Percy Fawcett

Varhainen elämä ja ura

Fawcett syntyi vuonna 1867 Torquayissa, Devonissa Edward B. ja Myra Fawcettin perheeseen. Hänen Intiassa syntynyt isänsä oli Royal Geographic Society -seuran jäsen.
Vuonna 1886 Fawcett nimitettiin upseeriksi, ja hän palveli Trincomaleessa Ceylonissa (nyk. Sri Lanka), jossa hän myös tapasi vaimonsa. Myöhemmin Fawcett työskenteli salaisen palvelun tehtävissä Pohjois-Afrikassa ja oppi samalla selviytymään ankarissa oloissa. Fawcett oli H. Rider Haggardin ja Arthur Conan Doylen ystävä. Doyle käytti hänen tarinoitaan Mato Grosson osavaltion koskemattomista vuorista, tiheistä metsistä ja ylitsepääsemättömistä rotkoista inspiraationa romaaniinsa Kadonnut maailma.

Varhaiset tutkimusmatkat

Fawcett teki ensimmäisen tutkimusmatkansa Etelä-Amerikkaan 1906, kun hän matkusti Royal Geographic Societyn toimeksiannosta Brasiliaan kartoittamaan viidakkoaluetta Brasilian ja Bolivian rajalla. Hän saapui La Pazin Boliviaan heinäkuussa. Matkansa aikana Fawcett väitti nähneensä jättiläis­anakondan, minkä takia häntä pidettiin tiedeyhteisön piirissä naurettavana. Hän raportoi myös muista eläintieteelle tuntemattomista mystisistä eläimistä, kuten kissaa muistuttavasta koiraeläimestä mitla, jonka hän väitti nähneensä kahdesti.
Fawcett teki seitsemän tutkimusmatkaa vuosina 1906–1924. Hän tuli toimeen paikallisen väestön kanssa lahjoitusten, kärsivällisyyden ja kohteliaan käytöksen avulla.
Vuoden 1913 löytöretkensä jälkeen Fawcett väitti nähneensä koiria, joilla oli kaksi kuonoa. Hän palasi armeijaan aktiivipalvelukseen ensimmäisen maailmansodan aikana, mutta sodan jälkeen hän palasi Brasiliaan tutkimaan paikallisia villieläimiä ja arkeologiaa.

Fawcettin viimeinen tutkimusmatka

Vuonna 1925 The Glove -nimisen lontoolaisen liikemiesryhmän rahoittamana Fawcett palasi viidakkoon vanhimman poikansa Jackin kanssa.
Hän oli tutkinut muinaisia tarinoita sekä historiateoksia ja oli varma, että jossakin Mato Grosson alueella olisi olemassa kadonnut kaupunki, jonka hän nimesi Z-kirjaimella. Fawcett jätti jälkeensä ohjeet, joissa hän määräsi, että jos hänen retkikuntansa ei palaisi, etsintäpartioita ei pitäisi lähettää, koska etsijät saattaisivat kokea saman kohtalon.

Katoaminen ja varhaiset oletukset

Fawcett nähtiin viimeisen kerran 29. toukokuuta 1925, kun hän sähkötti vaimolleen olevansa valmis matkustamaan kartoittamattomalle seudulle ainoastaan poikansa Jackin ja poikansa ystävän Raleigh Rimmellin kanssa. Heidän tiedetään ylittäneen Amazonin sivujoen Xingun, minkä jälkeen heistä ei ole minkäänlaisia havaintoja.
Monet olettivat, että paikalliset intiaaniheimot olisivat tappaneet heidät. Molemmat nuoret miehet näyttivät valjuilta ja sairailta, kun heidät nähtiin viimeisen kerran. Heidän murhaamisestaan ei ole todisteita. Todennäköistä onkin, että he kuolivat Brasilian viidakossa luonnollisista syistä. 
Intiaaniheimo löysi 1927 Fawcettin nimikyltin. Läheltä baciaryintiaanien aluetta löytyi Fawcettin kompassi vuonna 1933.

Huhuja ja vahvistamattomia raportteja

Seuraavien vuosikymmenien aikana eri ryhmittymät tekivät useita tuloksettomia etsintäretkiä. He kuulivat ainoastaan erilaisia huhuja, joita ei voitu vahvistaa. 100 henkilöä on kuollut yli 13 etsintämatkalla, joiden tarkoituksena oli saada selville Fawcettin kohtalo.

Villas Boasin tarina

Tanskalainen tutkimusmatkailija Arne Falk-Rønne matkusti Mato Grossoon 1960-luvulla. Vuonna 1991 ilmestyneessä kirjassaan hän kertoi kuulleensa Fawcettin kohtalon Villas Boasin veljeksiltä, jotka puolestaan olivat kuulleet sen yhdeltä Fawcettin murhaajilta.
Tarinan mukaan Fawcettille ja hänen seurueelleen tapahtui joella vahinko, ja he kadottivat suurimman osan intiaaniheimoille tarkoitetuista lahjoista. Matkan jatkaminen ilman lahjoja oli vakava etikettivirhe. Koska kaikki seurueen jäsenet olivat enemmän tai vähemmän sairaita, päättivät kalapalo-heimon jäsenet tappaa heidät.
Jack Fawcettin ja Raleigh Rimellin ruumiit heitettiin jokeen. Percy Fawcett sai kuitenkin hautajaiset vanhana miehenä ja siksi ansioituneena. Falk-Rønne vieraili kalapalo-heimon luona ja kertoi, että yksi heimon jäsenistä vahvisti Villas Bosasin tarinan Fawcettin surmaamisesta.

Fawcettin luut?

Vuonna 1951 Orlando Villas Boas oletettavasti vastaanotti Fawcettin luurangon jäännöksen ja järjesti niille tieteellisen analyysin. Analyysi vahvisti luiden olevan Fawcettin. Fawcettin poika Brian Fawcett (1906–1984) kieltäytyi hyväksymästä sitä. Villas Boasin mukaan Briania kiinnosti vain rahan tekeminen isänsä kohtaloa käsittelevillä kirjoilla. Vuonna 1965 luita säilytettiin laatikossa yhdessä Villas Boasin veljesten asunnossa São Paulossa.
Vuonna 1988 englantilainen tutkimusmatkailija Benedict Allen keskusteli kalapalo-heimon jäsenten kanssa. Heimon vanhin Vajuvi väitti BBC:n nauhoitetussa haastattelussa Allennille, että Villas Boasin löytämät luut eivät olleet Fawcettin jäännökset. Vajuvi sanoi myös, että hänen edustamallaan heimolla ei ollut mitään osuutta Fawcettin katoamiseen. Väitteitä ei ole pystytty todistamaan.

Yhdyskunta viidakossa

21. maaliskuuta 2004 brittiläinen sanomalehti The Observer kertoi, että televisio-ohjaaja Misha Williams oli tutkinut Fawcettin papereita ja saanut selville että Fawcettin ei ollut tarkoitus palata matkaltaan. Fawcettin tarkoituksena oli perustaa teosofinen yhdyskunta viidakkoon. Tämän tarinan jatko-osa julkaistiin muutamia kuukausia myöhemmin The New Yorker -lehdessä. Saman artikkelin mukaan kadonneen Z-kaupungin olisi löytänyt arkeologi Michael Heckenberger.