google/wiki40b huggingface dataset:
Pekka Heikka

Pietari (Pekka) Heikka (26. tammikuuta 1896 Alatornio – 9. heinäkuuta 1921) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä komppanianpäällikkönä. Sisällissodan pyörteissä hän oli syytettynä osallisuudesta säveltäjä Toivo Kuulan surmaan Viipurissa vuonna 1918.

Perhetaustat

Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Heikka ja Eva Heikkilä. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Elsa Sofia Malmbergin kanssa.

Jääkärikausi

Heikka oli kansakoulun käynyt ja työskenteli työmiehenä Alatorniolla kunnes liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 8. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet siirrettiin 2. konekiväärikomppaniaan 10. heinäkuuta 1917, mistä käsin hän osallistui Polangenissa vuonna 1917 järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).

Sisällissodan jälkeinen aika

Heikka siirrettiin sisällissodan jälkeen 1. heinäkuuta 1918 Valkoisen kaartin rykmentin 2. konekiväärikomppaniaan ja 22. elokuuta 1918 alkaen 3. konekiväärikomppaniaan päälliköksi, josta hänet siirrettiin edelleen 12. huhtikuuta 1919 alkaen Keski-Suomen rykmenttiin, jossa hänet sijoitettiin 2. konekiväärikomppanian päälliköksi. Armeijasta hän erosi vakinaisesta palveluksesta 21. kesäkuuta 1920 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen 19. heinäkuuta 1920 ja hänet sijoitettiin sotilasohjaajaksi Keski-Pohjanmaan suojeluskuntapiiriin. Tässä tehtävässä hän toimi vain 15. lokakuuta 1920 saakka, jona aikana kerkesi olemaan hetken myös Tornion suojeluskuntapiirin päällikkönäkin.

Heikan kohtalo

Heikan kohtaloksi tuli hukkua purjehdusonnettomuudessa Pohjanlahdella Vaasan saaristossa 9. heinäkuuta 1921. Hän oli syytettynä osallisuudesta säveltäjä Toivo Kuulan ampumiseen Viipurissa vappuna vuonna 1918. Häntä vastaan nostettu syyte sotaylioikeudessa raukesi 3. marraskuuta 1921 hänen kuolemansa johdosta. Hänet on haudattu Alatornioon.
Dodge Viper

Kehitys

Ranskalainen Oreca kehitti Viperin rataversion, GTS-R:n. Auto voitti luokkansa Le Mansissa vuosina 1998, 1999 ja 2000.
Vuonna 1999 esiteltiin American Club Racing (ACR) malli, jossa on parempi jousitus ja uudistettu moottori maksimaalista suorituskykyä ja rata-ajoa varten.

Kehitys

Vuonna 2003 esiteltiin katuversion rinnalle Competition Coupe, joka on ei-katulaillinen rataversio jonka tarkoituksena on toimia GTS-R mallin seuraajana. Auto on perusmallia tehokkaampi ja vääntöäkin on enemmän, auton sisustasta on poistettu kaikki ylimääräinen kuten verhoilut, ilmastointi, ylimääräiset lisälaitteet ja äänentoisto ja painoa onkin 170 kg perusmallia vähemmän. Autossa on myös turvakaaret. Autoa ei voida ostaa Dodge -myymälöistä vaan se täytyy tilata suoraan Dodgelta.
Vuonna 2004 Viper tuli myyntiin Euroopan markkinoille ensimmäisenä Dodge-merkkisenä autona vuosikymmeniin.
Vuonna 2005 esitelty coupé-malli tunnetaan nimellä SRT-10 Coupe (aikaisemmin GTS). Tämä malli esiteltiin Detroitin autonäyttelyssä mallivuodeksi 2006.
Vuonna 2008 Viper saa tehokkaamman moottorin ja tehot nousevat 90 hevosvoiman verran, samalla moottorin iskutilavuutta suurennetaan. Auto saa suuremmat venttiilit ja moottorin kehityksessä on käytetty apuna McLaren Carsia ja Ricardoa. Vaihteistoksi tulee entisen T56:n tilalle Tremec TR6060, jonka ansiosta vaihtaminen on 18% edellistä nopeampaa, taka-akseli saa GKNViscon tasauspyörästön joka parantaa pyörien pidonsaantia kiihdytyksissä. Myös pakoputkisto on uusittu, putki ei enää mene penkkien alla.
Vuonna 2010 valmistus loppuu 50 kappaleen Final Edition erikoiserään. Niistä on 20 Coupéa, 18 Roadsteria ja 12 ACR-versiota.
Vuonna 2012 esiteltiin uusi Dodge Viper jossa on ajonvakautusjärjestelmä.
Purjehdussääntö

Purjehdussääntö (engl. act of navigation) oli Englannin 9. lokakuuta 1651 hyväksymä laki, jonka mukaan Englantiin ja sen siirtomaihin sai tuoda Euroopan ulkopuolelta tavaraa vain englantilaisilla laivoilla. Kielto koski myös joitakin eurooppalaisia tuotteita, mutta yleensä laivat saivat tuoda Englantiin oman maansa tavaroita. Se oli tähdätty kauppamerenkulkua hallinnutta Hollantia vastaan. Monet muut maat ottivat pian käyttöön samanlaisen kiellon.
Kielto oli voimassa kahdensadan vuoden ajan vuoteen 1849, joskin sitä muutettiin ja täydennettiin useasti. Esimerkiksi vuoden 1663 toinen purjehdussääntö edellytti, että Amerikan siirtokuntiin saa laivata tavaraa vain Englannin satamista englantilaisilla laivoilla.

Purjehdussäännön tausta

Hollanti oli 1600-luvun alkupuolella onnistunut laajentamaan kauppamerenkulkuaan ja siitä oli tullut Euroopan rikkain maa. Sen laivat olivat helppohoitoisia ja huokeita, niin että se saattoi tarjota rahtikuljetuksia edullisesti. Hollantilaisten kaukokauppa Aasiasta teki Lähi-idän kautta kulkeneen kauppareitin kannattamattomaksi. Englantilaiset jäivät syrjään tuottoisasta maustekaupasta ja Portugali menetti asemiaan esimerkiksi orjakaupassa. Hollannin johtoasemaa kuvaa, että vuosisadan puolivälissä Juutinrauman läpi kulkeneista aluksista yli kaksi kolmasosaa oli hollantilaisia.

Kiellon seuraukset

Englanti onnistui purjehdussäännön avulla horjuttamaan Hollannin johtoasemaa kauppamerenkulussa, tosin vasta voitettuaan Englannin–Hollannin sodat vuosina 1652–1654, 1665 ja 1672–1674. Tosin Englannilla ei aluksi ollut riittävästi tonnistoa kiellon toteuttamiseksi täydellisesti, ja Hollanti sai Bredan rauhassa 1667 pieniä helpotuksia purjehdussääntöön. Kiellon valvominen oli vaikeaa ja se synnytti laajaa salakuljetusta. Kielto ilmensi merkantilismia, jonka mukaan ulkomaankauppaa piti edistää erilaisten kieltojen avulla. Britannian Pohjois-Amerikan siirtokunnat olivat tyytymättömiä järjestelmään, joka haittasi niiden suoria kauppayhteyksiä. Tämä osaltaan johti lopulta Yhdysvaltain itsenäisyysjulistukseen 1776.
Velsk

Historia

Paikkakunta mainitaan kronikoissa ensi kerran 1137. Kaupunkioikeudet se sai 1780. Vuosina 1796-1929 Velsk kuului Vologdan kuvernementtiin.
1800-luvulla Velsk oli pellavantuotannon keskus. Lisäksi tärkeää oli tuon aikainen puunjalostus: tervan, tärpätin ja  pihkan tuotanto.  Vuosien 1860 ja 1940 välillä Velskiä käytettiin poliittisena karkotuspaikkana. Väkiluku oli vuosisadan vaihteessa noin 2000 asukasta ja kasvoi jatkuvasti aina 1990-luvulle saakka, erityisen nopeasti sodan jälkeen.

Nykypäivä

Nykyäänkin Velsk on puunjalostusteollisuuskaupunki. Lisäksi siellä on mm. kone- ja elintarviketeollisuutta.  Kaupungissa on lentokenttä. Se sijaitsee Vorkutaan vievän rautatien varrella.
Jussi Rautaniemi

Jussi Rautaniemi (s. 1984) on suomalainen elokuvaleikkaaja. Hän saanut Jussi-palkinnon parhaasta leikkauksesta elokuvasta Hymyilevä mies (2016). Lisäksi hän on ollut ehdokkaana kahdesti, elokuvilla Korso (2014) ja Juice (2018). Uransa alussa hän leikkasi Jani Volasen kulttisarjan Ihmebantun, ja yhteistyö jatkui vuonna 2018 minisarjassa M/S Romantic. 
Cannesin elokuvajuhlilla Rautaniemen leikkaamista töistä on palkittu Taulukauppiaat Cinefondation-sarjassa vuonna 2010 (pääpalkinto), Hymyilevä mies Un Certain Regard -sarjassa vuonna 2016 (pääpalkinto), pääkilpasarjassa Teppo Airaksisen lyhytelokuva Katto vuonna 2017 ja La Semaine de la Critique -sarjassa Mikko Myllylahden lyhytelokuva Tiikeri vuonna 2018.
Rautaniemi on työskennellyt muun muassa Juho Kuosmasen, Teppo Airaksisen, Pekka Lehdon ja Virpi Suutarin elokuvissa. Lisäksi hän on leikannut vuosina 2011–2019 yli sadan elokuvan ja televisiosarjan trailerit.
Virum

Virum on Kööpenhaminan esikaupunki Lyngby-Taarbækin kunnassa Tanskassa. Se sijaitsee lähellä Kongens Lyngbyä. Virumin rajana on toisella puolella Furesø-järvi, toisella Kongevej. Virum Torv -torin ja Geels Plads -aukion ympärillä on kaupungin keskusta, missä on useita kauppoja. Torin ja aukion välissä on paikallisjunan asema.

Historia

Vanhin tunnettu maininta Virumista on paavin vuonna 1186 lähettämässä kirjeessä. Nimi Virum on johdettu sanasta "vigirum", joka merkitsee: "avoin paikka, jota on helppo puolustaa".
Ennen lähiön rakentamista Virumin paikalla sijainneen maalaiskylän iäksi uskotaan jopa 5000 vuotta. Alueen vanhimmat löydökset, jotka on tehty nykyisen Geels Skov -metsän kohdalta, ovat peräisin ajanlaskumme alun vaiheilta. Ajalta, kun Virum oli vielä kylä, on säilynyt useita rakennuksia kuten vuosina 1744–45 Tanskan silloisen ulkoministerin Johan Sigismund Schulinin kesäasunnoksi valmistunut Frederikdal Slot -kartanon päärakennus, joka vielä nykyäänkin on Schulinin suvun omistuksessa.

Lähiönä

Vaikka seudulle rakennettiin rautatie jo vuonna 1864, eivät junat pysähtyneet maaseudulla. Vasta kun paikallisjunalinja ulotettiin Sorgenfrin ja Virumin asemille, alkoi Virum toden teolla kasvaa kööpenhaminalaisten muuttaessa pois pääkaupungista.

Urheilu

Virumin urheilutoiminta on varsin vireätä. Siellä toimii muiden muassa Tanskan menestyksekkäin pöytätennisseura VSBTK, koripalloseura Virum BBK, jonka naisjoukkue pelaa maan ylimmällä sarjatasolla, ja käsipalloseura VSH 2002, jonka edeltäjä Virum-Sorgenfri Håndboldklub voitti kahdesti Tanskan-mestaruuden.
Kaliumvetysulfaatti

Käyttö

Kaliumpyrosulfaattia käytetään elintarvikkeissa happamuudensäätöaineena. Yhdisteen E-koodi on E15, joka on sama myös kaliumsulfaatilla. Yhdistettä voidaan käyttää myös orgaanisessa kemiassa esimerkiksi anisolin valmistuksessa ja metallurgiassa niin kutsuttuna fluksina.
Pézenas

Nähtävyyksiä

Kaupungissa on suuri määrä historiallisesti arvokkaita kohteita. Koko vanhakaupunki on suojeltua aluetta. Kaupungissa on paljon kartanoita 1600- ja 1700-luvuilta.

Kulttuuri

Kaupungin kulttuuriin on vaikuttanut voimakkaasti 1600-luvulla elänyt ranskalainen näytelmäkirjailija Molière. Hän asettui teatteriryhmänsä l’Illustre Théâtren kanssa kaupunkiin vuosiksi. Tämän perintönä kaupungissa on runsas teatteritarjonta festivaaleineen.
Kaupungin erikoisuuksia on toteeminen Pézenas’n varsa, joka on listattu Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon.
Rauno Mäntyjärvi

Rauno Aarto Mäntyjärvi (12. maaliskuuta 1936 Sotkamo) on suomalainen lääkäri. Hän on ollut Kuopion korkeakoulun kliinisen mikrobiologian professori vuodesta 1972. Mäntyjärven tutkimusala oli virologia. Hänen väitöskirjansa käsitteli adenovirusta.
Mäntyjärven puoliso on professori Maija Mäntyjärvi.
Apelsin

Apelsin on Virossa 1970-luvulta lähtien toiminut rock-yhtye. Sen perusti Tõnu Aare. Se oli yksi Neuvosto-Viron suosituimmista yhtyeistä. Se levytti myös kantri- ja iskelmämusiikkia viron kielellä. Monet kappaleet ovat satiirisia. Apelsin esiintyy pääasiassa viroksi, mutta on tehnyt myös yhden venäjänkielisen albumin vuonna 1989. Apelsinin levyjä on myyty 16 miljoonaa kappaletta.
Apelsin mainitaan Juice Leskisen laulussa "Eesti (On My Mind)": "byrokraatit teksteistä tappel' siin' kun taustoja nauhoitti Apelsin"
Cirith Ungol

Cirith Ungol on paikka J. R. R. Tolkienin kirjassa Taru sormusten herrasta.
Nimi Cirith Ungol on sindarinkielinen ja tarkoittaa 'hämähäkin rotkoa'; se oli sola Mordorin läntisten vuorten yli ja ainoa reitti länttä kohti.
Sitä vartioi Cirith Ungolin torni, jonka rakensivat Gondorin ihmiset Haltiain ja Ihmisten Viimeisen Liiton sodan jälkeen. Sen tarkoitus oli puolustaa Ithilienin maakuntaa Sauronin jäljellä olevien seuraajien hyökkäyksiltä ja toisaalta myös estää Sauronin palvelijoiden paluu Mordoriin. Siksi sen ikkunat oli suunnattu pohjoiseen ja kaakkoon.
Gondor hylkäsi linnoituksen noin vuonna 1636 K.A. kun Suuri Rutto tappoi suurimman osan Gondorin väestöstä. Ruton jälkeen Gondor ei enää koskaan pystynyt valloittamaan Cirith Ungolia ja pahuus palasi Mordoriin. Linnoitus toimi yhdessä vuorilinnoitus Durthangin kanssa Mordorin pohjoisessa länsiosassa, ja Hammastornien kanssa Morannonin luona.
Sormuksen Matkan aikana Frodo Reppuli ja Samvais Gamgi menivät solaan Klonkun johdolla ja suoraan jättiläishämähäkki, Lukitarin pesään, joka asui siellä.
Matei Kazijski

Ura

Kazijski aloitti ammattilaisuransa Bulgarian pääkaupungissa, Sofiassa, Slavian joukkueessa. Hänen kykynsä huomattiin pian suuremmissa seuroissa, ja pian hänen päällään nähtiin Venäjän mestarin, Moskovan Dynamon paita. Moskova vuokrasi Kazijskin joukkueeseensa isolla rahalla Slaviasta. Kazijski ei kuitenkaan viihtynyt Moskovassa kahta kautta pidempään. Hän pelasi Moskovassa kaksi kautta voittamalla Venäjän mestaruuden, sekä hopeaa, että myös Venäjän cupin. Kahden kauden jälkeen Kazijskin olisi täytynyt palata takaisin Slaviaan, mutta hän ei kuitenkaan halunnut takaisin Bulgariaan, vaan hän halusi päästä A1-liigaan, Italiaan. Sopimuksesta irti pääseminen ei kuitenkaan, ollut Kazijskille helppoa, sillä olihan Slavialla edelleen hänen pelaajaoikeuden. Slavia vaati Kazijskin siirrosta yli miljoonan euron summaa. Italian A1-liigasta seurat eivät kuitenkaan halunneet maksaa niin paljoa bulgarialaisesta.
Kazijski pyysi apua Kansainvälisen lentopalloliiton puheenjohtajalta Ruben Acostalta tilanteeseen. Acosta halusi saada selvityksen Bulgarian lentopalloliitolta Kazijskin pelaajaoikeuksista. Lopulta Acosta sanoi Slavian miljoonan euron vaatimukset turhiksi, ja antoi Kazijskille kauan odottamansa siirron. Kazijski siirtyi pelaamaan Trentoon kolmivuotisella sopimukselle. Moskovan Dynamo sai Kazijskin siirtosummasta 100 000 euroa, kun taas Slavia ei mitään.
Kausi 2007-2008 oli Kazijskille onnistunut Trentossa. Hän nousi joukkueensa tärkeimmäksi pelaajaksi odotetusti, ja päätti kautensa A1-liigan mestaruuteen Itas Diatec Trentinom riveissä.

Maajoukkue

Kazijski pelaa myös Bulgarian maajoukkueessa, jonne hän nousi 19-vuotiaana, vuonna 2003. Hän on yksi joukkueensa tärkeimmistä pelaajista. A-maaotteluita hän on pelannut yli 40. maajoukkueessa. Kazijski on ollut suuressa roolissa, kun Bulgaria on viime vuosina noussut maailman terävimpään lentopallohuippuun keskikastista. Vuoden 2006 MM-kilpailuissa hän oli joukkueensa paras pelaaja, ja johdatti joukkueen peräti MM-pronssille. Hän oli myös vahva ehdokas kisojen arvokkaimmaksi pelaajaksi, jonka lopulta pokkasi brasilialainen Giba. Samana vuonna Lentopallon Maailmanliigassa Bulgaria voitti pronssia, ja Kazijski valittiin parhaimmaksi syöttäjäksi lopputurnauksessa.

Muuta

Kazijskin isä, ja äiti ovat entisiä Bulgarian maajoukkueen pelaajia. Kazijski pelasi juniorina monia eri pelirooleja. Hän aloitti passarina, jonka jälkeen hän vaihtoi pelipaikkoja monta kertaa. Lopulta hän päätyi nykyiseen rooliinsa yleispelaajana. Kazijski omaa peräti 370cm ulottuvuuden, jonka tiettävästi maailmassa omaa vain kuubalainen Leonel Marshall.
Puolalainen keittiö

Puolalainen keittiö on tyypiltään itäeurooppalainen ja perinteinen. Se on saanut vaikutteita sekä naapurimaidensa että juutalaisesta ruokatraditiosta vuosisatojen kuluessa. Puola on myös maantieteellisesti suuri maa, joten ruokaperinteet vaihtelevat jonkin verran eri puolilla maata.
Puolalaiseen ateriaan kuuluu erottamattomana osana keitto. Tunnetuimmat ovat żurek eli hapanjauhokeitto, kermainen sienikeitto, kanasta tai naudanlihasta tehty lihaliemi, flaki eli lehmänmahakeitto ja tomaattikeitto. Joidenkin keittojen kanssa tarjotaan kotonatehtyä täytettyä pastaa tai keitettyä perunaa.
Kylminä alkupaloina syödään hyytelöityä kalaa tai lihaa, lihaleikkeleitä, kotitekoista maksapasteijaa, silliä, savustettua ankeriasta, täytettyjä kananmunia, juuresraasteita, tomaattia, kurkkua ja majoneesisalaatteja. Lämpimänä alkupalana tarjotaan omenan ja sipulin kanssa paistettua kananmaksaa tai lihalla täytettyä kotitekoista pastaa.
Pääruokana syödään lihaa; kanaa, kalkkunaa, possua, lammasta tai nautaa. Juhlaruokana tarjotaan omenoilla täytettyä, paistettua ankkaa karpalohyytelön kanssa. Kalaruokiin kuuluvat paistetut lohi, turska, kuha ja taimen. Kalaruokia tarjotaan erityisesti paaston aikaan. Talviaikaan kuuluu bigos, pitkään uunissa haudutettu kaalipata, jossa on myös makkaraa, naudan ja sianlihaa, sipulia ja sieniä. Jouluaaton ruokapöytään kuuluu hyytelöity karppi.
Pääruoan kanssa tarjotaan keitettyjä perunoita, riisiä, tattaria, hapankaalia ja erilaisia taikinasta tehtyjä makaroninkaltaisia lisäkkeitä. Ruoan kanssa tarjotaan myös tummaa ja vaaleaa leipää sekä voita.
Ruoan mausteina käytetään suolaa, maustepippuria, meiramia, tilliä, persiljaa ja piparjuurta, sitruunaa ja etikkaa.
Jälkiruokana on jäätelöä, hedelmäsalaattia, Szarlotka-omenaleivosta, täytekakkuja, joissa on paksut kerrokset vanukkaita ja hyytelöitä. Myös mansikoilla tai mustikoilla täytettyä makeaa pastaa tarjotaan sokerin kanssa jälkiruoaksi. Pullataikinasta tehty leivonnainen, jossa on täytteenä unikonsiemenistä tehtyä massaa tarjotaan juhlaleivonnaisena.
Ruokajuomana tarjotaan viiniä, vettä, teetä tai vahvempia alkoholijuomia. Ruoka on aina kauniisti katettu ja pöytä koristeltu. Kukat, pellavainen valkoinen tai käsin kirjottu pöytäliina ja kankaiset servietit kuuluvat kattaukseen.
Puolassa tee haudutetaan usein teelehdistä ja tarjotaan sokerin ja joskus myös sitruunan kera. Kahvi turkkilaiseen tapaan tehdään perinteisesti näin: jauhettu kahvi laitetaan lasin pohjalle, siihen lisätään keitetty vesi, sokeri ja kerma, sekoitetaan, annetaan laskeutua ja juodaan.
KNM Sarpen (1860)

Palvelus

Alus muutettiin 1893 esikuntalaivaksi, jolloin sen aseistukseksi tuli kaksi 65 ja kaksi 37 millimetrin tykkiä. Alus oli palveluksensa loppuajan sukellusveneiden pelastusaluksena. Alus poistettiin ensimmäisen maailmansodan päätyttyä palveluksesta ja se myytiin.
Juho Tapani

Juho Tapani (s. 9. toukokuuta 1873 Laitila) oli suomalainen Turussa asunut tehtailija, maanviljelijä ja rakennusalan keksijä. Tapani omisti Turun Rautabetonivalimon ja Mjösundin Keramia Oy:n tiilitehtaan.

Ura

Tapani aloitti liiketoimintansa metsäkaupoilla vuonna 1895. Hän oli Piikkiön ja Paimion sahojen osakkaana vuosina 1903–1911 ja perusti sen jälkeen Turun Rautabetonivalimon vuonna 1911. Vuonna 1925 hän rakennutti lisäksi kattotiilitehtaan Kemiön Mjösundiin. Hän kuului Turun Suomalaisen Säästöpankin isännistöön vuodesta 1928 sekä eräiden muiden turkulaisten yhtiöiden johtokuntiin. Tapani oli Nyynäisten kartanon hoitajana Lemussa vuosina 1905–1923 ja omisti Yli-Lemun kartanon vuodesta 1926.
Tapani oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1923–1925, Turun työnantajayhdistyksen johtokunnan jäsen vuodesta 1917 sekä Turun yliopistoseuran hoitokunnan perustajajäsen.

Keksinnöt ja tuotteet

Vuonna 1912 Tapani sai patentin Tapani-laatan nimellä tunnetulla raudoitetulle betonilaatalle joka oli varhainen betonielementtien edeltäjä. Tapanilaattoja oli eri kokoisia, yleisin koko oli 100 x 25 x 25 senttimetriä jolloin yksi laatta painoi 45–50 kiloa. Tapani-laatta koostui kahdesta erillisestä ohuesta betonilevystä joita yhdistivät kapeat betonikielekkeet. Laattoja käytettiin rakennuksien ulko- ja väliseinien sekä lattioiden muurauksessa. Muurausvaiheessa levyjä yhdistäneet kielekkeet lyötiin rikki jolloin laatan ulko- ja sisäpinta eivät olleet kylmäsillalla kosketuksissa toisiinsa. Laatan onkalo täytettiin sitten koksikuonalla tai hienolla hiekalla. Laattoja käytettiin 1910- ja 1920-luvuilla rakentamisessa varsinkin Turun seudulla ja Helsingissä. 
Tunnetuin rakennus jossa Tapani-laattoja käytettiin oli Alvar Aallon suunnittelema vuonna 1929 Turkuun Läntinen Pitkäkatu 20:een valmistunut ns. standardivuokratalo. Muita turkulaisia asuintaloja joissa Tapani-laattoja käytettiin olivat Horttokuja 1 (Villa Hortus, nykyinen Turun yliopiston vierastalo), Maariankatu 12, Aurakatu 22, Puutarhakatu 7, Arseninkatu (nyk. Sirkkalankatu) 8, Läntinen Pitkäkatu 13 (entinen Jousi Oy:n tehdasrakennus, nykyinen Partiomuseo), sekä Museomäki 1. Tapanilaattoja käytettiin vuonna 1916 Hauhon Alvettulaan valmistuneessa Alvettulan sillassa sekä Turussa Kuralan Kylämäen vesisäiliössä. Tapani-laattoja käytettiin myös pienemmissä rakennuskohteissa kuten rakennusten perustuksissa sekä maatalous- ja ulkorakennuksissa. Laatat eivät kuitenkaan tulleet yleisempään käyttöön rakennusalan kehittymättömyyden vuoksi ja niiden valmistus loppui Turun Rautabetonivalimon lopetettua toimintansa 1930-luvun puolivälissä. Tapani keskittyi sitten hoitamaan omistamansa Mjösundin Keramia Oy:n tiilitehdasta ja hän keksi ja patentoi tällöin muun muassa S-mallisen kattotiilen. Lisäksi Tapanin omistamassa Yli-Lemun kartanossa valmistettiin 1920–1930-luvuilla Tapani-merkkistä juustoa.
Antoninuksen ja Faustinan temppeli

Antoninuksen ja Faustinan temppeli (lat. Templum Divi Antonini et Divae Faustinae) on keisariaikainen roomalainen temppeli Forum Romanumilla, Via Sacran pohjoispuolella Roomassa. Temppelin rakennutti keisari Antoninus Pius edesmenneen vaimonsa Faustinan muistoksi vuonna 141. Rooman senaatti pyhitti alun perin vain Faustinalle omistetun temppelin myös Antoninukselle tämän kuoltua 161.
Temppeli muutettiin 600- tai 700-luvulla San Lorenzo in Mirandan kirkoksi, minkä ansiosta se on säilynyt jälkipolville. Alkuperäisestä temppelistä ovat jäljellä julkisivun portiikin korinttilaiset pylväät, cellan ulkoseinää, podium, arkkitraavi ja friisi. Korniisi, päätykolmio ja ulkoinen marmoriverhous ovat suurimmaksi osaksi hävinneet.
Temppelin portiikin pylväiden yläosassa on uurteet epäonnistuneen kaatoyrityksen jäljiltä. Ne haluttiin purkaa rakennusmateriaalin saamiseksi joskus keskiajalla, mutta uurteisiin kiinnitetyt köydet olivat liian heikot mahtaville cipollinoksi kutsutusta vihertävästä marmorilaadusta veistetyille monoliittisille pylväille, ja yritys jätettiin sikseen. Barokkijulkisivu on peräisin vuodelta 1602.
Acheulin kulttuuri

Acheulin kulttuuri oli varhainen kivikautinen kulttuuri, joka vallitsi 1,5 miljoonaa–200 000 vuotta sitten.
Kulttuuriin liittyvät painavat, pisaran tai päärynän muotoiset käsikirveet, joihin oli lohkottu useita teräviä särmiä. Alkuaikojen hyvin karkeasti valmistetut kivityökalut kehittyivät aikaa myöten hieman paremmiksi. Kömpelöimpien varhaisten työkalujen valmistajia Euroopassa kutsutaan joskus erillisellä nimellä Abbevillen kulttuuri.
Acheulin tyyppisiä työkaluja käyttivät Homo erectus, Heidelbergin ihminen ja myöhempi esi-sapiens. Niitä on löydetty Afrikasta, Etelä- ja Länsi-Euroopasta sekä Aasian lounaisosista.
Acheulin kirves vaati erään arvion mukaan 2 työvaihetta ja 65 iskua.
Derek and the Dominos

Derek and the Dominos oli vuosina 1970–1971 toiminut rockyhtye. Se julkaisi yhden albumin ennen hajoamistaan.

Historia

Derek and the Dominosin perustivat keväällä 1970 laulaja ja kitaristi Eric Clapton sekä Bobby Whitlock, Carl Radle ja Jim Gordon, jotka olivat kaikki soittaneet aiemmin Delaney & Bonnie & Friends -yhtyeessä.
Derek and the Dominos esiintyi ensimmäisen kerran 14. kesäkuuta 1970 Lontoon Lyceum Ballroomissa ja jatkoi Englannin-kesäkiertueelle. Yhtye nauhoitti loppukesällä ainoaksi jääneen studioalbuminsa Layla and Other Assorted Love Songs, joka julkaistiin marraskuussa 1970. Albumilla soittaa kitaraa myös Duane Allman. Albumi menestyi Yhdysvalloissa, missä singlet ”Layla” ja ”Bell Bottom Blues” nousivat listoille. Britanniassa albumi ei menestynyt.
Esikoisalbuminsa julkaisun jälkeen yhtye konsertoi vielä Englannissa ja Yhdysvalloissa aina joulukuun 6. päivään 1970 asti. Yhtye kokoontui vielä toukokuussa 1971 studiossa nauhoittaakseen toisen albuminsa mutta hajosi ennen sen valmistumista. Laulaja ja kitaristi Eric Clapton jätti sen jälkeen musiikin väliaikaisesti.
Yhtyeen jo hajottua sen esikoisalbumin kappale ”Layla” nousi Yhdysvaltain ja Britannian singlelistojen kymmenen kärkeen vuonna 1972. Myös Yhdysvalloissa nauhoitettu livealbumi Derek and the Dominos in Concert (1973) myi hyvin.
Derek and the Dominosin maine on vuosien kuluessa kasvanut, ja sitä pidetään nykyisin Eric Claptonin yhtenä parhaista saavutuksista.