google/wiki40b huggingface dataset:
Sarvipiispanhattu

Ulkonäkö ja koko

Sarvipiispanhattu on pallomainen, 10-25 cm korkeaksi kasvava, vihreä, ja pinnaltaan valkoisten solukarvojen (trikoomien) muodostamien tupsujen peittämä. Varsiuurteiden väleissä on seitsemän tai kahdeksan hyvin terävää harjannetta. Areolit eli kääpiöversot ovat pyöreitä ja niissä on viidestä kymmeneen keltaista tai ruskeanmustaa piikkiä, jotka ovat mutkittelevia, litistyneitä, hieman taipuisia ja kolmesta seitsemään sentin pituisia. Kukat ovat neljästä kuuteen cm leveitä, keltakehäisiä, kehän nielu on punertava. Kukassa on makea tuoksu. Hedelmä avautuu tyvestään.

Levinneisyys

Sarvipiispanhattu on kotoisin Chihuahuan aavikolta Pohjois-Meksikosta.

Käyttö

Sarvipiispanhattua viljellään koristekasviksi, ja sitä näkee silloin tällöin kukkakaupoissa.
Nastja Säde Rönkkö

Nastja Säde Rönkkö (s. 1985) on suomalainen nykytaiteilija. Hän työskentelee Helsingistä ja Lontoosta käsin. Rönkkö on valmistunut taiteen kandidaatiksi Lontoon Central Saint Martins -taidekoulusta vuonna 2008 ja maisteriksi Slade School of Fine Artista vuonna 2011. Slade School of Fine Artsissa opiskellessaan hän innostui performanssitaiteesta. 
Rönkkö työskentelee itsenäisesti sekä osana LaBeouf, Rönkkö & Turner -kollektiivia, jonka muut jäsenet ovat Shia LaBeouf ja Luke Turner. Rosa Kuosmanen kuvailee Framen sivuilla Rönkön teosten käsittelevävän usein yhteisöllisyyttä, läsnäoloa, läheisyyttä, inhimillistä vuorovaikutusta sekä sosiaalisia rituaaleja ja Rönkön "projektit ilmenevät yleensä performanssin, videon, tekstin, internetin tai erilaisten sosiaalisten interventioiden muodossa, tai niiden yhdistelminä".
Majajärvi (Ylöjärvi, Huhkaankylä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 5,6 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Näsijärven lähialueeseen (35.311) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 106,8 metriä mpy.
Bertrand Cantat

Bertrand Cantat (s. 5. maaliskuuta 1964 Pau) on ranskalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän on vuonna 1985 perustetun Noir Désir -yhtyeen perustajajäseniä.
Cantat löi naisystävänsä näyttelijä Marie Trintignantia alkoholin vaikutuksen alaisena heinäkuussa 2003 hotellihuoneessaan Vilnassa riidan seurauksena. Trintignant kaatui ja löi päänsä lämpöpatteriin ja meni tajuttomaksi. Cantat laittoi Trintignantin sänkyyn ja soitti hänen veljelleen joka oli lähistöllä. Trintignantin veli saapui paikalle, ja luuli että hänen siskonsa nukkui koska hän makasi sängyssä. Tämän vuoksi hän neuvoi Cantatia odottamaan aamuun. Aamulla Trintignant löydettii koomassa ja hän kuoli myöhemmin aivoödeemaan. Cantat tuomittiin seuraavana vuonna kahdeksaksi vuodeksi vankeuteen taposta. Sekä Cantat että Trintignantin omaiset valittivat tuomiosta, jota ei kuitenkaan muutettu. Cantat kärsi rangaistuksensa Ranskassa, vankilassa lähellä Muretia. Cantat pääsi ehdonalaiseen lokakuussa 2007 suoritettuaan puolet hänelle määrätystä rangaistuksesta.
Hänen talonsa poltettiin syyskuussa 2003, ja monien epäilyjen mukaan tapahtuma on yhteydessä Trintignantin tappoon.
Noir Désir -yhtye hajosi ja Cantat palasi esiintymislavoille vuonna 2013 uuden yhtyeensä kanssa.
Ura Basket

Osana yleisseuraa

Kaarinaan perustettiin vuonna 1932 yleisseura Kaarinan URA sisältäen useita urheilulajeja. Ura valittiin Nuoren Suomen sinettiseuraksi tammikuussa 2004. Ura sai myös ensimmäisenä seurana Suomen Koripalloliiton myöntämän Kultainen kori -laatusertifikaatin nuoriso- ja harrastekoripallon saralta.

Erikoistuminen koripalloon

Vuonna 2005 koripallotoiminta irtautui Kaarinan Urasta perustaen oman järjestön Ura Basketin. Perustajajäseniä olivat Pekka Kallio (pj.), Oskari Arell, Heli Kallio, Kari Lehtinen, Jukka Lindberg, Mikael Markkula ja Markku Tuliniemi. Koko Kaarinan Uran koripallotoiminta siirtyi uuteen yhdistykseen 1.6.2005 alkaen.

Miesten edustusjoukkue kaudella 2017–2018

Ura Basketin miesten edustusjoukkue pelasi kaudella 2016–2017 koripallon miesten 1B-divisioonassa. Välierissä se kohtasi Turun NMKY:n edustusjoukkueen tappiollisesti ja sai koripalloliiton kabinettipäätöksellä mahdollisuuden nousta 1A-divisioonaan. Täten joukkue sai oikeuden pelata kaudella 2017–2018 koripallon miesten 1A-divisioonassa. Joukkue sijoittui runkosarjassa toiseksi ja selvitti tiensä lopulta sarjan finaaliin HBA-Märskyä vastaan. Ura Basket voitti finaalit otteluvoitoin 3-1 ja sai mahdollisuuden anoa lisenssiä Korisliigaan. 18.6.2017 Koripalloliitto myönsi liigalisenssin Ura Basketille ja näin ollen seura pelaa kaudella 2018–2019 ensimmäisen Korisliigakautensa.
Antislavismi

Antislavismi tai slavofobia tarkoittaa slaavilaisia kieliä puhuviin kohdistuvia rasistisia asenteita. Antislavismia saattoi jossain muodossa esiintyä jo keskiajalla katolisen ja ortodoksisen kirkon kamppailun yhteydessä, mutta kirkkorajat eivät alkuunkaan vastanneet kielirajoja, eikä nykyisen kaltaisia kansallisidentiteettejä ollut. Antislavismia esiintyi huomattavissa määrin natsi-Saksassa antisemitismin rinnalla. Se kohdistui kaikkiin slaavilaisiin väestöihin, kuten venäläisiin, puolalaisiin, serbeihin, tšekkeihin, slovakkeihin, ukrainalaisiin, bosnialaisiin yms. Taisteluni-kirjassa Adolf Hitler esittää slaavien orjuuttamista. Suppeammassa mielessä antislavismia edustaa venäläisvastaisuus.
Peter Simon Pallas

Peter Simon Pallas (22. syyskuuta 1741 Berliini – 8. syyskuuta 1811 Berliini) oli saksalainen luonnontieteilijä ja maantieteilijä, joka työskenteli pitkään Venäjällä. Hän oli ensimmäinen, joka esitti eliöiden polveutumisen sukupuuna.
Hänen isänsä Simon Pallas (1694–1770) oli kirurgian professori Berliinissä. Peter Simon Pallas oppi helposti uusia kieliä ja osasi saksan lisäksi latinaa, kreikkaa, englantia, ranskaa, venäjää ja tataaria. Poikana hän opiskeli yksityisopettajien johdolla ja kiinnostui luonnonhistoriasta. Hän opiskeli Hallen ja Göttingenin yliopistoissa ja vuodesta 1760 lähtien Leidenin yliopistossa, josta hän valmistui 19-vuotiaana.

Ura luonnontieteilijänä

Hän asettui Haagiin, ja hänen eläinten luokittelua koskeva teoriansa herätti huomiota. Vuonna 1767 Venäjän keisarinna Katariina II Suuri kutsui hänet Pietarin tiedeakatemian professoriksi. Samana vuonna hänet valittiin tieteellisen retkikunnan johtajaksi. Tutkimusretki tehtiin vuosina 1768–1774, ja se suuntautui Venäjän keskiosiin, Uralille, Länsi-Siperiaan, Altaille ja Taka-Baikalian alueelle. Retkikunta kartoitti alueiden eliölajistoa. Muut retkikunnan jäsenet olivat Ivan Bykov, Nikita Rytškov, Nikita Sokolov, Johan Peter Falck ja Johann Gottlieb Georgi.
Vuosina 1793–1794 hän johti toista retkikuntaa, joka tutki Etelä-Venäjää sekä Mustaamerta ja Krimiä. Vuonna 1795 Pallas asettui Krimille, jossa hän kirjoitti pääosan tieteellisistä teksteistään. Hän palasi Berliiniin vasta Napoleonin hallinnon aikoihin noin 1808.
Vuonna 1772 Pallasille esiteltiin Krasnojarskin läheltä löydetty 680 kilogrammaa painava metallinkappale. Hän kuljetutti sen Pietariin, ja hänen tutkimustensa perusteella se todettiin uuden tyyppiseksi meteoriitiksi. Se nimettiin sekä löytöpaikan mukaan Krasnojarskiksi että tutkijansa mukaan Pallasinraudaksi (Pallas-Eisen). Viimeksi mainitun nimen kivelle antoi saksalainen Ernst Chladni vuonna 1794.
Pallasin tieteellinen tuotanto oli erittäin laaja. Hän kuvasi tieteelle uusina lajeina muun muassa 220 kasvia, 45 nisäkästä ja 78 lintua. Pääosa Pallasin alkuperäisestä tuotannosta on sijoitettu Pietariin Venäjän tiedeakatemian arkistoon.

Kunnianosoituksia

Lukuisia eläimiä ja kasveja on myös nimetty Pallasin mukaan. Näitä ovat muiden muassa kurnusimppusuku Pallasina, okakatkasuku Pallasea, pikkupajusirkku Emberiza pallasi, aasiankoskikara Cinclus pallasii, kazakstanilainen piiskujänislaji Ochotona pallasi, tyynenmerensilli Clupea pallasii, harjuslaji Thymallus pallasii sekä planktonsiikamuoto ”Coregonus pallasii”. Kasveista pallasii –lajinimi esiintyy mm. ukonnauriiden (Erysimum), leinikkien (Ranunculus), sahramien (Crocus), kuusamien (Lonicera) ja tyräkkien (Euphorbia) suvuissa. Ruijanpallas sen sijaan ei liity etymologialtaan Pallasiin. 
Pallasin mukaan on nimetty Venäjän Volgogradin alueella sijaitseva Pallasovkan kaupunki, missä on myös hänelle omistettu muistomerkki, ja Pallas-Straße-niminen katu Berliinissä.
Uspenskoje

Maantiede ja asutus

Uspenskojen kunnan pinta-ala on 768,6 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Leningradin alueeseen sekä idässä Tšudovon piirin Gruzinon ja etelässä Tregubovon kuntiin. Alueen keskellä sijaitsee Tšudovon kaupunkikunta. Pinta-alasta 77,3 % on metsää ja 15,8 % maatalousmaata.
Seutu kuuluu Ilmajärven alankoon. Kunnan itärajalla virtaa Olhavanjoki. Muita jokia ovat Tigoda, Kerest, Menevša, Dobroha, Menekša, Kolomovka ja Polist.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 20 kylää (Dedeljovo, Dmitrovka, Ivankovo, Karlovka, Korpovo, Kotškovo, Kurnikov Ostrov, Lezno, Luka-2, Marjino, Netšanje, Pertetšno, Pridorožnaja, Sjabrenitsy, Sloboda, Torfjanoje, Tušino, Vodosje, Zelentsy ja Zujevo) sekä kuusi asemataajamaa (Torfjanoje, Tšudovo-3, Vodos, Volhov Most, Volhovo ja Zelentsy). Suurin asutuskeskus on 700 asukkaan Pridorožnaja.

Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan kautta kulkee Pietarin ja Moskovan välinen päärata sekä Novgorodin, Tšudovon ja Olhavan välinen rautatie. M10-valtatieltä haarautuu maantie Kirišiin ja Uuteen-Laatokkaan. Kylistä on linja-autoyhteydet Tšudovoon. Kunnan alueella kulkevat myös Tšudovon, Novgorodin, Staraja Russan, Valdain, Demjanskin, Borovitšin, Kirišin, Olhavan, Petroskoin ja Pietarin väliset linja-autoreitit. M10-valtatiellä on useita huoltoasemia.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimmät ovat maa- ja metsätalous (53 %) sekä erilaiset julkiset palvelut. Kunnassa toimii maidon tuotantoon erikoistunut maatalousyritys Kommunar.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha ja lääkintäasema. Sjabrenitsyssa on keskikoulu ja Karlovkassa kulttuuritalo.

Nähtävyydet

Kunnan alueella sijaitsevista rakennusmuistomerkeistä huomattavin on Sosnitskaja pristanin kartanoalue. Kirjailija Gleb Uspenskin kotitalo Sjabrenitsyssa on valtakunnallinen suojelukohde.
Psykedeelinen henkisyys

Psykedeelinen henkisyys on uusi uskonnollinen liike, jossa on keskeistä psykedeeleistä saatavat hengelliset kokemukset. Sen nykyisen muodon perustajana pidetään brittiläistä kirjailija Aldous Huxleyta. Psykedeelien käyttöhistoria mystisten kokemusten aikaansaamisessa on tosin hyvinkin pitkä monissa kulttuureissa.

Historia

Huxley kokeili lääkäri Humphrey Osmondin esittelemänä meskaliinia vuonna 1953 ja tuli vaikuttuneeksi kokemuksestaan niin, että päätti kirjoittaa kokemuksistaan kirjan Tajunnan ovet, jossa hän vertasi psykedeelisiä kokemuksiaan perinteisten uskontojen mystikkojen vastaaviin kokemuksiin. Tässä tilassa hän koki saaneensa tietoa todellisuuden syvimmästä olemuksesta ja esimerkiksi paratiisista. Psykedeelinen henkisyys pysyi melko elitistisenä 1950-luvulla, mutta psykologi Timothy Leary toi ne laajempaan julkisuuteen ja synnytti niistä oman alakulttuurin. Psykedeelistä henkisyyttä hallitsivat pitkään itämaisten uskontojen käsitteet, mutta 2000-luvun alussa tehdyn arvion mukaan liike olisi muuttumassa uuspakanalliseen suuntaan. Esimerkiksi vuonna 2000 kuollut psykedeelisen henkisyyden merkittävä edustaja Terence McKenna uskoi, että hallusinogeeneillä olisi ollut merkittävä osa ihmisen hengellisyyden ja rationaalisuuden syntyyn.
Kingi (huvipuistolaite)

Kingi on italialaisen Moser's Ridesin vuonna 2014 valmistama 24-paikkainen vapaapudotustorni Linnanmäen huvipuistossa Helsingissä. Laite nousee 75 metrin korkeuteen ja laskeutuu alas lähes 23 metriä sekunnissa. Kingi jakaa Suomen korkeimman vapaapudotustornin tittelin PowerParkin Dragon Towerin kanssa.
Joseph Blandisi

Junioriura

Blandisi varattiin OHL-seura Owen Sound Attackiin CHL:n vuoden 2011 varaustilaisuudessa. Hän siirtyi joukkueeseen heti kaudeksi 2011–2012. Tulokaskaudellaan hän teki 68 ottelussa tehot 17+14=31. Viidessä pudotuspeliottelussa hän sai tilastoihinsa yhden syöttöpisteen ja kahdeksan rangaistusminuuttia. Kesällä järjestetyssä NHL:n varaustilaisuudessa Blandisi varattiin Colorado Avalancheen kuudennella kierroksella 162. pelaajana.
Kaudella 2012–2013 Blandisi pelasi 37 ottelua tehoin 7+18=25, jonka jälkeen hänet kaupattiin Ottawa 67'siin. Ottawassa hän pelasi 26 ottelua. Kauden 2013–2014 Blandisi aloitti Ottawassa, josta hänet jälleen kesken kauden kaupattiin, tällä kertaa Barrie Coltsiin. Viimeisellä juniorikaudellaan 2014–2015 Blandisi pelasi Coltsissa 68 ottelua tehden tehot 52+60=112. Hän voitti OHL:n maalipörssin ja oli pistepörssin neljäs.
Blandisi kärsi OHL-uransa aikana coxsackievirus-tartunnasta, ja joutui olemaan sivussa seitsemän kuukauden ajan.

Ammattilaisura

Tammikuussa 2015 Blandisi solmi tulokassopimuksen NHL-seura New Jersey Devilsin kanssa. Kausi 2015–2016 oli hänen ensimmäinen ammattilaistasolla. Blandisi teki NHL-debyyttinsä 11. joulukuuta 2015 ottelussa Detroit Red Wingsiä vastaan. Hän sai jääaikaa 14.37 minuuttia. Tulokaskaudellaan hän pelasi yhteensä 41 NHL-ottelua. Lisäksi hän edusti Devilsin AHL-farmiseura Albany Devilsiä 27 runkosarja- sekä 11 pudotuspeliottelussa.
Kaudella 2016–2017 Blandisi oli 27 ottelussa NHL-kokoonpanossa. Albanyssa hän pelasi 31 ottelua tehoin 8+17=25. Hänet valittiin myös AHL:n tähdistöotteluun. Kauden jälkeen heinäkuussa Blandisi ja Devils solmivat kahden vuoden mittaisen kaksisuuntaisen jatkosopimuksen.
Blandisi aloitti kauden 2017–2018 AHL:ssä Binghamton Senatorsissa, jossa hän pelasi 19 ottelua tehden tehot 3+11=14. Marraskuun lopussa hänet kaupattiin yhdessä Adam Henriquen ja kolmannen kierroksen varausvuoron kanssa Anaheim Ducksiin vaihdossa Sami Vataseen. Blandisi pelasi Ducksissa kolme NHL-ottelua sekä AHL-joukkue San Diego Gullsissa 27 ottelua.
Harry Baals

Harry William Baals (16. marraskuuta 1886 – 9. toukokuuta 1954) oli Fort Waynen kaupungin republikaaninen pormestari Indianan osavaltiossa vuosina 1934–1947 ja vuodesta 1951 kuolemaansa saakka.
Virkakautensa aikana Baals alensi veroja ja rakennutti kaupunkiin maanalaisen viemäröintijärjestelmän ja jätevedenpuhdistamon, joka on edelleen käytössä. Hänen kunniakseen nimettiin postuumisti katu (Harry Baals Drive), mutta sen nimi lyhennettiin myöhemmin muotoon H. W. Baals Drive.
Vuoden 2011 alussa kaupungin viranomaiset järjestivät nettiäänestyksen uuden hallintorakennuksen nimestä, ja "Harry Baals Government Center" sai yli 90% äänistä. Fort Waynen varapormestari kuitenkin sanoi, ettei rakennusta luultavasti nimetä Baalsin mukaan, koska "hän ei ole niin tunnettu Fort Waynen ulkopuolella".
Baalsin jälkeläiset ovat alkaneet käyttää nimestään ääntämismuotoa 'Bales'. Hänen maalliset jäännökset on siunattu Lindenwoodin hautausmaalle Fort Waynen kaupungissa. Hän kuoli munuaistulehdukseen vuonna 1954.
Hill Climb Racing

Pelin idea

Pelissä on ideana ajaa mäkistä rataa ajoneuvolla niin pitkälle, kuin on suinkin mahdollista. Ratoja ja ajoneuvoja on monenlaisia. Ajoneuvoista esimerkkeinä jeeppi, rekka, traktori, kuuauto ja crossipyörä. Radoista esimerkkeinä luola, kuu, muta-allas, eksoplaneetta ja maaseutu.
Ohjaimina toimivat kaksi poljinta; kaasu ja jarru/peruutus. Pelinsisäistä rahaa saa keräämällä radan varrelta kolikoita ja tekemällä voltteja ja takaperinvoltteja. Rahan voi käyttää uusiin ajoneuvoihin, ajoneuvon virittämiseen tai uusiin ratoihin. Ajaessa kuluu polttoainetta, jota saa lisää radalla olevista kanistereista. Peli päättyy, kun polttoaine loppuu tai kuskin niskat taittuvat.
Suomen Pietarin-instituutti

Suomen Pietarin instituutti on vuonna 1992 perustettu suomalainen kulttuuri- ja tiedeinstituutti Pietarissa. Instituutti järjestää näyttelyitä, konsertteja, seminaareja ja muita tapahtumia, sekä tukee suomen kielen opetusta ja suomalaisen kirjallisuuden venäjäntämistä. Instituutin toimisto, näyttelytila ja kirjasto sijatsevat Pietarin Suomi-talossa.
Suomen Pietarin instituutti on osa Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituuttien verkostoa, johon kuuluu 17 itsenäistä yksikköä. Instituutti saa perusrahoitusta Suomen opetus- ja kulttuuriministeriöltä ja hankerahoitusta muun muassa säätiöiltä.
Suomen Pietarin instituutin toimintaa ylläpitää vuodesta 2017 alkaen Suomi–Venäjä-Seura.
Jaakko Mikkola

Jaakko Antti Mikkola (s. 23. maaliskuuta 1961 Urjala) on Kymenlaakson maakuntajohtaja.
Jaakko Mikkola syntyi rovasti Antti Mikkolan ja kansanedustaja Saara Annalan perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1985 on artenomi Pirjo Lantto. Mikkola tuli ylioppilaaksi 1980 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1986.  Valtiotieteen maisterin tutkinnon hän suoritti Helsingin yliopistossa 1996. Mikkola toimi Hämeenlinnan maanmittaustoimiston kaavasuunnittelijana 1984–1985, Hattulan kaavoituspäällikkönä 1987–1996, Kymeenlaakson liiton suunnittelupäällikkönä 1996–2003 ja Itä-Uudenmaan maakuntajohtajana vuodesta 2003. Kymenlaakson maakuntajohtajaksi Mikkola valittiin vuonna 2016.
Soidenlampi (Jyväskylä, Taka-Keljo)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 11 hehtaaria, se on 650 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Se sijaitsee Soidensuon pohjoispuolella Soidenmäen juurella. Soidensuo on tiheästi ojitettu ja sen ojat laskevat järveen. Soidenmäen takana sijaitsee jätteenkäsittelylaitos. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. 
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 0,19 miljoonaa kuutiometriä eli 0,00019 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 1,7 metriä ja suurin syvyys on 2,8 metriä. Lammen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä ja sen rannat ovat puoliksi suomaata ja metsämaata. Järvi on autio.

Luontoarvoja

Järven rantoja kiertää kävelypolut ja länsirannalla on nuotiopaikka.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Köhniönjärven valuma-alueeseen (14.232) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 203,0 metriä mpy. Siihen on johdettu useita suo-ojia. Sen laskuoja lähtee sen pohjoispäästä ja se laskee 2,7 kilometrin päässä Köhniöjärveen. Ojalle tulee matkalla pudotusta 76,9 metriä ja se virtaa Mäyrämäen läpi.
Guanahatabeyt

Guanahatabeyt olivat Kuuban alkuperäisasukkaita. Eurooppalaisten saapuessa Karibialle guanahatabeyt asuttivat saaren läntistä kolmasosaa tainojen asuttessa saaren muita alueita. Aikalaislähteissä heitä kuvaillaan muita intiaaneja alkukaintaisemmiksi ja he eivät esim erkiksi rakentaneet asumuksia tai harjoittaneet maanviljelyä. Guanahatabeyt hävisivät nopeasti eurooppalaisten saapumisen jälkeen.

Historia

Nykyinen Kuuba asutettiin viimeistään 6 000 vuotta sitten Jukatanin niemimaan kautta. Isojen Antillien esikeraamisen ajan löydöt tunnetaan casimiroidisina Domikaanisen tasavallan Casimiran löytöpaikan mukaan. Casimiroidisella ei viitata niinkään yhtenäiseen kulttuuriin, vaan alueella käytettyihin tietynlaisiin kivityökaluihin. Sittemmin suuren osaa Karibiaa asuttaneita tainoja pidetään tuloksena uusista saladoidisista asukkaista, jotka levisivät Venezuelasta tai Pienten Antillien kautta 2 000–3 000 vuotta sitten. Uudet ja vanhat asukkaat olivat nykykäsityksen mukaan vuorovaikutuksessa keskenään ja mahdollisesti jopa sulautuivat toisiinsa. Ajan myötä saladoidiset karibialaiset muodostivat oman taino-kulttuurinsa, joka levisi myös suuriin osaan Kuubaa, Eurooppalaisten saapuessa Karibialle guanahatabeyt asuttivat Kuuban läntisintä kolmannesta, kun taas kaksi kolmasosaa saaresta oli jo tainojen asuttamaa. Guanahatabeyt saattavat edustaa alueen vielä jäljellä ollutta casimiroidista väestöä, josta espanjalaiset käyttivät sittemmin virheellisesti nimeä cibonét tai ciboneyt. Nimi lienee viitannut oikeammin tainojen paikalliseen ryhmään. Myös guanahatabey on jonkin alkuperäisen nimen espanjalaistunut muoto. 
Guanahatabeyt tunnetaan kolmesta historiallisesta aikalaislähteestä. Kristoffer Kolumbus mainitsee toisella matkallaan alueelle, että hänen lucayanilainen tulkkinsa ei pystynyt kommunikoimaan paikallisen miehen kanssa Cabo San Antonion seudulla, ilmeisesti koska mies puhui jotakin vierasta kieltä. Diego Velázquez mainitsee puolestaan kirjessään Espanjan kuninkaalle vuonna 1514, että Kuuban länsiosassa asuu hyvin alkukantaisia intiaaneja, joilla ei ollut kyliä saatika asumuksia tai vilejlmiä. Bartolomé de las Casas mainitsee samaan tapaan alkukantaiset intiaanit, lisäten että he eivät olleet sukua alueen muille intiaaneille ja että he asuivat luolissa. On kuitenkin epäselvää, missä määrin historialliset lähteet ovat luotettavia. Guanahatabeyt hävisivät nopeasti eurooppalaisten saapumisen jälkeen.

Kulttuuri

Guanahatabeyt olivat metsästäjä-keräilijöitä. He eivät viljelleet maata, eivät tiettävästi käyttäneet keramiikkaa eikä heillä ollut hierarkista yhteisörakennetta. Guanahatabeyiden puhumasta kielestä on eri näkemyksiä. Jotkut tutkijat ovat pitäneet sitä waraon sukukielenä, tainojen puhuman kielen kaltaisena arawakilaisena kielenä tai mayakielten sukukielenä.
Mirja Kuivaniemi

Mirja Inkeri Kuivaniemi on Isojoella syntynyt ja Seinäjoella asuva suomalainen kirjailija.
Kuivaniemen isä oli Eino Julius Kiviniemi ja äiti Katri Sylvia (Sylvi) o.s. Kangasjärvi. Hän on koulutukseltaan merkonomi ja asui aikoinaan jonkin aikaa Ruotsissa, sitten Kuoreveden Hallissa, Hämeenlinnassa, Ilmajoella ja vuodesta 1964 lähtien Seinäjoella. Kuivaniemi toimi pitkään asianajajien sihteerinä eri asianajotoimistoissa. Määrätietoisen kirjoittamisen hän aloitti 1980-luvun alussa ja vapaa kirjailija hän on ollut vuodesta 1996 lähtien. Hän on julkaissut romaaneja, näytelmiä, novellikokoelmia ja nuortenkirjoja sekä yhden runokokoelman. Kirjailijantyön ohella Kuivaniemi on silti toiminut kolumnistina, toimittajana sekä kriitikkona. 1980-luvulla hän oli useita vuosia kulttuurilehti Lakeuden Kutsun toimituskunnan jäsen, 1984-2002, 2006-2010 ja satunnaisesti 2011 sanomalehti Ilkan kulttuuriavustaja: muun muassa kolumnit sekä kirja- ja teatteriarvostelut. 2003-2006 ja 2008 Ortodoksiviesti -lehden kirjallisuuskriitikko.
Se jokin

Se jokin on Lea Lavenin debyyttialbumi vuodelta 1970. Varsinaisesti hän oli aloittanut musiikkiuransa jo 1960-luvun lopussa.
Nürburgring

Nordschleife

Ensimmäinen kilpailu radalla ajettiin 18. kesäkuuta 1927, jolloin pidettiin radan avajaiset. Saksan Grand Prix järjestettiin radalla miltei tauotta aina vuoteen 1976 (vuonna 1960 kilpailtiin AVUS-radalla ja vuonna 1970 Hockenheimissa). Vuonna 1976 radan turvallisuus ei enää vastannut ajan vaatimuksia ja Niki Laudan onnettomuuden jälkeen radan kansainväliset kilpailut päättyivät väliaikaisesti miltei täysin.
Nykyisin vanhempi Nordschleife on kilpailukäytössä joitain kertoja vuodessa pääasiassa kestävyysajoissa (mm. Nürburgringin 24 tunnin ajo), ja muulloin autotehtaiden testiratana sekä turistinähtävyytenä yleisön käytettävissä. Radalle pääsee ajamaan omalla autolla tai moottoripyörällä maksamalla ratamaksun, joka on yhdeltä kierrokselta 26 euroa. 4 kierrosta maksaa 95€, 9 kierrosta 198€ ja 25 kierrosta 490€. 
Tammikuulta joulukuulle voimassa oleva kausikortti maksaa 1445 euroa.

GP-rata

Vuonna 1981 alueelle alettiin rakentaa nykyisin käytössä olevaa 4,5 kilometrin pituista rataa, joka liittyy osittain vanhaan rataan. 
Uudella radalla käytiin ensimmäinen kilpailu nimellä Euroopan GP vuonna 1984 Sen voitti Alain Prost. Vuonna 1985 radalla ajettiin Saksan GP, jonka jälkeen kilpailuihin tuli pitkä tauko. Vuodesta 1995 lähtien radalla on ajettu Euroopan GP, poikkeuksena vuodet 1997 ja 1998, jolloin kilpailun nimenä oli Luxemburgin GP. Vuodesta 2007 alkaen Saksassa on ajettu vain yksi kilpailu, joten Nürburgring vuorottelee Hockenheimin kanssa Saksan GP:n järjestämisestä vuorovuosin. Tosin vuoden 2007 kisa ajettiin yhä nimellä Euroopan GP, koska Nürburgringillä ei ollut oikeuksia Saksan GP -nimen käyttöön. Kauden 2008 kisa ajettiin Hockenheimissa, joten Nürburgring ei ollut kauden kisakalenterissa.     
Muita tunnettuja radalla käytäviä kilpailuja ovat Nürburgringin 1 000 kilometrin kilpailu, sekä DTM-, GP2- ja Formula 3 -luokkien kilpailut 
Selostaja Matti Kyllönen luonnehti rataa kauden 1998 Luxemburgin Grand Prix'ssa seuraavalla tavalla:

»Tällä radalla on mittaa kaiken kaikkiaan 4 556 metriä, matalimman ja korkeimman kohdan ero on 56 metriä. Mutkia on yhteensä 14: 6 vasempaan ja 8 oikeaan, ja Mika Häkkinen osaa ne kaikki ulkoa.»