google/wiki40b huggingface dataset:
Oluttehtaan talo (Tammelantori)

Oluttehtaan talo oli Tampereella Tammelan kaupunginosassa Tammelantorin itälaidalla  Kyllikinkadun ja Väinölänkadun välissä sijainnut punatiilinen yksikerroksinen tehdasrakennus jonka pituus oli 60 metriä ja leveys 18 metriä. Rakennus valmistui vuonna 1898 alun perin olutpanimoksi. Oy Iso Oluttehdas-nimisen panimon (vuodesta 1903 Näsijärven Osakeoluttehdas) vuosituotanto oli parhaimmillaan 1,2 miljoonaa litraa ja sen olutmerkkejä olivat Pöytä Olut ja Varasto Olut. Kunnallisen kieltolain tultua voimaan Tampereella 1903 tehtaan tuotteita sai ostaa enää vain itse tehtaalta ja tämä aiheutti järjestyshäiriöitä tehtaan lähiympäristössä. Oluttehtaan panimotoiminta päättyi jo joulukuussa 1906 ja sen jälkeen rakennus oli olutvarastona ja -pullottamona vuoteen 1916 saakka. 
Rakennuksessa oli myöhemmin Oy Teknika Ab:n pesula ja teknokemian tuotteiden tehdas aina siihen saakka kun rakennus purettiin 1939 ja paikalle valmistui 1941 arkkitehti Jaakko Tähtisen suunnittelema Akonlinnan kuusikerroksinen asuinkerrostalo jossa oli Aaltosen kenkätehtaan työntekijöiden työsuhdeasuntoja.
World of Tanks Blitz

Pelaaminen

World of Tanks Blitzissä pelaaja ohjaa panssarivaunua taistellen sillä vihollisia vastaan. Tavoitteena on tuhota kaikki vihollisen panssarivaunut tai vallata tukikohta. Toisin kuin World of Tanksissa, WoT Blitzissä on vain yksi tukikohta lähellä kartan keskikohtaa ja molemmilla puolilla on vain seitsemän tankkia. WoT Blitz on muutenkin PC-versiota rajoitetumpi: siinä on noin 300 eri tankkia kahdeksan maalta (USA, Neuvostoliitto, Iso-Britannia, Kiina, Saksa, Japani Ranska ja Italia), vähemmän karttoja ja lyhyemmät taistelut.
Ignatioksen kirje efesolaisille

Ignatioksen kirje efesolaisille on kirkkoisä ja piispa Ignatioksen kirjoittama kirje Efesoksen seurakunnalle. Se on hänen kirjeistään pisin ja on sen itsensä mukaan kirjoitettu Smyrnassa. Ignatios kiittää aluksi seurakuntaa siitä, että heidän piispansa Onesimoksen johtama lähetystö oli käynyt tervehtimässä häntä Syyriassa. Kirjeessään hän myös kehottaa seurakuntaa yksimielisyyteen ja toimimaan kaikessa piispan kanssa yhteisymmärryksessä. Lisäksi hän varoittaa harhaopeista ja antaa ohjeita kristillistä elämää varten ja kehotuksen viettää jumalanpalvelusta. Kirjeen lopussa hän lupaa kirjoittaa uudelleen ja pyytää esirukousta itselleen ja Syyrian seurakunnalle.
Antimonipentakloridi

Ominaisuudet

Antimonipentakloridi on puhtaana huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä. Yhdisteessä on usein liuenneena klooria, joka aiheuttaa keltaisen värin. Antimonipentakloridi reagoi veden kanssa, jolloin muodostuu vetyklorideja ja antimonin hydratoituneita oksideja, joita kutsutaan antimonihapoksi. Aine liukenee kloroformiin ja tetrakloorimetaaniin. Kuumennetaessa yhdistettä 140 °C:n lämpötilaan se hajoaa antimonitrikloridiksi ja klooriksi. Antimonipentakloridi on vahva Lewis-happo ja muodostaa komplekseja Lewis-emästen kanssa. esimerkiksi kloridi-ionien kanssa muodostuu heksakloroantimonaatti-ioni ([SbCl₆]⁻).
RN Benedetto Brin

Palvelus

Alus tuhoutui räjähdyksessä Brindisin satamassa 27. syyskuuta 1915.
Apraksin Dvor

Apraksin Dvor (ven. Апраксин Двор) on Venäjällä, Pietarissa sijaitseva kauppakeskus. Paikalla on ollut kauppatoimintaa 1700-luvun keskivaiheilta asti. Nimensä keskus on saanut Fjodor Apraksinilta, joka omisti paikan. 1783 alueen puutalot paloivat, ja uusi tavaratalo rakennettiin 1863. Vuonna 1913 siellä oli yli 500 kauppaa.

Tulipalo 2005

3. elokuuta kauppakeskuksessa syttyi tulipalo, joka levisi yli 1000 neliömetrin alueelle. Ainakin 17 palokuntaa oli sammuttamassa paloa. Tiedettävästi kukaan ei loukkaantunut palossa. Palo oli saanut alkunsa ilmeisesti sähköviasta tai se oli tahallaan sytytetty.
M/S Eivor

M/S Eivor (ent. Baldur, IMO 8712582) on suomalainen yhteysalus. Eivor toimii Nauvossa ja Korppoossa Saaristomerellä reitillä Pärnäinen–Berghamn–Nötö–Aspö–Jurmo–Utö. 
Aluksen rakensi Islannissa Thorgeir & Ellert -telakka vuonna 1990. Alus liikennöi nimellä Baldur vuoteen 2006 saakka Islannin luoteisrannikon yhteysaluksena kotisatamanaan Stykkisholmur. Vuonna 2006 turkulainen Rosita-varustamo osti aluksen ja toi sen Merenkulkulaitoksen kilpailutuksessa voittamalleen Utön reitille. Rosita oy voitti Utön reitin kilpailutuksen myös vuonna 2016 alkaneeksi kaudeksi, mutta operointi ja alus myytiin vuoden 2018 alusta Saariston Meritie Oy:lle. 
Eivorin pituus on 39,40 metriä, ja sille mahtuu 19 henkilöautoa ja 195 matkustajaa. Aluksella on ravintola, jossa on a-oikeudet.
Kvantti-Hall-ilmiö

Kvantti-Hall-ilmiö on kaksiulotteisissa johteissa suurissa magneettikentissä ja matalissa lämpötiloissa havaittava ilmiö, jossa johteen Hall-johtavuus eli poikittaisjohtavuus kvantittuu arvoon
missä  on elektronin varaus ja  on Planckin vakio. Etutekijä  on "täytekerroin" (engl. "filling factor"), joka voi saada joko kokonaislukuarvoja  tai tiettyjä murtolukuarvoja . Täytekertoimen arvon mukaan kvantti-Hall-ilmiöstä käytetään nimitystä "kokonaisluku-kvantti-Hall" tai "murtoluku-kvantti-Hall". Kokonaislukuilmiö on hyvin tunnettu, se johtuu Landaun tasojen muodostumisesta johteeseen suurissa magneettikentissä. Murtolukuilmiö voidaan selittää vain ottamalla huomioon voimakkaat vuorovaikutusilmiöt: murtolukuilmiö johtuu korreloituneiden, useita elektroneja sisältävien komposiittielektronien "kokonaisluku-kvantti-Hall-ilmiöstä".

Sovellukset

Tärkein kvantti-Hall-ilmiön sovellutus on sen käyttö sähkönvastuksen virallisena standardina. Tämä johtuu kvantti-Hall-vastuksen suuresta tarkkuudesta: sen on voitu osoittaa seuraavan luonnonvakioiden avulla saatavaa arvoa vähintään yhdeksän numeron tarkkuudella.

Kokonaisluku-kvantti-Hall

Kokonaisluku-kvantti-Hall-ilmiön ennustivat ensimmäisenä Tsuneya Ando, Yukio Matsumoto ja Yasutada Uemura vuonna 1975, perustuen likimääräiseen laskuun. Vuonna 1980 Klaus von Klitzing osoitti kokeellisesti että Hall-konduktanssin kvantittuminen on tarkka. Hän sai havainnostaan vuoden 1985 Nobelin palkinnon.
Suurin osa kvantti-Hall-mittauksista tehdään galliumarsenidi-heterorakenteisiin muodostuvassa kaksiulotteisessa elektronikaasussa. Vuonna 2007 kvantti-Hall-ilmiö löydettiin myös grafeenista, jossa sen luonne riippuu hiilikerrosten lukumäärästä.

Murtoluku-kvantti-Hall

Murtoluku-kvantti-Hall-ilmiössä poikittaisjohtavuus kvantittuu tiettyjen murtolukukertoimien mukaan. Ilmiön havaitsivat ensimmäisenä vuonna 1982 Daniel Tsui ja Horst Störmer. Seuraavana vuonna Robert Betts Laughlin selitti ilmiön johtuvan elektronien voimakkaista korrelaatioista, jotka johtuvat niiden välisistä vuorovaikutuksista. Murtoluku-kvantti-Hall-ilmiö on muun muassa suprajohtavuuden, Coulombin saarron ja Kondo-ilmiön ohella ainoita johtavuusilmiöitä, joissa vuorovaikutuksilla on merkittävä rooli. Tsui, Störmer ja Laughlin palkittiin työstään vuoden 1998 Nobelin palkinnolla.
Möðruvallabók

Möðruvallabók (suom. ”Möðruvellirin kirja”) on keskiaikainen islantilainen kokoelmakäsikirjoitus, joka sisältää islantilaissaagoja.  Käsikirjoitus on saanut nimensä siihen vuonna 1628 nimensä merkinneen omistajan, Magnús Björnssonin, asuinpaikan eli Eyjafjörður-vuonon alueella sijaitsevan Möðruvellir-nimisen tilan mukaan.  Möðruvallabók on laadittu 1300-luvulla, mahdollisesti vuosisadan puolivälissä tai vuosien 1330–1370 välisenä aikana. Samalla vuosisadalla valmistui myös muita vastaavia saagojen kokoelmakäsikirjoituksia, kuten Vatnshyrna ja Flateyjarbók. Möðruvallabók on yksi merkittävimmistä islantilaissaagojen käsikirjoituksista. Osa käsikirjoituksessa olevista saagoista on säilynyt vain Möðruvallabókissa tai sen pohjalta tehdyissä kopioissa.

Käsikirjoituksen alkuperä ja vaiheet

Möðruvallabókin on pääosin kirjoittanut yksi kirjuri, jota ei tunneta nimeltä. Saman kirjurin käsiala esiintyy kuitenkin myös useissa muissa saman aikakauden käsikirjoituksissa. Lisäksi käsikirjoituksessa on muutamia toisen kirjurin kirjoittamia lisäyksiä. Myös tämän kirjurin käsiala tunnetaan muista aikalaiskäsikirjoituksista. Tutkijoiden mukaan Möðruvallabók on todennäköisesti kirjoitettu Pohjois-Islannissa. Työn on mahdollisesti alkujaan tilannut Möðruvellirin tilan silloinen omistaja. 

Käsikirjoitus säilyi Möðruvellirin tilalla, kunnes islantilainen käsikirjoituskeräilijä, Kööpenhaminan yliopiston professorina toiminut Árni Magnússon (1663–1730) sai Möðruvállabókin omistukseensa 1600-luvun lopulla. Möðruvallabók sijaitsi Kööpenhaminassa vuoteen 1974 saakka, jolloin se palautettiin takaisin Islantiin osana silloista suurempaa käsikirjoitusten palautusprosessia.
Erika Turunen

Erika Turunen on suomalainen pukusuunnittelija. Turusen ooppera-, teatteri- ja tanssiproduktioihin 1990-luvun alusta lähtien suunnittelemien puvustusten on sanottu olevan taidetta itsessään, runollisia ja veistoksellisia. Erika Turusen töille ominaista on myös uusien materiaalien kehittäminen ja pukujen kolmiulotteisuus.
Erika Turunen aloitti 15-vuotiaana kuvataidekoulun Raumalla. Myös paikallinen kuvanveistäjä Kerttu Horila opetti Turuselle kuvanveistoa ja kannusti taiteen pariin. Vuonna 1988 Turunen aloitti opiskelut Taideteollisessa korkeakoulussa vaatetussuunnittelun- ja pukutaiteen osastolla. Ensin hän teki töitä Sibelius-Akatemian oopperastudiolle ja myöhemmin Turunen siirtyi Kansallisoopperaan.
Turunen toimi Suomen Kansallisoopperan ja baletin puvuston johtajana 1995–2009. Kansallisoopperassa hän on suunnitellut puvustukset muun muassa teoksiin Hobitti (2001, kor. Marjo Kuusela), Matka Reimsiin (2002, ohj. Dario Fo), Punainen viiva (2007, ohj. Pekka Milonoff), Prinsessa Ruusunen (2008, kor. Javier Torres), Veren häät (2011, ohj. Cathy Marsten) sekä Lumikuningatar (2012, kor. Kenneth Greve).
Erika Turunen on saanut huomiota erityisesti nykytanssille suunnittelemistaan puvustuksista. Hän on työskennellyt päätyönsä ohella muun muassa Jorma Elon, Marilena Fontouran, Marjo Kuuselan, Kenneth Kvarnströmin, Susanna Leinosen, Kaari Martinin, Tero Saarisen, Javier Torresin ja Jorma Uotisen kanssa. Merkittävää kansainvälistä kiitosta ovat saaneet muun muassa Tero Saarinen Companyn teosten HUNT ja Borrowed Light puvustukset.
Hän on suunnitellut pukuja myös muun muassa Nederlands Dans Theaterille, Ballet de l´Opéra de Lyonille, Tanskan kuninkaalliselle baletille, Grand Theatre de Genevelle sekä Skånen Dans Theaterille ja Malmön sekä Göteborgin oopperalle. Vuonna 2007 Turunen vastasi Eurovision laulukilpailuiden väliaikanumeroiden ja kuuluttajien puvustuksesta.
Vuonna 2010 Turunen perusti yhdessä pukusuunnittelija ja lavastaja Pirjo Liiri-Majavan kanssa Helsinkiin Ateljee Hurman, jossa hän suunnittelee erilaisten produktioiden lisäksi tilaustöinä myös esiintymisasuja ja iltapukuja.
Rintakuva

Rintakuva (ital. busto ylävartalo) on kuva ihmisen vartalon yläosasta. Se liittyy tavallisesti kuvanveistoon, mutta voi olla myös maalaus, piirustus tai grafiikkaa. Rintakuva voi olla muotokuva, joka näyttää vain aiheen pään ja olkapäät.
Suomen eduskunnan valtiosalissa on eduskunnan puhemiehenä toimineiden presidenttien rintakuvat.
Villakilpikkä

Ulkonäkö

Aikuinen villakilpikkänaaras on ovaalin muotoinen, noin 4–5 mm pitkä ja 1,5 mm leveä. Se erittää ympärilleen villamaisen suojuksen, joka voi olla 5–15 mm. Naaraan ruumista reunustaa 18 paria vahapiikkejä. Aikuisella naaraalla saattaa näkyä pituussuunnassa harmahtava raita selkäpuolella.

Elämänkierto

Villakilpikällä on kolme elämänvaihetta: muna, nuoruusasteet (naarailla kolme ja koirailla neljä toukka-astetta) ja aikuinen hyönteinen. Villakilpikän keltaiset munat ovat naaraan erittämän munasäkin suojassa. Toukat ovat 0,5–4 mm, pyöreänsoikeita. Vahakerros kehittyy niiden pinnalla vasta ensimmäisen toukka-asteen jälkeen.
Villakilpiköiden kehitys munasta aikuiseksi on varsin pitkä: 3–3,5 kk 18 asteessa, 1,5 kk 22 asteessa ja 4 viikkoa 30 asteessa. Koiras elää aikuistuttuaan vain 1–2 vrk, jona aikana se hedelmöittää useita naaraita. Aikuiset naaraat elävät keskimäärin kolme kuukautta.

Villakilpikkä kasvintuhoojana

Villakilpikkänaaraat ja niiden nuoruusasteet vahingoittavat kasveja imemällä niiden soluista kasvinesteitä. Aikuiset koiraat eivät vioita kasveja. Suurin haitta on villakilpiköiden erittämä mesikaste ja siinä elävät noki- ja härmäsienet. Lisäksi villakilpikät erittävät kasveihin myrkkyjä, jotka saattavat aiheuttaa joidenkin kasvien epämuodostumista. Kasvin saastuneet lehdet kellastuvat ja putoavat ennenaikaisesti. Kasvien kasvu tyrehtyy ja pienet kasvit voivat kuolla kokonaan.
Uuden Provado-nimisen torjunta-aineen kerrotaan tehoavan myös villakilpiköihin. Ainetta saa joko aerosolina, tai multaan työnnettävinä puikkoina. Se imeytyy kasviin ja kasvin nesteitä imevät kirvat syövät sitä ja kuolevat. Tehoaineena on imidaklopridi. Ainetta löytyy myös muilla tuotenimikkeillä. Aine on kuitenkin ongelmallista syötäväksi tarkoitetuissa kasveissa, koska se kulkeutuu kaikkiin kasvin osiin.
Villakilpiköitä voidaan torjua myös ns. biologisella torjunnalla. Tällöin kasviin päästetään nk. crypto-petokuoriaisia, jotka syövät kirvoja. Kun kaikki kirvat on syöty, petokuoriaiset kuolevat myös. Tämä torjuntamenetelmä on myrkytön ja on näin ollen hyvä vaihtoehto ruokakasvien tapauksessa.
Angela Carter

Angela Olive Carter (1940–1992) oli brittiläinen kirjailija. Häneltä on suomennettu romaanit Maaginen lelukauppa (1967) ja Sirkusyöt (1984) sekä satuteemainen novellikokoelma Verinen kammio ja muita kertomuksia (1979).
Suomeksi on julkaistu myös Carterin tekstittämä lastenkirja Kissankuria (1981) ja hänen toimittamansa kirja Pahoja tyttöjä, villejä naisia (Wayward Girls and Wicked Women: An Anthology of Subversive Stories, 1986). Valikoimaan Värisyttävä kosketus (1992) sisältyy Carterin novelli ”Herra” (1974).
Angela Carter oli ateisti.
Pori Jazz

Pori Jazz on vuosittain heinäkuussa Porissa, Satakunnassa järjestettävä jazzfestivaali. Festivaalin järjestää Pori Jazz 66 ry, joka on yleishyödyllinen, voittoa tavoittelematon yhdistys. Sen sijaan taloudelliseen voittoon pyrkii jazzfestivaalia tukeva Pori Jazz Oy. Ensimmäinen festivaali pidettiin kesällä 1966. Pori Jazz on eräs Euroopan suurimmista jazzmusiikkifestivaaleista ja Taloustutkimuksen mukaan Suomen kiinnostavin ja tunnetuin kesätapahtuma. Festivaalilla on esiintynyt jazzin ohella bluesin, hip hopin, popin, reggaen, rockin, soulin ja swingin supertähtiä. Pori Jazz kuuluu Finland Festivals -tapahtumiin. 
Pori Jazzin taiteellisena johtajana vuoteen 2009 toimi Jyrki Kangas. Hän oli myös festivaalin taustayhdistyksen Pori Jazz 66:n toiminnanjohtaja vuodesta 1971–1976, 1979–1990, hallituksen jäsen ja sen puheenjohtaja 1970, 1990–1993. Pori Jazzin taiteellinen johtaja on Mikkomatti Aro. Toimitusjohtajaksi valittiin Janne Niemisen jälkeen keväällä 2018 Aki Ruotsala. Ruotsalan kommentti, että homoja ei ole, on vain homoutta, herätti pahennusta, ja hänen 1. elokuuta 2018 alkavaksi sovittu työsuhteensa purettiin 6. kesäkuuta 2018. Lokakuun 1. päivästä 2018 lähtien toimii toimitusjohtajana Miika Ranne. 
Konsertteja pidetään eniten Kirjurinluodossa, jossa on pääkonserttipaikkana käytettävä Kirjurinluoto Arena. Festivaalin koko ohjelmistosta on yleisölle maksutonta noin puolet.
Haukijärvi (Nokia, kaatopaikka)

Maantietoa

Järven pituus on 200 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 1,5 hehtaaria. Siihen laskee kolme suo-ojaa, joista yksi tuo pohjoisesta Kirkaslammin, Pienen Koukkujärven ja Koukkujärven vesiä. Haukijärven laskuoja lähtee sen etelärannasta ja laskee luoteeseen, alittaa moottoriradan ja laskee sen jälkeen Kyynijärveen. Veden laskennallinen viipymä järvessä on 10 vuorokautta, sillä järven tilavuus on pieni suhteutettuna sen valuma-alueen suuruuteen. Rantaviivan pituus on 600 metriä. Rannat ovat suomaata, jota reunustaa Koukkujärven kaatopaikka. Järvi on autio eikä sinne johda tietä. Kaatopaikan huoltotie ohittaa Haukijärven läheltä.

Vedenlaatu

Haukijärven vedenlaatua on tutkittu toistuvasti 1970-luvun puolivälistä lähtien. Aiemmin kaatopaikan valuma- ja suotovedet laskivat suoraan järveen. Vuonna 1983 kaatopaikan reunaan ja järven viereen rakennettiin penkereet, jonka keräämät vedet johdettiin saostusaltaaseen. Nämä vedet sadetettiin eteläpuolisiin metsiin. Vuonna 1992 kaatopaikan vedet on johdettu viemärillä pois alueelta. Järvi on kaatopaikan vesien pilaama eikä se osoita toipumisen merkkejä. Epäillään, että kaatopaikalta kulkeutuu edelleen likavettä järveen. Sen typpipitoisuudet ovat korkeat ja järven happitalous on sekaisin. Järvi on käytännössä välillä hapeton. Järvellä ei ole mitään virkistysarvoa.

Historiaa

Vuoden 1953 peruskartan mukaan järven suot olivat jo tuolloin ojitettuja ja suolla sijaitsi lato. Yksi ojista toi lännestä pienen Paskolammin vedet, mutta vuosien 1964–1975 välillä Paskolammin pohjoispuolelle perustettiin Koukkujärven kaatopaikka. Kaatopaikka oli vuoteen 1991 mennessä laajentunut monin kertaiseksi. Samalla Paskolammi oli kaatopaikan eteläreunan mittainen järvi, joka laski edelleen Haukijärveen.
Hiirieleet

Hiirieleet (engl. mouse gestures) ovat eräs selainten toimintoihin liittyvä piirre. Niillä voidaan jäljitellä joitain valikoissa (menu) käytettäviä komentoja. Useat uudemmat selainohjelmien versiot tukevat hiirieleitä. Toisaalta saattaa olla hyvin hankalaa löytää taikka saada opasteita niiden kytkemiseen pois päältä, näin haluttaessa.
Hiirieleitten liikkeillä voidaan siirtyä eri verkkosivun kohtiin selainta käytettäessä. Vieritys (verkkosivuilla sekä komentovalikossa) ja "maalaaminen" (=valitun kohdan tummentaminen, esim. kopiointi-toimintoa copy-paste varten) lienevät klikkaamisen ohella tavanomaisista hiiritoiminnoista tavanmukaisimpia.
Viktor Zubkov

Elämäkerta

Zubkov syntyi vuonna 1941 Arbatin kylässä Sverdlovskin alueella Uralvuorilla. Zubkov opiskeli Leningradissa ekonomiksi, erikoistuen maatalouteen. Zubkov valmistui 1965, jonka jälkeen hän palveli neuvostoarmeijassa 18 kuukautta. 
Zubkov työskenteli valtion omistamien maatilojen johdossa 18 vuotta vuosina 1967–1985 ja vuodesta 1985 Käkisalmen (Priozersk) kaupunginjohtajana ja puolueen Käkisalmen puolueosaston johdossa ja myöhemmin Leningradin alueen maatalousministerinä ja toimeenpanevan komitean varapuheenjohtajana.
Vuonna 1991 hän siirtyi Pietarin kaupungin hallintoon, jossa hän työskenteli Neuvostoliiton romahdettua Putinin alaisena 1990-luvun alussa. Vuosina 1993–2001 hän työskenteli Venäjän veroministeriössä ylempänä virkamiehenä. Zubkov pyrki 1999 Leningradin alueen kuvernööriksi, mutta jäi vaaleissa neljälle sijalle.
Vladimir Putin nimitti Zubkovin 2001 talousrikoksia tutkivan viraston johtoon, jonka tärkeimpänä tehtävänä on ollut taistella rahanpesua vastaan. Putin hajotti 12. syyskuuta 2007 Fradkovin hallituksen ja asetti ehdolle uudeksi pääministeriksi Zubkovin. Zubkovin nimitys vahvistettiin duumassa äänin 381–47 14. syyskuuta 2007.
Zubkovin tytär on naimisissa Venäjän entisen puolustusministeri Anatoli Serdjukovin kanssa.
Éowyn

Éowyn, Rohanin Valkea Neito, Ithilienin Neito, on kuvitteellinen hahmo J. R. R. Tolkienin kirjassa Taru sormusten herrasta.

Juoni

Kirjassa tapaamme Éowynin, Rohanin Neidon, Eorlin Huoneen tyttären ja Rohanin kuningas Théodenin sisarentyttären, Meduseldin palatsista. Hän oli Théodwynin ja Éomundin tytär ja Éomerin sisar.
Turhautuneena ja haluten kunniaa taistelusta, hän pukeutui Dernhelm-nimiseksi mieheksi, ja matkusti Rohanin Ratsastajien kanssa, kantaen jäämään määrättyä Merriä mukanaan. Théoden nimesi Éowynin Rohanin sijaishallitsijaksi ja Éomerin perijäksi, jos he eivät palaa. Pelennorin Kenttien Taistelussa hän taisteli, kuningas Théodenin luokkaannuttua kuolettavasti, Angmarin Noitakuningasta, Nazgûlien herraa vastaan Merrin kanssa. Kun Noitakuningas julisti että ”Elävä mies ei voi minua estää”, Éowyn poisti kypäränsä, näyttäen pitkät vaaleat hiuksensa ja julisti, ”Minä en ole elävä mies”.
Neito Éowyn löysi porsaanreiän Glorfindelin 1000 vuotta vanhasta ennustuksesta, täyttäen sen että Noitakuningas ei kuole ihmismiehen kädestä. Noitakuningas oli tulkinnut ennustusta väärin: hän sanoi ”Elävä mies ei voi minua estää” vaikka ennustus sanoo: ”Ei hän miehen kädestä kaadu, mutta tulee kaatumaan”, joten Noitakuningas yliarvioi voimansa ja uskoi ettei häntä koskaan voiteta. (Englannin kielen man voi tarkoittaa sekä "miestä" että "ihmistä".)
Éowyn iski Noitakuningasta sen jälkeen kun Merri oli iskenyt tätä polven taakse. Tarkkaan ottaen myös hobitti Merri oli ”ei ihmismies”. Pisto polven takana tuskin oli kuolettava, mutta Merrin haltiamiekan pisto saattoi tehdä Noitakuninkaasta haavoittuvaisen, ja Éowyn löi hänet kuoliaaksi.
Éowyn sai useita vammoja taistelussa, ja koska Nazgûleissa on myrkyllinen vaikutus, häntä kohtaisi lähes varma kuolema; kuitenkin Aragorn paransi hänet lyhyellä retkellään Minas Tirithissä. Koska Éowyn ei ollut täysin toipunut, hän ei voinut lähteä Aragornin sotajoukon mukana Mordoriin. 
Parannuksen Tarhassa ollessaan hän tapasi Faramirin, johon rakastui. Sauronin tuhon jälkeen he menivät onnellisesti naimisiin ja muuttivat Ithilienin maakuntaan, jonka prinssi Faramir nyt oli. Éowyn tunnettiin siis Ithilienin Prinsessana, tai Ithilienin Neitona. Heillä oli ainakin yksi poika (luultavasti Elboron). Heidän pojanpoikansa oli Barahir, joka kirjoitti Neljännellä Ajalla Aragornin ja Arwenin tarinan. Éowynin kuolinaikaa ei ole kirjattu.
Peter Jacksonin elokuvassa Kuninkaan paluu (2003) Éowyn loukkaantuu lievemmin kuin kirjassa: hän on tajuissaan, mutta loukkaantunut, vaipumassa tajuttomuuteen. Poistetuissa kohtauksissa hän käy lähellä kuolemaa; hänen veljensä löytää hänet ja suree, ja myöhemmin hänet nähdään Aragornin parantamana.
2S1 Gvozdika

2S1 "Gvozdika" (ven. 2С1 «Гвоздика», suom. neilikka, Suomen puolustusvoimissa nimellä 122 panssarihaupitsi 74) on MT-LB-kuljetuspanssarivaunun alustalle rakennettu panssaroidulla itsevetävällä lavetilla liikkuva panssarihaupitsi. Venäjän asevoimissa se tunnetaan myös nimellä SAU-122. Suomen puolustusvoimissa panssarihaupitsia käytetään mekanisoidun taisteluosaston tykistöosana kahtena patteristona, joissa niitä on yhteensä 18 kappaletta. Mekanisoitua taisteluosastoa voidaan käyttää sellaisenaan esimerkiksi valmiusyhtymän osana.
Panssarihaupitsi on panssaroitu kranaatinsirpaleita ja kiväärikaliiperisten aseiden tulta vastaan. Siinä on 360 astetta kääntyvä torni, johon tykki on sijoitettu. Kaikki tulitoimintaan tarvittavat laitteet ja viestivälineet on sijoitettu vaunun sisälle. Vaunuun mahtuu kerrallaan 40 tykin laukausta. Vaunu on uiva hyvin pienellä valmistelulla ja siinä on ABC-varustus, joka suojaa miehistöä kemiallisilta aseilta.
Panssarihaupitsin tykki 2A31 on lähes sama kuin Suomessakin käytössä oleva neuvostoliittolainen D-30/122 H 63. Sen suurin kantama on noin 15 km. Tykki on varustettu latauslaitteella, joka työntää lataussillalle asetetun ammuksen ja kartussin panoskammioon.
2S1 tuli käyttöön Neuvostoliiton armeijassa 1970-luvulla ja se nähtiin ensi kerran julkisesti paraatissa Puolassa 1974, jolloin se sai Yhdysvalloissa koodinimen M1974. Kyseisenä
vuonna myös hankintapäätös Suomeen tehtiin. Asetta on valmistettu Bulgariassa, Puolassa ja Neuvostoliitossa.