google/wiki40b huggingface dataset:
Pedro Calderón de la Barca

Pedro Calderón de la Barca y Barreda (17. tammikuuta 1600 – 25. toukokuuta 1681) oli espanjalainen barokin ajan näytelmäkirjailija ja runoilija. Häntä pidetään yhtenä Espanjan merkittävimmistä näytelmäkirjailijoista. Hän kirjoitti yli sata näytelmää, muun muassa uskonnollisia näytelmiä, laulunäytelmiä, vakavia draamoja ja komedioita. Calderón syntyi vaatimattomaan perheeseen Madridssa, opiskeli jesuiittojen koulussa ja myöhemmin teologiaa Salamancan yliopistossa. Hän otti osaa kuninkaan sotaretkille, kirjoitti hovin lipeillä ja lopulta ryhtyi katoliseksi papiksi. Kirjallisen uransa Calderón aloitti 20-vuotiaana runoilijana, ensimmäiset näytelmät ilmestyivät muutamia vuosia myöhemmin.
Calderónin tuotanto heijastelee katolista teologiaa ja mystiikkaa. Hän nousi uudelleen eurooppalaisen sivistyneistön lukemistoon 1800-luvulla, jolloin saksalainen romantiikka kohotti hänen nimensä Danten ja William Shakespearen rinnalle. Calderón julkaisi vain näytelmiä. Hänen tuotantonsa koostuu parista sadasta näytelmästä lyhyet autos sacramentales, uskonnolliset ehtoollisnäytelmät, mukaan luettuna. Espanjan kulta-ajan kirjailijalle lukumäärä on oikeastaan vähäinen. Calderónin tuotantoa on usein verrattu häntä tuotteliaampiin espanjalaisnäytelmäkirjailijoihin, Lope de Vegaan, Tirso de Molinaan ja Juan Ruiz se Alarcóniin.
Pablo Varela Server

Pablo Varela Server (s. 2. heinäkuuta 1942 Dénia) on Panamassa toimiva espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Panamán arkkihiippakuntaan 28. kesäkuuta 1970 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Macomades Rusticianan titulaaripiispaksi 26. helmikuuta 2004. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Dimas Cedeño Delgado, jota avustivat Giacomo Guido Ottonello ja Oscar Mario Brown Jiménez.
Deva (joki)

Deva on joki pohjoisessa Espanjassa. Se virtaa Kantabrian ja Asturian itsehallintoalueiden läpi ja yhtyy Cares-jokeen laskien Atlantin valtamereen Biskajanlahdessa.
Joen pituus on 62 kilometriä ja sen valuma-alue on 1 195 neliökilometriä.
Atte Kaleva

Atte Kaleva (s. 10. tammikuuta 1979 Salo) on suomalainen terrorismin ja jihadismin tutkija, poliitikko, yrittäjä ja tietokirjailija. Kaleva on kommentoinut usein julkisuudessa islamilaiseen terrorismiin liittyviä kysymyksiä.
Kaleva toimi puolustusvoimien palveluksessa kapteenin virassa vuoteen 2014 asti. Kaleva on ollut vuodesta 2017 alkaen Helsingin kaupunginvaltuutettu (kok.).

Sotilasura

Kaleva toimi Porin prikaatissa varusmieskouluttajana: aliupseerikurssin joukkueenjohtajana ja vaunulinjan johtajana. Hän on koulutukseltaan sotatieteiden maisteri. Hän on 2010-luvun alusta lähtien valmistellut väitöskirjatutkimusta terrorismista ja jihadismista. Kaleva irtisanoutui puolustusvoimien palveluksesta, kapteenin virasta 19. marraskuuta 2014 asetuttuaan ehdolle eduskuntavaaleissa. Vuoden 2017 alussa hän palveli sotilastarkkailijana Kashmirissa.

"Jihad ja terrori" -kirja

Vuonna 2018 maaliskuussa kustannusliike Otava julkaisi Atte Kalevan kirjan “Jihad ja Terrori”. Kustantajan kirjaesittelyssä kirjaa kuvaillaan “ajankohtaiseksi perusteokseksi jihadismista ja islamilaisesta terrorismista”. Kirja kuvaa esittelytekstin mukaan jihadistisen ideologian kehitystä ja ääri-islamilaisten terroristisukupolvien muotoutumista. Kalevan mukaan jihadistisen terrorismin uhka kasvaa Suomessa.

Poliittinen toiminta

Kaleva oli kevään 2015 eduskuntavaaleissa kokoomuksen ehdokkaana. Hänet valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon vuoden 2017 kuntavaaleissa.

Näkemyksiä

Atte Kaleva pitää radikaalia islamia, jihadismia ja jihadistista terroria uhkana Suomelle. Islamia hän pitää militanttina ja suvaitsemattomana uskontona, jolla terroristit perustelevat toimintaansa. Kalevan mielestä jihadismin torjunnan pitäisi lähteä uskonnollisen yhteisön sisältä ja uskonnollisten johtajien pitäisi puuttua tilanteeseen aiempaa voimakkaammin.
Kaleva on julkisuudessa puhunut näkemistään islamin ja maahanmuuton ongelmista, sillä hänen mukaansa asiasta keskusteleminen on yhteiskunnallisesti hyvin tärkeää. Kalevan mukaan islamin arvostelu on Suomessa nyt mahdotonta, koska keskustelua hallitsevat ääripäät ja islamin arvosteluun vastataan syytöksillä rasismista. Kalevan mielestä islamissa on käytänteitä, jotka eivät sovi länsimaihin, kuten naisen huono asema ja seksuaalivähemmistöjen alistaminen. Hänen mukaansa se, että islamin ja sharia-lain suvaitsemattomuutta ja siihen liittyvää sortoa kieltäydytään näkemästä, on kaksoisstandardi, joka vaikeuttaa seksuaali- ja sukupuolivähemmistöihin kuuluvien muslimien asemaa. Hän arvostelee myös sitä näkökantaa, jossa kaikkia muslimeja pidetään potentiaalisina jihadisteina.
Kaleva väittää, että suomalaisten yliopistojen islam-tutkijat ovat yleisesti "politisoituneita" ja "kumartelevat" islamistiselle terrorismille ja "valkopesevät" sitä sekä kieltävät, että uskonnolla ja islamistisella terrorismilla olisi "mitään tekemistä".

Yksityiselämä

Kaleva on ollut naimisissa Finnairin strategiajohtaja Leila Kalevan kanssa vuodesta 2009 lähtien ja he odottavat perheenlisäystä syksyllä 2019.
Kasisali

Kasisali on kuuluisa Lahden kaupungin rakennus, jota käytetään nuorisotyössä. Tilaa siellä on 420:lle ja siellä on esiintymislava, äänentoistolaitteet, discovalot ja keittiö.
Kasisalilta Paavolasta ovat saaneet alkunsa mm. Apulanta ja Tehosekoitin.
”Suomen upeimmaksi kunnalliseksi diskoksi” mainittu Kasisali avattiin 29. tammikuuta 1982. Tilojen rakentaminen ja saneeraus oli maksanut 1,9 miljoonaa markkaa. Avajaisdiskossa levyjä soitti Ilkka ”Igor” Viljanen ja kaupunginjohtajan tervehdyksen esitti Seppo Välisalo. Kattoon oli kiinnitetty peilipallo, ja parvella sijaitsivat tupakointitilat.
Dinar Hafizullin

Seuraura

Hafizullin on Ak Bars Kazanin kasvatti. Hän debytoi seuran miesten kakkosjoukkueessa vain 15-vuotiaana Venäjän kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Pervaja Ligassa kaudella 2004–2005. Kaudella 2006–2007 vain 17-vuotias Hafizullin sai tililleen ensimmäisen ottelunsa Superliigassa. Kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi Venäjän toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Vysšaja Ligan Neftjanik Almetjevskiin, jossa tulokaskausi toi 59 runkosarjaottelussa tehot 1+8=9 ja seitsemässä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Hafizullin voitti runkosarjassa joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +24. Hän jatkoi Neftjanikissa kahtena seuraavanakin kautena Ak Barsin KHL-joukkueen sopimuspelaajana, mutta ei saanut kuitenkaan tililleen KHL-otteluita.
Kaudeksi 2010–2011 Hafizullin siirtyi Vitjaz Tšehovin KHL-joukkueeseen. Hänet valittiin liigan marraskuun 2010 kuukauden tulokkaaksi. Tammikuussa 2011 Vitjaz kauppasi Hafizullinin kasvattajaseuransa Ak Bars Kazanin KHL-joukkueeseen. Yhteensä hänen tulokaskautensa toi 47 runkosarjaottelussa tehot 3+9=12. Ak Bars tarjosi Hafizullinille myös jatkosopimusta, mutta hän kuitenkin kieltäytyi tarjouksesta puolustuksen sisäisen pelipaikkakilpailun vuoksi. Hafizullin palasi kaudeksi 2011–2012 kaksivuotisella sopimuksella Vitjaziin. Kaudella 2013–2014 hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 5+9=14, vaikka Hafizullin kaupattiin siirtotakarajalla tammikuussa 2014 SKA Pietariin vaihdossa Georgi Berdjukoviin. Vitjaz sai hänestä vaihdossa myös rahallisen korvauksen. 
Kauden 2014–2015 päätteeksi Hafizullin voitti SKA:ssa Gagarin Cupin. Joulupäivänä 2014 hän teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Huhtikuussa 2016 Hafizullinin sopimusta jatkettiin kahdella vuodella.
Myös kauden 2016–2017 päätteeksi Hafizullin voitti Gagarin Cupin. Kaudella 2017–2018, 11. syyskuuta 2017 hänet valittiin KHL:n viikon puolustajaksi.

Maajoukkueura

Hafizullin nimettiin Venäläisten olympiaurheilijoiden joukkueeseen Pyeongchangin olympiakisoihin 2018. Aiemmin joulukuussa 2017 Kansainvälinen olympiakomitea sulki koko Venäjän joukkueen kisoista. Hafizullin on pelannut Venäjän A-maajoukkueessa yhteensä kuusi ottelua tehopistein 1+1=2. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Tourin ensimmäisessä kaksoismaaottelussa 5. helmikuuta 2015 Karlovy Varyssä Tšekkiä vastaan. Hafizullin merkittiin Venäjän kolmospuolustajapariin Mihail Grigorjevin viereen. Hän keräsi ottelusta teholukeman –2. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän teki Karjala-turnauksessa 12. marraskuuta 2017 Helsingin Hartwall Arenalla Tšekkiä vastaan.
Hafizullin pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2009.
William Westmoreland

William Childs Westmoreland (26. maaliskuuta 1914 – 18. heinäkuuta 2005) oli yhdysvaltalainen kenraali. Maailmankuulu Westmorelandista tuli hänen johdettuaan sotilaallisia toimia Vietnamissa sodan kiihtyessä siellä huippuunsa vuosina 1964–1968.
Time-lehti valitsi hänet vuoden mieheksi 1966.
Tochigin prefektuuri

Maantiede

Tochigi on sisämaan prefektuuri. Sen rajanaapurit ovat Ibaraki, Gunma, Saitama ja Fukushima. Prefektuurin keskustasta löytyvä tasanko on Kantōn alueen suurin. Noin 55 % Tochigista on metsää.

Ilmasto

Prefektuurin kesät ovat kosteita ja niiden aikana esiintyy tyypillisesti ukkosmyrskyjä. Talvet ovat tuulisia ja kuivia.

Historia

Ennen nykyisen hallintojärjestelmän syntyä Tochigin prefektuuri tunnettiin Shimotsuken provinssina.

Talous

Prefektuurin suurimmat maatalouden osa-alueet ovat riisin ja kasvisten tuotanto sekä karjan kasvatus. Teollisuuden oleellisimpia alueita ovat raskasteollisuus kuten sähkökoneet ja kulkuneuvot.

Turismi

Tochigin suosituimmat nähtävyydet ovat Nikkōssa sijaitsevat shōgun Tokugawa Ieyasun mausoleumi Nikkō Tōshō-gū, Rinnōjin temppeli ja Futarasanin pyhäkkö. Ne ovat olleet osa UNESCOn maailmanperintöluetteloa vuodesta 1999. Prefektuurissa järjestetään vuosittain myös useita festivaaleja, kuten Nikkō Tōshō-gūn Tuhannen samurain kulkue.
Heinz Lazek

Ura ammattinyrkkeilijänä

Heinz Lazek aloitti ammattilaisuransa jo 20-vuotiaana kesäkuussa 1932. Hän koki ensimmäisen tappionsa kesäkuussa 1935 saksalaiselle Adolf Wittille. Sitä ennen hänellä oli tilillään 25 tappiotonta ottelua Wienissä, Pariisissa ja Prahassa. Syyskuussa 1935 hän saavutti raskaan keskisarjan Euroopan mestaritittelin voitettuaan italialaisen Merlo Precison, kun Preciso diskvalifioitiin 13. erässä. Sen jälkeen Lazek puolusti titteliään kolme kertaa syyskuuhun 1936 mennessä. Kolmannessa titteliottelussa hän koki pistetappion belgialaiselle Gustave Rothille. Tammikuuhun 1938 mennessä Lazek oli otellut tappiottomasti kymmenen kertaa. Niinpä hän pääsi raskaansarjan EM-titteliotteluun saksalaista Arno Kölbliniä vastaan. Ottelu käytiin maaliskuussa 1938 Kölblinin kotikaupungissa Berliinissä. Lazek voitti ottelun, kun Kölblin diskvalifioitiin toisessa erässä. Vain kaksi viikkoa ottelun jälkeen Lazek ja itävaltalaiset tulivat Anschlussin seurauksena osaksi Hitlerin johtamaa Suur-Saksaa.
Lazek puolusti sen jälkeen raskaansarjan EM-arvoaan menestyksellisesti Wienissä italialaista Sante De Leota ja saksalaista Walter Neuselia vastaan sekä Berliinissä belgialaista Karel Sysiä vastaan. Kaikissa kolmessa ottelussa käytiin 15-eräinen ottelu, joka päättyi Lazekin pistevoittoon. Maaliskuussa 1939 Lazek koki tappion ja menetti EM-arvonsa, kun saksalainen Adolf Heuser tyrmäsi hänet Berliinissä käydyssä ottelussa.
Tappionsa jälkeen Lazek ei päässyt enää EM-titteliotteluun, mutta hän saavutti Saksan raskaansarjan mestarin arvon marraskuussa 1940 voitettuaan Walter Neuselin uudemman kerran pistein. Tämänkin tittelin Lazek menetti maaliskuussa 1941 Adolf Heuserille, joka puolestaan oli menettänyt kesällä 1939 EM-tittelinsä maanmiehelleen Max Schmelingille. Viimeisen sodan aikaisen ottelunsa Lazek kävi maaliskuussa 1942. Sen jälkeen hän joutui sotaa käyvään Saksan armeijaan.
Heinz Lazek palasi kehään vasta huhtikuussa 1947 Tukholmassa ruotsalaista Olle Tandbergia vastaan, jolle hän koki tyrmäystappion 1. erässä. Sen jälkeen nyrkkeili vielä kolme ottelua - viimeisen syyskuussa 1950. Viimeinen vastustaja oli toinen ajan suuri itävaltalainen nyrkkeilijänimi eli juuri raskaansarjan Euroopan mestaruustittelin menettänyt Josef Weidinger.

Siviilielämästä

Heinz Lazek oli parisuhteessa juutalaisnaisen kanssa, joka synnytti hänelle lapsen. Tämä oli Natsi-Saksassa rikos – rotupuhtauden rikkominen. Tilanteen pelasti kuitenkin Saksassa silloin hyvin kuuluisa ja natsivallankin arvostama entinen raskaansarjan ammattinyrkkeilyn maailmanmestari Max Schmeling. Hän sai puhuttua niin, että Lazek meni asepalvelukseen eikä häntä rangaistu. Hänen tyttärensä Dorli valittiin sittemmin vuonna 1961 Miss Itävallaksi.
Urheilu-uransa jälkeen Lazek toimi Wienissä nyrkkeilyvalmentajana. Heinz Lazekin muistoksi hänen kuolemansa jälkeen nimitettiin vuonna 1995 Wienissä oma katu Heinz-Lazek-Weg.
Roberto Reinaldo Cáceres González

Roberto Reinaldo Cáceres González (16. huhtikuuta 1921 Buenos Aires – 13. tammikuuta 2019) on uruguaylainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Montevideon arkkihiippakuntaan 15. heinäkuuta 1945 ja nimitettiin Melon hiippakunnan johtoon 2. tammikuuta 1962. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Raffaele Forni, jota avustivat Miguel Paternain ja Orestes Santiago Nuti Sanguinetti.
Cáceres González osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 23. huhtikuuta 1996.
Länsi-Eurooppa

Länsi-Eurooppa on alue Euroopassa. Yhdistyneiden kansakuntien tilastoinnissa siihen kuuluvat Ranska, Saksa, Itävalta, Alankomaat, Belgia, Luxemburg, Sveitsi, Liechtenstein ja Monaco.
Kylmän sodan aikana poliittisella Länsi-Euroopalla tarkoitettiin kaikkia ei-sosialistisia Euroopan maita vastineena sosialistiselle itäblokille.
Capraia Isola

Historia

Capraia Isolalla on pitkä historia ja siellä on ollut asutusta jo 2500 eaa. Saarta ovat asuttaneet vuosisatojen saatossa etruskit, umbrit, kreikkalaiset ja karthagolaiset. Vuonna 67 eaa. määrättiin Toscanan saaristoa valvomaan Gnaeus Pompeius. Tästä alkoi pitkä rauhan aika, joka tunnetaan nimellä Pax Romana.
800-luvulla saraseenien merirosvot tekivät jatkuvia ryöstöretkiä saarelle ja sen asukkaat hylkäsivät saaren kahdensadan vuoden ajaksi. Pisan valtakunnan onnistui torjumaan saraseenien hyökkäykset ja lupautuessaan linnoittamaan saaren, myös asukkaat uskalsivat palata saarelle. Genovalaiset ottivat saaren hallintaansa 1500-luvulla ja rakennuttivat puolustustornit Torre del porton ja Torre dello Zenobiton sekä Forte di San Giorgion linnoituksen. Vuonna 1767 korsikalainen Pasquale Paoli valtasi saaren. Tämän jälkeen valta saarella vuorotteli ranskalaisten, brittien ja genovalaisten välillä, kunnes vuosina 1814-1815 kokoontunut Wienin kongressi päätti saaren omistuksen Sardinian kuningaskunnalle.
Italian yhdistymisen ja kuningaskunnan synnyn jälkeen vuonna 1873 sisäministeriö perusti saarelle rangaistussiirtolan. Se oli kooltaan kolmannes saaresta, ja se lakkautettiin vuonna 1986.

Maantiede

Capraia Isola on Toscanan saariston kolmanneksi suurin saari. Sen pinta-ala on noin 19 neliökilometriä, se on 8 kilometriä pitkä ja 4 kilometriä leveä. Saaren rantaviivan pituus 27 kilometriä ja korkein kohta on 445 metriä korkea Monte Castello. Saarelta on matkaa Korsikan saarelle 31 kilometriä ja Italian rannikolle 54 kilometriä. Capraia Isola on Toscanan saariston ainoa tuliperäinen saari.

Talous

Saaren talous perustuu kalastukseen ja jonkin verran maatalouteen. Kesäaikaan myös matkailu lisääntyy saarelle.
Friðrik Ólafsson

Friðrik Ólafsson (s. 26. tammikuuta 1935 Reykjavík) on islantilainen lakimies ja šakinpelaaja. Hän toimi kansainvälisen šakkiliiton FIDE:n presidenttinä 1978–1982.

Pelaajaura

Friðrik voitti Islannin-mestaruuden shakissa 1952 ja vuotta myöhemmin Pohjoismaiden-mestaruuden ja vakiinnutti asemansa sukupolvensa vahvimpana islantilaispelaajana.
Hän jakoi voiton Viktor Kortšnoin kanssa Hastingsin turnauksessa 1955–1956 ja saavutti 5.–6.-sijan Portorozin alueidenvälisessä turnauksessa 1958. Siitä hän sai suurmestarin arvon ja paikan 1959 ehdokasturnaukseen. Friðrik osallistui myös 1962 Tukholman AV-turnaukseen, muttei sijoittunut tarpeeksi hyvin päästäkseen seuraavaan ehdokasturnaukseen.
Vuonna 1976 Friðrik jakoi voiton Ljubomir Ljubojevićin kanssa Wijk aan Zeen turnauksessa jättäen taakseen muun muassa Mihail Talin.

FIDE:n presidenttinä

Vuonna 1978 Friðrik valittiin hollantilaisen Max Euwen seuraajaksi FIDE:n johdossa. Friðrik toimi presidenttinä yhden kauden, minkä jälkeen hänen seuraajakseen tuli filippiiniläinen Florencio Campomanes vuonna 1982.

Muu elämä

Ennen siirtymistään shakkiammattilaiseksi 1974 Friðrik työskenteli lakimiehenä Islannin oikeusministeriössä. Myöhemmin hän toimi Islannin parlamentin sihteerinä. Hänellä on vaimonsa kanssa kaksi tytärtä.
Elliptisten käyrien salausmenetelmät

Elliptisten käyrien salausmenetelmät (engl. Elliptic curve cryptography, ECC) ovat elliptisiin käyriin liittyviin laskutoimituksiin perustuvia julkisen avaimen salausmenetelmiä. Konseptin esittelivät 1980-luvun puolivälissä toisistaan riippumatta Neal Koblitz ja Victor S. Miller. 
Etuna yleisempään RSA:han verrattuna on avainten pieni koko, jonka ansiosta salaukseen liittyvät toiminnot ovat nopeita. ECC sopii erityisesti tarkoituksiin, joissa muisti ja laskentakyky on rajoitettu, kuten sirukorteissa ja muissa sulautetuissa järjestelmissä. Toisaalta se on monimutkaisempi toteuttaa, sillä sopivien käyrien valinta edellyttää matemaattista erityisosaamista. Turvallisuus perustuu yksisuuntaisen laskutoimituksen käänteisoperaation, tässä tapauksessa diskreetin logaritmin vaikeuteen. Nyrkkisääntönä on myös sellaisen julkisen toteutuksen käyttö, josta ammattilaisetkaan eivät ole löytäneet virheitä. Näitä ovat esimerkiksi niin sanotun sivukanavahyökkäyksen mahdollistavat tietovuotolähteet, joista saatuja ajallisia ja sisällöllisiä tietoja käyttämällä itse algoritmi voidaan murtaa. Toteutuksiin liittyy myös muita yksityiskohtia, jotka voivat vaarantaa salauksen toimivuuden. Esimerkiksi tarkistetaanko sijoittuvatko pisteet todella käyrälle. 
Käyttö on yleistynyt sitä mukaa kun usko RSA-salauksen kestävyyteen on heikentynyt. Sen avaimen pituuteen liittyvät ongelmat korostuvat siirryttäessä vahvempaan salaukseen. Kun RSA:n ja Diffie–Hellmanin murtaminen tavanomaisin menetelmin on arvioitu olevan kenties vain viiden vuoden päässä, on ECC-siirtymä nähty jopa ainoana käyttökelpoisena vaihtoehtona. Pitemmällä tähtäimellä kvanttitietokoneiden kehityksen edistyminen ja sen myötä Shorin algoritmi uhkaa. Proosin ja Zalkan mukaan 2048-bitin RSA:n murtamiseen tarvitaan 4096 kubitin laskentateho, mutta vastaavaan 224-bitin ECC:hen vain 1300–1600. Muun muassa NSA ja EU ovat alkaneet kehittämään kvanttilaskennan kestäviä salausmenetelmiä.
Benitoiitti

Benitoiitti on kirkkaan sininen, erityisesti keräilijöiden arvostama, harvinainen jalokivi. Se sai nimensä ainoan löytöpaikkansa, Kalifornian San Beniton mukaan. Sen Mohsin kovuus on 6–6,5, ja sen kemiallinen koostumus on barium-titaanisilikaattia (BaTiSi₃O₉). Benitoiitti muodostaa trigonisia kaksoispyramidin muotoisia kiteitä. Kiteet ovat yleensä pieniä, ja ne kasvavat magmakivissä. San Benitossa benitoiittia löydetään serpentiinisuonissa neptuniitin ja natroliitin kanssa. Suurin hiottu benitoiitti-kivi on 7,80 karaattia (Washingtonin Smithsonian Institution).
Ray Smith

Ray Smith (s. 30. lokakuuta 1935, Paducah, Kentucky) oli yhdysvaltalainen laulaja ja muusikko. Hän levytti Memphisissä 1950-luvun lopussa ja 1960-luvun alussa Sun Recordsille ja Judd Recordsille ja tämän lisäksi sekä omalla ja useilla muilla nimillä sellaisille Yhdysvaltain eteläisille levymerkeille kuin Infinity, Imperial, NRC ja Cinnamon. Smith aloitti kantrimuusikkona ja on toiminut sessiopianistina myös rock- ja pop-musiikin alueilla. Hän sai suurimman hittinsä Judd-levymerkillä, jolle hän levytti mm. kappaleet Blond Hair Blue Eyes sekä Top Twenty

-hitin Rockin' Little Angel (Judd 1016) vuonna 1960. Smith levytti sitten albumeita Judd- ja Crown-levymerkeille, mutta suosio ei ollut samaa luokkaa kuin aikaisemmin. Sun Recordsin artistina Ray Smith oli kaksi kertaa Judd-hittiensä molemmin puolin.
Lucile Duff-Gordon

Lady Lucy ”Lucile” Christina Duff-Gordon (13. kesäkuuta 1863 Toronto – 20. huhtikuuta 1935 Lontoo) oli englantilainen pukusuunnittelija. Hänen isänsä oli torontolainen koneinsinööri Douglas Sutherland ja hänen sisarensa oli myöhemmin kirjailijana tunnettu Elinor Glyn. Vuonna 1881 Lucy meni naimisiin James Stuart Wallacen kanssa ja heille syntyi tytär. Lucyn ja Wallacen avioliitto päättyi vuonna 1888 ja Lucy lähti Lontooseen, jossa hän saavutti mainetta pukusuunnitteljana. 1890-luvun lopulla ”Madame Lucilen” Maison Lucile oli yksi Lontoon suosituimmista muotiliikkeistä. Hänen kuuluisimpia asiakkaitaan olivat Margot Asquith sekä Yorkin herttuatar Mary. Kun Lucilen liike alkoi kukoistaa, hän laajensi sitä Pariisiin sekä New Yorkiin.
1890-luvun lopulla Lucile palkkasi Sir Cosmo Duff-Gordonin Maison Lucilen johtajaksi ja vuonna 1900 Lucile ja Sir Cosmo avioituivat. Avioliittonsa jälkeen Lucile pääsi todellisiin seurapiireihin muun muassa Ison-Britannian kuninkaallisten suosioon.
Lady Lucile osallistui miehensä kanssa RMS Titanicin epäonnisella neitsytmatkalla vuonna 1912, mutta selvisi haaksirikosta hengissä.
Sir Cosmo kuoli vuonna 1931 ja vuonna 1932 Lady Lucile julkaisi muistelmansa. Lucile vietti elämänsä loppuun Putneyn vanhainkodissa ja hän kuoli vuonna 1935 keuhkokuumeeseen. Lady Lucile on haudattu miehensä viereen Brookwoodin hautausmaalle.
Isosaaren vankileiri

Isosaaren vankileiri oli Suomen sisällissodan jälkeen vuonna 1918 Helsingin Isosaaressa toiminut vankileiri. Sodan voittaneet valkoiset sijoittivat leirille lähinnä "vaarallisiksi" luokittelemiaan punaisia sekä venäläisiä sotilaita.

Vankileirin toiminta

Isosaaren vankileiri aloitti toimintansa 15. toukokuuta 1918. Se kuului Santahaminan vankileirin tavoin Suomenlinnan vankileirin alaisuuteen. Leirille sijoitettiin venäläisiä sotilaita sekä valkoisten "poliittisesti erittäin vaarallisina" pitämät punaiset, jollaisia olivat esimerkiksi Suomen kansanvaltuuskunnan hallinnossa toimineet tai muutoin julkisuudessa olleet. 
Isosaarella olivat vangittuina muun muassa sosialidemokraattien kansanedustajat Kaarle Mänty, Antti Mäkelin ja Sulo Wuolijoki. Leirille siirrettiin myös Suomenlinnasta ne kuolemantuomitut, jotka olivat anoneet valtiorikosylioikeudelta armahdusta. Heidän joukossaan oli muun muassa Satakunnan rintaman komentajana toiminut lehtimies Hannes Uksila. Vankileiri suljettiin 15. syyskuuta 1918.

Kuolleiden määrä ja hautapaikat

Sota-arkiston tietojen mukaan Isosaaren vankileirillä kuoli teloituksiin, nälkään ja kulkutauteihin 267 sisällissodan punakaartilaista sekä lisäksi 69 venäläistä sotilasta. Joidenkin tietojen mukaan kuolleita olisi ollut yhteensä noin 360.  
Lähes kaikki Isosaaren vankileirillä kuolleet haudattiin Santahaminassa sijaitsevaan joukkohautaan, koska kallioiselle Isosaarelle oli vaikea kaivaa. Suomen sotasurmat -tietokannan mukaan Isosaarelle haudattiin vain kahdeksan vainajaa. Heidän muistokseen saarelle pystytettiin muistomerkki vuonna 1955. Se sijaitsee todennäköisesti juuri Isosaaren joukkohaudan paikalla.
Tie 34 (Viro)

Kantatie 34 kulkee Pohjois-Virossa valtatieltä 1 Kiviõliin.

Tien kulku

Kantatie 34 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien kautta:
Villu Jaanisoo

Villu Jaanisoo (s. 1963 Tallinna) on virolainen kuvanveistäjä ja Kuvataideakatemian kuvanveiston professori. Hänet tunnetaan kuvanveistäjänä  monipuolisena materiaalienkäyttäjänä ja veistostaiteen perinteiden tulkitsijana. Hän asuu ja työskentelee Pirkkalassa ja Helsingissä. 
Villu Jaanisoo valmistui Viron taideakatemiasta vuonna 1989. 
Jaanisoo on tehnyt useita julkisia veistoksia Suomeen ja Viroon. Hänen tunnettuja teoksiaan ovat muun muassa Juice Leskisen muotokuva (1992), Homo Birkkalensis/Pirkkalan ihminen (1998) ja yhdessä arkkitehti Jorma Mukalan kanssa suunnittelema M/S Estonian uhrien muistomerkki Katkennut linja (1996). Viikin yliopistokampukselle sijoitettu Kaikki on mahdollista (2009) oli käytetyistä autonrenkaista rakennettu lähes viisi metriä korkea gorilla. Teos poltettiin 10. tammikuuta 2018. Teräsrungon varaan kootuista, värillisistä uusiomuovituotteen palasista koostuva Kuukkeli paljastettiin vuonna 2016 Kalasatamassa. 
Jaanisoo toimii Pirkkalan veistospuiston taiteellisena johtajana.