google/wiki40b huggingface dataset:
Nelilaskin

Nelilaskin on nimensä mukaisesti laskin, joka pystyy suorittamaan neljä peruslaskutoimitusta (yhteen-, vähennys-, kerto- ja jakolaskun). Usein nelilaskimissa voi olla myös muutamia lisätoimintoja, kuten neliöjuuren otto sekä mahdollisuus tallettaa luku muistiin.

Mekaaniset nelilaskimet

Mekaaniset nelilaskimet edelsivät nykyaikaisia laskimia. Original-Odhner ja Brunsviga olivat Suomessakin paljon käytettyjä. Ruotsalaista syntyperää oleva Willgodt Odhner kehitteli vuosikausia laskukonettansa ja aloitti sen sarjatuotannon Pietarissa Pietariin vuonna 1890. Hänen perillisensä siirsivät tuotannon lokakuun vallankumouksen jälkeen Göteborgiin ja yrityksen nimeksi tuli tällöin AB Original-Odhner.
Osoitinpiikkiensä takia piikkisiaksikin kutsutun mekaanisen nelilaskimen eli aritmometrin käyttö tapahtuu seuraavasti. Osoitinpiikeistä, joissa ykköset ovat oikealla ja kasvavat kymmenkertoimet vasemmalla, valitaan ensimmäinen luku ja pyöräytetään se kammesta tulosriville. Valitaan uusi luku ja yhteenlaskettaessa pyöräytetään kampea myötäpäivään tai vähennyslaskussa vastapäivään. Summa tai erotus saadaan tulosriville. Kertolaskussa valitaan kerrottava ja kampea pyöritetään kertojan määrän verran myötäpäivään. Jakolaskussa tehdään vastaavasti, mutta kampea pyöritetään vastapäivään. Jäljelle jäävä jaettavaa pienempi luku on mahdollinen jakojäännös. Laskin näyttää kampien kiertokertojen määrän.
1950-luvulla monet mekaaniset nelilaskimet saivat muoviset näppäimet ja kuoret, Original-Odhnerin tuotannon lakatessa 1970-luvulla se oli silti mekaanisesti samanlainen kuin 1900-luvun alussa.

Elektroniset nelilaskimet

Elektroniset nelilaskimet yleistyivät 1970-luvun puoliväliin mennessä. Nelilaskinten lisäksi markkinoille tuli monipuolisempia funktiolaskimia. 1970-luvun alkupuolella saattoi Suomessa funktiolaskimen hinta olla jopa 1 500 markkaa, mikä oli etelänmatkan hinta. Ensimmäiset elektroniset laskimet käyttivät LED-näyttöjä ja kuluttivat runsaasti paristoa. 1970-luvun puolivälissä niin digitaalisissa kelloissa kuin taskulaskimissakin siirryttiin käyttämään virtaa vähemmän kuluttavaa nestekidenäyttöä, jolloin kyettiin tekemään pienemmillä paristoilla toimivia taskulaskimia.
FC Wimma

Historia

FC Wimma perustettiin vuoden 2007 lopulla yhdistämällä Kajaanin Palloilijoiden (KaPa) ja Kajaanin Hakan (KajHa) tyttö- ja naisjoukkueet. Edustusjoukkue pelasi kaudella 2008 Naisten Kakkosessa ja voitti lohkonsa. Kaudella 2009 joukkue pelasi Naisten Ykkösessä, jossa se sijoittui yhdeksänneksi.
Valkeinen (Keuruu, Simsiö)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,8 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Pihlajaveden alueeseen (35.483) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 173,9 metriä mpy.
Olympic Order

Olympic Order on Kansainvälisen olympiakomitean myöntämä tunnustus. Sitä on jaettu vuodesta 1975 pronssisena, hopeisena ja kultaisena.   
Suomalaisista tunnustuksen ovat saaneet kultaisena Mauno Koivisto (1994) ja hopeisena Jukka Uunila (1982), Paavo Honkajuuri (1982), Kosti Rasinperä (1996), Matti Salmenkylä (1996), Paavo Komi (2001), Tapani Ilkka (2005), Peter Tallberg (postuumisti 2015.) sekä Risto Nieminen (2016).
Dick Scobee

Francis Richard "Dick" Scobee (19. toukokuuta 1939 Cle Elum, Washington – 28. tammikuuta 1986 Cape Canaveral, Florida) oli yhdysvaltalainen astronautti. Scobee sai surmansa avaruussukkula Challengerin räjähdyksessä tammikuussa 1986. Hänen oli määrä toimia komentajana kyseisellä lennolla, mutta sukkula tuhoutui 73 sekuntia laukaisunsa jälkeen. Scobeelta jäi jälkeen vaimo June ja kaksi lasta, Kathie R. (Scobee) Fulgham ja kenraalimajuri Richard W. Scobee. Scobee syntyi Cle Elumissa Washingtonissa Francis William Scobeen ja Edlynn (Miller) Scobeen perheeseen. Hän kävi Washingtonin peruskoulun, Cascaden keskikoulun ja Auburnin lukion, josta valmistui vuonna 1957.
Olavi Andersson

Olavi Johan Andersson (myöh. Ahima, 24. heinäkuuta 1895 Turku – 5. tammikuuta 1963) oli suomalainen jääkärikapteeni, hänen vanhempansa olivat maalarimestari Olof Oskar Andersson ja Naema Ulrika Åhman, hänen puolisonsa oli Ida Leinonen.

Opinnot

Hän kävi kansakoulun ja Turun kauppaopiston 2-vuotiset iltakurssit. toimi konttoristina Turussa ja suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1927. Haminan taistelukoulusta hän valmistui 1918, jääkärialipäällystölle järjestetty aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa hän suoritti 1921, Kadettikoulun poikkeuksellinen kurssi 1927–1928 ja sama Suojeluskuntain päällystökoulussa 1933–1934, Taistelukoulun luutnanttikurssille hän osallistui vuonna 1936, Sotilashallinnollisen koulun hän suoritti vuosina 1937–1938.

Jääkäriaika

Ahima liittyi Saksassa koulusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 3. maaliskuuta 1916, hänet siirrettiin rintamakomennuksen jälkeen 1. komppaniaan 23. syyskuuta 1917. Andersson osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Saksan itärintamalla taisteluihin pataljoonan pioneerikomppaniassa Misse-joella ja Riianlahdella, Schmardenissa sekä Aa-joella.

Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen hän palveli 1. kesäkuuta 1918 alkaen 4. jääkäripataljoonassa. Hän toimi koulutusaliupseerina ja komppanianvääpelinä 1. komppaniassa. Hänet siirrettiin 21. kesäkuuta 1926 nuoremmaksi upseeriksi Porin rykmenttiin, missä tehtävässä hän oli aina talvisodan syttymiseen saakka. Rykmentin toimitusjoukkueen johtajaksi hänet nimitettiin 3. tammikuuta 1935. Vuonna 1939 ennen talvisodan syttymistä hän toimi myös rykmentin talouspäällikön apulaisena.

Talvi- ja jatkosota

Talvisotaan hän osallistui talousupseerina 1. Prikaatin III pataljoonassa ja otti osaa taisteluihin Karjalankannaksella. Myöhemmin hänet komennettiin Jääkäripataljoona 4:n huoltopäälliköksi, jonka joukoissa otti osaa taisteluihin Laatokan Karjalassa. Välirauhan aikana hän toimi Jääkäriprikaatin huoltopäällikkönä ja Jatkosodan alkaessa hänet huoltopäälliköksi Jääkäripataljoona 2:een ja edelleen 2. Jääkäriprikaatiin, jonka joukoissa osallistui taisteluihin Tolvajärvi–Karhumäki-akselilla. Vuonna 1942 hänet siirrettiin huoltopäälliköksi Käkisalmen ilmasuojelupiiriin ja edelleen suojeluskuntapiiriin. Torjuntataisteluihin hänet komennettiin huoltopäälliköksi Kenttätykistörykmentti 18:aan ja osallistui sen mukana Rukajärven taisteluihin.

Sotien jälkeinen aika

Sotien jälkeen hän toimi Kenttätykistörykmentti 2:en huoltopäällikön apulaisena, kunnes erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1945 ja siirtyi Huhtamäki-yhtymän kuljetuspäälliköksi. Hänet haudattiin Turkuun.
Sound of Music

Juoni

Nonnbergin luostarin postulantti Maria lähetetään itävaltalaisen leski-kapteeni Georg von Trappin seitsemän lapsen kotiopettajaksi. Perheen äidin kuoltua surun murtama isä on pitänyt lapsilleen yhtä tiukkaa kuria kuin alaisilleen laivastossa. Leikkejä ja musiikkia ei talossa suvaita. Helläsydäminen ja lempeä Maria ei suvaitse isän ankaraa suhtautumista lapsiinsa ja sinnikkyydellään saa kapteenin ymmärtämään miten väärin tämä lapsiaan kohtelee. Marian saapuessa taloon kapteeni seurustelee paronitar Elsa Schröderin kanssa, mutta lämmin ja rakastava Maria lumoaa vähitellen lasten lisäksi myös heidän isänsä. Kapteenin uudet, aiempaa pehmeämmät lastenkasvatusmenetelmät sulattavat myös Marian sydämen. Silti kapteeni ja Maria torjuvat tunteensa: kapteeni velvollisuudesta Elsaa kohtaan ja Maria tulevan nunnanvalansa vuoksi. Lopulta Maria pakenee tunteitaan luostariin, mutta luostarin abbedissa lähettää Marian takaisin Trappin taloon, sillä hänen mielestään Mariaa ei ole tarkoitettu nunnaksi. 
Vastahakoisesti Maria palaa von Trappien luokse ja lopulta kapteeni ja Maria uskaltavat paljastaa toisilleen tunteensa. Maria avioituu kapteenin kanssa ja samalla hänestä tulee seitsemän lapsen äiti. Pian häiden jälkeen natsit haluavat kapteenin joukkoihinsa taistelemaan. Kapteeni, joka ei hyväksy natsien julmuutta ja ajatusmaailmaa, ei kestä ajatusta, että liittyisi Adolf Hitlerin joukkoihin. Kieltäytyminen olisi kuitenkin kohtalokasta, joten eräänä yönä perhe pakenee vuorten yli Sveitsiin kohti uutta elämää poissa natsien valloittamasta Itävallasta.
Laurent Fignon

Ura

Ranskan ympäriajon vuosina 1978, 1979, 1981 ja 1982 voittanut Bernard Hinault, Fignon´n joukkuetoveri Renault-Elf-Gitane -tallissa, joutui jäämään pois vuoden 1983 kilpailusta loukkaantumisen takia. Kilpailua johtanut Pascal Simon hävisi 15,6 kilometrin aika-ajoetapilla Fignon´lle yli kolme minuuttia. Kun Fignon voitti kilpailun toisen aika-ajon, hänestä tuli 22-vuotiaana Tour de Francen nuorin voittaja vuoden 1933 jälkeen.
Vuoden 1984 Italian ympäriajossa Fignon sijoittui toiseksi Francesco Moserin jälkeen. Lopputulokseen vaikutti kenties ratkaisevasti italialainen tv-helikopteri, joka viimeisellä aika-ajoetapilla lensi sääntöjen mukaisesti Fignon´n vierellä, mutta Moserin takana.
Saman vuoden Ranskan ympäriajossa Laurent Fignon oli vahvempi kuin La Vie Claire -talliin siirtynyt Bernard Hinault. Silmälaseistaan ja poninhännästään tunnettu Fignon voitti aika-ajon kilpailun 7. etapilla, löi Hinault´n loppukirissä toisesta sijasta 14. etapilla ja kukisti hänet selvästi aika-ajossa 16. etapilla. Legendaariseen Alpe d`Huez´n nousuun päättyneellä etapilla Fignon voitti Hinault´a kolme minuuttia. Tämän jälkeen Fignon voitti nousuun päättyneen etapin La Plagne´ssa, kilpailun 20. osuuden Morzine - Crans Montana sekä 22. etappina ajetun aika-ajon; viiden etappivoiton myötä saavutettu kokonaisvoitto teki hänestä supertähden Ranskassa.
Fignon joutui polvivaivojen vuoksi jäämään pois vuoden 1985 Tour de France'sta, hän keskeytti kilpailun seuraavana vuonna ja sijoittui seitsemänneksi vuonna 1987, jolloin hän voitti La Plagne´en päättyneen 18. etapin. Seuraavana vuonna Fignon joutui jälleen keskeyttämään kilpailun.
Vuonna 1989 Laurent Fignon nousi maailmanrankingin ykköseksi ohi Irlannin Sean Kellyn. Fignon uusi edellisvuoden voittonsa Milano–San Remo -klassikossa sekä voitti Italian ympäriajon huolimatta väitetystä italialaisajajien epäoikeudenmukaisesta taktiikasta, jolla pyrittiin saamaan voitto järjestäjämaahan.
Saman vuoden Tour de France´ssa Fignon johti USA:n Greg LeMondia 50 sekunnilla ennen kilpailun päättänyttä aika-ajoetappia. LeMond kuitenkin voitti aika-ajon 58 sekunnilla ja samalla Ranskan ympäriajon kaikkien aikojen pienimmällä erolla, vain kahdeksalla sekunnilla. Tulokseen vaikuttivat kenties ratkaisevasti LeMondin uudenaikaiset ohjaustanko ja kypärä sekä Fignon´n ihotauti.
Fignon jäi 1989 kiinni amfetamiinin käytöstä Hollannissa järjestetyssä kilpailussa. Hän myönsi myöhemmin kirjassaan käyttäneensä dopingaineita uransa aikana.
Fignon ei osallistunut vuoden 1990 Ranskan ympäriajoon, sijoittui kuudenneksi vuonna 1991 ja sijalle 23 vuonna 1992, jolloin saavutti yhdeksännen, ja viimeisen, etappivoittonsa kilpailun 11. osuudella Mulhouse´ssa.

Lopettaminen

Ammattilaisuransa jälkeen Laurent Fignon oli järjestämässä kilpailuja, huomattavimpana Pariisi-Nizza, jonka järjestelytehtävistä hän luopui vuonna 2004. Fignon kertoi kesäkuussa 2009, että hänellä on pitkälle edennyt syöpä. Hän kertoi suolistosyövän levinneen ainakin haimaan. Lääkehoidosta huolimatta hän kuoli elokuussa 2010.
Wink (yhtye)

Wink oli japanilainen tyttöduo 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa. Sen muodostivat Sachiko Suzuki (s. 22. helmikuuta 1969) ja Shōko Aida (s. 23. helmikuuta 1970). Yhtye esitti j-popia tekemällä covereita länsimaisista hittikappaleista. Ensimmäinen single julkaistiin 27. huhtikuuta 1988 ja viimeiseksi jäänyt julkaisu tapahtui 31. maaliskuuta 1996. Tämän jälkeen yhtye hajosi.
Yhtyeen jäsenet olivat osallistuneet 1987 kauneuskilpailuun josta heidät oli keksitty musiikkibisnekseen. Seuraavana vuonna heistä muodostettiin yhtye jonka ensimmäinen single oli cover-versio vanhasta The Rubettesin hitistä Sugar Baby Love. Useimmat Winkin kappaleet perustuivat länsimaisiin hitteihin sanoitettuna uudelleen japaniksi. Winkin tyyliin kuului lähes ilmeetön ja hymytön esiintyminen yhdistettynä yksinkertaisiin käsiliikkeisiin ja askeleenvaihtoihin. Useimmiten he esiintyivät lolita-tyyppisissä asuissa.
Heti 1990-luvulle tultaessa kiinnostus yhtyettä kohtaan alkoi nopeasti laskea. Yhtye yritti uutta nousua tuolloin suosiotaan kasvattaneen eurodancen avulla. He julkaisivat eurodance-tyylisen kappaleen Jive Into The Night, mutta se floppasi pahasti. Seuraava single Angel Love Story menestyi hieman paremmin mutta kaupallinen menestys jäi saavuttamatta. Tämän tosiseikan myötä yhtye hajosi vuonna 1996.
Tämän jälkeen yhtyeen jäsenet ovat tehneet uraa TV-kasvoina kumpikin tahollaan ja erilaisia julkaisuja entisten Morning Musumen jäsenten kanssa.
Siniselkämonarkki

Levinneisyys

Siniselkämonarkkia tavataan Indonesiassa, Papua-Uudessa-Guineassa ja Australiassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Eleonoora Aragonialainen

Eleonoora Aragonialainen (1402–1445) oli espanjalainen prinsessa, josta tuli Edvard I:n puolisona Portugalin kuningatar. He saivat seitsemän lasta.
Edvard I hallitsi vain viisi vuotta ja kuoli ruttoon vuonna 1438. Häntä seurasi hänen kuusivuotias poikansa Alfonso. Eleonoorasta tuli sijaishallitsija, mutta naisen valtaannousua vastustettiin. Sekä Edvardin veli ja velipuoli tavoittelivat sijaishallitsijan asemaa, ja pyrkivät saamaan sen kihlaamalla tyttärensä nuorelle prinssille.
Parlamentti valitsi sijaihallitsijaksi lopulta Edvardin veljen. Eleanoora muutti maasta ja asettui Kastiliaan vuonna 1440, missä hän menehtyi vuonna 1445.
Unterer Grindelwaldgletscher

Unterer Grindelwaldgletscher on vuoristojäätikkö Sveitsissä, Bernin kantonissa, Grindelwaldin kunnassa. Jäätikkö kuuluu Sveitsin Alpit Jungfrau-Aletsch -alueeseen, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Unterer Grindelwaldgletscher -jäätikkö oli vuonna 1973 pinta-alaltaan 20,8 neliökilometriä ja pituudeltaan 8,3 kilometriä. Muiden Alppijäätiköiden tapaan jäätikkö pienenee jatkuvasti; vuosisadan kuluessa se on lyhentynyt noin kolme kilometriä.
Floriano Peixoto

Floriano Vieira Peixoto (portugali ääntäminen: [floriˈɐnu viˈejrɐ dʒi araˈuʒu pejˈʃotu] 30. huhtikuuta 1839 – 29. heinäkuuta 1895), lempinimeltään "rautamarsalkka", oli brasilialainen sotilas ja poliitikko, Paraguayn sodan veteraani, ja toinen Brasilian presidentti.

Nousu presidentiksi

Floriano Peixoto oli armeijan Marsalkka, kun hänet valittiin varapresidentiksi helmikuussa 1891. Marraskuussa 1891 hän nousi presidentiksi, kun Brasilian ensimmäinen presidentti, marsalkka Deodoro da Fonseca erosi toimestaan. Brasilia oli keskellä poliittista ja taloudellista kriisiä.

Valtakausi

Floriano Peixoto kukisti häntä vastaan nousseen merivoimien upseerien kapinan 1893-1894 ja Rio Grande do Sulin ja Santa Catarinan osavaltioissa virinneen sotilaskapinan saman vuoden aikana. Hänen valtakauttaan leimasi lisääntynyt vallan keskittäminen ja nationalismi.
Snapsilasi

Snapsilasi on vetoisuudeltaan pienin, vain noin neljän senttilitran lasi. Erona shottilasiiin on hieman ohuempi pohja sekä tasaleveys. Snapsilaseja näkee yleensä pohjamalliltaan pyöreinä tai neliskanttisina, mutta periaatteessa kaikki pohjamuodot, kuten tähti tai kolmio, ovat mahdollisia.
Sini-Maaria Simonen

Sini-Maaria Simonen (s. 22. tammikuuta 1986 Helsinki) on suomalainen viulutaiteilija.
Sini Simonen aloitti viulunsoiton neljävuotiaana Länsi-Helsingin musiikkiopistossa. Simonen opiskeli Sibelius-Akatemiassa, Hannoverin musiikkikorkeakoulussa opettajanaan Lara Lev ja Baselin musiikkikorkeakoulussa opettajanaan Rainer Schmidt. Simonen soittaa italialaisen Giovanni Battista (Johannes Baptista) Guadagninin tekemää viulua vuodelta 1760.
Sini Simonen kuuluu sukupolvensa menestyneimpiin suomalaisiin viulisteihin. Hän on lontoolaisen Castalian String Quartet -jousikvartetin ensiviulisti , tanskalaisen Esbjerg Ensemble -kamariyhtyeen viulisti  sekä sveitsiläisen Calvino -pianotrion viulisti.
Simonen on konsertoinut solistina ja kamarimuusikkona maailmanlaajuisesti. Hän on esiintynyt useimpien suomalaisten ja lukuisien keskieurooppalaisten sinfoniaorkesterien solistina.
Vuonna 2005 Simonen eteni ainoana suomalaisena Jean Sibelius -viulukilpailun finaaliin. Vuonna 2008 hän voitti toisen palkinnon Carl Flesch -viulukilpailussa Unkarissa sekä ensimmäisen palkinnon Cremonan sooloviulukilpailussa Italiassa. Vuonna 2009 Simonen voitti toisen palkinnon Rodolfo Lipizer -kilpailussa Italiassa. Kamarimuusikkona hän on voittanut Lyonin kansainvälisen kvartettikilpailun, Johannes Brahms -kilpailun Puolassa ja Citta di Pinerolo -kilpailun Italiassa.
Granit (yritys)

Ab Granit Oy oli vuonna 1886 perustettu suomalainen kivialan yritys, joka oli 1900-luvun alkupuolella suurin alallaan Suomessa.
Yhtiön perusti 1886 Anton von Alfthan. Hangossa toiminut yritys valmisti aluksi katukiviä, ja sillä oli kivilouhimot Hangon Kuningatarvuorella (Drottningberget) ja Märaskärillä. Kiviä käytettiin Helsingin rakennustöissä, ja niitä vietiin myös Venäjälle. Yritys alkoi pian valmistaa graniitista myös rakennusten kivijulkisivuja (Helsingin rautatieasema, Sokos-tavaratalo, Vakuutusyhtiö Kalevan talo, Vakuutusyhtiö Suomen talo, Helsingin pörssitalo), sokkeli- ja porraskiviä, myllynkiviä, valsseja paperitehtaisiin sekä hautakiviä ja kivisiä muistomerkkejä (Aleksanteri II:n patsas). Granit vei myös harmaata ja punaista graniittia ulkomaille ja se urakoi ensimmäisen maailmansodan aikana linnoitustöitä Suomenlahden rannikolla ja 1920-luvulla Karjalan kannaksella. Yhtiöllä oli parhaimmillaan useita kymmeniä kivilouhimoita ympäri Suomea. 1900-luvun alussa yhtiöllä oli haarakonttorit Helsingissä, Pietarissa ja Moskovassa. Arkkitehti Ilmari Wirkkala toimi yhtiön taiteellisena johtajana vuodesta 1911 alkaen.
Talvisodan jälkeen Hanko joutui venäläisten vuokra-alueeksi, ja Granit siirsi päätoimipaikkansa Saloon. Yritys myytiin 1965 Oy Kullgrens Enka Granit Ab:lle, ja vähitellen sen toiminta hiipui niin, että yhtiö poistettiin lopulta kaupparekisteristä 1980 sen jälkeen kun sen ruotsalainen emoyhtiö oli tehnyt konkurssin 1977. Kullgrenin suomalainen tytäryhtiö siirtyi 1981 ruotsalaiselle AKF Granit Ab:lle, ja se toimi AKF Granit Oy Ab nimellä aina vuonna 1995 tapahtuneeseen konkurssiin saakka.
Anhomoijit

Anhomoijit olivat 350-luvulla piispa Eusebios Nikomedialaisen (kuoli 342) kannattajien eräs ryhmä, 'uusareiolaiset', jotka Aetioksen ja Eunomioksen johdolla väittivät Pojan olevan olemukseltaan (ousia) erilainen kuin Isä, anhomoios: heidän välisensä ykseys oli luonteeltaan vain moraalinen ja sen muodosti Pojan tottelevaisuus Isää kohtaan.
Jamil Elshebli

Ura

Jamil Elshebli osallistui Ateenan vuoden 2004 kesäparalympialaisiin, missä hän voitti hopeaa kuulantyönnössä luokassa F57. Neljä vuotta myöhemmin Pekingin kesäparalympialaisissa hän saavutti myös hopeaa, tosin luokassa F57-58. Elshebli osallistui myös Lontoon kesäparalympialaisiin vuonna 2012, mutta jäi tällä kertaa mitaleitta. Rio de Janeiron kesäparalympialaisissa 2016 hän voitti uransa kolmannen paralympiamitalin, pronssin, voimanostosta yli 107-kiloisten luokassa.
Gylfi Sigurðsson

Seurajoukkueura

Kotimaassaan FH Hafnarfjörðurin ja Breiðablik Kópavogurin organisaatioihin kuulunut Gylfi siirtyi kesällä 2005 englantilaisen Readingin alle 18-vuotiaiden joukkueeseen. Hän pelasi kaudella 2008–2009 lainalla Kakkosliigan Shrewsburyssa ja Ykkösliigan Crewessa sekä ensimmäisen ottelunsa Readingin edustusjoukkueessa FA Cupissa. Seuraavalla kaudella hän nousi Readingin vakiokokoonpanoon ja teki Mestaruussarjassa 38 ottelussa 16 maalia. Elokuun 2010 lopussa hän siirtyi Bundesliigan Hoffenheimiin 5,2 miljoonan euron siirtosummalla.
Gylfi teki tulokaskaudellaan Hoffenheimissa yhdeksän bundesliigamaalia pelaamissaan 29 ottelussa. Syyskaudella 2011–2012 hän pääsi pelaamaan vain seitsemän sarjaottelua ilman maaleja. Kevään 2012 hän oli lainalla Valioliigan Swanseassa tehden seitsemän maalia 18 valioliigaottelussa.
Gylfi siirtyi Valioliigan Tottenhamiin kymmenen miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2012. Hän pelasi seurassa kahden kauden aikana 58 valioliigaottelua, joissa teki kahdeksan maalia sekä 19 Eurooppa-liigan ottelua, joissa viimeisteli kolme maalia. Kesällä 2014 hän siirtyi Swanseaan, jossa teki kahden ensimmäisen kauden aikana 18 maalia pelaamissaan 68 valioliigaottelussa.

Maajoukkueura

Gylfi pelasi Islannin alle 17-, 19- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Islannin kaikki kolme ottelua alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011. Ensimmäisen maaottelunsa Islannin maajoukkueessa hän pelasi Andorraa vastaan toukokuussa 2010. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi EM-karsintaottelussa Norjaa vastaan saman vuoden syyskuussa. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki EM-karsintaottelussa Portugalia vastaan lokakuussa 2011. 
Gylfi pelasi kaikki kymmenen ottelua Islannin selviytyessä EM-kilpailuihin 2016. Lopputurnauksessa hän pelasi puolivälieriin selviytyneen Islannin kaikki viisi ottelua. Hän teki maalin alkulohkon ottelussa Unkaria vastaan. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi täyden ajan Islannin kaikissa kolmessa ottelussa ja teki viimeisessä ottelussa Kroatiaa vastaan joukkueensa ainoan maalin.
Kantola (Hämeenlinna)

Historiaa

Kantolan rautakautiset polttokenttäkalmistot on merkitty muinaismuistoiksi.
1700-luvulla Kantolaniemen alueella oli peltoja, harjanteella metsää ja rannoilla niittyjä. Niemen koko itäosa oli kosteaa niittyä. 1800-luvulla Kantolanniemeä hallitsi Kantolan tila, joka oli osa Vanajan piispankartanoa. Nykyisin siitä on jäljellä enää 1800-luvun lopun kivinavetta. Vuonna 1933 niemen kärkeen rakennettiin 7,8 hehtaarin kokoinen siirtolapuutarha.
Kantolanniemi alkoi teollistua 1930-luvulla, ja kehitys vain kiihtyi sotien jälkeen. OTK:n Puu Osakeyhtiön (vuodesta 1964 Sotka Oy) tehtaat valmistuivat 1948–1949 ja OTK:n Hämeenlinnan mylly (Vanajan mylly), rehutehdas ja jakeluvarasto 1950-luvulla. Vuosikymmenen keskivaiheilla nousi myös Lihateollisuuden tutkimuskeskuksen punatiilinen toimitalo Luukkaankadulle ja Maustepalvelu Oy:n toimitilat. Kantolan keksitehdas ja viljasiilot valmistuivat 1960.
Kantolan siiloihin valmistui syyskuussa 2017 Pohjoismaiden suurin seinämaalaus eli muraali. Sen on tehnyt australialainen taiteilija Guido van Helten. Viljasiilot omistaa nykyisin valtionyhtiö Suomen Viljava Oy.
Marquise Goodwin

Marquise Goodwin (s. 19. marraskuuta 1990) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, jonka päälaji on pituushyppy, sekä amerikkalaisen jalkapallon pelaaja.
Goodwin voitti Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2008 kultaa pituushypyssä tuloksella 774 ja 4 × 100 metrin viestissä. Hän oli toinen alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan mestaruuskilpailujen pituushypyssä Port of Spainissa 2009 ja voitti NCAA:n mestaruuden 2010 tuloksella 815. Vuonna 2011 hän voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden hypättyään 2,1 m/s myötätuulessa tuloksen 833. Shenzhenin kesäuniversiadeissa 2011 hän sijoittui pituushypyssä toiseksi tuloksella 803 cm. Daegun MM-kilpailuissa samana vuonna hän sijoittui pituushypyn karsinnassa kolmanneksitoista tuloksella 802 cm ja oli ensimmäinen loppukilpailusta karsiutunut. Viimeisinä jatkoon menneet Kim Deok-Hyeon ja Christopher Tomlinson hyppäsivät myös parhaallaan 802 cm, mutta heidän toiseksi pisin hyppynsä oli pidempi kuin Goodwinillä.
Goodwin voitti vuonna 2012 Yhdysvaltain olympiakarsintojen pituushyppykilpailun hypättyään silloisen ennätyksensä 833. Goodwin sai vuonna 2017 yhden vuoden kilpailukiellon laiminlyötyään olinpaikkatietojensa ilmoittamisen.
Buffalo Bills varasi Goodwinin vuoden 2013 NFL:n varaustilaisuudessa