google/wiki40b huggingface dataset:
Karkeakarvainen steierinajokoira

Ulkonäkö

Kallo on hieman pyöristynyt, otsapenger selkeä. Silmät ovat ruskeat. Korvat ovat riippuvat, eivät kooltaan kovin suuret. Kuono on suora ja kirsu musta. Purenta on aina leikkaava. Rintakehä on leveä ja syvä, selkä leveä ja suora. Häntä on sirpinmuotoinen. Karvapeite on karkea, kova ja säänkestävä, ja muodostaa kuonoon "viikset". Värityksen sävy vaihtelee hiekasta (fawn) punaiseen. Urosten säkäkorkeus on 47-53 cm ja narttujen 45-51 cm.

Luonne ja käyttäytyminen

Steierinajokoira on uskollinen ja aktiivinen ja sillä on voimakas metsästysvietti. Se on työssään tarmokas ja määrätietoinen.

Alkuperä

Carl Peintinger jalosti rodun 1870-luvulla Steiermarkin osavaltiossa. Hän risteytti aluksi karkeakarvaisen istrianajokoira-uroksen ja hannoverinvihikoira-narttu Hela 1:n keskenään. Sen jälkeen jalostukseen uskotaan käytetyn myös itävallanajokoiraa, kun taas toiset lähteet painottavat etelä- ja kaakkoiseurooppalaisten ajokoirien vaikutusta perimään. Alun alkaen rotu metsästi yksinomaan vuoristo-olosuhteissa ja nykyisin se on kaikkein yleisin Itävallan eteläosassa. Se hyväksyttiin kotimaassaan virallisesti vuonna 1889 ja FCI:ssä vuonna 1954.
A. B. Mäkelä

August (Aukusti) Bernhard Mäkelä (12. heinäkuuta 1863 Kustavi – 28. helmikuuta 1932 Sointula,  Malcolm Island, Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija sekä yksi Suomen työväenliikkeen perustajista. Kirjailijana hänen mielilajinsa oli pakina.
Mäkelä oli koulutukseltaan kansakoulunopettaja ja toimi Työmies-lehden päätoimittajana Matti Kurikan jälkeen. Yhdessä N. R. af Ursinin kanssa Mäkelä edusti työväenliikkeessä nuorsuomalaista radikalismia ja liberalismia.
Mäkelän vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Gabriel Bernhard Mäkelä (aik. Mattson) ja Sofia Mikontytär. Hän solmi avioliiton kahdesti, ensimmäisen vuonna 1890 Emilia Sofia Strömin kanssa ja toisen vuonna 1897 Ellen Sofia Exellin kanssa.

Elämäkerta

Mäkelä kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1882. Hän liittyi opiskeluaikanaan savokarjalaiseen osakuntaan 1882, jossa hän tutustui Nils Robert af Ursiniin ja Matti Kurikkaan. Mäkelä valmistui Sortavalan seminaarista kansakoulunopettajaksi 1887.
Valmistuttuaan hän muutti Kuopioon, jossa mm. avusti Minna Canthia Wapaiden Aatteiden toimittamisessa (1889–1890). Lisäksi hän työskenteli Savon, Tapion ja Uuden Savon toimittajana vuosina 1888–1892. Viipurin Sanomien toimittajana hän toimi 1892–1894 ja Työmiehen päätoimittajana 1899–1901.
Vuonna 1901 Mäkelä muutti Matti Kurikan perustamaan Sointula-yhteisöön Kanadaan. Hän palasi Suomeen vuosiksi 1905–1910, ja sen jälkeen hän palasi taas takaisin Kanadaan Sointula-yhteisöön. Mäkelä toimi Sointulassa osuuskaupanhoitajana ja majakanvartijana.
Mäkelä vietti vanhuutensa Sointulan ihanneyhteiskunnan vaatimattomissa puitteissa ja sai majakanvartijan toimestaan pientä eläkettä Kanadan valtiolta.

Kirjallinen toiminta

Kirjailijana Mäkelä käytti nimeä Kaapro Jääskeläinen. Hänen kirjailijanimiään olivat myös A. B. M., A. B. Mäkelä, Jeaskelinen, Koapro, Jääskeläinen, K., Jääskeläinen, Kaapo, Austin McKela, A. McKela, Tuomas.
Kaapro Jääskeläisen pakinoita julkaistiin Iloisia juttuja -nimisinä kokoelmina, joita on kaikkiaan neljä ja jotka ovat nykyisin saatavissa vapaasti sähköisinä. Parhaimmillaan niissä on ajatonta kieli-iloittelua, joka on kohtuullisesti kestänyt aikaa. Niiden tarinat perustuvat usein anekdootteihin.
Perintö

Perintö, vainajan omaisuus eli jäämistö on omaisuutta, joka saadaan joko lähisukulaisen kuoltua lakimääräisesti perittynä tai testamentin kautta. 
Suomessa perinnöstä ja testamentista säädetään vuoden 1965 perintökaaressa (SDK 40/1965, ruots. ärvdäbalk), jolla sen tullessa voimaan kumottiin samanniminen vuoden 1734 lain kaari. Henkilön kuoltua tulee kolmen kuukauden kuluessa pitää perunkirjoitus ja tehdä perukirja, josta ilmenee muun muassa vainajan perilliset ja leski, vainajan ja lesken omaisuus ja velat ja mahdollinen testamentti. Perinnön jakamisesta perillisten kesken tehdään perinnönjakokirja sitten, kun perinnönjako tehdään.  20 000 euron suuruisesta ja sitä suuremmasta perinnöstä pitää maksaa perintöveroa.
Perintö-termiä käytetään myös kulttuurisessa, teknologisessa ja uskonnollisessa mielessä. Puhutaan kulttuuriperinnöstä, joka tarkoittaa aiempien sukupolvien kulttuurin siirtymistä uusille sukupolville tradition kautta. Teknologiassa perintö voi liittyä esimerkiksi historiallisiin protokollamäärittelyihin. Verenperinnöksi voidaan kutsua yleistyneitä tapoja, näkemyksiä, uskomuksia tai luonteenominaisuuksia. Samoin Suomen itsenäisyydestä voi käyttää ilmaisua "veteraanien perintö".

Perinnönjako

Perinnönjako voidaan suorittaa kahdella tavalla, joko perillisten välisellä sopimuksella, sovintojakona, tai  käräjäoikeuden määräämän pesänjakajan toimittamana, toimitusjakona. Perilliset voivat myös sopia, että kuolinpesä jätetään toistaiseksi jakamatta, jolloin he elävät jakamattomassa pesässä. Toimitusjako on kuitenkin suoritettava, jos yksikin perillisistä niin vaatii tai jos heistä jonkun perintöosuus on ulosmitattu. Aiemmin käytössä ollut menettely perinnön jakamiseksi oli arpajako.
Smallville (6. tuotantokausi)

Juoni

Zod riehuu Maassa ja aikoo tuhota sen. Ihmisten kohtalon voi pelastaa vain yksi ihminen, kun Clark on vankina varjovyöhykkeellä. Jaksossa nähdään Smallville-sarjassa uusi hahmo, mutta Teräsmies-sarjakuvista tuttu hahmo, Jimmy Olsen.

Juoni

Clark alkaa saada yllättäen aivastuksia, joilla on seurauksia. Lex siepataan ja samaan aikaan hänen vanha kaverinsa saapuu Metropolisiin. Lois yrittää saada uutta työpaikkaa ja Lana saa selville jotain Lexistä.
RN Clio

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 31. lokakuuta 1964.
Vasco Núñez de Balboa (1895)

Palvelus

Alus siirrettiin 1896 Kuubaan. Espanjan–Yhdysvaltain sodan alkaessa alus oli Cienfugosissa. Alus torjui 28. huhtikuuta 1898 Galician kanssa Yhdysvaltain laivaston yrittäessä vallata Argonautan. Balboa ja Galicia hyökkäsivät 13. kesäkuuta USS Yankeen kimppuun. Taistelussa Balboaan osui yksi 127 millimetrin kranaatti, joka surmasi kolme ja haavoitti kymmentä miehistönjäsentä. Vuonna 1899 se palasi Espanjaan, missä se osallistui sotatoimiin Marokossa, mutta ilman menestystä. Alus poistettiin luettelosta 1929.
Itsenäisyys (psykologia)

Itsenäisyys tarkoittaa kehityspsykologiassa riippumattomuutta toisten ihmisten huolenpidosta ja valmiutta päättää itse omista asioista.

Itsenäisyyden kehitys pienellä lapsella

Pienellä lapsella ensimmäiset askeleet, sanat ja viriävä oma tahto ovat avaimia matkalla itsenäisyyteen ja toisten yhteyteen, sosiaalistumiseen. Toisen vuoden aikana kielen ja muiden tietotaidollisten valmiuksien kehittyessä lapsen itsenäisyys lisääntyy ja riippuvuus vanhemmista vähenee. Vanhempien täytyy luoda perusta turvallisille rajoille, jolloin taaperon on sallittava itsenäisyyden kehittymisen kannalta pitää kiinni vaatimuksistaan, milloin taas vanhemman sanaa on toteltava, koska lapsen on oman turvallisuutensa takia toimittava kuten vanhempi vaatii.
Udit

Udit (udiksi udi tai uti) ovat kaukasialaista udin kieltä puhuva kansa Taka-Kaukasiassa Azerbaidžanissa ja Georgiassa sekä Venäjällä. Perinteinen uskonto on armenialainen tai ortodoksinen kristinusko.

Asuinalueet ja lukumäärä

Neuvostoliiton vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan udeja oli 7971 henkeä. Azerbaidžanin Qəbələn piirin Nicin kylässä arvioitiin vuonna 2002 asuvan yli 4 500 udia. 1990-luvulla udien määrä Azerbaidžanin Vartašenin eli Oğuzin kaupungissa ja Georgian Qvarelin piirin Oktomberin (nykyään Zinobiani) kylässä väheni voimakkaasti ja on enää muutamia kymmeniä henkilöitä. Huomattava osa udeista on muuttanut Azerbaidžanista Venäjälle Krasnodarin aluepiiriin ja Rostovin alueelle sekä muihin entisen Neuvostoliiton tasavaltoihin. Venäjällä oli vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 3 700 udia.

Etninen historia

Udien esi-isiä ovat Kaukasian Albaniassa asuneet utit, jotka mainitaan jo antiikin kirjailijoiden teoksissa. Kaukasian Albanian valtionuskontona oli kristinusko, jonka levittämistä varten laadittiin vuoden 430 tienoilla erityinen aramealaiseen ja kreikkalaiseen aakkostoon perustunut kirjoitusjärjestelmä.
Turkkilaisten kansojen vaellettua itä-Kaukasiaan osa udeista kääntyi muslimeiksi ja sulautui azereihin, kun taas Armenian kirkkoon kuuluneet assimiloituivat pääosin armenialaisiin. Udin kieli ja kulttuuri säilyi Georgian kirkkoon kuuluneiden ortodoksien keskuudessa. Armenian kirkkoon kuuluneet käyttivät kirjakielenään armeniaa, ortodokseilla kirkon kielenä oli georgia, jota he eivät ymmärtäneet. Nykyään udit osaavat azeria, venäjää, georgiaa tai armeniaa.

Perinteinen kulttuuri

Perinteisiä elinkeinoja ovat keinokasteluun perustunut maanviljely, silkinviljely, vähemmässä määrin karjanhoito ja Georgiassa viininviljely. Käsityöammateista tärkein oli savenvalanta. Kylät sijaitsivat vuorten juurella, vapaasti sijoiteltuihin taloihin kuului aidan tai kivimuurin ympäröimä piha ja hedelmätarha. Yksikerroksisten kivestä tai tiilestä rakennettujen asuinrakennusten keskellä oli avoin tulisija. Ullakkoa käytettiin hedelmien kuivaamiseen ja säilytykseen.
Ruokavalio perustui etupäässä kasviksiin. Leipää leivottiin vehnäjauhoista. Huomattava merkitys oli erilaisilla pilahveilla ja maitotuotteilla. Liharuokia valmistettiin juhlia varten. Vaatetus oli 1800-luvun lopulla samanlainen kuin Karabahin armenialaisilla.
1800-luvulla yleisin perhemuoto oli ydinperhe. Patriarkaalisia suurperheitä oli lähinnä Nicissä. Avioliitot olivat tiukan eksogamisia: sukulaisten väliset avioliitot oli kielletty 7. polveen saakka. Armenialaisten sekä nykyään venäläisten, ukrainalaisten ja georgialaisten kanssa solmitut seka-avioliitot ovat yleisiä. Perinteisiä uskomuksia ovat kristinuskon pyhimysten ja pyhien paikkojen, auringon, kuun, esi-isien ja kotilieden palvonta. Suullinen kansanperinne ja -musiikki on assimiloitumisen takia säilynyt huonosti.

Nykytilanne

Nykyään udien kansallinen itsetunto on voimistumassa ja kieltä ja kulttuuria pyritään elvyttämään.
I Will Always Love You

Kappaleen synty

Elokuvassa Bodyguard ”I Will Always Love You” on rakkauslaulu, mutta sitä ei alun perin kirjoitettu sellaiseksi. Dolly Parton oli esiintynyt kantrilaulaja Porter Wagonerin televisioshow’ssa ja myös duona Wagonerin kanssa konserteissa vuodesta 1967 lähtien ja saavuttanut vähitellen menestystä. Muutaman vuoden päästä Parton halusi siirtyä show’sta soolouralle. Lähtönsä kynnyksellä hän teki kappaleen ”I Will Always Love You” jäähyväislauluksi osoittaakseen Wagonerille arvostustaan kuluneista vuosista. Kappale kertoo kahden taiteilijan ammatillisen yhteistyön päättymisestä, mitään romanttista suhdetta Partonin ja Wagonerin välillä ei nimittäin ollut.
Parton levytti kappaleen uudelleen vuonna 1982, jolloin hän esitti sen myös elokuvassa Texasin paras pikku porttola.
Rocklaulaja Linda Ronstadt levytti kappaleen vuonna 1975, ja se julkaistiin hänen albumillaan Prisoner in Disguise. Albumi ei ollut mikään arvostelumenestys, mutta eräs kriitikko vuodatti ihastustaan Ronstadtin versiolle ”I Will Always Love You” -kappaleesta kirjoittaen Ronstadtin esityksen olevan ”upea, täyteläinen ja intensiivinen”, ja levyn muutaman huippuesityksen takia se kannattaa ostaa. Myös Bodyguardin miespääosan esittäjä Kevin Costner ihastui Ronstadtin tulkintaan.

Elokuvaan

Alun perin Bodyguardin loppuun oli ajateltu uuttaa versiota Jimmy Ruffinin laulamasta kappaleesta ”What Becomes of the Brokenhearted”. Kävi kuitenkin ilmi, että se oli päätynyt vuoden 1991 elokuvaan Paistetut vihreät tomaatit eikä sitä voisi käyttää. Kevin Costner toi Whitney Houstonille kuunneltavaksi Ronstadtin levytyksen Partonin kappaleesta. Houstonkin ihastui kappaleeseen ja päätti, että se sovitetaan elokuvaan soulballadiksi. Costner on kertonut haastattelussa, että Houstonin levy-yhtiön johtajat eivät olleet järin innostuneita kappalevalinnasta. Outona pidettiin myös Costnerin vaatimusta, että kappaleen alku tulee esittää a cappella eli ilman soitinsäestystä. Costner piti kiinni kannastaan, ja niinpä Whitney Houston laulaa Bodyguardin loppukohtauksessa ”I Will Always Love Youn”, ja ensimmäiset 46 sekuntia siitä ilman säestystä. Houston teki itse asiassa kaksi versiota laulusta – toisen elokuvaan ja toisen soundtrack-levylle.
Encyclopædia Hebraica

Encyclopædia Hebraica (hepreaksi ‏האנצקלופדיה העברית‎‎) on hepreankielinen tietosanakirja, joka julkaistiin 1900-luvun jälkipuoliskolla.

Historia

Kustantaja Bracha Peli julkaisi yleisen ensyklopedian, jonka päätoimittajana oli professori Joseph Klausner. Bracha Pelin poika Alexander Peli halusi tehdä kattavamman tietosanakirjan.
Encyclopædia Hebraica alkoi edetä kesällä 1944, kun perustettiin komitea pohtimaan tietosanakirjan tavoitteita. Ensimmäisen osan painatus alkoi kesällä 1948 samaan aikaan kuin Israelin valtio perustettiin. Tietosanakirjan toteuttamisesta vastanneen työryhmän kunniapuheenjohtajana toimi Israelin presidentti, professori Chaim Weizmann.
Ensimmäinen osa sisälsi hakusanat Alef–Australia (אוסטרליה). Tietosanakirjan ensimmäinen kuva oli Israelin itsenäisyysjulistus. Tietosanakirjan viimeinen hakusana on Tišrei (תשרי).
Mjasištšev M-55

Mjasištšev M-55 (NATO-koodi Mystic) on korkealla lentävä neuvostoliittolainen tiedustelulentokone, joka kehitettiin Mjasištšev M-17-koneesta.

M-17

M-17-koneen suunnittelu alkoi vuonna 1978, jolloin Yhdysvallat edelleen – satelliittitekniikan käytöstä huolimatta – lähetti tiedustelupalloja Neuvostoliiton yli. Tarkoitus oli, että M-17-kone voisi ampua pallot alas. Koneen ensilento tapahtui 26. toukokuuta 1982. 28. maaliskuuta 1990 M-17 ohjaajanaan Vladimir Arkhipenko teki edelleen voimassa olevan 16–20-tonnisten lentokoneiden lakikorkeusennätyksen: 21 830 metriä. M-17-kone on saavuttanut 12 Fédération Aéronautique Internationalen maailmanennätystä, joita viisi on edelleen voimassa.

M-55

M-17:n rooli tiedustelupallojen metsästäjänä Neuvostoliiton ilmavoimissa päättyi vuonna 1987. Raskaampi kaksimoottorinen M-55 Geophysica sai tämän roolin, ensimmäinen M-55 lensi vuonna 1988. Vuonna 1994 tiedustelukoneen valmistus päättyi, koneita oli valmistettu vain viisi kappaletta.
21. syyskuuta 1993 M-55 ohjaajanaan Viktor Vasenkov lensi 21 360 metrin korkeuteen ja tämä on painoluokan ennätys edelleen. M-55 saavutti 15 FAI:n ennätystä, joista yhtään ei ole ylitetty.
Osa M-55 Geophysica-koneista on edelleen tutkimuskäytössä. Niillä on muun muassa tutkittu vuosina 1996–1997 Pohjoismantereen stratosfääriä.
Irlantilaisen Qucomhaps-yhtiö  on pohtinut M-55-koneenkäyttöä tietoliikennelinkkinä Kaakkois-Aasiassa.
Leveäjärvi (Orivesi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 7,4 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Se sijaitsee ylänköalueen korkean mäen lakualueella olevassa painaumassa. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järvelle ei tule teitä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Äväntäjärven valuma-alueeseen (35.724) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 196,5 metriä mpy. Järveen ei ole johdettu ojia eikä sillä itselläkään ole merkitty karttoihin laskuojaa.
San Lorenzon kirkko

San Lorenzon kirkko Firenzessä on yksi merkittävimmistä renessanssityylisistä rakennuksista Firenzessä. Pyhä Ambrose vihki alkuperäisen kirkon käyttön vuonna 393, ja se rakennettiin uusiksi romaaniseen tyyliin 1100-luvulla. Vuonna 1418 Giovanni de' Medici tilasi kirkon laajennustyön Filippo Brunelleschilta. Brunelleschi suunnitteli kirkkoon suuria muutoksia: hän suunnitteli kirkon kupolin ja kuinka se voitaisiin rakentaa ilman minkäänlaisia tukirakennelmia. Hän aloitti julkisivun rakennustyön, joka kuitenkin jäi kesken marmorin kuljetusvaikeuksien takia.
Brunelleschi kuoli ennen kuin uudistustyöt olivat valmiit. Michelangelo suunnitteli uuden marmorijulkisivun, jota ei toteutettu. Donatello suunnitteli kaksi saarnastuolia, jotka hänen oppilaansa toteuttivat. Donatello myös sisusti Brunelleschin piirtämän sakariston.
San Lorenzon kirkko oli Medici-suvun perhekirkko, ja sinne on haudattu useita suvun jäseniä.
Mäkelänjärvi (Ylöjärvi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 9,6 hehtaaria ja se on 1,3 kilometriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Karjulanjoen valuma-alueella (35.36), jonka Mäkelänjärven–Alainenjärven alueeseen (35.361) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 124,1 metriä mpy.
Hamadryadit

Hamadryadit (muinaiskreikaksi Ἁμαδρυάδες) olivat kreikkalaisessa mytologiassa tammi- ja poppelipuiden nymfejä. Hamadryadit olivat sidoksissa puuhunsa ja kukoistivat sen kanssa, mutta kun puu tuli vanhaksi ja kuoli – tai kaadettiin – hamadryadi kuoli puunsa mukana.
Martti Linna (kirjailija)

Martti Olavi Linna (s. 1966 Kivijärvi) on suomalainen kirjailija. Hän on koulutukseltaan metsätalousinsinööri ja asuu nykyisin Haminassa. Linna on kirjoittanut romaanien ja tietokirjojen lisäksi muun muassa kolumneja, pakinoita ja novelleja.

Tuotanto

Linna julkaisi esikoisromaaninsa Syysmarkkinat vuonna 2005 ja kaksi vuotta myöhemmin ilmestyi dekkari Ahventen valtakunta. Ranskalainen Gaia Editions -kustantamo julkaisi sen maaliskuussa 2013 nimellä La Royaume des perches. Romaani oli samana vuonna ehdolla Ranskan arvostetuimman rikoskirjallisuudelle myönnettävän palkinnon Grand prix de Littérature policièren saajaksi. 
Vuonna 2008 ilmestyi tietoteos Metsänhoitoa Suomen Karjalan Kannaksella, joka kertoo metsänhoidosta Karjalan kannaksella 1800-luvulta vuoteen 1939.    
Vuonna 2009 julkaistu rikos- ja avioliittoromaani Tammikoti jatkaa Ahventen valtakunnassa ensiesiintymisensä tehneen rikosylikonstaapeli Reijo Sudenmaan tarinaa. Samoin tekevät romaanit Kuolleita unelmia (2010), Liian iso juttu (2011), Kultainen sääntö (2013), Rakkausarpia (2015), Kasvuaikaa (2017) ja Impivaara (2019).   
Vuonna 2012 Linnalta ilmestyi ihmisen sisäisestä tarinasta ja tragikoomisesta parisuhteesta kertova romaani Ristimitta, sekä metsätietokirja Metsänomistajan rahakirja. Vuonna 2014 ilmestyi vaihtoehtoishistoriallinen romaani Niobe, joka kertoo elämästä rotupuhtaassa Suomessa Saksan voittaman toisen maailmansodan jälkeen.   
Vuonna 2015 ilmestynyt romaani Kaksi hautaa saarella pohjautuu Haminan edustalle Majasaareen haudattujen Aleksei Osipovin ja hänen Maija-rakastettunsa tarinaan. Osipov oli keväällä 1918 punaisten Savon rintaman viimeinen ylipäällikkö.  
Vuonna 2017 ilmestynyt Linnan ensimmäinen lastenromaani Isän luokse kertoo ilmastonmuutoksesta yhdeksänvuotiaan Katri-tytön silmin. 
Vuonna 2018 ilmestynyt Keisareita ja kalastajia: tarinoita itäiseltä Suomenlahdelta kertoo tuon merialueen rikkaasta historiasta, luonnosta ja ihmisistä.
Marc Platt (tanssija)

Marc Platt (Marcel LePlat; 2. joulukuuta 1913 Pasadena, Kalifornia – 29. maaliskuuta 2014 Marinin piirikunta, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen balettitanssija ja musikaaliesiintyjä. Hän sai opetusta Mary Ann Wellsiltä ja oli yksi Ballet Russe de Monte Carlon alkuperäisjäsenistä. Hän teki koreografian Ghost Towniin (1939), jonka musiikin sävelsi Richard Rodgers.
Platt sai merkittävimmän musikaaliroolinsa Dream Curlyna vuoden 1943 alkuperäisessä Oklahoma!-tuotannossa Broadwaylla. Agnes de Mille antoi hänelle vielä cameoroolin vuoden 1955 elokuvaversiossa. Lisäksi Platt esiintyi muun muassa Bill Calhounin/Lucention roolissa musikaalissa Kiss Me, Kate. Elokuva-alalla hänet tunnetaan parhaiten neljänneksi vanhimpana veljeksenä (Daniel Pontipee) musikaalielokuvassa Seitsemän veljeksen morsiamet (1954). Hän tanssi myös useissa muissa elokuvissa ja teki satunnaisia vierailuja televisiossa.
Platt toimi sittemmin muun muassa pedagogina. Hänet nähdään Ballets Russes -dokumentissa (2005). Hän oli kahdesti naimisissa; toinen puoliso oli tanssija Jean Goodall.
Kärväsvaaran kaivos

Kärväsvaaran rautakaivos oli Otanmäki Oy:n omistama kaivos Kemijärvellä. Malmiesiintymän löysi jo vuonna 1921 Matti Lahtela. Kärväsvaaran kaivos avatiin 1959 ja se oli toiminnassa vuoteen 1967 asti. Malmia louhittiin yhteensä 1,1 miljoonaa tonnia. Se sijaitsi 13 kilometrin päässä Raajärven kaivoksesta. Paikalla on nykyisin pieni veden täyttämä avolouhos.
Musō Gonnosuke Katsuyoshi

Musō Gonnosuke Katsuyoshi (jap. 夢想權之助勝吉, tunnettiin aiemmin myös nimellä Hirano Gonbei) oli 1600-luvulla elänyt samurai ja japanilaisen koryū-koulukunnan Shindō Musō-ryūn perustaja.

Gonnosuken elämä ja jōjutsun synty

Musō Gonnosuke Katsuyoshin elämästä tiedetään varmuudella hyvin vähän. Ensimmäisen kohtaamisen Gonnosuken ja Musashin välillä epäillään sattuneen 1605, mutta ensimmäinen kirjallinen kuvaus kohtaamisesta on vasta 1629  Kaijo Monogatarin kirjoittamana. Gonnosuke oli menkyo sekä Tenshin shōden Katori shintō-ryūssa että  Kashima Shin ryūssa (joissakin lähteissä Kashima Jikishinkage ryūssa). Shindō Musō-ryū jōjutsun Gonnosuke kehitti hävittyään ottelun kuuluisalle japanilaiselle miekkamiehelle Miyamoto Musashille. Yhden kirjallisen lähteen mukaan Gonnosuke oli musha shūgyōlla oppilaidensa kanssa kiertäen Japania. Gonnosuke oli jo aiemmin vaelluksellaan kohdannut Musashin isän, joka oli kuuluisa jutte-taidoistaan, otellut tätä vastaan ja voittanut. Gonnosuke halusi siksi koetella myös poikaa, Miyamoto Musashia.
Musashi säästi hävinneen Gonnosuken hengen. Häviönsä jälkeen Musō jatkoi vaelteluaan saapuen vihdoin Homan-vuorelle Chikuzenissa (nykyisessä Fukuokan prefektuurissa), jonne hän pysähtyi 37 päiväksi. Temppelivuori oli tunnettu buddhalaisen kilvoittelun (shugendo) harjoituksistaan. Rukoustensa viimeisenä päivänä Musō Gonnosuke sai unessa viestin ”maruki wo motte, suigetsu wo shire” (pyöreä keppi aseena löydä sisuspunos). Tämän "jumalaisen näyn" innoittamana Gonnosuke lyhensi bōn 128 cm:n pituiseksi jōksi ja kehitti lyhyen kepin eli jōn tekniikat, alkujaan 5 kappaletta, nimeltään hiden gyo i.
Sittemmin Gonnosuke siirtyi Chikuzenin provinssiin daimio Kuroda Nagamasan palvelukseen ja pysyi toimessaan kuolemaansa asti. Pascal Kriegerin mukaan Muso antoi menkyon kymmenelle oppilaalle, mutta kirjallista todistusaineistoa ei ole käytettävissä. Myöskään Kurodan klaanin dokumenteista ei löydy mainintaa Musō Gonnosuken palkkaamisesta, syntymä- tai kuolinvuodesta tai virka-asemasta. Ainoa dokumentti, joka liittää Musōn Kuroda-haniin on hänen lahjoittamakseen merkityn kunniamiekan kirjaus Tsukuban pyhätössä. Gonnosuken kehittämä Shindō Musō-ryū jōjutsu säilyi Kuroda-klaanin yksityisenä taistelutaitona 1930-luvulle.
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1948

Joukkueet

Mestaruussarjaan osallistui 16 joukkuetta, joista kahdeksan Palloliiton sarjoista ja kahdeksan TUL:n sarjoista. Sarjaan otettiin ne joukkueet, jotka olisivat osallistuneet oman liittonsa Mestaruussarjaan syksyllä 1948 eli kuusi joukkuetta kauden 1947–48 Mestaruussarjasta ja kaksi nousijaa kauden 1947–48 Suomensarjasta sekä kuusi joukkuetta kauden 1947–48 TUL:n Mestaruussarjasta ja kaksi nousijaa kauden 1947–48 TUL:n Suomensarjasta.