google/wiki40b huggingface dataset:
Yliholhooja

Yliholhooja on ruotsalainen virkamies, joka valvoo että holhoojat, uskotut miehet ja asianhoitajat suorittavat heille säädetyt tehtävät. Ruotsin jokaisessa kunnassa on oltava yliholhooja tai yliholhouslautakunta. Suurissa kunnissa yliholhoojan käytössä on oma kanslia ja sen virkamiehet. Kunkin läänin lääninhallitus valvoo alueensa yliholhoojia, tekee tarkastuksia ja tutkii heihin kohdistuvat valitukset.
Järjestelmä on luotu estämään oikeudenmenetyksien kohdistumista henkilöihin, jotka eivät kykene hoitamaan omaisuuttaan, käyttämään puhevaltaansa tai ottamaan haltuunsa oikeuksiaan. Yliholhoojan tehtävänä on valvoa henkilön omaisuuden käyttöä hänen hyödykseen, omaisuuden tuoton varmistamista ja sijoitusten turvallisuutta. Yliholhoojan valitsee kunnanvaltuusto ja toimintaa säätelee vanhempainkaari. Yliholhoojan päätöksiin voi hakea muutosta käräjäoikeudesta.
Juche-torni

Juche-torni (kor. 주체사상탑) on vuonna 1982 valmistunut torni Pjongjangissa, Pohjois-Koreassa. Torni rakennettiin Kim Il-sungin 70-vuotispäivän kunniaksi. Se sijaitsee Taedongjoen varrella vastapäätä Kim Il-sungin aukiota. Nimi tulee valtion juche-ideologiasta.
Torni on 170 metriä korkea ja se on valmistettu valkoisesta graniitista. Se on maailman korkein kivitorni.
Robyn

Ura

Robyn aloitti musiikkiuransa jo 16-vuotiaana ja julkaisi debyyttisinglensä ”You've Got That Somethin’” vuonna 1995. Debyyttialbumi Robyn Is Here oli menestys ympäri maailman ja erityisesti Yhdysvalloissa, jossa se myi platinaa. Vuonna 1999 hän julkaisi jatkoa debyytilleen, mutta My Truth ei yltänyt esikoisalbumin menestykseen ja se julkaistiinkin vain Euroopassa. Robynin kolmas albumi Don't Stop the Music ilmestyi 2003. Siltä julkaistiin kaksi singleä ”Keep This Fire Burning” ja ”Don't Stop the Music”, jotka molemmat menestyivät hyvin Ruotsissa. Vuonna 2004 Robyn jätti levy-yhtiönsä Jive Recordsin.
Vuonna 2005 Robyn perusti oman Konichiwa Records -levy-yhtiön ja julkaisi neljännen levynsä Robyn. Albumi toi Robynille kolme Grammis-palkintoa. Takaisin maailmanmaineeseen Robyn nousi vuonna 2007, kun hän julkaisi yhdessä Kleerupin kanssa ”With Every Heartbeat” -singlen, joka nousi Isossa-Britanniassa listaykköseksi. Menestyksen siivittämänä hän myös julkaisi Robyn-albumin Pohjoismaiden ulkopuolella ja se myi kultaa Isossa-Britanniassa. Albumi sisältää alkuperäisten kappaleiden lisäksi myös uusia kappaleita sekä uusia versioita. Samana vuonna Robynin ääntä kuultiin myös Britney Spearsin ”Piece of Me” -kappaleessa, jossa hän toimi taustalaulajana. Vuonna 2008 Robyn kiersi Eurooppaa Madonnan Sticky & Sweet -kiertueen lämmittelijänä ja voitti parhaan live-esiintyjän Grammis-palkinnon.
Keväällä 2010 Robyn kertoi, että hän aikoo julkaista kolme albumia kuluvan vuoden aikana. Ensimmäinen näistä, Body Talk pt. 1, ilmestyi kesäkuussa, jota ennen julkaistiin single ”Dancing on My Own”, josta tuli Robynin ensimmäinen Ruotsin singlelistan ykkönen. Dancing on My Own menestyi loistavasti kaikkialla maailmassa myös Yhdysvalloissa jossa siitä tulin Robynin suurin hitti sitten vuonna 1997 julkaistun "Show Me Love" singlen. Seuraava osa, Body Talk pt. 2, ilmestyi syyskuussa. Se oli ensimmäinen Suomen viralliselle listalle noussut Robyn albumi. Sen ensimmäinen single ”Hang with Me” on cover-versio ruotsalainen Paolan kappaleesta, joka julkaistiin 2002. Robyn myös duetoi albumilla yhdessä Snoop Doggin kanssa kappaleessa ”U Should Know Better”. Sarjan päättävä kolmas albumi julkaistiin loppuvuodesta 2010.
Tauno Viiri

Tauno Johannes Viiri (16. joulukuuta 1908 Ylitornio – 22. lokakuuta 2002 Vancouver, Kanada) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 35. Sotilasarvoltaan hän oli majuri.
Viiri toimi suojeluskunnassa ja kirjoitti ylioppilaaksi Tornion yhteislyseosta vuonna 1927. Hän oli akateeminen maailmanmestari kiekonheitossa ja kuulantyönnössä vuonna 1929. Hän kunnostautui talvisodassa 3. Prikaatin komppanianpäällikkönä. Viiri nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 13. marraskuuta 1941, nimityshetkellä hän oli sotilasarvoltaan kapteeni. Nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa Timoskalan saarrostustaistelussa Räisälässä suoritettu rohkea saarrostus. Viiri johti sodan jälkeen Suur-Saimaan suojeluskuntapiirin asekätkentää. Hän oli pidätettynä 23 kuukautta kuulusteluja varten vuosina 1945–1947. Viiri muutti asekätkentäjutun takia Ruotsiin vuonna 1948 ja sieltä edelleen Kanadaan vuonna 1952, jossa hän asettui asumaan Vancouveriin. Viiri työskenteli paikallisen puhelinyhtiön palveluksessa. Hänet on haudattu Ylitornioon Kaupinmäen hautausmaalle.
Tietoturvapäivä

Tietoturvapäivä oli Suomessa vuosittain helmikuussa vietettävä teemapäivä, jonka tarkoituksena on lisätä viestinnän ja opastuksen keinoin kansalaisten tietoisuutta siitä, miten internetin ja muiden sähköisten medioiden käyttö olisi mahdollisimman turvallista. Tietoturvapäivän ja sen ympärille muodostuneen Tietoturvaviikon järjestää Suomessa Viestintäviraston koordinoima Tietoturvapäivä-hanke, johon osallistuu yli 30 yritystä, järjestöä ja viranomaista, mm. teleoperaattoreita, FiCom, Liikenne- ja viestintäministeriö, poliisi, Tieke, Tietoturva ry ja Viestintävirasto.
Vuodesta 2013 lukien Tietoturvaviikko yhdistyi uuteen Mediataitoviikkoon.

Kohderyhmät

Tietoturvapäivällä on kolme kohderyhmää: peruskoululaiset opettajineen ja vanhempineen, pienet ja keskisuuret yritykset sekä internetin kotikäyttäjät. 
Peruskouluikäisille lapsille ja nuorille korostetaan fiksua käyttäytymistä internetissä. Myös heidän opettajiaan ja vanhempiaan tuetaan mediakasvatuksessa. Kouluja ja koteja kannustetaan käsittelemään tietoturvaan ja mediakasvatukseen liittyviä teemoja esimerkiksi tietoturvakoulu.fi:stä löytyvien materiaalien ja palveluiden avulla. 
Internetin kotikäyttäjille kerrotaan tietoturvasta kuluttajanäkökulmasta, johon liittyy mm. koneen tekninen suojaaminen, turvallinen verkkoasiointi ja mahdolliset tietoturvauhat. Kotikäyttäjien verkkoturvallisuuden tukena toimii tietoturvaopas.fi.
Pienille ja keskisuurille yrityksille kerrotaan tietoturvan tärkeydestä liiketoiminnan kannalta. Viestin painopiste sähköisen tiedon turvaamisessa, mutta sen lisäksi käsitellään myös esimerkiksi inhimillisiä tekijöitä ja fyysistä tietoturvaa. Pk-yrityksille on tietoturvaopas.fi-sivuston yhteydessä oma osionsa Yrityksen tietoturvaopas.

Tietoturvapäivä ja -viikko

Tietoturvapäivää vietettiin ensimmäistä kertaa vuonna 2004 ja se laajentui vuonna 2007 Tietoturvaviikoksi, jolloin järjestetään useita eri tapahtumia, kuten seminaareja, yleisötapahtumia ja konsertteja. Koulut ja hankkeessa mukana olevat organisaatiot järjestävät lisäksi omia tapahtumiaan.
Tietoturvaviikolla aihe näkyy ja kuuluu myös eri medioissa. "Turvallisesti netissä" ja "Nettifiksuuttaan voi aina hioa" ovat hankkeen sloganeita. Vuonna 2010 teemana oli "Ajattele ennen kuin >kilk<". Saman vuoden Tietoturvapäivänä julkistettiin myös keväällä 2010 käyttöön tulevan poliisin nettivihjenappulan yksityiskohdat . Teema vuonna 2012 oli Yhdessä netissä - turvallisesti.

Eurooppalainen yhteistyö

Suomalainen Tietoturvapäivä-hanke saa osan rahoituksestaan Euroopan komission Safer Internet Plus -ohjelmasta. Rahoituksen myötä hanke kuuluu yhteiseurooppalaiseen Insafe-verkostoon, johon kuuluu turvallisempaa internetin käyttöä edistäviä hankkeita 27 Euroopan maasta. Suomen Tietoturvapäivä-hanke on verkostossa osana Viestintäviraston, Pelastakaa Lasten ja Mannerheimin Lastensuojeluliiton muodostamaa Finnish Internet Awareness and Safety (FIAS) -projektia.
Guilherme Antônio Werlang

Guilherme Antônio Werlang MSF (s. 5. elokuuta 1950 São Carlos, Santa Catarina) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 2. elokuuta 1979 ja nimitettiin Ipamerin hiippakunnan johtoon 19. toukokuuta 1999. Piispaksi vihkimienn seurasi 17. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Anselmo Müller, jota avustivat Estanislau Amadeu Kreutz ja Manoel João Francisco.
Pentti Kokko (päätoimittaja)

Pentti Tuomas Kokko (9. maaliskuuta 1921 Kiikka – 13. maaliskuuta 2018 Tampere)  oli Viialan Sanomien perustaja ja päätoimittaja.

Työura

Ammattinsa Kokko hankki Vammalan kirjapainossa käsinlatojana. Työkaverinsa Ahti Ringin kanssa hän lähti Viialaan perustamaan omaa kirjapainoa 1950-luvun alussa. Toiminta- ja tilatarve kasvoivat koko ajan, viimeiseksi entiseen Viialan rukoushuoneeseen, joka remontoitiin kirjapainoksi sopivaksi. Toiminta ja henkilökunta kasvoivat koko ajan. Viialan Sanomien päätoimittajaksi valittiin Elma Okker, mutta vastuu siirtyi Pentti Kokon harteille jo vuoden päästä. Hän hoiti pestiään 16 vuotta siihen asti, kunnes tehtävät siirtyivät seuraavalle sukupolvelle, joskin Pentti oli mukana lehden teossa aina vuoteen 1985 saakka.
Ensimmäisenä päätoimittajana Pirkanmaalla Pentti Kokko aloitti agressiivisen ilmoitusmyynnin, kun hän itse lähestyi asiakkaita puhelimitse ja myi ilmoitustilaa. Samaa menetelmää hän käytti myös kirjapainon suhteen kiertämällä autolla lähikuntia myyden kirjapainon kapasiteettia.
Tasavallan presidentti myönsi Pentti Kokolle Suomen Valkoisen Ruusun Ritarikunnan ensimmäisen luokan mitalin hänen työuran ansiodensa johdosta 6.12.1993.

Luottamustoimet ja harrastukset

Kokko toimi mm. pitkäaikaisena sihteerinä Viialan Yrittäjissä ja oli myös Lions Clubin perustajajäsen. Hän oli myös perustamassa Viialan mieskuoroa, jossa hän myös itse lauloi. 
Pentin pitkän iän salaisuutena oli aikuisiässä ahkera liikunta ja nuorena kilpaurheilu. Hän toimi mm. silloisen kotikuntansa jalkapalloseuran, Vammalan-Tyrvään Seudun Palloseuran maalivahtina.

Muut elämänvaiheet

Arjen meriiteistä ehkä suurin oli maamme puolustaminen sodan aikana. 17-vuotiaana Pentti lähti armeijaan alokkaaksi ja kolmen kuukauden kuluttua tuli komento rintamalle. Hän palveli koko jatkosodan ajan tykistössä KTR 8:ssa.
Viimeiset vuotensa Pentti Kokko vietti Ratinanrannassa Tampereella.
Harmony Sisters

Toiminta

Aluksi Harmony Sisters lauloi ikivihreitä sävelmiä englanniksi, mutta tutustuminen kapellimestari George de Godzinskyyn Viipurissa 1937 sai sisarukset laajentamaan ohjelmistoaan kansainvälisillä iskelmillä, amerikkalaisilla hiteillä ja ranskalaisilla chansoneilla, ja lopulta he esittivät kappaleita kymmenellä eri kielellä. Yhtyeen toiminta voidaan jakaa kolmeen eri jaksoon: swing- ja jazz-vaikutteinen sotaa edeltänyt aika, sota-aika ja Ruotsin-kausi, sekä viimeiset levytykset. Ensimmäiseltä kaudelta on elämään jäänyt erityisesti Jimmy Kennedyn ja Wilhelm Groszin kaihoisa "Sataman valot". 1930-luvulta muistetaan myös muun muassa "Purppurapurjeet", "Josef, Josef" ja "Naura ja vihellä".
Sota-aikana sisarukset esiintyivät asemiesilloissa, sotasairaaloissa ja Päämajan viihdytyskiertueilla. Aikakauden ikivihreisiin lukeutuu muun muassa countryballadi "Kodin kynttilät". Lauluyhtye vieraili Yleisradion lähettämänä myös kahdesti Saksassa vuosina 1942–1943, jolloin se tunnettiin nimellä Geschwister Waltonen. Levytyssopimus Telefunkenin kanssa sekä esiintymiset ja levytykset Ruotsissa ja Keski-Euroopassa sekä kiertueet monesta kansallisuudesta koostuvissa taiteilijaseurueissa tekivät heistä kansainvälisesti tunnettuja tähtiä. Kymmenenä toisen maailmansodan jälkeisenä vuonna lauluyhtye levytti pääasiassa Ruotsissa Cupol-levymerkille, suuntautuen sikäläisille markkinoille. Harmony Sisters palasi joksikin aikaa Ruotsin kautensa jälkeen levyttämään suomalaisen Levytukku Oy:n Triola-levymerkille, jolle taltioitiin vielä muutamia hienoja esityksiä, sovittajana George de Godzinsky. Näitä olivat muun muassa Olavi Virran kanssa levytetyt "Sinitaivas" (1955) ja "Syysunelmia" (1956). Vuoden 1956 levytykset jäivät lauluyhtyeen viimeisiksi.
Maire Valtonen (Ojonen) teki levytyksiä myös yksin; näistä tunnetuin lienee valssi "Domino" vuodelta 1952.
Simonia

Simonia tarkoittaa kirkkohistoriassa esimerkiksi kirkollisten virkojen antamista tai hankkimista rahalla tai muuten arveluttavin perustein. Nimitys perustuu Raamatussa Apostolien teoissa esiintyvään tarinaan, jonka mukaan Simon-niminen noita halusi ostaa Pietarilta ja Johannekselta kyvyn jakaa Pyhää Henkeä. Pietari ja Johannes kieltäytyivät jyrkästi.
Simonia on ollut yleistä katolisen kirkon piirissä. Paavi Benedictus IX esimerkiksi myi paikkansa sedälleen, josta tuli paavi Gregorius VI. Kanoninen laki eli katolisen kirkon kirkkolaki säätää rangaistuksen simoniasta.
Savonlinnan hiippakunnan simonia on nimitys, jota käytettiin 1900-luvun alussa kyseisen hiippakunnan jonkin aikaa noudattamasta tavasta: lukujensa loppupuolella olevat pappiskokelaat saivat suuria ja pienikorkoisia lainoja hiippakunnalta, jos sitoutuivat valmistuttuaan työskentelemään pitkähkön ajanjakson hiippakunnassa.
Zapovednik

Zapovednik (ven. заповедник, monikko: заповедники) eli luonnonpuisto on entisen Neuvostoliiton alueella käytettävä termi, joka tarjoittaa suojeltua aluetta, joka on ”pysyvästi luonnontilassa”. Se on määriteltyjen alueiden ympäristönsuojelun tiukin aste, jolla alue suojellaan tarkasti ja yleisön pääsyä sinne on rajoitettu.
Ensimmäinen zapovednik on vuonna 1916 Baikaljärven rannalle perustettu Barguzinin luonnonsuojelualue. Sen taustalla oli 1910 professori Ivan Borodinin ja metsätieteililijä Grigori Morozovin tekemä ehdotus suojelualueverkostosta.
Neuvostoliiton aikana oli mahdollista perustaa laaja zapovednik-verkosto, kun valtio omisti maan ja kaikki luonnonvarat ja sillä oli valta tehdä suojelupäätöksiä. Zapovednikien käyttö oli tieteellistä tutkimusta lukuun ottamatta kiellettyä. 1990-luvun alkupuolella zapovendikit avattiin tarkasti valituilla reiteillä koulutusta ja matkailua varten.
Venäjällä oli vuonna 2016 kaikkiaan 103 zapovednikia, ja niitä on myös muissa entisen Neuvostoliiton maissa.
HMS Mallard (1896)

Palvelus

HMS Mallard palveli 1902-1913 Välimerellä. Alus myytiin 10. helmikuuta 1920 romutettavaksi South Alloa Ship Breaking Companylle.
Liturgi

Liturgi tai selebrantti on messua tai jumalanpalvelusta johtava pappi.  Usein jumalanpalvelusjärjestyksessä ja mahdollisessa käsiohjelmassa erotetaan liturgi (tai selebrantti), saarnaaja ja avustavat papit. Liturgiksi nimitetään sitä pappia, joka on messun pääasiallinen toimittaja, ja jolle kuuluu joukko määrättyjä tehtäviä. Muut papit avustavat häntä messun toimittamisessa. Liturgin erottaa usein avustavista papeista siinä, että vain liturgi pukeutuu kasukkaan.
Saguenay (joki)

Luonto ja maantiede

Saguenayjoki saa alkunsa Laurentian ylängöllä sijaitsevasta matalasta Saint-Jeanin järvestä, joka on nimetty jesuiittasaarnaaja Jean de Quenin mukaan. Järven vedet purkautuvat kahta lasku-uomaa pitkin, jotka yhtyvät Saguenayn pääuomaksi Alman teollisuuskaupungin kohdalla, kymmenen kilometriä järvestä itään. Ohitettuaan Saint-Fulgencen kylän joki levenee lähes kahden kilometrin levyiseksi ja sukeltaa syvään vuonoon, joka syntyi jäävirtojen kuluttamana 10000 vuotta sitten, viime jääkauden lopussa. Vuonoa ympäröivät jopa 500 metrin korkeuteen kohoavat prekambriset kalliot, joista tunnetuimpia ovat Éternitejoen suulla sijaitseva Cap Éternité (352 m) sekä suurella Neitsyt Marian patsaalla kruunattu Cap Trinité (348 m).
Vuonossa Saguenayn sivujokien makea ja lämmin vesi kerrostuu Saint Lawrencen estuaarista purkautuvan kylmän suolaveden päälle. Vuoroveden vaikutus ulottuu Chicoutimiin asti ja sen korkeus vaihtelee enimmillään kuusi metriä. Vuonon pohja ulottuu paikoitellen jopa 275 metrin syvyyteen mutta kohoaa vähän ennen Saint Lawrencen estuaaria. Joen syvimmissä osissa tavataan parittelevia maito- ja lahtivalaita ja matalalla suualueella kirjohylkeitä, pyöriäisiä, sillivalaita ja jopa sinivalaita, jotka tulevat sinne krillien ja pikkukalojen houkuttelemina.

Historia ja merkitys

Saguenay oli aikaisemmin osa laajaa kauppateiden verkostoa, joka ulottui kauas sen vedenjakajan ulkopuolelle aina Mistassinijärvelle ja Jamesinlahdelle saakka. Nykyisen Tadoussacin paikalla sijaitsi tärkeä kohtaamispaikka Kanadan kilven alueella eläneille algonkin-kansoille sekä Saint Lawrencen jokilaakson irokeeseille. Jacques Cartier pysähtyi joen suulla vuonna 1535 ja kuuli huhuja ylävirralla sijaitsevasta rikkaasta Saguenayn valtakunnasta. Vuonna 1600 luutnantti Pierre de Chauvin perusti Kanadan ensimmäisen kauppa-aseman Tadoussaciin, mutta ensimmäisen kerran uudisasukkaat tutkivat joen latvavesiä järjestelmällisesti vasta vuonna 1647, kun jesuiittasaarnaaja Jacques de Quen teki tutkimusmatkan nykyiseen Chicoutimiin asti. Vuosina 1671–1672 isä Albanel vieraili vihdoin Saint-Jeanin järvellä. Joesta tuli ensin turkisten ja myöhemmin puutavaran tärkeä kauppareitti, jona se säilyi 1800-luvulle asti. Maanviljely aloitettiin joen ympäristössä vuonna 1838 La Baien kylän perustamisen myötä. Teollistuminen käynnistyi, kun Chicoutimiin rakennettiin ensin saha vuonna 1842 ja paperitehtaita vuonna 1898.
Saguenayn ja sen sivujokien voimakkaan virtaaman ansiosta jokilaaksosta on kehittynyt Québecin merkittävimpiä teollisuusalueita. Ensimmäinen voimalaitos avattiin vuonna 1925 Isle-Malignen saarelle. Toisen maailmansodan aikana rakennettiin valtava pato Shipshawiin tuottamaan energiaa alumiinisulatolle nykyisessä Jonquièressa (silloisessa Arvidassa). Myöhemmin voimalaitoksia rakennettiin vielä Chute-à-Caroniin sekä Pérboncajoelle paperi- ja selluteollisuuden tarpeisiin. Luonnon suojelemiseksi joen ympäristöön on perustettu Chicoutimista Tadoussaciin ulottuva Saguenayn kansallispuisto sekä Saguenayn vuonon käsittävä Saguenayn – Saint Lawrencen merikansallispuisto.
Karjalan historiallinen maakunta

Historia

Ruotsi ja Novgorod jakoivat Karjalan keskenään Pähkinäsaaren rauhansopimuksella vuonna 1323. Ruotsi sai Äyräpään, Jääsken ja Savilahden kihlakunnat, jotka käsittivät Karjalan Kannaksen Suomenlahden-puoleisen rannikon Siestarjoelle saakka sekä suurimman osan nykyistä Suomen Etelä-Karjalaa, kun taas Novgorodille jäivät Laatokan rannikot kokonaisuudessaan sekä nykyinen Pohjois-Karjala. Ruotsin puoleisesta osasta Karjalaa muodostettiin Viipurin linnalääni.  Valtakuntien välisestä rajasta muodostui pian myös uskontoraja: Ruotsin puoleiseen Karjalaan kristinusko levisi aluksi katolisessa muodossa, jonka myöhemmin syrjäytti luterilaisuus, kun taas Novgorodin Karjalan asukkaat kääntyivät ortodoksiseen kristinuskoon.
Novgorodin valtio liitettiin 1400-luvun lopulla Moskovan Venäjään. Stolbovan rauhassa 1617 Ruotsi sai Venäjältä muun muassa Laatokan Karjalan, Aunuksen Karjalasta lohkaistun Raja-Karjalan ja sen luoteispuolisen alueen, suunnilleen myöhemmän Pohjois-Karjalan. Näistä muodostettiin Käkisalmen lääni. Lääniin suuntautui voimakas muuttoliike Savosta. Tämän seurauksena alkuperäinen karjalainen, uskonnoltaan ortodoksinen väestö jäi siellä vähemmistöksi Raja-Karjalaa lukuun ottamatta. 
Suuren Pohjan sodan seurauksena Ruotsi luovutti Raja- ja Laatokan Karjalan sekä koko Karjalankannaksen ja Viipurin ympäristön Venäjälle Uudenkaupungin rauhassa 1721. Tämän jälkeen Turun rauhassa 1743 raja siirtyi Kymijokeen saakka. Kun Venäjä oli valloittanut Suomen alueen Ruotsilta Suomen sodassa 1808–1809, liitettiin 1721 ja 1743 Ruotsin luovuttamat alueet eli Vanha Suomi vuonna 1812 uutena Viipurin lääninä Suomen suuriruhtinaskuntaan. Siestarjoen asetehtaan alue siirrettiin suuriruhtinaskunnasta varsinaiseen Venäjään 1864.
Talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 Suomi luovutti Neuvostoliitolle suuren osan Karjalan historiallisen maakunnan alueesta. Tuolloin määritelty, nykyinen Suomen ja Venäjän välinen raja kaakossa seuraa karkeasti ottaen Uudenkaupungin rauhan rajalinjaa.
Sananjalka

Ulkonäkö ja koko

Sananjalan maavarsi on vaakasuora ja levittäytyy laajalle. Siitä kohoaa yksittäin kolmiomaisia lehtiä, joiden ruodit ovat 30–150 cm pitkiä. Lehden lapa on 25–60 cm pitkä, kova, alta karvainen ja päältä kalju. Lehdet ovat kaksi tai kolme kertaa parilehdykkäisiä. Pikkulehdykät ovat liuskaisia, liuskat ehytlaitaisia. Itiöpesäkeryhmät ovat sananjalalla harvinaisia. Niiden esiintyessä ne ovat yhtäjaksoisena rivinä taakäänteisen lehtilaidan suojassa. Suomessa sananjalan itiöt kypsyvät heinä-elokuussa. Laji on hyvin hallanarka, ja lehdet kuihtuvat syksyllä heti yöpakkasten jälkeen.
Suomessa tavataan ilmeisesti kahta sananjalan alalajia: lännensananjalkaa (ssp. aquilinum) ja sananjalkaa (ssp. pinetorum, myös ssp. latiusculum). Lännensananjalan lehtiruoti on pyöreän nelisärmäinen ja lehtilapa pysty tai yläviisto. Sananjalan lehtiruoti puolestaan on liereä ja lehtilapa melkein vaakasuora.

Levinneisyys

Sananjalkaa tavataan koko Euroopassa pohjoisosia lukuun ottamatta. Lajia kasvaa myös Pohjois-Afrikassa. Aasiassa se on levinnyt muun muassa Turkiin, Lähi-itään, Keski-Siperiaan, Venäjän kaukoitään, Japaniin, Korean niemimaalle ja Kiinaan. Pohjois-Amerikassa lajia kasvaa mantereen itä- ja länsiosissa.
Suomessa sananjalkaa voi tavata Etelä-Lappia myöten. Laji on erittäin yleinen Etelä- ja Itä-Suomessa sekä Keski-Suomen eteläosissa. Pohjoisempana laji nopeasti harvinaistuu ja esiintyminen muuttuu satunnaiseksi.

Elinympäristö

Laajoja kasvustoja muodostava sananjalka kasvaa tuoreissa ja kuivahkoissa, harvapuustoisissa metsissä, kulo- ja hakkuuaukioilla, tien- ja radanvarsilla sekä rehevissä purokorvissa.

Käyttö

Kuivattuja sananjalkoja on käytetty eri puolella Eurooppaa moneen tarkoitukseen: muun muassa patjojen täytteeksi, polttoaineena, saippuan korvikkeena ja eläinten kuivikkeina. Kansanlääkinnässä sananjalkaa on käytetty esimerkiksi lääkkeenä kihtiin ja suolistomatoja vastaan.
Kasvin nuoria lehtiversoja syödään muun muassa Japanissa salaatin tapaan, vaikka sananjalka sisältää aineita, jotka voivat aiheuttaa mahasyöpää. Tässä "kuolleenkoura"-vaiheessa se kelpaa laimeassa leivinsoodaliuoksessa keitettynä parsan korvikkeeksi.
Mario Bernardi

Mario Bernardi CC (20. elokuuta 1930 – 2. kesäkuuta 2013) oli kanadalainen kapellimestari ja pianisti.
Bernardi syntyi Ontarion Kirkland Lakessa. Hän vietti elämänsä kuusi ensimmäistä vuotta Kanadassa, mutta muutti sitten perheineen Italiaan, jossa hän aloitti musiikinopintonsa. Palattuaan Kanadaan vuonna 1947 hän viimeisteli opintonsa Toronton kuninkaallisessa konservatoriossa.
Bernardi johti vuonna 1957 Canadian Opera Companyä ja vuonna 1963 myös Sadler’s Wells Operaa (myöhemmältä nimeltään English National Opera). Hän perusti vuonna 1968 National Arts Centre Orchestran Ottawassa ja nousi sen musiikilliseksi johtajaksi 1971. 
Bernardi toimi vuosina 1984–1992 Calgaryn filharmonisen orkesterin musiikillisena johtajana ja vuosina 1983–2006 CBC Radio Orchestran ylikapellimestarina. Bernardin johtamiin levytyksiin lukeutuu kaikkiaan satoja teoksia ja myös lukuisia eri oopperoita. 
Bernardista tuli vuonna 1972 Kanadan ritarikunnan Companion, ja vuodesta 2006 hän oli Royal Society of Canadan jäsen.
Naurun tasapaino

Ensimmäinen kausi (2013)

Ensimmäinen kausi esitettiin Yle TV2 -kanavalla kesällä 2013. Tuomareina toimivat Ilari Johansson ja Janne Ruusuvaara. Jokaisessa jaksossa nähtiin myös yksi vieraileva tuomari.
Kauden finaalin, joka esitettiin suorana lähetyksenä Helsingin Peacock-teatterista, voitti Robert Pettersson. Toiseksi tuli Tommi Tuominen ja kolmanneksi Tomi Walamies. Muut kilpailijat olivat Johanna Tohni, Joonatan Pitkänen, Marju-Nella Kivimäki, Jaakko Suomala, Nickolay Antonov, Mika Kivinen ja Joonas Korhonen. Pääpalkinto oli 20 000 € sekä Suomen-kiertue.

Toinen kausi (2014)

Toinen kausi esitettiin Yle TV2 -kanavalla 4. syyskuuta 2014 alkaen. Ruusuvaaran tilalle toiseksi vakiotuomariksi tuli stand up -kriitikko Liisa Kukkola. Kilpailijoina olivat Henric Chezek, Tomi Haustola, Risto Koo Järvinen, Iikka Kivi, Päivi Kuuva, Arimo Mustonen, Aatu Raitala, Peter Sapiano, Jussi Simola ja Janne Westerlund. Voittajaksi selviytyi Iikka Kivi. Toiseksi sijoittui Jussi Simola ja kolmanneksi Tomi Haustola.

Kolmas kausi (2015)

Kolmas kausi alkoi Yle TV2:lla 11. syyskuuta 2015. Tuomariston puheenjohtajana jatkoi Ilari Johansson. Uutena vakiotuomarina toimi käsikirjoittaja-ohjaaja Anna Dahlman.
Markus Rühl

Markus Rühl (s. 22. helmikuuta 1972 Darmstadt, Saksan liittotasavalta) on saksalainen kehonrakentaja. Hän on lajissaan Saksan mestari ja monikertainen Mr. Olympia -finalisti. Rühl on myös tehnyt useita treenauselokuvia. 
Rühl aloitti harjoittelun 19-vuotiaana. Neljän vuoden harjoittelun jälkeen ensimmäinen yritys kilpailuun 1994 jäi kuitenkin olkapäävamman vuoksi yritykseksi. Hänen paras sijoituksensa Mr. Olympiassa on viides sija vuonna 2005.