google/wiki40b huggingface dataset:
Merikeskus Vellamo

Museorakennus

Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Ilmari Lahdelma ja Rainer Mahlamäki. Sen julkisivut koostuvat vuoroon laudoitetusta erivärisistä peltikaseteista ja silkkipainetusta lasilevystä. Merikeskuksessa sijaitsevat Suomen merimuseon ja Kymenlaakson museon työ- sekä näyttelytilat, auditorio sekä ravintola ja museokauppa. Maanpinnan tasolla sijaitsevan Tietokeskus Vellamon kirjastopalvelut avattiin yleisölle syyskuussa 2008. Syksyllä 2009 yleisölle avautuivat myös Tietokeskuksen arkistopalvelut.

Suunnittelu

Suomen arkkitehtiliitto SAFA ja Kotkan kaupunki järjestivät vuoden 2004 huhtikuun ja syyskuun lopun välillä arkkitehtikilpailun merimuseon suunnittelusta. Arkkitehtikilvan voittajan palkintosumma oli 80 000 euroa. Myös rakennuksen nimestä järjestettiin yleisökilpailu, jonka raati esitti kolme vaihtoehtoa: Aava, Pooki ja Vellamo.  Kotkan kaupunginhallitus päätti kahden kokouksen jälkeen, että rakennuksen nimeksi annetaan Merikeskus Wellamo, mutta Museoviraston kehotuksesta kaupunginhallitus vaihtoi nimen suomen kielen oikeinkirjoituksen mukaisesti Vellamoksi vuonna 2006.

Rakentaminen

Merikeskus Vellamon rakentaminen alkoi varastokuurin purkamisella tammikuussa 2006. Vellamon peruskivi muurattiin juhlatilaisuudessa 15. syyskuuta 2006 klo 12.30, tilaisuudessa olivat paikalla mm. silloinen eduskunnan puhemies Paavo Lipponen. Rakennuksen harjannostajaisia vietettiin 29. maaliskuuta 2007. Rakennustöiden osalta Vellamo valmistui marraskuussa 2007. Tämän jälkeen alettiin rakentaa Kymenlaakson museon ja Suomen merimuseon näyttelyitä. Alun perin Helsingin Hylkysaaressa sijainnut merimuseo muutti Vellamoon joulukuussa 2007.
Rakennuksen suunnittelijat ja rakentajat palkittiin Vuoden teräsrakenne -kilpailussa 2008. Suomen Valoteknillinen Seura palkitsi Vellamon vuoden 2009 Valaistuskohteeksi ulkovalaistussarjassa.
Vellamon rakennuskustannukset olivat kaiken kaikkiaan 38 miljoonaa euroa, 12 miljoonaa euroa enemmän kuin alkuperäiseen suunnitelmaan kuului. Pääurakoitsijana toimi Lemminkäinen-konserniin kuuluva Lemcon Oy.

Näyttelyt

Museo avattiin yleisölle 11. heinäkuuta 2008. Ensimmäisen viikonlopun aikana museossa vieraili 3 700 kävijää. Ensimmäisen vuoden tavoitteeksi asetettu 50 000 kävijän raja ylitettiin 27. syyskuuta 2008. 
Molemmilla museoilla on vaihtuvia näyttelyitä vuosittain sisältäen muun muassa taidetta ja valokuvia. Suomen merimuseon pysyvän päänäyttelyn nimi on ”Pohjantähti, Etelän risti” ja Kymenlaakson museon ”Virtaa”. Kymenlaakson museon "Virtaa" -päänäyttelyn suunnitteli Jyrki Vainio, Demodesign Oy. Vuonna 2020 museot yhdistävät voimansa ja luovat aivan uuden, yhteisen ja laajemman pysyvän näyttelyn.   
Kymenlaakson museon näyttelyssä "Mosaiikki" sisällöt vaihtelevat lyhyillä sykleillä muutaman kuukauden välein. Alakerran kultturitila Ruuma tarjoilee vaihtuvia pieniä kuvataide- ja valokuvapainotteisia näyttelyitä. Ajan tasaiset tiedot näyttelyistä löydät täältä.

Museoalukset

Museorakennuksen yhteydessä olevassa museoaluslaiturissa sijaitsevat majakkalaiva Kemi ja jäänmurtaja Tarmo.
Akvaattiset tieteet

Akvaattiset tieteet eli vesistötieteet ovat monitieteellistä akvaattisten systeemien tutkimusta, joka kattaa sekä makean veden ekosysteemit että merialueet. Akvaattiset tieteet pitävät sisällään useita tieteitä ja tieteenaloja. Akvaattiset tieteet tarkastelevat vesiekosysteemejä monitieteisesti ja kokonaisvaltaisesti. Tavoitteena on ymmärtää vesistöihin ja niiden ekosysteemeihin liittyviä eri tekijöitä ja niiden vuorovaikutussuhteita.

Tutkimusyksiköitä Suomessa

Akvaattisten tieteiden keskeiset tutkimusyksiköt Suomessa ovat Jyväskylän ja Helsingin yliopistot. Lisäksi sitä sivuavaa biologian, biotieteiden tai ympäristötieteiden tutkimusta tehdään Itä-Suomen, Oulun ja Turun yliopistoissa. Osa Turun yliopiston tutkimustoiminnasta tapahtuu erityisessä tutkimuskeskuksessa (Turun yliopiston ympäristöntutkimuskeskus, TYYK), joka nykyisin tunnetaan nimellä Turun yliopiston biodiversiteettiyksikkö. Yliopistojen ohella tutkimusta tekevät mm. Luonnonvarakeskus, Suomen ympäristökeskus ja muut erilaiset tieteelliset tutkimusinstituutiot.
Jyväskylän yliopiston bio- ja ympäristötieteiden laitos on 1970-luvulta lähtien tehnyt hydrobiologian ja sittemmin akvaattisten tieteiden tutkimusta. Alan tutkimusta Jyväskylän yliopistossa johti keväällä 2017 neljä professoria. Tutkimustyötä tehdään paitsi laitoksen omassa laboratoriossa ja laitoksella, myös Jyväskylän yliopiston Konneveden tutkimusasemalla. Bio- ja ympäristötieteiden laitoksen yhteydessä toimivat myös vesistötutkimusta harjoittavat Luonnonvarakeskuksen (Luke) yksikkö, Suomen ympäristökeskuksen (SYKE) järvitutkimuksen yksikkö sekä Jyväskylän yliopiston Ympäristöntutkimuskeskus (YMTK).
Helsingin yliopistossa tutkimustoiminta keskittyy bio- ja ympäristötieteelliseen tiedekuntaan ja sen alaisille biotieteiden laitokselle ja ympäristötieteen laitokselle. Yliopistolla on myös erilliset biologiset tutkimusasemat Lammilla ja Kilpisjärvellä sekä Tvärminnen eläintieteellinen tutkimusasema Hankoniemellä.

Alan koulutus

Akvaattisia tieteitä voi opiskella Jyväskylän yliopistossa ja Helsingin yliopistossa. Jyväskylässä akvaattisia tieteitä voi opiskella pääaineena ja suorittaa luonnontieteen kandidaatin ja filosofian maisterin tutkinnot. Myös Helsingissä akvaattisia tieteitä voi opiskella osana ympäristötieteiden kandidaatin tutkintoa.
Maisterin tutkinnon jälkeen akvaattisten tieteiden alalla on mahdollista suorittaa tohtorin tai lisensiaatin tutkinto.

Lehdet

Akvaattisten tieteiden alan keskeinen lehti on Pan-American Journal of Aquatic Sciences, joka julkaisee vertaisarvioituja tutkimusartikkeleita. Toinen alan merkittävä julkaisu on kanadalainen Canadian Journal of Fisheries and Aquatic Sciences, joka on ilmestynyt eri nimillä vuodesta 1901 lähtien. Akvaattisten tieteiden tutkimustuloksia julkaistaan myös usein biologian, biotieteiden sekä ympäristötieteen alojen lehdissä.
Daniel Zaar

Seuraura

Zaar on Jonstorps IF:n kasvatti. Hän oli kaudella 2009–2010 seuran J18-junioreiden paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 12+11=23. Zaar debytoi samalla kaudella vain 15-vuotiaana Jonstorpin miesten joukkueessa, jonka II-divisioonajoukkueessa hän pelasi neljä I-divisioonan nousukarsintaottelua tehopistein 1+1=2. Kaudeksi 2010–2011 Zaar siirtyi Rögle BK:n J18-junioreihin. Kaudella 2011–2012 hän oli kevään 2012 pudotuspeleissä joukkueen paras maalintekijä viidellä osumallaan ja voitti kultaa. Zaar pelasi kautensa pääosin kuitenkin Röglen J20-junioreissa, joiden kolmanneksi paras pistemies hän oli tehoilla 14+24=38. Kevään 2012 pudotuspeleissä Zaar oli joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 5+3=8. Hän voitti kauden päätteeksi J20 SuperElitin pronssia.
Columbus Blue Jackets varasi Zaarin kuudennella kierroksella 152. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2012. Kaudella 2012–2013 hän debytoi Röglen Elitserien-joukkueessa, jossa Zaar pelasi 25 runkosarjaottelua tehopistein 2+1=3 sekä seitsemän Kvalserien-ottelua tehden yhden maalin. Hänen ensimmäinen Elitserien-maalinsa syntyi 11. lokakuuta 2012 MODO Hockeyn Bernhard Starkbaumin taakse. Tammikuussa 2013 Rögle lainasi Zaarin sarjatasoa alemmas HockeyAllsvenskanin BIK Karlskogaan toistaiseksi voimassa olleella sopimuksella. Hän pelasi joukkueessa 15 runkosarja- ja kuusi nousukarsintaottelua tehden yhteensä tehot 2+8=10. Maaliskuussa 2013 Zaar teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Allsvenskaniin pudonneen Röglen kanssa. Kaudella 2013–2014 hän oli joukkueen toiseksi paras pistemies tehoilla 16+20=36. Zaar voitti koko kevään 2014 Kvalserienin piste- ja syöttöpörssin tehoilla 6+16=22 sekä tehotilaston lukemalla +10. Rögle jäi kuitenkin ilman sarjanousua.
Huhtikuussa 2014 Zaar teki kaksivuotisen sopimuksen Elitserien-joukkue Luleå HF:n kanssa. Toukokuussa hän teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Columbus Blue Jacketsin kanssa, mutta Zaar siirtyi kuitenkin kaudeksi 2014–2015 vielä lainalle Luulajaan. Hänen ensimmäinen kokonainen Ruotsin pääsarjakautensa toi 55 runkosarjaottelussa tehot 9+18=27 sekä yhdeksässä playoff-ottelussa tehot 2+2=4. Zaar oli Mestarien liigassa joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 7+7=14. Turnaus päättyi Luulajan mestaruuteen.
Kauden 2015–2016 Zaar pelasi kokonaan AHL-joukkue Lake Erie Monstersissa, jossa tulokaskausi toi 71 runkosarjaottelussa tehot 21+22=43 ja 17 playoff-ottelussa tehot 7+5=12. Hän oli runkosarjassa joukkueen kolmanneksi paras pistemies. Zaar voitti kauden päätteeksi Calder Cupin.

Maajoukkueura

Zaar on pelannut Ruotsin A-maajoukkueessa kuusi ottelua ilman tehopisteitä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 2. huhtikuuta 2015 Trenčínissä Slovakiaa vastaan. Zaar on pelannut myös 17 nuorten ja seitsemän poikien maaottelua.

Muuta

Zaarin isoveli Jonathan pelaa Norjan GET-ligaenin Lørenskog IK:ssa.
Ilmajoen vaakuna

Ilmajoen vaakuna on Ilmajoen kunnan tunnus. Vaakunan aiheen karhunpää on peräisin pitäjän vanhasta sinetistä, nuijat ja isokyröläisen Yrjö Kontsaan puumerkkiä muistuttava jalkajousi viittaavat nuijasotaan.
Vaakunan selitys on ”katkoisen kilven hopeisessa yläkentässä musta karhunpää edestäpäin. Sinisessä alakentässä kaksi hopeista puunuijaa ristissä, niiden alakulmassa jalkajousen muotoinen hopeinen puumerkki; jousen kaksikaarteinen virittäjä vastapalkeittain tukin päällä, yläpää kiinni jänteessä.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar ja Ilmajoen kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 5. heinäkuuta 1950. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 25. lokakuuta samana vuonna.
Charlesinseisoja

Charlesinseisoja (Braque Charles X) on sukupuuttoon kuollut ranskalainen koirarotu, joka on saanut nimensä Kaarle X:stä. Myös saint-germaininseisojaa kutsuttiin jonkin aikaa samalla nimellä, minkä vuoksi rodut yhä sekoitetaan virheellisesti keskenään.

Ulkomuoto

Charlesinseisoja oli raskasrakenteinen ja antoi kömpelön, hitaan, jalostamattoman ja karskin vaikutelman. Sen korvat olivat seisojaksi poikkeuksellisen pitkät. Sen häntä typistettiin puoleen alkuperäisestä pituudestaan. Väritys oli maksanruskea-valkoinen.

Luonne ja käyttäytyminen

Rotu oli tasapainoinen ja tarkkavainuinen.

Alkuperä

Charlesinseisojaa pidetään molempien ranskanseisojien, sekä pyreneläisen että gascognelaisen tyypin, kantarotuna.
Pentti Viro

Pentti Julius Viro (1911 – 21. syyskuuta 1981) oli suomalainen metsätieteilijä ja Metsäntutkimuslaitoksen metsämaatieteen professori 1956–1978. Hänen tutkimuskohteensa oli metsämaan ravinteet. Hän oli Suomessa kangasmaiden lannoitustutkimuksen uranuurtaja. Viro oli Helsingin yliopiston metsämaatieteen dosentti 1951–1977.
Muistojen Bulevardi (kappale)

Muistojen Bulevardi on Börje Sundgrenin säveltämä sekä hänen ja Solja Tuulen (Sauvo Puhtila) sanoittama kappale. Sanoituksessa kertoja vaeltaa syysaikaan puistolehmusten reunustamalla Helsingin Bulevardilla ja muistelee onnellisempia aikoja läheisen ihmisen kanssa, kun kaupunki näyttäytyi rakkauden kehtona ja keväinen valo täytti sydämenkin.
Tämä ranskalaistyyppinen laulu oli ehdolla Suomen edustajaksi Eurovision laulukilpailuun vuonna 1966. Laulusolisti oli Laila Kinnunen. Kappale julkaistiin samana vuonna Lailan singlellä Muistojen Bulevardi / "Näitkö sen?" (Scandia KS 629), jolla nimikappaleen kesto on 2:30. Säestyksestä huolehti Esko Linnavallin yhtye ja Linnavalli oli myös kappaleen sovittaja. Kappale julkaistiin albumilla Valoa ikkunassa (Helmi HLP 834) vasta vuonna 1986.
Tätä ennen se oli ehtinyt ilmestyä vuonna 1983 Matti Salmisen albumilla Rantakoivun alla (Scandia SLP 695). Säestyksestä huolehti Jaakko Salon johtama studio-orkesteri ja sovituksen on tehnyt Raimo Henriksson.
Vuonna 1990 kappale on päätynyt suomalaisen rautalankayhtye The Quietsin singlen Maroc 7 (Euros SIS 061) kääntöpuolelle. Kappaleen englanninkielinen nimi on "Boulevard of Memories". Tämän soitinesityksen sovituksesta vastaa esittävä yhtye.
Vuonna 1991 ilmestyneellä albumilla Helsingin laulu kappaleen esittää Vesa-Matti Loiri säestäjänään Markku Johanssonin johtama UMO. Sovituksen on tehnyt Petri Juutilainen.
Vuonna 2002 on ilmestynyt tribuuttialbumi Muistojen Bulevardi – Laila Kinnusen unohtumattomat laulut (AXR Edel), jolla kappaleen laulaa Marita Taavitsainen. Säestyksestä vastaa Vantaan viihdeorkesteri Markku Johanssonin johdolla.
Kappaleesta on saanut nimensä YLE Radio 1:ssä lähetettävä musiikkohjelma Muistojen bulevardi.
Leonid Kutšma

Elämäkerta

Kutšma opiskeli Dnepropetrovskin yliopistossa avaruustekniikkaa ja työskenteli Južmašissa, joka valmisti maatalouskoneita, ajoneuvoja, sekä oli Neuvostoliiton suurin ohjustehdas. Hän nousi sen johtoon ja oli Ukrainan neuvostotasavallan kommunistisen puolueen keskuskomitean jäsenenä 1981–1991, mistä hänet valittiin Ukrainan korkeimpaan neuvostoon (hallitukseen). Hän toimi jälleen itsenäistyneen Ukrainan pääministerinä 1992–1993, josta asemasta erosi asettuakseen ehdolle presidentinvaaliin.
Pääministerinä Kutšma onnistui lähenemään länttä ja saavuttamaan riippumattomuutta, mutta taloudellisesti maan tilanne säilyi vaikeana, Neuvostoliiton loppuaikoja heikompana.
Kutšma valittiin presidentiksi vuoden 1994 vaalissa istuvaa presidenttiä Leonid Kravtšukia vastaan ja uudelleen 1999.
Kutšmalla epäiltiin olevan osuutta syyskuussa 2000 tapahtuneeseen hallitusta korruptiosta ja rahanpesusta syyttäneen toimittaja Georgi Gongadzen murhaan, mikä johti sisäpoliittisen luottamuksen menettämiseen.
Vuonna 2009 kiinni saatu ja murhan tunnustanut entinen sisäministeriön kenraali Oleksi Pukatš on todistanut toimineensa Kutšman käskyn perusteella. Pukatš kertoi Kutšman juonitelleen Volodymyr Lytvynin ja entisen sisäministeri Juri Kravtšenkon kanssa.
Ulkopolitiikassa Kutšman osoitettiin 10. kesäkuuta 2002 tienneen Ukrspetseksportin Koltšuga-tutkajärjestelmiin liittyvistä asekaupoista YK:n vientikiellon alaiseen Irakiin, mihin Britannian kanssa lentokieltovyöhykkeitä valvovat Yhdysvallat, joka reagoi tapahtuneeseen voimakkaasti.
Marras−joulukuussa 2004 käydyissä presidentinvaaleissa Leonid Kutšman tukema ehdokas ja hänen entinen pääministerinsä Viktor Janukovytš hävisi länsimieliselle nationalistille Viktor Juštšenkolle.
Juštšenkon puolestaan hävittyä vuoden 2010 vaalit Janukovytšille, Janukovytš nimitti Kutšman erityislähettilääkseen. Huhtikuussa 2010 Kutšma vieraili Kuubassa.
Syksyllä 2014 Kutšma toimi presidentti Porošenkon edustajana neuvotteluissa Minskissä, jossa sovittiin tulitauosta Itä-Ukrainaan ja itsehallinnosta ja armahduksesta kapinallisille.
Fleishman-Hillard

FleishmanHillard International Communications on yhdysvaltalainen markkinointiviestintäyhtiö, jonka toimipaikka on St. Louisissa Missourissa. Sillä on laaja toimipaikkaverkosto ympäri maailmaa. Se kuuluu Omnicom Group Inc:iin. 
Yrityksellä on tytäryhtiöitä ja yhteistyökumppanitoimistoja. Suomessa FleishmanHillardia edustaa Eurofacts Oy, joka on erikoistunut yhteiskunnalliseen vaikuttamiseen ja viestintään. Eurofactsillä on toimistot Helsingissä ja Pietarissa.
Fulgence Muteba Mugalu

Fulgence Muteba Mugalu (s. 9. heinäkuuta 1962 Kongolo) on kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Kongolon hiippakuntaan 5. elokuuta 1990 ja nimitettiin Kilwa-Kasengan hiippakunnan johtoon 18. maaliskuuta 2005. Piispaksi vihkiminen seurasi 23. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Dominique Kimpinde Amando, jota avustivat Jérôme Nday Kanyangu Lukundwe ja Nestor Ngoy Katahwa.
Erik Fleming

Erik Fleming (s. 1487 Kuitia, Parainen – 1548) oli suomalainen sotilas, valtaneuvos, Kuitian kartanonherra ja jonkin aikaa myös koko Suomen käskynhaltija. Hän johti veljensä Ivarin kera sotajoukkoa, joka karkotti tanskalaiset Suomesta vuonna 1523. Hän oli Etelä-Suomen laamanni vuodesta 1525 ja omana aikanaan Suomen vaikutusvaltaisin mies.
Fleming sai läänitykseksi Raaseporin läänin vuonna 1528, ja myöhemmin samana vuonna hän perusti Tammisaaren kaupungin. Vuonna 1542 vuorityöstä kiinnostunut Fleming perusti Ojamon kaivoksen Lohjan pitäjään. Hän peri isältään silloisen Syrjän eli Suitian kartanon, jossa hän, toisin kuin isänsä, myös asui aika ajoin.
Globus

Globus on Kotkan keskustassa Kotkansaarella sijaitseva jugend-tyylinen rakennus. Vuonna 1911 valmistuneen rakennuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto von Essen, Kallio & Ikäläinen.
Rakennus valmistui alun perin Kotkan kauppaoppilaitoksen käyttöön. Vuonna 1980 se peruskorjattiin Kymenlaakson maakuntamuseon käyttöön, joka toimi rakennuksessa Merikeskus Vellamon tiloihin siirtymiseen saakka vuonna 2008. Sen jälkeen rakennus peruskorjattiin Kotkan Lyseon lukion lisätiloiksi. Lukion opetuskäyttöön rakennus otettiin vuonna 2011, jolloin se sai nykyisen nimensä Globus.
Talon koristuksista puuttuvat jugendille usein tyypilliset luonto- ja kasviaiheet. Erikoisuutena on kattokoristeena oleva suuri maapallo, joka on alun perin toiminut vesisäiliönä. Rakennuksen kokonaispinta-ala on 1 880 m².
Jämijärven lento-onnettomuus

Syy

Syyskuussa 2014 oli tiedossa onnettomuuden osasyy. Koneen oikean siiven tuki katkesi ilmassa, kun kone teki hallitsemattoman lentoliikkeen. Tuesta löytyi metallin väsymisestä johtunut murtuma, joka oli ollut siinä jo ennen onnettomuuslentoa mutta jota ei ollut näkynyt normaaleissa huolloissa.
Onnettomuutta tutkivan onnettomuustutkintakeskuksen 16. huhtikuuta 2015 julkaiseman selostuksen mukaan lento-onnettomuuden syynä oli oikein puolen siiven tuen murtuminen, joka johtui käytössä syntyneestä kulumisesta. Raportin mukaan myös lentäjän vähäinen lentokokemus, painorajoitusten ylittäminen useasti, rakenteiden huoltaminen ja rakenteiden kuormitus olivat osasyinä. Koneen taittunut siipi esti koneesta ulos pääsyn, koska se taittui hyppyovea vasten.
Parc André-Citroën

Parc André-Citroën on puisto Pariisissa Seinen etelärannalla, 15. arrondissementin alueella. Puiston pinta-ala on 14 hehtaaria. Puisto toimii turisteja kuljettavan kuumailmapallon (Ballon Generali) lähtöpaikkana.
Puisto rakennettiin entisen Citroënin autotehtaan paikalle vuosina 1988–1995. Tehdas toimi tällä paikalla vuosina 1915–1982. Puisto on nimetty tehtaan perustajan André Citroënin mukaan. Puisto avattiin 1992. Sen suunnitteluun osallistuivat maisema-arkkitehdit Alain Provost, Gilles Clément, Patrick Berger, Jean-Paul Viguier ja François Jodry.
Parc André-Citroenissa yhdistyy ranskalainen, englantilainen ja japanilainen puutarhasuunnittelu sekä moderni arkkitehtuuri. Puisto on jaettu kolmeen osaan. Jardin blancissa (”valkoinen puutarha”) on valkoisina kukkivia pensaita ja Jardin noirissa (”musta puutarha”) tummakukkaisia kasveja. Puiston keskellä on suuri avoin nurmikko (parterre), joka ulottuu Seinen rantaan saakka. Näiden ohella puiston yhteydessä on kuusi teemapuutarhaa (ns. Jardins Sériels), jotka liittyvät vertauskuvallisesti eri aisteihin: sininen puutarha (haju), oranssi puutarha (tunto), vihreä puutarha (kuulo), punainen puutarha (maku), hopeinen puutarha (näkö) ja kultainen puutarha (kuudes aisti). Lisäksi puiston alueella on myös kaksi graniittista näköalatornia, useita suihkulähteitä ja kaksi suurta kasvihuonetta, jotka ovat Bergerin suunnittelemia.
Huutomerkkiyökkönen

Koko ja ulkonäkö

Huutomerkkiyökkönen on keskikokoinen, varsin helposti tunnistettava yökköslaji. Etusiivet ovat pohjaväriltään tasaisen vaaleanruskeat ja siiven kärki on yleensä muuta siipeä tummempi. Rengastäplä on hieman siiven pohjaväriä tummempi mutta erottuu joskus heikosti. Munuaistäplä on mustareunainen ja pohjaväriltään tummanruskea. Paras tuntomerkki on kuitenkin siiven tyvestä kärkeä kohti osoittava keilatäplä, joka on väriltään hyvin tumma ja erottuu selkeästi vaikka perhosta katsoisi kauempaakin. Takasiivet ovet lähes valkoiset. Siipiväli on 34–46 mm. Perhosen ruumis on yökkösille tyypilliseen tapaan tukeva, karvainen ja väritykseltään tasaisen ruskea. Pään takana, keskiruumiin etuosassa on helppona tuntomerkkinä musta, vaakasuora raita, joka näkyy selvästi kun perhosta katsoo edestäpäin.

Levinneisyys ja lentoaika

Suomessa huutomerkkiyökköstä tavataan etelärannikolta Etelä-Lappiin asti. Lentoaika kestää kesäkuun alusta heinäkuun loppuun. Joinakin vuosina lajilla voi esiintyä toisen sukupolven yksilöitä elo-syyskuussa.

Elinympäristö ja elintavat

Tyypillisenä yöperhosena laji lähtee lentoon illan hämärryttyä. Huutomerkkiyökkönen lentää helposti valolle ja kesäöinä niitä voi tavata ulkovalojen luota jopa kymmenittäin. Täysikasvuinen toukka talvehtii.

Ravintokasvi

Toukka on polyfagi, joka käyttää ravinnokseen useita erilaisia ruohovartisia kasveja.
Pohjois-Kaukasian neuvostotasavalta

Pohjois-Kaukasian neuvostotasavalta (venäjäksi Северо-Кавказская Советская Республика, Severo-Kavkazskaja Sovetskaja Respublika) oli lyhytikäinen neuvostotasavalta Neuvosto-Venäjän eteläosassa Pohjois-Kaukasiassa loppuvuodesta 1918. Sen pääkaupunkina oli aluksi Jekaterinodar (nykyinen Krasnodar) ja elokuusta lähtien Pjatigorsk.
Pohjois-Kaukasian neuvostotasavalta perustettiin 7. heinäkuuta 1918 yhdistämällä Kubanin-Mustanmeren neuvostotasavalta, Stavropolin neuvostotasavalta ja Terekin neuvostotasavalta. Pohjois-Kaukasian neuvostotasavalta lakkautettiin kuitenkin jo joulukuussa 1918, koska suurin osa tasavallan alueesta oli joutunut Venäjän sisällissodassa valkoisten haltuun.
Hevoskuiskaaja (elokuva)

Juoni

Teini-ikäinen Grace MacLean (Johansson) ja hänen paras ystävänsä Judith (Bosworth) lähtevät aikaisena talviaamuna ratsastamaan hevosillaan, Pilgrimillä ja Gulliverilla. Heidän noustessaan jäistä rinnettä Gulliver liukastuu ja osuu Pilgrimiin. Molemmat hevoset kaatuvat, raahaten tytöt mukanaan tielle ja rekan eteen. Judith ja Gulliver saavat surmansa, Gracen ja Pilgrimin haavoittuessa vakavasti. Grace, jonka jalka joudutaan onnettomuuden seurauksena osittain amputoimaan, masentuu ja vetäytyy itseensä. Pilgrim taas on traumatisoitunut ja hallitsematon siihen pisteeseen, että jo lopettamista suositellaan. Gracen äiti, Annie (Scott Thomas), vahvatahtoinen mutta työnarkomaani päätoimittaja, ei salli hevosen lopettamista, aavistaen Pilgrimin toipumisen liittyvän myös Graceen.
Etsien epätoivoisesti keinoa auttaa sekä Gracea että Pilgrimiä toipumaan Annie etsii käsiinsä "hevoskuiskaajan", Tom Bookerin (Redford), kaukana Montanan vuorilla. Tom suostuu auttamaan, mutta ainoastaan jos Grace lupaa auttaa häntä. Grace myöntyy vastahakoisesti, ja hän sekä Annie muuttavat Bookerin karjatilalle, missä Tom asuu veljensä ja tämän perheen kanssa. Kun Pilgrim ja Grace hitaasti alkavat toipua onnettomuudesta, Annie ja Tom alkavat rakastua toisiinsa. Kuitenkin, kumpikaan heistä ei halua myöntää tunteitaan - Annie on naimisissa ja Tomin sydän on jo kerran murtunut, hänen vaimonsa jättäessä hänet ymmärtäessään kuuluvansa kaupunkiin, ei karjatilalle.
Tilanne laukeaa kun Robert MacLean (Neill), Gracen isä ja Annien aviomies, saapuu odottamatta tilalle. Annie joutuu yhä syvemmälle tunteiden sekasotkuun joutuessaan puntaroimaan tunteitaan Tomia sekä perhettään kohtaan. Pian, Tomin avulla, Grace viimein ottaa viimeisen askeleen hänen ja Pilgrimin toipumisessa - ja ratsastaa Pilgrimillä jälleen. Kun MacLeanit ovat lähdössä ranchilta, Robert kertoo Annielle että tiesi tämän olevan rakastunut Tomiin, ja pyytää tätä tekemään päätöksensä tavalla tai toisella ennen kuin he lähtevät. Vaikka Annie toivoo että voisi jäädä ranchille Tomin luokse, hän tietää myös kuuluvansa kaupunkiin kuten tämän vaimo. Elokuva päättyy Annien ajaessa takasin kotiin, Tomin katsellessa häntä kukkulan huipulta.
Diedriryhmä

Diedriryhmä on säännöllisen monikulmion symmetriaryhmä.  Diedriryhmän kukin alkio on jokin sellainen tason kierto, peilaus tai kierron ja peilauksen yhdistelmä, joka kuvaa kyseisen monikulmion takaisin itselleen. Kun monikulmiossa on n sivua, on sen diedriryhmässä 2n alkiota ja sitä merkitään .
Esimerkiksi kahdeksankulmion diedriryhmässä on 16 erilaista kuvausta, joiden vaikutukset 8-kulmaiseen STOP-merkkiin näkyvät seuraavassa kuvassa. Ylärivissä merkkiä on kierretty vastapäivään 45 astetta kerrallaan. Alarivissä merkki on ensin peilattu vaaka-akselin suhteen ja sitten kierretty vastapäivään.
Diedriryhmä ei ole vaihdannainen (kun ). Esimerkiksi kierto 90 astetta vastapäivään ja sen jälkeen peilaus vaaka-akselin suhteen tuottaa eri tuloksen kuin jos samat operaatiot tehdään eri järjestyksessä (ensin peilaus ja sitten kierto).