google/wiki40b huggingface dataset:
Signum-funktio

Parittomuus

Signum-funktio on pariton funktio, sillä positiiviselle luvulle  pätee  koska .

Muita ominaisuuksia

Signumin avulla voidaan laskea itseisarvo . Toisaalta voidaan kirjoittaa myös .
Reaalilukujen kertolaskun merkkisääntö voidaan ilmaista . Vastaava pätee osamäärällekin.
Signum voidaan yhdistää itsensä kanssa yhdistetyksi funktioksi, mutta se ei muuta sen arvoa: .

Jatkuvuus realiluvuilla

Signum on jatkuva funktio kaikkialla paitsi origossa, missä vasemmanpuoleinen raja-arvo on  ja oikeanpuoleinen raja-arvo .
Hr. Ms. Tromp (1937)

Valmistus

Alus tilattiin Nederlandsche Scheepsbouw Maatschappijilta Amsterdamista ja sen köli laskettiin 17. tammikuuta 1936. Alus laskettiin vesille 24. toukokuuta 1937 ja se valmistui 18. elokuuta 1938.

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1955 ja se romutettiin 1969.
Salmijärvi (Orivesi, Lahnajärvenkulma)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,9 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Salmivuoren länsirinteen juurella loivassa soistuneessa painaumassa. Järvellä on korkeanvedenaikana salmimainen kapeikko, joka matalanveden aikana kuivuu kapeaksi ja jakaa lammen kahdeksi lammeksi. Sillä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä ja sen rannat ovat suota tai avosuota. Lammelle ei tule tietä. Jämsän ja Oriveden kuntaraja viistää järven pohjoisrantaa.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Lahnajärven valuma-alueeseen (35.763) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 121,0 metriä mpy. Siihen laskee valuma-alueen pääuoma, joka on juure ennen yhtynyt kahdesta metsäpurosta. Toinen saapuu yhtymäkohtaan etelästä Nuottijärvestä ja toinen koillisesta Haarajärvestä ja Peräjärvestä. Salmijärven laskuoja virtaa länteen Kalliojärveen.

Historiaa

Vuoden 1965 peruskartassa on laskuojan pohjoispuolelta raivattu pienialainen peltopalsta.
Mulliitti

Mulliitti on alumiinisilikaatti (Al₆Si₂O₃), jota tavaataan Skotlannissa tertiääristen laavojen sulaneissa savisulkeumissa. Tavallisimmin sitä on synteettisessä muodossa mineraalina posliinissa ja joskus myös muissa keraamisissa tuotteissa.
Nimi johtuu Mullin saaresta.
Jättiläisskinkki

Koko ja ulkonäkö

Jättiläisskinkki tulee luonnossa noin 70 sentin pituiseksi, josta yli puolet on häntää. Suuren aikuisyksilön paino voi lähennellä kiloa. Vanhimmat yksilöt ovat terraario-oloissa eläneet parikymmentä vuotta.  Urokset eivät viihdy samalla alueella. Ulkoisia sukupuolieroja ei nuorilla jättiläisskinkeillä ole. Yleensä vanhemmat urokset tunnistaa tukevammasta päästä ja solakammasta vartalosta.

Levinneisyys

Sukuun kuuluu ainoastaan yksi laji, joka elää Salomonsaarilla, mitkä sijaitsevat päiväntasaajan eteläpuolella Tyynessä valtameressä, sekä joillakin Papua Uuden Guinean saarilla.
Jättiläisskinkki on hyvin hidas lisääntymään. Yleensä syntyy vain yksi poikanen 1-2 vuoden välein. Johtuen jättiläisskinkin esiintymisalueen suppeudesta, pitkälle erikoistuneista elintavoista ja suosiosta terraarioeläimenä, se on liitetty CITES-sopimuksessa II:een luokkaan.

Elinympäristö

Jättiläisskinkki elää lähes koko elämänsä puissa. Liikkeellä se on enimmäkseen hämärällä ja pimeässä. Kiipeillessään se käyttää apunaan pitkää ja taipuisaa häntäänsä ja teräviä kynsiään.

Ravinto

Tiettyjen köynnöskasvien lehdet ja hedelmät.
Helena Konttinen

Konttisen yliluonnolliset kyvyt

Jaakkiman rovastin V. Salmisen kertoman mukaan Konttinen pystyi horrostilassaan näkemään aikaisemmin muualla tapahtuneita asioita ja kuvailemaan niitä tarkasti. Eräässä tilaisuudessa Konttinen oli minuutilleen ennustanut rovasti V. Salmisen paikalle saapumisen ja kuvannut ne henkilöt joiden seurassa rovasti oli sitä ennen ollut ja myös rovastin ja hänen vaimonsa kahdenkeskisen keskustelun sisällön, jotta ulkopuoliset eivät voineet tietää.
Professori Antti Voipio, tutkittuaan Konttisen ja useiden muiden horrossaarnaajan toimintaa, piti Helena Konttista selvästi hysteerisenä, joka hänen mukaansa johtui hänen rasittavista elämänkokemuksistaan. Tämän käsityksen vahvisti aikoinaan Suomen kuuluisampana pidetty psykiatri ja  professori Christian Sibelius, joka oli tutkinut Konttista v. 1906.

Uukuniemeläisyyden synty

Konttisen toiminnan seurauksena syntyi uukuniemeläisyydeksi kutsuttu herätysliike,  jota jatkamaan perustettiin Parikanniemen orpokotiyhdistys ry. Orpokoti toimi aluksi Parikanniemellä, joka on nykyisin Venäjän puolella. Vuodesta 1949 lähtien orpokoti on toiminut Ristiinassa. Vuonna 1967 yhdistys muutettiin Parikanniemisäätiöksi. Vuosittain elokuussa vietetään Parikkalassa, entisen Saaren kunnassa Orpokotijuhlia.
Kullervo (Sibelius)

Kullervo op. 7 on Jean Sibeliuksen viisiosainen Kalevala-aiheinen suurimuotoinen sävelruno, jota kutsutaan myös Kullervo-sinfoniaksi. Teos on sävelletty orkesterille, mieskuorolle, sopraanolle ja baritonille, ja se kantaesitettiin vuonna 1892. Sinfonian aiheena on Kalevalan traagisen hahmon Kullervon elämä ja kuolema.

Historia

Sibelius alkoi säveltää Kullervoa Wienissä vuonna 1891, ja teos valmistui hänen palattuaan Helsinkiin vuonna 1892. Teoksen ensiesitys oli 28. huhtikuuta 1892; Helsingin orkesteriyhdistyksen orkesteria johti säveltäjä ja solisteina olivat Emmy Achté sekä Abraham Ojanperä.
Kullervo kohotti Sibeliuksen kansan tietoisuuteen lupaavana säveltäjänä, vaikka teosta onkin arvosteltu soitinnuksen ja muodon puutteista. Sibelius vetikin sävellyksen pois julkisuudesta pian ensiesitysten jälkeen, ja teos esitettiin uudelleen vasta vuonna 1958, vuosi säveltäjän kuoleman jälkeen.
Sibelius ei koskaan luovuttanut teosta painettavaksi, vaan teoksesta on säilynyt ainoastaan säveltäjän käsikirjoitus. 1930-luvulla Helsingin kaupunginorkesterin viulistin Viktor Halosen laatima partituurikopio sekä orkesterimateriaali sisältävät runsaasti puutteita ja virheitä, mikä on rajoittanut teoksen esittämistä ja vaatinut teosta johtaneilta kapellimestareilta runsaasti omaa tutkimustyötä ja tulkintaa. Vuonna 2006 teoksesta julkaistiin professori Glenda Dawn Gossin toimittama kriittinen laitos sekä säveltäjän sovitus kolmannesta ja viidennestä osasta pianolle ja lauluäänille.
Johnnie Johnson

James Edgar ”Johnnie” Johnson (9. maaliskuuta 1915 Melton Mowbray, Leicestershire – 30. tammikuuta 2001 Derbyshire) oli brittiläinen sotilas ja taistelulentäjä, joka otti osaa toisen maailmansodan ilmataisteluihin. Urallaan ilmavoimien varamarsalkan (Air Vice Marshal) arvon saavuttanut Johnnie Johnson rikkoi eversti ”Sailor” Adolph Malanin aiemman pudotusennätyksen, saaden pudotettua ainakin 32 vastustajan eli natsi-Saksan sotilaslentokonetta.

Ura

Johnnie Johnsonin palvelusura alkoi vuonna 1939 ja päättyi vuonna 1966.
Johnson oli jo lapsesta lähtien kiinnostunut lentämisestä. Kun hän yritti liittyä ilmavoimiin, hänet hylättiin ensin sosiaalisista ja sitten lääketieteellisestä syystä: hänen palvelusuransa alku viivästyi rugbypelissä saadun solisluun murtuman vuoksi. Murtuma vaikeutti Johnsonin lentämistä suuresti ja hänen rohkeuttaan epäiltiin hänen lentouransa alussa sen johdosta.
Myöhemmin Johnson itse arvioi hänelle tärkeän metsästysharrastuksen olleen merkittävä tekijä siinä, että sai niinkin paljon ilmavoittoja ilmataistelutoiminnassa. Johnson toimi myöskin Douglas Baderin siipimiehenä, mitä voitaneen pitää arvonantona.
Johnson käytti kutsutunnusta ”Greycap” (”harmaalakki”). Hänen käyttämänsä taistelukoneen merkintä oli usein JE-J. Johnson taisteli Supermarine Spitfiren eri versioiden koneilla, vaikka hän syöksyi maahan ensimmäisellä Spitfire-lentokoneellaan vain neljän päivän lentämisen jälkeen. Pääosa Johnsonin ilmataisteluvoitoista tuli saksalaisten Messerschmitt Bf 109 (joista eri muunnoksia) ja Focke-Wulf Fw 190 "Würger" hävittäjälentokoneista.
Johnson oli sodan päättyessä sotilasarvoltaan everstiluutnantin ja keräsi 34 pudotusta. Osa pudotuksista oli (tämän lisäksi) jaettuja ja todennäköisiä, joita ei siten siksi laskettu "varsinaiseen tiputustilastoon".
Useita sotilasmitaleja ja -palkintoja, kuten Distinguished Flying Crossin kahdella ansiosoljella, saanut Johnson jäi eläkkeelle kuninkaallisista ilmavoimista vuonna 1966.

Myöhempi elämä

Myöhemmin Johnnie Johnson kirjoitti kirjan Spitfire-ässä omista taistelukokemuksistaan, joista suuri osa oli käyty yhdessä kanadalaisten taistelulentäjien kanssa. Johnson perusti myös nimeään kantavan säätiön Johnnie Johnson Housing Trust, joka tarjosi asumispalveluja vammaisille ja vanhuksille.
Johnson kuoli syöpään 30. tammikuuta 2001 85-vuotiaana.
Herxheim am Berg

Herxheim on 733 asukkaan paikkakunta Saksassa Rheinland-Pfalzin osavaltiossa Bad Dürkheimin piirikunnassa.
Paikkakunta on päässyt otsikoihin kirkonkellojensa vuoksi. Kirkossa on vuodelta 1934 hakaristillä koristeltu kello jossa mainitaan Hitlerin nimi: "Kaikki isänmaan puolesta – Adolf Hitler."
Kaarlo Rauhala

Karl William (Kaarlo) Rauhala, vuoteen 1898 Jacklin (1878–1934) oli suomalainen filosofian tohtori ja historiantutkija. Hän oli vuodesta 1911 Helsingin yliopiston dosentti ja vuodesta 1927 Valtionarkiston arkistonhoitaja. Hänen merkittävät työnsä olivat kuvaukset Suomen senaatin vaiheista ja maanmittauslaitoksesta. Lisäksi hän julkaisi historian tutkimusta sarjajulkaisuissa.
Rauhala tuli ylioppilaaksi 1899 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1904, filosofian lissensiaatiksi 1910 ja filosofian tohtoriksi 1911. Hän teki tutustumismatkoja Tukholmaan 1907, Pietariin 1908 ja 1912 ja opiskeli Berliinissä 1911. Hän oli dosentti vuodesta 1911, valtionarkiston amanuenssi 1917, arkistonhoitaja vuodesta 1927. Hän toimi vt. lyseonlehtorina Helsingissä 1909 ja 1913–1917, vt. kansakouluntarkastajana 1909 ja 1910.
Juhani Ahtiluoto

Juhani Ahtiluoto (sukunimi aik. Ahl; 2. joulukuuta 1869 Lapua – 8. toukokuuta 1942 Alavus) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä Juho Leppä.

Henkilöhistoria

Ahtiluoto valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista 1898 ja toimi vuodesta 1902 alkaen opettajana Alavuden kirkonkylän kansakoulussa. Hän perusti 1903 Alavuden Nuorisoseuran ja oli mukana Alavuden Puhallinorkesterissa sekä johtajana että soittajana. Hän oli jo ennen Alavudelle tuloaan johtanut pari vuotta Kurikan soittokuntaa ja sitä ennen Jyväskylän seminaarin soittokuntaa.
Ahtiluoto toimi lyhyen aikaa myös Savon Sanomien päätoimittajana.
Ice Age 4: Mannerten mullistus

Juoni

Manfredin ja Ellien tytär Kirsikka on teini-ikäinen ja ihastunut poikamammutti Ethaniin. Ylisuojeleva Manfred ei hyväksy tyttärensä itsenäistymistä. Sid on riemuissaan kun hänen perheensä saapuu yllättäen vierailulle. He kuitenkin vain jättävät höperön isoäitinsä tämän huolehdittavaksi. Voimakas maanjäristys Jyrsiksen seurauksesta ravisuttaa eläinten kotiseutua, ja Manfred, Diego, Sid ja hänen isoäitinsä joutuvat jäälautalle joka ajelehtii kauas merelle. He päätyvät merirosvo kapteeni Kouran ja tämän miehistön vangeiksi.
Clady

Clady (iiriksi Clóidigh, suom. pesujoki, tai Claddagh, suom. mutainen töyräs) on kylä Tyronen kreivikunnassa Pohjois-Irlannissa noin neljä mailia Strabanesta. Se sijaitsee Finn-joen rannalla Donegalin kreivikunnan ja Irlannin tasavallan rajalla. Hallinnollisesti Clady sijaitsee Strabanen piirikunnassa. Vuonna 1842 sen asukasluku oli 176, ja vuoteen 2001 se oli kohonnut 423 asukkaaseen. 
Kylä on kerännyt piirikunnalleen maineitta Irlannin kauneimmat kylät -kilpailussa.

Historia

Cladyn kylä on yksi alueen vanhimmista, ja se oli aikanaan tärkeä risteyskohta Finnin yli. Clady oli myös kirkollisesti tärkeä keskus; siellä järjestettiin Derryn hiippakunnan ensimmäinen katolinen kirkolliskokous.
Lähellä kylää on seitsemän holvikaaren silta Finn-joen yli. Ennen sillan rakentamista paikalla oli tärkeä kahluupaikka, jossa Vilhelm III Oranialaisen ja Jaakko II:n partisaanit ottivat verisesti yhteen vuonna 1688. Derryn piirityksen aikaan se oli vahva asemapaikka, jota hallitsi eversti Skeffington James FitzJames Berwickin kautta. 
6. elokuuta vuonna 1971 Ulsterin puolustusrykmentin (engl. Ulster Defence Regiment) sotamies Winston Donnell ammuttiin hengiltä ajoneuvojen tarkistuspisteen kohdalla Cladyssä.
10. joulukuuta 1971 Kenneth Smyth, virkavapaalla ollut protestantti Ulsterin puolustusrykmentistä, ammuttiin. Myös Daniel McCormick, katolinen entinen Ulsterin puolustusrykmentin jäsen, ammuttiin hänen ollessaan matkalla töihin.
Patukkasara

Ulkonäkö ja koko

Patukkasara on mätästävä tai yksitäisversoinen ja kasvaa 20–80 senttimetriä korkeaksi. Sen varret ovat pystyjä ja jäykkiä. Varsien tyvitupet tumman punertavia. Lehdet ovat tummanvihreitä, kapeita ja jäykkiä. Patukkasaran kukinto on tavallisesti nuokkuva. Kukinnon tähkät ovat liereitä ("patukkamaisia") tai ylimmät joskus nuijamaisia. Ylemmissä tähkissä on sekä emi- että hedekukkia, alemmissa tähkissä on pelkkiä emikukkia. Tähkäsuomut ovat pullakon pituisia ja tavallisesti hyvin lyhytotaisia. Tähkäsuomun keskellä kulkee leveä vihreä keskisuoni. Patukkasara kuuluu pieneen valeyhtäläistähkäisten sarojen ryhmään. Se muistuttaa läheisesti rantanuijasaraa (C. buxbaumii subsp. buxbaumii) ja lapinnuijasaraa (C. buxbaumii subsp. mutica) Patukkasaralla voi esiintyä harvinaista Anthracoidea buxbaumii -nokisientä.

Levinneisyys

Patukkasaran levinneisyysalue ulottuu Keski- ja Itä-Euroopasta Länsi-Siperiaan saakka. Pohjoismaissa sitä esiintyy harvakseltaan Norjan ja Ruotsin eteläosissa sekä Tanskan itäosissa. Lajia tavataan myös Baltiassa. Suomessa patukkasaraa tavataan Ahvenanmaalla sekä Manner-Suomessa Lohjalla.

Elinympäristö

Patukkasara on kalkinvaatija, joskin Keski-Euroopassa lajin ei ole havaittu tarvitsevan kalkkia. Patukkasara viihtyy kosteilla niityillä, rannoilla, lettosoiden reunuksilla ja ojissa. Sille on tyypillistä isot kasvustot. Patukkasaraa uhkaavat sen kosteiden elinpaikkojen ojitukset, pellonraivaus ja laidunnuksen loppumisen seurauksena umpeenkasvu.
Noran kunta

Kuntajaon kehitys

Nykyisten Noran ja Hälleforsin kuntien alue koostui alun perin vain yhdestä pitäjästä, jonka nimi oli Nora tai Noraskoga. Se kuului tuolloin Närken maakuntaan ja Strängnäsin hiippakuntaan, mutta siirrettiin 1500-luvulla Västeråsin hiippakuntaan ja on luettu siitä lähtien osaksi Västmanlandin maakuntaa. 1600-luvulla aikaisemmin autioina olleet alueet alkoivat saada väestöä vuoriteollisuuden myötä ja alue jaettiin useampiin pitäjiin.
Vuoden 1952 kuntauudistuksessa muodostettiin Noraskogin "suurkunta", johon tulivat kuulumaan Noran maalaiskunta sekä Vikerin, Hjulsjön ja Järnboåsin maalaiskunnat. Vikerin maalaiskunta oli erotettu Noran maalaiskunnasta vuonna 1878. Noran kaupunkiin uudistus ei vaikuttanut. Vuonna 1965 Noraskog liitettiin kaupunkiin. Hjulsjön seurakunta erotettiin kaupungista vuonna 1967 ja liitettiin osaksi Hälleforsin kauppalaa (osa nykyistä Hälleforsin kuntaa). Vuonna 1971 Noran kaupunki muutettiin nykyiseksi Noran kunnaksi ilman rajamuutoksia.

Vaakuna

Nykyinen vaakuna on entisen Noran kaupungin vaakuna. Myös Noraskogin maalaiskunnalla oli oma vaakuna.
Steve Mandanda

Le Havre

Mandanda teki debyyttinsä Le Havressa Elokuussa 2005 ja hän ei päästänyt neljässä ensimmäisessä ottelussa yhtään maalia. Hän pelasi 30 sarjaottelua ensimmäisellä kaudella ja 37 ottelua toisella kaudella. Hänen esityksensä koettiin kiinnostaviksi toisissa joukkueissa. Hänen oli aikeissa sirtyä Englantilaiseen Aston Villaan mutta siirto jäi toteutumatta. Kauden 2007–2008 aikana  hän siirtyi  lainasopimuksella Marseilleen kesällä 2007.
Automaattinen tasonsäätö

Automaattinen tasonsäätö, ATS (sanotaan myös Automaattinen vahvistuksensäätö tai AGC, Automatic Gain Control) tarkoittaa radiotekniikassa virittimen tai välitaajuusasteiden automaattista vahvistuksen säätöä lähetteen kenttävoimakkuuden mukaan.
Automaattisen tasonsäädön tarkoituksena on vakavoida esimerkiksi radion äänenvoimakkuus vaihtelevissa olosuhteissa. Kiinteällä vahvistuksella vaihtelisi radion äänenvoimakkuus melko paljon kuunteluolosuhteiden muuttuessa.
Angam-päivä

Angam-päivä (engl. Angam Day) on kansallinen juhlapäivä, jota vietetään Naurun tasavallassa 26. lokakuuta. Päivää vietetään sen muistoksi, kun maan väkiluku ensimmäisen kerran ylitti 1 500 vuonna 1932. Sana angam tarkoittaa naurun kielessä "juhlimista", "tavoitteen saavuttamista" tai "vaikeuksien voittamista".
Vuonna 1919 Naurun hallinnollinen esimies, Australian armeijan prikaatikenraali Griffith julisti pidettyään kokouksen paikallisten päälliköiden kanssa Naurun väkiluvun olevan liian pieni. Griffithin mukaan niin pieni kansa ei voisi selviytyä tulevaisuudessa, ja väkiluvun olisi oltava vähintään 1 500 maan tulevaisuuden turvaamiseksi. Naurulla päätettiin, että päivästä, jolloin 1 500 asukkaan tavoite saavutettaisiin, tehtäisiin kansallinen juhlapäivä nimeltä angam-päivä, ja että 1 500. asukkaana syntyvää lasta kutsuttaisiin angam-lapseksi ja tämä saisi lahjoja sekä kunniaa.
Angam-lapsi, Eidegenegen Eidagaruwo, syntyi lopulta 26. lokakuuta 1932. Kuitenkin toisen maailmansodan aikana Japani valloitti Naurun ja kuljetti 1 200 sen asukkaista orjiksi Chuukin saarille Mikronesiaan. Vain 400 heistä jäi henkiin, ja Naurun väkiluku oli jälleen pudonnut alle 1 500 asukkaan.
Vuonna 1949 raja saavutettiin uudestaan: 31. maaliskuuta syntynyt Bethel Enproe Adam oli toinen angam-lapsi, ja päivää alettiin nimittää toiseksi angam-päiväksi. Virallista angam-päivää juhlitaan Naurulla kuitenkin yhä 26. lokakuuta.
Propionyylikoentsyymi-A-karboksylaasi

Propionyylikoentsyymi-A-karboksylaasi eli propionyyli-KoA-karboksylaasi on ligaaseihin kuuluva entsyymi. Entsyymi katalysoi propionyylikoentsyymi-A:n karboksyloitumista, jolloin tuotteeksi muodostuu (S)-metyylimalonyylikoentsyymi-A:ta eli D-metyylimalonyylikoentsyymi-A:ta. Entsyymi on tärkeä eräiden aminohappojen ja rasvahappojen aineenvaihdunnasa ja polyketidien biosynteesissä. Propionyylikoentsyymi-A-karboksylaasin EC-numero on EC 6.4.1.3 ja entsyymiä esiintyy niin esi- kuin aitotumaisissakin eliöissä.

Rakenne ja toiminta

Propionyylikoentsyymi-A-karboksylaasi on molekyylimassaltaan hyvin suurikokoinen entsyymi. Esimerkiksi ihmisen entsyymi on massaltaan noin 750 kDa. Rakenteeltaan propionyylikoentsyymi-A-karboksylaasi on dodekameeri, joka koostuu kuudesta α-alayksiköstä ja kuudesta β-alayksiköstä. Entsyymin β-yksiköt muodostavat onton sylinterimäisen rakenteen ja jokainen α-alayksiköistä on sitoutunut yhteen β-alayksikköön sylinterin reunalle. Toimiakseen propionyylikoentsyymi-A-karboksylaasi vaatii koentsyymikseen biotiinia ja magnesiumioneja.
Entsyymiä esiintyy solujen mitokondrioissa. Propionyylikoentsyymi-A-karboksylaasin α-alayksikössä tapahtuu biotiinin karboksyloiminen. Alayksikkö sitoutuu ATP-molekyylin ja magnesiumionien muodostamaan kompleksiin ja hydrolysoi ATP:n ADP:ksi. Tässä reaktiossa vapautuvan energian avulla entsyymi katalysoi biotiinin ja vetykarbonaatti-ionin välistä reaktiota, jossa muodostuu karboksibiotiini. Eräs kantajaproteiini siirtää katalyyttisesti aktiivisen koentsyymin β-alayksikölle. Propionyylikoentsyymi-A-karboksylaasin β-alayksiköt katalysoivat karboksyyliryhmän siirtoa karboksibiotiinilta propionyylikoentsyymi-A:lle. Mekanismin osana on karbanionin muodostuminen propionyylikoentsyymi-A:sta.
Propionyylikoentsyymi-A-karboksylaasin puutteellinen toiminta on autosomeissa resessiivisesti periytyvä sairaus. Tämä johtaa propionyylikoentsyymi-A:n kertymiseen ihmisen elimistöön ja sitä kautta propionihappoasidemiaan. Vastasyntyneille lapsille tämä tila voi olla hengenvaarallinen.
Juliana Norwichlainen

Juliana Norwichlainen (n. 1342 – n. 1416) oli englantilainen anakoreetti ja kristillinen mystikko.
Juliana Norwichlaisen henkilöstä ei tiedetä paljoakaan, ei edes oikeaa nimeä: nimi Juliana on lainattu kirkosta, jonka suojissa hänen kammionsa sijaitsi. Myöskään ei olla varmoja siitä, oliko hän nunna vai maallikko. Hän on mahdollisesti vetäytynyt maallisesta elämästä joko ollessaan vielä naimaton tai kenties menetettyään perheensä noina aikoina yleisissä ruttoepidemioissa.
Noin 30-vuotiaana Juliana sairastui vakavasti ja näki sairautensa aikana näkyjä Jeesuksesta. Näkyjensä perusteella hän kirjoitti teoksen Revelations of Divine Love (suom. Jumalaisen rakkauden ilmestys, 2. painos Kirjapaja 2014), jota pidetään vanhimpana säilyneenä naisen kirjoittamana engalnninkielisenä tekstinä. Myöhemmin Juliana laati tekstistä laajennetun version.
Juliana Norwichilainen korostaa teologiassaan Jumalan rakkautta luotujaan kohtaan, siinä missä hänen elinaikanaan esimerkiksi rutto tulkittiin yleisesti ankaran Jumalan syntisille ihmisille lähettämäksi rangaistukseksi.
Riadh Bouazizi

Maajoukkue

Bouazizi pelasi ensimmäisen maaottelunsa 16. tammikuuta 1996 Mosambikia vastaan. Tunisian voittaessa Afrikan-mestaruuden vuonna 2004 Bouazizi toimi joukkueen kapteenina. Hän on ollut mukana myös vuosien 2002 ja 2006 MM-kisoissa. Bouazizi pelasi 88 maaottelua, joissa hän teki neljä maalia.
Väkirehu

Väkirehut ovat rehuja, joissa on runsaasti ravintoaineita
Farm collie

Ero rotucollieista

1800-luvun loppupuolella alkanut koiranäyttelytoiminta johti pian siihen, että harrastelijoiden lemmikit alkoivat erota merkittävästi kantamuodostaan. Näyttelykoirilta ei edellytetty tunnettua sukua ja epäilläänkin, että kasvattajat olisivat voitokkaampia koiria saadakseen sekoittaneet linjoihinsa setteriä ja venäjänvinttikoiraa. Kantakirjojen perustamisen myötä pitkäkarvainen skotlanninpaimenkoira ja sileäkarvainen skotlanninpaimenkoira erosivat jalostuslinjoina lopullisesti maatiaiscolliesta.
Farm collieta kasvatetaan lähinnä USA:ssa ja Isossa-Britanniassa työskentelevänä maatiaiskoirana. Se muistuttaa ulkonäöltään enemmän englanninpaimenkoiraa, australianpaimenkoiraa ja bordercollieta kuin pitkäkarvaista collieta. Ei ole olemassa rekisteriä, joka edistäisi rodun näyttelykäyttöä, vaan se on aito työkoira.
Ojakylä (Tyrnävä)

Ojakylä on kylä Tyrnävän kunnassa. Se sijaitsee noin 7 kilometriä Tyrnävän kirkonkylästä koilliseen, laajan peltoaukean reunalla. Kylän läpi menee Tyrnävältä Kempeleeseen johtava Murrontie (paikallistie 18637). Kylän vanhimmilla tiloilla on asuttu jo 1600-luvulla. Kylässä on entiselle hiekkakuopalle tehty Tractor pulling-rata, jossa on järjestetty traktorivetokisoja vuodesta 1990 lähtien. Tapahtuma vetää paikalle vuosittain useita tuhansia katsojia. Radan läheisyydessä on myös hevosharrastajien hiittisuora.
Vuontisjärvi (järvi, Vuontisjärvi)

Rovan Nikun järvenlasku

Vielä kevääseen 1861 asti Vuontisjärven vedet laskivat pitkin uomaa, joka on nykynimeltään Vanhajoki. Tuolloin tapahtui Rovan Nikun järvenlasku, jota Enontekijön kalastusalue kuvaa merkittävämmäksi ihmisen aiheuttamaksi paikalliseen kalalajistoon vaikuttaneeksi tapahtumaksi ennen Isohaaran voimalaitoksen rakentamista (joka katkaisi vaelluskalan nousun Kemijokeen). Järvenlaskun seurauksena Vuontisjärven vedet hakivat itselleen uuden lasku-uoman ja vanha joki jäi noin neljän kilometrin matkalta virattomaksi.
Rovan Niku eli Niilo Uollonpoika Keskitalo oli vuontisjärveläinen talonpoika, vanhan ja suuren tilan omistaja, jolla oli paljon karjaa. Karja tarvitsee heinää ja sitä kerätiin tulvaniityiltä. Niku päätti tehdä heinäsadon suurentamiseksi keinotekoisen tulvaniityn Kurkkiojänkään. Hän suunnitteli johtavansa Vuontisjärvestä vettä niitylle ja sen toteuttaakseen kaivoi kasteluojaa järvestä useana vuonna. Keväällä 1861 Vuontisjärven pinta nousi sulamisvesien myötä tavallista korkeammalle. Niku päätti että nyt on loppukirin aika ja jatkoi renkinsä kanssa vimmatusti kaivamista. Niku ja renki saivat lopulta ojan kaivettua ja niitylle alkoi tulla hiljakseen vettä. Ojankaivajat aikoivat tyytyväisinä pitää tauon, joka kuitenkin keskeytyi alkuunsa, kun vettä alkoikin tulla yhä enemmän ja enemmän. Järven vedet syöksyivät Nikun kaivamaa ojaa pitkin niitylle ja siitä eteenpäin Markkajokeen, suurensivat väylää ja veivät mukanaan soraa, puita ja latojakin. Kerrotaan, että meteli olisi kuulunut kylälle ja Hettaan asti. Kun veden virtaus asettui, Vuontisjärvi oli tehnyt itselleen uuden laskujoen ja järven pinta oli alentunut kuutisen metriä. Kylällä järven rannalla olleet talot olivat nyt kaukana rannasta, tärkeän järven kalakanta oli menetetty ja Ounasjoessa oli soraa ja rojua Rovaniemelle asti. Vesi säilyi sameana kolme vuotta eikä siihen noussut kalaa. Rovan Niku sai kyläläisten ja Ounasjoki- ja Kemijokivarren ihmisten vihat päälleen, tappouhkauksia ja joutui pilkanteon kohteeksi.