google/wiki40b huggingface dataset:
Lucien

Lucien (1487 – 22. elokuuta 1523) tuli Monacon herraksi 11. lokakuuta 1505 surmattuaan edeltäjänsä, vanhimman veljensä Juhana II:n. Lucien väitti tekoaan itsepuolustukseksi, ja hän sai siitä kirjallisen armahduksen 13. maaliskuuta 1506. Lucien oli Lambert ja Claudine Grimaldin nuorin poika.

Aika ruhtinaana

Kun Lucien oli ehtinyt olla vallassa vuoden, Genovan joukot hyökkäsivät Ranskan alueelle, ja Monaco täyttyi pakolaisista. Joulukuussa 1506 Monacoa piiritti 12 000–14 000 genovalaisen armeija. Yhdessä Lucienin 600 miehen kanssa Piemonten ja Ranskan joukot onnistuivat 19. maaliskuuta 1507 karkottamaan Genovan armeijan Monacosta. Hintana oli linnoituksen ja sataman lähes täydellinen tuho. Tämän jälkeen Lucien kävi Genovassa ja pyrki diplomatialla estämään uudelleenvaltausyritykset.
Samana vuonna yritti Ranskan Ludvig XII ottaa Monacon hallintaansa. Hän yllytti Milanon herttuan vangitsemaan Lucienin. Lucienin veli piispa Augustine Grimaldi otti huolehtiakseen Monacosta, ja hänen johdollaan eri asiantuntijat arvioivat Monacon arvoksi 166 000 dukaattia, johon Ludvigilla ei ollut varaa. Milanon herttuan asetettua Lucienille 4 000 dukaatin pantin Lucien vapautui jälleen toukokuussa 1508. Lucien vannoi taas kerran Ludvigille "ikuisen" uskollisuudenvalan, joka vahvisti Monacon riippumattomuuden 1512 ja takasi samalla Lucienille 500 punnan suuruisen vuosittaisen eläkkeen.
Koko kautensa Lucien joutui käymään varovaista diplomaattista nuorallatanssia säilyttääkseen asemansa ja Monacon olemassaolon Euroopan mahtivaltioiden, Espanjan ja Ranskan, välienselvittelyn jaloissa ja välttääkseen joutumasta mukaan italialaissotiin. Hän solmi Toscanan kanssa keskinäisen vapaan merenkulun, ja myöhemmin myös Kastilian kuningas Ferdinand V (tunnettu myös nimellä Ferdinand Katolilainen), kuten myös Napoli ja Mallorca, myönsivät Monacolle samanlaiset oikeudet.
Lucien osti feodaalioikeudet Mentonin kaupunkiin vuonna 1515 Villarsin kreivittäreltä. Oikeudet olivat Monacon hallitsijan hallussa aina Ranskan vallankumoukseen asti. Hän myös korjasi genovalaisten piirityksessä tulleet vauriot. Paavi Hadrianus VI vieraili Monacossa vuonna 1522.

Salaliitto ja kuolema

Lucienin murhasi hänen sisarenpoikansa Bartholomew Doria Monacon palatsissa 22. elokuuta 1523. Lucienin ruumiin raahaaminen ulos palatsista synnytti mellakan, jonka seurauksena väkijoukko karkotti Dorian ja hänen joukkonsa maasta.
Doriat olivat vaikutusvaltainen genovalainen aatelissuku, joka hallitsi tuohon aikaan Rivieraa. Vaikka tapahtumien läpikäynti jälkikäteen on spekulointia, on todennäköistä, että murhan tarkoitus oli saada Monaco Dorioiden ja Genovan alaisuuteen. Genovalainen amiraali Andrea Doria oli murhapäivänä tuonut laivueensa Monacon satamaan ja lähetti viestin Lucienin serkulle, joka poistui palatsista Lucienin henkivartijoiden kanssa juuri ennen murhaa. Näin Lucien oli jäänyt palatsiin ilman suojaa, seuranaan yksi orja.
Monaco julkaisi postimerkin Lucienin kunniaksi vuonna 1967.
Funny Man

Juoni

Levytuottaja Max Taylor (Benny Young) on juuri voittanut ränsistyneen vanhan kartanon salaperäiseltä Callum Chancelta (Christopher Lee) pokerissa. Juhlistaakseen tätä Max kutsuu perheensä ja liftarit kartanoon. Katkera Chance kostaa manamalla "Funny Manin" (Tim James), olennon, joka alkaa välittömästi teurastaa kartanossa olevia vieraita monilla eri kummallisilla tavoilla...

Tuotanto

Funny Man kuvattiin Englannin Southend-on-Sean kaupungissa, Essexissä. Funny Manin budjetti oli alhainen, vain 50 000 puntaa.
Keskeisessä roolissa olevan Christopher Leen kohtaukset kuvattiin vain yhdessä päivässä.

Julkaisu ja vastaanotto

Funny Man sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla toukokuussa 1994. Kotimaan ensi-illan Funny Man sai 7. lokakuuta vuonna 1994.
Funny Man oli ehdokkaana Fantasportossa International Fantasy -elokuvapalkintoon parhaasta elokuvasta (Simon Sprackling) vuonna 1995.
Gorskoje

Maantiede ja asutus

Gorskojen kunta rajoittuu luoteessa Novgorodin alueen Soltsyn, pohjoisessa Šimskin ja koillisessa Staraja Russan piireihin, etelässä Volotin piirin Volotin ja Slavitinon kuntiin sekä lounaassa Pihkovan alueeseen. Pinta-alasta 59,6 % on metsää, 34,1 % maatalousmaata ja 4,1 % asuinaluetta.
Seutu kuuluu Ilmajärven alankoon. Tärkeimmät joet ovat Ilmajärveen laskevat Psiža ja Perehoda sekä Šelonin sivujoki Kološka. Kunnan alueella sijaitsee Dolžinskojesuon rauhoitusalue sekä yksi luonnonmuistomerkki.
Kuntaan kuuluu 45 kylää: Behovo, Borok, Boryni, Bozino, Derglets, Gnilovets, Goritsy, Gorodtsy, Gorki, Gorki Buharovy, Gorki Ratitskije, Gumništše, Hotigoštše, Hotjaža, Hutonka, Ivje, Jazvino, Kamen, Klenovets, Klevitsy, Krasnitsy, Krutets, Lesnaja, Markovo, Parnik, Plaksa, Podostrovje, Pogljazdovo, Pukovo, Raglitsy, Rakitno, Ramenje, Ratitsy, Rno, Rutšji, Seltso, Suharevo, Tšurakovo, Ustitsy, Utšno, Vjazovnja, Vojaža, Volot, Zaretšje ja Žarki. Hallinnollinen keskus on Volotin taajaman vieressä sijaitseva Volotin kylä, jossa on 400 asukasta (vuonna 2010). Toiseksi suurin asutuskeskus on reilun 300 asukkaan Gorodtsy. Gorodtsyn, Ratitsyn ja Volotin kunnat yhdistettiin Gorskojen kunnaksi vuonna 2010.

Liikenne, talous ja palvelut

Kunnasta on linja-autoyhteydet Volotin taajamaan, Soltsyyn, Staraja Russaan ja Novgorodiin.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat erilaiset julkiset palvelut, kauppa (17,1 % vuonna 2010) sekä maa- ja metsätalous (9,2 %). Kunnassa toimii elintarvikeyhtiö Novgorodski bekon sekä kaksi yksityisyritystä. Noin puolet työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella ja 35 % työikäisistä ei käy ansiotöissä.
Kunnan alueella toimii kolme lastentarhaa, kaksi peruskoulua, viisi lääkintäasemaa, viisi kulttuuritaloa, neljä kirjastoa ja kolme postikonttoria. Palvelut ovat keskittyneet Dergletsiin, Gorki Ratitskijeen, Goritsyyn, Gorodtsyyn, Ratitsyyn ja Volotiin.

Nähtävyydet

Seudulla on muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Krutetsin kylän lähellä sijaitsee muinaislinna. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Dergletsyn, Gorodtsyn ja Utšnon kirkot sekä Dergletsin ja Klevitsyn kartanojen puistoalueet. Historialliset kohteet liittyvät toiseen maailmansotaan.
Lauri Karén

Lauri Erik Karén (29. huhtikuuta 1927 Iida, Japani – 7. toukokuuta 2006 Gex, Ranska) oli suomalainen valtiotieteen maisteri ja lehtien ulkomaankirjeenvaihtaja.
Japanissa syntyneen Lauri Karénin vanhemmat Artturi Karén ja Irene Tengström olivat Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen lähetystyöntekijöitä. Hänen nuorempi veljensä on näyttelijä Aarre Karén. Maisteriksi valmistuttuaan Karén oli ensin työssä kolmen vuoden ajan vakuutusalalla, kunnes hän siirtyi vuonna 1952 toimittajaksi Kotimaa-lehteen. Hän oli sitten viiden vuoden ajan työssä Britannian yleisradioyhtiön BBC:n suomenkielisessä toimituksessa vuoteen 1959 saakka. Karén oli sen jälkeen Uusi Suomi-lehden toimittajana Helsingissä ja parin vuoden kuluttua hän siirtyi lehden Lontoon-kirjeenvaihtajaksi. Seuraavaksi Karén toimi Helsingin Sanomien Pariisin kirjeenvaihtajana 1965–1971, Geneven kirjeenvaihtajana 1971–1975 ja Washingtonin kirjeenvaihtajana 1975–1978. Viimeksi Karén oli Helsingin Sanomien kirjeenvaihtajana Genevessä 1978–1992 ja hän toimi samalla myös lehden Ranskan kirjeenvaihtajana. Karén jäi eläkkeelle 1992. Eläkkeellä ollessaan Karén asui Ranskassa Gexissä ja kesäisin Bretagnessa ranskalaissyntyinen vaimonsa Solangen kanssa.
Karén joutui yhteenottoon presidentti Urho Kekkosen kanssa kirjoitettuaan Kekkosen Unkarin valtiovierailun aikana vuonna 1969 presidentin virallisen vastaaoton maassa olleen tavallista vaisumman. Tämä johtui siitä, että Neuvostoliitto ei silloin sallinnut Itä-Euroopan maiden olevan liian läheisissä suhteissa myöskään puolueettomiin maihin kuten Suomeen.
Helmikuussa 2018 ilmoitettiin, että Otava julkaisee Karénin kirjoittaman, vuonna 2005 valmistuneen Aatos Erkon elämäkerran, joka perustuu Karénin Erkon kanssa käymiin keskusteluihin, mutta josta Erkko oli antanut määräyksen, ettei sitä saa julkaista hänen elinaikanaan. Kirjan esipuheen on kirjoittanut Lauri Karénin tytär Michelle Karen (s. 1960), joka on kirjoittanut kirjoja muun muassa astrologiasta. Michelle Karenin kirjoista yksi on suomennettu (Astrologiaa työn merkeissä: pomot ja alaiset astrologisina luonnetyyppeinä, WSOY 2000)
Nivelpussi

Nivelpussi eli nivelkotelo on nivelonteloa ympäröivä pussi.
Pikku-Onkiainen

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,5 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Iso-Pihlajajärven valuma-alueeseen (14.225) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 116,6 metriä mpy.
Dihydropteroaattisyntaasi

Dihydropteroaattisyntaasi on entsyymi, joka katalysoi dihydropteroiinihapon muodostumista p-aminobentsoehaposta ja 6-hydroksimetyyli-7.8-dihydropteriinipyrofosfaatista. Entsyymiä esiintyy bakteereissa, arkeissa, kasveissa ja sienissä. Entsyymi on tärkeä osa foolihapon biosynteesiä. Dihydropteroaattisyntaasin EC-numero on EC 2.5.1.15.

Rakenne ja toiminta

Rakenteeltaan dihydropteroaattisyntaasi on dimeeri tai tetrameeri. Entsyymi vaatii toimiakseen magnesium-ioneja. Dihydropteroaattisyntaasi katalysoi reaktiota SN1-mekanismilla. Ensimmäisessä vaiheessa pyrofosfaattiryhmä irtoaa 6-hydroksimetyyli-7,8-dihydropteridiinipyrofosfaatista ja muodostuu resonanssin stabiloima karbokationi. Magnesiumioni koordinoituu pyrofosfaattiryhmään, mikä tekee siitä paremman lähtevän ryhmän. Magnesiumioneilla voi olla myös rooli pyrofosfaatin irtoamisesta entsyymin anionitaskusta. Dihydropteroaattisyntaasissa tapahtuu tällöin myös rakenteellinen muutos, joka tuo p-aminobentsoehapon lähemmäs aktiivista keskusta. Nukleofiilinen p-aminobentsoehappo reagoi karbokationin kanssa muodostaen dihydropteroiinihappoa.
Koska dihydropteroaattia ei ole eläimillä kuten ihmisillä on se hyödyllinen antibioottien vaikutuskohde. Sulfonamidiantibioottien teho perustuu siihen, että ne sitoutuvat entsyymiin p-aminobentsoehapon sijaan ja estävät täten bakteerien tarvitseman foolihapon biosynteesin. Myös eräät herbisidit kuten asulaami vaikuttavat dihydropteroaattisyntaasin toimintaan inhiboiden sen.
Martti Liimo

Martti Juhani Liimo (26. syyskuuta 1941 Tampere – 1. joulukuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen koripalloilija.
Martti Liimo oli mukana Suomen menestyksekkäimmässä koripallomaajoukkueessa, joka osallistui Tokion 1964 olympialaisiin ja sijoittui Suomessa järjestetyissä EM-kisoissa 1967 kuudenneksi. Martti Liimo pelasi EM-kisoissa myös 1961, 1963 ja 1965 ja voitti PM-kultaa 1962 ja 1964. SM-kultaa hän voitti viidesti Helsingin Kisa-Tovereitten paidassa 1961–1965. Hänen pikkuveljensä Kari Liimo oli myös mukana kaikissa edellä mainituissa joukkueissa. Martti Liimo pelasi SM-sarjassa 15 kautta ja 283 ottelua, joissa hän teki 3827 pistettä keskiarvolla 13,5.
Martti Liimo pelasi yhteensä 124 maaottelua, joissa heitti 985 pistettä. Hänen yhden maaottelun ennätyksensä on 33 pistettä Etelä-Koreaa vastaan 1964. Hän pelasi myös Euroopan joukkueessa 1965 Krakovassa Euroopan cupin mestaria Real Madridia sekä vuotuisen FIBAn koripallofestivaalin sinä vuonna järjestänyttä Wisla Krakovaa vastaan.
Vuonna 2016 Liimo nimettiin Suomen koripallon Hall of Fameen.
Mustajuuri

Käyttö

Mustajuuresta syödään yleensä sen juuri. Juuri on kuorittuna vaalea mutta tummuu maitiaisnesteen vaikutuksesta. Tummumisen voi ehkäistä sitruunamehulla. Mustajuuri voidaan tarjoilla lisäkkeenä, keittona tai voisulan kanssa. Se muistuttaa paljon parsaa, ja sitä voidaankin käyttää parsan tavoin.

Kasvatus

Mustajuuri kylvetään joko edellisenä syksynä tai aikaisin keväällä. Kasvupaikan pitää olla kuohkeamultainen.
Startup Säätiö

Startup Sää­tiö on vuonna 2012 perustettu suomalainen säätiö. Sillä oli al­ku­pää­omia run­sas mil­joo­na eu­roa, jotka oli saatu muun muas­sa Sit­ralta, Teknologiateolli­suu­del­ta ja 57 yk­si­tyi­sel­tä lah­joit­ta­jal­ta. Säätiötä rahoittavat myös Tekes, työ- ja elin­kei­no­mi­nis­te­riö ja Aal­to-ylio­pis­to. Sää­tiön toi­mi­ti­lat si­jait­se­vat kasvuyrittäjyystapapahtuma Slushin tiloissa.
”Me tar­vit­sem­me tä­hän maa­han uu­sia työl­lis­tä­jiä ja ar­von­tuo­jia, jos ha­luam­me, et­tä täl­lä maal­la on tu­le­vai­suus”, Star­tup-sää­tiön asia­mies Miki Kuusi kertoi säätiön taustoista vuonna 2012. Säätiö haluaa tehdä Hel­sin­gis­tä kes­kit­ty­män, jos­sa pe­rus­te­taan kas­vu­ha­kui­sia uut­ta tek­niik­kaa ja sen so­vel­luk­sia hyö­dyn­tä­viä yri­tyk­siä esikuvanaan Singapore, Israel ja Piilaakso.
Sää­tiö tar­joaa myös "Startuplifers" ohjelmansa kautta suo­ma­lai­sil­le opis­ke­li­joil­le 3–12 kuu­kau­den mit­tai­sia sti­pen­de­jä, joi­den avul­la he pää­se­vät tu­tus­tu­maan startup-yrityksessä työskentelyyn Kaliforniassa Yh­dys­val­lois­sa.

Perustajajäsenet

Säätiön perustajajäsenet ovat Juha Aalto, Moaffak Ahmed, Pekka Alapietilä, Timo Ahopelto, Feodor Aminoff, Riku Asikainen, Sari Baldauf, Klaus Damsten, Nils Forsblom, Jussi Harvela, Micki Honkavaara, Sami Inkinen, Mammu Kaario, Pii Ketvel, Ilkka Kivimäki, Mikko Kodisoja, Antti Kokkinen, Harri Koponen, Petteri Koponen, Ari Korhonen, Florence Korhonen, Henri Kulvik, Hannu Kytölä, Sami Lampinen, Timo Lappi, Petri Lehmuskoski, Ville Miettinen , Mika Mäkeläinen, Petri Niemi, Tero Ojanperä, Ilkka Paananen, Jari Pasanen, Jani Penttinen, Sakari Pihlava, Ossi Pohjola, Kaija Pöysti, Pekka Roine, Seppo Ruotsalainen, Timo Rosenlöf, Jaakko Salminen, Aki Seeck, Kristian Segerstråle, Risto Siilasmaa, Pekka Sivonen, Janne Snellman, Timo Soininen, Mika Tammenkoski, Artturi Tarjanne, Timo Teimonen, Mats Therman, Taneli Tikka, Toni Toikka, Niklas Törnkvist, Anssi Vanjoki, Pekka Vartiainen, Peter Vesterbacka ja Pekka Viljakainen.
Huhupuheen mukaan jokainen alkuperäinen "Säätäjä" sai alkupääomaansa vastaan nimella varustetun pullon Jaloviinaa.
Aku Korvenoja

Kaarle August ”Aku” Korvenoja (15. helmikuuta 1891 – 16. marraskuuta 1962) edusti Kansallista Kokoomusta Suomen eduskunnassa vuosina 1933–1935 ja 1939–1944. Hänet valittiin Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä.
Korvenoja syntyi Kuusjoella ja kirjoitti ylioppilaaksi 1911. Hänestä tuli filosofian kandidaatti ja agronomi vuonna 1915 sekä filosofian maisteri 1917. Hän oli vuodesta 1917 naimisissa Kulta Inkeri Simolinin kanssa. 
Korvenoja oli presidentin valitsijamies vuosina 1937, 1940 ja 1943. Hän oli Pellervo-Seuran konsulentti vuosina 1915–1916 ja tämän jälkeen Pellervo-lehden maataloustoimittaja. Vuodesta 1918 lähtien hän työskenteli maanviljelijänä Perttelissä, ensin vuosina 1918–1919 Ihamäen tilalla Perttelin Haalin kylässä ja vuodesta 1920 Perttelin Haalin kartanossa.
Korvenoja sai maanviljelysneuvoksen arvonimen 1941 ja kuoli Perttelissä 1962.
Myyntisaaminen

Myyntisaaminen on myynnistä syntynyt saatava, kun maksu suoritetaan tavaran tai palvelun toimittamisen jälkeen. Myyntisaamiset kirjataan yrityksen taseeseen.
Myyntisaamisia syntyy useimmissa liiketoiminnoissa, koska käteiskauppa ei ole aina käytännössä mahdollista.

Alaskirjaukset

Tilinpäätöksessä myyntisaamisista voidaan tehdä alaskirjauksia. Alaskirjatut myyntisaamiset vähentävät tulosta.
Pentti Louko

Pentti Louko (27. syyskuuta 1928 Vahviala – 22. tammikuuta 1998) oli suomalainen näyttelijä.
Louko näytteli sivuosia muun muassa Olli Soinion (Raatimies Silvesterin sairaus 1989, Kadunlakaisijat 1991, Yötuuli, tv, 1992) Rauni Mollbergin (Ystävät, toverit 1989), Matti Ijäksen (Kastematojen aika 1985, Räpsy ja Dolly eli Pariisi odottaa, 1990) sekä Matti Kuortin (Kiljusen herrasväen uudet seikkailut 1990) elokuvissa.
Just for Love

Kappaleet

Kaikki kappaleet säv. Jesse Oris Farrow ellei toisin mainita.
Nikolai Durakov

Nikolai Durakov (s. 5. lokakuuta 1934) on Neuvostoliittoa edustanut jääpalloilija, aikansa taitavimpia keskushyökkääjiä ja parhaita maalintekijöitä.
Durakov teki urallaan 640 maalia, joista 48 maalia maajoukkueessa. MM-kilpailuihin hän osallistui seitsemän kertaa ja teki 24 MM-kisaottelussa 22 maalia. Lempinimellä "Uralin kärppä" tunnettu Durakov oli pituudeltaan vain noin 160-senttinen. Hän lopetti pelaajauransa vuonna 1975 ja jatkoi valmennustehtävissä muun muassa SKA-Sverdlovskin päävalmentajana.
Fahd

Elämäkerta

Fahd oli vanhin Saudi-Arabian perustajan kuningas Abd-ul-Aziz III:n (Ibn Saud) ja hänen lempivaimonsa, Hassa bint Ahmadi al-Sudayrin seitsemästä pojasta. Hän aloitti hallintotehtävänsä veljensä Feisalin, silloisen ulkoministerin alaisena. He olivat mukana allekirjoittamassa YK:n peruskirjaa 1945. 30-vuotiaana Fahdista tuli koulutusministeri ja 1962 sisäministeri. Feisal nousi valtaistuimelle 1964. Kun Khaledista tuli kuningas veljensä murhan jälkeen 1975, Fahdista tuli kruununprinssi ja varapääministeri. 
Noustuaan kruununprinssiksi Fahd yritti muuttaa mainettaan vakavampaan suuntaan. Nuorempana hän oli ollut taipuvainen uhkapeleihin. Hänestä tuli kuningas Khaledin kuoltua 1982.
Fahd osallistui hallintokautensa alkuvuosina Lähi-idän ja kansainvälisiin asioihin edeltäjiään enemmän. Hän pyrki välittämään 15-vuotista Libanonin sisällissotaa. Vuonna 1981 hän suunnitteli rauhansuunnitelman, jonka Arabiliitto otti käyttöön. Fahd liittoutui 1990 läheisesti Yhdysvaltojen kanssa Irakin vallattua Kuwaitin, ja salli sotilastukikohdan perustamisen Saudi-Arabiaan. Toisaalta
ääri-islamilainen Saudi-Arabia tuki mm. Talibania ja tunnusti sen hallinnon. Persianlahden sodan jälkeen maassa järjestäytyi ensi kerran yksinvaltaa ja kuningashuonetta arvosteleva oppositio.
Fahd kärsi vakavan sairauskohtauksen marraskuussa 1995 ja estyi hoitamasta tehtäviään. Tämän jälkeen hänen velipuolensa, kruununprinssi Abdullah, toimi käytännössä maan valtionhoitajana.

Kuolema

27. toukokuuta 2005 hallitus ilmoitti Fahdin joutumisesta sairaalaan ja ilmoitti hänen tilansa olevan vakava. Lopulta 1. elokuuta Saudi-Arabian televisio ilmoitti kuninkaan kuolleen. Kruununprinssi Abdullah nimitettiin virallisesti uudeksi kuninkaaksi.
Francisco López Alfaro

Francisco Javier López Alfaro, useammin vain Francisco (s. 1. marraskuuta 1962) on espanjalainen entinen jalkapalloilija.
Urallaan López pelasi Sevillassa ja Espanyolissa. Maajoukkueessa hän pelasi 20 ottelua, joissa hän teki yhden maalin. López oli mukana Espanjan kokoonpanossa kaksissa arvokisoissa, EM-kisoissa 1984 ja MM-kisoissa 1986.
Super Bowl XLI

Pelin kulku

Super Bowl XLI sai todella erikoisen alun, kun Chicago Bearsin kulmapuolustaja ja potkunpalauttaja Devin Hester kuljetti pallon avauspotkun jälkeen koko kentän läpi ja teki touchdownin, kun peliä oli ehditty pelata vasta 14 sekuntia. Pelin alkua sävyttivät sateesta ja jännityksestä johtuen lukuisat pallonmenetykset eli ns. rähmäykset. Colts sai kuitenkin hyökkäyspelinsä toimimaan ja puoliajalle mentiin Coltsin johdossa 16–14. Bearsin hyökkäysvuorot olivat lyhyitä ja se pysyi pelissä mukana lähinnä Coltsin virheiden avulla.
Toisella puoliajalla ottelun luonne säilyi samana. Indianapolis Colts piti pitkään palloa pelaten enimmäkseen kahden vuorottelevan keskushyökkääjän (Joseph Addai ja Dominic Rhodes) taktiikalla peliaikaa kuluttavia ja puolustusta väsyttäviä juoksupelejä. Lisäksi Coltsin pelinrakentaja Peyton Manning käytti hyväkseen Bearsin puolustustaktiikkaa ja Cover 2 -muodostelmaa, joka avasi tilaa keskushyökkääjien ja laitahyökkääjien lyhyille heittokuvioille puolustuksen linjan ja tukimiesten väliin.
Chicago Bearsin hyökkäyspeli oli vaisua Indianapolis Coltsin runkosarjan lopussa paljon parjatun puolustuksen keskittyessä pysäyttämään Bears-keskushyökkääjät Cedric Benson ja Thomas Jones. Bensonin loukkaannuttua jo ensimmäisellä neljänneksellä vastuu juoksupeleissä siirtyi kokonaan Jonesin harteille. Yhtä pitkää, Jonesin 52 jaardin juoksua lukuun ottamatta Bearsin hyökkäyspeli takelteli ja hyökkäysvuorot olivat lyhyitä päättyen joko lentopotkuun tai pallonmenetykseen. Bearsin pelinrakentaja Rex Grossman pelasi heikon ottelun: lopulta kaksi syötönkatkoa kahdessa minuutissa neljännellä neljänneksellä tilanteessa 22-17 pilasivat takaa-ajoasemaan joutuneen Bearsin mahdollisuudet viimeiseen rynnistykseen. 
Bears teki ensimmäisellä neljänneksellä 14 pistettä ja seuraavilla kolmella neljänneksellä vain 3 pistettä.
Indianapolis Colts voitti ottelun pistein 29–17. Super Bowlin parhaaksi pelaajaksi valittiin Indianapolis Coltsin pelinrakentaja Peyton Manning.
Ipswich Town FC

Amatöörijoukkueesta pääsarjajoukkueeksi

Ipswich A.F.C perustettiin lokakuussa 1878. Seura yhdistyi vuonna 1888 Ipswich Rugby Club nimisen seuran kanssa ja uudeksi seuran nimeksi valittiin Ipswich Town FC. Ipswich Town liittyi Englannin jalkapalloliigaan vasta vuonna 1938. Tähän asti seura oli pelannut pelkästään amatöörisarjoissa. Englannin jalkapalloilun toiseksi korkeimmalle sarjatasolle 2. divisioonaan Ipswich Town nousi ensimmäistä kertaa kaudella 1953–1954. Ipswich putosi kuitenkin välittömästi takaisin alemmalle sarjatasolle kauden päätteeksi.

Sir Alf Ramseyn aikakausi

Vuonna 1955 Ipswichin manageriksi valittiin Alf Ramsey. Hänen johdollaan Ipswich nousi uudelleen 2. divisioonaan kaudella 1956–1957 ja vakiinnutti paikkansa 2. divisioonassa. Kaudella 1960–1961 Ipswich Town voitti 2. divisioonan ja nousi ensimmäistä kertaa historiansa aikana Englannin korkeimmalle sarjatasolle 1. divisioonaan. Ensimmäinen kausi 1. divisioonassa eteni erinomaisesti manageri Ramseyn johdolla. Ipswich voitti 1. divisioonan mestaruuden kolmen pisteen erolla Burnleyhin. Alf Ramseyn aikakausi Ipswichin managerina päättyi vuonna 1963. Ramsey siirtyi Englannin maajoukkueen manageriksi ja johti Englannin maailmanmestaruuteen vuoden 1966 maailmanmestaruuskilpailuissa. Ramseyn lähdön jälkeen Ipswichin otteet heikkenivät ja joukkue putosi 2. divisioonaan vuonna 1964.

Bobby Robsonin johdolla uuteen nousuun

Ipswich onnistui nousemaan takaisin 1. divisioonaan manageri Bill McGarryn johdolla kauden 1967–1968 päätteeksi. McGarry siirtyi kuitenkin tammikuussa 1969 Wolverhampton Wanderersin manageriksi. Ipswichin uudeksi manageriksi nimitettiin Bobby Robson. Robsonin johdolla Ipswich sijoittui kaudella 1972–1973 neljänneksi Englannin 1. divisioonassa ja saavutti paikan UEFA Cupiin. Vuonna 1978 Ipswich voitti FA-cupin loppuottelussa Arsenalin ja voitti toistaiseksi seuran ainoan kerran FA-cupin. Kaudella 1980–1981 Ipswich voitti UEFA-cupin. Bobby Robsonin menestyksekäs aikakausi päättyi vuonna 1982. Robson siirtyi Englannin maajoukkueen manageriksi. Robsonin lähdön jälkeen Ipswich onnistui säilyttämään sarjapaikkansa monen kauden ajan. Vasta kauden 1985–1986 päätteeksi Ipswich putosi 2. divisionaan.

Vaihtelevaa menestystä

Ipswich nousi uudelleen Englannin korkeimmalle sarjatasolle vasta perustettuun Valioliigaan kaudeksi 1992–1993. Valioliigasta Ipswich putosi jälleen kauden 1994-1995 päätteeksi uuden managerinsa George Burleyn johdolla jäätyään viimeiselle sijalle Valioliigassa. Burley jatkoi kuitenkin Ipswichin managerina ja nosti kauden 1999-2000 päätteksi Ipswichin jälleen 1. divisioonasta Valioliigaan. Kausi 2000-2001 sujui hyvin Valioliigassa ja Ipswich sijoittui kauden päätteeksi viidenneksi saavuttaen paikan UEFA-cupiin. Erinomaisten tulosten johdosta Ipswichin manageri George Burley valittiin Valioliigan vuoden manageriksi. Seuraava kausi 2001-2002 oli kuitenkin seuran kannalta katastrofi, sillä seura putosi jälleen Valioliigasta.
FC Stumbras

Saavutukset

Liettuan cupin eli LFF taurėn seura on voittanut yhdeksän kertaa: 2017.
Mustamäe suusahüppemäed

Historia

Mustamäe suusahüppemäed rakennettiin vuonna 1933 Tallinnaan Nõmmen ja Mustamäen kaupunginosien välissä olevalla Nõmme-Mustamäe maastikukaitseala -luonnonsuojelualueelle.
Viron mestaruuskilpailut on järjestetty hyppyrimäistä vuosina 1935, 1937, 1938, 1940, 1941 ja 1952.

K10

Hyppyrimäki rakennettiin vuonna 1933 ja sitä remontoitiin vuonna 1954. Hyppyrimäen K-piste sijaitsee 10 metrissä, alastulorinteessä on muovitus.
Hyppyrimäen mäkiennätyksen 11,7 metriä ovat hypänneet virolaiset Otto Tamm ja Sergei Šumeiko 3. helmikuuta 1935 Viron mestaruuskilpailuissa.