google/wiki40b huggingface dataset:
Jeff Drouin-Deslauriers

Ura

Deslauriers pelasi ennen NHL-varaustaan kauden 2001–2002 QMJHL-joukkue Chicoutimi Saguenéensissa. Hänet palkittiin kauden päätteeksi parhaana puolustavana tulokkaana Raymond Lagacé Trophyllä. Kesällä 2002 hänet varattiin varaustilaisuuden toisella kierroksella, kun Edmonton Oilers varasi hänet numerolla, 31 eli toisen varauspäivän ensimmäisenä varauksena. Deslauriers siirtyi kaudeksi 2004–2005 Edmonton Oilersin organisaatioon. Hän pelasi useissa Oilersin farmijoukkueissa, kunnes debytoi NHL:ssä kaudella 2008–2009. Deslauriers teki 4–3-voittoon päättyneen NHL-debyyttinsä 17. lokakuuta 2008 Calgary Flamesia vastaan. Hän aloitti kauden kolmosvahtina, mutta nousi Oilersin kakkosvahdiksi, kun Mathieu Garon kaupattiin Pittsburgh Penguinsiin tammikuussa 2009. Deslauriers pelasi kauden aikana yhteensä kymmenen NHL-ottelua.
Varsinainen tulokaskausi Deslauriersille oli kausi 2009–2010. Hän oli lähtökohtaisesti Oilersin kakkosvahti, kun ykköseksi hankittiin Nikolai Habibulin. Habibulin kuitenkin loukkaantui ja Deslauriers nousi joukkueen ykkösvahdiksi. Hän pelasi 48 ottelua 90,1% varmuudella. Deslauriers pelasi kaudella 2010–2011 myös Oilersin organisaatiossa, mutta kausi meni kokonaan AHL-joukkue Oklahoma City Baronsin riveissä. Deslauriers pelasi Oilersin paidassa vain alkukauden harjoitusotteluita. Baronsin riveissä hän jakoi peliajan Martin Gerberin kanssa.
Ennen kauden 2011–2012 alkua Deslauriers teki sopimuksen Anaheim Ducksiin.
3. huhtikuuta 2013 hänet myytiin Minnesota Wildiin. Kauden 2013–2014 Deslauriers pelasi AHL:n Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa.
Mihail Gromov

Mihail Gromov (ven. Михаил Михайлович Громов; 24. helmikuuta (J: 12. helmikuuta) 1899 Tver – 22. tammikuuta 1985 Moskova) oli neuvostoliittolainen koelentäjä.
12. heinäkuuta – 14. heinäkuuta 1937 Mihail Gromov, A.B. Jumašev ja S.A. Danilin tekivät maailmanennätyksen lentämällä välilaskutta 10 148 kilometriä Moskovasta San Jacintoon, Kaliforniaan. Lento ylitti pohjoisnavan. Koneena oli Tupolev ANT-25.
Gromov toimi Gromovin lentotekniikan tutkimusinstituutin ensimmäisenä johtajana.
Kyhmykutina

Kyhmykutina eli prurigo nodularis on sairaus, josta kärsivälle kehittyy kutiavia kyhmyjä tavallisimmin raajoihin. Niitä voi kuitenkin esiintyä myös vartalolla. Enemmistö kyhmykutinaa sairastavista on 20–60-vuotiaita ja atoopikkoja. Sairaus on yleisempi naisilla. Se voi alkaa äkisti, mutta puolilla kutina puhkeaa hitaammin viikkojen tai kuukausien kuluessa. Taudin syy on tuntematon.
Eduard Geyer

Ura pelaajana

Geyer aloitti jalkapallouransa Aufbau Dresden-Mitten juniorijoukkueessa 1950-luvulla. Hän siirtyi 1956 SC Einheit Dresdeniin, jossa aloitti myös uransa aikuisten tasolla 1962. Edellisenä vuonna Geyer oli ollut Einheitin joukkueessa voittamassa DDR:n juniorien cup-mestaruutta. Vuonna 1968 Geyer siirtyi Einheit Dresdenistä kaupungin suurseuraan Dynamo Dresdeniin. Hän edusti Dynamoa seitsemän kauden ajan ja oli voittamassa kahta DDR:n mestaruutta 1971 ja 1973. Geyer lopetti uransa Dynamossa 1975.

Ura valmentajana

Valmennusuransa insinöörin koulutuksen omannut Geyer aloitti Dynamo Dresdenin juniorivalmentajana 1975. Hän työskenteli seuran organisaatiossa sittemmin myös edustusjoukkueen apuvalmentajana 1979–1983 ja jälleen juniorivalmentajana 1983–1986. Hän johdatti Dynamon DDR:n juniorimestariksi 1985 sekä cupin voittajaksi 1985 ja 1986.
Kesällä 1986 Geyer nousi Dynamon edustusjoukkueen päävalmentajaksi Klaus Sammerin jätettyä tehtävät. Hänen johdollaan Dynamo onnistui vielä murtamaan DDR:n liigan loppuvuosia dominoineen Berliner FC Dynamon ylivallan luotsaamalla seuran mestariksi kaudella 1988–1989. Tämän menestyksen johdosta Geyer nousi heinäkuussa 1989 DDR:n maajoukkuevalmentajaksi. Hän jatkoi edelleen Dynamo Dresdenin peräsimessä jättäen nämä tehtävät huhtikuussa 1990. Maajoukkuevalmentajana Geyer jäi historiaan viimeisenä DDR:n maajoukkueessa. Hänen johdollaan DDR voitti kahdeksan ottelua, pelasi kahdesti tasan ja hävisi vain kaksi ottelua. Tehtävä lakkasi olemasta syyskuussa 1990.
Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen Geyer jatkoi valmennusuraansa unkarilaisessa BFC Siófokissa, mutta pesti päättyi potkuihin jo helmikuussa 1992. Tämän jälkeen Geyer palasi Saksaan ja jatkoi uraansa kolmannella sarjatasolla pelanneessa FC Sachsen Leipzigissa, jonka johdatti Oberliga Nordostin voittoon 1993. Seura ei kuitenkaan kyennyt lunastamaan lisenssiä 2. Bundesliigaan. Seuraavan kauden tulokset olivat paljon vaatimattomampia ja Geyer sai potkut huhtikuussa 1994.
Samana kesänä Geyer jatkoi uraansa Energie Cottbusin päävalmentajana. Geyerin johdolla Energie nousi 1997 2. Bundesliigaan ja kolme vuotta myöhemmin 1. Bundesliigaan. Pääsarjavisiitti jäi Cottbusin osalta kolmeen kauteen, joista paras toi sijan 13. Lisäksi seura oli Geyerin johdolla Saksan cupin loppuottelussa 1997. Hän sai kuitenkin jatkaa päävalmentajana putoamisesta huolimatta, mutta kehnon kauden 2003/04 jälkeen meno oli entistä takkuisampaa ja Geyerin pitkä pesti Cottbusissa päättyi potkuihin marraskuussa 2004.
Cottbus-pestinsä jälkeen Geyer toimi puolisen vuotta Al-Nasrin päävalmentajana Dubaissa. Marraskuussa 2006 hän siirtyi FC Sachsen Leipzigin peräsimeen toistamiseen urallaan. Pesti päättyi kuitenkin heinäkuussa 2007 seuran taloudellisten vaikeuksien seurauksena. Syyskuussa 2007 hän palasi entiseen seuraansa Dynamo Dresdeniin. Pesti päättyi kuitenkin potkuihin jo kesäkuussa 2008 Geyerin ja seurajohdon riitojen seurauksena.
Kit Bond

Christopher Samuel ”Kit” Bond (s. 6. maaliskuuta 1939) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko.  
Bond valmistui Virginian yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta 1963. Hän toimi Missourin kuvernöörinä vuosina 1973–1977 ja uudelleen 1981–1985. Hän toimi sen jälkeen vuodesta 1987 vuoteen 2011 neljän kauden ajan Yhdysvaltain senaatin jäsenenä. Jäätyään pois senaatista hän toimi lakimiehenä Great Plains Legal Foundation -nimisessä yrityksessä.
Bond on toisessa avioliitossaan Linda o.s. Pellin kanssa ja hänellä on yksi lapsi ensimmäisestä avioliitosta. Hän on toisesta silmästään sokea (amblyopia) ja hän on kampanjoinut lasten paremman silmäterveyden puolesta.
Runkolinja 560

Runkolinja 560 on pää­kaupunki­seudun poikittaisliikenteessä kulkeva linja-autolinja, jonka reitti käsittää noin 28 kilometrin matkan Helsingin Rastilasta Vantaan Myyrmäkeen. Linjan liikennöinti aloitettiin 10. elokuuta 2015, ja siitä vastaa Helsingin Bussiliikenne. Reittiä on suunniteltu jatkettavan myöhemmin Espooseen.
Bussin tämänhetkinen reitti mukailee itäosassa Helsingin sisäistä bussilinjaa 78, jonka se myös osittain korvaa. Runkolinjan myötä 78 muutettiin Kontulan ja Malmin välillä liikennöiväksi ruuhka-aikojen linjaksi. Runkolinja aiheutti muitakin muutoksia erityisesti Itä-Helsingin linjojen reitteihin.
Runkolinja 560 on toinen pääkaupunkiseudun runkolinjoista. Se kulkee pohjoisempana kuin vanhempi runkolinja 550.

Liikennöinti

Linjan reitti kulkee Rastilasta Vuosaaren, Mellunmäen, Kontulan, Malmin rautatieaseman, Paloheinän ja Kuninkaantammen kautta Myyrmäkeen. Matkan varrella on muun muassa neljä metroasemaa sekä kaksi rautatieasemaa, jotka mahdollistavat vaihtoyhteyden Kehäradan juniin. Reitillä on myös linjaa varten tehtyjä järjestelyjä, kuten liikennevaloetuuksia ja tunneli Paloheinässä. Lisäksi runkolinja pysähtyy harvemmilla pysäkeillä kuin tavanomaiset bussit. Tulevaisuudessa reittiä on suunniteltu jatkettavaksi lännessä Espooseen asti.
Liikennöinti jatkuu joka päivä varhaisaamusta iltamyöhään, arkisin noin puoli viidestä noin yhteen. Linjan vuoroväli on ruuhka-aikoina kahdeksan minuuttia, arkisin ja lauantaisin päiväsaikaan kymmenen minuuttia ja sunnuntaisin päiväsaikaan viisitoista minuuttia. Kokonaismatka-aika on noin tunti. Matkaa nopeuttaa se, että bussiin voi nousta keskiovista, mikäli matkustajalla on matkakortti tai ennakkoon ostettu lippu.
Runkolinjaa liikennöi Helsingin Bussiliikenne. Käytetyt linja-autot ovat vähäpäästöisiä, Euro 6 -normit täyttäviä, C-tyypin telibusseja. Niiden ansiosta typen oksidit laskevat viidesosaan ja hiukkaspäästöt puolittuvat verrattuna nykyisiin parhaan päästöluokan linja-autoihin. Busseja kulkee reitillä kaikkiaan 19 kappaletta, ja lisäksi on olemassa kaksi vara-autoa.
Bussit ovat väriltään oransseja. Niiden sisällä on näytöt, jotka esimerkiksi ilmoittavat seuraavan pysäkin nimen. Autot on myös varustettu matkustamotilan ilmastoinnilla, alkolukolla, automaattisella palonsammutusjärjestelmällä, ajotavanseurantajärjestelmällä, ajovakaudensäätöjärjestelmällä sekä sivuliukuovilla keskellä ja takana. Kuljettajien työturvallisuutta parannetaan turvaohjaamolla ja kameravalvonnalla. Linjalle ei tullut omia brändättyjä pysäkkejä, vaan tavalliset vihreät pysäkkikatokset, joissa on kuitenkin katossa runkolinjasta kertova oranssi raita. Linjan linjaliuskat ovat myös oranssipohjaisia ja kaksinkertaisia.
Säynäänjärvi (Mänttä-Vilppula)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,2 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kuoreveden alueella (35.61), jonka Kuoreveden lähialueeseen (35.611) se kuuluu.
Magnetostaattinen kaiutin

Magnetostaattinen kaiutin on sähköstaattisen kaiuttimen tyyppinen kaiutin mutta siinä ei käytetä korkeita jännitteitä. Kalvon liike perustuu magnetismiin mutta perinteisestä kaiutinelementistä poiketen, sähkömagneettina toimiva johdin kiertää kauttaaltaan tasomaisessa rakenteessa. Samoin, tasomainen rakenne on miltei täynnä magneetteja. Magnetostaattinen kaiutin on rakenteeltaan yleensä levymäinen, kapea ja korkeahko dipolikaiutin. Sitä muistuttavat äänenlaadultaan sähköstaattiset paneelikaiuttimet. Dipolikaiuttimen etuna on, että kuuntelutila ei väritä ääntä kovin paljoa kaiuttimen suuren suuntaavuuden takia. Haittapuolena on se että dynamiikkaa kadotetaan sitä enemmän, mitä matalempaa taajuutta soitetaan, mutta jakosuotimella asiaa voi auttaa. Siksi rakenteeseen on toisinaan yhdistetty subwoofer tai bassokaiutin, jotta matalat taajuudet toistuvat paremmin. Impedanssiltaan magnetostaattinen kaiutin voi olla pieni joten vahvistimen on suotavaa kyetä ohjaamaan matalaa impedanssia.
Äänenlaadultaan kaiutin on arvostettu.
Pikkutulisilmä

Koko ja ulkonäkö

Pikkutulisilmä on suurehko laji puumuurien heimossa, kooltaan noin 18 cm. Koiras on höyhenpuvultaan yksivärisen kiiltävän musta lukuun ottamatta siipien kuviointia. Siivissä on kaksi valkoista juovaa ja myös siipien kärjet ovat valkoiset. Naaras on selästään ja päästään ruskea ja kurkustaan valkoinen. Vatsa on väriltään kellanruskea ja pyrstö on musta. Kyljet ovat oliivinruskeat. Pikkutulisilmän pyrstö on pitkähkö ja silmän iiris on väriltään kirkkaan punainen.

Levinneisyys ja elinympäristö

Pikkutulisilmää tavataan Brasilian itärannikolla Bahian osavaltiosta etelään sekä Paraguayn itäosissa ja sisämaassa Argentiinan pohjoisosissa. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät ja metsien reunamaat. Lajia tavataan usein bambukasvustojen seasta, mutta lintua tavataan myös muunlaisista elinympäristöistä.
Pikkutulisilmät liikkuvat useimmiten pareittain ja voivat liittyä sekaparviksi muiden varpuslintulajien kanssa. Lajin ravinto koostuu hyönteisistä. Pikkutulisilmät seuraavat ravintoa etsiessään usein sotilasmuurahaisparvia, joita muut hyönteiset pakenevat.
Gabrielė Martirosianaitė

Gabrielė Martirosian (s. 23. helmikuuta 1991 Kaunas) on liettualainen malli ja missi. Hänestä tuli vuoden 2008 Miss Liettua, ja hän edusti maataan vuoden 2008 Miss Maailma -kilpailussa Etelä-Afrikan tasavallassa. Hän on valmistunut Kaunasin Ugnė Karvelis -lukiosta vuonna 2009.
Ruotsin kansallispäivä

Ruotsin kansallispäivää (ruots. Sveriges nationaldag) vietetään Ruotsissa 6. kesäkuuta, Kustaa Vaasan kruunajaisten (1523) vuosipäivänä. Sitä on vietetty myös Ruotsin 6. kesäkuuta 1809 saaman uuden perustuslain ja hallitusmuodon kunniaksi.
Kyseistä päivää alettiin viettää Ruotsin kansallispäivänä, kun Ruotsin valtiopäivät teki siitä päätöksen vuonna 1983. Päivää oli jo aiemmin vietetty vuodesta 1916 lähtien Ruotsin lipun päivänä (ruots. Svenska flaggans dag), ja vuodesta 1983 lähtien näitä kahta on vietetty yhtä aikaa. Vuodesta 2005 lähtien 6. kesäkuuta on ollut yleinen vapaapäivä Ruotsissa. Samalla toinen helluntaipäivä menetti asemansa pyhä- ja vapaapäivänä.
Einar Idman

Einar Edvard Idman (12. heinäkuuta 1881 Vaasa  – 29. lokakuuta 1954) oli suomalainen kauppaneuvos, apteekkari ja kosmetiikka-alan yrittäjä. 
Einar Idmanin vanhemmat olivat merikapteeni Johan Edvard Idman ja Hanna Erika Berghell ja puoliso vuodesta 1904 Doris Anna Maria Puustinen. Idman tuli farmaseutiksi 1902, proviisoriksi 1908 ja apteekkariksi 1917, mistä alkaen hän toimi apteekkarina Helsingin Erottajalla. Uransa alkuvuosina 1909–1912 hän työskenteli kemian ja kasvitieteen assistenttina. Suomen farmaseuttisen asioimiston omistaja ja johtaja hän oli 1912–1916, Suomen lääkekasviviljelys- ja keräys -osuuskunnan sekä A. Silfverberg Oy:n johtaja 1915 ja Pohjoismainen kauppakomppania Oy:n johtaja 1917–1918. Idmanilla oli useita alansa luottamustehtäviä.  Hänen yhdessä vaimonsa kanssa jo 1907 perustama Idman & Arvela -yhtiö tuli tunnetuksi kosmetiikka- ja hajuvesialan yrityksenä.
Tampereen hiippakunta

Toiminta

Tampereen hiippakunnan tuomiokapitulin palveluksessa työskentelee 13 henkilöä, joiden tehtävät jakautuvat hallinnollisiin sekä seurakuntien työtä tukeviin tehtäviin.  Hiippakunnan tuomiokapituli sijaitsee Seurakuntien talossa Tampereella, mutta hiippakunnalla on myös toimitilat Lahden seurakuntayhtymän tiloissa.

Historia

Kustaa Vaasa muodosti Turun hiippakunnan itäisistä osista Suomeen toisen hiippakunnan, Viipurin hiippakunnan 1554. Hävittyään suuren Pohjan sodan joutui Ruotsi Uudenkaupungin rauhassa 1721 luovuttamaan alueita Kaakkois-Suomessa, muun muassa Viipurin, minkä vuoksi Viipurin hiippakunta siirrettiin 1723 Porvooseen. Kaksisataa vuotta myöhemmin, 1923, perustettiin Porvooseen uusi ruotsinkielinen hiippakunta ja silloinen Porvoon hiippakunta siirrettiin Tampereelle.
Salmuksen alue

Salmuksen alue on Kangasalla ja Lempäälässä sijaitseva Natura 2000 alue. Sen laajuus on 364 hehtaaria. Siihen kuuluu monipuolisesti erilaisia alueita: Kahden järviketjun muodostamalla valuma-alueellä on vanhoja metsiä, luonnontilaisia rantasoita, puroja ja lehtoja. Järvet ovat karuja ja kirkasvetisiä, osassa on humusvaikutteisia. Se on suosittu vaellusmaasto.
Siellä on tavoitteena suojella pienvesiluontoa, mutta suunnitelmaan perustuvaa metsätaloutta voidaan harjoittaa, samoin siellä voi metsästää, kalastaa ja marjastaa. Luontodirektiivin liitteestä II siellä esiityy lapinsirppisammalta (Hamatocaulis lapponicus) ja hiuskoukkusammalta (Dichelyma capillaceum). Lintudirektiivin liittestä I siellä on yksi uhanalainen laji sekä 13 muuta lajia.
Eteläiset järvet ovat Salmus, Iso-Riutta, Vähä-Riutta, Särkijärvi ja Nelijärvi. Nelijärveen laskevat pohjoisesta Lammasjärvi, Iso-Salmus, Pikku-Salmus ja Lampinen. Pohjoisessa sijaitsevalla Koukkurahkalla sijaitsee erillään Koukkujärvi.
Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 1968

2. kierros

Tansania vetäytyi.
 Kongo-Kinshasa jatkoon

Loppukilpailut

Loppukilapilujen ottelut pelattiin Etiopian pääkaupungissa Addis Abebassa, sekä Asmaran kaupungissa.
Askania-Novan biosfäärin suojelualue

Maantiede ja lunto

Askania-Novan biosfäärin suojelualue kattaa 33 307,6 hehtaaria, josta noin 11 200 hehtaaria on luonnontilaista ruohotasankoa. Alue on yksi suurimmista vanhan tasangon biosfäärin suojelualueista. Alueen tehtäviin kuuluu luonnontilaisen tasangon eläimistön ja kasviston suojelu ja tutkiminen, sekä maatalouden kannalta merkittävien lintujen, eläimien ja kasvien kasvatus, akklimatisointi ja tutkimus. 
Alueen yhteyteen kuuluvilla kasvitieteellisillä ja puulajitieteellisillä puutarhoilla on 1647 kasvilajia. Muulla biosfäärialueella kasvilajeja on yli 500. niiden joukkoon kuuluu monilta muilta alueilta kadonneita lajeja, kuten Stipa lessingiana, Stipa capillata, Tulipa scythica, Tulipa schrenkii, Sarmat bellovaliya ja Allium regelii. Eri lintulajeja alueella tavataan yli 270. Paikka kuuluu merkittävään muuttolintujen vaellusreittiin. Keväisin ja syksyisin alueen läpi kulkee esimerkiksi yli 44 000 harmaahaikaraa ja 2 500 isotrappia. Alueen muita muuttolintuja ovat esimerkiksi merihanhi ja tundrahanhi. Alueen luonnonvaraisiin nisäkkäisiin lukeutuvat esimerkiksi mäyrä, kettu, susi ja jänikset. 69 alueella tavattua eläinlajia lukeutuu Ukrainan lajien punaiseen listaan ja 12  Euroopan lajien punaiseen listaan. Monet muut lajit ovat suojeltu muiden sopimusten perusteella. Askania-Novan eläintarhassa on 114 lajia, joihin lukeutuvat esimerkiksi visentti, biisoni, seepra, antiloopit ja przewalskinhevonen. Askania-Novan przewalskinhevosia istutettiin onnistuneesti takaisin niiden luontaiseen elinympäristöön Hustan-Nuruun Mongoliaan vuonna 1992.

Historia

Vuonna 1875 preussilainen siirtolainen Friedrich von Falz-Fein perusti nykyisen biosfäärin suojelualueelle eläintarhan. Maat paikalla omisti tuolloin Friedrich Falz-Feinin isä. Eläintarhaansa Falz-Fein toi eläimiä Aasiasta, Afrikasta, Amerikasta ja Australiasta. Vuonna 1910 professori I. Ivanov tutki seeprojen, przewalskinhevosten ja visenttien akklimatisointia alueelle muun muassa risteyttämällä visenttejä biisonien ja nautojen kanssa, sekä seeproja hevosten kanssa. Askania-Novan alue säästyi Venäjän vallankumouksen ajan hävityksiltä ja 8. helmikuuta 1921 Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta julisti alueen luonnonsuojelualueeksi. Paikalle perustettiin kasvitieteellinen puutarha ja eläinten kasvattamolaitos, minkä lisäksi tutkimusten eläinten akklimatisoinnista ja risteyttämisestä jatkuivat. 1900-luvun alkupuolella paikalla tehtiin myös maailman ensimmäisten joukkoon lukeutuvat tutkimukset eläinten keinosiemennyksestä. Vuonna 1985 alue määriteltiin Unescon Ihminen ja ympäristö -ohjelman mukaiseksi luonnonsuojelualueeksi ja Ukrainan presidentti Leonid Kravtšuk vahvisti alueen aseman biosfäärin suojelualueena maan itsenäistymisen jälkeen vuonna 1993. Askania-Nova on ollut vuodesta 1989 Ukrainan aielistalla Unescon maailmanperintöluetteloon.
Matthau Mikojan

Matthau Mikojan (oik. Matti Mikkonen, s. 26. maaliskuuta 1982) on suomalainen muusikko, joka on ollut Bloodpit-yhtyeen kitaristi-laulaja.

Ura muusikkona

Matthau tutustui Paavo Pekkoseen 1990-luvun puolivälissä. He soittivat yhdessä muun muassa nimillä RIP ja Turmio. Heidän ensimmäinen konserttinsa oli akustinen esiintyminen Bar Nellimissä, Naimasaaressa vuonna 1995. Yhtyeeseen ei yrityksistä huolimatta tuntunut löytyvän muita jäseniä, joten soittotoiminta hiipui vähitellen. Vuonna 1998 he kuitenkin päättivät vielä yrittää ja perustivat Bloodpit-nimisen yhtyeen. Lehti-ilmoituksen avulla he löysivät yhtyeeseen basistin ja myöhemmin rumpalin.
Ensimmäinen Bloodpit-konsertti järjestettiin vuoden 1998 marraskuussa. Bloodpitin nykyinen kokoonpano muodostui vuonna 2002, ja muutaman omakustanteen jälkeen he vuonna 2005 solmivat levytyssopimuksen Beemvees-levy-yhtiön kanssa. Samana vuonna julkaistu ensimmäinen virallinen single "Out to Find You" nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen singlelistan kärkeen. Bloodpit on julkaissut kaksi albumia, EP:n sekä neljä singleä. Bloodpitin tuotantoa on julkaistu useissa maissa, Suomen lisäksi mm. Venäjällä, Tanskassa, Norjassa, Ruotsissa, Australiassa, Saksassa, Itävallassa, Sveitsissä ja Italiassa.
Bloodpit jättäytyi määrittelemättömälle tauolle heinäkuussa 2007 Matthau Mikojanin mielenterveys- ja päihdeongelmien vuoksi, ja Soundi-lehden lokakuun 2007 numerossa Mikojan ilmoitti Bloodpitin virallisesti hajonneeksi. Samassa Soundin numerossa Mikojan kertoi myös tekeillä olevasta sooloalbumistaan, jonka Poko Rekords julkaisi maaliskuussa 2008. Ensimmäinen single Stiletto Heels julkaistiin 6. helmikuuta ja Too Fortunate to Cry -niminen EP 23. huhtikuuta 2008.
Marraskuussa 2008 ilmestyi Chasing Ghosts -EP, jonka kaksi ensimmäistä kappaletta ovat mukana myös alkuvuodesta 2009 julkaistulta pitkäsoitolta Mania for Life.

Perhe

Mikkonen on Popeda-yhtyeen alkuperäiskitaristi Tapani "Arwo" Mikkosen poika.  Myös hänen isoveljensä Jukka Mikkonen (taiteilijanimeltään Sir Christus) oli muusikko.
Fazu Alijeva

Fazu Gamzatovna Alijeva (ven. Фазу Гамзатовна Али́ева, avaariksi Фазу ГIалиева, Fazu Galijeva; 5. joulukuuta 1932 Hunzahin piirin Ginitšutlin kylä – 1. tammikuuta 2016) oli dagestanilainen kirjailija ja yhteiskuntavaikuttaja. Kansallisuudeltaan hän oli avaari.
Fazu Alijeva syntyi sotilaan perheeseen. Hän työskenteli keskikoulun jälkeen opettajana, opiskeli Dagestanin naisten pedagogisessa instituutissa vuosina 1954–1955 ja valmistui Maksim Gorkille nimetystä Moskovan kirjallisuusinstituutista vuonna 1960. Vuonna 1965 hän liittyi NKP:n jäseneksi.
Vuodesta 1962 lähtien Alijeva työskenteli Dagestanin oppikirjakustantamon toimittajana. Vuonna 1971 hänestä tuli seitsemällä kielellä ilmestyvän ”Dagestanin nainen” -aikakauslehden päätoimittaja. Alijeva oli Dagestanin korkeimman neuvoston varapuheenjohtaja 15 vuoden ajan. Vuodesta 1971 lähtien hän toimi Dagestanin rauhanpuolustajien komitean puheenjohtajana ja vuodesta 1994 Dagestanin naisten liiton puheenjohtajana.
Alijeva kirjoitti avaarin ja venäjän kielillä. Hän julkaisi yli 80 runo- ja proosakirjaa. Ensimmäiset teokset ilmestyivät vuonna 1949 ja ensimmäiset runokirjat Golubaja doroga (”Sininen tie”) ja Gagarab roso (”Kotikylä”) vuonna 1959. Runokoelma Antsila mikabileb ih (”Kahdeksastoista kevät”, 1968) sai Suleiman Stalskille nimetyn Dagestanin valtionpalkinnon vuonna 1969. Samana vuonna Alijevalle myönnettiin Dagestanin kansanrunoilijan arvonimi. Romaani Rakul gerekgorotsa unaro (”Tuuli ei vie multapaakkua”, 1968) on palkittu Nikolai Ostrovskille nimetyssä kilpailussa.
Alijeva sai toiminnastaan kaksi znak potšota -kunniamerkkiä, kaksi kansojen ystävyyden kunniamerkkiä sekä apostoli Andreaan kunniamerkin vuonna 2002.
Francisco Vásquez de Coronado

Francisco Vásquez de Coronado (1510–1554) oli espanjalainen tutkimusmatkailija, jonka tunnetuin saavutus oli Yhdysvaltain lounaisten osien, muun muassa Grand Canyonin löytäminen ensimmäisenä eurooppalaisena. 
Coronado ja hänen lähes tuhat miestään purjehtivat Meksikonlahdelle vuonna 1540 tarkoituksenaan etsiä käsiinsä tarunomaiset ”seitsemän kultaista kaupunkia”. Matkan rasitukset osoittautuivat odotettua suuremmiksi. Orjina tuotuja mustia pakeni, samoin osa oppaina toimineista intiaaneista. Myös monet espanjalaiset kyllästyivät matkantekoon ja palasivat takaisin lähtöpaikalleen nykyiseen Meksikoon. Coronado jatkoi pienemmän joukon kanssa aarteiden etsimistä. He löysivät useita 200–400 asukkaan pueblo-kyliä, näiden joukossa zuni-intiaanien asuttama Cibola, jonka piti olla yksi seitsemästä kultaisesta kaupungista. Rikkaudet jäivät kuitenkin löytymättä ja kun toinenkin tarujen kaupunki Quivira osoittautui ruohokattoisten majojen muodostamaksi köyhäksi kyläksi, espanjalaiset lopettivat aarteiden etsimisen ja purjehtivat vuonna 1542 takaisin kotimaahansa.
Biker Mice from Mars (Super Nintendo)

Pelattavuus

Pelissä on kaksi erilaista kilpailua ja yksi harjoituspeli. Tavallisessa kilpailussa on tarkoitus voittaa muut pelissä olevat vastustajat moottoripyöräajokilpailuissa, jonka saavutettua sai pokaalin, kun taas häviäjänä joutui aloittamaan pelin alusta. Peli on kolmivaiheinen. Ensimmäinen vaihe käsittää neljä kilpailua, jonka päätteeksi kokonaispisteissä kolme parasta jatkaa toiselle kierrokselle ja sen ulkopuolelle jääneenä joutuu aloittamaan pelin alusta. Sama on myös toisella ja kolmannella kierroksella, jossa viiden kisan jälkeen kolme parasta jatkaa. Pelin aikana sai kerättyä rahaa, joilla sai ostettua paremman moottorin, renkaat, suojia ja aseita. Toisessa kilpailussa idea on sama, mutta pelaajan menetettyä kaikki kolme elämäänsä kilpailun aikana peli päättyy siihen.
Turun Kuva-Lehti

Turun Kuva-Lehti oli Turussa vuosina 1889–1891 ilmestynyt aikakauslehti.
G. W. Wilénin Sanomia Turusta -lehden rinnalla julkaisema Turun Kuva-Lehti oli tarkoitettu kilpailemaan Turun Lehden kuvallisen lisälehden kanssa. Ulkoasultaan näyttävä viikkolehti oli myös sisällöltään monipuolinen. Aksel Malmgrenin toimittama Turun Kuva-Lehti ilmestyi runsaan vuoden ajan kunnes se lopetettiin kannattamattomana.