google/wiki40b huggingface dataset:
Karhunköynnös

Ulkonäkö ja koko

Karhunköynnös on jopa kolmemetriseksi kasvava ruohovartinen köynnös. Lehdet ovat isot ja herttamaiset. Kukat sijaitsevat yksittäin lehtihangoissa muutaman senttimetrin mittaisten perien päissä. Teriöt ovat suuret, 3–6 senttimetriä leveät, suppilomaiset ja väriltään valkoiset tai vaaleanpunaiset. Karhunköynnös muistuttaa peltokiertoa (Convolvulus arvensis), mutta on sitä selvästi suurempi.

Elinympäristö

Suomessa alalaji valkokarhunköynnös kasvaa alkuperäisenä harvinaisena etelärannikon merenrannoilla muun muassa pensaikoissa ja levävalleilla. Valkokarhunköynnös on Suomessa myös koristekasvina viljelty ja sitä tavataan usein viljelykarkulaisena puutarhoissa, joutomailla, asutuksen lähellä pensaikoissa ja kaatopaikoilla. Se on uustulokkaana melko laajalle levinnyt Etelä-Suomessa ja paikoin Keski-Suomessa. Toinen alalaji punakarhunköynnös on Suomessa myös koristekasvina käytetty ja sitä esiintyy paikoitellen viljelykarkulaisena.
Bloomsburyn ryhmä

Bloomsburyn ryhmä oli taiteilijoiden ja oppineiden ryhmä, joka kokoontui noin vuodesta 1905 toiseen maailmansotaan asti.
Kirjailija Virginia Woolf muutti vanhempiensa kuoltua sisaruksiensa kanssa Bloomsburyn kaupunginosaan Lontoossa. Tästä syntyi nimi kirjalliselle, vapaamieliselle seurapiirille, joka myöhemmin kokoontui Woolfin ja tämän aviomiehen Leonard Woolfin kotona.
Ryhmään kuuluivat aika ajoin taloustieteilijä John Maynard Keynes ja kirjailijat Lytton Strachey, T. S. Eliot, Christopher Isherwood ja Vita Sackville-West. Ryhmälle oli ominaista modernismi ja esteettisten arvojen korostus. Usea ryhmän jäsenistä oli Cambridgen yliopiston filosofin G. E. Mooren ajatusten kannattaja.
Mike Henry

Mike Henry (s. 1965 Pontiac, Michigan) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, tuottaja, koomikko ja ääninäyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Family Guy -animaatiosarjan Cleveland Brownin, Herbertin ja Brucen ääninäyttelijänä. Henry ja Family Guyn luoja Seth MacFarlane perustivat yhdessä spin-off-sarjan The Cleveland Show vuonna 2009. Se keskittyy Cleveland Brownin elämään uuden perheensä kanssa.
Adolphe Boucard

Adolphe Boucard (1839 – 15. maaliskuuta 1905 Hampstead, Englanti) oli ranskalainen lintutieteilijä.
Boucard keräili lintuja Meksikossa ja Keski-Amerikassa. Hän keskittyi kolibrien keräämiseen ja julkaisi vuosina 1891-1895 The Hummingbird julkaisua. Hän vietti viimeiset elinvuotensa Englannissa Isle of Wightilla ja kuoli poikansa kotona Hampsteadissa.
Hänen kunniakseen nimesi Philip Lutley Sclater huilutinamin (Crypturellus boucardi) vuonna 1859 ja Étienne Mulsant mangrovetimanttikolibrin (Amazilia boucardi) vuonna 1877.
Boucard nimesi muun muassa laavajunkon (Junco vulcani) vuonna 1878.
Veneskosken kesäteatteri

Veneskosken kesäteatteri on Kankaanpään Veneskosken kylässä toimiva ulkoilmateatteri. Se on perustettu vuonna 1990.
Veneskosken kesäteatterissa on 800 hengen katsomo ja se kuuluu Suomen suurimpiin kesäteattereihin. Veneskosken kesäteatteri sijaitsee vanhassa kyläkulttuurimiljöössä Karvianjoen rannalla. Teatteritoimintaa ylläpitää Veneskosken kyläyhdistys. Ohjelmistotuotannosta ovat vastanneet vuorotellen Veneskoskosken kyläyhdistys sekä Kankaanpään Nuorisoseura.
Teatterialue on rakennettu kyläläisten talkoovoimalla ja se sijaitsee Kankaanpään kaupungilta vuokratulla maa-alueella. Veneskoski on saanut teatterikipinän kylässä asuneen kirjailija Jaakko Kaapan näytelmäkäsikirjoituksista, joista osa kertoo kylän historiasta.
Ilmatorjuntapanssarivaunu

Ilmatorjuntapanssarivaunu (lyhenne ItPsv) on kohdeilmatorjuntaan tarkoitettu panssaroitu ajoneuvo. Se on tarkoitettu lähinnä panssaripataljoonien ilmatorjuntaan. Tärkeimpinä maaleina ovat taisteluhelikopterit. Ilmatorjuntapanssarivaunujen liikkuvuus vastaan sen suojaamien joukkojen liikkuvuutta ja niiden panssarointi suojaa vaunumiehistöä vähintään kiväärikaliiperisilta luodeilta ja sirpaleilta.
Alustana on usein taistelupanssarivaunun runko tai kuljetuspanssariajoneuvo. Ilmatorjuntapanssarivaunut on aseistettu yksi- tai useampiputkisella ilmatorjuntakanuunalla. Tykit ovat nykyisin kaliiperiltaan useimmiten 30–40 mm ja niitä on kaksi tai neljä putkea. Tehokas ampumaetäisyys ilmamaaleihin on 3–4 kilometriä, korkeussuunnassa noin 3 km. Ammuksina voidaan käyttää sirpalekranaattien ohella panssarikranaatteja vaunun itsepuolustukseen vihollisen ajoneuvoja vastaan. Useissa ilmatorjuntavaunuissa on nykyisin myös ilmatorjuntaohjuksia. Ohjusten kantomatka on 6–8 km. Aseistuksen lisäksi vaunu on varustettu laskimin, tutkalla ja muilla sensoreilla.
Adyar

Adyar (tamiliksi அடையாறு, Aṭaiyāṟu) on Intian rannikkokaupungin Chennain kaupunginosa. Kaupunginosassa sijaitsee muun muassa Teosofisen seuran kansainvälinen päämaja.
Chennaissa on suuret tuloerot. Kaupunginosan eteläosa on vaurasta samalla kun pohjoisosa on köyhä ja ylikansoitettu.
Maciste, il gladiatore più forte del mondo

Juoni

Prinssi Oniris palkkaa joukon roomalaisia gladiaattoreita tekemään vallankaappauksen pienessä Mersabadin kuningaskunnassa. Maciste saa vihin juonesta, kukistaa vallananastajat ja palauttaa prinsessa Taliman valtaistuimelle. Alkutekstien mukaan kyseessä on ”historiallisesti todenmukainen” tarina Macistesta, jolla ei ole vielä yliluonnollisia voimia toisin kuin sankarin useimmissa muissa elokuvissa.

Tuotanto

Maciste, il gladiatore più forte del mondo on kuvattu Eastmancolor-väreissä Totalscope-laajakangastekniikalla Incir De Paolisin studiolla Roomassa sekä Tor Caldaran luonnonsuojelualueen maisemissa. Se on Michele Lupon ensimmäinen ohjaustyö ja eräänlainen jatko-osa vuonna 1961 menestyneelle Maciste ja manalan valtiattarelle (it. Maciste, l’uomo più forte del mondo). Seuraavana vuonna Lupo teki Mark Forestin kanssa vielä kolmannenkin lähes samannimisen elokuvan Maciste, l’eroe più grande del mondo (”Maciste, maailman suurin sankari”).
Elokuva on lapsellisen suoraviivainen toimintaseikkailu, jonka juoni on geneerinen, huumori alkeellista ja henkilöhahmot täysin yksiulotteisia. Ohjaajalle ominaisen tarkan rytmityksen ja näyttävien tappelukohtausten ansiosta se toimii silti kohtalaisen hyvin omassa tyylilajissaan. Toimintajaksojen tähdeksi kohoaa ensimmäisessä peplumroolissaan esiintyvä Dan Vadis.
Maciste, il gladiatore più forte del mondo menestyi kaupallisesti melko hyvin tuottaen Italiassa lähes 450 miljoonan liiran pääsylipputulot. Se on saatavilla hyvälaatuisena italialaisena DVD-julkaisuna, joka sisältää vain italiankielisen ääniraidan.
Uki Arkkitehdit

Yhtiö

Yhtiön liikevaihto vuonna 2015 oli 3,6 miljoonaa euroa. Toimisto työllistää 40 työntekijää. Yhtiön toimitusjohtaja on Mikko Heikkinen, yrityksen perustajan professori Uki Heikkisen pojanpoika.
Maantieteellisesti toimiston suunnittelemat kohteet sijoittuvat pääasiassa Suomeen, mutta kohteita löytyy myös Ruotsista, Keski-Euroopasta ja Etelä-Amerikasta. Toimiston suunnittelemia ovat muun muassa Stora Enso Oyj:n hienopaperitehdas Langerbruggessä Belgiassa, Sonera House Teknologiakylässä Oulussa, Kuhmon kulttuuritalo, Oulun musiikkikeskus ja Lintulan asuinalue Oulussa. Uki Arkkitehdit on suunnitellut myös otsikoihin nousseen Uruguayhin rakennetun Botnian sellutehtaan.
Vuonna 2017 yhtiö hankki omistukseensa helsinkiläisen Arkkitehtitoimisto Arknovan.
Ville Urponen

Ville Urponen on suomalainen urkutaiteilija. Hän on suorittanut Sibelius-Akatemian solistisella osastolla sekä urkujen- että pianonsoiton A-tutkinnon. Urkujensoittoa hän opiskeli professori Kari Jussilan ja pianonsoittoa ensin Turun musiikkiopistossa Sävy Nordgrenin ja Sibelius-Akatemiassa Meri Louhoksen johdolla. Lukuvuonna 1994–95 Urponen täydensi urkujensoiton opintojaan Amsterdamin Sweelinck-konservatoriossa professori Jacques van Oortmerssenin johdolla. Lisäksi Urponen on osallistunut useille urkujensoiton mestarikursseille. Hän valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemian solistiselta osastolta vuonna 1996 ja musiikin tohtoriksi Sibelius-Akatemian taiteelliselta tohtorinkoulutuslinjalta vuonna 2009.
Urponen on esiintynyt useissa Euroopan maissa sekä Japanissa, Etelä-Koreassa ja Venäjällä. Hän on soittanut useilla merkittävillä koti- ja ulkomaisilla musiikkifestivaaleilla. Urponen tekee säännöllisesti yhteistyötä johtavien suomalaisten laulajien ja instrumentalistien kanssa ja on konsertoinut monien tunnetuimpien suomalaisten kuorojen kanssa. Hän on myös esiintynyt eri orkestereiden solistina.
Urposelta on ilmestynyt useita soololevyjä. Soololevyjen lisäksi hän esiintyy säestäjänä useilla levyillä. Hän tekee säännöllisesti nauhoituksia Suomen Yleisradiolle ja on esiintynyt eri maiden televisio- ja radiolähetyksissä. Viime vuosina Urponen on tutkinut ja soittanut paljon suomalaista urkumusiikkia. Hän on muun muassa kantanauhoittanut Suomen Yleisradiolle koko Armas Maasalon urkutuotannon sekä John Granlundin, Conrad Greven, Richard Faltinin, Heikki Klemetin, Ilmari Krohnin, Taneli Kuusiston ja Erkki Melartinin musiikkia. Lisäksi hän on aktiivinen aikamme musiikin esittäjä, joka on kantaesittänyt yli kaksikymmentä uutta teosta ja soittanut monia Suomen ensiesityksiä aikamme musiikista. Kesällä 2012 Urponen esitti Helsingissä koko Johann Sebastian Bachin urkutuotannon.
Urposen kirja Intomielisen nuoruuden vääjäämätöntä voimaa, Suomalainen urkumusiikki toiseen maailmansotaan asti julkaistiin vuonna 2010. Urponen on kirjoittanut artikkeleita eri julkaisuihin ja vieraillut useissa Yleisradion puheohjelmissa sekä toimittanut kolmiosaisen ohjelmasarjan "Sinivalkoista urkumusiikkia".
Ville Urponen toimii urkumusiikin sivutoimisena lehtorina Sibelius-Akatemiassa. Hän on Turun Urkujuhlien taiteellinen johtaja ja hän oli pohjoismaiden vanhimman urkutaiteen seuran, Organum-seuran puheenjohtaja vuosina 2003–2009.
Mörkö

Mörkö on pelottava satuolento, joka esiintyy lapsille kerrottavissa tarinoissa. Usein sen ajatellaan asustavan esimerkiksi sängyn alla tai kaapissa. Monissa tarinoissa mörkö on outo karvainen olento/olio.
Irkut

Irkut (ven. Ирку́т) on joki Burjatiassa ja Irkutskin alueella Etelä-Siperiassa Venäjällä. Irkut on 488 km pitkä ja sen valuma-alue noin 15 000 km². Se saa alkunsa Sajanvuorilta Burjatian länsiosasta läheltä Mongolian rajaa. Sieltä se virtaa lounaaseen ja itään. Irkutskin alueelle saavuttuaan Irkut kääntyy pohjoiseen ja laskee Irkutskin kaupungin luona vasemmalta Angaraan.
ASEM

Jäsenet

ASEM:n muodostavat 48 osakasta eli 46 maata sekä edustuksen Euroopan komissiosta ja ASEAN:sta. Jäsenmaat ovat: Alankomaat, Australia, Belgia, Brunei, Bulgaria, Espanja, Filippiinit, Indonesia, Intia, Irlanti, Italia, Itävalta, Japani, Kambodža, Kiina, Korean tasavalta, Kreikka, Kypros, Laos, Latvia, Liettua, Luxemburg, Malesia, Malta, Mongolia, Myanmar, Pakistan, Portugali, Puola, Ranska, Romania, Ruotsi, Saksa, Singapore, Slovakia, Slovenia, Suomi, Tanska, Thaimaa, Tšekki, Unkari, Uusi-Seelanti, Venäjä, Vietnam, Viro ja Yhdistynyt kuningaskunta.
Lamu (Oulu)

Lamu eli Lamula tai Lamunkylä on kylämainen alue Vesalan kaupunginosassa Ylikiimingissä Oulussa. Se sijaitsee Lamunkankaalla aivan entisen Kiimingin kunnanrajan tuntumassa Ouluntien (seututie 833) varressa kunnan läntisimmässä osassa, noin 14 kilometriä Ylikiimingin taajamasta länteen. Kylän voidaan katsoa sijaitsevan osaksi molempien kuntien puolella, ja Kiimingin puoleinen seututeiden St 833 ja St 848 liittymän lähellä sijaitseva Lamunkankaan alue on kehittymässä omakotitaloalueeksi. Matka Ouluun tai Kiiminkiin kestää noin 15 minuuttia.
Ylikiimingin yrityskylä, Ahmasjärven yrityspuisto, sijaitsee Lamussa. Yrityspuiston suurimmat yritykset ovat palo- ja pelastuslaitoksille erikoisajoneuvoja valmistava Conlog, muovi- ja lasikuitutuotteita valmistava Ylikiimingin Muovi, sekä trukkilavoja kierrättävä LavaJussi Oy. Ahmasjärvenä tunnettu suoperäinen järvi sijaitsee kylän itäpuolella.
Sepp Puschnig

Sepp Puschnig (s. 12. syyskuuta 1947 Klagenfurt, Itävalta) on uransa päättänyt itävaltalainen jääkiekkoilija. Hän osallistui kolmiin talviolympialaisiin, 1964 Innsbruckissa,  1968 Grenoblessa ja jälleen Innsbruckissa 1976. Hänet kutsuttiin International Ice Hockey Federation Hall of Famen jäseneksi 1999.
Inga Landgré

Inga Landgré (s. 6. elokuuta 1927) on pitkän uran luonut ruotsalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt 1940-luvulta 2000-luvulle saakka lukuisissa elokuvissa, joihin lukeutuvat muun muassa Kun kaupunki nukkuu (1950), Naisten unelmia (1955) ja Hugo ja Josefin (1967).
Landgré oli vuosina 1949–1959 naimisissa näyttelijä Nils Poppen kanssa.
Amanda Michalka

Varhainen elämä

Amanda Michalka syntyi Torrancessa, Kaliforniassa vuonna 1991. Hänen vanhempansa ovat Mark ja Carrie Michalka. Amanda ja hänen isosiskonsa Aly kasvoivat Seattlessa, Washingtonissa. Molemmat siskokset kiinnostuivat musiikista ja näyttelemisestä jo varhaisessa iässä. Heidän äitinsä on myös muusikko. Amanda alkoi soittaa pianoa kuusivuotiaana ja kitaraa varhaisteini-iässä. Hän on myös näytellyt viisivuotiaasta lähtien ja esiintyi aluksi pääosin kirkkonäytelmissä yhdessä siskonsa kanssa. Heidät molemmat kasvatettiin kristinuskoon. Michalka asuu nykyään perheineen Kaliforniassa.

Ura

Michalka soittaa useita instrumentteja, kuten akustista kitaraa, sähkökitaraa, pianoa ja bongoja. Hän esiintyi katalogikuvissa nuorena ja debytoi näyttelijänä vuonna 2002 tv-sarjassa Passions. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Disney Channelin Cow Belles (2006), jossa näyttelee myös hänen siskonsa. Michalka on jatkanut näyttelemistä elokuvissa ja televisiossa musiikin ohessa. 
Michalka muodostaa siskonsa Alyn kanssa duon nimeltä Aly & AJ, joka tunnetaan nykyään nimellä 78violet. He ovat julkaisseet kaksi studioalbumia sekä yhden joulualbumin.
A Day at the Races

Julkaisut

Albumi julkaistiin 10. joulukuuta 1976 Britanniassa ja 18. joulukuuta 1976 Yhdysvalloissa vinyylilevynä ja C-kasettina. Albumi nousi Britannian myyntilistalla parhaimmillaan ensimmäiselle sijalle 24 listaviikon aikana ja se palkittiin kultalevyllä 1. joulukuuta 1976. Yhdysvaltojen myyntilistalla albumi kipusi viidennelle sijalle 19 listaviikon aikana ja palkittiin myös kultalevyllä.
CD-levynä albumi julkaistiin ensimmäistä kertaa vuonna 1986. Vuonna 1991 Hollywood Records julkaisi CD-levyn uudelleen kahden bonuskappaleen kera. Euroopassa ja Japanissa CD-levy julkaistiin uudelleen vuosina 1993-1994 sekä Japanissa vielä 1998. Vuonna 2001 Japanissa julkaistiin äänenlaadultaan parannettu remasteroitu CD-levy, joka sittemmin julkaistiin myös Euroopassa ja Japanissa uudelleen vuonna 2004.
Mikko Alakare

Mikko Petteri Alakare (s. 12. syyskuuta 1976 Pietarsaari) on suomalainen asianajaja ja erotuomari, koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti. Hän on tuominnut säännöllisesti jalkapallon Veikkausliigassa avustavana erotuomarina vuodesta 1997 lähtien. Vuodesta 2007 eteenpäin hän on ollut FIFA:n nimeämä kansainvälinen avustava erotuomari.
Alakare tuomitsi ensimmäisenä ulkomaalaisena tuomarina, yhdessä Mattias Gestraniuksen ja Riku Vihreävuoren kanssa, 43:een vuoteen ottelun Kreikan jalkapalloliigassa syyskuussa 2018.
Alakare on myös toiminut salibandyerotuomarina Salibandyliigassa vuodesta 1996 eteenpäin ollen Salibandyliigan kaikkien aikojen kokenein erotuomari. Hänet on nimetty Salibandyliigan finaaleihin erotuomariksi ennätykselliset 13 kautta perätysten. Hän on ollut myös kansainvälinen salibandyerotuomari vuodesta 2001 eteenpäin ja hän on tuominnut muun muassa MM-finaalin vuonna 2004.
Alakare palkittiin vuonna 2015 sekä salibandyliigan vuoden erotuomarina että jalkapallossa vuoden avustavana erotuomarina. Hän työskentelee Asianajotoimisto Castrén & Snellman Oy:ssä.
Salmilammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria ja se on 150 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Sopesjärven ja Karhujärven välissä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä ja sen rannat ovat soistunutta metsämaata tai suota. Järvelle ei tule tietä, mutta lähin polku kulkee sadan metrin päästä ohi.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Hahmajärven valuma-alueeseen (35.766) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 142,6 metriä mpy. Järveen ei ole kaivettu ojia, joten se on umpilampi.
Jukka Valtasaari

Jukka Robert Valtasaari (s. 1. elokuuta 1940 Kuopio) on suomalainen diplomaatti, joka on vaikuttanut neljäkymmentä vuotta useilla suomalaisilla avainpaikoilla, muun muassa Suomen suurlähettiläänä Washingtonissa vuosina 1988–1996 ja 2001–2005 ja välillä Ulkoministeriön valtiosihteerin tehtävässä 1996–2001.
Koulutukseltaan Valtasaari on valtiotieteiden lisensiaatti. Hän työskenteli New Yorkissa Suomen YK-edustajistossa vuosina 1977–1983, ulkoministeriön toimistopäällikkönä 1983–1985 ja ulkoministeriön poliittisen osaston apulaisosastopäällikönä 1985–1988.
Jukka Valtasaaren veli on ulkomaantoimittaja Mikko Valtasaari. Heidän isänsä oli monissa valtionhallinnon tiedotustehtävissä toiminut Matti Valtasaari.
Marjalanniemi

Marjalanniemi tai Marjolanniemi (v:sta 1948 ven. Марьино, Marjino) on kylä Norsjoen maalaiskunnan eteläosassa Käkisalmen piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Suomelle kuuluessaan Marjalanniemi oli osa Käkisalmen maalaiskuntaa.
Marjalanniemi sijaitsee Vuoksen pohjoisessa laskuhaarassa olevan Käkisalmenselän kaakkoisrannalla noin kymmenen kilometriä Käkisalmen kaupungista etelään. Marjalanniemen naapurikyliä olivat pohjoisessa Käkisalmenselän toisella puolella Hirvisaari, koillisessa Sakkali, idässä Pyhäjärven kunnan puolella Valkeamäen kylä, etelässä Räisälän puolella Myllypelto ja lännessä Lumilahden toisella puolella Räisälään kuulunut Särkisalo. Sakkalin rajan tuntumassa virtaa Kokkaroja. Nimestään huolimatta suurin osa Marjalanniemeä ei sijainnut niemellä, vaan aivan kylän pohjoisimmassa osassa oli pieni Vuokseen työntyvä niemi. Niemen itäpuolella oli Kalmistosaari.

Väestö ja elinkeinot

Vuonna 1920 Marjalanniemessä oli 180 asukasta. Vuonna 1939 asukkaita oli puolestaan 185. Marjalanniemen asutus oli keskittynyt kylän länsiosaan Norsjoelta Myllypeltoon kulkevan maantien länsipuolelle.  Kyläaukean jakaa kahtia kylän halki kulkeva Marjalanniemenharju. Jonkin verran asutusta oli myös kylän metsäisessä itäosassa Kiviharjun itäpuolella. Myös nykyisin kylän asutus on keskittynyt samoille alueille.
Ennen talvisotaa Marjalanniemi oli pääasiassa maatalousvaltainen kylä. Näpinlahden, Sakkalin ja Marjalanniemen kylien yhteinen kansakoulu sijaitsi Sakkalin kylässä ja se oli aloittanut toimintansa vuonna 1910. Marjalanniemessä aloitti koulun alaosasto vuonna 1929. Hiitola–Rautu-rata kulkee kylän halki. Vuonna 1939 rataosalle avattiin Marjalanniemen seisake. Tätä ennen marjalanniemeläiset olivat käyttäneet Näpinlahden seisaketta tai Myllypellon asemaa.

Historia

Talvisodan alussa kylästä evakuoitiin alaikäiset lapset äiteineen. Muu väestö evakuoitiin rauhan tultua, kun selvisi että Käkisalmen maalaiskunta kuului luovutettaviin alueisiin. Jatkosodan aikana asukkaita palasi koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä vuonna 1944.
Zacharias Lietzén

Zacharias Arvidinpoika Lietzén (1629 Litslena, Ruotsi – 19. huhtikuuta 1684 Turku, ) oli Turun akatemian kirjansitoja ja kirjakauppias, Academiæ Bibliopegus. Lietzénin vanhemmat olivat Litslenan kirkkoherra Arvidus Nikolai Lietzén ja Klara Erikintytär Utter. Hänen veljiään olivat oli Turun hovioikeuden asessori, pormestari Nikolaus (Nils) Arvidinpoika Lietzén (s. 1620) ja Turun kämneri, sittemmin Käkisalmen kaupunginsihteeri Erik Arvidinpoika Lietzén (s. 1626). Lietzénin ensimmäinen puoliso oli Maria Bildsten (k. 1676, haudattu 23.6.1676 Turussa, vanhemmat ruukinomistaja Karl Konrad Bildsten ja Anna Nyman). Hänen toinen puolisonsa oli 28.11.1677 Katarina Belkou (ensimmäisessä aviossaan, eli vielä 1706, vanhemmat kauppias Filip Belkou ja Elisabet Rancken, toinen puoliso 3.4.1688 kauppias Lars Wulff). Lietzén on haudattu Turun tuomiokirkkoon.

Elämäkerta

Zacharias Lietzén opiskeli ilmeisesti Ruotsissa. Hän vietti kisällinvuotensa Saksassa. Helsingin yliopiston ylikirjastonhoitajan, professori Jorma Vallinkosken tutkimusten mukaan Lietzén saapui kisällinä 31.10.1656 Braunschweigista Hampuriin, jonne tuli uudelleen 16.4.1659 Amsterdamista ja 25.10.1659 Lüneburgista. Hän saapui 10.10.1660 Tukholmaan, jossa sai ensin työtä Thomas Bergmanilta, sitten Samuel Graffilta, jonka kanssa riiteli juomarahoista 1661. Lietzén anoi Tukholman ammattikunnalta 25.11.1660 saada suorittaa mestarinarvoon oikeuttava kisällinpalvelus. Uudisti anomuksensa 25.3.1661, jolloin hänet osoitettiin Christopher Reusnerin 2. leskelle kisälliksi. Hän anoi 12.11.1662 Turun Akatemialta pääsyä sen kirjansitojaksi, anoi 25.3.1663 lupaa Tukholman ammattikunnalta mestarinäytteiden suorittamiseen ja sai mestarikirjan 8.6.1663. Lietzén sai Turun porvarioikeudet 4.7.1663. Hän sitoi Turun lääninhallituksen asiakirjoja vuodesta 1663 lähtien. Vuonna 1667 Turun Akatemian konsistori katsoi hänen veloittaneen liikaa parista asiakirjasidoksesta. Hänet otettiin 29.4.1671 akatemian kirjansitojaksi, kehotettiin käyttämään hyvää pergamenttia, ottamaan kunnon kisällejä sekä sopimaan taksasta kun teetetään soljet. Lietzén harjoitti Turussa kirjakauppaa. Piispa Gezelius syytti häntä 1681 siitä, että hän oli Lohjan markkinoilla ostanut piispan paperimestarilta paperia ja myynyt sitä akatemian kirjapainolle ja ylioppilaille. Hän myönsikin ostaneensa 4 riisiä paperia ja 3 leiviskää pahvia. Lietzénin oppipoikana oli Lorenz Höijer 17.8.1679. Lietzénin veljet Nikolaus ja Erik muuttivat myös 1600-luvun puolivälissä Ruotsista Turkuun. Lietzéneillä on sukuhauta Turun tuomiokirkon pääkuorissa eli kaikkien pyhien kappelissa.
LINPACK

LINPACK on tietokoneen suorituskyvyn mittaamiseen tarkoitettu ohjelmisto. Ohjelma ratkoo lineaariyhtälöitä mitatakseen järjestelmän liukulukulaskentanopeuden.
Ohjelma on kirjoitettu Fortranilla ja sen ovat kehittäneet Jack Dongarra, Jim Bunch, Cleve Moler ja Pete Stewart 1970-luvulla.
Vuonna 2013 Dongarra kertoi HPCG-ohjelmasta, joka jatkossa esitetään Top500 -listalla LINPACK-tuloksen rinnalla. Linpack on ollut käytössä Top500 -listan ensimmäisestä julkaisusta lähtien vuodesta 1993. Ajan myötä suoritettavat laskennat ovat kehittyneet monimutkaisemmiksi ja vaativat korkeaa kaistanleveyttä sekä alhaista latenssia (viivettä).
Adina Porter

Ura

Adina Porter on näytellyt teatterissa, elokuvissa ja televisiossa. Hän teki Broadway-debyyttinsä näytelmässä The Women vuonna 2001. Porter on näytellyt muun muassa elokuvissa Rauhantekijä, Gia ja Lackawanna Blues.
Porter esitti Gwen Walkeria televisiosarjassa American Dreams vuosina 2002–2003. Hän on näytellyt Lettie Mae Thorntonia sarjassa True Blood vuodesta 2008 lähtien. Porter on vieraillut useissa muissa televisiosarjoissa kuten House, Yli synkän virran, Täydelliset Naiset ja Pako.

Yksityiselämä

Adina Porter on naimisissa. Hänellä ja hänen miehellään Madisonilla on kaksi lasta. Perheellä on kodit New Yorkissa ja Los Angelesissa.
Giuseppe Acerbi

Giuseppe Acerbi (3. toukokuuta 1773 Castel Goffredo, Italia – 25. elokuuta 1846 Castel Goffredo) oli italialainen tutkimusmatkailija, kirjailija ja muusikko, joka matkusti vuosina 1798–1799 Suomen ja Lapin halki Nordkappiin, Euroopan pohjoisimpaan kärkeen. Kolme vuotta myöhemmin hän julkaisi retkestään laajan englanninkielisen teoksen Travels through Sweden, Finland and Lapland to the North Cape in the years 1798 and 1799. Kirjan Suomen- ja Lapin-jaksot on suomennettu.
Suomesta Acerbi taltioi esimerkiksi italialaiseen selvästi vaikutuksen tehnyttä saunomista: "valtavaksi hämmästyksekseni huomasin että nuo ihmiset saattoivat nauttien oleskella puoli tuntia tai tunninkin huoneessa, jossa kuumuus kohosi 70 tai 75 asteeseen Celsiusta. Koko ajan, kun suomalaiset oleskelivat tässä kuumassa kylvyssä, he hieroivat itseään ja hakkasivat jokaista ruumiinsa kohtaa koivun oksista tehdyllä vitsakimpulla. Kymmenen minuutin jälkeen he olivat punaisia kuin raaka liha ja näyttivät suorastaan kauheilta."
Acerbin matkakirjassaan esittämä piirros, jossa miehet istuvat vastatusten pitäen toisiaan kädestä, nimettiin "runonlaulajiksi", ja kuva päätyi jopa Kalevalan selitysosiin. Myöhempi tutkimus on osoittanut, että kuva esitti voimainkoetusleikkiä jouluaattona Ruotsissa.
Acerbi tutki myös eläimiä ja nimesi linnuista idänpikkuliitäjän (Puffinus yelkouan) 1827. Hän julkaisi artikkelin idänpikkuliitäjästä toimittamassaan Biblioteca Italianassa.