google/wiki40b huggingface dataset:
Heteromeles arbutifolia

Ominaisuudet

H. arbutifolia kasvaa yleensä 2-5 metriä korkeaksi, joskus 10-metriseksi varjoisalla paikalla. Pensaan latvus on pyöreän epäsäännöllinen. Runko on harmaa, versoissa on hentoa nukkaa. Lehdet ovat ikivihreät ja nahkamaiset, lyhyen nirhalaitaiset. Lehden suonet jatkuvat nirhoihin, ruoti on lyhyt. Lehtien pituus on 5–10 cm ja leveys 2–4 cm. Pensas kukkii alkukesällä pienin valkoisin kukin, jotka ovat läpimitaltaan 6–10 mm ja kasvavat tiuhoissa tertuissa. Kukassa on viisi pyöreähköä terälehteä.
Hedelmä on mehevä pohjushedelmä, läpimitaltaan 5-10 mm, soikea, kirkkaan punainen tai keltainen. Hedelmäliha on jauhomaista, kookkaahkoja sileitä ruskeita siemeniä on kahdesta kolmeen kappaletta. Hedelmiä kehittyy runsain määrin. Ne kypsyvät syksyllä ja säilyvät pitkälle talveen.

Kasvatus

H. arbutifolia menestyy vettä läpäisevässä maaperässä jopa eteläisessä Englannissa. Lintujen suosimat kirkkaanpunaiset marjat ovat talvella näyttävät.
Monien muiden Rosaceae-heimon Maleae-tribuksen lajien tavoin H. arbutifolia on altis tulipoltteelle.
Perhoset käyvät pensaan kukissa, jotka tuoksuvat miedosti orapihlajamainen tuoksu. Hedelmiä syövät linnut kuten matkijat, punarintarastas ja amerikantilhi sekä nisäkkäät kuten kojootit ja karhut.

Käyttö

Muutamat intiaaniheimot kuten chumashit, tongvat ja tataviamit ovat käyttäneet pensaan marjoja ruoaksi ja lehtiä vatsalääkkeeksi. Marjoista voi myös valmistaa hilloa. Myöhemmin uudisasukkaat valmistivat marjoista sokerin kanssa vanukkaita ja hedelmäviiniä.

Myrkyllisyys

H. arbutifolian marjat ovat happanan karvaita ja sisältävät pieniä määriä syanogeenisiä glykosideja, jotka hajoavat ruoansulatuksessa sinihapoksi.

Lainsäädäntö

1920-luvulla pensaan oksien keräämisestä joulukoristeeksi tuli Los Angelesissa niin suosittua, että Kalifornian osavaltiossa säädettiin laki, joka kielsi pensaan oksien keräämisen ilman maanomistajan lupaa (CA Penal Code § 384a).
H. arbutifolia julistettiin Los Angelesin tunnuskasviksi 17. huhtikuuta 2012.
Bernard Diamant

Bernard Diamant (11. lokakuuta 1912 Rotterdam – elokuu 1999 Alankomaat) oli alankomaalaissyntyinen, vuonna 1955 Kanadan kansalaisuuden saanut baritoni ja opettaja. Hän oli kuoronjohtaja ja säveltäjä Bernard Diamantin ja sopraano Marie Tavernen poika, ja hän aloitti lapsena sellon- ja pianonsoiton. Lauluopintonsa hän aloitti 17-vuotiaana. Myöhemmin hän opiskeli Alankomaissa, Saksassa ja Ranskassa. Hänen keskeisin opettajansa oli Charles Panzéra. 
Diamant loi ensin uraa ooppera- sekä konserttilaulajana eri Euroopan maissa ja muutti sitten vuonna 1950 Montrealiin. Hän toimi opetustehtävissä Kanadassa ja piti resitaaleja paitsi Kanadassa, myös Yhdysvalloissa. Hän opetti Toronton yliopistossa vuoteen 1991, jolloin hän palasi Alankomaihin. Hän toimi useiden kansainvälisten kilpailujen tuomaristossa. Hän tuli tunnetuksi etenkin erikoistumisestaan saksalaiseen lauluohjelmistoon ja ranskalaisiin taidelauluihin. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Henriette Asch, Peter Barnes, John Boyden, Anna Chornodolska, Jeannette Dagger, Orville Derraugh, Mary-Lou Fallis, Maureen Forrester, Gaelyne Gabora, Marion Harvey, Joanne Kolomyjec, Pierre Lalonde, Rosemarie Landry, Louise Lebrun, Diane Loeb, Joan Patenaude, Finvola Redden-Bower, Sylvia Saurette, Janet Stubbs ja Janice Taylor. Alankomaiden Christina (prinsessa) matkusti Montrealiin opiskelemaan Diamantin johdolla.
Sandy Denny

Sandy Denny (oik. Alexandra Elene Maclean Denny, 6. tammikuuta 1947 Lontoo, Britannia – 21. huhtikuuta 1978) oli brittiläinen folk- ja folkrocklaulaja. Hänet tunnetaan soolouransa ohella Fairport Convention -yhtyeen jäsenyydestä sekä vierailustaan Led Zeppelinin ”The Battle of Evermore” -kappaleella vuonna 1971. Musiikillisen lahjakkuutensa ja varhaisen kuolemansa johdosta Denny on yksi legendaarisimmista hahmoista brittiläisen folkmusiikin historiassa.

Alkuvaiheet ja nousu suosioon 1967–1970

Denny alkoi laulaa folkmusiikkia opiskellessaan Kingston College of Art, ja vuonna 1967 ilmestyivät ensimmäiset äänitykset albumeilla Alex Campbell and his Friends ja Sandy and Johnny (Johnny Silvon kanssa). Hän esiintyi myös yhdessä Strawbs-yhtyeen kanssa. Vuonna 1968 hänet pyydettiin Fairport Conventioniin. Paljolti juuri Dennyn innostamana yhtye kehitti ennenkokemattoman englantilais-kelttiläisen folkrock-tyylinsä klassikkoalbumilla Liege & Lief (1969). Pian tämän jälkeen Denny kuitenkin erosi yhtyeestä ja perusti Fotheringay-nimisen kokoonpanon. Fotheringayn albumin Fotheringay ilmestyttyä vuonna 1970 yhtye hajosi ja Denny siirtyi soolouralle. Yhtyeen keskeneräiseksi jäänt toinen albumi ilmestyi 2008 nimellä The Music Weaver: Sandy Denny Remembered.
Sandy Denny seurusteli vuodesta 1969 alkaen australialaisen folkmuusikko Trevor Lucasin kanssa. Lucas oli mukana Fotheringay-yhtyeessä ja myöhemmin Fairport Conventionissa. Pari meni naimisiin vuonna 1973.

Ura 1970-luvulla

Soolourallaan Sandy Denny saavutti vankan kulttisuosion. Arvostettu musiikkilehti Melody Maker nimesi hänet ”vuoden naislaulajaksi” sekä vuonna 1970 että 1971.
Vuonna 1972 Denny osallistui yhden albumin, Rock On, tehneeseen The Bunch -yhtyeeseen, johon kuului kaksi muutakin Fairport Conventionin entistä jäsentä: basisti Ashley Hutchings ja kitaristi Richard Thompson. Vuosina 1974–1975 Denny palasi Fairport Conventioniin kahden maailmankiertueen ja yhden albumin ajaksi. Tämän ohella hän julkaisi uusia sooloalbumeja.

Ongelmia ja varhainen kuolema

Taiteellisesta menestyksestään huolimatta Denny kärsi huonosta itsetunnosta ja iän myötä pahentuneesta alkoholismista. Tupakointi ja alkoholin liikakäyttö myös vahingoittivat hänen lauluääntään. Vuonna 1978 hän yllättäen kuoli 31 vuoden iässä aivoihin tuleen vaurion seurauksena kaaduttuaan toistamiseen portaikossa. On epäilty että jo ensimmäinen kaatuminen olisi aiehuttanut vaurioita, mutta asialle ei ole vahvistusta.
Teemu Tolonen

Teemu Tolonen (31. heinäkuuta 1979) on suomalainen lentopalloilija, joka pelaa tällä hetkellä Hurrikaani Loimaan riveissä, SM-liigassa. Hän on kaksinkertainen suomenmestari beach volleyssa kausilta 2002 sekä 2005.  Lentopalloa hän on pelannut SM-liigassa Hurrikaanin lisäksi Korson Vedossa, sekä Valkeakosken Isku-Veikoissa.
Tolonen sai ensikosketuksen lentopalloon 12-vuotiaana Raisiossa paikallisen Loimun harjoituksissa. Siitä lähtien hän on pelannut lentopalloa sekä beach volleyta innokkaasti edeten aina SM-liigatasolla asti lentopallossa, sekä beach volleyssa maailmankiertueelle. Hänen paras sijoitus FIVB Satelliten maailmankiertueella on viides sija kesältä 2005.
Rafinha (jalkapalloilija, 1993)

Seurajoukkue

Rafinha syntyi São Paulossa, Brasiliassa, mutta muutti jo 13-vuotiaana Barcelonaan liittyen FC Barcelonan junioriakatemiaan La Masiaan. 8. tammikuuta 2011 Rafinha teki hänen ammattilaisuransa debyytin Barcelona B:n mukana tullessaan kentälle Jonathan dos Santosin tilalle 55. minuutilla. Ottelu päättyi Barcelona B:n 1-2 tappioon Girona FC:tä vastaan.
27. kesäkuuta 2013 uutisoitiin, että Rafinha solmi jatkosopimuksen FC Barcelonan kanssa. Sopimus pitää Rafinhan seurassa vuoteen 2016 asti. Myöhemmin uutisoitiin, että hän lähtee hakemaan peliaikaa Celta Vigosta vuoden lainasopimuksella.

Maajoukkue

Rafinha pelasi Espanjan maajoukkueessa vuoteen 2012 asti, minkä jälkeen hän vaihtoi Brasilian maajoukkueeseen.
Faijalla hommat hanskassa

Juoni

Chevy Chase esittää perusamerikkalaista Clark Griswoldia, joka päättää viedä perheensä automatkalle Chicagosta maan halki Kalifornian Walley World -huvipuistoon. Pitkällä ja vaiheikkaalla matkallaan he kohtaavat esimerkiksi uskomattomia kolareita, viheliäistäkin kurjempia motelleja ja takapenkille kuolevia sukulaisia.
Barbara Wirth

Barbara Wirth (s. 16. syyskuuta 1989) on saksalainen alppihiihtäjä.
Wirthin ensimmäinen kilpailu alppihiihdon maailmancupissa oli Cortina d'Ampezzon suurpujottelussa 25. tammikuuta 2009. Ensimmäisen pistesijansa hän saavutti Levin pujottelussa marraskuussa 2009 oltuaan lopputuloksissa 28:s. Wirth on sijoittunut maailmancupissa parhaimmillaan yhdeksänneksi Bormion pujottelussa kaudella 2013–2014.
Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui pujottelussa 14:nneksi.
Ritarien retket

Ritarien retket on Aku Ankan Aikakone -sarjakuvakirjasarjan yhdeksäs kirja, joka on julkaistu vuonna 2009. Kirja sisältää vain menneisyys-aiheisia tarinoita ja kirjan aiheena on ritariaika. Puolet kirjan kahdeksasta tarinasta ovat Suomessa ennen julkaisemattomia. Kirjassa on 288 sivua.
Kirjassa miekan varressa esiintyvät mm. Akun, Mikin ja Hessun esi-isät.
Lappila

Lappila on Kärkölän kylä, josta tuli vuonna 2001 viides Päijät-Hämeen vuoden kylä. Sen asukasluku on noin 600. Se on Kärkölän kylistä nuorin, asutettu vasta 1500- ja 1600-luvuilla ollen sitä ennen Vanajan metsästysmaata. Kylä sijaitsee Riihimäki–Lahti-rautatien varrella. VR:n taajamajunat pysähtyvät Lappilan seisakkeella. Lappilassa sijaitsee toiminnasta poistettu Pohjoismaiden suurin raakatiilitehdas, jonka maksimikapasiteetti on 30 miljoonaa tiiltä. Lappilassa sijainnut alakoulu lakkautettiin lukuvuoden 2011–2012 jälkeen.
Lappilan ohittaa pohjoispuolelta kantatie 54, jonka pohjoispuolella Lappilan kohdalla virtaa Teuronjoki. Vuoden 1855-1856 Kalmbergin kartastossa kylä mainitaan nimellä "Lappila by" ja siellä on kolme taloa
Lappilaan rakennettiin koulu 1890-luvulla ja otettiin käyttöön 1898. Opetus siirrettiin 1951 uuteen kivikouluun, jonka toiminta lakkautettiin 2012. Puisessa koulussa toimi myöhemmin muun muassa kirjasto. Vuonna 1934 kylään rakennettiin nuorisoseurantalo Lappilinna. Lappilassa on myös urheilukenttä.  Urheiluseura Lappilan Nousu on järjestänyt rantapainin SM-kilpailut vuodesta 2015 alkaen.
Juho Franssila

Juho Franssila (nimi aik. Johan Pakarinen; s. 19. helmikuuta 1867 Pälkäne) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
DiEM25

DiEM25 (Democracy in Europe Movement 2025) on helmikuussa 2016 aloittanut yleiseurooppalainen kansalaisliike, jonka perustajana toimi Kreikan entinen valtiovarainministeri Giánis Varoufákis. Sen tarkoituksena on Euroopan Unionin demokratisoiminen vuoteen 2025 mennessä. Varoufákisin mukaan liikkeen toiminta on tarkoitettu kaikille demokratian tilasta huolestuneille, anarkisteista aina liberaaliporvareihin saakka.
DiEM25 on ilmoittanut haluavansa muuttaa EU:n instituutioiden toiminnan ”läpinäkyväksi” kokousten videotaltiointien ja verkossa julkaistavien pöytäkirjojen muodossa. Lisäksi liikkeen tavoitteena on kutsua koolle kansalaisten ”perustuslakikokous” sekä toteuttaa sen päättämät demokratiauudistukset vuoteen 2025 mennessä. Tarkoituksena on myös muun muassa saada aikaan rekisteri lobbareista sekä heidän edustamistaan tahoista ja EU-päättäjien kanssa käydyistä tapaamisista. DiEM25 on vaatinut uutta, 2008 alkaneen talouskriisin jälkeistä työpaikkoja lisäävää, ympäristön kestävän kehityksen huomioivaa eurooppalaista New Dealia.
Liikkeen poliittiset tavoitteet julkaistiin helmikuun ensimmäisenä viikonloppuna manifestin muodossa ja varsinaisesti DiEM25 esiteltiin tiedotusvälineille 9. helmikuuta 2016 Berliinin Volksbühne-teatterissa. Varoufákisin lisäksi tilaisuudessa pitivät puheenvuoroja muun muassa slovenialainen filosofi ja kulttuurikriitikko Slavoj Žižek, muusikko Brian Eno, Barcelonan pormestari Ada Colau sekä WikiLeaks-sivuston perustaja Julian Assange, joka puhui videolähetyksen kautta Ecuadorin Lontoon suurlähetystöstä. DiEM25 on tehnyt yhteistyötä Bernie Sandersin The Sanders Instituten kanssa.
Kreikassa liike toimii Mera25-puolueena, joka nousi Kreikan parlamenttiin vuoden 2019 vaaleissa.
Urho Heinänen

Urho Heinänen (3. elokuuta 1895 Helsinki – 12. heinäkuuta 1977 Lammi) oli suomalainen taidearvostelija ja kuvanveistäjä.
Heinäsen vanhemmat olivat Vihtori Heinänen (1869–1948) ja Amanda Nurminen (1867–1936). Heinäsen isä perusti vuonna 1897 Hämeenlinnaan kiviveistämön. Urho Heinänen kävi keskikoulun Hämeenlinnan lyseossa ja sen jälkeen Zetterblomin yksityisessä kauppakoulun. Heinänen opiskeli kuvanveistoa kuvanveistäjä Willehad Martinin johdolla 1914–1920. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyyn vuonna 1915. 
Heinänen johti vuosina 1922–1937 isänsä perustamaa Heinäsen kiviveistämöä joka muun muassa urakoi vuonna 1931 valmistuneen Eduskuntatalon kivityöt. Veistämö joutui kuitenkin 1930-luvulla lamavuosina talousvaikeuksiin ja Heinänen toimi sittemmin Vehmaan Vinkkilässä E. Lehdon kiviliikkeen piirtäjänä ja suunnittelijana 1937–1942 ja sen jälkeen Hämeenlinnassa Kummila Oy:n omistaman Kiviveistämö Heinänen Oy:n johtajana 1940-luvun lopulle saakka.
Heinänen toimi ohjaajana Hämeenlinnan Työväen Näyttämöllä, Hämeenlinnan Suojeluskunta-Näyttämöllä ja Turun Työväen Teatterissa sekä useilla harrastajanäyttämöillä Hauholla ja Uudessakaupungissa 1950- ja 1960-luvuilla. Hän oli myös Hämeen Sanomien taidearvostelijana ja pakinoi lehdessä nimimerkillä Uuhoo. Heinänen toimi lisäksi radioselostajana ja radion teatterikatsausten juontajana.
Dihydroartemisiniini

Ominaisuudet ja käyttö

Dihydroartemisiniini on myrkyllistä Plasmodium-suvun alkueläimille. Sen vaikutusmekanismia ei tunneta tarkoin, mutta sen sisältämä peroksidiryhmä voi aikaansaada alkueläinsoluille vahingollisten radikaalien muodostumista. Dihydroartemisiniiniä muodstuu ihmiselimistössä artemisiniinistä, artemeetteristä ja artesunaatista ja se on niiden aktiivinen aineenvaihduntatuote. Dihydroartemisiniiniä käytetään yhdessä piperakiinin kanssa ja se on malarian hoidossa yhtä tehokasta kuin artemeetterin ja lumefantriinin yhdistelmä.

Haittavaikutukset

Dihydroartemisiniinin ja piperakiinin yhdistelmä on yleisesti ottaen hyvin siedetty. Tyypillisiä haittavaikutuksia ovat ruuansulatuselinten oireet kuten hounovointisuus, oksenteu ja ripuli Muita mahdollisia haittavaikutuksia ovat anoreksia, pääkipu, yskä ja uniongelmat.

Valmistus

Dihydroartemisiniiniä valmistetaan elkistmllä artemisiniiniä natriumboorihydridillä. Siitä vamistetaan artemeetteriä reaktiolla metanolin kanssa ja artesunaattia reaktoilla meripihkahappoanhydridin kanssa.
Erik Tulindberg

Erik Eriksson Tulindberg (22. helmikuuta 1761 Vähäkyrö – 1. syyskuuta 1814 Turku) oli suomalainen säveltäjä, viulisti ja korkea virkamies. Häntä pidetään varhaisimpana tunnettuna taidemusiikin säveltäjänä Suomessa. Hän oli myös vuosina 1809–1812 Suomen hallituskonseljin valtionvaraintoimituskunnan puheenjohtaja eli periaatteessa Suomen ensimmäinen valtiovarainministeri.

Elämä

Erik Tulindbergin vanhemmat olivat maanmittari ja lääninkamreeri Erik Tulindberg ja Kristina Beata Carlborg. Hänen puolisonsa vuodesta 1787 oli Margareta Kristina Nylander (k. 1843).
Tulindberg merkittiin jo 15-vuotiaana vuonna 1776 kirjoille Turun akatemiaan, josta hän valmistui maisteriksi vuonna 1782. Hän muutti vuonna 1784 Ouluun ja toimi siellä virkamiehenä. Hän oli vuodesta 1794 Oulun läänin ja vuodesta 1811 Turun ja Porin läänin lääninkamreeri. Tulindberg valittiin vuonna 1797 Ruotsin Kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi. Vuonna 1809 hän siirtyi takaisin Turkuun ja toimi Suomen suuriruhtinaskunnan hallituskonseljin jäsenenä ja valtionvaraintoimituskunnan puheenjohtajana. Hän oli tuolloin talousosaston ainoa jäsen, jolla oli akateeminen loppututkinto. Vastaavasti hän ja Carl Johan Idman (vuodesta 1814 aateloituna Idestam) olivat osaston ainoat aatelittomat.

Sävellysura

Tyylillisesti Tulindbergin teokset edustavat 1700-luvun loppupuolen klassismia, mutta jotkin piirteet ennakoivat jo romantiikan aikakautta.
Tulindbergin teoksista kuusi jousikvartettoa on sävelletty todennäköisesti 1780-luvun alussa. Teosten käsikirjoitukset löytyivät Helsingin yliopiston kirjaston kokoelmasta vuonna 1925. Kvartettojen nuottivihkoista puuttui toisen viulun osuus ja myös alttoviuluääni oli osittain puutteellinen. Kvartettoja ovat täydentäneet John Rosas, Toivo Haapanen, Kalevi Aho 1990-luvulla ja Anssi Mattila 2004.
Tulindbergin viulukonsertto on varhaisempi teos kuin jousikvartetot. Se on ilmeisesti esitetty vuonna 1783 Turussa ja sitä pidetään ensimmäisenä suomalaisen säveltäjän luomana suurimuotoisena sävelteoksena. Konserton käsikirjoitus löytyi Tukholman musiikkiakatemian kirjastosta vuonna 1956. Tulindberg sävelsi tiettävästi myös toisen viulukonserton, mutta se on kadonnut.
Katerine Duska

Elämä

Duska syntyi ja varttui Montréalissa, Kanadassa. Nykyisin hän asuu Ateenassa, Kreikassa.
Vuonna 2015 Duska julkaisi debyyttialbuminsa nimeltä Embodiment. Vuonna 2018 hän esiintyi konsertissa Ateenan konserttitalossa soittaen kappaleita omasta albumistaan sekä ruotsalaisen lauluntekijän Albin Lee Meldaun kirjoittamia kappaleita. Syyskuussa 2018 Albin Lee Meldau esiintyi jälleen konsertissa Duskan kanssa Ateenan Palace Gardenissa. Joulukuussa 2018 Duska esiintyi konsertissa Pétros Klampániksen kanssa.
Pontchartrainjärven pengertie

Pontchartrainjärven pengertie on Yhdysvaltain Louisianan osavaltiossa sijaitsevan Pontchartrainjärven ylittävä pengertie, joka koostuu kahdesta samansuuntaisesta sillasta. Siltoja tukee 9 500 betonipaalua. Ensimmäinen silta valmistui vuonna 1955, toinen 1965. Sillan eteläpää sijaitsee New Orleansin esikaupunkialueella Metairiessa, pohjoisessa päätepiste on Mandevillen kaupungissa.
Hr. Ms. De Zeven Provinciën (F802)

Palvelus

Alus on palveluksessa 2012.
Giuseppe Addobbati

Giuseppe Addobbati (31. joulukuuta 1909 Makarska, Itävalta-Unkari – 4. tammikuuta 1986 Rooma) oli italialainen näyttelijä.
Addobbati asui pitkään Triestessä, jossa hän omistautui teatterille. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Giovacchino Forzanon ohjaama Tredici uomini e un cannone (1936). Addobbati esitti sivuosia vuoteen 1943 saakka noin kahdessakymmenessä elokuvassa. Hän jatkoi uraansa pitkän hiljaisuuden jälkeen vuonna 1951 käyttäen usein salanimiä John Douglas tai John McDouglas. 1960-luvulla hän esiintyi lukuisissa peplum- ja muissa viihde-elokuvissa. Addobbati muistetaan ehkä parhaiten roolistaan Bernardo Bertoluccin elokuvassa Fasisti (Il conformista, 1970).
Kotelnyi

Historia

Saaret löysi virallisesti venäläinen kauppias ja metsästäjä Ivan Ljahov yhdessä Protodjakonov-nimisen kauppiaan kanssa vuonna 1773. Vuonna 1770 Ljahov oli huomannut meren jäällä pois rannasta johtavia poron jälkiä. Näiden jälkien perusteella Ljahov ja Protodjakonov löysivät vuonna 1773 meritse Ljahovinsaaret ja jatkaessaan sieltä eteenpäin Kotelnyin, jolle antoivat nimen "Kattilassaari" (ven. Kotelnyi) rannalta saarta tutkiessaan löytämänsä kuparikattilan mukaan. Keneltä kattila oli jäänyt, ei ole tiedossa. Aiemmin saaresta oli joissakin kartoissa käytetty nimeä  "Taddeuksen saari" tai "Taddeuksen saaristo".
Turkiskauppiaitten Semjon ja Lev Syrovatskin toimeksiannosta Jakov Sannikov teki samalle alueelle lukuisia metsästys ja kartoitusmatkoja vuosien 1800 ja 1810 välillä. Eräällä näistä matkoista hän löysi Faddejevskin saren. Vuosina 1809–1810 Sannikov ja tutkimusmatkailija Matvei Gedenstrom (ruots. Matthias von Hedenström) tekivät kartoitusmatkan Uuden-Siperian saarelle. Vuonna 1811 Sannikov kertoi havainneensa "uuden maan" Kotelnyistä pohjoiseen. Myöhemmin tämä "Sannikovin maa" (ven. Земля Санникова) sai myyttisen maineen.
Vuonna 1886 venäläinen tutkimusmatkailija Eduard Toll arveli nähneensä tuntemattoman maan pohjoiseen Kotelnyista. Hän päätteli, että kyseessä oli sama "Sannikovin maa".
Kotelnyin saarelle perustettiin polaaritutkimusasema vuonna 1933.

Maantiede

Saaren läntisin osa, varsinainen Kotelnyi, jonka pinta-ala on 11 665 km², on koko saaren osista suurin. Se on maastoltaan kallioista ja kumpuilevaa ja saaren tämän osan korkein kohta 374 metrin korkuinen Malakatin-Tas. Saaren pohjoisin kohta on Laptevinmeren rajana koillisessa.
Bungen maa (ven. Земля Бунге) on laaja, tyhjä ja lähes kasviton välivyöhyke, joka jää Kotelnyin ja Faddejevskin väliin. Näitä toisin kuin sitä voi kutsua oikeiksi saariksi, kun taas 6 200 km² laajuinen Bungen maa on hiekkainen ja tasainen. Kun sen pinta on enimillän vain 8 metrin korkeudella merenpinnasta, se on alttiina myrskyvuoksien nostattamille tulville lukuun ottamatta hyvin pientä aluetta kaakossa, missä suurin korkeus merenpinnasta on 11–21 metriä. Ajoittain veden alle jäävän alueen osuus yli 80 % Bungen maan pinta-alasta ja tämä alue on käytännöllisesti katsoen kasvitonta. Bungen maa on nimetty venäläisen eläintieteilijän ja tutkimusmatkailijan Alexander von Bungen mukaan. Bungen maan joutuessa tulvan alle Kotelnyi ja Faddejevski saattavat tilapäisesti jäädä erillisiksi saariksi.
Faddejevski tai Faddejevskin niemimaa (ven. полуостров Фаддеевский) on suuri niemimaa, joka suuntautuu Bungen maan pohjoispäästä itään ja liittyy siihen lännen suunnassa olevalla kannaksella. Faddejevskin niemimaan länsipuolella sen ja Bungen maan väliin työntyy etelästä syvä lahti. Toisin kuin Kotelnyi, Faddejevski on suhteellisen tasainen ja sen korkein kohta on vain 65 metriä merenpinnasta. Pinta-alaltaan se on 5 300 km². Faddejevskin niemimaata peittää tundrakasvillisuus ja pieniä järviä on runsaasti. Saari on nimetty turkiskauppias Faddejevin mukaan, joka rakensi sinne ensimmäisen asumuksen.
Horisontaalinen geeninsiirto

Transformaatio

Transformaatio havaittiin, kun tautia aikaansaamattoman S. pneumoniae -kannan huomattiin muuttuvan tautia aiheuttavaksi sillä, että se asetettiin liuokseen, jossa oli tapettu tautia aiheuttava kanta vuonna 1944 kuuluisassa kokeessa, jonka tekivät Oswald Avery, Colin MacLeod ja Maclyn McCarty
Bakteerien kykyä ottaa vastaan DNA:ta kutsutaan kompetenssiksi. Transformaatiossa bakteerisolu ottaa DNA:ta ympäristöstään. Kun bakteeri kuolee, sen soluseinä ja solukalvo hajoavat. Perintöaines eli kokonaiset plasmidit ja paloiksi hajonnut kromosomaalinen DNA vapautuvat ympäristöön. Lähistöllä oleva elävä bakteeri voi ottaa tätä perintöainesta sisäänsä. Kromosomipala hakeutuu solulimassa vastaanottajabakteerin DNA:n vastinkohtaan ja korvaa sen.

Konjugaatio

Konjugaatio on DNA:n yksisuuntaista siirtoa bakteerisolusta toiseen. Konjugaatiossa luovuttajabakteeri (donor -yksilö) luovuttaa ulokkeensa (pilus) läpi perimäainestaan (plasmidi tai kromosomi) vastaanottajabakteeriin (resipientti yksilö). Tätä tapahtuu paitsi bakteereista toiseen, myös bakteereista aitotumallisiin soluihin.
Ilmiön löysivät mikrobiologit Joshua Lederberg ja E. L. Tatum 1940 -luvulla. Myöhemmin on havaittu, että konjugaatiossa voi siirtyä kokonaisia bakteerikromosomeja. Aluksi luovuttajan perintöaines kahdentuu.

Transduktio

Transduktio on prosessi, jossa bakteerin DNA siirtyy bakteerista toiseen viruksen (bakteriofagi) välityksellä infektoinnin yhteydessä. Ilmiö havaittiin vuonna 1952, kun Joshua Lederberg  havaitsi bakteriofagien infektoineen bakteerisolun; niiden normaaliin toimintaan kuuluu käyttää kohdesolun omaa DNA:n kahdentamisjärjestelmää monistumiseensa. Isäntäsolusta peräisin oleva DNA etsiytyy uuden bakteerin kromosomi-DNA:n vastinkohdan viereen ja korvaa sen.