Tornionjoki

Joen kulku

Tornionjoki saa alkunsa Kiirunassa Torniojärvestä alkavasta Tarrakoskesta, josta vesireitti laskee Jiekajärveen, sitten Jiekakoskesta pitkään Alajärveen, josta lyhyttä Juossajokea myöten Jukkasjärveen. Tämä järviketju muodostaa Tornionjoen yläjuoksun. Jukkasjärvestä alkaen lasku-uoma merkitään karttoihin Tornionjokena. Joki virtaa aluksi itä-kaakkoon Vittankiin asti, jossa siihen yhtyy vasemmalta Vittankijoki. Tämän jälkeen joki kaartaa kohti kaakkoa ja 40 kilometrin päässä se haarautuu Junosuvannossa etelään virtaavaan Tärännönjokeen ja kaakkoon jatkavaan Tornionjokeen. Tärännönjoki laskee 52 kilometrin päässä Kalixjokeen ja se vie mennessään yli puolet Tornionjoen vedestä. Pian Tornionjokeen yhtyy vasemmalta puolelta pohjoisesta tuleva Lainiojoki. Yhtymäkohdassa Tornionjoki kääntyy ensin etelään ja sitten lähes itään, ja virrattuaan noin 60 kilometriä siihen yhtyy vasemmalta  pohjoisesta tuleva ja sitä isompi Muonionjoki. Yhtymäkohdasta on matkaa merelle noin 180 kilometriä, jonka joki tekee lähes pohjois-etelä-suuntaisesti.
Joki seuraa Muonionjoen yhtymäkohdasta alkaen Tornionjokilaaksoa, joka ulottuu Perämereen asti. Suurimmat sivujoet ovat vasemmalta puolelta Suomesta yhtyvä Naamijoki, oikealta puolelta Ruotsista Pellon kohdalla jokeen yhtyvä Pentäsjoki, oikealta Soukolojärvestä laskeva Soukolojoki, Aavasaksan yläpuolelta vasemmalta yhtyvä Tengeliönjoki, ruotsalaisesta Armasjärvestä laskeva Armasjoki ja Suomen puolelta yhtyvä Martimojoki . Tornionjokilaaksossa on runsaasti sedimenttejä, jotka kasautuvat luodoiksi ja riutoiksi. Tämän vuoksi joki haaroo välillä useaksikin haaraksi, joiden väliset saaret kuuluvat joko Ruotsille tai Suomelle. Monet saaret ovat matalia ja tulville alttiita. Ensimmäinen suuri saari sijaitsee Pellossa. Vasta Juoksengin jälkeen alkaa joessa esiintyä lisää lietteisiä saaria. Niitä esiintyy Matarengin ylä- ja alapuolella , Armassaaren eteläpuolella  ja Karungin kohdalla . Tornionjoen suistoalue alkaa 25 kilometriä ennen merenrantaa. Karungista vasemmalle haarova suiston sivuhaara Liakanjoki erottaa mantereesta suuren Rutosaaren. Liakanjoessa virtaa keskimäärin 7 % joen kokonaisvirtaamassa. Tulvien aikana määrä on isompi, mutta matalanveden aikana haarassa ei virtaa vettä ollenkaan . Pääuomassa on Rutosaaren rinnalla toinen saari, jonne on osa Tornion kaupunkia rakennettu. Saaren alapuolella joki haarautuu lukuisiin suistomaan haaroihin, joista kukin laskee Perämereen.

Vuodenajat ja virtaamat

Vesistöalueen ilmasto on pääasiassa arktinen, mutta joen pohjois-etelä-suuntaisesta pituudestaan johtuu, että olosuhteissa on suurtakin vaihtelua. Alajuoksulla vuoden keskilämpötila on keskimäärin 0–1 °C ja Kilpisjärvellä se on -2,6 °C. Termisen kasvukauden pituus on Tornionjärven ja Kilpisjärven seuduilla noin 110 vuorokautta. Alajuoksulla se on kuukauden pitempi. Myös meren läheisyys alajuoksulla vaikuttaa ilmastoon tasoittavasti ja siellä on lauhaa verrattuna valuma-alueen latva-alueisiin, missä Skandinen vuoristo estää Atlantin meri-ilmaston vaikutuksia. Latva-alueiden tuntureilla vaikuttaa lähinnä mantereinen ilmasto. Pisin vuodenaika on talvi, joka kestää noin 6 kuukautta (175–225 vuorokautta) ja jonka lumi- ja jääpeitteinen aika kestää 7 kuukautta.
Alueen sademäärät ovat keskimäärin 400–550 millimetriä siten, että pienimmät sademäärät ovat valuma-alueen pohjoisosissa. Sademäärästä sataa lumena keskimäärin yli 40 %, mutta Kilpisjärvellä ja Tornionjärven länsipuolella lumena tulee yli puolet sateesta.
Tornionjoen virtaamat vaihtelevat suuresti riippuen vuodenajoista. Joen suistossa sen keskivirtaama (MQ) on 388 kuutiometriä sekunnissa (myös 391 m³/s  tai 350 m³/s ) ja sen keskiylivirtaama (MHQ) on 2 180 m³/s. Ylivirtaamat (HQ) saadaan aina kevättulvissa, jossa lisävettä saadaan Lapin talven lumien sulaessa. Suurin mitattu virtaama (HQ) on ollut 3 700 m³/s, joka mitattiin vuoden 1968 keväällä. Keskialivirtaamia (MNQ) on saatu mitattua Kukkolankosken yläpuolelta ja ne ovat 73 m³/s.

Historiaa

Tornionjokilaakso on asutettu ensin Pellon korkeudella noin 1 000 vuotta jääkauden mannerjäätikön vetäytymisen jälkeen. Muu osa jokilaaksoa oli tuolloin vielä vedenalla. Muualla Lapissa asutuksen jäänteet ajoitetaan 9000–8000 vuotta vanhoiksi. Viimeistään rautakaudella eriytyi sisämaahan Lapinmaan saamelaisyhteisöjä ja rannikolle maanviljelevä väestö. Näin voidaan olettaa käyneen myös Tornionjokilaaksossa ja sen yläjuoksulla. Viimeistään 800-luvulla hämäläinen talonpoikaiskulttuuri juurtui Tornionjokilaaksoon ja noin 1400-luvulla kulki kiinteän asutuksen raja Pellon korkeudella. 
Jo vuonna 1555 Olaus Magnus kertoi, kuinka hän 1510-luvulla oli nähnyt Torniossa suiston saariin kokoontuneita kauppiaita ostamassa pääasiassa kalaa, jota pyydettiin Tornionjoessa ja lähialueiden muissa joissa. Hänen mukaansa kauppaa kävivät laivoilla ”valkovenäläisiä, lappalaisia, bjarmeja, suomalaisia, ruotsalaisia, hämäläisiä ja hälsinglantilaisia” ja muut tulivat vuorten takaa nykyisen Norjan rannikolta. Kauppaa käytiin vaihtokauppana, jossa tuotteet vaihdettiin tarve-esineisiin, ruokatarvikkeisiin ja ylellisyystuotteisiin. Kauppaa valvoi oman ja Ruotsin kuninkaan eduksi pirkkalaiset, jotka tunnisti punaisista vaatteistaan. Pikrkkalaiset maksoivat veroa Ruotsin kunkinkaalle, mutta toisinaan myös Norjan kuninkaalle sekä Moskovan suurruhtinaalle. Lappi oli tuolloin näiden valtioiden yhteisen kiinnostuksen kohteena. Myöhemmin Ruotsi vahvisti asemaansa alueella niin, että se voidaan sanoa kuuluneen sille.
Vuoden 1543 maakirjan mukaan laaksossa oli 287 verotaloa. Tärännön ja Junosuvannon asutus sai alkunsa 1620-luvulla ja Svappavaaran kaivosyhdyskunta 1650-luvun lopulla. Kun tultiin 1800-luvulle, oli Tornionjokilaaksossa satoja maataloja. Jokilaaksossa väestönkasvu jatkui Ruotsin puolella 1950-luvulle ja Suomen puolella 1960-luvulle asti. Sen jälkeen asukasluvut jokivarsilla ovat laskeneet, mutta Kiirunassa, Torniossa ja Haaparannalla kasvaneet.

Valtionraja

Vasta 1809, jolloin Venäjän länsiraja siirtyi kulkemaan Tornion halki ja Tornionjokea myöten, jakaantui Tornionjoen vesistöalue näiden valtioiden kesken. Silloin monet jokivarren kylät, joilla oli asutusta molemmilla rannoilla, jakaantuivat kahdeksi kyläksi. Tästä on muistona kylien samantapaiset nimet, joista länsirannan puolella monet ovat ruotsalaistuneet. Valtiojako käynnisti erilaisen kehityksen eri rannoille ja tilanne on Suomen itsenäistymisestä huolimatta jatkunut samana. Tornionjoki on merkittävä tekijä Tornionlaakson kulttuurissa. Vaikka valtionraja ei olekaan ollut mitenkään kova, ovat viimeaikaiset yhteistyöhankkeet sekä rajamuodollisuuksien väheneminen lisänneet entisestään ihmisten liikkumista joen yli. Joesta on pyritty tekemään yhdistävää, ei erottavaa tekijää.
Valtionraja kulkee joen syvintä uomaa myöten (syväväyläperiaate), joten se voi välillä kulkea lähempänä Suomen rantaa, välillä lähempänä Ruotsin puolta. Tästä tekee poikkeuksen kuitenkin Suensaari, jossa Tornion keskusta sijaitsee. Se kuuluu Suomelle, vaikka sijaitseekin Tornionjoen länsiosassa, ja sen Ruotsin puoleisesta rannasta erottava vesiväylä ei enää ole avoin vaan paikoin maankohoamisen myötä umpeen maatunut.

Nimistöä

Joella tiedetään olleen vuonna 1598 nimenä ”Tornö älff” (ruotsalainen lausunta), joten nykyiset nimet ovat seuraneet esikuvaansa kauan. Joen suomenkielinen nimi Tornionjoki on ilmeisesti ollut pohjana ruotsalaisille nimille Tornio älv ja Tornioälven ja samaa arvellaan sen saamenkieliselle nimelle pohjoissaameksi Duortnoseatnu. Nimen pääte -eatnu tarkoittaa ”suurta jokea”. Samaa tarkoittaa meänkielinen nimi Tornionväylä, joka myös lyhenee paikallisesti muotoon Väylä. ”Tornion” etymologia lähtee siitä, että sanan muinainen merkitys on ollut ”keihäs”. Olaus Magnus totesi vuonna 1555 kirjassaan, että kauppapaikan nimitys johtui tornista, joka sijaitsi saarella . Hänen selityksensä oli ilmeisesti väärin.