google/wiki40b huggingface dataset:
Yamaha YBR

Yamaha YBR125 on Yamahan valmistama 125-kuutioinen 4-tahtinen kevytmoottoripyörä, jossa on kaksi istumapaikkaa. Kahden hengen istumapaikka mahdollistaa toisen ihmisen kuljetuksen laillisesti. Pyörässä on sähkökäynnistys, tehokas levyjarru edessä, rumpujarru takana ja 18-tuumaiset kevytmetallivanteet. Yamaha YBR:n huippunopeus on normaaleissa olosuhteissa normaalissa ajo-asennossa noin 95–105 km/h. Tekniikan maailman kevytmoottoripyörä arvostelussa arvosteltiin kuutta eri kevytmoottoripyörää ja Yamaha YBR päätyi toiselle sijalle, voiton vei Husqvarnan Supermoto.
Shah-Do Shamshiran moskeija

Shah-Do Shamshiran moskeija (”Kahden miekan kuninkaan moskeija”) on keltainen kaksikerroksinen moskeija Kabulin keskustassa lähellä Kabul-jokea. Se rakennettiin 1920-luvulla Amanullah Khanin valtakaudella (1919–1929). Sen rakenne on moskeijaksi epätavallinen. Siinä on useita kerroksia ja se on koristeltu italialaisella stuccolla.
Seppä Ilmarinen

Seppä tai seppo Ilmarinen on suomalaisten kansanrunojen seppäsankari, jolla on myös jumalallisia piirteitä. 
Iro-neito synnytti Ilmarisen yöllä ja jo päivällä Ilmarinen teki pajan. Ilmarinen takoi maailman alussa taivaankantta niin taidokkaasti, etteivät näy pihtien pitämät, eivätkä tunnu vasaran iskut. Ilmarisen kädenjälkeä ovat myös revontulet sekä aamu- ja iltaruskon värit. Myös raudan keksiminen ja alkutulen iskeminen ovat kansantarujen mukaan Ilmarisen saavutuksia. 
Raudan käytön yleistymisellä oli suuri vaikutus itämerensuomalaiseen mytologiaan ja Ilmarisestakin tuli Seppo tai takoja iän ikuinen vasta raudan käyttöönoton jälkeen. Tätä ennen Ilmari oli todennäköisesti taivaan ja ukkosenjumala. Nimi lainattiin myös Udmurtin kielen taivaanjumalalle muodossa Inmar ja se esiintyy joskus myös saamenkielessä tuulenjumalana muodossa Ilmaris ja mahdollisesti myös ukkosenjumalana muodossa Ilmaričče.

Kalevalan henkilöt

Ilmarinen on Kalevalan seppäsankari, ”takoja iänikuinen”. Hän asuu Väinölässä. Kalevalassa hän takoo monia esineitä, kuten sammon, Kultaisen naisen, ja hän yrittää myös takoa uuden Auringon ja Kuun. Alkujaan Ilmarinen lienee ollut jumala, joka on myöhemmissä runoissa muuttunut kuolevaiseksi. Myös Kalevalassa Ilmarisen mainitaan olleen mukana kosmisessa luomisessa, takomalla taivaankantta ja asettamalla taivaankappaleita.
»Tuli vanha Väinämöinen, ovelle asetteleikse.

Sanan virkkoi, noin nimesi: "Oi on seppo veikkoseni!

Mitä paukutat pajassa, ajan kaiken kalkuttelet?"
Se on seppo Ilmarinen sanan virkkoi, noin nimesi:

"Kuuta kullaista kuvoan, hope'ista aurinkoa

tuonne taivahan laelle, päälle kuuen kirjokannen." » 
(Kalevala, Yhdeksäsviidettä runo)

Jumalana

Ilmarinen (Ilma, Ilmari, Ilmori, Ilmollinen) oli itämerensuomalaisten palvoma tuulen, sään ja 
ilman jumala. Ilmarinen oli mukana maailman syntymässä.
Anna-Leena Siikalan mukaan Ilmarisen attribuutti ovat palkeet. Palkeet liittyvät Ilmarisen asemaan tuulen jumalana, mutta toisaalta myös tämän rooliin kosmisena seppänä ja kulttuuriheeroksena. Itämerensuomalaisen kultaneito-runon joissakin inkeriläisissä toisinnoissa Ilmarisen taontatyö ei onnistu, ennen kuin hän tarttuu palkeisiin orjien sijasta itse. Siikalan mukaan vastakohta korostaa Ilmarisen asemaa tuulen jumalana.
Utsjoella tuulenjumala Biegga-gallesista (suom. Tuuli-ukko) käytettiin myös nimeä Ilmaris. 1600-luvulla Utsjoen saamelaiselta Anders Poulsenilta takavarikoidussa noitarummussa Ilmaris on kuvattu skandinaaviseen Thoriin ja itämerensuomalaiseen Ukkoon rinnastetun Tiermes-ukkosenjumaluuden rinnalla, mutta tästä erillisenä hahmona. Udmurttien Inmar-jumaluus on miespuolinen taivaan jumala, jota on verrattu Ilmariseen. Ilmarinen on saattanut samaistua myöhemmin palvottuun Ukkoon, mutta toisaalta saattoi myös muuttua suomalaisessa tarustossa seppäsankariksi.
Jean Ritchie

Jean Ruth Ritchie (8. joulukuuta 1922 Viper, Kentucky – 1. kesäkuuta 2015 Berea, Kentucky) oli yhdysvaltalainen laulaja ja Appalakkien dulcimerin soittaja. Hän oli eräs maansa kansanmusiikin keskeisistä nimistä.
Ritchie syntyi Kentuckyssa köyhien vanhempiensa neljästätoista lapsesta nuorimpana. Paitsi esittäjänä, hän teki huomattavaa työtä kansanlaulujen kerääjänä ja tallettajana.
Ritchien kymmenien levytysten joukossa ovat Carols for All Seasons (1959) ja None But One (1977).
Palokatko

Palokatko on palo-osastojen välisten aukkojen tai talotekniikkaläpivientien tiivistys ja paloeriste. Palokatkolla pyritään estämään tulen ja savukaasujen leviäminen rakennuksessa läpivienti-aukkojen kautta palovahingon sattuessa. Palokatkon rakenne määritellään tyyppihyväksynnässä tai testiraportissa kunkin materiaalin osalta erikseen. Palokatkomateriaaleja on useita. Vanhoissa palokatkomateriaaleissa on usein asbestia.
Hydraulic Press Channel

Hydraulic Press Channel on suomalaisen Lauri Vuohensillan luoma YouTube-kanava. Kanavalla Vuohensilta hajottaa vaimonsa Anni Vuohensillan kanssa erilaisia esineitä hydraulipuristimen avulla. Kanava luotiin lokakuussa 2015, mutta se nousi suosioon seuraavan vuoden maaliskuussa. 
Hydraulic Press Channel nousi suosioon maaliskuussa 2016, kun kanavan paperinmurskausvideo jaettiin Reddit-palvelussa. Kanavan videoissa on murskattu myös muun muassa keilapallo, jääkiekko ja Nokian 3310-puhelin. Huhtikuussa 2016 Vuohensillalle tuli Valkoisesta talosta pyyntö kaapeliboksin murskaamisesta. Valkoinen talo julkaisi murskausvideon sosiaalisessa mediassaan.
Tammikuussa 2019 kanavalla oli yli kaksi miljoona tilaajaa ja yli 312 miljoonaa näyttökertaa YouTubessa. Toukokuussa 2016 Vuohensilta vieraili myös Arto Nyberg -ohjelmassa sekä Possessa.
Wendy Holdener

Arvokilpailut

Vuoden 2011 nuorten MM-kilpailuissa Holdener voitti kultaa alppiyhdistetyssä, hopeaa syöksylaskussa ja pronssia suurpujottelussa. Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan, Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 hän oli suurpujottelussa 29:s. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui pujottelussa 11:nneksi ja suurpujottelussa 26:nneksi. Vailin MM-kilpailuissa 2015 hän oli surpujottelussa 17:s. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän voitti kultaa alppiyhdistetyssä ja hopeaa pujottelussa.
Holdener saavutti Pyeongchangin olympialaisissa 2018 kultaa joukkuekilpailussa. Pujottelussa hän sai hopeaa 0,05 sekuntia Frida Hansdotterille hävinneenä. Alppiyhdistetyssä hän saavutti pronssia. Lisäksi hän oli yhdeksäs suurpujottelussa, 15:s suurpujottelussa ja 17:s pujottelussa.
Åren MM-kilpailuissa 2019 Holdener voitti jälleen alppiyhdistetyn kultaa. Hän voitti myös Sveitsin joukkueessa joukkuekilpailun mestaruuden. Supersuurpujottelussa hän sijoittui 14:nneksi.

Maailmancup

Alppihiihdon maailmancupissa Holdener kilpaili ensimmäisen kerran 23. lokakuuta 2010 Söldenin suurpujottelussa. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti 28. marraskuuta 2010 oltuaan 18:s Aspenin pujottelussa. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Åren pujottelussa 20. joulukuuta 2012 oltuaan kymmenes. Ensimmäisen palkintosijansa hän sai oltuaan toinen Ofterschwangin pujottelussa 10. maaliskuuta 2013. Joulukuussa 2014 Holdener sijoittui Kühtain pujottelussa kolmanneksi. 
Joulukuussa 2015 Holdener oli toinen Lienzin pujottelussa. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Tukholman paripujottelussa 23. helmikuuta 2016. Hän oli samalla kaudella toinen Soldeun alppiyhdistetyssä ja Jasnán pujottelussa sekä voitti Lenzerheiden alppiyhdistetyn. Hän voitti alppiyhdistetyn cupin, sijoittui pujottelucupissa kolmanneksi ja maailmancupin kokonaiskilpailussa kuudenneksi kaudella 2015–2016. 
Kaudella 2016–2017 Holdener sijoittui toiseksi Levin ja Mariborin sekä kolmanneksi Killingtonin, Sestrieren ja Semmeringin pujotteluissa. Pujottelun ja alppiyhdistetyn maailmancupeissa hän oli kolmas, maailmancupin kokonaiskilpailussa kahdeksas. Kaudella 2017–2018 hän pujotteli Levillä kolmanneksi ja Lienzissä toiseksi. Oslon kaupunkitapahtumassa ja Zagrebin pujottelussa hän oli toinen, Kranjska Goran pujottelussa kolmas. Lenzerheidessa hän voitti alppiyhdistetyn ja oli kolmas pujottelussa. Tukholman kaupunkitapahtumassa hän sijoittui toiseksi. Crans-Montanan supersuurpujottelussa hän oli kolmas sekä Ofterschwangin ja Åren pujotteluissa toinen. Hän voitti alppiyhdistetyn cupin sekä sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa ja pujottelucupissa toiseksi.
Kaudella 2018–2019 Holdener sijoittui kolmanneksi Sankt Moritzin paripujottelussa, Semmeringin pujottelussa, Oslon kaupunkitapahtumassa, Zagrebin pujottelussa, Mariborin pujottelussa ja kauden ainoassa alppiyhdistetyssä Crans-Montanassa. Hän oli toinen Špindlerův Mlýnin ja Soldeun pujotteluissa. Hän sijoittui kolmanneksi maailmancupin kokonaiskilpailussa ja pujottelucupissa.
Valkyyrioiden ratsastus

Valkyyrioiden ratsastus (saks. Walkürenritt tai Ritt der Walküren) on Richard Wagnerin vuoden 1870 Valkyyria-oopperan kolmannen näytöksen alussa soiva sävellys. Sävellys on yksi Wagnerin tunnetuimpia.
Crush (Bon Jovin albumi)

Albumin työstö

Crush-albumin nauhoitukset aloitettiin jo vuonna 1998 yhtyeen kotiseudulla New Jerseyssä. Alun perin yhtye olisi halunnut Bob Rockin ja Bruce Fairbairnin tuottavan albumin yhteistyössä, mutta idea hylättiin Fairbairnin kuoltua vuonna 1999. Seurauksena yhtye päätti käyttää vain yhtä tuottajaa, ja tehtävä annettiin Luke Ebbinille. Ebbin oli myös kirjoittanut lauluja kitaristi Richie Samboran soololevylle Stranger In This Town. Albumin työstönimenä oli alun perin Sex Sells. Albumia myös markkinoitiin tällä nimellä, ja levyn julisteita voikin huomata Bon Jovin Real Life -kappaleen musiikkivideolla. Pian tästä luovuttiin, koska ilmeni, ettei levy-yhtiö halunnutkaan julkaista albumia kyseisellä nimellä. Uudeksi työstönimeksi tuli One Wild Night. Myös tämä nimi hylättiin, mutta nimeä käytettiin seuraavan vuoden livekokoelmassa One Wild Night Live 1985–2001, ja lisäksi albumille lisättiin samanniminen kappale. Tämän jälkeen nimeksi valittiin Crush.

Albumin menestys

Crush oli lähinnä kriitikoiden ylistämä albumi, ja keräsikin hyviä arvosteluja. Valitettavasti fanit eivät pitäneet albumista, sillä yhtye oli lähtenyt joillain levyn kappaleista huomattavasti aikuisempaan ja hieman raskaampaan suuntaan, jota ei ollut vielä 1980–90-lukujen hittikappaleissa. Albumi oli myös ensimmäinen Bon Jovin albumi, joka palkittiin Grammylla. Musiikkilehti Rolling Stone antoi albumille kolme tähteä viidestä. Crush oli myös menestynein Bon Jovin studioalbumi sitten Keep the Faithin, joka julkaistiin 1992. Albumi sijoittui julkaisuviikollaan sijalle yhdeksän Billboardin listalla, ja pysytteli listoilla 51 viikkoa.
Euroopan listoilla albumi oli kolmen parhaan joukossa seitsemän viikkoa. Euroopassa levy pysytteli listoilla vain 15 viikkoa. Albumi myi Euroopan mantereella kaksinkertaista platinaa, ja maailmanlaajuisesti yli kahdeksan miljoonaa kopiota. Englannin listalla albumi oli ensimmäisellä sijalla. Suomen virallisella albumilistalla albumi ylsi parhaimmillaan sijalle 1.
It's My Life oli myös vuoden 2000 menestynein kappale, ja se pysytteli listoilla Euroopassa neljä viikkoa. Kiertueella Bon Jovi konsertoi myös Suomessa, ja kiertueelta kuvattiin myös videotallenne The Crush Tour.
Sakari Virkkunen

Veli Niilo Sakari Virkkunen (vuoteen 1935 Snellman; 29. toukokuuta 1925 Karttula – 22. maaliskuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Hän oli Ylioppilaslehden päätoimittajana vuosina 1951–1954. Suomen Kuvalehden toimituskuntaan hän kuului vuodesta 1955 alkaen ensin toimitussihteerinä vuoteen 1967, toimituspäällikkönä vuosina 1968–1972 ja lopulta erikoistoimittajana ja kolumnistina vuosina 1973–1986.
Virkkusen tunnetuimmat kirjalliset teokset olivat Paasikiveä edeltäneitä tasavallan presidenttejä käsittelevät kirjat.
Virkkunen aloitti vuonna 1958 Suomen Kuvalehdessä Jyviä ja akanoita -palstan, johon on vuosien mittaan koottu lehdissä, radiossa ja televisiossa sattuneita tahattomia, huvittavia oikeinkirjoitus- ja sanavirheitä. Näistä parhaita Virkkunen kokosi vuonna 1988 kirjaksi.
Sakari Virkkunen julkaisi Suomen Kuvalehdessä kolumneja otsikolla ”Miten maa makaa”. Nämä kolumnit eivät suinkaan aina olleet Suomen poliittisen johdon − tai kuten Virkkunen itse ilmaisi: ”ns. edistyksellisten piirien” − mieleen.
Maija-Liisa Majanlahti

Ura

Maija-Liisa Majanlahti kävi keskikoulun ja opiskeli Teatterikoulussa 1957–1961 ja sitten Yhteiskunnallisen Korkeakoulun Draamastudiossa.
Majanlahti näytteli niin teatterissa, elokuvissa kuin televisiossakin. Hänet muistetaan muun muassa Tapio Suomisen televisiosarjoista Kovaa maata (1994–1997) ja elokuvasta Kivenpyörittäjän kylä (1995) sekä lukuisista teatterinäytelmistä. 
Televisiosarjassa Arvokkaasti (2000) Majanlahti näytteli aviovaimoa vastanäyttelijänään miehensä Mikko Majanlahti. Majanlahti näytteli myös televisiosarjassa Uusi päivä Siiri-vanhusta ja lastenohjelmassa Sirkuspelle Hermanni voimanaista jaksossa Voimanainen kosii Hermannia 20. marraskuuta 1981.

Yksityiselämä

Majanlahti oli naimisissa näyttelijä ja teatteriohjaaja Mikko Majanlahden kanssa. Heillä on kaksi lasta, jotka ovat myös näyttelijöitä, sittemmin kuollut Antti Majanlahti (1966–2017) ja Sanna Majanlahti (s. 1962).
Majanlahti kuoli vakavaan sairauteen 26. tammikuuta 2017.
Cesare Maldini

Ura pelaajana

Maldini aloitti peliuransa Triestinassa 1952 ja siirtyi 1954 AC Milaniin, jossa pelasi uransa kultaiset vuodet. Hän nousi 1950-luvulla joukkueen ehdottomien avainpelaajien joukkoon ja vuosikymmenten saatossa Maldinista tuli AC Milanin seuraikoni. Maldini voitti Milanin paidassa neljä Italian mestaruutta. Pelaajauran kruunasi kausi 1962/63, jolloin Maldini toimi Milanin kapteenina seuran voittaessa historiansa ensimmäisen Euroopan Cupin mestaruuden. Hän pelasi Milanissa 12 vuotta ja yli 300 liigaottelua, kunnes siirtyi vuonna 1966 Torinoon. Hän lopetti pelaajauransa seurassa vuonna 1967.

Ura valmentajana

Pelaajauransa jälkeen Maldini toimi Nereo Roccon apuvalmentajana AC Milanissa. Roccon siirryttyä vuonna 1972 tekniseksi johtajaksi tuli Maldinista seuran päävalmentaja. Nuori valmentaja johdatti tiiviisti puolustaneen Milanin Coppa Italian ja Cup-voittajien Cupin mestariksi heti debyyttikaudellaan. Hän sai potkut seurasta kauden 1973/74 lopulla. Sittemmin Maldini valmensi US Foggiaa, Ternana Calciota ja Parmaa, jonka hän nosti Serie B:hen.
Vuonna 1980 Maldini siirtyi Italian jalkapallomaajoukkueen valmennustiimiin. Hän työskenteli Enzo Bearzotin apuvalmentajana kuusi vuotta ja oli mukana voittamassa maailmanmestaruutta 1982. Vuonna 1986 hän siirtyi Italian alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi ja luotsasi nuoret kolmeen perättäiseen Euroopan mestaruuteen vuosina 1992, 1994 ja 1996. Hän valmensi Italiaa myös olympiakisoissa 1992 ja 1996. 
Menestys nuorten maajoukkueessa nosti Maldinin Italian jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi vuonna 1996. Hän johdatti maan menestyksekkäästi MM-kisoihin 1998. Italia pelasi Maldinin alaisuudessa catenaccion hengessä tiiviisti puolustaen. Puolustuksen johtohahmona oli hänen poikansa, joukkueen kapteeni Paolo Maldini. Italia eteni turnauksessa puolivälieriin saakka, kunnes hävisi maalittoman ottelun jälkeen rangaistuspotkukilpailussa kisaisännälle Ranskalle. Maldini sai kisojen jälkeen kovaa kritiikkiä liian puolustusvoittoiseksi ja vanhanaikaiseksi haukutusta pelitavastaan. Hän erosi tehtävistään kisojen jälkeen.
Maaliskuussa 2001 Maldini palasi AC Milanin päävalmentajaksi loppukauden ajaksi. Kausi oli kokonaisuutena kehno Milanin jäätyä Mestarien liigan ulkopuolelle. Yksittäisenä suurena voittona Maldini luotsasi Milanin 6–0-voittoon paikallisvastustaja Internazionalesta. Voitto on seuran suurin Milanon paikallisottelussa.
Tammikuussa 2002 Maldinista tuli Paraguayn maajoukkuevalmentaja. Paraguay oli jo aiemmin varmistanut paikkansa MM-kisoissa 2002. Maldinista tuli pestinsä myötä 70-vuotiaana vanhin MM-kisoissa valmentanut päävalmentaja. Ennätyksen rikkoi vasta Otto Rehhagel MM-kisoissa 2010. Maldini luotsasi Paraguayn jatkoon alkulohkostaan, mutta turnaus päättyi pudotuspelien avauskierrokselle niukkaan tappioon Saksalle.

Valmennusuran jälkeen

Maldinin valmennusura loppui MM-kisoihin 2002, minkä jälkeen hän työskenteli AC Milanissa kykyjenetsijänä. Hän työskenteli myös beIN SPORTS- ja Al Jazeera -kanavilla jalkapalloasiantuntijana. Maldini kuoli huhtikuun 2. ja 3. päivien välisenä yönä 2016 Milanossa 84-vuotiaana.
Ahuli

Maantietoa

Järven pinta-ala on 46 hehtaaria ja se on 1,7 kilometriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 4,5 kilometriä ja sen rannat ovat peltomaiden ympäröimät. Kiinteä asutus löytyy hieman kauempaa rannasta, mutta sen rannoille on rakennettu kymmenisen vapaa-ajan asuntoja. Kiinteistöille johtaa tiet seututieltä 310 ja yhdystieltä 13997.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Mallasveden ja Pälkäneveden alueella (35.71), jonka Roineen alueeseen (35.713) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,2 metriä mpy. Järveen laskee pari pelto- ja metsämaiden kuivausojaa ja sen laskuoja lähtee järven itäpäästä. Se laskee Roinen pohjoisrantaan. Järven vedenpinta on Roinen kanssa samalla tasolla.

Luontoarvoja

Ahuli kuuluu yhdessä Kirkkojärven, Taivallammin, Säkkölänjärven ja Kyläjärven kanssa lintujensuojelualueeseen.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin ”Ahulenjärvi”. Vuoden 1961 peruskartassa järven vedenpinnan korkeudeksi oli merkitty 84,5 metriä, mutta seuraavassa kartassa vuodelta 1975 sen oli 84,2 metriä. Järven rantaviiva oli järvenlaskun johdosta muuttunut. Erityisesti pohjoisrantaan on tämän jälkeen merkitty ruohottumista ja siihen piirretty uutena piirteenä soistunut niemi.
HMS Aubrietia (M96)

Palvelus

Alus sijoitettiin 1947 poistolistalle ja se myytiin 1948 norjalaiselle laivanvarustajalle, joka nimesi sen Arnfinn Berganiksi. Alus myytiin romutettavaksi 1966.
John Sjöholm

John Wilhelm Sjöholm (9. kesäkuuta 1897 Espoo – 3. huhtikuuta 1918 Tampere) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itä-rintamalla Riianlahdella vuonna 1916. Myöhemmin hän toimi joukkueenjohtajana Suomen sisällissodan Valkoisessa Armeijassa.

Perhe ja koulutus

Sjöholmin vanhemmat olivat työnjohtaja Johannes Wilhelm Sjöholm ja Hilda Maria Teckenberg. Hän kävi kansakoulun.
Keystone Kops

Keystone Kops oli Mack Sennettin lyhytkomedioissa esiintynyt epäpätevä poliisijoukko. Ensimmäisen kerran he esiintyivät vuonna 1912 elokuvassa Hoffmeyer’s Legacy. Kaikkiaan Keystone Kopsit esiintyivät yli viidessäsadassa Keystone-studioiden tuottamassa elokuvassa. Monista Keystone Kopseina esiintyneistä näyttelijöistä tuli myöhemmin tunnettuja aikakauden komedianäyttelijöitä. Heihin kuuluu muun muassa Roscoe Arbuckle.
HMS Dublin (1757)

Palvelus

Alus romutettiin 1784.
Hyalomma marginatum

Koko ja ulkonäkö

Hyalomma marginatum on melko kookas puutiainen, jonka ruumiin selkäpuolella on selkeitä pitkittäisuurteita ja ruumiin takareunassa poimuttunut reunus. Raajat ovat ohuet ja niissä on hyvin erottuvat vaaleat poikkivyöt. Hyalomma-suvun punkeilla on hyvin kehittyneet silmät. Koiraan ruumiin pituus 3,8–4,5 mm ja naaraan 5,0–6,5 mm, veriaterian jälkeen jopa 20 mm.
Hyalomma rufipes ja Hyalomma turanicum ovat erotettavissa H. marginatumista mikroskooppisten tuntomerkkien perusteella.

Levinneisyys

H. marginatum esiintyy laajalla alueella Pohjois- ja Itä-Afrikassa, Keski- ja Etelä-Aasiassa sekä Etelä- ja Kaakkois-Euroopassa. Se suosii välimerellistä ilmastoa, jossa on lämpimät ja kuivat kesät, ja lajin vakituisella elinalueella vuotuinen lämpösumma on 3000–4000 astetta. Lintujen mukana kulkeutuneita yksilöitä tavataan kuitenkin säännöllisesti kaukana lajin vakituiselta elinalueelta.

Elintavat

Hyalomma marginatum on toukkana ja nymfinä ensisijaisesti varpuslintujen ulkoloinen, harvemmin nisäkkäiden. Aikuiset punkit imevät verta isoista nisäkkäistä. Suvun punkit etsivät isäntäeläimiä ensisijaisesti hyvän näköaistinsa avulla, mutta aistivat myös lämmön ja kemiallisia ärsykkeitä. Näköaistillaan punkki voi havaita kohteen jopa yhdeksän metrin päästä. Hyalomma-lajit ovat aktiivisia saalistajia ja liikkuvat maastossa jopa satojen metrien matkoja. Linnuissa ja jäniksissä ne kiinnittyvät enimmäkseen pään alueelle, etenkin korvien ympärille, naudoilla ruhon peräpäähän, etenkin utareisiin ja nivusiin. Pikkujyrsijöitä laji ei ilmeisesti kelpuuta isännäksi.
Ensimmäisen isännän löydettyään puutiaistoukka luo nahkansa ja muuttuu nymfiksi. Nymfi jatkaa elämäänsä samassa isännässä. Puutiaisnymfin on todettu pysyneen kiinnittyneenä isäntään jopa 26 vuorokauden ajan. Aikuiset punkit ovat aktiivisia yli 12 °C, nymfit 14–16 °C:n lämpötilassa. Yli 30 °C:n lämpötilassa ne kaivautuvat maaperään.
Parittelu tapahtuu isäntäeläimessä ja yksi koiras parittelee useiden naaraiden kanssa. Kukin naaras tuottaa noin 7 000 munaa, jotka se laskee maaperään. Munimisen jälkeen naaras kuolee. Toukat kuoriutuvat 20–40 vuorokautta myöhemmin.
Nymfit ja veriateraa saamattomat aikuiset yksilöt talvehtivat ja selviytyvät jopa −20 °C:n lämpötilasta. Tätä kylmemmässä kuolleisuus kasvaa huomattavasti.
Lajin on viime vuosina arveltu olevan leviämässä Euroopassa. Ilmastonmuutoksen seurauksena on mahdollista että lintujen mukana kulkeutuvista punkeista muodostuu pysyviä kantoja myös Keski-Eurooppaan.

Patogeenit

Hyalomma marginatum on Krimin-Kongon verenvuotokuumeen pääasiallinen vektori. Punkin levinneisyys Euroopassa on huomattavasti laajempi kuin verenvuotokuumeen, jota tavataan Itä-Euroopassa, etenkin Balkanilla. Punkki saa virustartunnan emoltaan jo munana. Euroopassa H. marginatumilta on tavattu myös Rickettsia aeschlimannii -bakteeria Eläintaudeista sen tiedetään levittävän myös babesioosia sekä bruselloosia
UR-100N

UR-100N on Venäjän käytössä oleva mannertenvälinen ballistinen ohjus. Sen NATO-koodi on  SS-19 Stiletto.
Sen kehitystyö alkoi Neuvostoliitossa vuonna 1970 OKB-52-suunnittelutoimistossa. Ohjuksen lentokokeet tehtiin vuosina 1973-1975. UR-100N on neljännen sukupolven siilosta laukaistava nesteajoainetta käyttävä mannertenvälinen ballistinen ohjus. Sitä varten jouduttiin rakentamaan uudet siilot, koska se ei sopinut UR-100-ohjuksen siiloihin. UR-100N tuli Neuvostoliiton asearsenaaliin 1974 alkaen. Vuonna 1978 ohjuksia oli tuolloin siiloissa 180 kappaletta.
Vuonna 1976 alkoi siitä kehitetyn version UR-100NUTTH suunnittelu. Lentokokeet tapahtuivat viisi vuotta myöhemmin. Vuonna 1979 UR-100UTTH tuli palveluskäyttöön. Vuonna 1983 se oli korvannut vanhempia ohjuksia. Tuolloin UR-100UTTH-ohjuksia oli siiloissa 360 kappaletta. Tämä luku laski vuoteen 1991 mennessä 300:aan. Osa Ukrainan alueella olleista ohjuksista tuli Venäjän hallintaan.
Venäjä säilytti käytössä 170 ohjusta muutettuna vastaamaan aserajoitussopimusten sisältöä, jossa niihin sallittiin kuhunkin vain yksi ydinkärki. Ohjusten määrä laskee kohti 50:ntä vuoteen 2010 mennessä. Yhdysvaltain ohjuspuolustusaloitteen saadessa George W. Bushin hallinnolta enemmän rahoitusta kuin 1990-luvulla, Venäjä ainakin uhkasi 2000-luvun alussa muuntaa ohjukset takaisin monta ydinkärkeä kuljettaviksi.