google/wiki40b huggingface dataset:
Armas Järnefelt

Musiikki

Järnefeltin sävellystuotantoon kuuluu sekä pienimuotoisia kappaleita että suuria orkesteriteoksia. Tunnetuimpia lyhyitä yksittäiskappaleita ovat Preludi (1900) ja Berceuse (1904). Jälkimmäisen Järnefelt sävelsi pienelle orkesterille ja teki sen jälkeen sovitukset pianolle ja viululle sekä erikseen pianolle.
Muuta tuotantoa on mm. Sinfoninen fantasia (1895), kuusiosainen orkesterisarja Serenadi (1893), Sarja pienelle orkesterille (1895), Lyyrinen alkusoitto (1892), Lapsuuden ajoilta (1892), sarja Es-duurissa (1897), sinfoninen runo Heimathklang (1895), Suomalainen rapsodia (1899) sekä sinfoninen runoelma Korsholma (1894), jossa on vaikutteita sekä Richard Wagnerin tuotannosta että suomalaisesta kansallisromantiikasta. Järnefelt sävelsi myös näyttämö- ja elokuvamusiikkia, esimerkiksi elokuvaan Laulu tulipunaisesta kukasta. Lisäksi hän sävelsi yli 70 yksinlaulua, 21 mieskuorolaulua, 12 sekakuorolaulua ja 13 kantaattia.
Valtion ravitsemusneuvottelukunta

Valtion ravitsemusneuvottelukunta (VRN) on Suomen maa- ja metsätalousministeriön alainen asiantuntijaelin, jonka tehtävänä on virallisten ravitsemussuositusten antaminen sekä ravitsemuspolitiikan kehittäminen.
Ravitsemusneuvottelukunnan tärkeimpiä tehtäviä ovat sen toiminnan alkuajoista lähtien olleet kouluruokailun kehittäminen, kansan ravitsemustiedon kohentaminen ja kansanravitsemuksen tutkiminen. Valtion ravitsemusneuvottelukunta on antanut koko väestölle tarkoitettuja ravitsemussuosituksia vuosina 1987, 1998, 2005 ja 2014. Ravitsemussuositukset on tarkoitettu käytettäviksi ruokapalveluiden suunnittelussa, elintarvikkeiden kehitystyössä, ravitsemusopetuksen aineistona sekä arvioitaessa eri väestöryhmien ruoankäyttöä ja ravintoaineiden saantia.

Historia

Vuonna 1936 Valtioneuvosto perusti maatalousministeriön esityksestä Kansanravitsemuskomitean, jonka tehtävänä oli tutkia maan kansanravitsemuksen tilaa. Komiteaa johtivat kansanedustaja Oskari Reinikainen ja sotaväen ylilääkäri Väinö Lindén. Kansanravitsemuskomitea julkaisi vuonna 1940 komiteamietinnön suomalaisten ravitsemustilasta, joka kiinnitti huomiota erityisesti puutostautien torjumiseen.
Kansanravitsemuskomitean työtä jatkoi Valtion ravitsemustoimikunta, jonka Valtioneuvosto perusti 1. huhtikuuta 1954 maatalousministeriön alaiseksi pysyväksi toimikunnaksi. Professori Artturi I. Virtanen oli yksi ravitsemustoimikunnan perustajista ja sen ensimmäinen puheenjohtaja. Vuonna 1970 toimikunnan nimeksi vaihdettiin Valtion ravitsemusneuvottelukunta.

Kokoonpano

Neuvottelukunta nimitetään kolmeksi vuodeksi kerrallaan, ja se koostuu puheenjohtajasta ja 15 jäsenestä. Jäsenet ovat ravitsemuksen asiantuntijoita tai esimerkiksi kuluttajien, maatalouden ja joukkoruokailun edustajia.
2waytraffic

2waytraffic International, Sony Pictures Television

Celador International omisti yli 200 tietokilpailuformaattia, kuten Haluatko miljonääriksi?, Yhdysvalloissa, Britanniassa, Itä-Euroopassa ja Pohjoismaissa. Kun Sony Pictures Entertaiment osti 2waytrafficin, sen tytäryhtiöstä tuli 2waytraffic International, Sony Pictures Television, ja sen johtajaksi nimitettiin Ed Louwerse.
Huhtikuussa 2012 2waytrafficistä tuli "Sony Pictures Television International Formats Distribution", ja 2waytrafficin logo korvattiin Sony Pictures Televisionin logolla.
Very low density lipoprotein

Very low density lipoprotein (VLDL) on yksi lipoproteiinien luokka. Se sisältää kuljettajaproteiinien lisäksi kolesterolia ja runsaasti triglyseridiä. Verenkiertoon päästyään se luovuttaa triglyseridiä solujen rakennusaineiksi muuttuen low density lipoproteiiniksi (LDL), joka sisältää kuljettajaproteiinien lisäksi enää vain lähinnä kolesterolia.
UAZ-469

Teknisiä tietoja

72-hevosvoimainen, 2,4-litrainen moottori periytyi edeltäjämallista, GAZ-69:stä. jatkona oli kuiva yksilevykytkin josta voima välittyi nelinopeuksisen vaihteiston ja kaksiportaisen alennusvaihteen kautta jäykille etu- ja taka-akseleille, jotka oli jousitettu puolielliptisin lehtijousin. Iskunvaimentimet olivat hydrauliset ja vipumalliset.
Kori oli teräsrakenteinen ja kantavana rakenteena oli tikapuurunko. Ohjaamo oli karu ja yksinkertainen, kuten neuvostoliittolaisissa sotilasajoneuvoissa yleensä. Istuimet oli verhoiltu vinyylillä. Istumapaikkoja oli kuljettajan vieressä yhdelle matkustajalle, käännettävällä takapenkillä kolmelle ja lisäksi takana tavaratilassa oli lisäistuimet kahdelle matkustajalle, jotka istuivat kasvot vastakkain ja selät sivuille päin. Polttoainesäiliön tilavuus oli 78 litraa.
Autoa päivitettiin vuonna 1983, jolloin sen mallimerkinnäksi tuli UAZ-315126. Moottorin iskutilavuutta kasvatettiin hieman ja samalla teho nousi 92 hevosvoimaan.

Ominaisuuksia

Auton huippunopeus oli 100 km/h, maavara oli 220 mm ja kääntösäde 6,5 metriä. Rengaskoko oli 8,40-15". Suurin lähestymiskulma on 50 ja jättökulma 45 astetta.

Käyttö Suomen puolustusvoimissa

Puolustusvoimat vastaanotti yhden UAZ-469:n kokeiluun 28. helmikuuta 1974. Kokeilu päättyi saman vuoden toukokuun lopussa. Vuoden 1976 kesäkuussa maahan saapuivat ensimmäiset 15 UAZia ja vuoteen 1982 mennessä niitä oli käytössä jo 250 kappaletta.
Suomessa joihinkin autoihin vaihdettiin kotimaiset, joskin huonosti istuvat kuomut. Joihinkin yksilöihin vaihdettiin valkoinen, lujitemuovinen katto. Näitä autoja kutsuttiin lempinimellä "ylioppilas-UAZ".
Puolustusvoimissa UAZ-469:n käyttöiäksi oli määritelty 9,5 vuotta ja 315126:n 9,2 vuotta. Muuten hyvän maastoauton heikko kohta oli moottori, jonka kestoikä oli vain 20 000–30 000 kilometriä. Niitä korjattiin puolustusvoimissa vuosittain viisikymmentä.
Warren Hastings

Warren Hastings (8. joulukuuta 1732 – 1818) oli ensimmäinen brittiläinen Bengalin kenraalikuvernööri vuosina 1772–1785. Hän oli syntynyt köyhään perheeseen ja äiti kuoli pojan synnyttyä. Hän opiskeli Westminster Schoolissa, tulevien pääministerien koulussa. Hän saapui Intian Kalkuttaan elokuussa 1750 ja liittyi samana vuonna Itä-Intian kauppakomppaniaan. Hänet valittiin kenraalikuvernööriksi vuonna 1773.
Komorien vaakuna

Komorien vaakuna on Komorien tunnus. Siinä on perinteinen islamin tunnus vihreä kuunsirppi. Kuunsirpissä on neljä tähteä, jotka symboloivat maan neljää saarta. Sama aihe on myös maan lipussa. Kuun takana on aurinko. Kuvion ympärille on kirjoitettu maan nimi Komorien federatiivinen islamilainen tasavalta ranskaksi (République Fédérale Islamique des Comores) ja arabiaksi (جمهورية القمر الإتحادية الإسلامية). Vaakunaa ympäröi kaksi laakeripuun oksaa ja alla oleva valkoinen kenttä, jossa on ranskankielinen teksti Unité - Justice - Progrès eli Yhtenäisyys - Oikeus - Edistys.
Joe Orton

John Kingsley ”Joe” Orton (1. tammikuuta 1933 Leicester – 9. elokuuta 1967 Lontoo) oli englantilainen näytelmä- ja romaanikirjailija, joka tuli lyhyen teatteriuransa aikana 1960-luvun puolessavälissä tunnetuksi monista mustan huumorin sävyttämistä anarkistisista, räävittöminäkin pidetyistä farsseistaan. Suomeksi niistä on esitetty ainakin Entertaining Mr Sloane (1964, nimillä Herra Sloane, Huvia herra Sloanille ja Olkaa kilttejä Mr. Sloanelle), Loot (1965, suom. Saalis) sekä What the Butler Saw (postuumi kantaesitys 1969, suomeksi nimillä Hullun kirjoissa ja vähän Eevankin ja Leikitäänkö lääkäriä?).
Orton alkoi kirjoittaa näytelmiä 1960-luvun alussa, teki läpimurron vuonna 1964 mutta kuoli jo vuonna 1967 pitkäaikaisen miesystävänsä Kenneth Halliwellin surmaamana. 
John Lahrin kirjoittaman Ortonin elämäkerran (1978) pohjalta ohjasi Stephen Frears vuonna 1987 ensi-iltansa saaneen tragikomediallisen elokuvan Prick Up Your Ears.
Liitohaukka

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 31–35 cm, siipien kärkiväli 75–87 cm ja paino noin 230 g. Liitohaukka on kooltaan kuin tuulihaukka, mutta tukevatekoisempi. Naama on pöllömäinen ja pää melko isokokoinen, siivet ovat verrattain leveät. Aikuisen linnun hartiat ovat mustat, käsisiiven alapinta valkoinen ja muu höyhenpuku on harmaa ja valkoinen. Sukupuolet ovat samannäköisiä.

Esiintyminen

Liitohaukan elinympäristö on hyvin laaja. Lähinnä Suomea se pesii hyvin harvalukuisena paikoin Espanjassa ja Portugalissa, Algeriassa, Marokossa ja Niilin laaksossa. Pääesiintymisalueet ovat Afrikan kaakkois- ja eteläosissa sekä Intiassa, Kaakkois-Aasiassa, Indonesiassa ja Filippiineillä. Sen elinympäristön ala on noin 10 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko 1–10 miljoonaa yksilöä. Laji on enimmäkseen paikkalintu, eikä sitä ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö

Liitohaukka viihtyy avoimessa tai puoliavoimessa maastossa niin puoliaavikoilla, autiomaiden reunoilla, laaksoissa, savanneilla, jokivarsilla ja metsäreunoissa. Se karttaa sademetsien sisäosia ja korkeita vuoristoja.

Lisääntyminen

Välimeren alueella muninta alkaa maaliskuun puolivälin ja huhtikuun alun välillä. Pesä on puun oksalla 3–20 m korkealla. Se on ohuista risuista rakennettu litteä risupesä, jonka vuorauksena on juuria, heiniä ja haudonta-aikana vihreitä kasvinosia. Naaras munii kolme tai neljä munaa, joita se hautoo keskimäärin 26 päivää. Koiras voi toisinaan auttaa haudonnassa. Haudonta alkaa heti ensimmäisestä munasta ja poikaset kuoriutuvat eriaikaisesti. Naaras lämmittää poikasia ainakin ensimmäisen viikon, jolloin koiras tuo perheelle ruokaa. Myöhemmin molemmat emot hankkivat poikasille ruokaa ja hoitavat niitä yhdessä. Poikaset oppivat lentämään 30–35 päivän ikäisinä, mutta vasta 40-päiväisinä, jos ruokaa on ollut niukasti.

Ravinto

Liitohaukat saalistavat pikkujyrsijöitä, lintuja, liskoja ja hyönteisiä. Pienet saaliit ne syövät jo ilmassa, isommat ne vievät kivelle, teurastavat ja pilkkovat sopiviksi paloiksi. Ne saalistavat yleensä kuten tuulihaukat lentämällä aukeassa maastossa, lekuttelemalla saaliin havaittuaan ja syöksymällä saaliin kimppuun. Hyönteisiä ne voivat saalistaa ilmasta.
Viktor Dammertz

Viktor Josef Dammertz (s. 8. kesäkuuta 1929) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi benediktiineihin 16. syyskuuta 1954 ja sai pappisvihkimyksensä Josef Freundorferilta 21. syyskuuta 1957.
Dammertz nimitettiin 21. syyskuuta 1977 benediktiinien priimasapotiksi. Hän erosi tästä tehtävästä vuonna 1992, jonka joulukuun 24. päivänä hän sai nimityksen Augsburgin hiippakunnan piispaksi. Dammertzin konsekroi piispaksi Lajos Kadan ja Josef Stimpflen avustama Friedrich Wetter 30. tammikuuta 1993. Piispa jäi eläkkeelle juuri 75-vuotispäivänsä jälkeen 9. kesäkuuta 2004.
Dammertz sai vuonna 2004 suuren Bundesverdienstkreuzin.
John Bevis

John Bevis (10. marraskuuta 1695 – 6. marraskuuta 1771) oli englantilainen lääkäri, sähkötutkija ja tähtitieteilijä. Hänet tunnetaan parhaiten Rapusumun löydöstä vuonna 1731.
Bevis myös havaitsi Venuksen Merkuriuksen peittämisen 28. toukokuuta vuonna 1737. Hän kokosi tähtiluettelon kaukoputkensa avulla vuonna 1750.
Akutuq

Akutuq on Alaskan alkuperäiskansa inuitien keskuudessa perinteisesti valmistettu ruokalaji. Sen perinteisiin ainesosiin kuuluvat esimerkiksi karibunrasva, merinisäkkäistä saatava öljy, lumi ja makua antamaan lisättävät marjat. Ruokalajin nimi akutuq tarkoittaa sekoittamista.

Valmistus

Valmistettaessa jouduttiin ottamaan huomioon paikallisesti saatavilla olevat raaka-aineet. Akutuqin valmistukseen on perinteisesti käytetty karibun ohutsuolen ympäriltä kerättyä kovaa ja valkoista rasvaa. Joskus karibun rasvan sijaan on käytetty esimerkiksi kalanrasvaa, josta valmistetun akutuqin rakenne on kuitenkin heikompi. Rasvaa pehmennetään vispaamalla, kunnes siitä tulee kuohkeaa massaa. Massaan lisätään kirkasta ja keltaista hylje- tai valasöljyä, joka vatkataan osaksi massaa sormin. Öljyä saadaan ensin nylkemällä traani ruhosta ja pesemällä se verestä. Tämän jälkeen traani varastoidaan puisiin tai nykyisin muovisiin säiliöihin. Traanin pinnalle muodostuu monityydyttämättömiä rasvahappoja. Öljyä ja rasvaa vatkataan sekaisin noin 45 minuuttia ja sekaan lisätään hieman vettä. Ruokalajin nimi akutuq tarkoittaa sekoittamista. Massa muistuttaa valmistuksen tässä vaiheessa kuohukermaa ja siihen lisätään sille makua antavat ainesosat. Usein käytettyihin aineisiin kuuluvat esimerkiksi alaskanvatukka ja mustikka. Sokeria on käytetty 1800-luvun puoliväliltä lähtien, jolloin sen toivat alueelle valaanpyytäjät. Marjojen ohella annokseen saatetaan lisätä lunta. Ainesosien suhde on tavallisesti yksi osa rasvaa, yksi osa öljyä ja neljä osaa proteiinia tai kasvismateriaa. Perinteisesti akutuqia saatettiin valmistaa suuri määrä kerralla, ja se varastoitiin ikiroudan kylmentämiin kellareihin.

Historia

Akutuqin historiaa ei tunneta. Mahdollisesti se tuli Pohjois-Amerikkaan jo ensimmäisten nykyisen Beringinsalmen ylittäneiden ihmisten mukana. Aina 1900-luvun alkupuolelle saakka oli tapana järjestää markkinat, joille saattoi saapua inuiteja satojenkin kilometrien päästä. Markkinoilla eri alueilta saapuneet vaihtoivat keskenään hyljeöljyä karibunrasvaan. Joillakin markkinoilla järjestettiin jonkinlaisia akutuqin valmistuksen kilpailuja. Niihin saattoi kuulua aqutuqit, joihin kilpailijat pyrkivät käyttämään mahdollisimman erikoisia raaka-aineita, kuten kuivattua kalaa, linnunmunia, karibun vatsan sisältöä, verta, majavaa tai saukkoa. Akutuqin valmistus on vähentynyt nykyaikana, ja sen valmistuksen taitavat ovat vanhentuneet. Jotkut ovat pyrkineet nykyaikaistamaan akutuqin valmistustapoja, esimerkiksi käyttämällä karibun ja hylkeen sijaan kasvisrasvaa tai oliiviöljyä ja sekoittamalla annoksen tehosekoittimella.
Aura Light

Aura Light, aiemmin Lumalampan, on ruotsalainen valaistusalan yritys. Yritys valmistaa ja toimittaa valaisimia pääosin teollisuuden, vähittäiskaupan ja julkisen sektorin käyttöön. Aura Lightilla on tytäryhtiöt Kiinassa, Tanskassa, Suomessa, Ranskassa, Saksassa, Italiassa, Norjassa, Portugalissa, Ruotsissa, Espanjassa sekä Iso-Britanniassa.
Yhtiö on perustettu vuonna 1930. Sen pääkonttori sijaitsee Tukholmassa ja tuotekehitys, tuotanto ja asiakaspalvelu Karlskronassa. Aura Lightilla on noin 300 työntekijää, ja sen liikevaihto vuonna 2012 oli noin 60 miljoonaa euroa. Yhtiön toimitusjohtaja on Martin Malmros.
Tempo massimo

Juoni

Professori Giacomo Benti viettää tätinsä ja miespalvelijansa kanssa rauhallista elämää Comojärven rannalla sijaitsevassa huvilassaan. Eräänä päivänä professorin ollessa veneilemässä seurapiirikaunotar Dora Sandri on vähällä pudota hänen päälleen laskuvarjolla. Benti kutsuu Doran huvilalleen ja rakastuu häneen. Saadakseen rakastettunsa huomion hän ryhtyy harrastamaan urheilua, mikä johtaa erilaisiin kommelluksiin ja väärinkäsityksiin. Lopulta Benti päätyy Milanoon, jossa Dora on menossa naimisiin vain hänen rahoistaan kiinnostuneen Bob Huertan kanssa. Päästyään selville juonesta Benti ryntää kirkkoon, pysäyttää häät ja pakenee morsiamen kanssa paikalta.

Tuotanto

Mario Mattòlin tuottama ja käsikirjoittama Tempo massimo on myös hänen ensimmäinen ohjaustyönsä. Alun perin sen ohjaajaksi oli ajateltu Carlo Ludovico Bragagliaa, joka vetäytyi projektista viime metreillä. Mattòlin tuottamissa revyissä esiintyneiden De Sican ja Millyn lisäksi siinä nähdään Anna Magnani toisessa elokuvaroolissaan.
Tempo massimo on välitön ja vauhdikas komedia, joka on tyyliltään paljon velkaa Mario Camerinin elokuville kuten Kyllä miehet ovat roistoja (Gli uomini, che mascalzoni, 1932). Elokuva menestyi kaupallisesti hyvin ja sai myös positiivisia arvosteluja ohjauksesta ja näyttelijäsuorituksistaan.
Mihail Borovitinov

Mihail Borovitinov (2. elokuuta 1874 Pietari – k. ei tiedossa) oli venäläinen lakimies, joka toimi toisen sortokauden aikana vuosina 1913–1917 Suomen senaatin talousosaston varapuheenjohtajana eli käytännössä pääministerinä niin sanotussa amiraalisenaatissa.
Borovitinov suoritti oikeustieteellisen tutkinnon Pietarin yliopistossa vuonna 1896. Sen jälkeen hän harjoitti jatko-opintoja siirtyen edelleen Venäjän oikeusministeriön virkamieheksi. Hän toimi mm. Venäjän vankeinhoitoylihallituksen apulaispääjohtajana 1906–1909 sekä sen jälkeen oikeusministeriön lakineuvoston pysyvänä jäsenenä 1910–1911.
Mihail Borovitinovin ura Suomessa alkoi 28. huhtikuuta 1911, jolloin hän siirtyi Suomen kenraalikuvernöörin kanslian päälliköksi. Siinä tehtävässä Borovitinov oli keskeinen tekijä, kun kenraalikuvernööri Franz Albert Seyn johti Suomen suuriruhtinaskunnan venäläistämistä. Palveluksistaan keisarikunnalle Borovitinov sai 27. huhtikuuta 1913 todellisen valtioneuvoksen arvon. Luottamuksen osoituksena Seynin taholta voidaan pitää Borovitinovin nimitystä Suomen keisarillisen senaatin talousosaston varapuheenjohtajksi 16. toukokuuta 1913. Tässä tehtävässä hän vei yhdenvertaisuuslain toteutusta entistä pitemmälle johtaessaan toista "sapelisenaattia", joksi venäläistyneitä Suomen senaattia silloin kutsuttiin.
Venäläistyneen senaatin ja kenraalikuvernööri Seynin ura päättyi keisari Nikolai II:n kruunustaluopumiseen helmikuun vallankumouksen seurauksena 15. maaliskuuta 1917. Seuraavana päivänä Seyn ja Borovitinov vangittiin ja vietiin vangittuina junalla Pietariin. Borovitinovin myöhemmistä kohtaloista on vähän tietoa. Se on tullut esille, että Seynin puoliso toimi Borovitinovin taloudenhoitajana 1910–1920-luvun taitteessa.
Timo Saarnio

Timo Saarnio (s. 1944 Helsinki) on suomalainen sisustusarkkitehti ja kalustesuunnittelija. Hän on keskittynyt 1990-luvun lamasta alkaen kalusteisiin ja suunnitellut erityisesti tuoleja.
Saarnio valmistui sisustusarkkitehdiksi 1971 Taideteollisesta oppilaitoksesta Helsingistä. Valmistuttuaan Saarnio työskenteli eri arkkitehtitoimistoissa Helsingissä kymmenen ensimmäistä vuotta. Hänen päätöitään tältä ajanjaksolta ovat muun muassa Valion pääkonttorin sisustus Helsingissä 1975–1977 ja Bagdadin konferenssikeskus Irakissa 1978–1981.
Saarnio aloitti 1982 työskentelyn omassa sisustusarkkitehtitoimistossa, jossa hän suunnitteli sisustuksia useiden yritysten pääkonttoreihin. Asiakkaita olivat muun muassa Kemira, Perusyhtymä, Fiskars, Partek, Jaakko Pöyry Oy ja Haka. Vuodesta 1982 hän on myös toiminut huonekalusuunnittelijana ja osallistunut useisiin suunnittelukilpailuihin. 1990-luvun lamasta lähtien hän on ollut pelkästään kalustesuunnittelija.
Saarnio suunnitteli 1987 Intimo-kalustesarjan ensin omalle yritykselleen Intimo Oy:lle, sittemmin mallisto siirtyi Martela Oy:lle. Intimo-sarjaan kuuluvat julkitilakäyttöön tarkoitetut yleistuolit, nojatuolit, sohvat ja pöydät. Yhdestä puuosasta ilman liitoksia valmistetun Una-tuolin Saarnio suunnitteli vuonna 1995 P. O. Korhonen Oy:lle.
Vuodesta 1992 Timo Saarnio on työskennellyt freelance-huonekalusuunnittelijana ja tehnyt yhteistyötä muun muassa Martelan, P. O. Korhosen, Selka-Line Oy:n, italialaisen Horm srl:n ja japanilaisen Interior Center Co. Ltd:n kanssa.
Saarnio on osakkaana Arktis-toimistossa, jonka suunnittelijana hän toimii.
Kalāt (Pakistan)

Historia

Kalāt tunnettiin sen varhaisen historian aikana kahdella eri nimellä, Kalat-i-Sewa tarunomaisen hindulaisen kuninkaan mukaan tai nimellä Kalat-i-Nicari paikallisen brahui-heimon mukaan. Nykyinen Kalāt lienee varhaisissa islamilaisissa lähteissä mainittu Kizkanan tai Kikan sekä kiinalaisen buddhalaisen pyhiinvaeltajan Xuanzangin mainitsema Ki-kianga. Kizkanan mainitaan 900-luvulla paikallisen hallitsijan keskuksena. Ibn Hawqalin mukaan hänen nimellä Mu'tazz bin Ahmad tuntema hallitsija oli abbasidien vasalli. Ghaznavidien valtakaudella Mahmud Ghaznilaisen mainitaan käyneen alueella metsästämässä leijonia.
1400-luvulta lähtien Kalātia hallitsivat brahuiden kambarani-heimo, joista myöhemmät Kalatin kaanit polveutuivat. 1700-luvulla Kalatin kaanit olivat ensin Nadir Šahin ja sittemmin Ahmad Šah Dorranin vasalleja. Kalatin kaani Nasir Khan rakennutti Kalātin linnoituksen (Mīrī), joka toimi sittemmin myös kaanin palatsina. C. Mason kuvaili 1830-luvulla Kalātissa olleen noin 800 taloa, eli kaupungin asukasluku lienee ollut kolme-neljätuhatta. Britit miehittivät kaupunkia jonkin aikaa ensimmäisen afgaanisodan aikana vuonna 1839, ja Kalatin kaanikunnasta tuli brittien protektoraatti vuonna 1876. Vuonna 1935 Kalātiin iski maanjäristys, joka teki suuria tuhoja myös Quettassa ja Mustangissa. Vuodesta 1948 lähtien Kalāt on ollut osa Pakistania.

Väestö

Kalātin asukasluku vuonna 1998 oli 22 559. Kaupungin asukkaat ovat etniseltä taustaltaan pääosin brahuita tai balucheja.
Big Brother 2008

Big Brother 2008 oli tosi-tv-sarja Big Brotherin suomalaisen version 4. tuotantokausi. Kausi alkoi 26. elokuuta 2008 ja päättyi 30. marraskuuta 2008 kestäen 97 päivää. Kauden voitti Anniina Mustajärvi ja toiseksi sijoittui Tero Savikuja. Tällä kaudella ohjelman juontajina toimivat Vappu Pimiä (Big Brother Talk Show) ja Janne Kataja (Big Brother Extra). Aiemmista kausista poiketen tänä vuonna Sub-kanavalla lähetettiin arkisin myös kolmen viimevuotisen kilpailijan (Kadi, Farbod ja Aki) juontama interaktiivinen Big Brother Game -tekstiviestikisa. Tämän vuoden pudonneet asukkaat juonsivat yksittäisiä lähetyksiä. Big Brother -talossa on ennalta määrätyt säännöt, joita kaikkien asukkaiden on ehdottomasti noudatettava. Sääntöjen rikkoja voi saada rangaistuksen. Big Brotherilla on kuitenkin oikeus muuttaa sääntöjä milloin tahansa ennalta ilmoittamatta.
Hakutilaisuudet 4. tuotantokaudelle järjestettiin huhtikuussa 2008 Helsingissä, Oulussa, Rovaniemellä, Jyväskylässä, Tampereella ja Turussa. Lisäksi Subin Subject-internetyhteisössä julkaistavien hakuvideoiden perusteella yleisö valitsi asukkaaksi oman suosikkinsa.
Kauden alkua seuraavana päivänä esitetty kooste edellisen päivän tapahtumista sai 508 000 katsojaa. 30. marraskuuta 2008 esitetty finaali keräsi keskimäärin 676 000 katsojaa, mikä on Subin uusi katsojaennätys.
Kilpailijat (asukkaat) asuivat Espoon Kivenlahteen rakennetussa talossa.

Kansainvälinen asukasvaihto

19. lokakuuta 2008 Johan lähetettiin Afrikan Big Brotherin 3. tuotantokauden vierailevaksi kilpailijaksi Johannesburgiin. Vastaavasti Afrikasta Suomeen tuotiin zimbabwelainen Munya Chidzonga. Munya lähti takaisin Afrikan Big Brotheriin 24. lokakuuta ja Johan palasi Suomen Big Brother taloon 25. lokakuuta 2008.
Alfred von Hedenström

Alfred von Hedenström (1869 – 1927) oli kansallisuudeltaan ruotsalainen poliittinen historioitsija. Hän vietti elämänsä pääosin Venäjän keisarikunnassa ja Baltian maissa tutkien taloudellisia ja poliittisia oloja ja kirjoittaen niistä saksaksi. Vuonna 1900 hänestä tuli dosentti Riian polyteknilliseen opistoon. Vuodesta 1919 hän toimi itsenäisessä Latviassa Riian yliopiston dosenttina.
Prometheus-leirin tuki

Historia

Vuonna 1984 Vapaa-ajattelijain liitto ja Forssan vapaa-ajattelijat järjestivät Forssan Valijärvellä kaksipäiväisen tapahtuman nuorille. Tavoitteena oli tarjota elämän- ja maailmankatsomuksellisia virikkeitä niille nuorille, jotka eivät ole uskovaisia, jotta nämä eivät tuntisi itseään syrjäytetyiksi kun heidän kristityt ikätoverinsa käyvät rippikoulun ja saavat lahjoja. ”Varjorippikouluun” eli virallisesti Valijärvi-tapahtumaan osallistui 30 nuorta. Seuraavana vuonna tapahtumaa markkinoitiin elämänkatsomusleirin nimellä, mutta tapahtuma peruutettiin osallistujien puutteen vuoksi. Vuonna 1988 yläasteen elämänkatsomustiedon oppilaat alkoivat suunnitella uskonnotonta aikuistumisleiriä, ja heidän ajatustensa pohjalta Filosofian ja elämänkatsomustiedon opettajat Feto järjesti kesällä 1989 ensimmäisen Prometheus-leirin. Seuraavana vuonna leirejä järjestämään perustettiin Prometheus-leirin tuki ry.

Toiminta

Prometheus-leirin tuki ry:n tarkoitus on järjestää uskonnollisesti ja poliittisesti sitoutumatonta aikuistumiskoulutusta.
Protun toimistossa Helsingissä työskentelee yksi kokopäiväinen ja yksi osa-aikainen työntekijä, ja leirien ja koulutusten kokeille maksetaan työstään korvaus, mutta muilta osin yhdistyksen toiminta perustuu vapaaehtoistyöhön. Vuonna 2006 leiritiimit, kouluttajat, jaostolaiset ja muut aktiivit tekivät Prometheus-leirin tuessa vapaaehtoista työtä yhteensä vähintään 60 000 tuntia, eli 30 ihmisen ympärivuotisen kokopäivätyön verran.
Prometheus-leirin tuki ry on nuorten filosofiatapahtuma Nufitin pääjärjestäjä ja uskonnottomia perhejuhlia järjestävän Pro-seremoniat -yrityksen taustajärjestö.

Työryhmät

Pysyvien jaostojen lisäksi Protussa toimii väliaikaisia työryhmiä, joiden tehtävä on valmistella ja toteuttaa ajankohtaisia projekteja tai uudistuksia. Työryhmät lopettavat toimintansa heti, kun työ on valmis.