Kadonneen aarteen metsästäjät

Juoni

Vuonna 1936 Indiana Jones on Etelä-Amerikassa etsimässä kultaista jumalpatsasta. Hän onnistuu henkensä kaupalla pakenemaan temppelistä, jossa sitä säilytetään, vain menettääkseen patsaan kilpailijalleen René Belloqille. 
Palattuaan Yhdysvaltoihin Indiana lähetetään etsimään liitonarkkua Kairosta. Myös natsit havittelevat arkkua, eikä Yhdysvaltain tiedustelupalvelu salli sen joutua heidän käsiinsä. Armeija, joka kantaa arkkua edessään, on voittamaton. Etsinnöissään Indiana saa apua nuorelta Marion Ravenwoodilta, jonka edesmennyt isä, arkeologi ja Indianan oppi-isä Abner Ravenwood, omisti tietämättään talismaanin, joka paljastaa arkun olinpaikan. Jones saa talismaanin Marionilta Nepalissa. 
Indiana ja Marion matkaavat Kairoon, jossa René Belloqin johtamat natsit etsivät jo arkkua. Indiana luulee Marionin kuolleen kamppailussaan natseja vastaan, vaikka todellisuudessa nainen vain kidnapataan. Indiana jatkaa arkun etsintää yhdessä ystävänsä Sallahin kanssa ja onnistuu löytämään sekä arkun että Marionin natsien kaivausalueelta. Pitkällisen kamppailun jälkeen he saavat arkun haltuunsa ja yrittävät paeta laivalla. Natsien sukellusvene saa heidät kuitenkin kiinni; he valtaavat laivan ja vievät arkun sekä Marionin. Indiana lähtee perään, muttei saadakseen arkun takaisin haltuunsa, vaan pelastaakseen Marionin. Hän jää vangiksi, mutta kun natsit avaavat arkun, he päästävät sen voiman vapaaksi ja tuhoutuvat. Indiana ja Marion toimittavat arkun Yhdysvaltoihin, jossa se piilotetaan jättiläismäiseen varastoon.

Käsikirjoitus ja tuotanto

Ennen kuvausten alkua George Lucas ja Steven Spielberg palkkasivat käsikirjoittajaksi Lawrence Kasdanin. Kasdan oli työskennellyt käsikirjoittajana vasta kuukauden, kun Spielberg sanoi hänelle tekevänsä elokuvaa Lucasin kanssa ja haluavansa Kasdanin kirjoittavan sen. Spielberg kutsui Kasdanin tapaamiseen Lucasin kanssa, jolloin Lucas sanoi tekevänsä elokuvan, jonka ”päähenkilö on nimetty koirani mukaan, hänellä on ruoska ja se on kuin vanhan ajan sarjaelokuvat”. Tämän sanottuaan Lucas pyysi saada kätellä muita, koska piti hetkeä historiallisena. 
Työn alkaessa Spielberg ja Lucas keskustelivat Kasdanin kanssa elokuvan aiheesta ja suunnittelemistaan toimintakohtauksista. Spielbergin mielestä varsinainen elokuva syntyi käsikirjoitusvaiheessa eikä Havaijilla, jossa Spielberg ja Lucas olivat vasta ideoineet  päähenkilön.
Monia kohtauksia käsikirjoituksesta jouduttiin jättämään pois varsinaisesta elokuvasta keston vuoksi. Esimerkiksi suunniteltu romanttinen kolmiodraama Marionin, Indianan ja hänen arkkivihollisensa Belloqin kanssa poistettiin kokonaan. Joitakin kohtauksia käytettiin kuitenkin myöhemmin, esimerkiksi takaa-ajokohtaus kaivoskärryillä liitettiin myöhemmin elokuvan jatko-osaan Indiana Jones ja tuomion temppeli. Näkemyserot elokuvan tyylistä näkyivät hahmojen suunnittelussa. Spielberg olisi alun perin halunnut tehdä majuri Tohtista kyborgin, jonka toisen käden paikalla olisi ollut liekinheitin, mutta Lucas torjui tämän idean.
Monet studiot hylkäsivät Kadonneen aarteen metsästäjien käsikirjoituksen eivätkä suostuneet tuottamaan sitä. Studiot suhtautuivat epäillen 20 miljoonan dollarin budjettiin, jonka Lucas oli elokuvalle kaavaillut, eivätkä ne halunneet Spielbergiä ohjaajaksi, koska hänen viimeisin elokuva 1941 – Anteeksi, missä on Hollywood? oli ollut suuri taloudellinen pettymys. Lopulta elokuvan suostui tuottamaan Paramount Pictures, jolle Lucas tarjosi elokuvaa  riitaannuttuaan Tähtien sodat tuottaneen 20th Century Foxin kanssa.

Näyttelijöiden valinta

Elokuvan päärooliin valittiin alun perin Tom Selleck, joka joutui kuitenkin jättämään hankkeen, koska oli sitoutunut Magnum-sarjaan. Spielberg halusi pääosaan Harrison Fordin, mutta Lucas vastusti tätä. Ford oli esiintynyt tuohon mennessä kolmessa Lucasin elokuvassa (Svengijengi '62, Tähtien sota ja Imperiumin vastaisku) eikä Lucas halunnut, että hänet ja Ford yhdistettäisiin toisiinsa, kuten ohjaaja Martin Scorsese ja näyttelijä Robert De Niro. Lucas oli myös epäileväinen siitä, suostuisiko Ford uuteen kolmen elokuvan sopimukseen heti Tähtien sota -sarjan päätyttyä. Spielberg päätti yrittää, ja luettuaan käsikirjoituksen Ford suostui.
Indianan tyttöystävän Marion Ravenwoodin roolia varten haastateltiin monia näyttelijättäriä, kuten Barbara Hersheyta, Debra Wingeria ja Sean Youngia. Rooliin lopulta valitun Karen Allenin annettiin omaa koe-esiintymistään varten nähdä käsikirjoituksesta ainoastaan hänen ja Indianan ensimmäinen kohtaaminen kapakassa. Hän suoritti koe-esiintymisensä John Shean kanssa, joka haki Indianan rooliin. Testikuvauksensa Allen näytteli Tim Mathesonin kanssa.
Spielberg oli kaavaillut Belloqin rooliin italialaista Giancarlo Gianninia. Lopulta rooliin palkattiin Paul Freeman, jonka Spielberg oli nähnyt Death of a Princess -draamadokumentissa. Myöhemmin Spielberg tajusi, ettei tiennyt, osasiko Freeman puhua ranskalaisella aksentilla, joten Freemanin piti matkustaa junalla Spielbergin luokse osoittamaan taitonsa. 
Spielbergin mukaan Sallahin piti alun perin olla pienikokoinen, ja hänen rooliaan tarjottiin Danny DeVitolle, joka olisi näytellyt sen mielellään, ellei olisi ollut kiireinen toisen hankkeen parissa. John Rhys-Davies kysyikin Spielbergiltä ensimmäisenä, haluaako hän tämän menevän leikkaukseen, koska Sallahin roolihahmoa kuvailtiin käsikirjoituksessa lyhyeksi ja laihaksi. Spielberg sanoi haluavansa Rhys-Daviesin näyttelevän jotakin ”Shōgunin ja Falstaffin väliltä”.

Kuvaukset

Egyptiin sijoittuvat kohtaukset päätettiin kuvata Tunisiassa, joka oli kuvausryhmän kannalta helpompi vaihtoehto, koska sfinksiä tai pyramideja ei tarvinnut näyttää kuvissa. Kuvausten aikana Tunisiassa ryhmä kohtasi vaikeuksia, kun Harrison Ford kärsi vatsakivusta, ja kohtausta, jossa Indiana Jonesin piti taistella miekkailevaa arabisoturia vastaan, jouduttiin lyhentämään niin, että hän vain ampui tämän. Lisäksi koska elokuvan tapahtumat sijoittuivat 1930-luvulle, kuvausryhmä joutui poistamaan 300 televisioantennia talojen katoilta. Lisäksi toista kuvausryhmää johtanut Lucas tuli merisairaaksi matkallaan La Rochelleen ja joutui palaamaan takaisin kotiinsa toipumaan. Kun Lucas vihdoin pääsi osallistumaan kuvauksiin Tunisiassa, hänen ihonsa paloi pahasti auringossa ja hänen kasvonsa turposivat. Spielberg on sanonut Lucasin näyttäneen niin pahalta, että ”kääntämällä kameran ympäri hän olisi voinut kuvata kauhuelokuvan”. 
Sielujen kaivo -kohtaukset kuvattiin Englannissa Elstreen studiolla. Alun perin kaivossa piti olla 500–600 käärmettä lähikuvia varten ja kaukaa kuvattaessa kaivossa olisi käytetty mekaanisia käärmeitä. Spielberg kuitenkin tyrmäsi ehdotuksen ja kuvauspaikalle toimitettiin 6 000 aitoa käärmettä. Indianaa näytellyt Ford on kommentoinut, ettei käärmeiden kanssa työskentely häirinnyt häntä, koska ”se on vain näyttelemistä”. 
Kuvausten aikana Ford halusi tehdä itse kaikki stunttinsa, joihin kykeni. Hän suunnitteli usein sijaisnäyttelijänsä Vic Armstrongin kanssa sitä, miten Indiana Jonesin hahmo toimisi erilaisissa tilanteissa.
Elokuvan loppukohtausta, Arkin avaamista, kuvattaessa Spielberg ja Lucas eivät keskittyneet siihen, miten veriseltä kohtaus näyttäisi. Käsikirjoituksessa kohtaus oli kuvattu yksinkertaisesti ja Spielberg saneli kohtauksen kulun. Lucasin mukaan siihen aikaan tuollaisia tehosteita pystyi tekemään kenenkään puuttumatta asiaan.
Kadonneen aarteen metsästäjiä tehdessään Spielberg oli asettanut henkilökohtaiseksi tavoitteekseen pysymisen budjetissa ja aikataulussa, sillä hänen aiemmat elokuvansa Tappajahai (1975), Kolmannen asteen yhteys (1977) ja 1941 – Anteeksi, missä on Hollywood? (1979) olivat ylittäneet annetun budjettinsa ja myöhästyneet aikataulusta. Kadonneen aarteen metsästäjät valmistuikin 17 päivää etuajassa, ja sen tuotantokustannukset pysyivät tarkasti suunnitellussa budjetissa.

Musiikki

Säveltäjä John Williams oli aiemmin tehnyt musiikin yhtä lukuun ottamatta kaikkiin Spielbergin ohjaamiin pitkiin elokuviin ja säveltänyt musiikin Lucasin Tähtien sota -elokuviin. Spielberg on korostanut Williamsin musiikin merkitystä sanoessaan myöhemmin, että Kadonneen aarteen metsästäjistä piti alusta alkaen tulla elokuva, jossa olisi seikkailua, maailman ympäri matkaamista ja hienoa John Williamsin musiikkia. Williams otti elokuvan musiikkiin vaikutteita vanhoista Warner Bros.:in elokuvista ja sävelsi kappaleet omien sanojensa mukaan kieli poskessa. Indiana Jonesin teemamusiikki syntyi parissa viikossa Williamsin lisätessä silloin tällöin uuden nuotin. Hän soitti Spielbergille pari kehittämäänsä osaa teemasta, jolloin tämä kysyi, miksei Williams yhdistäisi niitä.

Vastaanotto

Kadonneen aarteen metsästäjät tuotti 385 miljoonaa dollaria maailmanlaajuisesti, ja oli vuoden 1981 tuottoisin elokuva Pohjois-Amerikassa. Se sai myös kriitikoilta innostuneen vastaanoton. Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 94 prosentin ”tuore”-arvosana. New York Timesin elokuva-arvostelija Vincent Canby kutsui sitä yhdeksi ”hauskimmista, kekseliäimmistä ja tyylikkäimmistä amerikkalaisista seikkailuelokuvista, mitä on koskaan tehty”. Roger Ebert antoi sille neljä tähteä neljästä ja kehui sitä mielikuvitukselliseksi ja nopeatempoiseksi seikkailuelokuvaksi, joka vie katsojan mukanaan jo alussa.
Vuoden 1981 Oscar-gaalassa Kadonneen aarteen metsästäjät voitti neljä Oscar-palkintoa: paras lavastus, leikkaus ja äänitys sekä parhaat erikoistehosteet. American Film Institute valitsi elokuvan vuonna 1998 sadan parhaimman yhdysvaltalaisen elokuvan listalle, ja seuraavana vuonna kongressin kirjasto valitsi sen National Film Registryyn arkistoitaviin elokuviin.
Iltalehden DVD-arvostelussa vuonna 2008 elokuvan sanottiin olevan edelleen yksi kaikkien aikojen parhaista seikkailuelokuvista, jossa sarjakuvamaisen vauhdikas toiminta, terävä huumori ja karismaattinen päähenkilö täydentävät toisiaan.

Vaikutus

Kadonneen aarteen metsästäjien jälkeen julkaistiin niistä huomattavasti vaikutteita ottaneita seikkailuelokuvia ja tv-sarjoja. Ensimmäinen tv-sarja, joka oli selkeästi ottanut vaikutteita Kadonneen aarteen metsästäjistä oli Kultainen apina (Tales of the Gold Monkey, 1982), joka ilmestyi vain vuotta elokuvan jälkeen. Ensimmäisiä elokuvia olivat Vihreän timantin metsästys (Romancing The Stone, 1984) ja Kuningas Salomonin kaivokset (King Solomon's Mines, 1985), joissa kummassakin nähdään Indiana Jones -vaikutteinen sankarihahmo.
Kadonneen aarteen metsästäjät innosti vuonna 1981 12-vuotiaat Eric Zalan, Chris Strompolosin ja Jayson Lambin kuvaamaan elokuvasta oman versionsa, joka valmistui vuonna 1988. Elokuva kuvattiin noin 5 000 dollarin budjetilla, ja se jäljitteli esikuvaansa tarkasti. Elokuva saavutti yllättäen suosiota, kun Harry Knowles otti sen mukaan Butt-Numb-A-Thon-elokuvafestivaaleille. Tekijät lahjoittivat kaikki elokuvasta saamansa voitot hyväntekeväisyyteen. Alkuperäisen elokuvan tekijätkin päättivät katsoa tekijänoikeusrikkomusta läpi sormien, ja uuden version tekijät saivat kutsun niin Lucasin Skywalker Ranchille kuin Spielbergin omistamalle Amblin-studioillekin.