google/wiki40b huggingface dataset:
Eila Pyrhönen

Eila Pyrhönen (s. 25. lokakuuta 1945 Helsinki) on entinen suomalainen uimari ja EM-mitalisti. Pyrhönen oli ensimmäinen suomalainen nainen olympialaisten uintilajien finaalissa. Tokion olympialaisissa vuonna 1964 Pyrhönen oli lähellä mitalia 100 metrin perhosuintikilpailussa, mutta SE-tulos 1.07,3 riitti vain neljänteen sijaan. Uintiurheilun parissa saavutus nähtiin kuitenkin merkkinä uudesta noususta - suomalainen uimari saattoi nousta maailmanluokkaan - ja uinti sai arvovaltaa ja myös taloudellista tukea aikaisempaa enemmän. Vuoden 1966 Euroopan mestaruusuinneissa Utrechtissa hän sai mielimatkallaan pronssia. Tämä jäikin vuosikymmeniin ainoaksi naisuimarin pitkän radan arvokilpailuissa uimaksi mitaliksi. Vasta Hanna-Maria Seppälän vuonna 2003 voittama maailmanmestaruus palautti naiset mitaleille.
Pyrhönen edusti seuratasolla helsinkiläisseura Marjaniemen Uimareita. Hän voitti lukuisia Suomenmestaruuksia Anja-sisarensa tavoin 1950- ja 1960-luvuilla. Vuonna 1966 Pyrhönen valittiin vuoden naisurheilijaksi.
Pyrhönen - nyk. Claret-Ciuró - on asunut pitkään ulkomailla. Hän sai vuonna 2002 opetusministeriön myöntämän Pro Urheilu -mitalin.
Raparperipiirakka

Raparperipiirakka on piirakka, joka täytetään raparperilla. Siihen saatetaan lisätä myös hedelmiä, kuten mansikkaa, vadelmaa tai omenaa.
Piirakan kanssa sopii hyvin lasi maitoa, sillä raparperin sisältämä oksaalihappo sitoo kalsiumia.
Särkijoki (Utajärvi)

Joen kulku ja jokimaisema

Joki laskee Särkijärvestä luoteeseen päin. Joen niskan, joka on oikeastaan kapea puro, ylittää Särkijärven ympäri kiertävä tie. Jokikylän kohdalla siihen laskee etelästä Säynäjäjoki, jonka alkuosa Nuanjoki lähtee Nuanjärvestä. Joki alittaa seututien 837 lähellä Juorkunan hautausmaata, laskeakseen noin kilometrin päässä Hakojärven Taikinaisenlahteen.
Joki on pieni, mutta esimerkiksi Särkijärven kuivatushankkeen yhteydessä sitä myöten nousi Särkijärveen erittäin runsaasti haukia ja ahvenia. Joen alkuosaa ja Jokikylää lukuun ottamatta jokivarsi on lähes asumatonta. Ylävirralla on Särkikoski, mutta muuten joki on pääosin suvantoa eli kiertelee kovia kangasmaita ja kulkee sen sijaan alavien rämeikköjen kautta.
Suster-vaihe

Suster-vaihe (Susterian) oli luultavasti ylämioseenikautinen tai sen jälkeinen stratigrafinen vaihe Euroopassa. Se oli Alankomaissa lämmin ja kostea, ja punapuut (Sequoia) olivat siellä silloin yleisiä. Aivan kauden lopussa viileni huomattavasti. Luultavasti Suster-vaihe oli mioseenin lopuilla noin 7,7–5,6 miljoonaa vuotta sitten. 
Joidenkin tutkijoiden mukaan se oli sama kuin Messina-vaihe. Kauden jälkeen tuli Luoteis-Euroopassa Brunssum-vaihe.
Sakari Määttänen

Sakari Määttänen (12. elokuuta 1938 Viipuri – 22. tammikuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja tietokirjailija, joka toimi pitkään suomalaisten lehtien kirjeenvaihtajana New Yorkissa ja myöhemmin Berliinissä.
Määttänen aloitti toimittajanuransa Viikkosanomat-aikakauslehdessä vuonna 1962. Hän sai pian vuoden stipendin tutustuakseen Yhdysvaltain yhteiskuntaan ja journalismiin 1963-1964. Hän palasi Suomeen ja Sanoma-konsernin palvelukseen, mutta työskenteli taas vuodet 1966–1973 New Yorkissa ensin Viikkosanomien palveluksessa ja sitten freelance-toimittajana. Pohjois-Amerikan tapahtumien lisäksi Määttänen seurasi tarkoin Latinalaisen Amerikan poliittisia tapahtumia, kuten vuoden 1973 sotilasvallankaappausta Chilessä.
Vuodesta 1973 Sakari Määttänen työskenteli Helsingin Sanomien toimittajana 12 vuoden ajan. Vuonna 1990 hän siirtyi Suomen Kuvalehden kirjeenvaihtajaksi yhdistyneeseen Berliiniin. Hän kuoli syöpään 1992.
Määttänen tunnettiin persoonallisesta ja osallistuvasta kirjallisesta ilmaisusta ja toi esiin vahvoja mielipiteitään kolumnistina. Hän kirjoitti uransa aikana myös neljä kirjaa. Määttäsen teoksista kohutuin oli Tapaus Jakobson (1973), joka kuvaili Suomen YK-suurlähettilään Max Jakobsonin kampanjaa Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteerinvaalissa syksyllä 1971. Kirjaa varten Määttänen oli saanut käyttöönsä ulkoministeriön salaisia asiakirjoja.
Sakari Määttänen oli 1960-luvun puolivälistä 1980-luvun alkuun naimisissa valokuvamalli Pia Määttäsen, o.s. Christiansen, kanssa. Heillä on kolme aikuista lasta, joista kaksi on adoptoituja.
Antikommunismi

Antikommunismi tarkoittaa kommunismin vastustamista. Yhdysvalloissa antikommunismi tunnetaan myös mccarthyisminä.

Antikommunismin synty

Antikommunismi merkittävänä aatteena sai alkunsa Venäjän vallankumouksesta vuonna 1917, kun poliittiselle oikeistolle muodostui konkreettinen kuva työväenliikkeen vallanoton seurauksista. Saksassa vallankumousvuosina antikommunistista toimintaa organisoi erityisesti Antibolševistinen liiga, joka rahoitti keräämillään lahjoituksilla muun muassa puolisotilaallisia Freikorps-joukkoja. 
Suomessa sisällissodan jälkeen antikommunismi kukoisti ennen kaikkea 1930-luvun vaihteessa, jolloin Lapuan liike sai painostettua eduskunnan kieltämään kaiken kommunistisen, siihen viittaavan tai siksi epäillyn toiminnan lailla. Toisen maailmansodan jälkeen puolestaan antikommunistiset järjestöt kiellettiin, ja useita uusia kommunistisia puolueita syntyi. Samalla suurin osa ei-kommunistisesta poliittisesta kentästä ajautui tasapainottelemaan neuvostomyönteisyyden ja antikommunismin välillä.

Kylmä sota

Kylmän sodan aikana supervaltojen aatteellinen vastakkainasettelu tarjosi länsimaissa, eritoten Yhdysvalloissa, kasvualustan antikommunistiselle toiminnalle. Tunnetuimpia yhdysvaltalaisia antikommunisteja oli populistinen republikaanisenaattori Joseph McCarthy, joka 1950-luvulla käynnisti mccarthyismina tunnetut poliittiset vainot, joiden tavoitteena oli sulkea kommunistit ja kommunistien tukijat yhteiskunnan ulkopuolelle. Hän syytti poliittisia vastustajiaan, valtion virkamiehiä, yliopistojen professoreita, Hollywoodin elokuvakäsikirjoittajia, ja jopa armeijan johtoa yhteistyöstä Neuvostoliiton kanssa. Monet vasemmistolaiset pakotettiin väärin perustein eroamaan työtehtävistään. Suurin osa McCarthyn syytöksistä oli valheellisia ja perusteettomia, mutta hänen onnistui toiminnallaan kuitenkin vaikuttaa merkittävällä tavalla Yhdysvaltain sisäpolitiikkaan useiden vuosien ajan.
Eritoten Latinalaisessa Amerikassa toimi kylmän sodan aikana useita antikommunistisia puolisotilaallisia järjestöjä, jotka pyrkivät estämään kommunisteina pitämiensä tahojen toiminnan väkivalloin. Tällaisia joukkoja olivat muun muassa vastavallankumoukselliset contrat Nicaraguassa. Samalla he syyllistyivät vakaviin ihmisoikeusrikoksiin.
Freedomland

Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskulan mielestä Freedomland yrittää osoittaa, miten helposti poliisin tutkimukset räjähdysherkissä kortteleissa saattavat johtaa rotumellakoihin. Hänestä ohjaaja Joe Roth ei kuitenkaan osaa tuoda esiin tarinan yhteiskunnallisia aspekteja, vaan ohjaa tarinasta  ohutta kidnappausjännäriä.
Onnela (Kajaani)

Onnela on asuinalue Kajaaninjoen lähellä keskustaa. Se syntyi vuoden 2001 asuntomessujen yhteydessä entisen leirintäalueen paikalle. Onnelasta löytyvät mm. Kajaanin Avantouimareiden kylmäkaraisukeskus, Onnela-koti ja Kesäniemen uimaranta.
Onnelassa asuu 373 henkilöä.
Piispa Henrikin surmavirsi

Piispa Henrikin surmavirsi on suomalainen kansanruno, jossa kerrotaan, kuinka piispa Henrikille kävi hänen asettuessaan Suomeen oletetun ensimmäisen ristiretken jälkeen. Runon vanhin muistiin kirjoitettu versio on ilmeisesti 1600-luvulta. Runon synty on tutkimuksessa ajoitettu keskiajalle. Piispa Henrikin surmavirren sekä varsinaissuomalaisen ja satakuntalaisen kansanperinteen ohella piispa Henrikin toiminnasta kertoo Turun hiippakunnassa keskiajalla laadittu Pyhän Henrikin legenda.

Tarina

Piispa oli käynyt pyytämässä ruokatarpeita Lalli-nimisen talonpojan talosta. Lallin vaimo Kerttu suhtautui kuitenkin ynseästi matkalaisiin. He saivat kuitenkin ruokatarpeita ja hevosellekin hiukan purtavaa. Piispa maksoi kaiken yltäkylläisesti. Kun Lalli palasi kotiin, kertoi Kerttu hänelle matkalaisten ottaneen ruokatarpeet ilmaiseksi. Siitäkös Lalli kiivastui ja lähti ajamaan heitä takaa kirveen kanssa. Henrik aavisti kuolevansa pian ja pyysi palvelijaansa piiloutumaan ja kuljettamaan Henrikin ruumiin pois. Hän pyysi myös, että sinne minne härät jaksavat vetää rekeä, piti rakentaa Suomen ensimmäinen kirkko. Tämä toive toteutettiin ja kirkko rakennettiin Nousiaisiin. 
Lalli tappoi piispan kirveellään Köyliöjärven jäällä ja palasi kotiinsa piispan hiippa päässään ja sormus peukalossaan. Kun hän yritti riisua hiippaa, päästä irtosivat hiukset, ja kun hän yritti ottaa sormusta pois, koko peukalo irtosi. Euran kirkkoherran vuonna 1753 pitäjäkertomukseen kirjaaman tarinan jatkon mukaan kesällä hiiri- tai rottalauma alkoi ajaa takaa Lallia, joka pakeni järven rannalla kasvavan puun latvaan. Jyrsijät alkoivat nakertaa puun runkoa, joten Lallin ei auttanut muu kuin hypätä järveen, johon hän hukkui. Järvi sai tästä nimekseen Hiirijärvi.
Natal (kaupunki)

Maantiede

Natal sijaitsee Rio Grande do Norten osavaltiossa Atlantin valtameren rannikolla ja Potenjijoen suulla. Potenji jakaa kaupungin pohjoiseen ja eteläiseen osaan. Natalin rannikkoalueella on useita hiekkarantoja.
Natalin lempinimi on ”Cidade do Sol” (”auringon kaupunki”). Sen trooppinen ilmasto takaa noin 300 aurinkoista päivää vuodessa ja vuoden keskilämpötilaksi noin 28 astetta.

Historia

Portugalilaiset yrittivät asuttaa Natalin seutua 1530-luvulla, mutta asuttaminen epäonnistui ranskalaisten merirosvojen takia. Brasilian yhdeksäs kenraalikuvernööri Francisco de Sousa määräsi vuonna 1597 ranskalaismerirosvot häädettäväksi. Retkikunta saapui Potengijoen suulle 25. joulukuuta 1597, ja kaksitoista päivää myöhemmin, loppiaisena, sinne alettiin rakentaa linnoitusta, joka tunnetaan Itämaan tietäjien mukaan Forte dos Reis Magosina.
Jerônimo de Albuquerque määritteli 25. joulukuuta 1599 kylän rajat, ja kylä nimettiin Nataliksi, joka tarkoittaa portugaliksi joulua. Ei ole kuitenkaan varmuutta, saiko kylä nimensä vuoden 1597 joulupäivästä, jolloin portugalilaisretkikunta nousi maihin, vai päivästä, jolloin kylän rajat määriteltiin.
Natal ja sen ympäristö oli Hollannin hallussa 1633–1654. Kaupunki kasvoi hitaasti, eikä siitä tullut siirtomaa-aikana merkittävää sokeriruo’on tuottajaa sen hiekkaisen maaperän takia. Natalin ympäristön talous perusti pitkään sisämaan karjankasvattamiselle. Natalin asukasluku oli 1800-luvun lopulla kasvanut noin 16 000:teen.
Natalin merkitys kasvoi toisen maailmansodan aikana. Yhdysvaltain presidentti Franklin D. Roosevelt tapasi kaupungissa Brasilian presidentin Getúlio Vargasin. Natalia käytettiin sodan aikana väliasemana, jota kautta huollettiin erityisesti liittoutuneiden Afrikan-joukkoja, koska Natal on Brasilian kaupungeista lähimpän Afrikkaa. Nataliin rakennettiin uutta infrasktuuria, ja sinne muutti tuhansia uusia asukkaita, mikä kaksinkertaisti kaupungin asukaslukun, joka oli ennen sotaa vielä alle 40 000.
Sodan jälkeen Natal jatkoi kasvuaan, ja kaupungin rannoilla alkoi kehittyneen infrastruktuurin ansiosta virrata myös turisteja. Kaupungin ranta-alueelle rakennettiin 1980-luvulla merkittävä Via Costeiran rantabulevardi.
Matti Lahtela

Matias (Matti) Oskari Lahtela (29. kesäkuuta 1881 Kemijärvi – 24. maaliskuuta 1961 Helsinki) oli kunnallisneuvos, Maalaisliiton pitkäaikainen kansanedustaja ja merkittävä kunnallis- ja maakuntapoliitikko.
Lahtelan vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Lahtela ja Kaisa Gustava Emilia Imponen ja puoliso vuodesta 1903 Briita Kaisa Heikkilä (k. 1954). Ministeri ja kansanedustaja Olavi Lahtela (1915–1968) oli heidän poikansa, yhteensä pariskunnalla oli 11 lasta. Lahtela oli Kemijärven kunnanvaltuuston jäsen sen ensimmäisestä kaudesta 1919 aina vuoteen 1933 asti ja toimi useaan otteeseen myös kunnallislautakunnan eli kunnanhallituksen esimiehenä. Kunnallispoliitikkona Lahtela osallistui aktiivisesti muun muassa moniin osuustoimintahankkeisiin. Vuonna 1921 hän löysi malmiesiintymän, jonka pohjalta oli toiminnassa Kärväsvaaran kaivos 1959–1967. Maalaisliiton kansanedustajana Lahtela toimi 28 vuoden ajan ja ajoi vahvasti varsinkin syrjäisten seutujen asioita. Myös eduskunnassa hän pyrki vaikuttamaan Kemijärven ja laajemmin Lapin läänin kehittämiseen, mukaan lukien liikenneyhteydet kuten Kemijärven rata, mutta myös koulut ja maanhankinta, kuten ”Lex Lahtelaksi” nimetty laki vuodelta 1944. 1930-luvulla hän ajoi Kemijärveä Lapin läänin keskukseksi niin, että Rovaniemi olisi jäänyt Oulun läänin yhteyteen. Lahtela luopui kansanedustajuudesta 1958, jolloin hänen poikansa Olavi Lahtela valittiin puolestaan eduskuntaan. 
Matti Lahtela kuoli auto-onnettomuudessa saamiinsa vammoihin vuonna 1961.
Alutagusen kunta

Sijainti

Kunta rajoittuu idässä Narvanjokeen ja Venäjään, etelässä Peipsijärveen, lännessä Mustveen ja Vinnin kuntiin sekä pohjoisessa Lüganuseen, Toilaan, Kohtla-Järveen, Jõhviin ja Narva-Jõesuuhun.

Hallinto

Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Alajõen, Iisakun, Illukan, Mäetagusen ja Tudulinnan kunnat yhdistyivät Alutagusen kunnaksi. Alutagusessa on 4 929 asukasta (1.1.2018).
Alutagusen kunta koostuu Iisakun, Mäetagusen ja Tudulinnan pienkauppaloista (alevik) ja 72 kylästä (küla). Kunnan hallinnollinen keskus on Iisakun pienkauppala.
Perttilän riippusilta

Sillan korjaukset

Perttilän sillan puinen kansi uusittiin 1980-luvulla, samoin sillan kaiteet. Silta suljettiin liikenteeltä vuoden 2010 alkukesällä, kun yhden säienipun havaittiin olevan poikki yhdessä sen neljästä kannatinvaijerista. Kannatinvaijerit olivat alkuperäiset. Sillan korjaussuunnitelman laatimisessa ja rahoituksen hankkimisessa kului aikaa niin, että silta pysyi suljettuna koko seuraavan vuoden. Korjaustöihin päästiin vasta vuonna 2012, jolloin kaikki vaijerit vaihdettiin uusiin. Silta avattiin liikenteelle lokakuussa 2012. Sillan painorajoitus on 4 tonnia, ja sillalle pääsevät vain alle 2,5 metriä korkeat ajoneuvot.
Sameli Elomaa

Samuel Nestori "Sameli" Elomaa (1889–1967) oli kurikkalainen pelimanni ja tunnettu harmonikanvalmistaja.
Elomaa oli elinaikanaan tunnettu hääsoittaja. Korjailtuaan harmonikkoja aikansa hän alkoi valmistaa niitä itsekin käsityönä Kurikan Soitintuvaksi nimetyssä verstaassaan. Hän valmisti kaiken kaikkiaan pitämiensä tilauskirjojen mukaan 664 harmonikkaa alusta alkaen, sekä joitakin virsisäestyssoittimia.
Sameli Elomaalla oli absoluuttinen sävelkorva, josta oli hyötyä harmonikkojen viritystyöhön. Kymmeniä hänen valmistamiaan harmonikkoja myytiin myös ulkomaille; Yhdysvaltoihin, Kanadaan, Saksaan ja Ruotsiin. Hän valmisti soittimia aina kuolinvuoteensa saakka. Elomaata kuvattiin luonteeltaan hiljaiseksi ja vaatimattomaksi henkilöksi.
Elomaan valmistamia soittimia on säilynyt jälkipolville yksityishenkilöiden kokoelmien lisäksi muun muassa Kurikan museon pysyväisnäyttelyssä sekä Ikaalisissa Harmonikka- ja soitinrakennusmuseo Akordian kokoelmissa. Laajin kokoelma Sameli Elomaan soittimia on Kurikan Ravintola Wanhalla Asemalla, jossa on kymmeniä Elomaan soittimia, Sameli Elomaan verstas työkaluineen sekä videoesitys Sameli Elomaan elämäntyöstä.
Yöpöytä

Yöpöytä on vuoteen vierelle sijoitettu pieni pöytä tai taso. Siinä voi säilyttää vuoteessa levätessä tarvittavia esineitä, kuten lääkkeitä, herätyskelloa, kirjoja ja lehtiä, valaisinta tai yön ajaksi pois otettavia henkilökohtaisia varusteita, kuten silmälaseja ja rannekelloa. Yöpöytätason alla voi olla myös yksi tai useampia avolokeroita tai vetolaatikkoja, jolloin yöpöytä muistuttaa pientä lipastoa. Aiemmin yöpöydän alaosana oli usein pieni ovellinen kaappi yöastiaa varten.
Yöpöytä suunnitellaan usein osaksi yhtenäistä makuuhuonekalustoa, johon voivat kuulua lisäksi vuode, vaatekaappi, kirjoitus- tai peilipöytä sekä lipasto. Yöpöydän pieni koko mahdollistaa myös sisustuksellisten ratkaisujen muuttamisen, sillä yöpöytä ei yleensä ole tiukasti kiinnitetty tai asennettu tiettyyn paikkaan.
Yöpöytänä voi toimia myös seinään tai vuoteeseen kiinnitetty hylly, seinäkaappi tai muu säilytyslokero tai vuodetta lähellä oleva muu huonekalu tai ikkunalauta. Hyvin matalassa vuoteessa yöpöydän kaltaisena laskutasona voi käyttää lattiaa.

Yöpöytä kielikuvana

Kirjallisuuden harrastajat käyttävät yöpöytää usein kielikuvana tarkoittamaan, mitä kirjoja he lukevat parhaillaan, ovat juuri lukeneet tai aikovat lukea seuraavaksi: ”Minulla on tuo kirja yöpöydälläni.”
Hyönteisverkko

Hyönteisverkko on pienisilmäistä, kankaasta, metallista, lasikuidusta tai nykyisin usein muovista valmistettua verkkoa, jolla estetään hyönteisten pääsy sisätiloihin. Niitä asennetaan muun muassa tuuletusikkunoihin.
White paper

White paper on julkaisu, joka tyypillisesti käsittelee tiettyä kantaa tai ratkaisua ongelmaan.
Termi lähtöisin brittihallituksesta. Ensimmäinen tätä nimeä käyttänyt dokumentti on Churchill White Paper vuodelta 1922, joka käsitteli poliittista konfliktia Palestiinassa. 
Myöhemmin termi on omaksuttu myös markkinoinnin käyttöön. Tässä mielessä white paper on dokumentti, joka esittelee faktoja ja käyttää logiikkaa jonkun tuotteen tai palvelun hankkimisen perusteluun.
Dimetyyliformamidi

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa dimetyyliformamidi on väritöntä nestettä. Se liukenee erittäin hyvin veteen ja liukenee myös useisiin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja aromaattisiin hiilivetyihin. Alifaattisiin hiilivetyihin se sen sijaan liukenee heikosti. Vesiliuoksissa se hydrolysoituu hitaasti dimetyyliamiiniksi ja muurahaishapoksi. Vahvat emäkset ja eräät siirtymämetallit katalysoivat reaktiota.
Dimetyyliformamidi on suhteellisen reagoimatonta, mutta saattaa reagoida hyvin kiivaasti halogenoitujen hiilivetyjen sekä voimakkaiden pelkistimien tai hapettimien kanssa, jopa räjähtäen. Yhdisteen suuri dielektrinen vakio, laaja nestemäisen olomuodon lämpötila-alue, aproottisuus ja alhainen haihtuvuus tekevät siitä hyvän liuottimen. Se kykenee liuottamaan myös molekyylimassaltaan hyvin suuria molekyylejä, kuten muoveja. Dimetyyliformamidi liuottaa myös useita epäorgaanisia yhdisteitä, kuten rauta(III)kloridia, kaliumjodidia, litiumkloridia ja natriumperkloraattia.

Valmistus ja käyttö

Ensimmäisen kerran dimetyyliformamidia valmistettiin vuonna 1893 kuumentamalla metyyliformiaatin ja dimetyyliammoniumkloridin seosta. Nykyään teollisuudessa yhdistettä valmistetaan kahdella tavalla. Metanolista valmistetaan ensin metyyliformiaattia metanolin ja hiilimonoksidin välisellä reaktiolla. Tämän jälkeen metyyliformiaatti reagoi dimetyyliamiinin kanssa 60–120 °C lämpötilassa. Tässä prosessissa ei tarvita katalyyttiä. Toinen tapa valmistaa dimetyyliformamidia on dimetyyliamiinin ja hiilimonoksidin välinen reaktio. Katalyyttinä käytetään emästä, kuten natriummetoksidi tai emäksisiä ioninvaihtohartseja. Lopullinen tuote puhdistetaan tislaamalla.
Suurin dimetyyliformamidin käyttökohde on liuottimena polyakryylinitriilikuitujen valmistuksessa. Lisäksi yhdiste liuottaa monia muita polymeerejä kuten polyestereitä, polyimidejä, polyuretaaneja, hartseja ja lakkoja. Sitä käytetään myös liuottimena valmistettaessa lääkeaineita, kuten kortisolia, dihydrostreptomysiiniä, amfoterisiiniä ja griseofulviinia. Dimetyyliformamidilla on käyttöä myös lämmönsiirto- ja jäähdytysnesteenä.
Nordsjön kartano

Historia

Nordsjön kartanon alueella sijaitsevan Vuosaaren kartanon historia (ruots. Nordsjö gård) ulottuu aina 1540-luvulle, jolloin ensimmäiset maininnat Vuosaaren neljästä kylästä ja niiden kahdeksasta tilasta kirjattiin Kustaa Vaasan veroluetteloihin. Näistä muodostettiin myöhemmin Vuosaaren ja Rastilan kartanonmaat. Vuoden 1710 maakirjan mukaan Vuosaaressa oli Backmansin ratsutilan eli Henriksbergin lisäksi kolme muuta ratsutilaa. 1757 annetun isojakoasetuksen seurauksena Backmansin rustholli, Vuosaaren kartano, sai isojaossa 1778 kaiken kaikkiaan 371 hehtaarin alueen maata.
Sittemmin kartanon alueen koko ja omistajuus vaihtui varsin useasti. Alue jatkoi maatilana aina vuoteen 1966 saakka, vaikka vuonna 1937, Oy Saseka Ab:n ja Lohjan Kalkki Oy:n hankittua alueen, sen hiekkaharjuja ja -kankaita käytettiin samalla myös tiili- ja Siporex-tuotannon raaka-aineina. Vuonna 1966 Vuosaari liitettiin Helsinkiin ja kartanon maat rakennuksineen ja puistoineen siirtyivät Helsingin kaupungin hoiviin.
Nykyisen Vuosaaren kartanon päärakennuksen vanhimman osan arvellaan valmistuneen 1800-luvun alussa. Tilanhoitajan asunto on peräisin 1850-luvulta. Arkkitehti Waldemar Aspelinin piirtämä päärakennuksen laajennus valmistui vuonna 1897.
Päärakennus on ollut vuokrattuna viime vuosikymmenet. Vuokralaisena on ollut Diakonissalaitos, joka on myös kunnostanut puurakenteista päärakennusta ja muita alueen rakennuksia. Nykyinen vuokralainen on Helsingin kaupunki ja päärakennuksessa toimii päiväkoti.
Indoeurooppalainen kantakieli

Kantaindoeuroopan rakenne

Substantiiveilla oli kolme sukua: maskuliini, feminiini ja neutri (aikaisemmin 2: elollinen ja eloton); kolme lukua: yksikkö, kaksikko ja monikko sekä seitsemän tai kahdeksan sijamuotoa. Verbeillä oli neljä modusta: indikatiivi, imperatiivi, konjunktiivi ja optatiivi. Vokaalivaihtelut olivat kielelle tyypillisiä.
ESO 146-IG 005

Fyysiset ominaisuudet

Tämä ryhmä galaksipareja löytyi 1,4 miljardin valovuoden päässä keskellä Abell 3827 ryhmää. Niiden ytimiä ympäröi valtava halo tähtiä. Ryhmällä on suunnaton painovoima, joka pitää ryhmän yhdessä sen massan takia. Ryhmän epätavallinen muoto on johtanut siihen tulokseen, että jokaiset ytimet muodostuivat useista  törmäyksistä pienempiä galakseja, ja nyt ytimet ovat yhdistymässä yhdeksi valtavaksi elliptiseksi galaksiksi.

Massa

Havainnot Gemini Etelä-Teleskoopista ovat osoittaneet, että ESO 146-5 on gravitaatiolinsittänyt kaksi galaksia, yksi 2,7 miljardin valovuoden päässä, ja muut, 5,1 miljardin valovuoden päässä. Käyttäen Einsteinin yleistä suhteellisuusteoriaa, ryhmä mittasi sen massan olevan noin 30 biljoonaa auringon massaa, jolloin se on massaltaan suurin galaksi tunnetussa universumissa.
USS Nashville (CL-43)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 24. kesäkuuta 1946 ja se myytiin Chilelle 1951.
Seppo Nurmi

Seppo Nurmi (s. 26. lokakuuta 1946 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1965–1973 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.  Suomen maajoukkueessa hän pelasi 16 maaottelua.
Nurmi edusti koko SM-sarjauransa ajan Tampereen Koo-Vee:ta. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 172 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 84 + 70 = 154 ja jäähymääränsä 50 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden kaudella 1967–1968 ja oli tuolloin joukkueensa paras maalintekijä ja pistemies tehtyään 20 ottelussa 15 maalia ja annettuaan viisi maalisyöttöä. Nurmi palkittiin SM-sarjakauden 1968–1969 herrasmiespelaajana.
Pelaamissaan 16 maaottelussa Nurmi teki neljä maalia ja antoi kuusi maalisyöttöä.
Mansikkatyttö

Mansikkatyttö (ruots. Smultronflickan) on taiteilija Nils Schillmarkin (1745–1804) noin vuonna 1782 maalaama öljyvärimaalaus, 92 × 70 cm. Maalauksen mallina on ollut aatelistyttö Ulrika Charlotta Armfelt. Teos kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmaan, johon se on ostettu vuonna 1967.
Maalauksessa huivipäinen tyttö seisoo tuohivakka kädessään talonpoikaistyyliset rakennukset taustanaan. Tuon aikaisesta kustavilaisesta viileästä maalaustavasta poiketen kuvassa on tummat ja lämpimät värit, kuten taivaan oranssi ja tumman siniharmaa väritys sekä synkän tumma versova pajunkanto tytön vieressä. Myös maisemassa on tummaa dramatiikkaa, jota vasten tytön sini-valkoinen ja sini-punainen vaatetus erottuu selvästi. Päässään punaposkisella tytöllä on musta huivi, jonka alla on punavalkoinen päähine.
Skellefteåsta kotoisin ollut Schillmark maalasi Suomessa muotokuvia kiertelevänä maalarina eli konterfeijarina. Hän oli tullut Suomeen Viaporin rakennustöiden suomien tilausten ansiosta ja asettui Suomeen pysyvästi vuonna 1773. Ulrika Armfeltistä hän maalasi muotokuvan myös tämän aikuistuttua.
Mansikkatyttö oli kuvattu vuonna 1987 julkaistussa suomalaisessa postimerkissä.