Cisse Häkkinen

Ura

Häkkinen soitti 1960-luvun puolivälissä kitaraa Coyotes-yhtyeessä Markku Tolosen, Kari Harhakosken ja  Hannu Toppilan kanssa. Coyotes levytti vuonna 1965 singlen Angela/Go Home Sweet ja esiintyi Suosikki-lehden kannessa saman vuoden heinäkuussa. Jäsenistä levyä olivat tekemässä Kari Holopainen, Matti Järvinen, Jorma ja Kari Harhakoski. Coyotesin jälkeen Häkkinen soitti Linnanmäellä Rondo Four -yhtyeessä sekä Pepe Lindblomin kanssa yhtyeessä Insence. Sen laulusolisti oli Hurriganesin perustajajäsen 
Remu Aaltonen. Cisse Häkkinen valittiin vuoden 1975 parhaaksi basistiksi. Silloin hän jo soitti Hurriganesissa. 
Vuonna 1970 Häkkinen lähti armeijaan, jossa hän tapasi Hurriganesin tulevan jäsenen Albert Järvisen. Vuonna 1971 Aaltonen perusti Hurriganesin, kun hänet oli erotettu Kalevalasta, ja Häkkisestä tuli yhtyeen basisti. Hurriganes oli suosittu koko 1970-luvun ajan sekä 1980-luvun alussa. Yhtye hajosi vuonna 1984 ja yritti tuloksetta paluuta 1988.
Vuonna 1978 Cisse soitti myös vierailevana artistina komppikitaraa Remu Aaltosen ensimmäisellä soololevyllä No Panic.
Vuonna 1976 Cisse Häkkinen levytti ensimmäisen soololevynsä Teendreams, jossa oli 1950- ja -60-lukujen hittejä. Remu Aaltosen tuottamasta levystä tuli kaupallinen menestys. Se oli vähän aikaa jopa Suomen suosituin rocklevy. Vuonna 1979 ilmestynyt toinen soololevy, niin ikään 50-60-lukujen hiteistä koostuva Summer Party, ei myynyt yhtä hyvin. Häkkinen vastasi albumin sovituksesta. Hurriganes oli ollut tärkeimpiä asioita Cissen elämässä, joten sen hajottua vuonna 1984 hänen elämältään putosi pohja pois, ja alkoholin käyttö kasvoi. Samana vuonna Häkkinen levytti kolmannen ja viimeiseksi jääneen levynsä I Love You Anyway. 
Vuosina 1985–1988 Häkkinen ei juurikaan tehnyt musiikkia. Vuonna 1987 Albert Järvinen, Cisse Häkkinen, Mato Valtonen (Sleepy Sleepers) ja Teijo "Twist-Twist" Erkinharju (Peer Günt) levyttivät singlen "Ragin’ on / Singing the Memory" nimellä Bad Boys Club. Vuoden 1988 Hurriganesin paluu jäi muutaman esiintymisen mittaiseksi.
1980-luvun lopulla Häkkinen suunnitteli levyttävänsä suomenkielistä musiikkia. Harri Saksalan Häkkiselle tarjoamista kappaleista ”Sä sekoitit mun pään” sekä ”Hohtavaa kultaa ja hopeaa” tehtiin demonauhat, mutta lopulta ensimmäisen levytti Saksala itse ja toisen Katri Helena.
Elämänsä viimeisen vuoden Cisse vietti avopuolisonsa kanssa hiljaiseloa Espoon Otaniemessä, mutta Häkkisen paheneva alkoholismi vaati veronsa. Hän kuoli maksakirroosiin Jorvin sairaalassa tapaninpäivänä 1990, vaikka Remu Aaltonen oli vielä edellisenä päivänä karhealla huumorillaan useaan kertaan kieltänyt ystäväänsä kuolemasta. Häkkinen on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon (kortteli 5 - rivi 16 - hauta 244).
Häkkinen oli naimisissa Sirpa ”Siru” Häkkisen kanssa vuosina 1976–86 ja heillä oli vuonna 1976 syntynyt poika Sami, joka soitti bassoa Madison ja Fuckin' Hippies -yhtyeissä. Sami Sebastian Häkkinen kuoli 34-vuotiaana 15. elokuuta 2010.

Häkkisen muistolle

15. maaliskuuta 2008 ilmestyi Atik Ismailin kirja Cisse - pieni kunnianosoitus LampLiteLtdin kustantamana. Kirja sisältää novelleja ja aiemmin julkaisemattomia kuvia Häkkisestä ja hänen ystävistään.
Vuonna 2007 ensi-iltansa saaneessa Ganes-elokuvassa Cisse Häkkistä esitti Olavi Uusivirta.
Häkkisen muistolaatta paljastettiin 8. elokuuta 2015 Pohjois-Haagassa Laajasuon liikuntapuistossa, sen jalkapallokenttien läheisyydessä.