google/wiki40b huggingface dataset:
Khioksen verilöyly (maalaus)

Khioksen verilöyly (ransk. Scène des massacres de Scio) on ranskalaisen Eugène Delacroix’n maalaus vuodelta 1824. Se kuvaa kaksi vuotta aiemmin tapahtunutta Khioksen verilöylyä, jossa turkkilaiset olivat Kreikan itsenäisyyssodan aikana surmanneet Khioksen saaren asukkaat. Tapaus kuohutti tuohon aikaan koko Eurooppaa.
Delacroix oli tehnyt kaksi vuotta aiemmin läpimurtonsa maalauksella Dante ja Vergilius helvetissä, mutta Khioksen verilöyly oli hänen ensimmäinen varsinainen suurtyönsä. Khioksen tapahtumien ollessa yleisenä puheenaiheena Delacroix päätti keväällä 1823 maalata aiheesta taulun. Saadakseen maalauksesta autenttisemman hän tutustui ranskalaiseen eversti Voutieriin, joka oli ollut alkuperäisen verilöylyn silminnäkijä, sekä tutki turkkilaisia käsikirjoituksia ja persialaisia miniatyyrejä. Voimakkaasti tunteisiin vetoava maalaus oli esillä Pariisin salongissa vuonna 1824. Delacroix viimeisteli maalauksen taivasta vielä näyttelysalissa saatuaan inspiraation samassa näyttelyssä esillä olleesta John Constablen Heinärattaista. Khioksen verilöyly sai ristiriitaisen vastaanoton. Jotkut kriitikot ylistivät sen väkevyyttä, toiset arvostelivat sen brutaaliutta. Joidenkin mielestä tällaisia ajankohtaisia ja poliittisesti latautuneita aiheita ei olisi pitänyt käsitellä taiteessa. Moitteita tuli myös siitä, että yhtenäisen kokonaissommitelman sijaan maalaus näyttää koostuvan joukosta hajanaisia ihmisryhmiä. Teoksen saamasta kritiikistä huolimatta Ranskan valtio osti sen 6 000 frangin hinnalla.
Khioksen verilöylyssä näkyy Delaroix’n kiinnostus itämaisiin aiheisiin esimerkiksi vaatteiden ja esineiden kuvauksessa. Maalauksen hienoimpina elementteinä on pidetty tapaa, jolla Delacroix on kuvannut toisaalta turkkilaisten ylimielisyyttä, toisaalta kreikkalaisten kauhua ja epätoivoa, sekä tapaa jolla maalauksen yläosan täyttävä taivas on maalattu.
Maalauksen mitat ovat 417 x 354 senttimetriä. Se kuuluu nykyään Louvren taidemuseon kokoelmiin.
Benedictus IX

Paavi Benedictus IX (s. noin 1012 – k. ehkä 1055, 1065 tai 1085) oli paavina ensimmäisen kerran elo–syyskuulta 1032 syyskuulle 1044, toisen kerran 10. maaliskuuta 1045 – 1. toukokuuta 1045 ja vielä kolmannen kerran lokakuulta 1047 heinäkuulle 1048. Oikealta nimeltään hän oli Theophylactus. Hän oli Tusculumin kreivin Albrekt III:n poika ja paavi Benedictus VIII:n ja paavi Johannes XIX:n veljenpoika. Theopylactuksen isä hankki pojalleen paaviuden, joka myönnettiin tälle lokakuussa 1032 Johannes XIX:n kuoltua.
On väitetty, että Benedictus olisi paaviksi tullessaan ollut vain kahdentoista. Jotkut lähteet väittävät hänen olleen vain yksitoistavuotias. Jos nämä väitteet pitäisivät paikkansa, hän olisi kaikkien aikojen nuorin paavi. Todennäköisesti hän oli kuitenkin 18–20-vuotias. Koska hänen tarkkaa syntymäaikaansa ei tiedetä, voidaan varmuudella sanoa vain, että hän on ollut yksi nuorimmista paaveista.
Benedictus vietti varsin hurvittelevaa elämää, vaikka olikin teologisissa näkemyksissä ja tavanomaisissa kirkon toimissa täysin oikeaoppinen. Vuonna 1036 hänet pakotettiin pois Roomasta ja hän tarvitsi keisari Konrad II:n tukea palatakseen. Tammikuussa 1044 hänet pakotettiin taas lähtemään, ja hänen tilalleen tuli Sylvester III, jota joskus pidetään vastapaavina. Benedictuksen joukot palasivat huhtikuussa ja karkottivat kilpailijan.
Benedictus luopui virasta kesäkuussa, mahdollisesti siksi että halusi mennä naimisiin. Hän myi paikkansa kummisedälleen, arkkipiispa Johannekselle (mahdollisesti yli 650 kilosta kultaa). Tämä nousi paaviksi Gregorius VI toukokuussa 1045. Ilmeisesti Benedictus pian katui kauppaa ja yritti suistaa Gregoriuksen vallasta. Myös Sylvester III palasi vaatimuksineen. Benedictus valloitti Rooman ja pysyi valtaistuimella kesäkuuhun 1046 asti. Kuningas Henrik III puuttui asioihin ja joulukuussa 1046 Sutriumin kirkolliskokouksessa, johon Benedictus ei osallistunut, Benedictukselta ja Sylvesteriltä riistettiin heidän asemansa ja Gregoriusta kehotettiin eroamaan. Saksalaisesta piispa Suidgerista tuli paavi Klemens II. Benedictus ei hyväksynyt tätä, ja kun Klemens II kuoli lokakuussa 1047, Benedictus palasi marraskuussa. Hänet kuitenkin karkotettiin heinäkuussa 1048 ja Poppo Bressanonelaisesta tuli Klemensin seuraaja Damasus II. Vuonna 1049 Benedictus ei suostunut vastaamaan syytteisiin kirkollisten virkojen myynnistä ja hänet julistettiin pannaan.
Benedictuksen kohtalo on epäselvä. Hän on saattanut luovuttaa valtataistelun ja kuolla vuonna 1065 Grottaferratan luostarissa. Toisten lähteiden mukaan hän kuoli vuonna 1085. Paavi Pyhä Leo IX saattoi kumota hänen pannansa. Erään tiedon mukaan hän jatkoi tuen etsimistä paluutaan varten, mutta kuoli tammikuussa 1055 tai 1065.
Endla järv

Maantietoa

Järven pinta-ala on 286 ha (hehtaaria). Saaria on 34, joiden yhteinen pinta-ala on 38,5 ha. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 75,0 m meren pinnan yläpuolella. Siihen laskevat Põltsamaa jõgi, Linnussaare oja, Räägu kanal, Nava jõgi, Mustjõgi, Koidu peakraav ja Endla peakraav (Põllussaare kraav). Sen läpi virtaa Põltsamaa jõgi, joka jatkaa edelleen Sinijärven läpi. Järven huomattavimmat tulojoet ovat Endla kraavi ja Mustjõgi. Järven valuma-alueen laajuus on 433 km² (neliökilometriä).
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 1,5 metriä ja suurin syvyys 2,4 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0043 km³ (kuutiokilometriä) eli 4,3 miljoonaa m³ . Järven rantaviivan pituus on 28,1 kilometriä.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu (viroksi keskmise karedusega kihistumata veega järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti kasvillisuudeltaan rehevöityneeksi (viroksi makrofüüdijärv tai suurtaimerikas järv, MF), jolloin sekä pohja- ja rantakasvillisuus että kelluvalehtinen kasvillisuus kukoistaa. Tällaiset järvet ovat yleensä myös matalia.

Luontoarvoja

Järvi kuuluu laajaan Endlan luonnonsuojelualueeseen.
Jacqueline Boyer

Jacqueline Boyer, oikealta nimeltään Jacqueline Ducos (s. 23. huhtikuuta 1941) on ranskalainen laulaja. 
Hänen vanhempansa Jacques Pills ja Lucienne Boyer olivat laulajia.
Boyer voitti vuoden 1960 Eurovision laulukilpailun kappaleella "Tom Pillibi", jonka oli säveltänyt André Popp ja sanoittanut Pierre Cour.
Isabella Augusta Gregory

Isabella Augusta Gregory (o.s. Isabella Augusta Persse, 15. maaliskuuta 1852 – 22. maaliskuuta 1932) oli irlantilainen kirjailija. Hän vaikutti  merkittävästi irlantilaisen kirjallisuuden kukoistukseen 1800-luvun lopulla kääntämällä irlantilaisia legendoja ja kirjoittamalla maalaiskomedioita kansanperinteen pohjalta. Hän kuului Irlannin kansallisteatterin Abbey Theatren perustajiin ja toimi sen johtajana.
Augusta Gregory oli naimisissa maanomistaja William Henry Gregoryn kanssa. Tämä oli entinen kansanedustaja ja Ceylonin kuvernööri. Augusta aloitti kirjallisen uransa vasta jäätyään leskeksi vuonna 1892. Vuonna 1896 hän ystävystyi William Butler Yeatsin kanssa ja tuki tätä loppuelämänsä ajan. Yeats ja John Millington Synge kirjoittivat Abbey theratrelle synkkiä näytelmiä, joiden vastapainoksi Augusta Gregoryltä tuli kevyempää tuotantoa.
Silba

Silba on Kroatian saari Adrianmerellä Lošinjista kaakkoon. Sen pinta-ala on 15 km². Saarta hallitaan osana Zadarin lääniä.
Silbassa on 265 (2001) vakituista asukasta. Saarella vallitsee välimerenilmasto. Korkein kohta on Varh, joka sijaitsee korkeimmillaan 80 metriä merenpinnan yläpuolella.
Silban saarella on kuusi kirkkoa, useita kahviloita, ravintoloita, kauppoja, postitoimisto sekä yleisiä uimarantoja, joista suurin on Sotorišće.
NGC 4755

NGC 4755 eli ”Jalokivirasia” on avoin tähtijoukko Etelän ristin tähdistön suunnalla.
Jirō Horikoshi

Jirō Horikoshi (22. kesäkuuta 1903 Fujioka, Gunman prefektuuri – 11. tammikuuta 1982 Tokio) oli japanilainen lentokonesuunnittelija, joka osallistui useiden Japanin toisessa maailmansodassa käyttämien lentokoneiden suunnitteluun, mm. Mitsubishi A6M Reisen -hävittäjän.
Horikoshi syntyi Fujiokassa.  Hänen uransa alkoi 1927 Mitsubishin polttomoottoritehtaalla, josta kehittyi myöhemmin Mitsubishi Heavy Industries. Nagoyan lentokonetehtaalla hän suunnittelu Mitsubishi A5M -koneen vuonna 1937. Hän tiimeineen suunnitteli tämän jälkeen Japanin laivostolle Prototyyppi 12 -koneen, joka valmistui kesäkuussa 1940. Koska Japanissa kyseinen vuosi oli 2600, kone sai nimen "00", Rei-sen.
Horikoshi osallistui mm. Mitsubishi J2M Raiden- ja Mitsubishi A7M Reppu -koneen suunnitteluun.
Hänen muistelmansa julkaistiin Japanissa vuonna 1970.
Jari Sulander

Ura

Sulander oli FC Kuusysin kasvatti, mutta pelasi ensimmäiset miesten sarjaottelunsa 1. divisioonan Joutsenon Kullervossa kaudella 1991. Hän kävi JoKussa lainalla myös kausilla 1992 ja 1993.
Debyyttinsä Suomen pääsarjassa Veikkausliigassa Sulander teki 26. huhtikuuta 1992 ottelussa Turun Palloseuraa vastaan. Kaikkiaan hän pelasi Kuusysissä kausien 1992–1995 aikana 57 liigaottelua, joissa hän teki viisi maalia. Sulanderin debyyttikaudella 1992 joukkue saavutti SM-hopeaa.
Kaudella 1993 Sulander pelasi myös Jarossa, jota hän edusti viidessä ottelussa kauden lopussa pelatussa liigakarsintasarjassa. Kausi 1995 jäi sekä hänen että Kuusysin viimeiseksi liigassa. Seuraavalla kaudella hän pelasi vielä Lahden Työväen Palloilijoiden joukkueessa Kakkosta.
Juniorivuosiaan Sulander oli useasti Suomen maajoukkueiden mukana. Hän pelasi kaksi ottelua olympiamaajoukkueessa, 11 ottelua nuorten maajoukkueessa ja 21 ottelua poikien maajoukkueissa.
Suceava

Historia

Dimitrie Cantemirin mukaan Suceavan nimi on unkarilaista alkuperää ja tulee vanhentuneesta nimityksestä Szűcsvár, joka tarkoittaa nahkureiden kaupunkia. Vanhemman teorian mukaan nimi tulee Suceava joesta.  Suceava oli pitkään Moldavian ruhtinaskunnan pääkaupunki. Moldavian hallitsijat asuivat Suceavassa vuosina 1388–1565, kunnes ruhtinas Alexandru Lăpușneanu siirsi pääkaupungin Iașiin. Vuosina 1775–1918 kaupunki kuului Itävaltaan, kunnes se ensimmäisen maailmansodan jälkeen liitettiin Romanian kuningaskuntaan.

Nähtävyydet

Pyhän Yrjänän kirkko Suceavassa on yksi Unescon maailmanperintökohteeksi luokitelluista Pohjois-Moldavian maalatuista kirkoista.
Panssarisodankäynti

Panssarisodankäynti tarkoittaa panssarivaunujen käyttöä keskeisenä osana sodankäyntiä. Panssarivaunuja käytettiin sodankäynnissä ensimmäisen kerran ensimmäisessä maailmansodassa, ja toisessa maailmansodassa panssarisodankäynti oli ratkaisevan tärkeä osa saksalaisten salamasotaa . Nykyaikaisen sodankäynnin aikana panssarivaunun merkitys on vähentynyt panssarintorjunta-aseiden ja ilmavoimien kehityksen myötä.
Pienpainenatriumlamppu

Toimintaperiaate

Pienpainenatriumlamppu sisältää neonia ja natriumia. Kun pienpainenatriumlamppu syttyy, sen sisältämä neon säteilee aluksi muutaman minuutin lämpenemisvaiheen aikana punaista valoa, kunnes kuuma kaasu höyrystää natriumin.

Käyttökohteet

Pienpainenatriumlamppuja voi nähdä lähinnä moottoriteillä. Lamppujen erinomaisesta hyötysuhteesta huolimatta niiden energiankulutus kasvaa ikääntyessä. Uusia valaisimia ei enää asenneta korkean hinnan ja puutteellisen värintoiston vuoksi. Korvaavana tekniikkana käytetään yleensä suurpainenatriumlamppuja.

Lampun spektri

Pienpainenatriumlampun tuottaman valon keskimääräinen aallonpituus on 589,3 nanometriä. Suurin osa lampun tuottamasta valosta osuu terävästi tämän aallonpituuden ympärille. Äärimmäisen kapean spektrinsä takia pienpainenatriumlampun värintoistokyky on huono eikä se sovellu lainkaan esimerkiksi kasvivalaisimeksi kasvihuoneisiin. Lampun spektri osuu vihertävälle ja kellertävälle osalle, eli juuri niihin aallonpituuksiin joita kasvit eivät kykene hyödyntämään. Tähtikaukoputkien kannalta kapea spektri on suotuisa, sillä lampun aiheuttama valosaaste on helpoiten suodatettavissa pois.
Stewart vastaan Abend

Stewart vastaan Abend (engl. Stewart v. Abend) oli Yhdysvaltain korkeimman oikeuden vuonna 1990 antama päätös, jonka mukaan tekijänoikeuden nykyisellä omistajalla on aiempien omistajien tekemistä sopimuksista riippumaton oikeus päättää johdannaisteosten luomisesta ja käytöstä.

Tausta

Cornell Woolrich oli kirjoittanut novellin It Had to Be Murder ja myynyt sen julkaisuoikeudet Popular Publications -yhtiölle, joka julkaisi tarinan vuonna 1942 Dime Detective Magazine -lehden helmikuun numerossa. Kolme vuotta myöhemmin Woolrich myi tarinan filmatisointioikeudet tuotantoyhtiölle ja lupautui lisäksi sopimuksella uusimaan tuotantoyhtiön saamat oikeudet, kun Yhdysvalloissa tekijänoikeuksilla tuolloin voimassa ollut 28 vuoden suoja-aika tulisi täyteen ja tekijänoikeudet täytyisi uusia.
Vuonna 1953 näyttelijä James Stewartin ja ohjaaja Alfred Hitchcockin muodostama tuotantoyhtiö Patron osti tarinan elokuvaoikeudet 10 000 dollarilla. Novellin pohjalta Hitchcock ohjasi Stewartin tähdittämän Takaikkuna-elokuvan, joka ilmestyi 1954.
Woolrich kuoli vuonna 1968 ennen 28-vuotisen suoja-ajan umpeutumista, ja hänen kirjallinen perintönsä siirtyi hänen testamenttinsa toimeenpanijan, Chase Manhattan -pankin hallintaan. Chase myi It Had to Be Murderin filmatisointioikeudet 650 dollarilla edelleen kirjallisuusagentti Sheldon Abendille.
Abend ei suostunut noudattamaan Woolrichin tekemää sopimusta filmatisointioikeuksien uusimisesta. Kun Takaikkuna esitettiin televisiossa, Abend haastoi Stewartin oikeuteen.

Päätöksen aihe

Tuomioistuimen tuli ratkaista, rikkoiko laillisen johdannaisteoksen omistaja alkuperäisteoksen oikeuksien nykyisen omistajan tekijänoikeuksia, kun johdannaisteoksen esille saattamista jatkettiin alkuperäisteoksen suoja-ajan päätyttyä.

Päätös

Teoksen oikeuksia koskeva päätäntävalta palaa suoja-ajan päätyttyä alkuperäiselle tekijälle tai tämän oikeuksien nykyiselle haltijalle. Näin turvataan alkuperäisoikeuksien omistajan mahdollisuus lunastaa teokselle ennalta arvaamatta muodostuva arvo.

Päätöksen seuraus

Sopimus oikeuksien uusinnasta oli tekijän lupaus, joka tekijän kuoltua jäi lunastamatta; tekijän seuraajalla oli oikeus estää johdannaisteoksen käyttö.
C. Thomas Howell

Christopher Thomas Howell (s. 7. joulukuuta 1966, Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan mm. elokuvista Outsiders – kolmen jengi (1983), Punainen aamunkoitto (1984), Grandview USA – Pieni kaupunki, suuret unelmat (1984), Liftari (1986), Kesän maku (1990), Gettysburgin taistelu (1993), Fatal Affair (1998), Hillsiden kuristaja (2004) ja Hoboken Hollow (2005). Howell tunnetaan erityisesti Criminal Minds – FBI-tutkijat- sarjan Viikatemiehenä joka tappoi Aaron Hotchenrin (Thomas Gibson) ex-vaimon, Haleyn. Hän esiintyi sarjassa neljännen kauden lopussa ja viidennen puoleenväliin.

Yksityiselämä

Howell oli naimisissa näyttelijä Rae Dawn Chongin kanssa vuosina 1989–1990; nykyisin hän on naimisissa Sylvie Andersonin kanssa. Heillä on kolme lasta Isabelle (s. 1993), Dashiell (s. 1997) ja Liam West (s. 2001).
Sophie Cottin

Sophie Cottin o.s. Ristaud, (1773 Tonneins, Ranska – elokuu 1807 Pariisi) on ranskalainen kirjailija. Hän julkaisi viisi varhaisromanttista tyyliä edustavaa romaania.

Elämä

Sophie Ristaud avioitui 17-vuotiaana varakkaan pankkiirin Jean Paul Marie Cottinin kanssa. Jäätyään leskeksi 20-vuotiaana hän muutti Pariisiin, jossa vietti lopun elämänsä. 
Ranskan suuren vallankumouksen hirmuhallinnon aikana Cottin lahjoitti osan omaisuudestaan vallankumoustribunaalin puhemiehenä toimineelle Fouquier-Tinvillelle koettaessaan turhaan pelastaa kaksi perheensä jäsentä mestauslavalta.
Lokakuussa 1795 hän vastaanotti kotiinsa Vaublancin kreivin, pitkäaikaisen poliitikon, joka oli joutunut maanpakoon ja tuomittu poissaolevana kuolemaan osallistuttuaan kuningasmielisten kapinaan 13. vendémiaire-kuuta vallankumouksen vuonna IV. Pakopaikan järjesti kirjailijan ystävättären puoliso, pitkäaikainen poliitikko Jean-Baptiste-Marie-François Bresson.
Kirjallisuus ja kirjoittaminen olivat aluksi Cottinille pelkkä harrastus ilman julkaisutarkoitusta, mutta lopulta hän julkaisi viisi romaania: Claire d'Albe, Malvina, Amélie de Mansfield, Mathilde ja Elisabeth ou les Exilés de Sibérie, jotka Alexandre Petitot kokosi vuonna 1817 viisiosaiseksi teokseksi. 
Romaaneissaan Sophie Cottin loi oman tyylinsä. Hän ei harrastanut ylitsevuotavia kuvailuja eikä teeskentelevää sievistelyä muttei myöskään miesmäistä tyyliä, kuten kuuluisa aikalaisensa Mme de Staël. Cottinin teoksia leimaa romanttinen melankolia. Henkilöiden tunne-elämää kuvataan vahvoin vedoin, mutta vaikka he elävät pikemmin mielikuvitusmaailmassa kuin todellista elämää, juonikäänteet jaksavat kiinnostaa.  
Teoksista tuli suosittuja. Eräiden tietojen mukaan Mme Cottin lahjoitti kirjoista saamiaan tuloja köyhille, toisten mukaan tulot tarvittiin hän omassa taloudessaan.
Luoteisterritoriot

Hallinto

Luoteisterritorioilla ei ole yhtä laajaa päätäntävaltaa kuin provinsseilla. Muun muassa luonnonvarojen hyödyntäminen on pitkälti Kanadan keskushallinnon päätettävissä. Luoteisterritorioilla on yksi jäsen Kanadan parlamentin ylä- ja alahuoneissa.
Luoteisterritorioiden ylintä päätäntävaltaa pitää yksikamarinen parlamentti, jonka 19 jäsentä valitaan neljän vuoden välein. Territorio on jaettu 19 vaalipiiriin, joista jokaisesta valitaan yksi edustaja yksinkertaisella enemmistöllä. Parlamentissa ei ole puolueita ja sen päätöksenteko perustuu konsensukseen. Edustajat valitsevat keskuudestaan kuusihenkisen hallituksen ja pääministerin. Territorion päämies on komissaari, jonka nimittää Kanadan hallitus. Komissaari vahvistaa territorion lait ja muut viralliset asiakirjat, sekä edustaa territoriota ulospäin.
Territorion parlamentilla on 14 ministeriötä. Territorio on jaettu viiteen hallintoalueeseen jotka ovat Inuvik, Sahtu, Dehcho, North Slave ja South Slave. Väestönlaskentaa varten on kuitenkin luotu kuusi väestönlaskenta-aluetta. Paikallishallinnosta vastaa kunnat, joita on 24. Kunnallishallinto ulottuu vain asutuskeskuksiin ja niitä ympäröiville lähialueille, mikä tarkoittaa että vain 0,2 % territorion pinta-alasta on paikallishallinnon alaisena. Samalla 96,8 % territorion asukkaista asuu jonkin kunnan alueella.
Hepolammi (Lohja)

Maantiede

Järven pinta-ala on 2,3 hehtaaria ja sen pituus on 250 metriä ja leveys 150 metriä. Järveen laskee vain Tervalammin vedet. Laskuojia on kuitenkin kaksi, sillä järvi sijaitsee tarkalleen vedenjakajalla. Toinen laskuoja laskee Isojärvi ja toinen Takalammiin, joka kuuluu Ruokjärven valuma-alueeseen. Järviä, joilla on kaksi eri laskevat kahteen eri vesistöön, kutsutaan bifurkaatiojärviksi.
Järven rantaviiva on 670 metriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Järven eteläranta on soistunutta. Läheiseltä tilalta johtaa järvelle polku ja järven ylittää säjkölinja. Lähin rakennus sijaitsee Lohjan puolella mäessä noin 50 metrin päässä. Lohjan ja Karkkilan välinen raja ylittää järven ja tajan käännekohta sijaitsee keskellä järveä.

Historia

Järvi on piirretty nimettömänä näkyviin vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa Vuoden 1884 Senaatin kartastossa sen nimi kirjoitettiin "Mettälampi". Siitä laski tuolloin kaksi ojaa eri suuntiin. Toinen ojista laski "Takalampeen" ja toinen "Isojärveen".
Hong Kong Phooey

Tarina

Hong Kong Phooey on sarjan päähahmo, joka työskentelee poliisiasemalla talonmiehenä alter egonaan Penry Poochina. Pääasiassa hän työskentelee kersantti Flintin ja Rosemaryn kanssa. Teleoperaattorina toimiva Rosemary selostaa saadut puhelut rikollisista kersantti Flintille ja Penrylle, joka siirtyy vaihtamaan vaatteensa tullakseen Hong Kong Phooeyksi. Phooey pitäisi olla taitava kung fussa, mutta joutuu jokaisessa jaksossa turvautumaan uskolliseen kissaansa Spotiin. Hän ei kuitenkaan huomaa apulaisensa vihjailuja ja huomioita luullessaan ratkaisevan kaiken itse.
Olli-Pekka Tuomisalo

Olli-Pekka Tuomisalo (s. 1970) on suomalainen saksofonitaiteilija.

Ura saksofonitaiteilijana

Tuomisalo valmistui Sibelius-Akatemiasta musiikin maisteriksi 1999 ja musiikin tohtoriksi 2009 aiheena ”Saksofoni suomalaisessa taidemusiikissa”. Tuomisalo piti Sibelius-Akatemian ensikonserttinsa syksyllä 2002 ja samana vuonna hänelle myönnettiin Suomen Saksofoniseuran Josef Kaartinen -palkinto.
Tuomisalo on uransa aikana esiintynyt yli sata kertaa eri sinfoniaorkestereiden solistina. Hänelle on omistettu noin 50 saksofonisävellystä, joita hän on esittänyt Suomen lisäksi Ruotsissa, Tanskassa, Islannissa, Venäjällä, Belgiassa, Englannissa, Espanjassa, Kiinassa, Ranskassa ja Saksassa sekä kolmella Yhdysvaltain kiertueella.
Tuomisalo toimii saksofoninsoiton lehtorina Musiikkiopisto Juvenaliassa sekä vakituisena avustajana RSO:n, HKO:n ja Avantin riveissä. Tuomisalo esiintyy säännöllisesti pianotaiteilija Risto-Matti Marinin kanssa sekä perinteisin resitaalein että raskasta kamarimusiikkia esittävänä Metallifonia-duona.
George Westinghouse

George Westinghouse, Jr (6. lokakuuta 1846 – 12. maaliskuuta 1914) oli yhdysvaltalainen insinööri ja yrittäjä, joka keksi junissa käytetyn paineilmajarrun ja oli sähköteollisuuden edelläkävijä.Westinghouse oli Thomas Alva Edisonin pääkilpailija Yhdysvaltojen sähköistämisessä. Westinghouse Electric Corporationin  vaihtovirtajärjestelmä voitti Edisonin ja General Electricin edustaman tasavirtajärjestelmän.
Vuonna 1911 George Westinghouselle myönnettiin IEEE:n Edison-mitali.
Yhdystie 2804

Yhdystie 2804 kulkee Forssan keskustasta Jokioisten keskustan kautta Vaulammille kantatie 52:n ja valtatie 10:n risteykseen. Tien pituus on 14 kilometriä. Tien ensimmäiset kilometrit kulkevat nelikaistaisella Yhtiönkadulla, joka kulkee Forssan keskustasta kauppakeskukset ohittaen kohti Pikku-Muolaata ja valtatie 2:ta. Pian valtatie 2:n liittymän jälkeen tie vaihtuu kaksikaistaiseksi kulkien Pilvenmäen ohi Jokioisiin ja sieltä edelleen Vaulammille. Taajamien ulkopuolella nopeusrajoitus vaihtelee välillä 60–80 kilometriä tunnissa. Forssan ja Jokioisten välillä tien vierellä kulkee pyörätie.
Tien varrella lähellä Forssan ja Jokioisten rajaa on Fingridin varavoimala. Kiimassuon envitech-alueelle liikennöidään yhdystieltä 2804.
Jokioisten kirkonkylän ja Vaulammin välillä tie seurailee Loimijokea, jonka varressa tällä osuudella on linnustostaan tunnettu Lintupajun luhta. Vaulammin luona tie ylittää Loimijoen sivujoen Haapajoen.