google/wiki40b huggingface dataset:
Turkcell

Turkcell on Turkin suurin matkapuhelinoperaattori. Yhtiön osakkaina ovat Telia Company, venäläisen Mihail Fridmanin Alfa Group ja turkkilaisen Mehmet Emin Karamehmetin omistama Çucurova –yritysryhmä.

Yritysvastuu

Turkcell tekee läheistä yhteistyötä Turkin hallituksen kanssa, vaikka Erdoğanin hallitus rajoittaa mm. kansalaisten sananvapautta. Vuonna 2012 Turkcell yhdistettiin hallitusta arvostelevien tahojen laajaan salakuunteluun. Maaliskuussa 2016 Turkcell vaati, että tuomioistuin määräisi Twitterin poistamaan tuhansia Turkcellin ongelmallisina pitämiä twiittejä. Kaksi vuotta aiemmin Erdoğan oli yrittänyt estää kansalaisten pääsyn koko Twitteriin, koska hallitusta vastustavat mielenosoittajat käyttivät sitä julkisena viestintäkanavana. Tuomioistuin määräsi Turkcellin vaatimat viestit poistettavaksi, mutta Twitter ei vastannut vaatimukseen. Turkin vuoden 2016 vallankaappausyritystä seuranneen hallituksen suorittaman puhdistuksen aikana Turkcell on mainostanut Turkin demokratian voimistuvan.
Magnetiittinanopallo

Magnetiittinanopallot ovat magnetiitista eli rauta(II,III)oksidista muodostuneita pieniä, pyöreitä ja vahvasti magneettisia partikkeleita, joita syntyy autojen polttomoottoreissa ja jarruissa sekä avopoltossa. 
Magnetiittinanopalloja kulkeutuu hengitysilmasta suoraan aivoihin. Kansainvälinen tutkimusryhmä löysi vuonna 2016 spektroskooppimittausten avulla ihmisten aivoista suuria määriä magnetiittipartikkeleita, jotka näyttivät täsmälleen samoilta kuin magnetiittinanopallot. 
Magnetiitti on myrkyllistä ihmiselle  ja tutkimuksissa on havaittu, että aivojen magnetiittipitoisuus korreloi ihmisen vanhenemisen ja Alzheimerin taudin esiintyvyyden kanssa. Magnetiitti on yhdistetty myös aivojen vapaiden happiradikaalien muodostumiseen, mitä tapahtuu etenkin Alzheimer-potilaiden aivoissa.
Petri Virolainen

Ura

Virolainen on Vaasan Sportin kasvatti. Hän debytoi seuran miesten II-divisioonajoukkueessa kaudella 1992–1993. Joukkue eteni I-divisioonan karsintoihin saakka, mutta jäi kuitenkin ilman sarjanousua. Virolainen siirtyi kaudeksi 1993–1994 Rauman Lukon A-nuoriin. Kaudella 1994–1995 hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 5+11=16. Virolainen debytoi samalla kaudella myös seuran SM-liigajoukkueessa, jossa hän pelasi yhden ottelun. Kaudeksi 1995–1996 Virolainen palasi Sportin II-divisioonajoukkueeseen, jonka tehokkain puolustaja hän oli tehoilla 9+21=30.
Kaudeksi 1996–1997 Virolainen siirtyi I-divisioonajoukkue Kokkolan Hermekseen, jossa tulokaskausi toi 44 runkosarjaottelussa tehot 3+10=13. Kaudeksi 1997–1998 hän palasi kasvattajaseuraansa Vaasan Sportiin, joka oli noussut edellisenä keväänä I-divisioonaan. Virolainen oli joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja kahdeksalla osumallaan, kuten myös seuraavalla 1998–1999 yhdeksällä osumallaan Oļegs Sorokinsin kanssa. Hän eteni Sportin kanssa aina SM-liigakarsintoihin saakka, mutta Oulun Kärpät voitti kuitenkin ensimmäisen kierroksen ottelusarjan voitoin 3–0.
Sport jatkoi kaudella 2000–2001 pelejään I-divisioonan tilalle perustetussa Mestiksessä. Virolainen pelasi talousvaikeuksista kärsineessä seurassa vain viisi ottelua, kunnes hän siirtyi SM-liigajoukkue JYPiin. Virolaisen tulokaskausi SM-liigassa toi 47 runkosarjaottelussa tehot 1+5=6. Kolmannella JYP-kaudellaan 2002–2003 hän teki liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 7+7=14. Virolainen oli joukkueensa eniten maaleja tehnyt puolustaja. Maaliskuussa 2003 hän teki JYPin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Kaudella 2004–2005 Virolainen toimi joukkueen varakapteenina.
Viiden JYPissä vietetyn vuoden jälkeen Virolainen siirtyi kaudeksi 2005–2006 vuoden mittaisella sopimuksella Tanskan Oddset Ligaenin Nordsjælland Cobrasiin. Kaudella 2006–2007 hän jatkoi pelejään saman liigan EfB Ishockeyssa. Kaudeksi 2007–2008 Virolainen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ranskan Ligue Magnusin Rouen Hockey Élite 76:een. Hän jakoi liigan pudotuspelien puolustajien syöttöpörssin voiton joukkuetoverinsa Jonas Liwingin kanssa seitsemällä syöttöpisteellään. Virolainen voitti sekä Ranskan-mestaruuden että Ranskan liigacupin, kuten myös kaksi vuotta myöhemmin kaudella 2009–2010. Hänen pelaajauransa päättyi kevääseen 2010.
Hr. Ms. Johan Maurits van Nassau (1932)

Valmistus

Alus tilattiin Koninklijke Maatschappij De Scheldeltä Vlissingenistä ja sen köli laskettiin 17. heinäkuuta 1931 telakkanumerolla 195. Alus laskettiin vesille 20. elokuuta 1932 ja se otettiin palvelukseen 5. huhtikuuta 1933.

Palvelus

Toisen maailmansodan alkaessa alus oli Hollannin Itä-Intiassa, mistä se palasi Alankomaihin uuden tykistönkoululaiva Hr. Ms. Van Kinsbergen saavuttua.
Saksan aloitettua hyökkäyksensä länteen 10. toukokuuta 1940 alus oli etsintä- ja vartioaluksena Vlissingenissä, missä se joutui Saksan ilmavoimien hyökkäyksen kohteeksi. Aluksen ilmatorjuntamiehistöjen onnistui ampua alas yksi hyökkääjistä. Alus viipyi alueella muutaman päivän ennen kuin se sai määräyksen Saksan laskuvarjojoukkojen valtaamaa Waalhavenin lentotukikohtaa Rotterdamissa. Alus saapui Hoek van Hollandiin, mutta hävittäjä Hr. Ms. Van Galenin tuhouduttua ilmahyökkäyksessä operaatio peruutettiin.
Den Helderissä ollut alus sai käskyn 12. toukokuuta  vaientaa tykkitulella saksalaisen tykistöpatterin lähellä Afsluitdihkia. Alus avasi 14. toukokuuta tulen tuhoten Saksan 1. ratsuväkidivisioonan 88 millimetrin tykistöpatterin, joka oli noin 18 kilometrin etäisyydellä aluksesta. Aluksen kehittynyt tulenjohtojärjestelmä mahdollisti tehtävässä vaaditun tarkkuuden. Hyökkäyksen jälkeen Saksan ilmavoimat hyökkäsi aluksen kimppuun tuloksetta.
Alankomaiden sotatoimet olivat kuitenkin jo päättymässä ja siten Alankomaiden kuninkaallinen laivasto lakkasi olemasta itsenäinen puolustushaara. Alkoi kaluston ja henkilöstön evakuointi ja alus lähti  14. toukokuuta Den Helderistä miinalaivojen Hr. Ms. Jan van Brakelin, Hr. Ms. Douwe Aukesin ja Hr. Ms. Nautiluksen sekä torpedoveneiden Hr. Ms. G 13 ja Hr. Ms. G 15 kanssa. Iltapäivällä noin 16 kilometriä Callantsoogista länteen Saksan ilmavoimat hyökkäsi osaston kimppuun. Suurimpana aluksena Johan Maurits van Nassau oli päämaali. Alukseen osui kaksi tai kolme pommia, joista yksi sytytti tulipalon lähellä ammusvarastoa. Miehistö määrättiin jättämään laiva. Hyökkäyksessä sai surmansa kahdeksan miehistönjäsentä.
Myöhemmin pelastusalus Hr. Ms. Dorus Rijkers toimitti pääosan eloonjääneistä takaisin Den Helderiin ja pienempi osa matkasi osaston muiden alusten mukana Britteinsaarille.
Rosetti (leivonnainen)

Rosetit ovat öljyssä rosettiraudan avulla kypsennettyjä vappuherkkuja. Rosettien nimi tulee niiden perinteisestä ruusumaisesta kuviosta. Muitakin muotoja esiintyy, esimerkiksi perhoskuvio.
Marshall Space Flight Center

Marshall Space Flight Center (MSFC; koko nimi George C. Marshall Space Flight Center) oli Nasan alkuperäinen päätoimipaikka ja nykyisin sen propulsiokeskus. Se vastaa avaruussukkulain propulsio-osista: Space Shuttle Main Enginestä, Space Shuttle External Tankista ja Space Shuttle Solid Rocket Boosterista.
MSFC sijaitsee Redstone Arsenalissa Alabaman Huntsvillessä ja on nimetty kenraali George Marshallin mukaan. MSFC:ssä sijaitseva Huntsville Operations Support Center (HOSC) on yksi Nasan ohjauskeskuksista.

Historia

MSFC oli alkujaan Yhdysvaltain Army Ballistic Missile Agencyn (ABMA) ja Army Ordnance Missile Commandin (AOMC) toimintakeskus. 
Alkujaan Fort Blississä toiminut Wernher von Braunin joukko siirrettiin Redstone Arsenalin. Siirtymä sotilaallisesta toiminnasta siviliitoimintaa tapahtui, kun Dwight D. Eisenhower ilmoitti paikan päällä National Aeronautics and Space Administrationin (NASA) perustamisen 1. heinäkuuta 1960. Samalla paikka sai nykyisen nimensä. Keskuksesta tuli von Braunin ja muiden saksalaisten raketti-insinöörien tukikohta. 15. maaliskuuta 2010 keskus juhli 50-vuotista Nasa-historiaansa – 50 vuotta aiemmin presidentti Eisenhower hyväksyi lain, joka siirsi noin 47 00 Army Ballistic Missile Agency's Development Operations Divisionin työntekijää Nasan työntekijöiksi, tämä päätti Yhdysvaltain armeijan roolin ydinohjusten kehittelyssä.

Nykyisiä ja tulevia projekteja

Vuonna 2006 MSFC:n Exploration Launch Projects Office aloitti toiminnan Project Constellation -ohjelman Ares I - ja Ares V -rakettien sekä Orion-aluksen parissa. MSFC vastaa näiden rakettien suunnittelusta, kehittämisestä ja testauksesta, mutta Johnson Space Centerillä Houstonissa on päävastuu kehittämisestä.
Sapa Inca

Sapa Inca (ketšuaksi Inka Qhapaq) oli inkavaltion jumalkuningas. Hänestä käytettyjä arvonimiä olivat muun muassa Sapa Inka ("ainut inka"), Sapa ("ainut") ja Apu ("jumalallinen"). Sapa Incan arvo oli perinnöllinen ja periytyi yleensä isältä pojalle.  
Inkojen ensimmäinen hallitsija oli tarumainen Manco Capac, joka asettui Cuzcoon. Inkojen mytologian mukaan Manco Capac oli auringon jumala Intin poika, ja tällä perusteella kaikki Sapa Incat katsoivat olevansa jumalallista syntyperää.
Siilinjärven Ponnistus

Siilinjärven Ponnistus on 17. tammikuuta 1907 perustettu siilinjärveläinen yleisseura, jonka lajeja ovat olleet mm. voimistelu, yleisurheilu, paini, hiihto, mäenlasku, jalkapallo, luistelu, uinti, pyöräily ja pesäpallo. 2000 luvulla seuran lajeja ovat mäkihyppy, yhdistetty, voimanosto, painonnosto, voimistelu, yleisurheilu, pujottelu ja hiihto. Hiihtojaostossa ei ole ollut toimintaa 2010 luvulla. Yleisurheilujaoston toiminta käynnistettiin uudelleen 2007 lopussa. Kaudella 2014 SiiPossa oli 500 jäsentä. Yleisurheilujaosto on nykyään seuran suurin jaosto, yli puolet jäsenistä. SiiPon pujottelujaoston jäsenet yhdistyivät PHS Alpiin kanssa 1.5.2015. Uuden pujotteluseuran nimeksi tuli Kuopio Ski Club 2.6.2015.

Pesäpallo

Pesäpallon SM-sarjaan seura nousi ensimmäisen kerran kaudeksi 1936 sijoituttuaan B-sarjassa 1935 neljän parhaan joukkoon. Joukkueessa pelasivat tuolloin: Veli-Matti Seppä, Tapio Hämäläinen, Seppo Sonninen, Kauko Salminen, Ahti Sonninen, Tomi Hirvonen, Jorma Kyyhkynen, Eino Halonen, Yrjö Miettinen, Reino Virtaniemi ja Ulves Laaksonen.
1980-luvulla Ponnistus palasi jälleen pääsarjaan selviten aina SM-loppuotteluun saakka kaudella 1986. Pesäpallon Suomen Cupin seura onnistui voittamaan kaudella 1985, jolloin se myös ainoan kerran voitti Ykkössarjan.
1987 perustettiin Siilinjärven Pesis jatkamaan Ponnistuksen pesäpallo toimintaa.
AVE

AVE eli Alta Velocidad Española (”espanjalainen suurnopeus”; ave tarkoittaa espanjaksi myös ”lintua”) on espanjalainen yli 300 tuntikilometrin nopeuksiin pystyvä suurnopeusjuna ja -rataverkko. AVE-radat on rakennettu maassa aiemmin käytetystä raideleveydestä (1674 mm) poiketen normaalilla raideleveydellä (1435 mm). Tämä on tehnyt mahdolliseksi AVE-verkon liittämisen Ranskan ja edelleen muun Keski-Euroopan rataverkkoon. AVE-junia liikennöi Espanjan valtiollinen rautatieliikenneyhtiö Renfe Operadora.

AVE-junat

Renfen käytössä on kolmentyyppisiä AVE-junia. Ensimmäiset, ranskalaisen Alstomin TGV Atlantique -junaan perustuvat AVE S-100 -junat otettiin käyttöön vuonna 1992. S-100 ovat edelleen käytössä alkuperäisellä Sevillan-reitillä. Junien huippunopeus on 300 km/h. Lisäksi Renfellä on käytössään AVE S-102- ja S-112-junia yhteensä 46 kappaletta. Nämä junat toimitti Bombardierin ja Talgon yhteenliittymä vuosina 2005–2010. Junia käytetään useimmilla AVE-reiteillä. S-102/112-junien huippunopeus 330 km/h. Uusimmat AVE-junat ovat tyyppiä S-103, joka perustuu saksalaisen Siemensin Velaro-tuoteperheeseen, ja joiden huippunopeus on 350 km/h. AVE S-103 -junia käytetään reiteillä Madridista Barcelonaan, Malagaan ja Sevillaan.
Evenkit

Historia

Evenkien on arveltu polveutuvan Hingganvuorien aluetta 400-luvulta 900-luvulle asuttaneista shiweistä, mutta varmuutta tästä ei ole. 1600-luvulle mennessä Lena- ja Jeniseijokien alueilla asuneet evenkit omaksuivat poronhoidon elinkeinonaan. Nykyisin Kiinan puolella asuvat soloonit ja Venäjän Taka-Baikalian alueen hamniganit omaksuivat sen sijaan hevostenhoidon. Soloonit elivät läheisissä yhteyksissä daguureihin ja hamniganit maksoivat veroja halhamongoleille.
1600-luvun aikana venäläiset kasakat ja kiinalaiset mantšut alistivat hamniganit ja soloonit. 1700-luvun aikana Kiinan puolella Qing-dynastia siirsi solooneja daguurien mukana sotilaina Sisä-Mongoliaan ja Xinjiangin alueelle. Qing-dynastian armeijassa eräät soloonit saavuttivat merkittäviä virkoja ja esimerkiksi soloonikenraalit Oboshi ja Hailancha johtivat sittemmin kiinalaisjoukkoja esimerkiksi Xinjiangissa ja Nepalissa. Taka-Baikalian hamniganit joutuivat sen sijaan kasakoiden vallan alle ja osa heistä myös liittyi kasakkajoukkoihin. Hamniganipäällikkö Gantimur, joka tunnettiin sittemmin nimellä Peter Gantimurov, aiheutti diplomaattista närää Venäjän ja Kiinan välillä pakenemalla ensin Kiinan puolelle ja palaamalla sittemmin takaisin Venäjän puolelle vuonna 1667.
Sittemmin kommunistinen hallintokoneisto sekä Venäjällä että Kiinassa perusti evenkeille omia autonomisia alueitaan. Venäjällä perustettiin Evenkian paikallinen itsehallintoalue, mutta sen alueella asuu vain pieni osa kaikista laajaa aluetta harvaan asuttavista evenkeistä. Kiinan Sisä-Mongoliassa evenkeillä on autonominen qi-alue, jonka väestöstä kiinalaisten muuttajien takia he muodostavat kuitenkin vain pienen osan.
Sinihoki

Koko ja ulkonäkö

Täysikasvuisen sinihokin pituus on 60–120 cm ja paino 7 kiloa. Hoki voi elää 20–25 vuoden ikäiseksi, mutta runsaasta kalastuksesta johtuen vain harvat selviävät yli 15-vuotiaaksi. 
Sinihokin koko ruumis on siniharmaa. Toinen selkäevä, pyrstöevä ja peräevä ovat sulautuneet yhteen teräväksi pyrstöksi. Ruumis on ohut ja leuat ovat isot.

Levinneisyys

Sinihokia tavataan Tyynellämerellä Uuden-Seelannin ja eteläisen Australian vesissä. Ne elävät 10 – 1 000 metrin syvyydessä, mutta aikuisten kalojen elinalue on n. 400 metrin syvyydessä ja nuoret suosivat matalampaa vettä, joten niitä voi nähdä parvina jokien edustalla ja lahdissa.

Ravinto

Sinihoki syö enimmäkseen äyriäisiä, pieniä kaloja ja mustekaloja.

Lisääntyminen

Sinihokien kutuaika kestää kesäkuusta syyskuuhun, jolloin naaraskalat voivat laskea jopa miljoona mätimunaa. Hokikala saavuttaa sukukypsyyden 4–7 vuoden iässä eli melko myöhään.  
Sinihokeja pyydetään pohjatroolilla 300–600 metrin syvyydessä. Kutuaikana niitä troolataan myös ylempää. Suurin osa kalasta myydään tuoreena, pakastettuna tai kalapuikkoina, ja sen voi valmistaa monella eri menetelmällä. Sen lihaa saa myös MSC-sertifioituna pakasteena. WWF Suomi ja monet kansainväliset yhdistykset kuten Greenpeace ovat listanneet sinihokin ns. punaiselle listalle: sen syömistä tulisi välttää. Syynä tähän on ylikalastus ja kalastustapa eli pohjatroolaaminen, joka tuhoaa merenpohjan ekosysteemejä ja ottaa suuret määrät sivusaalista.
Charles Vanik

Charles Albert Vanik (7. huhtikuuta 1913 – 30. elokuuta 2007) oli  yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän syntyi Clevelandissa, Ohiossa, ja toimi uransa varhaisvaiheessa mm. kaupunginvaltuutettuna 1938–1939 sekä osavaltion senaattorina 1940–1942. 
Charles Vanik opiskeli lakia ja valmistui Western Reserve Universitystä. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1955–1981.
Vanikin isovanhemmat olivat Tšekkoslovakiasta. Hän kuoli 94-vuotiaana kotonaan Floridan Jupiterissa.
Viirus

Viirus on suomalainen ruotsinkielinen ammattiteatteri. Sen perustivat vuonna 1987 Mats Långbacka, Johan Storgård, Robert Enckell ja Arn-Henrik Blomqvist. Viirus voitti vuonna 1996 Nuoren taiteen Suomi-palkinnon ja vuonna 2005 Nöjesguiden nimesi sen kaupungin parhaaksi teatteriksi. Teatterinjohtajana toimi elokuusta 2007 lähtien liettualaissyntyinen ohjaaja Cezaris noin vuoden ajan.
Aiemmin teatteri Viirus toimi Helsingin Rajasaaressa entisen pumppaamon tiloissa, mutta niistä jouduttiin luopumaan alkusyksyllä 2007 homevaurioiden vuoksi. Viirus toimi väliaikaisesti Sörnäisissä, Suvilahden entisessä kaasulaitoksessa ja sittemmin Teatterikulman tiloissa Kruununhaassa. Vuonna 2017 teatteri muutti Jätkäsaareen.
Neokesarean kirkolliskokous

Neokesarean kirkolliskokous pidettiin vuosina 314–325. Kokouksessa oli läsnä 24 piispaa. Kirkolliskokous päätti muun muassa että suuressakaan kaupungissa ei saa olla kuin enintään seitsemän diakonia. Päätöstä jouduttiin kuitenkin tulkitsemaan uudestaan 5.–6. kirkolliskokouksessa Konstantinopolissa (691–692), koska diakoneita oli jo 150.
Kokouksen tärkein tehtävä oli viidentoista kirkkokuria käsittelevän säännöksen soveltaminen. Ne hyväksyttiin sen jälkeen ekumeenisiksi Kalkedonin kirkolliskokouksessa 451.
NRP São Brás

Valmistus

Alus tilattiin Arsenal do Alfeitelta Lissabonista. Alus laskettiin vesille 17. maaliskuuta 1942 ja otettiin palvelukseen 24. lokakuuta.
Alus kykeni kuljettamaan 3 000 tonnia polttoainetta, 40 tonnia lentopolttoainetta, 50 tonnia voiteluaineita ja 100 tonnia juomavettä. Vuonna 1970 aluksen aseistuksena oli 76 millimetrin tykki sekä kaksi 40 millimetrin ja kaksi 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä.

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1976.
Roger Dean

Roger Dean (s. 31. elokuuta 1944 Ashford, Kent, Britannia) on brittiläinen taiteilija, muotoilija, arkkitehti ja julkaisija. Hänet tunnetaan parhaiten julisteistaan sekä albuminkansista, joita hän on tehnyt 1960-luvun lopulta lähtien muun muassa Yesille, Uriah Heepille ja Asialle. Deanin kansitaiteelle ovat tyypillisiä eksoottiset fantasiamaisemat. Hänen töitään on myyty maailmanlaajuisesti yli kuusikymmentä miljoonaa kappaletta.
Niccolò Paganini

Elämä ja ura

Paganini syntyi Genovassa 1782 ja alkoi soittaa mandoliinia ja viulua jo hyvin nuorena. Hän esiintyi julkisesti ensimmäistä kertaa 11-vuotiaana. Teini-ikäisenä hän opiskeli muun muassa Alessandro Rollan ja Giacomo Costan johdolla. Sen jälkeen hän alkoi kiinnostua myös kitaransoitosta ja sävelsi jonkin verran musiikkia myös kitaralle sekä kitara–viulu-duolle. Nykyään Paganinin arvostetuimmat teokset lienevät hänen vuoden 1817 tienoilla viululle säveltämänsä 24 kapriisia op. 1. Lukuisat säveltäjät ovat kirjoittaneet muunnelmia viimeisestä, a-molli-kapriisista. Lisäksi Paganini sävelsi muun muassa kuusi viulukonserttoa sekä kamarimusiikkia.
Paganini rikkoi siihenastiset taiturillisuuden määritelmät ja loi uudet. Etenkin hänen jousenkäyttönsä oli mullistavaa. Hänen keksintöihinsä luetaan muun muassa eräät jousitustavat, sävelalueen laajennukset, loisteliaat kaksoisotteet, tietyt kitaratehot, vasemman käden pizzicato, kromaattinen oktaavisoitto ja joustavat siirtymät arco- ja pizzicatokulkujen välillä.
Paganini oli kiertuetaiteilija, jonka konsertit olivat valtavia menestyksiä. Hän korosti taitojaan tempuilla, joilla hän sai yleisönsä villiintymään: hän soitti vaikeita kappaleita kolmella, kahdella tai jopa yhdellä kielellä (hän katkoi kieliä tahallaan yksi kerrallaan esityksen aikana). Hän saattoi soittaa hyvinkin monimutkaisen sävellyksen prima vista pitäen nuotteja ylösalaisin edessään.
Paganinin soitin oli Guarneri del Gesù Cannone. Vaikka hän omisti laajan viulukokoelman, johon kuului yksitoista Stradivariusta, hän ei koskaan julkisesti soittanut maineikkaimpia instrumenttejaan. Yksi ”stradi” kantaa hänen nimeäänkin. 
Paganini kuoli Nizzassa vuonna 1840. Kuolinsyyn uskotaan olevan kuppa.

”Paholaisen viuluniekka”

Paganini oli virtuoosimainen soittaja. Hänen tekninen taituruutensa oli niin häkellyttävää, että kuulijat arvelivat hänen solmineen liiton paholaisen kanssa; tästä johtuu nimitys ”paholaisen viuluniekka”. Hänen laiha olemuksensakin, jota hän käytti hyväkseen ja korosti, oli ”noitamainen” tai ”paholaismainen”. Hänen sormensa olivat erityisen pitkät ja joskus on kerrottu Paganinin pystyneen taivuttamaan niitä epäinhimillisen näköisesti vastapäiseen suuntaan. Paholaismaisuus puri tehokkaasti porvarillistuvassa Euroopassa, jossa musiikin ja kirkon suhteet olivat aikaisempina vuosisatoina olleet kiinteät.

Populaarikulttuurissa

Paganinia ovat elokuvissa ja televisiosarjoissa esittäneet lukuisat eri näyttelijät. Heihin lukeutuvat muun muassa Roxy Roth vuoden 1945 elokuvassa Suuri unelma, Stewart Granger vuoden 1946 elokuvassa Paholaisen jousi, Vladimir Msryan vuoden 1982 minisarjassa Niccolo Paganini, Klaus Kinski vuoden 1989 elokuvassa Paganini ja viulisti David Garrett vuoden 2013 elokuvassa The Devil’s Violinist.
Iloinen Linnanmäki

Arviot

Aikalaisarviossaan Paula Talaskivi (Helsingin Sanomat) piti elokuvaa mieluisana kesäisenä tuulahduksena, kun taas Heikki Eteläpää (Uusi Suomi) valitteli, että ”tekniikka kyllä pelaa tässä elokuvassa, mutta sitä huutavammalta sitten tuntuu kaikkinainen luovan kyvyn puute”.
Myöhemmin elokuva on nähty muun muassa suomalaisen komedian pohjanoteerauksena. Tv-kriitikko Arto Pajukallio näkee elokuvan kehystarinan lempeänä satiirina.
Verenkiertohäiriö

Verenkiertohäiriö on ihmisen normaalin verenkierron häiriytymistä tai estymistä. Verenkiertohäiriöt voivat aiheuttaa jopa pysyviä elimellisiä vammoja. Tilapäiset verenkiertohäiriöt ovat vaarallisia vain, jos ne sijaitsevat aivoihin verta vievissä verisuonissa.

Verenkiertohäiriön oireita

Aivojen verenkiertohäiriöstä voi seurata huimausta, pahoinvointia sekä liike-, näkö- ja puheen häiriöitä. Aivojen verenkiertohäiriö voi aiheuttaa myös lihaskouristuksia. Verenkiertohäiriö korvan alueella voi aiheuttaa äkillisen kuulonmenetyksen. Selkäytimen verenkiertohäiriö aiheuttaa tavallisimmin halvauksen. Alaraajojen verenkiertohäiriöt voivat johtaa katkonaiseen kävelyyn (klaudikaatio). Pahimmillaan verenkierron katkettua raajaan syntyy kuolio (nekroosi).
Verenkiertohäiriöt voivat aiheuttaa myös puutumista ja kihelmöintiä.

Syitä

Verenkiertohäiriöihin ovat syynä esimerkiksi verisuonten ahtautumat (ateroskleroosi). Niitä syntyy, kun veren korkea kolesterolipitoisuus aiheuttaa tukkeutumia verisuoniin. Verisuonien kalkkeutumat aiheuttavat myös tukoksia.
Verenkiertohäiriöitä voi aiheuttaa myös luun tai nikaman painautuminen verisuonta vasten. Tästä seuraa normaalin verenkierron hidastuminen. Esimerkiksi niskanikaman painama verisuoni voi estyä toimittamasta hapekasta verta aivoihin.
Myös jotkin lääkeaineet ja päihteet voivat heikentää verenkiertoa.
Koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1971

Vuoden 1971 koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut pelattiin Länsi-Saksassa 10. – 19. syyskuuta. Kisoihin osallistui 12 maata. Mestaruuden voitti kahdeksatta kertaa peräkkäin Neuvostoliitto, hopeaa saavutti Jugoslavia ja pronssia Italia. Turnauksen arvokkain pelaaja oli Jugoslavian Krešimir Ćosić ja korikuningas Puolan Edward Jurkiewicz.
Lehto-orakas

Lehto-orakas (Hydnum subovoideisporum ined.) on rusko-orakkaiden ryhmään kuuluva, tieteelle verrattain uusi sieni. Vuonna 2008 sattumalta löytyneen lehto-orakkaan ainoa tunnettu esiintymispaikka maailmassa on Turun Ruissalo.
Esko Tammilehto

Esko Tammilehto (s. 1. huhtikuuta 1958 Kemi) on suomalainen jääpallovalmentaja ja entinen jääpalloilija.
Suomen jääpallomaajoukkuetta hän valmensi vuosina 1999–2004. Vuonna 2004 Suomi voitti Tammilehdon valmennuksessa toistaiseksi ainoan maailmanmestaruutensa.
Nykyään Tammilehto asuu Jyväskylässä, jossa hän työskentelee liikunnanopettajana. Lisäksi Tammilehto toimii juniorivalmentajana Jyväskylän Seudun Palloseurassa.

Pelaajaura

Pelaajaurallaan hän edusti kasvattajaseuransa Veitsiluodon Vastuksen lisäksi Jyväskylän Seudun Palloseuraa, Botniaa sekä ruotsalaista Selånger SK Bandya. Maajoukkueessa Tammilehto pelasi 121 A-maaottelua. Vuoden jääpalloilijaksi hänet valittiin vuonna 1986.
Tammilehto on myös pelannut jalkapalloa. Hän pelasi muun muassa JyP-77:n joukkueessa I divisioonaa kaudella 1982. Lisäksi hän on edustanut Kemin Palloseuraa.

Ura valmentajana

Valmentajana Tammilehdon suurin saavutus on Suomen ensimmäinen maailmanmestaruus vuonna 2004. Suomen Valmentajat ry palkitsi hänet tuolloin vuoden joukkuevalmentajana. 
Lisäksi Tammilehto on voittanut kaksi SM-kultaa Warkauden Pallo -35:n valmentajana. Vuoden jääpallovalmentajaksi Tammilehto on valittu neljästi.
Arjun Rampal

Yksityiselämä

Rampal meni naimisiin entisen Miss Intian Mehr Jessian kanssa vuonna 1998. Heillä on kaksi tytärtä, vuonna 2002 syntynyt Mahikaa ja vuonna 2005 syntynyt Myra.
Devil May Cry

Kehitys

Pelisarjan suunnittelija Hideki Kamiya sai pelimekaniikkaan idean Onimusha: Warlordsin bugista, joka mahdollisti vastustajan pitämisen ilmassa.

Muu media

Pelisarjasta on tehty muun muassa anime, manga ja light novel -kirjoja.
Combichrist on julkaissut DmC: Devil May Cry soundtrack-albumin nimeltä No Redemption.