google/wiki40b huggingface dataset:
Julius Caesar (näytelmä)

Julius Caesar on William Shakespearen tragedia, joka valmistui noin vuonna 1599. Se kertoo salaliitosta, joka suuntautui keisari Julius Caesaria vastaan. Päähenkilöitä ovat Marcus Brutus ja Marcus Antonius. Näytelmän lainatuimpia osia ovat fraasi "Sinäkin Brutukseni" (Et tu, Brute), ennustajan varoitus Caesarille ("Varo maaliskuun idusta") ja Marcus Antoniuksen hautajaispuhe.
Näytelmästä on tehty monta elokuvaversiota, joista tunnetuin on Joseph L. Mankiewiczin ohjaus Julius Caesar vuodelta 1953, jossa Marcus Antoniuksen roolissa on Marlon Brando.
Cercanías Sevilla

Linja C-1

Linjan C-1 vuoroväli on ruuhka-aikana 15 minuutin luokkaa ja reittiä liikennöidään Civia-sähköjunayksiköillä.

Linja C-2

Noin 10 kilometriä pitkä linja C-2 kulkee Sevillan päärautatieasemalta Guadalquivir-joen haarojen väliselle saarelle, jossa sijaitsee Estadio Olímpico de la Cartuja -stadion. Linjalla tehdään parhaillaan muutostöitä, ja se on tarkoitus ottaa käyttöön keväällä 2012.

Linja C-3

Linja C-3 kulkee samaa reittiä linjan C-1 kanssa ennen siirtymistään Meridaan vievälle raiteelle. Linjaa liikennöidään vain kolmesti päivässä kumpaankin suuntaan.

Linja C-4

Kehämäinen linja C-4 tekee 18 kilometriä pitkän lenkin noin 20 minuutissa. Junia kulkee koko päivän puolen tunnin välein.
Johan Henrik Deuntzer

Johan Henrik Deuntzer (1845–1918) oli tanskalainen Venstre-puolueen poliitikko ja oikeustieteilijä. Hän toimi maansa pääministerinä 1901–1905. Deuntzer valmistui oikeustieteen maisteriksi Kööpenhaminan yliopistosta vuonna 1867, ja toimi oikeustieteen professorina 1872–1901. Hän oli yksi Itä-Intian kauppakomppanian perustajista.
Louise Breslau

Louise Catherine Breslau (alk. Maria Luise Katharina Breslau 6. joulukuuta 1856 München, Saksa – 12. toukokuuta 1927) oli saksalaissyntyinen taiteilija.
Münchenissä syntynyt Breslau asui lapsuutensa Sveitsissä Zürichissä. Aikuisena hän asettui Pariisiin. Astmaa sairastaneen Breslaun ajanvietteenä oli lapsena piirtäminen, kun hän joutui pitkiksi ajoiksi vuodepotilaaksi. Vaikka hän oli aikansa suosituimpia muotokuvamaalareita, hänen kuolemansa jälkeen hänet ja hänen työnsä on lähes unohdettu. Vasta 2000-luvulla on kiinnostus häntä kohtaan herännyt uudelleen.
Breslau oli varakkaasta porvarisperheestä. Hänen isänsä oli arvostettu naistentauteihin erikoistunut lääkäri, joka Breslaun ollessa kaksivuotias sai viran Sveitsistä Zürichin yliopistosta, ja näin Sveitsistä tuli perheen kotimaa. Perheen isä kuoli yllättäen joulukuussa 1866 saatuaan ruumiinavausta tehdessään stafylokokkitartunnan.
Päästäkseen taideopintojen pariin Breslau muutti Pariisiin ja meni opiskelemaan Académie Julianiin, joka tuolloin oli harvoja taideoppilaitoksia, joihin naiset pääsivät opiskelemaan. 1879 hän sai Pariisin salonkiin omakuvansa Tout passé. Hän avasi pian ateljeen ja käytti tämän jälkeen nimeä Louise Catherine Breslau. Hänen töitään oli salongissa esillä vuosittain, ja hänet palkittiin mitalilla. Hän sai myös Kunnialegioonan palkinnon. Hänestä tuli suosittu taiteilija ja arvostettu kollegojen piirissä. Hänen pitkäaikainen mallinsa, muusansa ja rahoittajansa oli Madeleine Zillhardt.
Isotiikerihaikara

Koko ja ulkonäkö

Isotiikerihaikara voi kasvaa 71–81 cm pitkäksi. Lajin paras tuntomerkki on niin nuorena kuin aikuisenakin hyöhenistä paljas keltainen kurkku. Päälaki on musta ja pään sivut ja kaula ovat väriltään harmaat ohuin mustin vaakaraidoin. Myös siivet ovat harmaat ja raidalliset. Isotiikerihaikaran kyljet ovat ruosteenruskeat ja vatsa on valkoinen. Nokka ja jalat ovat pitkät ja harmaat.

Levinneisyys ja elintavat

Isotiikerihaikaraa tavataan alueelta, joka ulottuu Meksikosta Kolumbiaan. Lajin elinympäristöä ovat mangrovemetsät, jokien ympäristöt, suometsät ja galleriametsät. Lajin ravintoa ovat kalat, sammakot ja äyriäiset ja se ruokailee aikaisin ammulla tai iltaisin ja öisin. Isotiikerihaikarat voivat seisoa pitkiäkin aikoja liikkumatta kunnes keihästävät saaliinsa terävällä nokallaan. Lajin pesimäkausi on Costa Ricassa toukokuulta elokuulle ja Panamassa helmikuulta maaliskuulle. Munia on tyypillisesti 2 tai 3 ja ne ovat väriltään vaaleita vihrein pistein.
Oliivikoukkunapsija

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan oliivikoukkunapsija on noin 9 cm. Selästään laji on väriltään oliivinruskea ja siivet ovat hieman tummemmat ja niissä on kaksi keltaista juovaa. Oliivikoukkunapsijan nokka on paksu ja alaspäin taipunut. Vatsastaan lintu on väriltään vaalean ruskehtavan keltainen. Ulkonäöltään oliivikoukkunapsija muistuttaa koukkunapsijaa (Oncostoma cinereigulare), joka kuitenkin eroaa harmaan kurkkunsa perusteella.

Levinneisyys ja elinympäristö

Oliivikoukkunapsijaa tavataan Panaman keskiosista Pohjois-Kolumbiaan. Linnun elinympäristöä ovat metsien pohjakerrosten tiheiköt ja pensaikkoiset metsien reunamaat. Laji elää melko piilottelevaa elämää yksin tai pareittain eikä liity sekaparviin. 
Oliivikoukkunapsijan pesä on pallomainen rakennelma, joka sijaitsee puussa oksiin tuettuna.
Battlelore

Historia

Jyri Vahvanen ja Miika Kokkola perustivat Battleloren Lappeenrannassa vuonna 1999. Muita alkukokoonpanon jäseniä olivat Patrik Mennander, Tommi Havo ja Gorthaur. Jo perustamisvuonna he julkaisivat Warrior’s Talen, ensimmäisen promo-CD:nsä. Seuraavana vuonna tehtiin uusi promo-CD, Dark Fantasy, jolla olivat mukana myös uusi laulaja Kaisa Jouhki, kosketinsoittaja Maria sekä Gorthaurin rumpalina korvannut Henri Vahvanen. Dark Fantasy herätti Napalm Recordsin kiinnostuksen, ja tuotantoyhtiön pyynnöstä levytettiin vielä kolmen kappaleen nimetön promo-CD. Sen jälkeen Napalm Records oli valmis sopimukseen.
Syksyllä 2001 Battlelore levytti debyyttialbuminsa ...Where the Shadows Lie. Tuottajana toimi Miitri Aaltonen. Pian levytyksen jälkeen kitaristi Tommi Havo lähti yhtyeestä, ja hänet korvaajakseen löydettiin Jussi Rautio. Debyyttialbumin saatua hyvän vastaanoton Battlelore jatkoi innolla eteenpäin. Seuraava levy, Sword’s Song, julkaistiin keväällä 2003. Tuottajana toimi jälleen Aaltonen. Julkaisun jälkeen Battlelore teki ensimmäisen kiertueensa Euroopassa. 2004 julkaistiin The Journey -DVD, Tavastian keikan livetallenne.
Elokuussa 2004 Battleloren rivit muuttuivat taas, kun laulaja Patrik Mennander jätti yhtyeen jatkaakseen musiikillista uraansa toisaalla. Seuranneella Euroopan-kiertueella häntä paikkasi Tomi Mykkänen ja bassossa nähtiin Timo Honkanen, joka toimi Miika Kokkolan väliaikaisena sijaisena. Pian myös Kokkola ilmoitti kuitenkin eroavansa, joten sekä Mykkänen että Honkanen saivat sijan yhtyeen muuttuneessa kokoonpanossa.
Yhtyeen kolmas albumi, Third Age of the Sun, julkaisiin keväällä 2005, tuottajana tällä kertaa Terje Refsnes. Se nousi viikolla 30 Suomen virallisen albumilistan sijalle 38.
Neljännen levynsä, nimeltään Evernight, Battlelore levytti jälleen tuottaja Miitri Aaltosen kanssa. Evernight äänitettiin syksyllä 2006 ja julkaistiin ystävänpäivänä 14. helmikuuta 2007.
Battleloren viides albumi The Last Alliance ilmestyi 24. syyskuuta 2008, vain puolitoista vuotta edellisen jälkeen. Sen on tuottanut Janne Saksa ja miksannut Dan Swanö. The Last Alliance nousi heti ilmestymisensä jälkeen viikolla 40 listasijalle 26, mikä on Battleloren tähänastinen ennätys.
Tammikuussa 2011 ilmestyneen kuudennen albuminsa Doomboundin jälkeen Battlelore teki vain muutamia keikkoja, ja lokakuussa yhtye ilmoitti päättäneensä vetäytyä määrittelemättömän pitkälle tauolle.
Hysteria (vuoden 1993 elokuva)

Vastaanotto

Pääosan esittäjä Sam Huber palkittiin 1994 parhaan debytantin Jussi-palkinnolla suorituksestaan tässä sekä Ripa ruostuu -elokuvassa.
Joe Lynn Turner

Ura

Joe Lynn Turner aloitti solistiuransa popyhtye Fandangossa jonka jälkeen hän vaikutti muun muassa hard rock -yhtye Rainbow'ssa vuosina 1980–1984.
Hän lauloi myös Rainbow'n kitaristin Ritchie Blackmoren toisessa yhtyeessä Deep Purplessa vuosina 1989–1992, ja nauhoitti vuonna 1990 tämän kanssa studiossa yhden albumin, Slaves & Masters.
Hän työskenteli myös muiden kuuluisien kitaristien, kuten Yngwie Malmsteenin, kanssa ja kirjoitti näille lauluja. 
Deep Purplesta irtautumisen jälkeen hän tehnyt töitä muun muassa Deep Purplesta tutun Glenn Hughesin kanssa "Hughes Turner Project" (HTP) –nimisessä projektissa. 
Bulgarialaisen kitaristi Nikolo Kotzevin studioprojektina alkaneeseen  -yhtyeeseen hän liittyi vuonna 1996. Yhtyeessä oli vaikuttanut myös hänelle ennestään tuttu Glenn Hughes.
Joe Lynn Turner on esiintynyt yli 50 albumilla.
Artois

Artois [aʁtwa] on historiallinen maakunta Ranskan pohjoisosassa. Sen tärkeimpiä kaupunkeja ovat Arras, Calais, Boulogne-sur-Mer, Saint-Omer, Lens ja Béthune.
Artois’n alue teollistui nopeasti 1800-luvun jälkipuolella, kun sieltä löytyi suuria kivihiilivaroja. Ensimmäisessä maailmansodassa siellä käytiin useita Artois’n taisteluiksi kutsuttuja verisiä taisteluita.
Leann Hunley

Leann Hunley (s. 25. helmikuuta 1955 Forks, Washington) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Hunley kiinnostui näyttelemisestä 1970-luvun lopulla, jolloin hän asui Havaijilla. Ensimmäiset esiintymisensä hän teki Hawaii Five-O -sarjassa. Vuonna 1982 hän sai Anna Dimeran roolin saippuasarjasta Päivien viemää. Hän voitti myöhemmin roolityöstään parhaan naissivuosanäyttelijän Daytime Emmy -palkinnon. 
Vuonna 1986 Hunley siirtyi Dynastiaan, jossa hän näytteli pari vuotta Dana Waring Carringtonia. Hunleylla on sen jälkeen ollut rooleja esimerkiksi sarjoissa Murhasta tuli totta, Dawson’s Creek ja Gilmoren tytöt. Vuonna 2007 hän palasi takaisin Päivien viemää -sarjaan.
Personalismi

Personalismi on filosofinen ajatusmalli, joka kuvaa ihmisen persoonan ainutlaatuisuutta luonnossa, etenkin verrattuna eläimiin. Tärkeää personalismille on, että ihmiset eivät ole abstrakteja yksilöitä vaan yhtä aikaa yhteisöllisiä ja yksilöllisiä persoonia. Personalismi pitää persoonallisuutta korkeimpana arvona ja avaimena todellisuuden määrittämiseen.  Kuitenkaan ei ole yhtä tietynlaista yleistä personalismia, vaan se mikä personalismiksi koetaan vaihtelee valtavasti eri puolella maailmaa. Osa personalisteista ovat idealisteja, jotka uskovat, että tietoisuus määrittää todellisuuden.
Fibber McGee and Molly

Fibber McGee and Molly on yhdysvaltalainen radiokomediasarja, jota esitettiin 1935–1959. Sarjan nimirooleissa esiintyivät Jim ja Marian Jordan, jotka olivat aviopari myös sarjan ulkopuolella. Muita sarjan vakioesiintyjiä olivat muun muassa Gale Gordon ja Harold Peary, joista jälkimmäinen sai vuonna 1941 oman sarjansa The Great Gildersleeve, jota nykyään pidetään ensimmäisenä spin-off -sarjana.
Sarja on saanut paikan Radio Hall of Famessa. Sillä on myös tähti Hollywood Walk of Famella.
Amerikanjuudaksenpuu

Ulkonäkö ja koko

Amerikanjuudaksenpuu on pieni puu tai pensas, jonka korkeus on keskimäärin 8 metriä ja enintään 15 metriä. Sillä on pitkät ja harvat juuret, melko suora runko, tasainen tai pyöreä latvus sekä harittavat haarat, jotka alkavat 1,5–2 metrin korkeudelta puun tyvestä. Toisin kuin monilla muilla hernekasveilla sillä ei ole juurissaan typpeä sitovia juurinystyröitä. Kaarna on nuorilla puilla sileää ja ruskeaa mutta muuttuu vanhemmiten tummanharmaaksi ja alkaa halkeilla suomumaisina kilpinä. Siinä voi olla myös punaruskeita läiskiä ja oranssinvärisiä halkeamia.
Kuluvan vuoden kasvainranka on ohut, polveileva ja lähes musta lukuun ottamatta vaaleita korkkihuokosia. Talvisilmut ovat hyvin pienet ja väriltään tummanpunaiset tai punaruskeat. Lehdet sijaitsevat varrella kierteisesti, ja niiden lehtiruoti on paksu molemmista päistään. Lehtilapa on 8–13 senttimetriä pitkä, lähes pyöreä, ehytlaitainen, lyhytsuippuinen ja herttatyvinen. Lehdet ovat vastapuhjenneina pronssinpunaiset mutta muuttuvat vähitellen tummanvihreiksi. Syysväritykseltään ne ovat keltaiset.
Amerikanjuudaksenpuu kukkii maalis–toukokuussa ennen lehtien puhkeamista. Sen kaksineuvoiset, perhomaiset herneenkukat ovat perällisiä, tumman- tai vaaleanpunaisia ja noin 1 senttimetrin pituisia. Ne puhkeavat 2–8 kukan ryppäinä suoraan rungosta ja vanhoista haararangoista. Mehiläisten pölytettyä kukat niiden sikiäimistä kehittyy keskikesään mennessä kuivia palkohedelmiä, jotka ovat 5–10 senttimetriä pitkiä ja ruskeanvärisiä. Palkojen sisälle kypsyy loppukesästä 4–10 kovaa, ruskeaa pavunmuotoista siementä, jotka putoavat maahan syksyn ja talven aikana ja leviävät tuulen ja villieläinten mukana puun ympäristöön.

Elinympäristö

Amerikanjuudaksenpuu menestyy parhaiten puolivarjoisilla tai aurinkoisilla paikoilla, kosteassa ja yleensä emäksisessä maaperässä, joka läpäisee hyvin vettä. Yleensä sitä tavataan metsänreunoissa ja kalkkikivikallioilla aina 700 metrin korkeudelle asti paitsi Texasissa, jossa se kasvaa 700–1 500 metrin korkeudessa.

Käyttö

Amerikanjuudaksenpuun puuaines on raskasta, kovaa ja tiheäsyistä mutta lujuusominaisuuksiltaan heikkoa. Pienen kokonsa vuoksi sillä ei ole juurikaan merkitystä puuteollisuudelle. Se on kuitenkin suosittu koristepuu Yhdysvaltojen itäosissa ja tärkeä hunajakasvi. Aikaisemmin sen kuoresta on myös valmistettu lääkettä, jolla on hoidettu punatautia. Sen palkoja syövät monet villieläimet, esimerkiksi fasaani, punarintakardinaali, peltoviiriäiset, valkohäntäpeura ja harmaaorava.
Muhveliuuni

Muhveliuuni on uuni, jossa tulenkestävässä muhvelissa tehdään metallien hehkutusta, karkaisua tai päästöä sekä posliinin polttoa suojattuna ilman ja polttokaasujen vaikutukselta. Muhveli valmistetaan savesta tai raudasta ja siinä on kansi tai ovi.
Velvet Goldmine

Juoni

Toimittaja Arthur Stuart (Christian Bale) on elänyt nuoruutensa kuuntelemalla glam rockia. Siksi hän päättää vuonna 1984 kirjoittaa artikkelin 1970-luvun suuren biseksuaalin rocktähden Brian Sladen (Jonathan Rhys Meyers) vetäytymisestä julkisuudesta. Stuart haluaa selvittää mitä kymmenen vuotta sitten oman kuolemansa lavastaneelle rocktähdelle todella tapahtui.
Stuart puhuu Sladesta hänen tunteneiden henkilöiden kanssa pyrkien löytämään tämän ja saamaan kokonaiskuvan tapahtumista, jotka johtivat tämän uran dramaattiseen loppuun. Eri ihmisten tarinoiden kautta rocktähdestä muodostuu koko ajan epämiellyttävämpi kuva. Stuart haastattelee muun muassa Sladen entistä vaimoa Mandyä (Toni Collette), entistä manageria Jerry Devineä (Eddie Izzard) ja rocktähti Curt Wildia (Ewan McGregor), jonka kanssa Sladella oli sekä ammatillinen että henkilökohtainen suhde. Vähitellen toimittajalle paljastuu kuinka musiikkimaailman maine, kuuluisuus ja glamour olivat vain pintaa ja jäljelle jää lopulta vain karu arki.

Vastaanotto

Elokuva on saanut vaihtelevia arvioita. Useiden arvostelijoiden mukaan elokuvan sirpaleisuus vaikeuttaa sen ymmärtämistä ja vaatii sen vuoksi katsojaltaan ehkä useamman katsomiskerran. Esimerkiksi Nyt-liitteen arvion mukaan elokuvan henkilöiden ristiriitaisista tarinoista ei muodostu ehjää kuvaa ja elokuvassa annetaan liian paljon painoa yhdentekeville paljastuksille. Toisaalta suurin osa arvioista kehuu elokuvan pääosanäyttelijöitä ja heidän laulusuorituksiaan. Esimerkiksi San Francisco Chroniclen arvion mukaan McGregor on loistava näyttelijä, mutta edes hän ei voi muuttaa sitä, että elokuva jättää katsojan kylmäksi. Elokuvalla on arvosana 56 % kriitikoiden arvosteluja yhteen kokoavalla Rotten Tomatoes -sivustolla.
Elokuva on saanut useita alan palkintoja ja ehdokkuuksia. Pukusuunnittelija Sandy Powell sai työstään elokuvassa parhaan puvustuksen BAFTA-palkinnon ja saman kategorian Oscar-ehdokkuuden.
Ville Virtanen

Elämä ja ura

Virtanen valmistui 1980-luvulla Suomen Teatterikoulusta näyttelijäksi. Hän on näytellyt monissa 1980-luvun suosituissa televisiosarjoissa, kuten esimerkiksi Hymyhuulten Aki ja Turo -sketsisarjassa Turoa ja tohtori Saarista Kaisa Rastimon Säädyllisessä murhenäytelmässä. Hänen muita tunnettuja roolejaan suosikkisarjoissa ovat olleet autonasentaja Arttu Laakso televisiosarjassa Kotikatu (1995–1998) ja 2000-luvulla rikoskomisario Veli Miettinen poliisisarjassa Kylmäverisesti sinun. Virtanen näytteli vuonna 2015 ruotsalaisessa menestyssarjassa Maan povessa (Jordskott). Virtanen esittää pääosaa, rikostutkija Kari Sorjosta suuren suosion saavuttaneessa rikossarjassa Sorjonen. Hänet palkittiin sarjasta vuoden 2016 parhaan miesnäyttelijän Kultainen Venla -palkinnolla.
Virtanen oli lukenut monia Juhani Ahon kirjeitä ja teoksia ennen valmistumistaan. Ahon roolissa hän esiintyi myös televisiosarjassa Venny. Virtanen näyttelee myös usein teatterissa ja elokuvissa. Hän näytteli pienenä poikana elokuvassa Millipilleri lastentarhan lasta. Elokuvan ohjasivat hänen isänsä Jukka Virtanen sekä Spede Pasanen ja Ere Kokkonen.
Virtanen on ollut naimisissa näyttelijä Eija Vilppaan kanssa. Tästä liitosta syntyivät 1987 esikoinen Sinna ja vuonna 1992 kaksospojat Daniel ja Valdemar. Daniel pääsi Teatterikorkeakouluun vuonna 2018 ja opiskelee myös näyttelijäksi. Virtasen nykyinen puoliso on Birthe Wingren, jonka kanssa hänellä on myös tytär ja he asuvat Ruotsissa.
Virtanen voitti vuoden 1979 kenttäratsastuksen nuorten suomenmestaruuden ja esteratsastuksen nuorten aluemestaruuden.
Markus Lehtipuu

Markus Lehtipuu (s. 2. kesäkuuta 1962 Tampere) on matkailutoimittaja, matkakirjoja kustantavan Suomalainen Matkaopas Oy:n toimitusjohtaja ja Karjalan palautuksen puolestapuhuja.

Matkakirjailija

Lehtipuu oli perustamassa Suomalainen Matkaopas -yritystään 1990-luvun alussa sen jälkeen kun Travela-matkatoimisto julkaisi hänen ideansa opiskelijoiden koostamasta matkakirjasta Tuhat tietä tropiikkiin. Hän oli 1990-luvulla luomassa australialaisen Lonely Planet -kirjasarjan nimikettä Finland. Hän on päivittänyt brittiläisen Insight Guides -kirjasarjan kahta eri Finland-nimikettä. Suomeksi Lehtipuu on kirjoittanut matkaopaskirjat Tuhat tietä tuntemattomaan, Bali, Bangkok, Budapest, Hongkong ja Macao, Latvia,  Malesia, Marokko, New York, Singapore, Thaimaa, Suomi, Tukholma, Vietnam, Phuket ja Koh Samui.
Lehtipuu kertoo Karjala-innostuksensa alkaneen vuonna 1999 toimittajien helikopterimatkasta. Sen jälkeen hän teki Karjala-oppaita varten useita matkoja nykyisen Suomen itäpuoliseen Karjalaan vuosina 2001–2004. Karjala-oppaan tullessa liian paksuksi hän erotti siitä Kannas-osion omaksi kirjakseen. Vuonna 2011 kirja julkaistiin taas nimellä Karjala, jossa Kannas oli yhdistetty muun Karjalan kanssa yhdeksi kirjaksi. 
Matkailutoimittajien Killan ensimmäinen journalistipalkinto annettiin vuonna 2007 Markus Lehtipuulle.

Karjala-keskustelija

Lehtipuu osallistuu aktiivisesti Karjala-keskusteluun. Hän vaatii Suomen Neuvostoliitolle luovuttamien alueiden liittämistä takaisin Suomeen ja katsoo, että se pelastaisi Karjalan rappiolta. Lehtipuun mielestä alueluovutus oli etninen puhdistus ja siten ihmisoikeusloukkaus. Hän on myös kirjoittanut kirjan Karjalan tragedia – kuinka Suomen kauneimmasta maakunnasta tuli koko Euroopan häpeäpilkku. Kirjassa on noin 600 värivalokuvaa vuodelta 2003. Kirja ilmestyi vuonna 2004. Kirjassa hän kuvaa, kuinka luovutettu Karjala on rappeutunut Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen.

Muuta

Lehtipuu oli Muutos 2011 -puolueen ehdokas vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Kymen vaalipiirissä ja sai 55 ääntä. Hän oli Muutos 2011:n ehdokas myös vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa.
For Honor

Pelaaminen

For Honor sijoittuu keskiaikaan, jossa on sekoitus fantasiaa. Pelissä on mahdollista valita yksi kolmesta ryhmittymästä Iron Legion Ritarit, Chosen Samurait ja Warborn Viikingit. Jokaisella ryhmällä on eri tyyppisiä luokkia. Vanguard on hyvin monipuolinen, jolla on hyvä hyökkäys ja puolustus. Assassin luokka on nopealiikkeinen ja erinomainen kaksinkamppailuissa, mutta tekee muita luokkia vähemmän osumaa. Heavy luokka sen sijaan kestää eniten osumaa ja on parhaimmillaan peleissä, joissa voi puolustaa tiettyä pistettä. Sen hyökkäykset ovat voimakkaita, mutta hitaita. Hybridit ovat sekoitus kahta tai kolmea luokkaa.

Yksinpeli

Yksinpelissä käydään läpi kaikkien ryhmittymien tarina alottaen ensin Ritareista, jonka jälkeen Viikingit ja lopuksi Samurait. Tarina kertoo kuinka luonnonkaaoksen myötä ryhmittymät taistelevat keskenään alueista ja voimavaroista. Ritareiden sotaherra Apollyon uskoo kaikkien ryhmittymien tulleen heikoksi ja haluaa luoda uuden sodan manipuloimalla jokaisia ryhmittymiä.

Moninpeli

Moninpelissä on mahdollista pelata muita pelaajia vastaan tai tekoälyä vastaan. Sisältö on hyvin samanlainen, kuin ammuntapeleissä. Pelaajat voivat lisäksi vahingoittaa vastustajan lisäksi omia pelaajia. Pelissä on mahdollista päivittää hahmojen taisteluvarustusta paremmaksi ja muokata ulkonäköä värityksellä ja muilla lisäkuvioinneilla ja logoilla.
Pelissä on viisi erilaista pelitilaa:
Dominion on neljä vastaan neljä peli, jossa tarkoituksena on vallata lippuja. Pisteitä saa valtaamalla lippuja ja tappamalla vihollisia. Lisäksi mikäli pelaaja jää valtaamalleen lipulle hän saa jatkuvasti pisteitä. Määrätyn pistemäärän tullessa täyteen tappiolla olevan joukkueen pelaajat eivät voi kuollessaan enää palata takaisin peliin ja peli päättyy, kun kaikki vastustajan pelaajat on kukistettu.
Duel on yksi vastaan yksi peli, jossa tarkoituksena on tappaa vastustaja ja voittaa siten erä. Koko pelin voittaa, kun toinen pelaajista on saavuttanut kolme erävoittoa.
Brawl on kaksi vastaan kaksi ja samankaltainen kuin duel. Erä päättyy, kun jommankumman joukkueen pelaajista ovat joko molemmat tai yksi enää elossa.
Skirmish on neljä vastaan neljä pelitila, jossa tarkoitus on saada pisteitä tappamalla pelkästään vastustajan pelaajia.
Elimination on neljä vastaan neljä pelitila, jossa ei voi palata takaisin pelikentälle kuoltuaan. Peli päättyy, kun toisen joukkueen kaikki pelaajat on tapettu.
Tribute on myös neljä vastaan neljä pelitila, jossa tarkoitus on kerätä kaikki kolme uhrilahjaa ja viedä ne omalle puolelle. Mikäli kaikki kolme on toisen joukkueen puolella vastustajan joukkueella on vajaa minuutti aikaa viedä yhden tai kaikki uhrilahjat omalle puolelle, jotta peli jatkuu.

Vastaanotto

GameSpot antoi pelille arvosanaksi 8/10 arvostelussaan.
Muropaketti antoi pelille arvosanaksi 3,5/5 tähteä arvostelussaan.
Seppo Puttonen

Seppo Ilmari Puttonen (s. 9. syyskuuta 1953 Jyväskylä) on suomalainen Yleisradion kirjallisuustoimittaja ja Turun Kirjamessujen ohjelmapäällikkö vuonna 2018.

Henkilöhistoria

Seppo Puttonen syntyi Kalevi Puttosen ja Mirjam Paajasen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1978 on merkonomi Eeva Riitta Lindell. Puttonen tuli ylioppilaaksi 1972 ja valmistui valtiotieteen maisteriksi Tampereen yliopistosta 1979. Puttonen on toimittanut yhdessä Nadja Nowakin kanssa Aamun kirja -televisio-ohjelmaa sekä Yle Radio 1:n kirjallisuusohjelmia, kuten Kirjakerho-ohjelmaa. Hän on myös valinnut Ylen 101 kirjaa -listan kirjat osana Suomi 100 -hanketta yhdessä Nadja Nowakin kanssa.
Puttonen sai vuonna 2017 Rakkaudesta kirjaan -palkinnon. Hän valitsee vuoden 2018 kaunokirjallisuuden Finlandia-palkinnon saajan.
Jiri Keronen

Poliittinen toiminta

Keronen osallistui vuoden 2008 kunnallisvaaleihin Turussa perussuomalaisten listalla ja sai 127 ääntä tullen valituksi varavaltuutetuksi. Keronen on kuulunut myös Perussuomalaisten Nuorten ja Turun Perussuomalaisten hallituksiin. Elokuussa 2009 Keronen ilmoitti eroavansa perussuomalaisista ja liittyvänsä muutos 2011:een. Hän lupasi kuitenkin jatkaa Turun Perussuomalaisten valtuustoryhmässä perussuomalaisten ainoan turkulaisen kaupunginvaltuutetun, Maria Lohelan, apuna seuraaviin kunnallisvaaleihin saakka.
Keronen oli ehdokkaana vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Varsinais-Suomen vaalipiirissä muutos 2011:n listalla ja sai 401 ääntä jääden valitsematta. Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa hän oli ehdolla Turussa, mutta ei tullut valituksi valtuustoon. Keronen osallistui vuoden 2015 eduskuntavaaleihin piraattipuolueen listoilta Uudenmaan vaalipiiristä ja sai 348 ääntä, eikä tullut valituksi.
Kerätessään rahaa vuoden 2019 eduskuntavaaleja varten Keronen sanoi laittavansa nettiin alastonkuvan itsestään jos 10 000 euroa täyttyy, minkä hän tekikin. Vaalirahoilla Keronen sanoi harkitsevansa black metal -keikan järjestämistä.
Keronen on opiskellut oikeustiedettä Turussa.