäyttöön. Hiihdon erikoisseura Jormuan Kiri on siirtänyt toimintansa pääosin Kainuun Hiihtoseuraan.
Elinkeinotoiminta on pienviljelyksen vähentyessä ja liikenteen lisääntyessä hiipunut, mutta se ei ole vaikuttanut väkilukuun, koska Kajaanista on kylälle muuttoliikettä. Aiemmin kylällä on toiminut talkkilouhos. Leveäraiteinen tukkien siirtorata on kulkenut ylempää Kuhmon reitiltä Nuasjärven Kuluntalahdelta Kuluntajärven reunaa myöten Oulujärveen Jormuan kohdalla ohi Kajaanin koskien.
Lasse (Pyrénées-Atlantiques)

Lasse on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 261 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Lassen pinta-ala on 15 neliökilometriä.
Kiilavuokkokala

Koko ja ulkonäkö

Kiilavuokkokala kasvaa noin 11 cm pitkäksi. Kapea musta juova erottaa toisistaan leveämmät oranssit ja valkoiset pystyjuovakuviot. Etummainen valkoinen raita on silmän takana, keskimmäinen kalan puolivälissä tekee mutkan eteenpäin, ja takimmainen, muita kapeampi raita on pyrstön tyvessä. Sukupuolet ovat keskenään saman väriset. Kiilavuokkokala muistuttaa paljon vuokkokalaa (Amphiprion ocellaris), varmin tapa erottaa ne on laskea selkäevän ruodot, joita on kiilavuokkokalalla aina 10, vuokkokalalla yleensä 11. Vuokkokalalla ei myöskään ole koskaan leveää mustaa reunusta evissään.

Alkuperä

Kiilavuokkokaloja elää luonnossa Tyynen valtameren länsiosassa. Laji on suosittu akvaariokala, ja ne on saatu lisääntymään hyvin myös akvaario-oloissa.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Kiilavuokkokalat elävät symbioosissa merivuokon kanssa; niiden suosimiksi lajeiksi tiedetään Heteractis crispa, Heteractis magnifica ja Stichodactyla-suvun vuokot Stichodactyla gigantea. Sopivien vuokkojen tarpeet rajaavat tarkemmin kiilavuokkokalojen elinaluetta: vuokot tarvitsevat valoa, jotta niissä elävät levät voivat yhteyttää, ja siksi ne eivät elä kovin syvällä. Lämpötilan pitää pysyä 25 ja 28 asteen välillä.
Kiilavuokkokalat kutevat maakuoppaan tyypillisesti isäntävuokon lonkeroiden alle tai ainakin välittömään läheisyyteen. Kutuhalukkuus ei riipu vuodenajasta, mutta kuun vaiheilla on vaikutusta koiraan soidinaktiivisuuteen. Itse kuteminen tapahtuu aamun tunteina ja kestää puolesta tunnista kahteen tuntiin. Munia lasketaan kerralla sadasta tuhanteen kappaletta. Poikaset kuoriutuvat vajaan viikon kuluttua.
Kiilavuokkokaloja on hyvin reviiritietoinen kala. Niitä voidaan pitää akvaariossa yksin, parina tai useampia yksilöitä, mutta kaikki saman akvaarion kalat on laitettava sinne yhtä aikaan.

Ravinto

Kiilavuokkokalat syövät enimmäkseen eläinplanktonia, lisäksi hiukan levää. Ne kuljettavat ruokaa isäntävuokkoonsa, joka syö ruokavarastot pois.
Paavo Niinikoski

Paavo Eevertti Niinikoski (16. maaliskuuta 1926 Reisjärvi – 19. lokakuuta 1993 Haapajärvi) oli kansanedustaja ja kunnallisvaikuttaja. 
Taksiautoilijana toiminut Niinikoski toimi myös useissa kunnallisissa luottamustehtävissä Haapajärvellä vuodesta 1954 lähtien. Vuonna 1961 hänet valittiin ensimmäisen kerran silloisen Haapajärven kauppalan valtuustoon. Valtuustossa ja edelleen kaupunginhallituksessa hän toimi vuoteen 1984 saakka, viimeksi kaupunginvaltuuston puheenjohtajana. 
Kansanedustajaksi hänet valittiin ensimmäisen kerran vuonna 1966. Kansanedustajan tehtävät keskustapuolueen eduskuntaryhmässä jatkuivat vuoteen 1975 asti.   
Niinikosken vanhemmat olivat metsäteknikko Viljami Niinikoski ja Hilma Maria Istula. Niinikosken puoliso vuodesta 1953 oli Eeva Hillevi Varis.
Suomela

Suomela on kylä Lohjan Pusulassa Uudenmaan maakunnassa.
Suomelassa on kylätoimikunnan rakentama lentopallokenttä ja Kuurtiomäen laskettelurinne. Suomelassa toimii metsästysseura Suomelan Samoojat.
Suomelassa pääelinkeino on maanviljelys. Palveluita ovat pieneläinklinikka ja viikoittainen kirjastoauto. Kouluihin on ala-asteelle taksikuljetus ja yläasteelle sekä lukioon bussikuljetus.
Suomelan kylää halkoo kirkasvetinen Hirvijoki, josta on noussut aikoinaan paljon rapuja. Kevättulvia on ehkäisty ruoppauksilla. Ruoppauksen yhteydessä joessa levisi rapurutto, joka hävitti rapukannan lähes täysin. Hirvijoki laskee Ikkalan suunnasta kohti Pusulanjärveä. Joki on hyvin kalaisa. Erityisesti hauki viihtyy kesällä hyvin matalavetisessä joessa.
Erikoisuutena mainittakoon kylässä olleen 1990-luvulla Euroopan suurimman muurahaispesän, joka noteerattiin Guinnessin ennätyskirjassa.
Yugo

Yugo oli automerkki, jota valmisti jugoslavialainen Zastava amerikkalaisille markkinoille vuosina 1986–1991. Yugot perustuivat vanhoihin Fiatin malleihin. Yugo Florida oli isompi ja Giugiaron nykyaikaisemmin muotoilema versio, jossa oli Fiat Tipon moottori.
Yugo sai paljon arvostelua ja monesti arvosteltiin huonoimmaksi automerkiksi.
HMS Mauritius (80)

Palvelus

HMS Mauritius liitettiin palvelukseen otettaessa Kotilaivastoon Atlantin kauppareittien suojaksi, kunnes alus siirrettiin 1941 lopulla Itä-Intiaan. Alus liittyi 1942 Itäiseen laivastoon, kunnes se poistettiin palveluksesta telakalle huhtikuussa 1943 ennen siirtoa Välimeren laivastoon. Välimerellä alus osallistui Sisilian maihinnousun heinäkuussa suojaamiseen osana Itäistä tukiryhmää. Alus oli syyskuussa suojaamassa Salernon maihinnousua.
Vuoden lopulla alus siirrettiin Biskajan lahdelle tuhoamaan saarronmurtajia ja häiritsemään saksalaisten keveiden osastojen toimintaa Kanaalin alueella. Alus kuitenkin palasi jo tammikuussa 1944 Välimerelle suojaamaan Anzion maihinnousua. Alus suojasi kesäkuussa Normandian maihinnousua Sword Beachin Force D:ssä, minkä jälkeen se teki elokuussa maihinnousua tukevia iskuja Normandian rannikolle hävittäen saksalaisten rannikkoalusten rippeet alueelta. Yhdessä hävittäjien kanssa HMS Mauritius upotti 15. elokuuta vastaisena yönä Sperrbrecher 157:n ja 23. elokuuta vastaisena yönä viisi Vorpostenbootea.
HMS Mauritius liitettiin Kotilaivastoon suojaamaan tukialusten hyökkäyksiä Norjan rannikolle sekä tuhoamaan Norjan rannikkoliikennettä. Yhdessä HMS Diademin kanssa alus taisteli tammikuussa 1945 saksalaisten hävittäjien kanssa, jolloin saksalainen Z31 vaurioitui pahoin. Alus siirrettiin helmikuussa huoltoon Cammell Lairdin telakalle.
HMS Mauritius palasi telakalta palvelukseen maaliskuussa 1946 ja se liitettiin Välimeren laivastoon 15. Risteilijäviirikköön (myöh. nimetty 1. Risteilijäviiriköksi). Alus palasi Englantiin 1948. Alus sijoitettiin reserviin odottamaan huoltoa. Alus palasi palvelukseen 1949 1. Risteilijäviirikköön Välimeren laivastossa, jonne se purjehti 6. toukokuuta. Alus palveli 1949-1951 Itä-Intian asemalla 4. Risteilijäviirikössä, kunnes se palasi 18. joulukuuta 1951 Chathamiin. Alus siirrettiin reserviin 1952, kunnes se myytiin romutettavaksi 1962. HMS Mauritius saapui 27. maaliskuuta 1965  T W Wardille Inverkeithingiin romutettavaksi.
Jafet

Jafet (hepreaksi ‏יָפֶת‎; vanhassa kirkkoraamatussa Jaafet) oli Raamatun Vanhan testamentin mukaan Nooan kolmas poika, joka pelastui isänsä ja muun perheensä kanssa vedenpaisumuksesta. Jafetia on pidetty Vähässä-Aasiassa ja Välimeren länsi- ja pohjoisrannikolla asuneiden "jaafetilaisten kansojen" kantaisänä. Jafetin poikia olivat Gomer, Magog, Madai, Javan, Tubal, Mesek ja Tiras
Kaukasiankoira

Koko ja ulkonäkö

Kaukasiankoiran säkäkorkeus on uroksilla 70–97 cm, naarailla 62–85 cm. Sen pää on massiivinen, selkä leveä ja lihaksikas. Päällyskarva on suoraa ja karheaa, aluskarva runsasta ja päällyskarva vaaleampaa. Karvatyyppiä on kahta, lyhyttä ja pitkää. Väreinä ovat harmaan eri sävyt; erilaiset, yleensä vaaleasta ruosteenväriseen olevat sävyt; ruosteenruskea, oljenkeltainen, valkoinen, maanvärinen, turkki voi olla juovikas tai myös laikukas tai täplikäs. Varsinkin urospuolisilla kaukasiankoirilla on kaulassaan petoeläimen puremilta suojaava löysästä nahasta muodostunut kurkkupussi.
Koirien ruokavalio on vaihtelevaa ja ruoansulatus käsittelee kalan ruotoja ja eläinten luita karkeasti, joten ulosteissa saattaa löytyä isojakin ruodon ja luun kappaleita. Kaukasiankoira voi tulla toimeen vahingoittumatta jopa viikon ilman kiinteää ravintoa, mikäli sillä vain on riittävästi vettä saatavilla. Muutenkin koiran ravinnontarve on vähäisempi kuin koiran ulkonäöstä ja koosta voisi päätellä, ja runsasenerginen ravinto on sille jopa haitallista. Mikäli kaukasiankoira ei saa ravintoa säännöllisesti, se menee elintoiminnoiltaan hitaampaan tilaan ja vähentää liikkumistaan säästääkseen energiaansa.