google/wiki40b huggingface dataset:
L. M. Viherjuuri

Leonard Maurits Viherjuuri (vuoteen 1906 Grönroth; 12. elokuuta 1885 Helsinki – 19. marraskuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli Suomen Kuvalehden päätoimittajana ja hoiti Yleisradion toimitusjohtajan tehtäviä.

Elämäkerta

Viherjuuren vanhemmat olivat junailija Rikhard Mauritz Grönroth ja Emma Vähä-Uotila. Hän pääsi ylioppilaaksi 1905 ja toimi aluksi Uuden Suomettaren aputoimittajana 1907–1917 ja sitten Suomen Kuvalehden päätoimittajana 1918–1936. Viherjuuri perusti Rautatieläis-lehden 1917 ja oli myös sen toimittajana. 1920-luvulla hän toimitti Langaton-lehteä 1924–1927 sekä Otavaista 1922–1923. Hän toimitti lisäksi Otavan Joulu -julkaisua vuosina 1921–1930 ja kirjoitti pakinoita nimimerkillä Vehka-Heikki. Vuonna 1936 Viherjuuri perusti Radiokuuntelija-lehden ja toimitti sitä vuoteen 1957 saakka. 
Viherjuuri hoiti virkaatekevänä Yleisradion toimitusjohtajan tehtäviä ensimmäisenä 1926–1927. Hän toimi Suomen teollisuuden valtuuskunnan keskuskomitean sihteerinä vuodesta 1917, Suomen kultaseppien liiton sihteerinä 1908–1925, Suomen sanomalehtimiesten liiton puheenjohtajana 1946–1949 sekä Helsingin sanomalehtimiesten yhdistyksen puheenjohtajana 1930–1948. Viherjuuri oli puheenjohtajana liikennekulttuurikomiteassa 1929–1939 sekä sen seuraajaksi perustetussa Taljassa vuodesta 1939.
Under the Yoke

Juoni

Under the Yoke sijoittuu Filippiineille. Nuori espanjalaisnainen Maria Valverde (Theda Bara) palaa kotiin luostarista, missä hän oli ollut koulussa. Pian Mariaa alkaa lähennellä paikallinen plantaasien työnjohtaja Diablo Ramirez (G. Raymond Nye), joka toivoo voittavansa Marian sydämen. Maria kuitenkin torjuu Ramirezin lähentely-yritykset, koska hän on tavannut Manilassa komean amerikkalaisen armeijassa työskentelevän kapteeni Paul Winterin (Albert Roscoe). Raivostunut Diablo organisoi kapinallisien joukon, joka tappaa Marian isän ja pitää Mariaa vankina omassa kodissaan. Kun kapteeni Winter kuulee kapinasta, hän kiirehtii Marian avuksi. Kapteeni joutuu kuitenkin itsekin vangiksi. Pian vahvistukset saapuvat Amerikan armeijan toimipaikasta, ja taistelun lomassa talo syttyy ilmiliekkeihin. Diablon aikomuksena on siepata Maria, mutta kapteeni Winter tulee paikalle ja ampuu hänet. Viimein amerikkalaiset voittavat, ja Maria saa rakkaan kapteeninsa.
Wolfram Eilenberger

Wolfram Eilenberger (s. 1972 Freiburg im Breisgau, Saksa) on saksalainen filosofi.

Elämä ja työ

Eilenberger on opiskellut filosofiaa, psykologiaa ja romanistiikkaa Heidelbergin, Turun ja Zürichin yliopistoissa. Hän väitteli tohtoriksi 2008 Zürichissä Michael Hampen ohjauksessa Mihail Bahtinin kulttuurifilosofiasta. 
Eilenberger on vuodesta 1999 ollut julkisuudessa keskustelijana, muun muassa kirjoittanut kolumneja Zeitiin ja berliiniläiseen Tagesspiegeliin. Hän on vuodesta 2003 ollut kuukausilehti Ciceron 'filosofinen kirjeenvaihtaja'. 
Eilenbergerin teoksille on ominaista filosofisen näkökulman käyttö hänen käsitellessään politiikkaa, arjen kulttuuria ja urheilua. Hän on kirjoittanut lisäksi useita filosofisia tietokirjoja, joita on käännetty useille kielille.
Tammikuusta 2010 alkaen Eilenberger on työskennellyt opettajana Kanadassa Toronton yliopistossa. Hänen puolisonsa, entinen suomalainen koripalloilija Pia Päiviö opettaa yliopistossa suomen kieltä ja kirjallisuutta. Perhe asuu Berliinissä ja Torontossa. He tutustuivat vaihto-oppilaina Espanjassa, ja heillä on kaksi lasta.
Eilenberger sai 2007 DFB:n valmentajalisenssin, ja hän kuuluu saksalaisten kirjailijoiden jalkapallomaajoukkueeseen (Autonama).
Shannon Elizabeth

Shannon Elizabeth Fadal (s. 7. syyskuuta 1973 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hän tuli tunnetuksi vuonna 1999 American Pie -elokuvan myötä.
Hänen vanhempansa ovat Gerald Edward Fadal ja Patricia Dianne Abbott. Hän kuitenkin kasvoi Wacossa, Texasissa. Lukiossa Elizabeth oli kiinnostunut tenniksestä ja ajatteli jopa alkavansa ammattilaiseksi. Hän myös työskenteli mallina ennen elokuvauraansa. Vuoden 1999 elokuussa hän poseerasi alasti Playboylle.
Elizabethilla oli suhde Joseph D. Reitmanin kanssa kymmenen vuoden ajan, joka sisälsi kolme vuotta avioliittoa. Pari kuitenkin erosi maaliskuussa 2005.
SB Savo

Historia

Seura perustettiin vuonna 2001, kun varpaisjärveläinen SB Raptors ja nilsiäläinen NFL yhdistyivät. Joukkue aloitti pelaamalla III-divisioonaa, mutta nousi sarjaportaita ylöspäin. Edustusjoukkue pelasi vuodet 2004-2009 miesten 1.divisioonaa. Nykyisin joukkue pelaa miesten 2-divisioonaa Savo-Karjalan lohkossa nimellä KSS Savo johtuen SB Savon ja kuopiolaisen KSS seurafuusiosta.
Lintujen suojelu

Lintujen suojelu on lintuihin kohdistuvaa luonnonsuojelua.

Lintujen uhat

Nykyisin lintuja uhkaavat ilmastonmuutos, elinympäristön muutokset rakentamisen takia, tehomaatalous, joka vie sekä elinympäristöä että ravintoa, vesistöjen rehevöityminen, ravinnon puute, metsästys ja ihmisen aiheuttama vaino.
1800-luvun lopussa eksoottisten lintujen höyheniä ja nahkoja käytettiin muotiasuissa. Tätä vastustamaan perustettiin naisryhmiä kuten Englannin Royal Society for the Protection of Birds (RSPB, perustettu 1889) Ja Yhdysvalloissa Audubon Naturalist Society (1893).

Lainsäädäntö ja direktiivit

Euroopan unionissa vanhin luonnonsuojeluun liittyvä tarkoittava direktiivi oli vuoden 1979 direktiivi 79/409/EY, jota sanotaan usein lintudirektiiviksi. Direktiiviä päivitettiin vuonna 2009.
Lintudirektiivin I liite määrittelee 181 uhanalaista villiä lintua, joista Suomessa esiintyy 63 lajia.

Suojelualueet

EU-maiden on perustettava uhanalaisille lajeille ja muuttolinnuille erityisiä suojelualueita, joilla on niiden selviytymiselle suotuisat olosuhteet ja jotka sijaitsevat lintujen luonnollisella levinneisyysalueella (niiden luontaisessa elinympäristössä). Erityistä huomiota on kiinnitettävä kosteikkoihin. Erityiset suojelualueet ovat osa ekologisten suojelualueiden muodostamaa Natura 2000 -verkostoa.
Suomessa BirdLife Suomi seuraa jäsenyhdistyksineen erityisesti uhanalaisten ja harvalukuisten lajien tilaa ja toimii vähentyneiden lajien suojelutilanteen parantamiseksi.
Yhdysvaltain perustajaisät

Yhdysvaltain perustajaisät (engl. Founding Fathers) olivat poliittisia johtajia, jotka joko allekirjoittivat Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen tai ottivat muulla tavoin osaa Amerikan vallankumoukseen auttaen maata itsenäistymään Ison-Britannian hallinnasta tai olivat merkittävässä roolissa Yhdysvaltain perustuslain laatimisessa tai olivat muuten merkittävässä roolissa hallinnon asettamisessa perustuslain vaatimaan muotoon. 
Perustajaisiä kutsutaan lisäksi kahdella avainkäsitteellä; The Signers (suom. allekirjoittajat eli miehet, jotka allekirjoittivat itsenäisyysjulistuksen) ja The Framers (suom. kehystäjät eli ne, jotka osallistuivat perustuslain laatimiseen). Nykyiset historioitsijat kuitenkin laskevat perustajiin tätä laajemman ryhmän, jotka olivat mukana maan itsenäisyystaistelussa ja kansakunnan luomisessa. 
Keskeisimmät perustajaisät ovat John Adams, Benjamin Franklin, Alexander Hamilton, John Jay, Thomas Jefferson, James Madison ja George Washington. Nämä seitsemän avainhenkilöä määrittelee historioitsija Richard B. Morris kirjassaan Seven Who Shaped Our Destiny: The Founding Fathers as Revolutionaries vuodelta 1973.
Jacob Markström

Ura

Isokokoinen Markström on IK Sätran kasvatti, joka siirtyi 16-vuotiaana Brynäs IF:n junioreihin. Hän pelasi kaudella 2007–2008 seitsemän runkosarja- ja yhdeksän Elitserienin karsintasarjan ottelua Brynäsin Elitserien-joukkueessa, mutta kausi kului pääosin vielä J20-joukkueessa, josta tuli J20 SuperElitin hopeaa.
Kausi 2008–2009 oli Markströmin tulokaskausi. Hän pelasi Brynäsin ykkösvahtina ja oli ehdolla myös Elitserienin vuoden tulokkaaksi. Seuraavalla kaudella Markström valittiinkin vuoden tulokkaaksi sekä myös kauden parhaaksi maalivahdiksi. Torjuntaprosentti 92,7 ja päästettyjen maalien keskiarvo (2,01) olivat runkosarjan parhaita. Markström valittiin myös Ruotsin tähdistökentälliseen ja Ruotsin vuoden junioripelaajaksi.
Toukokuussa 2010 Markström teki kolmivuotisen tulokassopimuksen NHL-joukkue Florida Panthersin kanssa. Hän kuitenkin pelasi kauden 2010–2011 lähes kokonaan farmijoukkue Rochester Americansin maalin suulla AHL:ssä. Markström teki kauden aikana myös NHL-debyyttinsä. Hänet vaihdettiin toiseen erään Panthersin maalinsuulle 23. tammikuuta 2011 pelatussa ottelussa New Jersey Devilsiä vastaan.
Kauden 2011–2012 Markström aloitti Panthersin kakkosvahtina kokeneen José Théodoren takana. Hän pelasi kaudella 2011–2012 seitsemän runkosarjaottelua torjuntaprosentilla 92,3 ja maalikeskiarvolla 2,66. Markström pelasi kaudella 2011–2012 myös 32 ottelua AHL:ssä, San Antonio Rampagessa.
23.2.2013 Markström pääsi aloittavaan kokoonpanoon Floridan paidassa Pittsburgh Penguinsia vastaan.

Muuta

Markströmin isä Anders on entinen jalkapallomaalivahti. Jacobin veli Tim Markström on jalkapallomaalivahti Umeå FC:ssä.
Rusojambolaani

Kuvaus

Rusojambolaani on ainavihanta pensas tai pieni puu, joka kasvaa 7,5–12 metriä korkeaksi. Tiheä latvus on usein kasvin korkeutta leveämpi. Lehdet ovat muodoltaan suikeita ja asettuneet vastakkaisesti. Ne ovat 8–26 senttimetriä pitkiä, ehytlaitaisia ja kiiltävän nahkeapintaisia. Kukat kasvavat yleensä neljän tai viiden kukan viuhkoissa. Ne ovat 5–10 senttimetriä leveitä ja väriltään kellertävän tai vihertävän valkoisia tai vaaleanpunaisia. Sekä verho- että terälehtiä on neljä. Terälehdet ovat leveänpuikeita ja 1,4–1,5 senttimetriä pitkiä. Kukassa on noin 300 terälehtiä pidempää, enimmillään 4-senttimetristä hedettä.

Hedelmä

Hedelmä on pyöreä, soikea tai päärynänmuotoinen 4–5 senttimetriä pitkä marja, jonka tyvessä on pysyvä vihreä verhiö. Sen kuori on ohut, sileäpintainen ja väriltään vaaleankeltainen tai punertavankeltainen. Malto on keltainen tai kellertävän valkoinen. Hedelmän keskellä on 1–4 pyöreähköä kovaa siementä.

Käyttö

Hedelmät ovat syötäviä ja syödään tavallisesti sellaisenaan tuoreena. Niistä valmistetaan myös jälkiruokia, hilloja, säilykkeitä ja siirappia. Lajia käytetään myös hunajakasvina ja lääkekasvina. Lisäksi rusojambolaanin puuta on käytetty huonekalujen, laatikoiden ja soitinten valmistuksessa, rakentamisessa sekä polttopuuna.

Levinneisyys ja elinympäristö

Rusojambolaani kasvaa luontaisena Kaakkois-Aasiassa Malesiassa. Nykyään sitä viljellään laajalti trooppisen ilmaston alueella.
Nikita Simonjan

Nikita Pavlovitš Simonjan (ven. Никита Павлович Симонян; s. 12. lokakuuta 1926) on Neuvostoliitossa uransa luonut entinen jalkapalloilija ja valmentaja, entinen Venäjän jalkapalloliiton puheenjohtaja.
Omalla pelaajaurallaan Simonjan edusti vuosina 1956–1948 Moskovan Krylja Sovetovia ja vuosina 1949–1959 Moskovan Spartakia. Spartakisa hän teki liigapeleissä 233 ottelussa 133 maalia, mikä on yhä seuran maaliennätys. Yhteensä Simonjan teki Spartakissa 160 maalia.
Neuvostoliiton maajoukkueessa Simonjan voitti olympiakultaa 1956 Melbournen kisoissa. Kaikkiaan hän pelasi 20 A-maaottelua ja teki 10 niissä kymmenen maalia. Simonjan kilpaili myös vuoden 1958 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa Ruotsissa.
Armavirissä syntynyt etniseltä taustaltaan armenialainen Simonjan siirtyi pelaamisen jälkeen valmentajaksi. Hänen valmentamiaan seurajoukkueita olivat Spartak Moskova, Ararat Jerevan ja Tšornomorets Odessa. Lisäksi hän valmensi Neuvostoliiton maajoukkuetta vuosina 1977—1979.
Marraskuusta 2009 helmikuuhun 2010 asti Simonjan toimi Venäjän palloliiton väliaikaisena puheenjohtajana. Simonjanista tuli jälleen palloliiton väliaikainen johtaja 25. kesäkuuta 2012.
Alise Vaidere

Ura

Vaidere aloitti tenniksen pelaamisen 7-vuotiaana. Vuonna 2007 hän voitti Tampere Openin naisten kaksinpelin kultaa. Vaidere päihitti finaalissa tanskalaisen Hanne Skak Jensenin erävoitoin 2-0.
SECU

Käyttö

SECU-yksiköitä käytetään erityisesti merikuljetuksissa. Sitä voidaan kuljettaa myös rautateitse siellä missä rataverkko kestää 25 tonnin akselipainot. Tällöin se voidaan lastata jo tehtaalla. Sen kuljettaminen vaatii erikoisrakenteisen alustan, jossa sen varsinainen pohja on rautatievaunun päällä. Näin kuljetuksen kokonaiskorkeus ei kasva liian suureksi. Tämäkin onnistuu tosin vain Suomessa ja Ruotsissa, joissa rautatievaunujen kuormatila voi olla korkeampi kuin muualla.
Suomesta SECUt kuljetetaan ensin Göteborgiin, josta ne Ruotsista tulevien yksiköiden kanssa laivataan Eurooppaan. Määränpäässä ne joudutaan purkamaan jo satamassa, sillä ne ovat mitoiltaan liian suuria rataverkolle.
Näin raskaiden yksiköiden käsittely vaatii yleensä sataman ramppien ja laiturirakenteiden muutoksia sekä varastokenttien vahvistamista. SECUja ei voi nostaa kontin tavoin yläkulmista. Niiden siirtelyyn tarvitaan erikoisrakenteisia terminaalitraktoreita, joissa ohjaamo on normaalia ulompana. Tällöin näkyvyys myös peruutettaessa säilyy hyvänä.

Edut

Vaikka paperia ja kartonkia kuljetetaan lähinnä vain yhteen suuntaan ja SECUt tuodaan usein tyhjinä takaisin, arvioidaan kuljetuskustannusten vähenevän ainakin 10 prosenttia. Ilman paluukuormia, jotka ovat usein hitaasti lastattavia, kalustokierto on nopeaa. Aikaa säästyy lastin käsittelykertojen ja kiinnitystarpeen vähentyessä. Samalla pienenee paperirullien vaurioitumisriski. Potentiaalisia paluukuormia ovat sellukuljetukset paperitehtaille.
Ruotsissa SECUja lastataan automaattisesti ja Lontoon Tilburyssä paperirullat puretaan SECUista automaattiseen korkeavarastoon. Myös roro-alusten automaattinen lastaus ja purku vihivaunujen avulla on kokeiluvaiheessa.
Warchalking

Warchalking tarkoittaa avoimesta WLAN-tukiasemasta ilmoittavien symbolien piirtämistä liidulla julkisiin paikkoihin.
Warchalking-symbolit suunnitteli ryhmä kaveruksia kesäkuussa 2002, ja ne julkaisi Matt Jones. Symbolien esikuvana olivat kiertävien työläisten Yhdysvalloissa toisilleen jättämät piirrossymbolit. Sana warchalking on ilmeisesti viite vuonna 1983 julkaistuu elokuvaan Sotaleikit (War Games). Elokuvassa oli krakkereita, jotka käyttivät ohjelmaa soittaakseen sattumanvaraisiin numeroihin ja toivoivat löytävänsä modeemin. Tämä tekniikka tuli tunnetuksi nimellä wargames dialing (joskus väärinkirjoitettu wardialing), josta warchalking myöhemmin johdettiin.
Wi-Fi-verkon löydettyään "sotaliiduttaja" piirtää erikoismerkinnän läheiseen julkiseen paikkaan, kuten seinään, jalkakäytävälle, tai valopylvääseen. Kaikki asiaan tutustuneet tunnistavat sen tarkoituksen ja tulevat nettiin.
Käsite on teoreettinen, käytännössä "sotaliidutusta" harrastetaan hyvin harvoin jos koskaan. Sen sijaan symboleita on käytetty kaupalliseen tarkoitukseen ja WWW:ssä hakemistosymboleina. Esimerkiksi panOULU-verkon kylteissä on avoimen verkon warchalking-symboli.
Auringon poika

Auringon poika (engl. The Son of the Sun) on Don Rosan käsikirjoittama ja piirtämä sarjakuvatarina vuodelta 1987. Se on Don Rosan ensimmäinen nuorten Aku Ankka -sarjakuvan maailmaan sijoittuva sarjakuva. Tarina julkaistiin alun perin Uncle Scrooge -lehden numerossa 219, jonka julkaisi Gladstone-kustantamo. Suomessa tarina nähtiin ensimmäistä kertaa kirjassa Sammon salaisuus ja muita Don Rosan parhaita vuonna 1999. Auringon poika perustuu Rosan vuonna 1973 tekemään Pertwillaby Papers -sarjakuvatarinaan.

Juoni

Roope Ankka ja Kulta-Into Pii lyövät siitä, kumpi onnistuu löytämään arvokkaamman inkojen aarteen. Roope, Aku Ankka sekä Tupu, Hupu ja Lupu matkustavat Andeille etsimään sattumalta löytämäänsä kultaesineeseen piirretyn kartan paljastamaa "Auringon pojan" Manco Capacin temppeliä. Pii seuraa heitä ehtiäkseen perille ensin.
Calderonejäätikkö

Calderone on pieni jäätikkö Corno Granden vuorella Keski-Italiassa. Se on Euroopan eteläisin jäätikkö ja ainoa laatuaan Apenniinien vuoristossa. Calderone sijaitsee syvässä painanteessa Corno Granden pohjoisrinteellä 2630–2867 metrin korkeudessa. Se on halkaisijaltaan 300 metriä, pinta-alaltaan 4 hehtaaria, kaltevuudeltaan keskimäärin 26 astetta ja paksuudeltaan enimmillään 25 metriä. Se pienenee koko ajan ja jäätikkötutkijat ennustavatkin, että se häviää pian kokonaan.
Wim Hof

Wim Hof, lempinimeltään Jäämies (s. 20. huhtikuuta 1959) on alankomaalainen henkilö, jolla on hallussaan yhdeksän maailmanennätystä, muun muassa pisimmän jääkylvyn ennätys (-6-asteisessa vedessä pelkillä uimahousuilla ja sukelluslaseilla 57 metriä). Hän yritti vuonna 2007 kiivetä Mount Everestin huipulle pelkissä shortseissa, mutta epäonnistui. Hän kiipesi 6.7 kilometrin korkeuteen, mutta joutui keskeyttämään aikaisemmin itseaiheutetun jalkavaivan takia. Vuonna 1999 hän juoksi puolimaratonin pohjoisella napapiirillä Suomessa.
Hof huomasi kykynsä kestää kylmiä olosuhteita jo nuorena. Hänellä on neljä lasta edesmenneen vaimonsa kanssa ja yksi lapsi nykyisen tyttöystävänsä kanssa.
Dirty Story

Vastaanotto

Helsingin Sanomien Helena Ylänen piti Dirty Storya vuoden parhaana kotimaisena elokuvana, kun taas monet muut suomalaiskriitikot luonnehtivat sitä muun muassa latteaksi, itsestään selväksi, kalseaksi ja replikoinniltaan kirjalliseksi. Charmikkaan ruotsalaistähden Erland Josephsonin roolityötä kiitettiin.
Ismo Kajander

Ismo Kajander (s. 31. joulukuuta 1939 Turku) on toiminut 1960-luvun alkupuolelta lähtien taiteilijana, kirjoittajana, galleristina ja opettajana. 
Kajander on opiskellut Turun taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja Helsingin yliopistossa. Hän on opettanut valokuvausta  Taideteollisessa korkeakoulussa ja ollut Turun piirustuskoulun rehtorina 1988–1997.
Pariisin-matka vuonna 1961 tutustutti Kajanderin uusrealismiin (le Nouveau Réalisme) ja innosti taiteilijaa esittämään Suomessa yhteiskunnallisesti kantaa ottavia esinekoosteita, joiden vastaanotto oli kuitenkin tympeä. Siitä huolimatta Kajander edelleen osallistui ja järjesti näyttelyitä, aktioita ja tapahtumia. 
Kajander siirtyi valokuvan pariin 1960-luvun lopulla ja muun muassa opetti viisitoista vuotta valokuvausta Taideteollisessa korkeakoulussa. Hän oli perustamassa Suomen ensimmäistä valokuvagalleria Hippolyteä vuonna 1978. Kajander vastasi pitkään Hippolyten näyttelytoiminnasta, jonka tärkeänä tehtävänä oli kotimaisten valokuvien ohella esittää ulkomaisia klassikoita. 1980-luvun alussa Kajander julkaisi valokuvakirjan nimeltä Portsa, joka kuvaa hänen lapsuutensa asuinympäristöä tässä Turun työläiskaupunginosassa. 1980-luvun lopulla ja 1990-luvulla hän toimi rehtorina Turun Piirustuskoulussa, jonka oppilaana hän oli aloittanut yli 30 vuotta aiemmin. 
Ismo Kajander on  palkittu useilla Suomen valtion taiteilijoille myöntämillä tunnustuksilla. Täytettyään 60 vuotta Kajander juhlisti syntymäpäiviään seuranneena vuonna näyttelyiden sarjalla TIE  2000. Yli puoli vuosisataa jatkunutta taitelijanuraa läpileikattiin myös vuonna 2015 laajoin retrospektiivisin näyttelyin Kiasmassa sekä Suomen valokuvataiteen museossa.
Vuonna 2001 hän hankki ullakkohuoneiston Pariisista. Kajander haluaa, että hänen tuhkansa sirotellaan Seineen.
Olli Alho (yleisurheilija)

Olli Valmari Alho (19. lokakuuta 1919 Jyväskylä – 20. huhtikuuta 2005) oli suomalainen pika-aitajuoksija.
Alho karsiutui Helsingin 1952 olympialaisten 110 metrin aitajuoksun alkuerissä ajalla 15,4. Hän edusti seuratasolla Oulunkylän Urheilijoita ja Helsingin Kisa-Veikkoja. Hän voitti Suomen Akateemisen Urheiluliiton (SAUL) mestaruuden vuosina 1950 ja 1951 sekä akateemisen PM-pronssin vuonna 1951. Hänen juoksu-uransa päättyi, kun hän Kalevan kisojen 1952 loppukilpailussa kaatui yhdeksänteen aitaan ja hänen reisiluunsa katkesi. Hänen ennätyksensä oli 15,3 s vuodelta 1952.
Olli Alho oli koulutukseltaan ekonomi ja sotilasarvoltaan majuri evp. Hän toimi Oulunkylän Urheilijoiden puheenjohtajana vuosina 1952–1955.
Pentti Pelto

Pentti Juhani Pelto (26. elokuuta 1938 Kauhajoki – 22. huhtikuuta 2018 Kangasala) oli suomalainen kirkkomuusikko, urkuri, kirkkomusiikin professori, urkujen rakentaja ja tutkija.

Opinnot

Pelto valmistui Sibelius-Akatemiasta kirkkomuusikoksi ja urkuriksi. 1994 hän väitteli musiikin tohtoriksi aiheenaan suomalainen urkuhistoria.

Työura ja luottamustehtäviä

Pelto toimi urkurina Helsingissä 1962–1969. Vuosina 1970–1994 hän työskenteli urkujenrakentajana Kangasalla Kangasalan urkutehtaassa ja Kangasalan Urkurakentamossa. Hän toimi Sibelius-Akatemian kirkkomusiikin professorina 1994–2001. 
Pelto konsertoi urkurina. Suomen historiallisia urkuja -tietokanta perustuu Pellon tutkimustyölle suomalaisen urkuhistorian parissa. Pelto toimi vuosina 1969–1975 Organum-seuran puheenjohtajana.

Soitinrakennusta ja harrastuksia

Pentti Pelto ja hänen poikansa Arno rakensivat klavikordeja ja cembaloja. Pentti Pelto harrasti radioamatööritoimintaa ja oli kiinnostunut vanhoista amatööriradiolaitteista sekä elektroniikasta.
Valko-Venäjä olympialaisissa

Kesäolympialaiset

Lähteet:

Talviolympialaiset

Lähteet:

Kesäolympialaiset

Lähteet:

Talviolympialaiset

Lähteet:
Slaavittaren jäähyväiset

Slaavittaren jäähyväiset (ven. Прощание славянки, Proštšanie slavjanki) on venäläinen marssi, jonka sävelsi Tamboviin 1912–1913 sijoitetun 7. täydennysratsuväkirykmentin esikuntatrumpetisti Vasili Ivanovitš Agapkin (1884–1964) sotilasvaskipuhallinorkesterille. Instrumentaalisävelmästä tuli suosittu jo ensimmäisen Balkanin sodan aikana. Laulun sanoissa kerrotaan sotaan junalla lähtevistä sotilaista ja heille jäähyväisiä asemalla jättävistä slaavittarista. Sävelmästä tuli suosittu Venäjän keisarikunnan ja venäläisyyden vertauskuva. Sävellyksen levytti ensimmäistä kertaa Ekstrafon ven. "Экстрафон kesällä 1915 Kiovassa.
Suomessa tunnettu työväenlaulu Vapaa Venäjä on tehty samaan säveleen.
Laulun uskotaan perustuvan Venäjän–Japanin sodan aikaiseen kiellettyyn lauluun Ah, miksi meidät värvättiin sotilaiksi (ven. Ах, зачем нас забрили в солдаты, Ah, zatšem nas zabrili v soldaty). Sävelmässä oli kaksi osaa. Agapkin vei työnsä sotilaskapellimestari, säveltäjälle ja sovittajalle, Jakov Borodinille, jota sävellys miellytti. Yhdessä Agapkin ja Borodov tekivät sävelmään kolmannenkin osan.
Laulu on marssin muotoinen jäähyväislaulu, mutta siihen on sävelletty tätä poliittisempiakin sanoituksia, jotka korostavat Venäjän voimaa.
Yksi tällainen on irkutskilaisen A. Mingalevan versio.
Venäjän federaation presidentti Vladimir Putinia tervehdittiin maaliskuussa 2001 Soulissa Venäjän federaation ja Korean tasavallan kansallishymnien jälkeen kolmanneksi Slaavittaren jäähyväisillä. Sävelmästä on uusin sanoituksin Sergei Bodrovin 1996 ilmestyneen sodanvastaisen Kaukasuksen vanki -nimisen elokuvan teemasävelmä.
Henry Clinton

Henry Clinton (16. huhtikuuta 1738, Newfoundland, Kanada – 23. joulukuuta 1795, Englanti) oli brittiläinen kenraali Amerikan vallankumouksen aikaan. Hän vietti lapsuutensa New Yorkissa, missä hänen isänsä toimi kuvernöörinä vuosien 1741 ja 1751 välillä. Vartuttuaan Clinton osallistui New Yorkin miliisin toimintaan. 
Saratogan sotaretken jälkeen hänet nimettiin toukokuussa 1778 brittiarmeijan ylipäälliköksi. Yorktownin piirityksen päätyttyä brittien antautumiseen toukokuussa 1781 hänet korvattiin Guy Carletonilla. Viimeiset vuotensa Clinton toimi alahuoneen jäsenenä Launcestonista sekä Gibraltarin kuvernöörinä. Hän oli edelleen jälkimmäisessä virassa kuollessaan 23. joulukuuta 1795.
Dyan Cannon

Dyan Cannon (s. 4. tammikuuta 1937, syntymänimeltään Samille Diane Friesen) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on ollut kolmesti ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi, voittanut Golden Globen (1979) ja saanut tähden Hollywood Walk of Famella.
Cannon syntyi Tacomassa, Washingtonissa juutalaiselle äidille, ja oli vuosina 1965–1968 naimisissa Cary Grantin kanssa. 
Tunnetuimpia elokuvia, joissa Cannon on esiintynyt, ovat Suuri kaappaus (1971), Kuolema astuu laivaan (1973), Vaaleanpunaisen pantterin kosto (1978), Murhaleikki (1982) ja Vanhat herrat vesillä (1997).
U (kana)

Alkuperä

Hiragana う ja katakana ウ on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 宇.

Latinisaatio

Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki että Nihon-shiki-järjestelmissä: « u ».