google/wiki40b huggingface dataset:
Erkko Kivikoski

Elämäkerta

Kivikoski oli arkeologi Ella Kivikosken sisaruksenpoika. Hän valmistui ylioppilaaksi Ilmajoella. Vuonna 1957 hän valmistui merkonomiksi ja hakeutui sen jälkeen alan töihin, mutta suurinta vetoa hän tunsi kuitenkin elokuvantekoon. Elokuvauran rinnalla hänellä oli Solna-ravintola Helsingin Munkkiniemessä.
Kivikoski aloitti vuonna 1959 Fennada-Filmissä kamera-assistenttina, kuvaajana ja lyhytelokuvaohjaajana ja vuodesta 1962 Anelma Vuorion johtamassa Elokuva Oy:ssä, jossa hän teki lyhytelokuvan Tori, joka sai Jussi-palkinnon ja Berliinin elokuvajuhlilla Hopeisen karhun. Kasvanut maine mahdollisti sen, että hän saattoi tehdä kokoillanelokuvan Kesällä kello 5. Elokuva sai Jussi-palkintoja ja vuoden suurimman valtionpalkinnon; teos oli myös yleisö- ja arvostelumenestys. Seuraava pitkä elokuva oli Käyntikorttini..., joka sai tuoreeltaan kehnot arvostelut mutta jota on myöhemmin arvostettu.
Elokuvat Kuuma kissa? ja Kesyttömät veljekset valmistuivat Kivikosken ohjaamina 1960-luvulla. Molemmat sisälsivät entistä vakavampia kannanottoja yhteiskunnallisiin kysymyksiin. Vuonna 1973 valmistunut Laukaus tehtaalla on kantaa ottava elokuva, joka kertoi pienestä ihmisestä voiton maksimoinnin pelissä. Elokuva herättivät aikanaan poliittista polemiikkia.
Kivikosken viimeiseksi elokuvaksi jäi 1980-luvun alkupuolella valmistunut Yö meren rannalla, jossa hän teki paluun yksilöteemoihin. Rakkaus ja melankolia olivat jälleen esillä.
Elokuvanteon ohella Erkko Kivikoski oli 1970-luvun alkupuolella perustamassa elokuvantekijäin ammattiliittoa. Vuosina 1978–1981 hän toimi Risto Jarvan kuoleman jälkeen Taideteollisen korkeakoulun elokuva- ja tv-linjan yliopettajana, mutta vastalauseena riittämättömille resursseille hän luopui virasta ja jatkoi sen jälkeen tuntiopettajana.
Justin DaCosta

Seuraura

DaCosta pelasi kauden 2001–2002 OPJHL-joukkue Brampton Capitalsissa, jonka jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2002–2003 OHL-joukkue Barrie Coltsiin. Kesken kauden 2003–2004 DaCosta siirtyi toiseen OHL-seuraan, Owen Sound Attackiin ja kesken kauden 2004–2005 Mississauga IceDogsiin. Viimeisellä OHL-kaudellaan 2005–2006 hän oli IceDogsin tehokkain puolustaja ja neljänneksi paras pistemies tehoilla 10+32=42.
Vuodet 2006–2009 DaCosta kävi New Brunswickin yliopistoa. Hän voitti siellä ensimmäisen yliopistokautensa 2006–2007 päätteeksi CIS:n mestaruuden. Viimeisen yliopistokautensa 2008–2009 päätteeksi DaCosta pelasi myös CHL:n pudotuspelejä Colorado Eaglesin joukkueessa. Kaudella 2009–2010 hän pelasi IHL-joukkue Muskegon Lumberjacksissa ja ECHL-joukkue Stockton Thunderissa. Kauden 2010–2011 DaCosta vietti pääosin CHL-joukkue Allen Americansin riveissä, mutta hän pelasi kauden aikana myös yhden AHL-ottelun Lake Erie Monstersin joukkueessa.
Kaudeksi 2011–2012 DaCosta siirtyi Eurooppaan ja Ranskan Ligue Magnusissa pelaavan Chamois de Chamonixin riveihin. Hän siirtyi kuitenkin kesken kauden, lokakuussa 2011 Itävallan Erste Bank Eishockey Ligassa pelaavaan unkarilaisjoukkue Alba Volán Székesfehérváriin. DaCosta oli kauden jälkeen vapaana agenttina, kunnes hän palasi marraskuussa 2012 Pohjois-Amerikkaan ja teki sopimuksen ECHL-joukkue Elmira Jackalsin kanssa. Tammikuun 2013 lopulla, Mestiksen siirtotakarajalla DaCosta siirtyi loppukauden 2012–2013 kattavalla sopimuksella KooKoohon. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa.
Elokuussa 2013 DaCosta teki vuoden mittaisen sopimuksen Iso-Britannian EIHL-liigan Fife Flyersin kanssa. Hän nousi joukkueen kapteeniksi ja oli Flyersin tehokkain puolustaja Tim Hartungin kanssa tehoilla 7+27=34. He jakoivat EIHL:n puolustajien pistepörssin kymmenennen sijan Braehead Clanin Kevin Berginin kanssa. Kaudeksi 2014–2015 DaCosta siirtyi Puolan Polska Liga Hokejowassa pelaavaan KH Sanokiin. Hän ehti pelata joukkueessa yhdeksän runkosarjaottelua ja vahvistaa Sanokia myös Continental Cupissa, jossa joukkue voitti ensimmäisen kierroksen C-lohkon. Marraskuussa 2014 DaCosta palasi EIHL:ään ja siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella Coventry Blazen riveihin. Hän voitti kauden päätteeksi mestaruuden.

Muuta

DaCostan molemmat vanhemmat ovat lähtöisin Portugalista.
Ohimolihas

Ohimolihas (lat. musculus temporalis) kuuluu puremalihaksiin. Se lähtee ohimoluun ohimokuopasta (lat. fossa temporalis) ja päättyy alaleukaluun ohimolisäkkeeseen (lat. processus coronoideus). Sen päällä sijaitsee otsalihas. Ohimolihaksen tehtävänä on nostaa alaleukaa painaen sitä yläleukaa vasten. Ohimolihasta hermottaa alaleukahermo kuten muitakin puremalihaksia.
Märehtijöillä ohimolihasta on vaikea erottaa saman alueen muista lihaksista. Lihansyöjillä puolestaan ohimolihas on vahvin pään lihaksista.
Charles Osgood

Charles Osgood (s. 8. tammikuuta 1933 New York, New York) on yhdysvaltalainen uutistoimittaja, jonka uutiskommentaariohjelma The Osgood File on ollut kuultavissa CBS:n radioverkon kautta vuodesta 1971 alkaen.
Ennen siirtymistään CBS:lle taloustieteitä opiskellut Osgood oli toiminut muun muassa newyorkilaisen WCBS-aseman uutisankkurina ja reportterina, eri tehtävissä ABC:n uutisissa, hartfordilaisen WHCT:n päällikkönä ja washingtonilaisen WGMS:n ohjelmajohtajana.
Osgood on kirjoittanut neljä kirjaa ja hän pitää sanomalehtikolumnia useissa lehdissä. Radion ohella hän on myös toiminut uutisankkurina ja ohjelmaisäntänä useissa CBS:n uutis- ja ajankohtaisohjelmissa.
Charles Osgood nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 1990.
Nahodka

Historiaa

Vuonna 1859 venäläinen sota-alus Amerika löysi Nahodkanlahden. Itse Nahodkan alueelle syntyi pieni kalastajakylä vasta 1907, ja 1930-luvulla alettiin rakentaa satamaa. 1940 perustettiin Nahodkan työläisasutus. Vuonna 1950 se sai kaupunginoikeudet, asukkaita oli tuolloin noin 28 000.

Suomalaisten siirtokunta Nahodkassa

Harald Furuhjelm saapui Nahodkan lahdelle ensimmäisen kerran vuonna 1866. Seuraavana vuonna apanaasidepartementti hyväksyi hänen esityksensä Kaukoidän eteläisen osan asuttamisesta. Suomesta siirtolaisia houkuteltiin eduilla: He saivat 50 venäjänhehtaaria (noin 54,5 ha) maata, 24 vuoden verovapauden ja lykkäystä sotamiehenpidosta. 
Huhtikuussa 1869 Turusta Nahodkaan saapui 55 perhettä ja Helsingistä tuli toinen ryhmä Fridolf Höökin johdolla elokuussa. He asettuivat Streloklahdelle. Suurin osa Helsingistä tulleista suunnitteli valaanpyyntiä, jossa kuitenkin onnistuttiin kohtalaisesti vasta seuraavana vuonna. Ensimmäisenä vuonna maanviljelijät saivat hyvän sadon. Talvet 1869–1870 ja 1870–1871 olivat vaikeita. 
Käskynhaltijaksi nimitetty Harald Furuhjelm kuoli huhtikuussa 1871. Epäonni maanviljelyssä ja valaanpyynnissä sekä viranomaisten tuen puute aiheutti siirtokunnan konkurssin. Pietarista tuli käsky lakkauttaa siirtokunta. Vuosina 1871–1873 siirtokunnan omaisuus luetteloitiin ja vuoteen 1871 mennessä Nahodkassa ei ollut enää yhtään suomalaista siirtolaista.

Talous

Nahodkan satama on tärkeä kansainvälinen Tyynenmeren satama, jonka merkitys oli suuri varsinkin neuvostoaikoina, kun Vladivostok oli suljettuna ulkomaalaisilta. Nahodkan satama on yhä merkittävä merisatama, vaikka Nahodkanlahden itälaidalle, Nahodkan itäisiin lähiöihin kasvanut Vostotšnyin satama on noussut rahtimääräisesti Nahodkan sataman ohi yhdeksi Venäjän suurimmista merisatamista. Vuoden 2012 alkupuolen rahtitilastossa se oli Venäjän 4. suurin merisatama.

Urheilu

Venäjän kakkosdivisioonan jalkapalloseura FK Okean Nakhodka on kotoisin Nahodkasta.
Iloilo

Iloilo on provinssi Panayn saarella Länsi-Visayasin alueella Filippiineillä. Provinssin pääkaupunki on Iloilo City. Provinssia ympäröi Antique lännessä ja Capiz pohjoisessa. Iloilon rannikon edustalla kaakossa on Guimarasin saariprovinssi ja Panaynlahden ja Guimarasinsalmen toisella puolella on Negros Occidental. Provinssin asukasluku oli 1 936 423 vuonna 2015.
Clear Air Turbulence

Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Ian Gillan Band.
Kaakkolammi (Tammelan Teuro)

Maantiede

Järven pinta-ala on 2,0 hehtaaria ja sen pituus on 330 metriä ja leveys 130 metriä. Siihen laskee ympäröivältä pieneltä suolta kaikki suo-ojat. Yksi suo-ojista tuo myös läheisen lampareen sekä kauempana olevan Kaukasenviidanlammin vedet. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkuunsa 850 metriä pitkä laskuoja Koverojärveen.
Järven rantaviiva on 810 metriä pitkä ja järvi sijaitsee suon keskellä. Suon reunat moreenipohjaista metsämaastoa. Lähellä ei ole rakennuksia ja Kuuslammin kylän läpi kulkeva, Teurolta Ojajärvelle vievä tie, kulkee 100 metrin etäisyydellä idässä.
Abyssaalinen alue

Abyssaalinen alue tai abyssaalivyöhyke on syvänmeren alue noin 4 000-6 000 metrin syvyydessä merenpinnan alapuolella. Se on luonteenomaisesti laaja ja suhteellisen tasainen, muodostaen suurimman osan merenpohjasta.
Sinne ei koskaan lankea päivänvaloa, joten sitä kutsutaan myös valtamerten pimeäksi vyöhykkeeksi. Sen pysyvät asukkaat ovat sopeutuneet alueella vallitsevaan valtavaan paineeseen (76 megapascalia). Eliölajeja ovat mm. syvänmeren mustekalat. Valtameren syvin vyöhyke on hadaalivyöhyke, johon kuuluvat yli 6 000-metriset syvänteet.
Richmond (Virginia)

Historia

Richmond asutettiin ensimmäisen kerran vuonna 1607 Christopher Newportin ja kapteeni John Smithin  purjehduksella Jamesjokea ylöspäin. Richmond-nimen kaupunki sai vasta vuonna 1737. 1700-luvulla Richmondissa oli paljon orjakauppaa. 1860-luvulla kaupunki oli Konfederaation pääkaupunki ja Yhdysvaltain sisällissodassa sen ympärillä käytiin laajoja taisteluita.

Maantiede

Kaupungin pinta-ala on 162,0 km² josta vettä on 6,4 km². Kaupungin halki kulkee Jamesjoki. Richmondia ympäröivät Henricoin ja Chesterfieldin piirikunnat.

Matkailu

Richmondin nähtävyyksiin kuuluu muun muassa Virginia Historical Society (lyhennetynä VHS), Virginia Museum of Fine Arts, Monument Avenue, Landmark Theater (tunnetaan myös nimellä The Mosque) ja Richmond Coliseum. 
Richmondissa on paljon hienoja kirkkoja joista mainittakoon Cathedral of the Sacred Heart, St. John's Episcopal Church ja First Baptist Church.

Talous

Tupakkateollisuus on vieläkin merkittävät tekijä Richmondin taloudessa, samoin kirjapainot, kustantaminen, kemianteollisuus, tekstiiliteollisuus, farmasianteollisuus, metalliteollisuus sekä puu- ja paperitehtaat.

Väestö

Vuoden 2010 väestönlaskennassa Richmondissa oli 204 247 asukasta. Vuonna 2013 väkiluvun arvioitiin kasvaneen 214 000:een. Asukkaista puolet ovat afroamerikkalaisia.
Sigrid Heinricius

Sigrid Maria Heinricius (o.s. Theslöf; 24. huhtikuuta 1879 Kajaani – 24. lokakuuta 1925 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut toimittaja ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä S. H. ja Siri Hjälm.
Sigrid Heiriciuksen vanhemmat olivat kruununvouti Alexander Theslöf ja Lydia Malmberg. Hän oli naimisissa vuodesta 1892 vakuutusmatemaatikko ja lehtori Petter August Heinriciuksen (1863–1937) kanssa.
Sigrid Heinricius toimi aktiivisesti vuonna 1892 perustetussa Naisasialiitto Unionissa. Vuonna 1922 hän oli yhdessä Maikki Fribergin käynnistämässä vuosittain Helsingissä pidettyjä Naisten Joulumessuja, joilla naiset saattoivat myydä itse valmistamiaan kotiteollisuustuotteita.
Iso-Poro

Maantietoa

Saari on 1,7 kilometriä pitkä, 750 metriä leveä ja sen pinta-ala on 77,1 hehtaaria . Se sijaitsee Murtoselän länsiosassa Poroselän eteläpuolella. Saarelta on matkaa lännessä sijaitsevan Kinkomaan rantaan 800 metriä. Mantereen puolella sijaitsee salmessa pienempi Vähä-Poro ja Iso-Poron pohjoispuolella on Vasa eli Soinsaari. Saaren eteläpäässä on matalikolla kiviä, kaksi luotoa ja pieni saari. Iso-Poron itäpuolella on vielä yli 300 metrin päässä Porokarin kalliosaari ja saaren tuntumassa on pieni luoto.
Saaren huippu sijaitsee sen keskiosassa. Huippu on noin 130 metriä merenpinnan yläpuolella ja se kohoaa 52 metrin korkeuteen Päijänteen vedenpinnasta, joka on 78,3 metriä mpy. Saaren pohjoispäässä on toinen mäki, joka kohoaa yli 25 metrin korkeuteen. Saari on kokonaan metsän peitossa. Kallioalueita on vain vähän, mutta kivikoita on niitäkin enemmän.
Saaren maa-alueet on suureksi osaksi jaettu vapaa-ajan asukkaiden omistukseen. Saaren keskiosat kuuluvat muutamalle maanomistajalle. Saareen ei tule tietä eikä saaressakaan kulje tietä. Ranta-asukkaat, joiden vapaa-ajan asuntoja on lähes 50, liikkuvat siten veneillä. Iso-Poron ja sen länsipuolella olevan Vähä-Poron välistä kulkee vesiväylä.

Historiaa

Vuodelta 1884 olevassa Pohjois-Päijänteen purjehdusliikenteen vesistökartassa saaren karttanimi on ”Porosaari” . Saari kuului Jyväskylän maalaiskunnalle vuoden 2008 kuntainliitokseen asti. Saaren korkeimmalle kohdalle on merkitty muinaisjäännös. Näitä lapinraunioiksi kutsuttuja kiviröykkiöitä tai hautauksia ajoitetaan myöhäiselle kividaudelle tai varhaismetallikaudelle. Julius Ailio suoritti siellä koekaivauksen vuonna 1912 ja hänen muistiinpanojensa mukaan kiviraunio sijaitsi saaren eteläkärjessä. Kiviraunio oli tunnettu jo 1880-luvulta asti ja se oli Aulion mukaan hajoitettunakin 7,0×7,2 metrin kokoinen ja 0,6 metriä korkea. Myöhemmissä, vuosien 1969 ja 1987 tutkimuksissa, sitä ei kuitenkaan löydetty sieltä. Sen sijaa saaren huipulta löytyi (sitaatti Anja Sarvakselta) ”kolme pienehköä, kekomaista kiviröykkiötä, kolmion muotoon asetettuina 2–3 m päässä toisistaan. Röykkiöt olivat vasta vähän sammaloituneita ja vaikuttivat melko uusilta. Röykkiöiden muodostaman kolmion keskipisteessä oli rautapultti; kyseessä lienee siis jonkinlainen kiintopiste tms.”
Pyökkitammi

Ulkonäkö

Pyökkitammi kasvaa 10–15 metriä korkeaksi. Se on matala, leveälatvuksinen puoliainavihanta puu, ja saattaa jäädä pensasmaiseksi. Nahkeapintaiset lehdet ovat 2–8 senttimetriä pitkiä ja 1,5–5 leveitä. Lehtien muoto vaihtelee. Ne ovat yleensä tylppäpäätyisiä ja voivat olla pyöreä- tai herttatyvisiä. Lehdet ovat hammaslaitaisia ja lisäksi usein laidoiltaan aaltoilevia tai taakierteisiä. Lehtien alapinnat ovat tiheän huopakarvaisia.
Hedekukinnot ovat 4–5 ryppäissä kasvavia norkkoja. Emikukat kasvavat yksittäin tai pareittain. Kukinta tapahtuu maalis–huhtikuussa. Hedelmä on pitkänomainen tammenterho. Se on noin 2,5 senttimetriä pitkä ja 1,3 leveä. Terhon kehto on karvaisten suomujen peittämä ja ympäröi vain pientä osaa terhosta. Terhot kypsyvät ensimmäisenä vuonnaan.

Levinneisyys

Pyökkitammi kasvaa Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa Espanjassa, Portugalissa, Baleaareilla, Algeriassa ja Marokossa 800–1 900 metrin korkeudella merenpinnasta.
Palolampi (Alavus)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 7,4 hehtaaria, se on 850 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan yksi saari. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Sulkavanjoen valuma-alueeseen (35.425) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 125,7 metriä mpy.
Axel Slangus

Axel Slangus (23. syyskuuta 1890 Pyhtää – 13. syyskuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Slangus työskenteli Helsingin Svenska Teaternissa 1912–1913 ja Åbo Svenska Teaterissa Turussa 1913–1918. Seuraavalla vuosikymmenellä hänestä tuli yksi suomalaisen mykkäelokuvan merkittävimmistä näyttelijöistä. Hän esiintyi muun muassa Erkki Karun elokuvissa Nummisuutarit (1923) ja Meidän poikamme (1929). Edellistä on pidetty parhaana elokuvasovituksena Aleksis Kiven samannimisestä näytelmästä. Jälkimmäinen oli samaan aikaan ensimmäinen suomalainen sotilasfarssi, mutta myös puolidokumentaarinen elokuva Suomen armeijasta. Näissä elokuvissa Slangus osoitti komedianäyttelijän taitonsa. Näiden elokuvien välissä Slangus esiintyi myös John W. Bruniuksen Vänrikki Stoolin tarinat -elokuvassa (1926), jossa näytteli Sven Dufvaa.
Slangus näytteli vielä parissa 1930-luvun äänielokuvassa, jonka jälkeen palasi kokonaan teatterinäyttelijäksi eikä esiintynyt valkokankaalla uudestaan kuin vasta 20 vuotta myöhemmin. 1950-luvulla hän esiintyi muutamassa ruotsalaisessa elokuvassa. Ruotsin kautensa tunnetuin elokuvatyö oli sillanvartijan rooli Ingmar Bergmanin elokuvassa Neidonlähde (1960), joka jäi myös Slanguksen viimeiseksi roolisuoritukseksi.
Slangus kokeili myös elokuvaohjaamista yhdessä Wilho Ilmarin kanssa elokuvan Tukkijoella (1928) parissa. Slangus huolehti myös elokuvan leikkauksesta.
Nantan

Maantiede

Suuri osa kaupungin alueesta on vuoristoa, sillä se sijaitsee prefektuurin keskiosan ylängöllä, joka toimii vedenjakajana. Alueelta virtaa etelään Katsurajoki yhtyen Kiotossa Osakanlahteen laskevaan Yodojokeen. Ylängöltä pohjoiseen virtaa Yurajoki, joka laskee Japaninmereen. 
Alueen maasto on pienien jokilaaksojen pilkkomaa vuoristoa. Korkeimmat huiput kohoavat yli 900 metrin korkeuteen Miyamassa, Fukuin ja Shigan prefektuurien rajalla. Laajin laakso on Sonoben ja Yagin seudulla kaupungin lounaisosassa. 
Alueella on myös prefektuurin tärkeitä raakavesivarastoja, kun jokia on padottu Hiyoshin ja Ōnon altaiksi. Altaista saadaan myös vesivoimaa.

Talous

Vuoristoseudun tärkeä elinkeino on metsänhoito ja sahateollisuus. Alueella kasvaa Kioton prefektuurin nimikkopuu, kitayama-sugi. Sugi on suorarunkoinen havupuu, joka on merkittävä rakennussahatavaran tuotannossa. 
Jokilaaksoissa viljellään riisiä. Parantuneet liikenneyhteydet ovat lisänneet etenkin Sonoben ja Yagin alueen laaksojen teollisuutta ja liike-elämää. Vuoristossa vaihteleva luonto ja jokien puhtaat latvavedet tarjoavat oivallisen mahdollisuuden retkeilyyn, joten siellä ovat matkailuun liittyvät palvelut nousseet lisäelinkeinoksi.

Rurikei

Rurikei on ylänkö ja kaunis laakso, jonka maisema on valittu yhdeksi sadasta Japanin suojeltavista maisemakohteista. Siellä sijaitsee kylpylä, ulkoilualueita, kotieläinpuisto ja kukkapuutarha.

Kayabukinosato

Kitamuran Kayabukinosato on perinnekylä, jossa suojellaan vanhaa maaseudun rakennuskulttuuria. Näkyvin piirre kylässä on, että talot ovat olkikattoisia.

Rautatie

Nantanin kautta kulkee JR Nishi-Nihon -yhtiön San’in-päälinja Kiotosta Fukuchiyamaan. Kaupungin alueen asemat ovat Yagi, Yoshitomi, Sonobe, Funaoka, Hiyoshi, Shinkyū-daigakumae ja Goma. Keskeisin asema on Sonobe.

Moottoritie

Nantanin kautta kulkee Kyōto-jūkan-moottoritie Kioton länsilaidalta Kyōtanbaan Kioton prefekturin keskiosassa. Moottoritie palvelee prefektuurin keski- ja pohjoisosien maantieliikennettä.
RN Alfredo Oriani

Palvelus

Alus luovutettiin 1948 sotakorvauksena Ranskalle, joka liitti sen laivastoonsa. D'Estaingiksi nimetty alus poistettiin alusluettelosta 1954.
Alexander Gould

Alexander Jerome Gould (s. 4. toukokuuta 1994 Los Angeles, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä.
Gould on antanut äänensä muun muassa Nemolle elokuvassa Nemoa etsimässä ja Bambille elokuvassa Bambi 2. Hän näytteli Shane Botwinia tv-sarjassa Weeds. Hän on vieraillut myös muun muassa televisiosarjoissa Ally McBeal, Criminal Minds, Kova laki: Erikoisyksikkö, Pushing Daisies ja Supernatural.
Tervapääsky

Koko ja ulkonäkö

Tervapääsky on 17–18,5 cm pitkä ja sen siipiväli on 40–44 cm. Sillä on pääosin tummanruskea höyhenpeite, mutta kurkku ja otsa ovat valkoiset. Tervapääskyllä on sirpinmuotoiset siivet. Käsisiipi on hyvin pitkä, kun taas kyynärsiipi lyhyt.
Tervapääskyn ääni on kirkuva, laskeva "sriiiiii sriiiiii sriiiiiii".
Vanhin suomalainen rengastettu tervapääsky on ollut 16 vuotta 26 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut sveitsiläinen 21-vuotias tervapääsky.

Levinneisyys

Tervapääskyn esiintymisalue käsittää lähes koko Euroopan, Pohjois-Afrikan ja suuren osan Aasiaa. Euroopassa arvioidaan pesivän 6,9–17,0 miljoonaa paria. Koko maailman kannaksi arvioidaan 40–200 miljoonaa yksilöä.
Suomessa tervapääskyä tavataan koko maassa pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Suomessa arvioidaan pesivän nykyään 30 000–50 000 yksilöä. Tervapääsky on muuttolintu, joka muuttaa talveksi Afrikan eteläosiin. Tervapääskyt lähtevät Suomesta elo-syyskuussa ja saapuvat takaisin toukokuussa.

Elinympäristö

Tervapääskyt viettävät lähes koko elämänsä lennossa ja ne myös syövät, parittelevat ja nukkuvat ilmassa eivätkä laskeudu maahan vapaaehtoisesti. Nuori tervapääsky viettää pesästä lähdettyään elämänsä ensimmäiset vuodet kokonaan lennossa ja laskeutuu kiinteälle alustalle vasta pesiessään ensimmäisen kerran 3–4-vuotiaana. Tervapääskyjen alkuperäistä elinympäristöä ovat syrjäseutujen koskemattomat metsät. Nykyisin suurin osa tervapääskyistä pesii kuitenkin kaupungeissa ja taajamissa.

Lisääntyminen

Tervapääsky pesii rakennuksissa, puunkoloissa ja linnunpöntöissä. Tervapääskyt pariutuvat eliniäkseen ja palaavat pesimään samaan koloon vuodesta toiseen. Pari voi pesiä samassa pesässä yli 15 vuotta. Tervapääsky munii kesäkuussa 2–3 munaa, joita kumpikin vanhemmista hautoo. Hautomisaika on 19–25 vuorokautta. Poikaset pysyvät pesässä 37–56 päivää riippuen kesän säätilasta. Kylminä ja sateisina aikoina poikaset voivat vaipua useaksi päiväksi horrostilaan, jossa ne säästävät energiaa.

Ravinto

Tervapääsky käyttää ravinnokseen ilmasta saalistettuja hyönteisiä ja hämähäkkejä.
RIFT

Pelialueet

Pelialueet on jaettu kolmeen osaan. Mathosia (Rift) muodostaa ensimmäisen alueen, jonne päästään, kun on opittu perustaidot opetusalueella. Mathosian alueeseen kuuluu myös erillinen saarialue Ember Isle, jonne pääsy aukeaa, kun pelaaja on saavuttanut määrätyn tason. Toinen pelialue (Rift: Storm Legion) käsittää mantereet Brevane ja Dusken sekä niitä yhdistävän pääkaupunkialueen Tempest Bay. Kolmas, syksyllä 2014 julkaistu Rift: Nightmare Tide käsittää mantereen Plane of Water.

Storm Legion

Tempest Bay (Empyreal Capital)
Murheenkryynin poika

Juoni

Entisen rykmentin murheenkryynin eli pienviljelijä Hemminki Aaltosen (Uljas Kandolin) ja vaimonsa Mimmin (Siiri Angerkoski) poika Heikki Hemminki (Veikko Sinisalo) valmistautuu armeijapalvelukseensa. Poika on kuin mallisotilas, kunnes kasarmille saapuu melkein samanniminen alokas Heikki Anselmi Aaltonen (Veijo Pasanen), viaton kirjakauppa-apulainen. Kirjakauppa-apulainen ei välitä paljoa armeijasta ja ei osaakaan paljoa mitään. Kahden lähes samannimisen Aaltosen välille syntyy sekaannuksia ja erehdyksiä, siksi Hemminki ja Mimmi saapuvat kasarmille asiaa selvittelemään.

Arvioita

Elokuvaa on luonnehdittu 2000-luvun kritiikeissä heikoksi sotilasfarssiksi ja "umpikiltiksi ja pöllöksi", ja sen vitsejä venytetään pitkään ja puuduttuvasti. Jo aikalaiskritiikki ruttasi käsikirjoituksen ja ohjauksen, mutta näyttelijät saivat tuolloin kiitosta, samoin kuvaaja Olavi Tuomen työ on nostettu esiin.
Keuhkosammal

Ulkonäkö

Keuhkosammalella on litteä, alustanmyötäinen sekovarsi. Se kasvaa melko isoina ruusukkeina. Sen kahtia jakautuvien liuskojen yläpinta on verkkouurteinen ja siinä on pistemäisiä ilmarakoja. Keuhkosammalen liuskoissa on tumma keskisuoni ja alapinnalla juurtumahapsia. Itulevyt eli itujyväset kehittyvät liuskojen yläpinnalla olevissa maljamaisissa itukoreissa. Keuhkosammal on kaksikotinen ja sen muna- ja siittiöpesäkkeet syntyvät sateenvarjomaisiin pesäkkeenkannattimiin. Munapesäkkeistön kannattimet ovat pitempivartisia ja niiden päässä on liuskainen kilpi, jonka alapinnalle munapesäkkeet eli arkegoniot kehittyvät. Siittiöpesäkkeistön kannattimet ovat lyhyempivartisia ja niiden päässä on lähes yhtenäinen kilpi, jonka yläpinnalle siittiöpesäkkeet eli anteridiot kehittyvät.

Levinneisyys

Keuhkosammalta kasvaa ympäri maailman lauhkeilla ja viileillä alueilla. Se on yleinen koko Suomessa.

Elinympäristö

Keuhkosammal kasvaa monenlaisilla kosteilla paikoilla kuten lähteiköissä, soilla ja rannoilla sekä paloalueilla ja kulttuuribiotoopeissa.
Iljan Praasniekka

Iljan praasniekka on ortodoksinen juhla, jota vietetään profeetta Elian muistoksi. Iljan praasniekka Ilomantsissa on Suomen kuuluisin praasniekka.
Ilomantsin praasniekat olivat pitkään unohduksissa, mutta vuosina 1955–67 seurakunnan kirkkoherrana toiminut isä Kauko Salminen, Helsingin kirkkoherra Markku Salmisen isä, elvytti arkkipiispa Paavalin tukemana sekä Ilomantsin Iljan praasniekan että Hattuvaaran Petrun praasniekan.
Iljan praasniekkaa vietetään joka vuosi 20. heinäkuuta. Praasniekka alkaa jo 19. heinäkuuta vigilialla. 20. heinäkuuta on juhlaliturgia, jonka yhteydessä kirkkoväki matkaa ristisaatossa järven rantaan. Järven rannassa toimitetaan vedenpyhitys, eli pappi siunaa järven veden. Liturgian jälkeen on kirkonmäellä yleinen kansanjuhla.