google/wiki40b huggingface dataset:
Benny Hill

Alfred Hawthorn "Benny" Hill (21. tammikuuta 1924, Southampton – 20. huhtikuuta 1992, Teddington) oli englantilainen koomikko. Hill oli ensimmäinen brittikoomikko, joka saavutti kansainvälistä mainetta televisiokoomikkona.

Ura

Hillin ura alkoi 1940-luvulla ympäri Isoa-Britanniaa kiertäneen varieteeteatterin parissa. Taiteilijanimen Benny Hill hän otti käyttöön lempikoomikkonsa Jack Bennyn mukaan. Samoihin aikoihin hän teki yhteistyönä Reg Varneyn kanssa humoristisia ohjelmia radioon. Ura televisiossa alkoi vuonna 1949 ohjelmalla Hi There!.

The Benny Hill Show

Benny Hillin tunnetuin työ oli BBC:llä vuonna 1955 aloittanut The Benny Hill Show, jonka esitetyin osuus käsittää ITV:lle (Thames Television) vuosina 1969–1989 tehdyt 111 puolen tunnin kestoista jaksoa. Benny Hill oli sekä yksi sarjan käsikirjoittajista että sen pääesiintyjä. Hän oli myös ohjelmassa esitettyjen laulujen säveltäjä.
Show’ta on esitetty tähän mennessä yli 140 maassa. Yhdysvalloissa nähtiin ensimmäiset The Benny Hill Show’n nimellä kulkevat, ohjelmalle ominaisesta alatyylin huumorista siistityt koosteet tammikuusta 1979 alkaen. Nimekkäitä faneja ovat olleet muun muassa Charles Chaplin ja Michael Jackson, joista kumpikin tapasi Benny Hillin henkilökohtaisesti. Ohjelman itsenäisestikin mainetta saavuttanut tunnusmelodia on saksofonisti Boots Randolphin kappale "Yakety Sax".

Yksityiselämä

Huolimatta miljoonaomaisuudestaan Benny Hill eli suhteellisen vaatimatonta elämää. Hän asui pienkerrostalokaksiossa lähellä Teddingtonin Studioita, missä hän kuvasi omaa show'taan. Hillillä ei ollut palvelijoita eikä autoa, ja hän hoiti itse välttämättömät askareensa.

Kuolema

Lääkärit varoittivat näyttelijää hänen viimeisinä vuosinaan useaan otteeseen liikalihavuudesta. Paria kuukautta ennen Hillin kuolemaa lääkärit ehdottivat hänelle ohitusleikkausta, mutta Hill kieltäytyi operaatiosta. Hill löydettiin huhtikuussa 1992 kuolleena kotoaan nojatuolista, johon hän oli kuollut katsoessaan televisiota. Koska Hill oli lapseton ja naimaton, näyttelijän muhkea omaisuus jaettiin hänen veljenpojilleen ja -tyttärilleen. Liikkui myös huhuja, että näyttelijän mukana olisi haudattu kultakoruja. Varkaat yrittivät kaivaa Hillin arkun ylös haudasta. Poliisin tarkastessa hänen avatun arkkunsa, ei sieltä löytynyt lainkaan kalleuksia.
Shunji Iwai

Shunji Iwai (jap. 岩井俊二, s. 24. tammikuuta 1963, Sendai, Japani) on japanilainen elokuva- ja musiikkivideo-ohjaaja, käsikirjoittaja sekä näyttelijä. Käsikirjoittajana hän on käyttänyt taiteilijanimeä San Amino. Hän on myös ohjannut useita televisiotuotantoja. Iwaita pidetään 1990-luvun merkittävimpänä ”uuden aallon” ohjaajana Japanissa.
Monet Iwain elokuvat ovat lämminhenkisiä rakkaustarinoita, joiden huumori on hyvin hienovaraista. Suuren yleisön tietoisuuteen hänet nosti elokuva Kirje kuolleelle rakastetulle, josta tuli välittömästi Japanissa sekä yleisön että monien kriitikoiden suosikki. Elokuva voitti Jokohaman filmifestivaaleilla 1995 parhaan tuotannon ja parhaan ohjaajan palkinnon. Elokuva sai myös muita japanilaisia palkintoja, ja se äänestettiin vuoden parhaaksi japanilaiseksi elokuvaksi useissa kilpailuissa.
Kirje kuolleelle rakastetulle kertoo nuoresta naisesta nimeltään Hiroko Watanabe, joka kirjoittaa kirjeen vuorikiipeilyonnettomuudessa kuolleelle rakastetulleen – ja saa yllättäen vastauksen. Vähitellen keriytyy auki kuolleen rakastetun nuoruusaikainen rakkaustarina. Hengeltään hyvin samantapainen Shigatsu monogatari kertoo puolestaan tytöstä, joka muuttaa opiskelemaan Tokioon ja alkaa etsiä paikkaansa suurkaupungissa.
Iwain suosituimpiin elokuviin kuuluu kuitenkin myös hyvin toisentyyppinen Perhonen sydämessä, joka on synkkä ja raaka antiutopia tulevaisuuden suurkaupungista nimeltä Yentown. Osan Iwain elokuvien suosiosta selittävät myös niiden naistähdet; Kirje kuolleelle rakastetulle -elokuvassa kaksoisroolin tekevä Miho Nakayama, Shigatsu monogatarissa Takako Matsu ja Perhonen sydämessä -elokuvassa sekä Picnicissä Chara.
Koneistaja

Koneistaja on kone- ja metallialan perustutkinnon tutkintonimike. Työnkuvaan kuuluu erilaisten tuotteiden ja työvälineiden valmistus käsikäyttöisillä NC-koneilla sekä tietokoneohjatuilla CNC-koneilla.
Douglas Sequeira

Douglas Sequeira (s. 23. elokuuta 1977) on costaricalainen jalkapalloilija, joka pelaa Tippeligaenin Tromsø IL:ssa. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.

Pelaajaura

Sequira aloitti uransa Alankomaiden Eredivisiessa Feyenoordissa, jossa hän pelasi vuodet 1997–1999. Kauden 1999–2000 hän pelasi Saksassa 2. Bundesliigassa Karlsruher SC:ssä, jonka jälkeen siirtyi kotimaahansa Deportivo Saprissaan. Vuonna 2004 Real Salt Lake vaihtoi hänet Pablo Brenesiin, mutta vaihtoi hänet heti edelleen Club Deportivo Chivas USA:han. Sequeira pelasi Real Salt Lakessa vuodesta 2005 vuoteen 2007. Kunnes siirtyi Norjaan alkutalvesta 2007 nykyiseen joukkueeseensa Tromssaan.

Maajoukkueura

Sequeira kuului Costa Rican nuorten maajoukkueisiin pelaten muun muassa 1997 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. 10. heinäkuuta 1999 hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Costa Rican jalkapallomaajoukkueessa Jamaikaa vastaan. Hän on pelannut 31 maaottelua tehden niissä kaksi maalia (tilanne 20. kesäkuuta 2006). Hän oli mukana Saksan MM-kisoissa 2006.
Kyberfeminismi

Kyberfeminismi on monimerkityksellinen feminismin haara, jonka keskiössä ovat sukupuolen, ruumiin ja teknologian suhteet. Sen juuret ovat Donna Harawayn esseessä Kyborgimanifesti, mutta vasta vuonna 1991 naistaiteilijaryhmä VNS Matrix käytti ensimmäisenä manifestissaan nimitystä kyberfeminismi.

Määritelmä

Kyberfeminismillä tarkoitetaan laajasti ymmärrettynä tietotekniikan feminististä tarkastelua sekä käytännön että teorian tasolla. Uusmediatutkimuksen ulkopuolella se on määritelty olevan feministinen suuntaus, jonka keskiössä on sukupuolen, ruumiin ja teknologian suhteet.

Historia

Kyberfeminismin syntyjuuret ovat Donna Harawayn Kyborgimanifestissä (1985). Haraway pyrki esseessään muotoilemaan feminismin asemaa teknologiaan ja luonnontieteisiin. Esseen innoittamana australialainen naistaiteilijaryhmä VNS Matrix päätti 1991 irrotella taiteella ja feministisellä teorialla ja julkaisi ”21. vuosisadan kyberfeministisen manifestin”. Siinä Harawayn manifesti yhdistyi kyberpunk-fiktion termeihin, feministisen ”pillutaiteen” perintöön ja Luce Irigarayn tuotantoon. VNS Matrix olikin todennäköisesti ensimmäinen, joka käytti termiä kyberfeminismi.
VNS Matrixin installaatiot vaikuttivat brittitutkija Sadie Plantiin, jota pidetään Euroopassa kyberfeminismin 1990-luvun tunnetuimpana teoreetikkona. Plant edustaa kuitenkin vain yhtä kyberfeminismin suuntausta. Pääosin saksalaisen Old Boys Networkin järjestämissä kyberfeministisissä internationaaleissa on pyritty painottamaan jokaista kyberfeministiä löytämään oma yksilöllinen agendansa ja politiikkansa. Plantiin viittavilla kirjoittajilla tämä on tarkoittanut termin epäpoliittisuutta, mutta toisille tämä on tarkoittanut ruohonjuuritason aktivismia ja valtakamppailua sekä toisille feminististä mediatutkimusta.
Kyberfeminismi kukoisti erityisesti 1990-luvulla, jolloin maailmalla yleisestikin oltiin innostuneita ja toisaalta huolissaan World Wide Webin laajamittaisesta leviämisestä. Kun tieto- ja verkkotekniikat ovat levinneet sittemmin kaikille elämänalueille, osa teoreetikoista on miettinyt koko kyberfeminismin ideaa, koska käytännössä jokaisessa politiikan ja feminismin osa-alueessa joutuu kohtaamaan kyberteknologian haasteet.
Grace VanderWaal

Grace VanderWaal (s. 15. tammikuuta 2004, Kansas City) on yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja ukulelen soittaja. Hän nousi julkisuuteen voitettuaan America's Got Talent -kykykilpailun  kauden 11.
Hän julkaisi voiton jälkeen EP:n "Perfectly Imperfect", joka nousi parhaimmillaan sijalle 9 Billboard TOP200 -listalla. Ensialbuminsa Just The Beginning VanderWaal julkaisi 3. marraskuuta 2017. Albumi nousi parhaimmillaan Billboardin TOP200 listalla sijalle 21.
VanderWaal on myös aloittanut näyttelijänuransa ja hän näyttelee pääosaa Disneyn elokuvassa Stargirl.
Josh Barnett

Vapaaottelu

Barnett oli harjoitellut ennen vapaaottelemista painia ja hieman potkunyrkkeilyä. Vuonna 1996 hän meni harjoittelemaan Jim Harrisonin salille vapaaottelemista ja vuotta myöhemmin Barnett aloitti vapaaottelu-uransa 1997 UFCF-organisaatiossa. Hän otteli viisi ottelua voittaen kaikki. Sittemmin 1999 Barnett siirtyi SuperBrawliin, jossa hän otteli ensimmäisessä ottelussaan Juha Tuhkasaarea vastaan voitokkaasti. Myöhemmin Barnett otteli myös Bobby Hoffmania ja Dan Severniä vastaan.

UFC

Barnett otteli ensi kerran UFC:ssä 17. marraskuuta 2000 UFC 28 tapahtumassa. Vastassa oli Gan McGee, jonka hän voitti teknisellä tyrmäyksellä toisessa erässä.
2 yötä aamuun

Arvioita

Elokuvatutkija Jari Sedergrenin mukaan elokuva on leimallisesti kamarielokuva, jonka näyttelijät onnistuvat tehtävissään erinomaisesti. Erityisesti elokuvan naiskuvaa hän pitää vahvana.
Daikokuten

Daikokuten (myös Daikoku tai Daikoku-ten) on japanilaisessa mytologiassa ja sittemmin šintolaisuudessa esiintyvä jumalhahmo eli kami.
Daikokuten on yksi ”seitsemästä hyvän onnen jumalasta” (shichifukujin). Hänellä on yleensä ”vaurautta lyövä” nuija, aarresäkki ja hän seisoo riisipaalien päällä. Hän lienee saanut alkunsa intialaisesta Mahākalā-jumalasta ja synkretismin myötä hänet on liitetty japanilaiseen Ōkuninushiin.
Daikokuten tunnetaan nykyisin laajasti iloisena onnea ja vaurautta tuovana hahmona, mutta alkujaan hän oli kiivas taistelija. Vanhin Daikokuteninn kuva on Kanzeonjin temppelissä ja se on ajoitettu Heian-kaudelle (794-1185). Siinä hän on vielä sotilas; nykyinen ulkoasu on tullut käyttöön 1400-luvulla.
Vainolaistarina

Vainolaistarinat ovat osa monien kansojen kansantarustoa. Vainolaistarinoissa paikallinen väki joutuu vieraan ryhmän, vainolaisten, hyökkäyksen kohteeksi ja puolustautuu. Monissa vainolaistarinoissa paikallinen väki voittaa taikansa, rohkeutensa tai oveluutensa avulla vainolaiset. Joissain tarinoissa vainolaiset kuitenkin ehtivät tehdä pahaa ennen kuin heidät voitetaan. Usein paikalliseen väkeen kuuluu sankari, jonka avulla vainolaiset voitetaan tai karkotetaan. Sankarilla voi olla yli-inhimilliset ruumiin- tai taikavoimat.
Suomalaisten ja saamelaisten vainolaistarinat ovat usein puoli-historiallisia. Ne perustuvat löyhästi historiallisiin vainoihin ja hyökkäyksiin, mutta tarinoita on vahvasti muokattu ja väritetty. Samoja piirteitä löytyy monista kertomuksista eri puolilta Suomea, joten osittain on kyse kulkutarinoista.

Saamelaiset vainolaistarinat

Saamelaisissa vainolaistarinoissa vihollisina esiintyy useita eri ryhmiä. Tämä perustuu todelliseen historialliseen tilanteeseen, sillä useat ryhmät kilpailivat lappalaisten verotuksesta. Saamelaisten tarinoiden tsuudit on tulkittu suomalaisiksi.

Virolainen tarusto

Virolaisten, kuten muidenkin Baltian kansojen tarustossa vainolaisia ovat saksalaiset ja venäläiset. Muistot saksalaisista rautamiehistä liittyvät suurelta osin "pohjoisiin ristiretkiin" balttilaisia pakanoita vastaan. Virolaisesta kansantarustosta kootussa ja muokatussa Kalevipoeg-eepoksessa Kalevinpojat ja muut virolaiset taistelevat rautamiehiä vastaan tappaen lukuisia. Lopulta rautamiehet kuitenkin voittavat ja Viro joutuu saksalaisten käsiin.
Brad Harris

Brad (Bradford) Harris (16. heinäkuuta 1933 St. Anthony, Idaho – 7. marraskuuta 2017) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä.
Kehonrakennusta harrastanut Harris aloitti elokuvauransa sijaisnäyttelijänä Stanley Kubrickin Spartacuksessa. 1960-luvun alussa hän esitti päärooleja italialaisissa peplumelokuvissa kuten Sansone (”Simson”, 1961), Goliath contro i giganti (”Goljat vastaan jättiläiset”, 1961) ja La furia di Ercole (”Herkuleen raivo”, 1962). Lajityypin muista muskelimiehistä hän poikkesi vaaleilla hiuksillaan ja kunnollisilla näyttelijänlahjoillaan.
1960-luvun puolivälissä Harris siirtyi italowesterneihin sekä italialais-saksalaisiin vakoilujännäreihin, joista tunnetuin on Miehemme X (Komissar X) -sarja. 1970-luvulla hän näytteli sekalaisissa viihde-elokuvissa kuten Formula I – Nell’Inferno del Grand Prix (”Formula I – Grand Prix -helvetti”, 1970), Zambo - viidakon kuningas (Zambo il dominatore della foresta, 1972) ja …questa volta ti faccio ricci! (”Tällä kertaa rikastun”, 1974). 1980-luvulla Harris palasi peplumgenreen Herculeessa ja Seitsemässä raivoisassa gladiaattorissa. Hän esiintyi myös saksalaisissa ja amerikkalaisissa tv-sarjoissa.
Punamultalukko

Punamultalukko on Kangasalan Vehoniemenharjulla sijaitseva mannerjään vetäytyessä syntynyt noin 40 metriä syvä suppa eli harjukuoppa joka on luultavast pohjoismaiden suurin. Kangasalla sijaitsee myös muita suuria suppia kuten Väärälukko, Mustalukko ja Isolukko. Näistä ainoastaan Isolukko sijaitsee luonnonsuojelualueella.
Punamultalukon alueelle on jo pitkään suunniteltu luonnonsuojelualuetta mutta perustaminen on viivästynyt koska lähistölle on ollut suunnitteilla Tampereen ja Valkeakosken seudun tekopohjavesihankkeeseen liittyviä tekopohjavesikaivoja ja vesijohtolinjoja.
Supat syntyivät soran alle hautautuneen suuren jäälohkareen sulamisen seurauksena.
Mustaniskaherttu

Levinneisyys

Mustaniskaherttua tavataan Burkina Fasossa, Keski-Afrikan tasavallassa, Tšadissa, Kongon tasavallassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Norsunluurannikolla, Ghanassa, Guineassa, Guinea-Bissaussa, Malissa, Nigeriassa, Senegalissa, Sierra Leonessa, Etelä-Sudanissa, Sudanissa, Eritreassa ja Etiopiassa. Keniasta ja Ugandasta se on mahdollisesti kuollut sukupuuttoon. Lajin on kuvattu olevan harvinainen, mutta paikallisesti yleinen Kongon tasavallassa ja Etiopian pohjoisosissa. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lelumuseo

Lelumuseo on museo, joka esittelee leikkikalujen, pelien tai nukkejen historiaa. Suomen lelumuseot ovat säätiöiden tai yksityisten henkilöiden omistamia ja ylläpitämiä.
Svjatoslav

Svjatoslav I (s. 942 – k. maaliskuu 972) (ven. Святослав Игоревич) oli Kiovan Venäjän ruhtinas vuodesta 962 kuolemaansa asti vuoteen 972. Hänestä tuli ruhtinas hänen isänsä kuoltua. Hänen varsinainen valtakautensa alkoi hänen äitinsä Olgan luovuttua vallasta. Svjatoslav pysyi koko elämänsä pakanana, vaikka hänen äitinsä oli omaksunut kristinuskon.
Svjatoslavin ensimmäinen teko oli hävittää heikentyneen kasaarivallan tukikohta Sarkel Donin varrelta. Tämän seurauksena hän pystyi alistamaan vjatitsien heimon Donista ja okajoen laaksosta. Vuonna 968 kasaarien alaiset petsegenit tekivät rajun hyökkäyksen Kiovaan. Svjatoslav kosti tämän tuhoamalla Kasaarien pääkaupungin Itilin ja hajotti koko kasaarivaltion. Bysantin keisari Nikoforos Fokas pyysi apua Svajatoslavilta vuonna 969 tuhotakseen voimistuneen Bulgarian. Svjatoslav suostui antamaan apua ja ihastui tonavaan, niin että aikoi siirtää valtakunnan keskuksen sinne. Bysantin keisarinvaihdoksen hämmingeissä hän lähti ryöstämään myös Bysantin alueita Tonavan eteläpuolelta, kunnes Keisari Johannes Tsimiskes päihitti hänet vuonna 971. Svjatoslav joutui palaamaan kotiin, mutta matkalla petsegenit surmasivat hänet vuonna 972.
Svjatoslavin kuoltua maa jaettiin kolmen pojan kesken. Vanhin Jaropolk sai Kiovan ja Etelä-venäjän. Lisäksi hän sai Yliruhtinaan aseman. Toiseksi vanhin Oleg sai drevljaanien maan ja nuorin Vladimirista tuli Novgorodin Käskynhaltija. 
Svjatoslav oli ensimmäinen Kiovan ruhtinas, jonka nimi ei ollut skandinaavistaustainen. Tämä heijastelee rusien eli Venäjälle ja Ukrainaan asettuneiden viikinkien slaavilaistumista.
Tesoman kirjasto

Historia

Tesoman kirjasto muodostettiin vuonna 1979 yhdistämällä Raholan koululla toiminut Raholan sivukirjasto ja Tesomajärven koululla toiminut Tesoman sivukirjasto.
Tesoman koululla toiminut sivukirjasto oli avattu 15. marraskuuta 1967. Kirjastona oli myös koulun käytössä ollut 40 m2:n luokkahuone. Sivukirjaston toiminta päättyi 28. helmikuuta 1979. 
Vuosina 1979-1989 Tesoman kirjasto toimi kirjastokäyttöön kunnostetussa
entisessä liikehuoneistossa, joka oli hyötypinta-alaltaan 517 m2. Näistä tiloista jouduttiin luopumaan tammikuussa 1989 kiinteistön omistajan vaihduttua. Uuden kirjaston rakentamisen
aloituksen lykkääntyessä kirjasto jouduttiin sijoittamaan väliaikaisiin vuokratiloihin samaan
kiinteistöön, jossa aikaisemmatkin vuokratilat olivat.
Kirjastolle rakennettiin vuosina 1989-1990 omat tilat kiinteistöön, jossa toimii myös Tesoman nuorisokeskus.
Sisustussuunnitelman laati ja kiinteistön suunnitteli kaupunginarkkitehti Jukka Hagman Tampereen kaupungin talonrakennusvirastosta. Kirjasto avattiin uusissa tiloissa 3. tammikuuta 1991
Marie Glory

Marie Glory (oik. Raymonde Louise Marcelle Toully, 3. maaliskuuta 1905 Mortagne-au-Perche, Ranska – 24. tammikuuta 2009 Cannes, Ranska) oli ranskalainen mykkäelokuvien näyttelijä. Hän oli yksi viimeisistä elossa olevista aikuisrooleja mykkäelokuvissa näytelleistä näyttelijöistä. Glory teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1924 Raymond Bernardin elokuvassa Le Miracle des Loups taiteilijanimellä Arlette Genny, jota hän käytti vuoteen 1927.
Vuonna 1928 Glory näytteli Line Hamelinin roolin yli kolmetuntisessa ranskalais-saksalaisessa tuotannossa  Raha (L'Argent). Seuraavana vuonna hän oli mukana Géza von Bolváryn saksalaiselokuvassa Vater und Sohn.
1930-luvulla Glory esitti naispääosaa useissa elokuvissa. Hänen ensimmäinen puheroolinsa oli vuonna 1930 Leo Mittlerin elokuvassa Le Roi de Paris, jossa Gloryn vastanäyttelijänä toimi venäläisemigrantti Iván Petrovich. Hänen viimeinen pääosansa oli vuonna 1939. 1940-luvulla Glory näytteli vain yhdessä elokuvassa (vuoden 1943 Dagli Appennini alle Ande). 1950-luvulla Glory näytteli italialaisissa elokuvissa sivurooleissa. Hänen viimeinen elokuvaroolinsa oli vuonna 1960 ja tv-sarjassa vuonna 1964.
Spiegelmanin hirviö

Spiegelmanin hirviöksi kutsutaan RNA-juostetta, joka koostuu vain 218 emäksen kääpiöperimästä, ja joka pystyy kopioitumaan. Sen kehitti University of Illinois'issa työskentelevä Sol Spiegelman.
Kokeessa vietiin yksinkertaisen RNA-viruksen (Qβ) RNA:ta RNA:n omaa replikaatioentsyymiä sisältävään nesteeseen. Lisäksi koeputkessa oli sopivia raaka-aineita, suoloja sekä ravinteita. Järjestelmä tuotti paljaita RNA-juosteita. Sen jälkeen Spiegelman eristi syntetisoimaansa RNA:ta, ja pani sen erilliseen liuokseen ja antoi sen taas monistua. Sen jälkeen hän eristi taas tätä RNA:ta ja toisti prosessia edelleen vaiheiden sarjassa.
Nopeimmin kopioituva RNA selvisi voittajaksi ja siirtyi sarjan "seuraavaan sukupolveen". Tässä eristämisprosessi korvasi darwinistisen evoluution perustana olevan kilpailun, ja se vaikutti suoraan RNA:han. Odotusten mukaan kopioitumisessa tapahtui virheitä ja ne pudottivat taakaksi osoittautuneita perimän osia pois. Nopeimmin kopioituvat RNA-molekyylit alkoivat dominoida muita, koska niitä oli enemmän ja kokeen edetessä 74 sukupolven jälkeen 4 500 nukleotidiemästä käsittänyt RNA-juoste oli muuttunut 220 emäksen kääpiöperimäksi. Koska siinä ei ollut turhaa perimää ja se kopioitui erittäin nopeasti, sitä alettiin kutsua Spiegelmanin hirviöksi.
Myöhemmin Nobel-palkittu professori Manfred Eigen kollegoineen toisti kokeen, hieman eri asetelmin, ja he huomasivat että ainoastaan yksi RNA-molekyyli aloitti liuoksessa "väestöräjähdyksen". He myös vakuuttuivat, että näkivät spontaanin RNA-juosteiden synteesin perusaineisosista, kun ainuttakaan viruksen RNA-molekyyliä ei ollut liuoksessa.
Kokeet eivät kuitenkaan todista empiirisesti, miten luonto siirtyi elottomista aineista elämään. Ne olivat monimutkaisia ja kaukana oletetun varhaisen Maan olosuhteista. Lisäksi Spiegelman kokeissaan eristi RNA:n RNA-viruksesta, jota joidenkin mielestä voidaan pitää elävänä oliona.
John William Brown

John William Brown (28. joulukuuta 1913 Athens – 29. lokakuuta 1993 Medina) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, joka toimi lyhyen aikaa Ohion kuvernöörinä.
Brown toimi Medinan pormestarina vuosina 1950–1953 ja Ohion varakuvernöörinä 1953–1957. Frank J. Lauschen tultua valituksi senaattiin Brown hoiti kuvernöörin tehtäviä yhdentoista päivän ajan 3. tammikuuta – 14. tammikuuta 1957. Seuraavana vuonna hänet valittiin Ohion osavaltion edustajainhuoneeseen, jossa hän istui vuoteen 1960. Hän toimi uudelleen Ohion varakuvernöörinä 1963–1975.
Niels Wilhelm Gade

Niels Wilhelm Gade (22. helmikuuta 1817 – 21. joulukuuta 1890) oli tanskalainen säveltäjä, kapellimestari, viulisti, urkuri ja opettaja. 
Gade syntyi Kööpenhaminassa ja aloitti uransa orkesterin viulistina. Hän sävelsi ensimmäisen sinfoniansa vuosina 1841-1842. Säveltäjä lähetti teoksensa Felix Mendelssohn-Bartholdylle, joka otti sen vastaan myönteisesti. Mendelssohn johti sinfonian ensiesityksen Leipzigissä. Sinfonian saama suosio sai Gaden keskittymään enemmän säveltämiseen. Hän asui lyhyen aikaa 1840-luvulla Leipzigissä, jossa hän opetti konservatoriossa ja johti Gewandhaus-konsertteja. Vuonna 1848 Gade palasi Tanskaan, jossa hän tuli kotikaupunkiinsa Kööpenhaminaan urkuriksi ja konservatorion johtajaksi loppuelämänsä ajaksi.
Gade sävelsi muun muassa kahdeksan sinfoniaa, viulukonserton, kamarimusiikkia ja pianokappaleita. Hänen sävellyksissään on nähtävissä vaikutteita Felix Mendelssohn-Bartholdylta, mutta toisaalta hän edusti ensimmäisenä pohjoismaista tyyliä eurooppalaisessa musiikissa.
Kuorelampi (Ähtäri)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 9,9 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Ähtärinjärven alueeseen (35.433) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 165,3 metriä mpy.
Kaikki paitsi purjehdus on turhaa

Levytys ja julkaisu

Vainio levytti kappaleen demoversion alun perin Mårtensonin säestäessä pianolla vuonna 1987 Mårtensonin kotistudiolla Espoossa. Mårtenson levytti kappaleen vuotta myöhemmin vuonna 1988, ja siitä muodostui yksi hänen tunnetuimmista kappaleistaan.
Vuonna 1999, runsaat kahdeksan vuotta Vainion kuoleman jälkeen, Vainion pitkäaikainen yhteistyökumppani Jaakko Salo kuunteli Vainion ja Mårtensonin tekemän demoversion. Hän pyysi Mårtensonia muokkaamaan sen julkaisukuntoon. Kappaleeseen äänitettiin 24. helmikuuta 1999 Hyvän Tuulen Laulajat -kuoron kuoro-osuus sekä muita kosketinsoitinosuuksia. Valmis versio julkaistiin ensi kertaa samana vuonna Vainion kokoelma-albumilla, joka nimettiin kappaleen mukaan. Demoversio julkaistiin vuonna 2008 Vainion kaikki levytykset sisältävällä kokoelmalla Legendan laulut – Kaikki levytykset 1963–1990. 
Tehosekoittimen Otto Grundström on tehnyt laulusta coverversion, joka julkaistiin Mårtensonin tribuuttilevyllä Kaikki paitsi Mårtenson on turhaa vuonna 2006. Albumin nimi on viittaus kappaleeseen.
Väärä (Savitaipale)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,9 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Kivijärven alueeseen (14.192) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 82,3 metriä mpy.
Hans von Hösslin

Hans von Hösslin (20. syyskuuta 1880 – 31. joulukuuta 1947) oli Saksan armeijan kenraaliluutnantti toisen maailmansodan aikana. Hän oli syntynyt Erbachissa Odenwaldin alueella. Hän liittyi Saksan armeijaan jo varhain, ja hänet ylennettiin vänrikiksi 1899. Hän palveli junkkerina 3. baijerilaisessa jalkaväkirykmentissä, sekä pataljoonan adjutanttina vuoteen 1912 saakka, jolloin hän meni Baijerin sotakouluun. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän työskenteli esikuntaupseerina mm. 5. ja 6. Baijerin reserviläisjalkaväkirykmentissä, ja sodan lopussa 3. rykmentin pataljoonankomentajana. Sodan jälkeen hän jatkoi uraansa esikuntaupseerina, kunnes erosi palveluksesta vuonna 1932. Natsien tultua valtaan Itävallassa hän työskenteli Salzburgissa sotilashallinnon tehtävissä, ja toisen maailmansodan alettua hänestä tuli 188. divisioonan komentaja. Hän komensi 188. vuoristodivisioonaa ja otti osaa taisteluun Jugoslaviassa partisaaneja vastaan. Hänet palkittiin ritariristillä kampanjastaan. Sodan lopussa hänet vangittiin Jugoslaviassa. Monien muiden saksalaisupseerien tapaan hänet tuomittiin kuolemaan sotarikoksista ja hirtettiin Ljubljanassa 31. joulukuuta 1947.