google/wiki40b huggingface dataset:
Air Belgium

Historia

Yhtiö perustettiin kesällä 2016. Yhtiön perusti sen nykyinen toimitusjohtaja Niky Terzakis, kuka aiemmin työskenteli ASL Airlines Belgiumilla (aiemmin TNT Airways). Tarkoituksena oli yhdistää Belgia Kiinaan, muun muassa Hongkongiin, Pekingiin, Shanghaihin, Xi’aniin, Wuhaniin, Taiyuaniin ja Zhengzhouhun yhtiön kotipaikasta Brysselistä.
Yhtiön ensimmäinen lento Brysselistä Hongkongiin oli tarkoitus lentää elokuussa 2017, mutta näin ei käynyt, koska yhtiöltä puuttui "air operator's sertificate (AOC)''. Joulukuussa 2017 yhtiö kertoi, että ensilento lennettäisiin maaliskuussa 2018. Yhtiö kertoi myös, että business-luokan matkustajat ja muut premium matkustajat pääsisivät lentämään Brysselin lentokentän uudesta yksityisterminaalista. Turistiluokan matkustajat käyttäisivät normaalia terminaalia. 
14. päivä maaliskuuta lentoyhtiö ilmoitti, että oli saanut tarvittavan sertifikaatin Belgian ilmailuviranomaisilta, ja että yhtiö voisi alkaa lentämään. Yhtiö ilmoitti, että ensilento lennettäisiin huhtikuussa.
29. päivä maaliskuuta yhtiö lensi ensimmäisen lentonsa. Tämä ei kuitenkaan ollut yhtiön oma lento, vaan Surinam Airwaysin lento, jonka Air Belgium operoi Airbus A340-300-koneella. Lento oli Schipholin kansainväliseltä lentoasemalta Amsterdamista Paramariboon Surinameen. 
25. päivä huhtikuuta lentoyhtiö ilmoitti, että yhtiön oma ensilento myöhästyisi jälleen, koska eivät olleet saaneet Venäjän ilmailuviranomaisilta lupaa lentää Venäjän ilmatilan yli Hongkongiin. Yhtiön uusi ensilentopäivä olisi 3. kesäkuuta. 
Sen jälkeen kun 3. kesäkuuta yhtiö sai ensilentonsa lennettyä, ilmoitti yhtiö lopettavansa Hongkongin lennot talven ajaksi, ja alkoi keskittyä charter-lentoihin. Talven ajaksi yhtiö luovutti laivastonsa Air Francen käyttöön.
Vuoden 2018 lopussa British Airways wet leasasi Air Belgiumin Airbus A340-300-koneen operoimaan yhtiön reittejä Lontoon Heathrow’n lentoasemalta muun muassa Kairoon, Abu Dhabiin ja Dubaihin.
Tapiolan kaavoitus

Tapiolan kaavoitus on toteutettu alueittain useassa vaiheessa, jotka ovat suunnitteluperiaatteiltaan erilaisia. Alueen perustamisvaiheessa 1950-luvulla kaavoituksen toteuttajana oli poikkeuksellisesti Asuntosäätiö itsenäisesti, ilman silloisen Espoon maalaiskunnan myötävaikutusta. Espoon maalaiskunnan aluetta Tapiola oli vuoteen 1963, vuosina 1963–1971 alue kuului Espoon kauppalaan, ja sen jälkeen Tapiolaa on kaavoittanut Espoon kaupunki normaaliin tapaan.
Tapiolan kaupunginosaan kuuluu 1950-luvun loppupuolella rakennettu alueen ensimmäinen rakennusvaihe, puutarhakaupunki (ns. Läntinen ja Itäinen lähiö sekä Tapiolan keskusta). Lisäksi Tapiolan kaupunginosaa ovat Merituulentien eteläpuolinen alue Otsonlahdesta Suvituulentielle, ja Tapiolan urheilupuiston alue lännessä. Pohjoinen lähiö on osa Pohjois-Tapiolan kaupunginosaa.  Kaavoituksessa käytettävä termi Suur-Tapiola puolestaan on suuralue, joka käsittää myös Otaniemen, Haukilahti-Westendin, Mankkaan ja Laajalahden kaupunginosat.

Kaavoitustilanne

Koko Tapiolan alue on asemakaavoitettu. Pitkällisen valmistelun jälkeen alueelle saatiin lisäksi voimaan vuonna 2008 yleiskaava, Espoon eteläinen yleiskaava. Yleiskaava on pitkän ajanjakson asemakaavaa laajempi maankäyttösuunnitelma, joka ohjaa alueen asemakaavoitusta. Kaavoittamattomilla alueilla asemakaava suunnitellaan yleiskaavaa noudattaen, ja toisaalta vanhoilla asemakaava-alueilla kuten Tapiolassa voidaan toteuttaa asemakaavamuutoksia tilanteen saamiseksi yleiskaavan mukaiseksi.

Espoon eteläinen yleiskaava

Espoon eteläisten alueiden yleiskaava hyväksyttiin huhtikuussa 2008. Espoon kaupunki on antanut tavoiteohjelmassan kaavalle suuren painoarvon. Kaupunginvaltuuston päätösten mukaan yleiskaavassa varaudutaan 300 000 asukkaaseen vuonna 2030. Työpaikkaomavaraisuus on 100 %, mikä tarkoittaa yhtä monta työpaikkaa kuin asukastakin. Erityisesti kehitettävänä alueena painottuvat Kaakkois-Espoo - johon kuuluu myös Tapiola ja Kauklahteen jatkettavan Länsiväylän varsi. Tällä kehittämisvyöhykkeellä nostetaan sekä asunto- että työpaikka-alueiden tehokkuutta. Uudisrakentamisella luodaan edellytykset elinvoimaisten kaupunkikeskusten synnylle, ja tuetaan joukkoliikenteen järjestämistä. Yleiskaavan toteuttaminen aloitetaan kehittämisvyöhykkeeltä.
Alueet on yleiskaavassa jaettu kolmeen tyyppiin: nykyisellään säilyvät, kehitettävät ja uudet/olennaisesti muuttuvat alueet. Tapiolan keskusta, itäinen ja pohjoinen lähiö on merkitty säilytettäväksi alueeksi. Tällöin alueen asemakaavaa muutettaessa turvataan nykyisen rakennuskannan säilyminen ja alueen kaupunkikuvaan soveltuva kehittäminen.
Yleiskaavaan on määritetty myös muun muassa keskeiset kulttuuriympäristöt. Kulttuuriympäristöllä tarkoitetaan ihmisen ja luonnon vuorovaikutuksen avulla syntynyttä ympäristöä, johon kuuluvat yhtä lailla maisema ja rakennettu ympäristö. Tapiola on merkitty kaupunkikuvallisesti arvokkaaksi alueeksi, kaupunkimaisemaksi, jonka ominaispiirteitä, kaupunkikuvallista sekä rakennus- ja kulttuurihistoriallista arvoa on alueena vaalittava. Merkintä ei kohdistu yksittäisiin rakennuksiin.
Sakshat

Sakshat on Vellore Institute of Technologyn, Indian Institute of Sciencen tutkijoiden 3. helmikuuta 2009 esittelemä projekti, 500 rupiaa maksavan sylitietokoneen kehittämiseksi digitaalisen kuilun tasoittamiseen tähtäävä projekti. Sylitietokoneessa on käyttömuistia 2 gigabittiä, jota voi laajentaa, WLAN ja ethernet-liitäntä eikä sen ottosähköteho ole kuin 2 wattia.
Tornion ja Haaparannan posti-ilmarata

Tornion ja Haaparannan posti-ilmarata rakennettiin ensimmäisen maailmansodan aikana Tornion ja Haaparannan välille. Tornionjoen ylittävä rata muodostui suurista hirsitorneista, joiden varaan oli jännitetty noin 1,3 kilometrin pituiset vaijerit. Vaijereiden varassa kulki 45 kuljetuskoria 17 metrin korkeudessa.
Tarve ilmaradalle syntyi, kun sota oli katkaissut Venäjän muita liikenneyhteyksiä. Vuosina 1916–1917 rakennetulla ilmaradalla kulki parin vuoden aikana 27,7 miljoonaa postipakettia. Ilmarata purettiin 1919, kun Tornionjoen rautatiesilta valmistui.
Steven Pinker

Steven Arthur Pinker (s. 18. syyskuuta 1954 Montreal, Kanada) on kanadalais-yhdysvaltalainen psykologi, kognitiotieteilijä ja tietokirjailija, joka tunnetaan erityisesti teoksistaan The Language Instinct (1994), How the Mind Works (1997) ja The Blank Slate (2002).

Elämä

Pinker syntyi englanninkieliseen juutalaisyhteisöön Montrealissa, mutta ryhtyi ateistiksi 13-vuotiaana. Hänen isänsä Harry Pinker oli opiskellut juristiksi, mutta oli kuitenkin aluksi toiminut kulkukauppiaana. Pinkerin äiti Roslyn puolestaan toimi uransa aikana sekä opinto-ohjaajana että lukion vararehtorina.
Pinker työskentelee Yhdysvalloissa MITissä, jossa hän on kognitiivisen neurotieteen osaston johtaja. Hän tutkii aivojen osien tapaa käsitellä ympäristöstä tulevaa informaatiota ja on sitä mieltä, että ympäristön vaikutusta ihmisen käyttäytymiseen on huomattavasti liioiteltu. Hän on omaksunut Noam Chomskyn opin siitä, että ihminen on syntyessään valmiiksi ohjelmoitu oppimaan kielioppiin pohjautuvan kielen. 
Hän on myös suosittu luennoitsija ja muistuttaa ulkoisesti rocktähteä.
Steven Pinkerin ja Paul Bloomin artikkeli ”Natural language and natural selection” (1990), jossa he esittivät nykyihmisen oletetun kielielimen kehittyneen normaalin luonnonvalinnan muovaamana, käynnisti nykyisen keskustelun kielen synnystä.
Viittomanimi

Viittomanimi on henkilön viittomakielinen nimi. Viittomanimi on yksiosainen viittoma, jolla viitataan tiettyyn henkilöön samalla tavoin kuin puhuttujen kielten nimillä. 
Viittomanimien rakenne ja antoperusteet vaihtelevat eri maissa. Suomalaisessa viittomakielessä viittomanimi on aina yksilöllinen eikä ole yleensä sidoksissa henkilön suomenkieliseen nimeen (kahdella "Matilla" on eri viittomanimet), kun taas ruotsalaisessa viittomakielessä viittomanimet ovat vakiintuneet ruotsinkielisen nimen mukaan (jokaisen "Bengtin" viittomanimi on sama). Amerikkalaisessa viittomakielessä viittomanimi muodostetaan henkilön puhutun kielen nimen alkukirjaimen mukaisesta sormiaakkosesta, jolla kosketetaan jotain kehon osaa (esimerkiksi R koskettaa vastakkaista olkapäätä).

Nimen antaminen

Viittomanimi annetaan usein vasta koulussa tai muissa yhteyksissä viittomakieliseen yhteisöön vasta hyvin myöhäisessä vaiheessa. Ennen "virallista" viittomanimeä henkilöön viitataan muilla tavoin, esimerkiksi sormittamalla koko nimi, etunimen alkukirjaimella tai muilla tavoin ((isän/äidin viittoma) + TYTÄR/POIKA, perheen sisällä VAUVA, POIKA jne.)
Nykyään kuurot vanhemmat saattavat antaa lapselleen viittomanimen samaan aikaan suomenkielisen nimen kanssa jo ennen lapsen syntymää. Tällöin nimi saatetaan valita historiallisen henkilön mukaan tai valintaperuste voi olla pelkästään nimen esteettisyys, kuten puhuttujen kielten nimenvalinnan on tapana olla. Viittomanimi saattaa tarttua muihinkin ei-fyysisiin seikkoihin, kuten syntymähetken auringonpaisteeseen tai tekopaikan viittomavastineeseen. Viittomanimien kehitys näyttää olevan kohti abstraktimpia nimiä.

Nimen vaihtaminen

Viittomanimi saattaa muuttua ajan myötä. Yleensä sama viittomanimi kahdella henkilöllä koetaan hankalaksi, joten yhteisöön tai kouluun tulevan viittomanimi saattaa muuttua sekaannusten välttämiseksi. Jos viittomanimi viittaa ulkoiseen ominaisuuteen, joka muuttuu (hiustyyli, silmälasit...), saattaa myös viittomanimi muuttua, mutta ei välttämättä. Usein nimi saatetaan vaihtaa, jos henkilö itse kokee sen loukkaavaksi.

Yhteisön ulkopuoliset henkilöt

Myös viittomakielisen yhteisön ulkopuolisella tunnetulla henkilöllä voi olla viittomanimi. Nimi saattaa olla "epävirallinen" jota ei käytetä virallisissa yhteyksissä tai henkilön tavatessa, varsinkin jos nimi viittaa negatiivisiin ominaisuuksiin (esimerkiksi Tarja Halosen viittoma PITKÄ-NENÄ tai Martti Ahtisaaren "lihava-kävelee-lyllertäen").
Henkilöön, jolla ei ole viittomanimeä (tai jonka viittomanimi ei ole keskustelijoiden tiedossa), viitataan sormittamalla puhutun kielen nimi joko kirjain kerrallaan kokonaan (J-O-H-A-N-N-A) tai pelkkä alkukirjain ja koko nimen mukainen huulio. Usein nimi sormitetaan keskustelussa ensimmäisen kerran kokonaan ja jatkossa käytetään alkukirjainta.
Afrikan maantiede

Afrikka on maapallon toiseksi suurin manner. Sen pohjoisosaa hallitsee Saharan autiomaa, ja keskiosissa on trooppisia sademetsiä.

Sijainti ja koko

Afrikka rajautuu pohjoisessa Välimereen, koillisessa Suezin kanavaan ja Punaiseenmereen, idässä Intian valtamereen ja lännessä Atlanttiin.
Afrikan pinta-ala on 30,3 miljoonaa neliökilometriä. Afrikan pohjoisimmasta kohdasta, Ras ben Sakkasta Tunisiassa (37°21' N), eteläisimpään, Cape Agulhasiin Etelä-Afrikassa on matkaa suunnilleen 8 000 kilometriä. Manteren läntisimmästä kohdasta, Kap Verden niemimaasta Senegalissa(17°33'22" W), itäisipään kohtaan Sar Hafuniin Somaliassa (51°27'52" E), on noin 7 400 kilometriä.
Afrikan rantaviivan pituus on noin 26 000 kilometriä. Muihin maanosiin verrattuna Afrikan rannikot ovat melko suoria, ilman laajoja niemimaita tai lahtia.

Pinnanmuodot

Afrikka koostuu useista ylätasangoista, jotka Itä-Afrikan hautavajoama halkaisee mantereen itäosissa. Vulkaanisessa hautavajoamassa on useita järviä ja laaksoja. Afrikan luoteisosissa ovat Atlasvuoret, jotka ovat geologisesti mantereen nuorinta osaa.
Afrikan korkein vuori on Kilimanjaro, jonka huippu on 5 895 metriä merenpinnasta.

Vesistöt

Afrikan suurin joki on Välimereen laskeva Niili, jota pidetään noin 6 690 kilometrin pituudellaan maailman pisimpänä jokena. Muita Afrikan suurimpia jokia ovat Kongo (4 630 km), Sambesi (2 735 km) ja Niger (4 100 km).
Useimmat Afrikan suurista järvistä sijaitsevat Ison hautavajoaman alueella. Suurimpia järviä ovat esimerkiksi Victorianjärvi, Tanganjikajärvi, Njassajärvi, Albertinjärvi ja Tšadjärvi.

Saaret

Afrikan kaakkoisrannikolla on Madagaskar, joka on maailman neljänneksi suurin saari. Mannerta ympäröiviä muita saaria ovat esimerkiksi Komorien saaristo (Komorit ja Mayotte), Réunion, Mauritius, Seychellit, Sokotra, Tristan da Cunha, Madeira, Kanariansaaret sekä São Tomé ja Príncipe.

Kasvillisuusvyöhykkeet

Pohjois-Afrikassa on suuri Saharan kuumuusaavikko. Sen pohjoispuolella on kapea Välimeren rannikkovyöhyke. Saharan eteläpuolella on Sahel, joka on kuiva, puoliaavikosta savanniksi asteittain muuttuva alue. Keski- ja Länsi-Afrikka on tiheiden ja kosteiden trooppisten sademetsien peitossa. Eteläisessä Afrikassa on puoliaavikoita ja Kalaharin autiomaa.

Eläimistö

Afrikassa on hyvin monimuotoinen ja runsas eläimistö. Siellä on maailman muihin alueisiin verrattuna huomattavan paljon suurikokoisia eläimiä, varsinkin nisäkkäitä. Sellaisia ovat petoeläimistä leijona, leopardi ja hyeena, kasvis­syöjistä esimerkiksi afrikannorsu, kirahvi, virtahepo ja sarvikuono. Afrikassa on myös suuri joukko antilooppilajeja sekä kädellisiä kuten paviaanit sekä ihmis­apinoihin kuuluvat simpanssit ja gorillat. Linnuista suurin on strutsi ja matelijoista krokotiili.
Marjaniemen Melojat

Marjaniemen Melojat (lyhenne MaMe) on Helsingin Marjaniemessä toimiva melontaseura. Seura on perustettu vuonna 1935 ja sen nykyinen jäsenmäärä on yli 800. Seurassa harrastetaan retki- ja kuntomelontaa, koskimelontaa ja kilpamelontaa. Marjaniemen Melojat järjestää myös nuorille omaa melontaan liittyvää toimintaa, sekä erilaisia retkiä ja melontatapahtumia mm. pääkaupunkimelonnan ja melontakursseja.
Koskimelonta irtaantui MaMesta v.2006 ja jatkaa nyt toimintaansa erillisenä yhdistyksenä, Kohina - koskimelonta ry:nä. Kohina pitää kotipaikkanaan Kymijokea, jonne on myös rakentumassa seuran tukikohta.
Itä-Timorin kriisi 1999

Vuoden 1999 kriisi Itä-Timorissa alkoi maan itsenäistymistä vastustaneiden militanttien siviileihin kohdistuneilla hyökkäyksillä, jotka laajenivat yleiseksi väkivallaksi ympäri maata. Väkivalta purkautui Itä-Timorin itsenäistymistä koskeneen kansanäänestyksen jälkeen. Noin 1 400 siviilin arvioidaan saaneen surmansa väkivaltaisuuksissa. YK perusti alueelle rauhanturvaamisoperaation InterFET.
Nekalan talo

Nekalan talo sijaitsi Iidesjärven rannalla, Tampereen Nekalassa. Nekalan päärakennus oli Iidesjärven rannassa nykyisellä kaupungin varastoalueella. Se oli pystyssä vielä 1980-luvulla rapistuneena muistomerkkinä mahtavasta kartanoiden ajasta. Nekalasta Hatanpään kartanoon johtava tie kulki suunnilleen nykyisen Nekalantien paikalla. 
Talousrakennukset – 30 lehmän navetta, talli 10 hevoselle, riihi sekä muut tarpeelliset pikkurakennukset – sijaitsivat talosta länteen ja itäpuolella oli puutarha ja vainioita. Iidesjärven rannassa oli jykevistä hirsistä tehty laituri. Järven rannat olivat korkean ja monta metriä leveän järviruo'on vallassa. Pohja oli upottava, mutta silti uimaranta oli muonamiesten lasten vilkkaassa käytössä.
Moskovan ulkoministerikonferenssi

Moskovan ulkoministerikonferenssi pidettiin 18. lokakuuta–11. marraskuuta 1943 Moskovan Kremlissä ja Spiridovan palatsissa. Kokouksessa valmisteltiin tulevaa liittoutuneiden Teheranin konferenssia. Konferenssiin osallistuivat Anthony Eden Yhdistyneestä kuningaskunnasta, Cordell Hull Yhdysvalloista, Foo Ping-Sheung Kiinasta ja Vjatšeslav Molotov Neuvostoliitosta.

Päätöksiä ja linjauksia

Kokouksessa hyväksyttiin Yhdysvaltain aloitteesta neljän vallan (Neuvostoliitto, Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta, ja Kiina) julistus, jossa ne uudistivat vaatimuksensa jatkaa taistelua vihollisen ehdottomaan antautumiseen saakka. Tulevan maailmanrauhan ylläpitämiseksi oli perustettava yleinen kansainvälinen järjestö, jollaisen perustamiseksi oli ryhdyttävä yhteisiin toimenpiteisiin (Moskovan julistus). Neuvostoliiton ulkoasiainkomissaari Molotov antoi näille esityksille kannatuksensa, jonka seurauksena amerikkalaiset lupasivat olla puuttumatta Euroopan tuleviin rajajärjestelyihin ja muihin yksityiskohtiin. Itävallan erottamisesta Saksasta tehtiin kuitenkin tarkempi päätös. 
Konferenssissa sovittiin myös, että rauhankosketukset Saksan satelliittien kanssa hoitaisi lähinnä se liittoutuneisiin kuulunut suurvalta, joka oli kantanut päätaakan kyseistä maata vastaan käydyssä taistelussa. Näin Neuvostoliitto sai osakseen Suomen ja länsivallat vastaavasti Italian. Kokouksessa päätettiin perustaa kolmen suurvallan «Euroopan neuvoa-antava komissio», joka kokoontuisi Lontoossa.
Kokouksessa valmisteltiin kolmen suuren valtionpäämiehen Churchillin, Rooseveltin ja Stalinin henkilökohtaista tapaamista, joka toteutui joulukuussa Teheranissa.
Järjestysluku (kemia)

Kemiassa ja fysiikassa järjestysluku (Z) on atomin ytimessä olevien protonien lukumäärä. Esimerkiksi hiilen järjestysluku on kuusi (Z = 6), koska hiiliatomin ytimessä on kuusi protonia. Jaksollisessa järjestelmässä alkuaineet on järjestetty kasvavan järjestysluvun mukaisesti.

Historia

Dmitri Mendelejevin jaksollisessa järjestelmässä oli ongelmana alkuaineiden järjestys. Kun alkuaineet järjestettiin ryhmiin kemiallisen käyttäytymisen perusteella, ne eivät olleet täydellisesti atomimassan mukaisessa suuruusjärjestyksessä. Esimerkiksi telluuri oli jaksollisessa järjestelmässä ennen kevyempää jodia.
Ongelman ratkaisi Henry Gwyn Jeffreys Moseley vuonna 1913. Moseley päätteli eri alkuaineiden röntgenspektrien avulla, että atomissa on perussuure, joka kasvaa tasaisesti siirryttäessä jaksollisen järjestelmän alkuaineesta seuraavaan. Tämä suure on järjestysluku, joka osoittaa alkuaineen paikan jaksollisessa järjestelmässä. Järjestysluku on yhtä suuri kuin atomin ytimen positiivinen varaus. Moseleyn kokeet osoittivat, että alkuaineen kemialliset ominaisuudet määrää järjestysluku eikä atomimassa. Siten voitiin hyväksyä se, että telluuri on jaksollisessa järjestelmässä ennen jodia.
Manu Haukkala

Manu Haukkala (s. 10. lokakuuta 1997 Ylihärmä) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa kaudella 2018 Superpesiksessä pelaavaa Alajärven Ankkureita. Haukkala on pelannut miesten sarjoissa kaudesta 2012 lähtien. Kausina 2012–2015 hän pelasi Vähänkyrön Viestin miesten suomensarjajoukkueessa. Kausina 2016 ja 2017 pelasi miesten Superpesiksessä Ankkureiden joukkueessa, minkä lisäksi hän pelasi Suomensarjassa Alavuden Peli-Veikoissa. Haukkalan nykyinen sopimus Ankkureiden kanssa kattaa kauden 2018.
Mahmud Ghaznilainen

Elämäkerta

Mahmud Ghaznilainen syntyi vuonna 971. Hän oli Ghaznavidien valtakunnan perustaneen Sebük Teginin poika. Sebük Tegin oli ollut turkkilaistaustainen sotilasorja, joka oli lopulta saanut haltuunsa suuren osan aiemmin samanidien hallitsemasta alueesta. Hänen kuollessaan vuonna 997 syttyi veljessota hän poikiensa kesken, jonka voittajaksi selviytyi Mahmud vuonna 998. Mahmud voitti myös valtaannousuaan seuranneet kapinat, joita johtivat entiset samanidikuvernöörit. Mahmud käytti arvonimeä sulttaani. Sulttaani oli arvonimenä alkanut yleistyä itäisessä islamilaisessa maailamssa 900-luvulla ja ghaznavidit lukeutuivat sen ensimmäisiin käyttäjiin.
Hallitsijana Mahmud oli muodollisesti Bagdadin abbasidi-kalifin alainen, mutta käytännössä itsenäinen. Mahmud tuki sunnalaista kalifia sotien esimerkiksi šiialaisia bujideja ja hinduhallitsijoita vastaan. Häntä edeltäneiden samanidien tapaan Mahmud käytti kalifia oman ideologiansa oikeuttajana, mutta käskyvaltaa ei kalifilla häneen ollut. Mahmudin sotareket selittyivät uskonnon ohella myös strategisilla ja taloudellisilla syillä. Etenkin Intia muodosti houkuttelevan laajentumissuunnan Mahmudille. Alue koostui pienistä keskenään kilpailevista valtioista, kun taas muissa suunnissa voimakkaita valtakuntia, kuten pohjoisen sotilaallisesti vahvat karakhanidit. Mahmudin sanotaankin tehneen noin 17 sotaretkeä Intiaan, ensimmäisen vuonna 1001 ja viimeisen vuonna 1026. Hänen päävastustajansa ensimmäisillä sotaretkillä oli Panžabia hallinnut Jaipal, jonka Mahmud voitti taistelussa lähellä nykyistä Peshawaria vuonna 1001. Jaipalin poika Anandpal jatkoi sotaa Mahmudia vastaan joidenkin muiden Intian hallitsijoiden tukemana, mutta hänetkin voitettiin vuonna 1008, jonka jälkeen Mahmudin oli mahdollista edetä kohti Intian sydänmaita. Hänen viimeinen sotaretkensä Intiaan ulottui aina Somnathiin saakka Gudžaratissa.
Mahmudin valloitusten aikana hänen pääkaupungistaan Ghaznista muodostui ensimmäinen Afganistanin alueella sijainnut valtakunnan pääkaupunki sitten Kušan-valtakunnan aikojen. Kaupungissa toteutettiin suuria rakennushankkeita, joita varten tuotiin arkkitehteja ja käsityöläisiä Perisasta ja Intiasta. Mahmudin hovissa vaikutti itäisen islamilaisen maailman meineikkaimpia oppineita ja runoilijoita. Esimerkiksi runoilija Ferdousi saapui Ghazniin esittelemään teostaan Šahname, johon Mahmud suhtautui kuitenkjin ilmeisesti yliolkaisesti. Mahmud saattoi luoda oman valtakuntansa paljolti siksi, että lähialueella ei ollut varteenotettavia kilpailijoita. Hänen kuoltuuan vuonna 1030 valtaan nousi hänen poikansa Mas'ud I, joka kärsi vuonna 1040 huomattavan tappion Dandanqanin taistelussa uudelle kasvavalle vaikuttajalle seldžukeille. Ghaznavidit säilyttivät alueensa vain Kabulin laaksossa ja Pohjois-Intiassa ja 1100-luvulla he päätyivät ghuridien kukistamaksi. Muslimihistorioitsijat ovat muistaneet Mahmudin etenkin islamin esitaistelijana Intiassa, kun taas monet Intialaiset tunsivat hänet lähinnä ryöstöretkistään.
Appalakit

Appalakit (engl. Appalachian Mountains) on Pohjois-Amerikan itärannikon suuntaisena kulkeva vuorijono, joka ulottuu Saint Lawrencen lahdelta Alabamaan. Hudsonjoki jakaa sen Pohjois- ja Etelä-Appalakkeihin.
Yhdysvaltojen puolella vuorijono ulottuu eteläisten Alabaman, Georgian, Etelä- ja Pohjois-Carolinan, Tennesseen, Kentuckyn ja Virginian kautta pohjoisiin Länsi-Virginian, Marylandin, Ohion, Pennsylvanian ja New Yorkin osavaltioihin. Hudsonjoen pohjoispuolella Appalakit ulottuvat New Yorkin jälkeen Connecticutin, Massachusettsin, Vermontin, New Hampshiren ja Mainen kautta Kanadan puolelle itäisimpiin provinsseihin Ontarioon, Québeciin ja New Brunswickiin. Samaa vuorijonoa on niin ikään Newfoundland. Myös Yhdysvaltojen pääkaupunki Washington sijaitsee Appalakkien juurella.

Geologiaa

Appalakit syntyivät noin 400 miljoonaa vuotta sitten ensimmäisessä niistä mannerlaattojen törmäyksistä, jotka johtivat jättiläismanner Pangean syntyyn. Appalakit ovat osa samaa vuoriketjua kuin Anti-Atlasvuoret Marokossa; vuorten syntyaikana mantereet olivat yhdessä.
Sekä Kanadan että Yhdysvaltojen alueelle ulottuva Laurentidien vuoristo luetaan toisinaan Appalakkien jatkeeksi.

Kasvillisuus ja eläimistö

Appalakkien eteläosan biodiversiteetti on harvinaisen runsasta lauhkeaan alueen metsäksi. Alueelta on tunnistettu lähes kymmenentuhatta eliölajia.
Appalakeilla kasvaa lähinnä sekametsää: lehtensä pudottavia lehtipuita ja ainavihantia havupuita. Poikkeuksina ovat ikivihreä orjanlaakeri Ilex opaca ja neulasensa pudottava kanadanlehtikuusi (Larix laricina).
Appalakkien metsissä elää viisi oravalajia. Jänikset ja valkohäntäpeurat ovat lisääntyneet sitä mukaa, kun ihmiset ovat hävittäneet susia ja puumia.

Vaikutus historiaan

Appalakit erottavat rannikon tasangot ja sisämaan tasangot toisistaan, ja niillä on ollut suuri merkitys koko mantereen asutushistorialle.
Vuoristo rajoitti pitkään siirtolaisten kulkua idästä etelään, sillä sen läpi oli vaikea löytää tietä ja vuoristo oli monien intiaanikansojen metsästysaluetta. Yhdysvaltain sisällissodassa missourilainen kenraali William Tecumseh Sherman ylitti muun muassa Appalakit saadakseen Etelävaltioiden itäiset strategiset pisteet kuten Petersburgin, Atlantan ja Savannah’n haltuunsa.

Kaivostoiminta

Appalakkien eteläosat kuuluvat maailman suurimpiin kivihiiliesiintymiin.
Kivihiiliesiintymiä kaivetaan sekä avolouhoksissa että kaivoskäytäviä pitkin. Appalakeilla on erityisen suosittu menetelmä, jossa kivihiilikerrostuma paljastetaan kokonaan räjäyttämällä koko vuoren huippu pois. Menetelmä tuottaa suuria määriä sivukiveä, joka kasataan läheisiin laaksoihin. Huippujen pois kaivamista on harjoitettu noin 40 vuoden ajan. Vuonna 2016 tehdyn tutkimuksen mukaan kaivostoiminta on tasoittanut Appalakkien keskiosia 40 prosentilla. Huippu on poistettu kaikkiaan yli 500 vuoresta.
Savikivikerrostumista on löydetty maakaasua ja öljyä öljyliuskeena. Uudisasukkaat havaitsivat "palavia lähteitä" jo 1600-luvulla.
2010-luvulla Appalakkien alueen maakaasun merkitys on kasvanut huomattavasti.