google/wiki40b huggingface dataset:
USS Eastport

Palvelus

Yhdysvaltain laivaston tykkiveneet USS Conestoga, USS Tyler ja USS Lexington valtasivat konfederaation höyrylaivan 7. helmikuuta 1862 Cerro Gordossa Tennesseessä. Vallattu alus siirrettiin Cairoon Illinoisiin, jossa se muutettiin ironcladiksi Yhdysvaltain maavoimien käyttöön. Alus lähti satamasta elokuun lopulla komentajakapteeni S. L. Phelpsin komennossa tehtävänään valvoa Mississippiä Saaren No 10 ja Arkansasissa sijaitsevan White Riverin välillä. Alus joutui kuitenkin palaamaan Cairoon korjattavaksi jo 1. lokakuuta, kun joella partioineet alukset siirrettiin maavoimilta laivastolle.
Alus liittyi laivaston muodostamaan Mississipin laivueeseen Vicksburgissa Mississipissä, mutta alus ajoi karille 2. helmikuuta 1863. Se joutui palaamaan Cairoon korjattavaksi. Alus valvoi 19. kesäkuuta jokiliikennettä Helenassa Arkansasissa. Se palveli uransa lopun saattuetehtävissä ja partioiden Mississipillä ja sen sivujoilla. Alus laski jokea alas 5. maaliskuuta aina Punaisen joen suulle liittyen maavoimien ja laivaston yhteisosastoon.
Eastport läpäisi esteet, jotka olivat Fort de Russyn kohdalla. Alus myös osallistui linnakkeen valtaukseen. Se jatkoi Punaista jokea ylävirtaan 5. huhtikuuta saakka aina Grand Ecoreen, jossa alus kääntyi ja aloitti paluumatkansa alavirtaan.
15. huhtikuuta 1864 se törmäsi Etelävaltion joukkojen asettamaan "torpedoon", joiksi kutsuttiin aikanaan lähihakeutuvia magneettimiinoja. Vuotoa ei huomattu alkuun ja alus upposi noin viiden tunnin kuluttua. Muutama päivä myöhemmin alus nostettiin ylös, riisuttiin tykeistä, siirrettiin ja upotettiin 26. huhtikuuta matalikolle, jottei se joutuisi Etelävaltioiden käsiin.
15. kesäkuuta 1865 Pohjoisvaltioiden siipiratasjokialus S.S. Edward F. Dix matkasi samaa jokea pitkin ja törmäsi Eastportin hylkyyn. Edward F. Dix upposi ironcladin viereen. Yhdysvaltain armeijan pioneerijoukot löysivät hylyt ja tutkivat ne vuonna 1995.
Paavo Aarniokoski

Paavo Paatrikki Aarniokoski (5. huhtikuuta 1893 Kankaanpää – 17. helmikuuta 1961 Kankaanpää) oli suomalainen poliitikko. Aarniokoski toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1933–1945 edustaen Turun läänin pohjoista vaalipiiriä. Aarniokoski toimi myös Kankaanpään kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Aarniokoski toimi presidentin valitsijamiehenä vuosina 1937, 1940 ja 1943. Siviiliammatiltaan Aarniokoski oli maanviljelijä ja hän toimi viljelijänä Kankaanpäässä. Aarniokoski toimi myös muutaman vuoden ajan Turun kuritushuoneen ja lääninvankilan vanginvartijana. Aarniokosken vanhemmat olivat räätäli Malakias Aarniokoski ja Iida Sofia Mustelin. Aarniokosken puoliso vuodesta 1922 oli Fanny Lydia Kärki (e. Joukanen). Aarniokoskelle myönnettiin talousneuvoksen arvonimi vuonna 1943.
Georgi Ivanov

Georgi Ivanov (alun perin Georgi Kakalov, s. 2. heinäkuuta 1940 Lovetš) oli ensimmäinen bulgarialainen kosmonautti.
Ivanov oli Bulgarian ilmavoimien kenraalimajuri, kun hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen SEV-maiden Interkosmos-ohjelman puitteissa. Hänen nimenmuutoksensa liittyi siihen, että nimi olisi ollut ruokoton venäjäksi kirjoitettuna.
Hän lensi avaruuteen 10. huhtikuuta 1978 Baikonurin kosmodromilta Sojuz 33 -lennolla. Telakoituminen Saljut 6 -avaruusasemaan epäonnistui ja lento jäi lyhytkestoiseksi (1 vuorokausi ja 23 tuntia).
Sotilasuransa jälkeen Ivanov toimi maansa eduskunnassa. Hän on naimisissa ja perheessä on yksi lapsi.
Lorenzo Runeberg

Lorenzo Runeberg (6. joulukuuta 1836 Helsinki – 9. huhtikuuta 1919 Helsinki) oli Johan Ludvig ja Fredrika Runebergin poika. Hän toimi itse lääketieteen alalla. 
Runeberg pääsi ylioppilaaksi Porvoon lukiosta 1854. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa ja hänestä tuli filosofian kandidaatti ja maisteri 1860, lääketieteen kandidaatti 1864 sekä lääketieteen lisensiaatti ja lääketieteen ja kirurgian tohtori 1867. Runeberg toimi lääkärinä muun muassa piirilääkärinä Vaasassa 1892–1897 ja Helsingissä 1897–1902 ja sekä ulkomailla Pariisissa ja Wienissä. Hän hoiti kansallisrunoilijaisäänsä tämän kärsimän aivoverenvuodon jälkeen. Lorenzo Runeberg osallistui myös säätyvaltiopäiville.
Lorenzo Runeberg kuoli vuonna 1919. Hän oli ollut vuodesta 1875 avioliitossa Gabriella Lévonin (1857–1924) kanssa.
Sosialismi yhdessä maassa

Sosialismi yhdessä maassa on käsite, jota käytettiin Neuvostoliitossa varsinkin ennen toista maailmansotaa. Idea on peräisin saksalaiselta sosiaalidemokraatilta Georg Vollmarilta ja marxilainen Karl Kautsky on myös kannattanut autarkkista sosialistista valtiota selittäessään Erfurtin ohjelman sisältöä. Marxilaisille Erfurtin ohjelma oli tärkeä opinkappale 1900-luvun alussa. Venäjällä bolševikit omaksuivat idean sen kautta, että venäläinen bolševikkipuolue kuului sosialistien toiseen internationaaliin, jossa idea alun perin kehitettiin.
Flight & Jontey

Flight & Jontey on suomalainen housea tuottava kaksikko Tampereelta. Flight (Marko Vilkman) ja Jontey (Joonas Ylitalo) aloittivat yhteistyön vuonna 2008. Samana vuonna julkaistiin heidän ensimmäinen EP:nsä chicagolaisella Direct Drive -levymerkillä. Kansainvälistä huomiota Flight & Jontey sai voitettuaan Pete Tongin järjestämän Bedroom Bedlam -äänestyksen kappaleella "Sangria", jonka julkaisi syksyllä 2008 suomalainen DanceteriA Music -levy-yhtiö.
Vuonna 2009 kaksikko teki remixin K-Systemin kappaleesta "Devil Without Horns", joka päätyi myös K-Systemin 10th Anniversary -kokoelmalle. Tämän jälkeen Flight & Jontey yhdisti hetkellisesti voimansa YleX:n DJ Orionin kanssa ja teki bootlegremiksin Coldplay-yhtyeen "Viva La Vida" -kappaleesta. Versio sai laajalti suosiota Suomessa päädyttyään esimerkiksi Suomen viralliselle tanssilistalle, mutta päätyi myös maailmaa kiertävien artistien soittoon, kuten DJ:n ATB ja Tiësto. Flight & Jontey -kaksikon ja DJ Orionin yhteistyö jatkui, kun tamperelaiset tekivät Orionin "Brotherhood"-singlestä remiksin, jonka julkaisi Lost Language -levy-yhtiö 23. marraskuuta 2009.
15. lokakuuta 2009 newyorkilainen System Recordings julkaisi kaksikon Old Cool EP:n, jossa oli nimikkoraidan lisäksi kappale "Never Dancin'". Singlen "Every Night" julkaisi 24. maaliskuuta 2010 kolumbialainen Avenue Recordings.
Hejira

Vastaanotto

Hejira ei saavuttanut aivan Joni Mitchellin edellisten albumien myyntilukuja, mutta kriitikoiden arviot olivat alusta asti hyviä. Myöhemmin levy on arvioitu yhdeksi Mitchellin uran parhaista.
Hejira otettiin mukaan Robert Dimeryn vuonna 2006 julkaistuun kirjaan 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään. Mitchellin albumeista kirjaan pääsivät myös Blue (1971), Court and Spark (1974) ja The Hissing of Summer Lawns (1975).

Kappaleet

Kaikki sävellykset ja sanoitukset ovat Joni Mitchellin omia.

Kansi

Kuten muillakin Mitchellin levyillä, myös Hejiran mustavalkoinen kansi on hänen itsensä suunnittelema. Idea lähti Joel Bernsteinin Wisconsinissa ottamista luistelukuvista, joissa Mitchellin musta viitta leviää kuin variksensiivet. Norman Seeff otti lisäkuvia Mitchellistä samoissa vaatteissa, Mitchell etsi tie- ja automatka-aiheisia arkistokuvia ja teki kaikesta kollaasin, joka viimeisteltiin retussiruiskulla saumattomaksi.
Identiteetti ja väkivalta

Sisältö

Sen esittää teoksessaan ajatuksen, että kulttuuri ei määritä identiteettiä. Talouden kehityksen erot ja poliittiset konfliktit eivät hänen mukaansa johdu kulttuurista. Hän torjuu maahanmuuttokeskusteluja leimaavan käsityksen, että uskonto ja kulttuuri tekisivät ihmisistä samanlaisia. Myös monikulttuurisuuden puolustajat sortuvat hänen mukaansa tähän väärään oletukseen.
Amartya Sen torjuu käsityksen, että olisi olemassa esimerkiksi jokin ”länsimainen kulttuuri”. Hänen näkemyksensä mukaan ongelmat liikkuvat yksilötasolla ja ihmiset ovat kaikkialla hyvin monella tavalla erilaisia. Hän on sitä mieltä, että ihmisen identiteetti kutistetaan, jos sitä halutaan rajata vain kulttuurilla ja uskonnolla. Tällaista kutistunutta identiteettiä hän nimittää singulaariseksi identiteetiksi, joka altistaa kiihotukselle ja väkivallalle. Siihen perustuu muun muassa ihmisten värväys terrorin työkaluiksi. Uskonnon asemaa ei pidä korostaa kutsumalla esimerkiksi islamin edustajiksi maltillisia imaameja, sillä näin nostetaan kansalaisten ja valtiovallan väliin välikäsi. Hän ei myöskään hyväksy uskonnollisia kouluja, jotka kahlitsevat lapset ennen kuin he itse voivat valita.

Vastaanotto

Turun Sanomissa kriitikko Kari Hukkila määrittelee teoksen puheenvuoroksi, sillä hänen mukaansa se rajaa monia ulottuvuuksia ulkopuolelle. Hän nostaa esimerkeiksi antisemitismin ja islaminvastaisuuden, joiden määrittely identiteetiksi luo maaperää vainolle.
Metrodoros Lampsakoslainen (vanhempi)

Metrodoros Lampsakoslainen (muinaiskreikaksi Μητρόδωρος) (k. 464 eaa.) oli antiikin kreikkalainen esisokraattinen filosofi. Hän oli kotoisin Lampsakoksesta, Hellespontoksen itärannalta. Hän oli Anaksagoraan aikalainen ja ystävä.
Metrodoros kirjoitti Homeroksesta. Hänen johtava tulkinta-ajatuksensa oli, että Homeroksen teoksissa esiintyvät jumaluudet ja kertomukset tuli tulkita allegorisina fysikaalisten voimien ja ilmiöiden kuvauksina. Metrodoros mainitaan Platonin dialogissa Ion.
Teollinen muotoilija

Teollinen muotoilija on suunnittelija, joka suunnittelee tai muotoilee teollisesti valmistettavia tuotteita ja niihin liittyviä palveluita. Toimenkuvaan liittyy tuotteen ulkoasun, toiminnallisuuden ja käytettävyyden suunnittelun lisäksi usein muun muassa valmistettavuuden suunnittelua, käyttöliittymäsuunnittelua, tuoteinnovaatioita, palvelukonseptien suunnittelua ja tutkimusta.
Ensimmäiseksi teolliseksi muotoilijaksi on nimitetty Peter Behrensiä, joka toimi AEG:llä Saksassa muotoilijana vuosina 1907–1914. Vaikka Behrens oli alun perin taidemaalari, hän oli myös itseoppinut arkkitehti.
Teollisen muotoilijan toimenkuva on vuosien mittaan muuttunut taiteellisesta käsityöläis-suunnittelijasta tuotteistamisen ja markkinoinnin ammattilaiseksi. Ammatin perinteet ovat kiinni taideteollisuudessa, ajassa jolloin tehtaat mielellään ostivat tuotteiden malleja ulkopuolisilta suunnittelijoilta. Jotkut tuotteiden valmistajat perustivat tuotannon yhteyteen taiteellisia osastoja, joissa muotoilijat saattoivat työskennellä läheisessä yhteistyössä valmistuksen kanssa. Siten taattiin brändien säilyminen yhtiön hallussa.
Nykyään teollinen muotoilu yhdistetään usein teknologiateollisuuteen, ja muotoilijoista on tullut tuotteistamisen ammattilaisia. He edustavat teollisuuden ja kaupan yhteydessä taiteellista osaamista, jonka avulla ideoita voidaan hahmottaa ja toteuttaa kaupallisiksi tuotteiksi. Oleellista on teolliseen muotoiluun liittyvä kokonaisuuksien tai kokemuksien hahmottaminen tuotteen tai palvelun käyttäjän kannalta. Parhaillaan on meneillään teollisten muotoilijoiden ammatinkuvien eriytyminen. Teollisten muotoilijoiden ammatteja voivat olla myös käytettävyys- tai käyttöliittymäsuunnittelija, konseptisuunnittelija ja muotoilupäällikkö.
Teollisuustaiteen Liitto Ornamo nimeää vuosittain Vuoden teollisen muotoilijan. Vuoden 2014 vuoden teollinen muotoilija on Kirsi Svärd.

Koulutus

Suomessa teollisia muotoilijoita kouluttaa Aalto-yliopiston taideteollinen korkeakoulu, Lapin yliopisto ja joukko ammattikorkeakouluja, kuten Metropolia, Lahden ammattikorkeakoulu ja Turun ammattikorkeakoulu. Myös monet arkkitehdit ovat harjoittaneet ammattia.
Gerd Faltings

Gerd Faltings (s. 28. heinäkuuta 1954 Gelsenkirchen-Bauerissa) on saksalainen matemaatikko. Hänet tunnetaan työstään algebrallisen geometrian parissa.
Vuosina 1972–1978 hän opiskeli matematiikkaa ja fysiikkaa Münsterin yliopistossa. Vuonna 1978 hänestä tuli filosofian tohtori matematiikan alalla Münsterin yliopistosta. Hän oli tuolloin Münsterin yliopiston apulaisprofessori. Vuodesta 1982 vuoteen 1984 Faltings oli Wuppertalin yliopiston professori ja vuosina 1985–1994 hän työskenteli professorina Princetonin yliopistossa.
Falting sai Fieldsin mitalin vuonna 1986 todistettuaan Mordellin otaksuman, jonka mukaan jokainen lukukunnassa K määritelty epäsingulaarinen projektiivinen käyrä, jonka genus g > 1, sisältää äärettömän monta K-rationaalista pistettä.
Vuodesta 1995 Faltings on ollut Max Planck -matematiikan instituutin johtaja Bonnissa. Vuonna 1996 Falting sai Gottfried Wilhelm Leibniz Prize -palkinnon Deutsche Forschungsgemeinschaftilta, joka on korkein saksalaiselle tutkijalle myönnettävä palkinto.
Marjatta Leppänen

Varpu Marjatta Leppänen (s. 24. elokuuta 1937 Helsinki) on suomalainen laulaja ja viihdeartisti.

Ura

Marjatta Leppänen vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Tyrväällä, jonne perhe muutti Asevarikko 3:ssa työskentelevän isän kanssa talvisodan alla. Hän kävi keskikoulun Tyrvään yhteiskoulussa.
Marjatta Leppäsen ura alkoi Pelimanni-pojat -orkesterin solistina jo vuonna 1956, mutta ensimmäiset single-levytykset ilmestyivät vasta vuonna 1961. 1960-luvun tunnetuimpiin levytyksiin kuuluvat muun muassa Sydämesi tyhjä huone (1965), Sellainen mies (1968) sekä Lasse Mårtensonin kanssa duettona tehdyt Iltaisin (1965) ja Leikiten (1968). Euroviisukarsintoihin Leppänen osallistui vuosina 1963, 1965, 1966 ja 1975. Vuonna 1979 Leppänen toimi euro- ja interviisukarsintojen juontajana. Laulajauran ohella Leppänen toimi pitkään päätyönään matkatoimistoalalla Tampereella ja Helsingissä.
1960-luvulla Marjatta Leppäseltä ilmestyi runsaasti singlejä, mutta vuosikymmenen lopulla levytykset alkoivat harveta ja artisti siirtyi estradiviihteen pariin. 
Hän esiintyi komediallisessa televisiosarjassa Katapultti (1971–1972).
Euroviisukarsinnoista alkanut yhteistyö Lasse Mårtensonin kanssa jatkui ravintola-show’n merkeissä ja edelleen Matti Kuuslan ja Jukka Virtasen kanssa vielä pitkälle 1970-luvun puolellekin. Näistä show-esityksistä kaksi on tallennettu vinyylille: Ilta Adlonissa (1973) ja Paita, paita ja peppu (1975).
Vuonna 1975 ilmestyi ainoa sooloalbumi nimeltään Marjatta Leppänen. Tuon albumin soitetuimmat kappaleet olivat Pikku Mirjamin jännä päivä, Minä en ole sellainen tyttö, Tänä vuonna on toisin, Vaikeuksia ja Carpenters-cover Se kuuluu eiliseen (Only yesterday).
Vuonna 1978 Leppänen oli mukana perustamassa Uutta Iloista Teatteria ja on ollut useiden vuosien ajan aktiivisesti mukana sen toiminnassa. Hän on myös esiintynyt lukuisissa televisio-ohjelmissa juontajana ja oli Yleisradion Puhelinlangat laulaa -ohjelman ensimmäinen juontaja aloittaessaan vuonna 1972. Hän juonti sarjaa vuoteen 2002 saakka. 
Brita Koivusen vetäydyttyä aktiiviuralta vuonna 2005 Marjatta Leppänen astui tämän paikalle 1950–1960-lukujen laulajatähdistä muodostettuun laulutrioon, jonka muut jäsenet ovat Pirkko Mannola ja Vieno Kekkonen.

Yksityiselämä

Marjatta Leppänen oli vuosina 1973−1997 naimisissa teatterinjohtaja Carl Öhmanin kanssa, sen jälkeen muusikkoystävän ja työtoverin Jaakko Salon kanssa tämän kuolemaan vuonna 2002 saakka.
Isä Matteon tutkimuksia

Juoni

Isä Matteo (Terence Hill) on pappi, joka ratkaisee rikoksia Italian Umbriassa. Hän pääsee lähelle hyviä kuin pahoja ihmisiä – oveluudella, aitoudella sekä aseistariisuvan hymynsä avulla. Näillä avuilla hän ratkoo seurakuntansa lampaita kohdanneita visaisia rikosjuttuja. Matteota avustavat rikosten selvittämisessä karabinieerit eli ylivääpeli Cecchini (Nino Frassica) ja kapteenit Flavio Anceschi (Flavio Insinna) (2000–2006) ja Giulio Tommasi (Simone Montedoro) (2008–2016) ja Anna Olivieri (Maria Chiara Giannetta) (2018). 
Kuvauspaikkoina toimi kausilla 1-8 Gubbio ja kaudesta 9 eteenpäin Spoleto.
Tast

Tast on kylä Pohjanmaalla entisessä Alavetelin kunnassa Perhonjoen rannalla. Nykyisin Tast kuuluu Kruunupyyn kuntaan. Monien muiden paikannimien tapaan Tast on myös sukunimi.
Barrage

Juoni

Catherine (Lolita Chammah) palaa Luxemburgiin tyttärensä Alban (Thémis Pauwels) luokse oltuaan kymmenen vuotta Sveitsissä. Catherinen äiti Elisabeth (Isabelle Huppert) on pitänyt Albasta huolta Catherinen ollessa ulkomailla. Alba on kuitenkin kylmä ja etäinen äitiään kohtaan, sillä ulkomailla vuosia ollut äiti on muuttunut hänelle täysin vieraaksi. Elisabeth on myös kylmäkiskoinen Catherinea kohtaan, koska hän haluaa pitää tyttärentyttärensä itsellään jatkossakin. Eräänä päivänä Catherine saa tarpeekseen tyttärensä ja äitinsä kylmyydestä. Hän sieppaa Alban ja lähtee tämän kanssa järvelle pohjoiseen. Niin alkaa horjuva matka kohti äidinrakkauden arvoituksellista ja monimutkaista maailmaa.

Tuotanto

Barragen tuotantoyhtiöinä olivat luxemburgilainen Red Lion Sarl, belgialainen Entre Chien et Loup ja ranskalainen MACT Productions. Elokuvan virallinen traileri julkaistiin 13. kesäkuuta 2017.

Julkaisu ja vastaanotto

Barrage sai maailmanensi-iltansa Berliinin elokuvajuhlien Forum-esityssarjassa Saksassa 10. helmikuuta 2017. Elokuvan Luxemburgin ensi-ilta oli Luxemburgin elokuvajuhlilla 5. maaliskuuta 2017. Elokuva saa teatteriensi-iltansa Luxemburgissa ja Ranskassa 19. heinäkuuta 2017. Ranskassa elokuvan teatterilevittäjänä on Alfama Films.
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 43% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 5,1/10 keskiarvolla. Keräys perustuu seitsemään arviointiin. Metacritic-sivuston mukaan seitsemän arvostelun perusteella elokuva on saanut 54 pistettä sadasta mahdollisesta.
George Trevelyan

Sir George Otto Trevelyan (1838–1928) oli brittiläinen historioitsija ja poliitikko. Trevelyan oli alahuoneen jäsen vuosina 1865–1886 ja 1887–1897 sekä ministerinä William Ewart Gladstonen hallituksissa, muun muassa Irlannin asioiden ministerinä vuosina 1882–1884 sekä Skotlannin asioiden ministerinä vuosina 1886 ja 1892–1895. Hän kuului liberaalipuolueeseen. Trevelyanin eno Thomas Macaulay ja poika George Macaulay Trevelyan olivat myös historioitsijoita.
Geopolitiikka

Geopolitiikka on politiikantutkimuksen ja poliittisen maantieteen tutkimussuunta, joka on tarkastellut maantieteen vaikutusta politiikkaan. Se on eri tieteiden välistä tutkimusta, jossa on monia tutkimussuuntia. Geopolitiikka voidaan määritellä joko poliittisen maantieteen ala-alueeksi, kansainvälisen polittisen realismin keskeiseksi osaksi tai historialliseksi maailmanpolitiikan rakenteeksi.
Geopolitiikka kehittyi 1800-luvun lopulla lähinnä tieteelliseksi perusteluksi imperialismille. Halford Mackinder kehitti 1900-luvulla teoriaa maailmansaarekkeista, jossa valtiot jaettiin merivaltiohin ja mannervaltiohin sekä korostettiin Venäjän hallitseman alueen merkitystä koko maailmalle. Tuolloin Britannia pyrki Japania tukemalla rajoittamaan Venäjän vahvistumisen mahdollisuutta Kaukoidässä. Termin geopolitiikka otti käyttöön Uppsalan ja Göteborgin yliopistossa politologiaa opettanut Rudolf Kjellén vuonna 1899.
Klassiseen geopolitiikkaan liitetyistä käsitteistä ja teorioista mainittakoon maavalta (mannervalta), merivalta, sydänmaa, etupiiri, reunavaltio, sisämaavaltio, harmaa vyöhyke, puskurivaltio, valtion elintila, geopoliittiset suuralueet, dominoteoria ja voimatasapaino.
Mount Sisu

Mount Sisu on vuori Antarktiksella. Veikka Gustafsson ja Patrick Degerman tekivät ensinousun vuorelle vuoden 1997 lopussa ja nimesivät sen (epävirallisesti). 
Gustafsson ja Degerman jättivät nimiehdotuksen hyväksyttäviksi kolmeen kansainväliseen yhteisöön, jotka ovat National Geographic Society, Yhdysvaltain geologian tutkimuskeskus ja Adventure Networks International. Nimeä ei ole hyväksynyt ainakaan U. S. Geological Survey, koska sitä ei löydy GNIS-järjestelmästä. Nimeämiskäytäntönsä mukaan U. S. Geological Survey nimeää ensisijaisesti paikkoja Etelämantereeseen liittyvien löytöretkeilijöiden, tiedemiesten ja muiden henkilöiden mukaan mutta hyväksyy myös muita kuin henkilönimiä, jos nimi liittyy jotenkin merkittävästi Etelämantereeseen (esimerkiksi tapahtumat, laivat, tieteelliset järjestöt).
Vuori sijaitsee Ellsworth-vuoristossa, jossa sijaitsee myös Antarktiksen korkein huippu Vinsonin massiivi. Noin 4 300 metriä korkean Mount Sisun viereisiä vuoria ovat Mount Bentley ja Mount Anderson
Taikina

Taikina on melko kiinteä, mutta muovailtavissa oleva massa, josta valmistetaan leipiä ja muita leivonnaisia sekä muita samantapaisia paistoksia, kuten pannukakkuja. Se koostuu lähes poikkeuksetta kolmesta pääraaka-aineesta: leivinhiivasta, vedestä ja jauhosta. Joissakin tapauksissa hiiva saatetaan jättää pois tai korvata muulla nostatusaineella.
Taikinalla on useita käyttötarkoituksia, joista merkittävin on leivän tekeminen. Leivän tekemiseksi raaka-aineet (hiiva, jauhot ja vesi) sekoitetaan yhteen ja niitä vaivataan (sekoitetaan), kunnes muodostuu taikina. Ennen leipomuksen paistamista taikinan annetaan paisua eli kohota. Yleensä taikina myös maustetaan.
Eri käyttötarkoituksiin, kuten pullalle ja muille konditoriatuotteille sekä pastalle, on omanlaisensa reseptit.
Taikinaa voidaan käyttää myös kalastuksessa houkuttimena ja syöttinä.
Porin vanha rautatieasema

Historia

Arkkitehti Knut Nylanderin suunnittelemaa Porin ensimmäinen rautatieasema valmistui samaan aikaan Tampere-Porin-radan kanssa vuonna 1895 ja 1902 sitä laajennettiin Bruno Granholmin piirustusten mukaan. Rata päättyi aluksi Kokemäenjoen rannassa sijainneeseen Porin jokisatamaan, mutta sitä jatkettiin Mäntyluodon satamaan jo vuosina 1898–1899. Vuonna 1916 keskustan satamarataa jatkettiin jokirannan laitureilta nykyisen Keski-Porin kirkon ohi Seikun sahalle. Tavarankuljetuksia joen pohjoisrannalla olleelle Isosannan sahalle hoidettiin köysiradalla ja kapearaiteisella junalautalla. Mäntyluodon radan valmistuttua Porin rautatieaseman sijainti osoittautui kuitenkin epäkäytännölliseksi, koska rata erkani jo ennen sitä ja Mäntyluotoon lähtevien henkilöjunien oli peruutettava asemalta vaihteelle.
Sisällissodan aikana huhtikuussa 1918 kaupungista vetäytyneet punaiset polttivat ensimmäisen asemarakennuksen. Paikalla nykyään sijaitseva asemarakennus valmistui seuraavana vuonna ja palveli kaupungin päärautatieasemana vuoteen 1937, jolloin uusi Porin rautatieasema valmistui. Henkilöjunaliikenne Mäntyluotoon lopetettiin 1953, mutta sitä kokeiltiin jälleen kiskobusseilla vuonna 1975, jolloin vanhan aseman tuntumassa sijaitsi Länsipuiston seisake. Parisataa metriä lännempänä avattiin 1980-luvulla niin sanottu Jazz-seisake Pori Jazz -festivaalin käyttämien tilausjunien käyttöön. Uusi ratayhteys Seikkuun valmistui Pori–Haapamäki-radalla sijainneelta Aittaluodon seisakkeelta vuonna 1929, mutta yhteys Seikusta Keski-Porin kirkon ohi vanhalle rautatieasemalle purettiin vasta 1960-luvun alussa. Mäntyluodon radan ja satamaradan yhtymäkohdassa sijainnut Karjarannan ratapiha purettiin 1980-luvun alussa.

Nykyinen käyttö

Porin vanha rautatieasema suojeltiin 1970-luvulla ja nykyään se on remontoitu asunnoiksi. Aseman lähistöllä sijaitsevat myös arkkitehti Bruno Granholmin suunnitelemat veturitallit.
Zoot Allures

Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Frank Zappa, ellei toisin mainita.
Sope

Historiaa

Puusepäntehdas Sopenkorpi Oy:n perusti Lahden Rautateollisuus Oy vuonna 1945 voidakseen testata ja kehittää puuntyöstökoneitaan. Yrityksen nimi tuli tehtaan sijaintipaikasta Lahden Sopenkorven teollisuusalueella. Tuotteina oli aluksi puusta ja metallista valmistettuja kotikonttori ja laitoskalusteita sekä radio- ja televisiolaatikoita.
Vuonna 1954 huonekalutehtaalle perustettiin markkinointiyhtiö Sopekaluste Oy. Molemmat yhtiöt fuusioitiin emoyhtiöön vuonna 1960, kunnes vuonna 1990 huonekaluteollisuus yhtiöitettiin jälleen nimellä Sope Interior Oy.
Vuonna 1954 Sopenkorpi oli kasvanut Suomen viidenneksi suurimmaksi puusepänyritykseksi. Kymmentä vuotta myöhemmin sen sijoitus oli yhdeksäs. Sopenkorpi oli mukana 1959 perustetussa huonekalualan kauppaketjussa Kaluste-Yhtymä.
1960–1980-luvuilla Sopenkorven tuotanto oli laajimmillaan, ja yritys tunnettiin muun muassa Nastolan tehtaalla valmistetuista mäntyisistä talonpoikaistyylisistä ruokailuryhmistään Jukola ja Impivaara sekä vuodesta 1971 aina 1990-luvulle tuotannossa pysyneestä konservatiivisesta Tower-sohvakalustosta. Kodinkalusteiden ohella yritys on tehnyt paljon hotellien, kirjastojen, matkustajalaivojen ja konserttisalien kalustuksia, Vuonna 1984 Sopenkorpi osti Stockmannilta Keravan Puusepäntehtaan.
Raute myi Sope Interior Oy:n ennen listautumistaan pörssiin 1994. Tuolloin työntekijöitä oli noin 120 ja liikevaihtoa noin 5 miljoonaa euroa.
Uuden omistajan Eero Salosen johtama Sope oli 2000-luvun puolivälissä yrityssaneerauksessa. Ennen sitä liikevaihto oli pudonnut kolmeen miljoonaan euroon ja henkilöstö 30:een. 2010-luvulla Sope on taas tehnyt niukasti voitollista tulosta.