google/wiki40b huggingface dataset:
Nigel Marven

Ura

Marven opiskeli kasvitiedettä Bristolin yliopistossa 22-vuotiaaksi saakka, kunnes siirtyi luomaan uraa BBC:n luonnonhistorialliseen yksikköön. Aluksi hän työskenteli tutkijana luonto-ohjelmissa, myöhemmin myös tuottajana. Marven työskenteli suuresti arvostamansa David Attenboroughin kanssa 12 vuotta, kunnes vuonna 1998 siirtyi ITV-televisiokanavalle juontamaan ja tuottamaan luontodokumentteja.
Jarmo Laivoranta

Jarmo Juhani Laivoranta (s. 16. maaliskuuta 1943 Lokalahti) on keskustalainen poliitikko Varsinais-Suomesta. Hän toimi kansanedustajana vuosina 1991–1995.
Laivoranta oli kunnanvaltuutettu Lokalahdella vuosina 1969–1970 ja Maskussa 1977–2004. Maskussa hän oli valtuuston puheenjohtaja 1991–2000 ja hallituksen puheenjohtaja 1985–1988. Vuonna 2004 Laivoranta jätti Maskun kunnallispolitiikan ja muutti Turkuun. Hänet valittiin Turun kaupunginvaltuustoon vuoden 2008 kunnallisvaaleissa. Hän on ehdolla myös vuoden 2017 vaaleissa. 
Ammatiltaan Laivoranta on yrittäjä ja rakennustoimisto Lainio & Laivoranta Oy:n hallituksen puheenjohtaja.
Timo Bernhard

Timo Bernhard (s. 24. helmikuuta 1981 Homburg, Saarland, Saksa) on saksalainen autourheilija. Hän on voittanut monia arvostettuja kilpailuja. Vuonna 2001 Bernhard voitti Porsche Carrerra Cupin. Vuosina 2002 ja 2003 hän voitti Daytonan 24 tunnin ajon GT-luokassa ja 2003 myös kokonaiskilpailun. Lisäksi hän on voittanut muun muassa Nürburgringin 24 tunnin ajon vuosina 2006 ja 2007. Hän saavutti Sebringin 12 tunnin ajossa luokkavoiton vuonna 2004 ja kokonaisvoiton vuonna 2008. Hän on ajanut myös American Le Mans Series -sarjassa Penske Racing -tallissa, jossa hän voitti GT-luokan mestaruuden vuonna 2004.
Nykyään Bernhard ajaa FIA World Endurance Championship -sarjassa saksalaisen tehdastallin Porschen LMP1-autolla.
Vuonna 2010 Bernhard voitti Audilla Le Mansin 24 tunnin ajon Romain Dumas'n ja Mike Rockenfellerin kanssa.
Anima Vitae

Anima Vitae on suomalainen, vuonna 2000 perustettu animaatiostudio, jonka erityisosaamista on hahmoanimaatio. Anima Vitaen tuotantoa ovat muun muassa television animaatiosarjat Itse valtiaat (2001–2008), Pasila (2007–2013) ja  Apinatasavalta (2012). Se tunnetaan myös VR:n ”Kivimiehet” ja Finnairin ”Poro ja tähti” -mainoksista sekä Laura Neuvosen lyhytelokuvista Kutoja (2005), Möbleeraaja (2006) ja Dog'Y'Dog Christmas (2012). Anima Vitae oli mukana tuottamassa suomalaista koko perheen animaatioelokuvaa Niko – Lentäjän poika (2008), joka oli yhteistuotanto suomalaisen Cinemaker Oy:n, saksalaisen Ulysses GmbH:n, tanskalaisen A. Filmin sekä irlantilaisen Magma Filmsin kanssa. 
Anima Vitae tekee vuonna 2019 Ylen uutta Muumilaakso-tv-sarjaa Gutsy-tuotantoyhtiölle. Animalla on lisäksi kehitteillä elokuvaprojekti Fleak, joka on saanut Suomen elokuvasäätiön tuotantotukea. Niko-elokuvat ovat myös saamassa jatkoa. Niko 3 -työnimellä kulkeva hanke on saanut käsikirjoitustukea elokuvasäätiöltä.

Historia

Animaatiostudio Anima Vitae on perustettu vuonna 2000 ja se sijaitsee Helsingin Punavuoressa. Anima on täyden palvelun 3D-animaatiostudio, jossa tehdään tv-sarjoja ja elokuvia. 
Vuonna 2007 Anima Vitaen animoimat VR:n ”Kivimiehet” voittivat 3 Effie Finland -palkintoa. Anima Vitae on tehnyt yli 150 mainosta. Anima Vitae toteutti animaation Helsinki-filmin tuottamaan, Itse valtiaat -sarjaan perustuneeseen elokuvaan Keisarin salaisuus (2006). Animan kansainvälinen hitti, vuonna 2008 ensi-iltansa saanut, Niko – Lentäjän poika (Niko & The Way to the Stars), myytiin 118 maahan. Elokuvalle tehtiin myös jatko-osa Niko 2 – Lentäjäveljekset (2012).
Anima on lisäksi ollut tekemässä muun muassa Roviolle Angry Birds Stella -sarjaa sekä Disneylle Lego Star Wars -tv-sarjaa.
Elizabeth Goudge

Elämä

Goudge syntyi Wellsin pikkukaupungissa Somersetissa vuosisadan vaihteessa. Hänen isänsä, pastori Henry Leighton Goudge, toimi opettajana paikallisessa katedraalikoulussa. Äiti Ida oli osittain invalidisoitunut kaaduttuaan polkupyörällä raskausaikana. Elizabeth oli perheen ainoa lapsi ja sai alkuopetuksensa kotiopettajattaren johdolla. Wellsin ohella Kanaalisaarten Guernseylla oli merkittävä osa Goudgen lapsuudessa, sillä siellä asuivat hänen äidinpuoleiset isovanhempansa, joiden luona hän vieraili vuosittain. Sekä Wells että Guernsey innoittivat Goudgen myöhempiä romaaneja.
Goudgen ollessa 11-vuotias perhe muutti isän työn perässä Elyyn. Sieltä Goudge lähetettiin kouluun Hampshireen samoihin aikoihin kun maailmalla syttyi ensimmäinen maailmansota. Koulutustaan hän ei juurikaan arvostanut ja katsoi sen valmistaneen tyttöjä kotitalouden hoitoon ja kukkien asetteluun pikemmin kuin itsensä elättämiseen. Siellä hän kuitenkin tutustui syvällisemmin englantilaiseen kirjallisuuteen ja erityisesti Shakespeareen. Hampshiren koulusta Goudge jatkoi Readingiin collegeen.
Vuonna 1923 perhe muutti Oxfordiin, kun isä Henry sai teologian professorin viran yliopistolta. Oxfordin ahdas kaupunkiympäristö osoittautui kuitenkin äidille liian ahdistavaksi, ja päädyttiin ratkaisuun jossa hän muutti kesiksi meren äärelle Barton-on-Sean kylään Hampshireen ja palasi talviksi Oxfordiin. Äitinsä ollessa estyneenä arka Elizabeth joutui edustamaan perhettä isän työn tuomissa sosiaalisissa ympyröissä.
Seuraavina vuosina Goudge alkoi kirjoittaa. Hänen ensimmäiset kirjoituksensa olivat näytelmiä, mutta kun hän tarjosi niitä kustantajalle, tämä käski kirjoittaa romaanin. Saaren lumot julkaistiin 1934, ja uusia kirjoja seurasi pian perässä. Kasvava suosio tuotti siinä määrin tuloja, että hän saattoi tehdä ulkomaanmatkoja muun muassa Norjaan, Kreetalle ja Korsikaan.
Keväällä 1939 Henry Goudge kuoli. Elizabeth ja hänen äitinsä myivät Oxfordin talon sekä pian myös Barton-on-Sean asunnon, jonka ostivat toisen maailmansodan pommituksia paenneet lontoolaiset sukulaiset, ja muuttivat itse devonilaiseen pikkukylään. Seurannut vuosikymmen oli Goudgelle kirjallisesti hyvin tuottelias. Jakso päättyi äidin kuolemaan 1951.
Lopun elämäänsä Goudge vietti Readingin läheltä Rotherfield Peppardista ostamassaan talossa. Hänellä oli apunaan nuori Jessie Munroe, johon hän tutustui äitinsä kuolemaa seuranneena talvena. Peppardissakin Goudge jatkoi tuotteliaana kirjailijana kunnes hänen terveytensä alkoi pettää. Hänen viimeisekseen jäi vuonna 1974 julkaistu omaelämäkerta Joy of the Snow.

Vaikutus

Harry Potterin luoja J. K. Rowling on maininnut The Little White Horsen yhdeksi lapsuutensa lempikirjoista. 2000-luvulla kirjasta tehtiin elokuvasovitus nimellä Kuuprinsessa (The Secret of Moonacre).
Abraasio (geologia)

Abraasio (lat. ab, pois ja rasio, raaputus) tarkoittaa geologiassa ja maantieteessä aalloista ja vuorovedestä johtuvaa rantojen kulumista. Abraasion tuloksena rannikon vaakasuoraan kerrostuneisiin kivilajeihin syntyy abraasiojyrkänne ja sen alapuolelle abraasioterassi eli penkere. Muihin kivilajeihin, kuten gneissiin ja graniittiin, abraasio muovaa säännöttömiä kulumisjälkiä, jotka näkyvät rikkonaisina rantakallioina. Jatkuva abraasio leventää abraasioterassia, jolloin usein käy niin, että osa rantamuodostumista ei kestäkään aaltojen kulutusta. Niistä muodostuu silloin abraasiojälkiä, jollaisia ovat esimerkiksi Gotlannin raukit. Abraasiopinta eli huomattavan leveä abraasioterassi syntyy silloin, kun maa vajoaa abraasion aikana.
Susisaaren ruutikellarit

Susisaaren ruutikellarit rakennettiin Kustavilaisena aikana Suomenlinnaan. Kolmesta ruutikellarista kaksi vuonna 1778 valmistunutta kellarirakennusta on säilynyt tähän päivään asti.
Kellarin kattorakenteet tuhoutuivat Krimin sodan pommituksissa, ja vuonna 1878 kellari peitettiin lähes kokonaan maan ja hiekan alle, näkyviin jätettiin ainoastaan kellarin koillinen julkisivu ja oviaukko. Suomalaisella kaudella (vuodesta 1917 eteenpäin) ruutikellaria käytettiin aluksi varastona ja perunakellarina, kunnes se vuonna 1948 kunnostettiin Sotamuseon alaisuuteen kuuluvaksi Rannikkotykistömuseoksi, jona se toimi aina vuoteen 2006 asti. Toinen samanikäinen ja samanlainen ruutikellari sijaitsee Susisaaren länsirannalla ja se on kunnostettu kokous- ja juhlatilaksi vuonna 1999.
Permangaanihappo

Ominaisuudet ja valmistus

Permangaanihappo on epästabiili yhdiste ja puhtaana sitä ei ole eristetty. Sen dihydraatti (HMnO₄·2H₂O) sen sijaan tunnetaan myös kiteisenä alle 18 °C:n lämpötilassa. Permangaanihappo liukenee hyvin veteen ja vesiliuokset aina 20 % permangaanihappopitoisuuteen asti ovat stabiileja. Permangaanihappo on hyvin voimakas hapetin. Yhdiste on myös vahva happo ja sen vahvuus on typpihapon luokkaa. Väriltään permangaanihappo on violettia.
Permangaanihappoa muodostuu mangaaniheptoksidin ja veden välisessä reaktiossa. Tyypillisempi tapa on kuitenkin bariumpermanganaatin ja rikkihapon tai heksafluoripiihapon välinen reaktio. Näissä reaktioissa saostuu veteen niukkaliukoinen bariumin sulfaatti- tai heksafluorisilikaattisuola ja permangaanihappo jää liuokseen. Yhdistettä voidaan valmistaa myös hapettamalla raudan ja mangaanin seosta elektrolyyttisesti.
U-93 (1940)

Valmistus

Alus tilattiin 30. toukokuuta 1938 Friedrich Krupp Germaniawerft AG:lta Kielistä ja sen köli laskettiin 9. syyskuuta 1939 telakkanumerolla 598. Alus laskettiin vesille 8. kesäkuuta 1940 ja se otettiin palveluskäyttöön 30. heinäkuuta ensimmäisenä komentajanaan Claus Korth.

Palvelus

U-93 liitettiin palvelukseen otettaessa 7. Sukellusvenelaivueeseen, jonka kotisatamana oli aluksi Kiel ja myöhemmin Saint-Nazaire. Alus oli 1. lokakuuta saakka koulutettavana, minkä jälkeen se oli operatiivisessa palveluksessa tuhoutumiseensa saakka. Alus lähti 5. lokakuuta 1940 merelle Kielistä ja saapui 7. lokakuuta Kristiansandiin.

1. Partiomatka

U-93 lähti 9. lokakuuta Kristiansandista merelle. Alus upotti 15. lokakuuta (58°58′N, 09°54′W ) saattueessa OA-228 matkanneen New Zealand Shipping Companyn SS Hurunuin (9331 grt). Kaksi päivää myöhemmin alus upotti saattueesta OB-228 norjalaisen A/S Songan SS Dokkan (1168 grt) Bergenistä (60°46′N, 16°30′W ) ja Richard W. Jones and Companyn SS Uskbridgen (2715 grt) (60°40′N, 15°50′W ). Saattueen suojaus yritti kolmeen otteeseen upottaa hyökkäävän sukellusveneen tuloksetta. Alus palasi 25. lokakuuta St. Nazaireen.

2. Partiomatka

U-93 lähti 7. marraskuuta merelle St. Nazairesta. Se palasi 29. marraskuuta tuloksettomalta purjehdukseltaan Lorientiin.

4. Partiomatka

U-93 lähti 3. toukokuuta Lorientista. Aluksella sattui lähtöpäivänä konekivääriä käsiteltäessä onnettomuus, jossa kolme miehistönjäsentä haavoittui. Alus upotti 21. toukokuuta sukellusveneryhmä Westin osana saattueesta HX-126 alankomaalaisen NV Petroleum Mij La Coronan MV Elusan (6235 grt) (59°00′N, 38°05′W ). Alus palasi 10. kesäkuuta St. Nazaireen.

5.-7. Partiomatkat

U-93 lähti 12. heinäkuuta St. Nazairesta viidennelle partiomatkalleen liittyäkseen sukellusveneryhmä Südiin, jonka mukana se toimi 22. heinäkuuta-5. elokuuta. Alus joutui 11. elokuuta Portugalin rannikolla ilmahyökkäyksen maaliksi, mikä pakotti sen aloittamaan paluumatkan tukikohtaansa. Alus saapui St. Nazaireen 21. elokuuta ilman upotuksia. Aluksen päällikkö Claus Korth siirtyi 30. syyskuuta muihin tehtäviin, ja aluksen päälliköksi tuli 6. lokakuuta Horst Elfe. Aluksen kuudes partiomatka alkoi 18. lokakuuta St. Nazairesta, jonne se palasi 21. marraskuuta ilman upotuksia. Matkansa aikana alus oli sukellusveneryhmä Schlagetotissa 23. lokakuuta- 1. marraskuuta ja Raubritterissä 1.–8. marraskuuta
Alus lähti viimeiselle matkalleen 23. joulukuuta St. Nazairesta liittyäkseen sukellusveneryhmä Seydlitziin, jonka mukana se aloitti toimintansa 27. joulukuuta. HMS Hesperus upotti aluksen 15. tammikuuta 1942 syvyyspommein Pohjois-Atlantilla. Aluksen miehistöstä sai surmansa kuusi ja neljäkymmentä joutui sotavankeuteen.
Leyte (provinssi)

Leyte on Filippiinien Itä-Visayasin alueella sijaitseva provinssi. Sen pääkaupunki on Tacloban. Se muodostuu Leyten saaren pohjoispuolesta, ja sen ainoa naapuriprovinssi on Southern Leyte. Sen väkiluku vuoden 2010 väestönlaskennassa oli 1 567 984.
Pulsari

Pulsari on eräs niin sanottu tähdenjäänne, neutronitähti, joka on syntynyt Aurinkoamme huomattavasti massiivisemman tähden supernovaräjähdyksessä. Tähden uloimmat osat ovat räjähtäneet ympäröivään avaruuteen ja jäljelle jääneet sisusosat energiatuoton loppuessa luhistuvat oman painovoimansa alla äärimmäisen tiheään tilaan. Tässä tilassa atomien rakenne on murskaantunut pelkiksi neutroneiksi ja muiksi alkeishiukkasiksi.  Pulsarin pieneksi romahtanut läpimitta (10–15 km) on säilyttänyt silti romahtaneen osan pyörimismäärän. Läpimitan kutistuessa nyt lähes olemattomiin, pyörimisnopeus on kasvanut huikeisiin lukuihin (useita kierroksia sekunnissa). 
Nuorimmilla pulsareilla pyörimisnopeus on suurimmillaan, mutta se hidastuu hitaasti vuosimiljoonien kuluessa.
Nopeimmin pyörivä pulsari, PSR J1748-2446ad sijaitsee 28 000 valovuoden päässä Jousimiehen tähdistön suunnassa. Pulsari pyörii 716 kertaa sekunnissa itsensä ympäri. 
Valtavasta painovoimastaan huolimatta pulsari ei pysy enää pallomaisena, vaan huikea pyörimisnopeus ja keskipakoisvoima venyttää sen litistyneeksi palloksi, ellipsoidiksi. 
Pulsarin voimakas magneettikenttä lähettää avaruuteen sähkömagneettista säteilyä pyörivän majakan tavoin. Taajaan sykkivistä pulsseista se on löydettykin ja nimensäkin saanut.  Ensimmäinen pulsari PSR 1919+21 löydettiin Ketun tähdistöstä vuonna 1967.
Sen jälkeen niitä on löydetty jo satoja.
Kun pulsarin luonnetta ei vielä tunnettu, taivaan tietystä pisteestä tulevat nopeat, säännöllisinä jatkuvat merkkipulssit luultiin aluksi vieraan sivilisaation lähettämiksi yhteydenottoyrityksiksi muille sivilisaatioille. 
Pulsarin pulssit syntyvät neutronitähden pyöriessä nopeasti akselinsa ympäri.
Iso Victorian aavikko

Iso Victorian aavikko (engl. Great Victoria Desert) on aavikko Australiassa, Länsi-Australian ja Etelä-Australian osavaltioiden alueilla. Sen pinta-alaksi ilmoitetaan useimmin 424 400 neliökilometriä, ja se on Australian suurin aavikko.
Ison Victorian aavikon erottaa Isosta Australianlahdesta Nullarborin tasanko. Aavikon ilmasto on kuiva: vettä sataa noin 150–250 millimetriä vettä vuodessa. Sateet ovat kausittaisia, ja kesät kuumia. Päivälämpötila on kesällä noin 32–35 °C ja talvella 18–23 °C, mutta tuolloin lämpötila voi öisin laskea nollaan. Alueella on runsaasti hiekkadyynejä, paikoittainen kasvullisuus on etupäässä harvahkoa eukalyptusmetsikköä, jonka aluskasvillisuutena on ruohoja ja pensaikkoa.
Iso Victorian aavikko on yksi Australian harvimmin asutuista alueista kuivuuden ja asetestialueiden takia. Ensimmäisenä eurooppalaisena aavikon ylitti Ernest Giles vuonna 1875. Hän nimesi aavikon kuningatar Viktorian mukaan. Vuosina 1953 ja 1963 Yhdistynyt kuningaskunta järjesti alueella ydinasekokeita.
Kiveen kirjoitettu

Juoni

Lukutaidoton, hiljainen ja ujo Sophie Bonhomme (Sandrine Bonnaire) saa työpaikan varakkaan Lelièvren perheen kodinhoitajana. Hän ystävystyy katkeran Jeanne Marchal -nimisen (Isabelle Huppert) postivirkailijan kanssa, joka alkaa usuttaa häntä perhettä vastaan.

Tuotanto

Kiveen kirjoitettu -elokuvan kuvaukset alkoivat 12. tammikuuta 1995 ja päättyivät 4. maaliskuuta 1995. Elokuva kuvattiin Saint-Malon ja Saint-Coulombin kunnissa Ille-et-Vilainessa Ranskassa 5 820 000 euron budjetilla. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat ranskalaiset MK2 Productions ja France 3 Cinéma sekä saksalaiset Olga Film GmbH, Prokino Filmproduktion ja ZDF.

Julkaisu ja vastaanotto

Kiveen kirjoitettu sai ensi-iltansa Ranskassa 30. elokuuta 1995, Saksassa 2. marraskuuta 1995 ja Suomessa 5. huhtikuuta 1996. Elokuvan teatterilevittäjinä olivat Ranskassa MKL Distribution, Saksassa Filmwelt Verleihagentur GmbH ja Suomessa Kamras Film Group. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 1 000 271 katsojaa ja oli Suomessa 100. katsotuin elokuva 6 261 hengen katsojamäärällään vuonna 1996. Kiveen kirjoitettu tuotti maailmanlaajuisesti 10 882 920 dollarin lipputulot.
Kiveen kirjoitettu on saanut elokuvakriitikoilta erittäin myönteisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 93% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 7,7/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 28 arviointiin. 3 069 käyttäjästä 88% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,9/5 keskiarvolla. Internet Movie Databasen 7 164 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 7,6/10. Roger Ebert antoi elokuvalle neljä tähteä neljästä ja lisäsi sen erinomaisten elokuvien luetteloonsa 17. huhtikuuta 2012. The Guardian sijoitti elokuvan sijalle 16. listauksessaan kaikkien aikojen 25 parasta rikoselokuvaa.
Kiveen kirjoitettu julkaistiin DVD:lle Ranskassa 20. helmikuuta 2001 ja Saksassa 28. huhtikuuta 2005.
RIM-116 Rolling Airframe Missile

RIM-116 Rolling Airframe Missile (RAM) on yhdysvaltalainen kevyt ja pienikokoinen infrapunahakuinen ilmatorjuntaohjus. Yhdysvaltojen ohella se on käytössä monessa sen liittolaismaassa. Se on tarkoitettu aluskäyttöön torjumaan vihollisen ampumia meritorjuntaohjuksia. Sen nimessä oleva sana rolling viittaa ohjuksen pyörimiseen pituusakselinsa ympäri lentäessään, mikä vakauttaa sen lentorataa. RIM-116 -ohjukset yhdessä Mk 49 GMLS -laukaisujärjestelmän kanssa muodostavat RAM Mk 31 GMWS -järjestelmän. Yhden lavetin massa on 5 777 kilogrammaa ja se sisältää 21 ohjusta.
RIM-116:a kehittämisen aloitti General Dynamics vuonna 1976. Nykyään sen ohjustuotannosta vastaa Raytheon. Ensimmäisten versioiden tekniikka perustui AIM-9 Sidewinder -ilmatorjuntaohjukseen, siinä oli muun muassa sama moottori. Ase oli tarkoitettu Tanskan ja Saksan liittotasavallan merivoimille, mutta ensin mainittu luopui siitä myöhemmin. Yhdysvaltain laivasto sen sijaan tuli mukaan. Tuotanto alkoi 1985 ja palveluskäyttöön se tuli vuonna 1992.
Sotatunturi

Sotatunturit, Rannimmainen ja Maaimmainen Sotatunturi, ovat kaksi tunturia Savukoskella. Sieltä saavat alkunsa Sotajoki ja Vouhtujoki, jotka laskevat Nuorttiin. Tuntureiden korkeus on 413 metriä.
Jouko Leppä

Jouko Matti Leppä (s. 16. huhtikuuta 1943 Heinola) on suomalainen painonnostaja.
Leppä edusti Suomea kolmien olympiakisojen painonnostokilpailuissa. Münchenissä 1972 hän sijoittui neljänneksi raskaassa sarjassa (yli 110 kg). Hänen yhteistuloksensa 572,5 kg oli sama kuin itäsaksalaisella Gerd Bonkilla mutta Bonk oli Leppää kevyempi ja sai siksi pronssimitalin. Lepän tulokset eri nostomuodoissa olivat 205 kg punnerruksessa, 157,5 kg tempauksessa sekä 210 kg työnnössä. Montréalissa 1976 ja Moskovassa 1980 hän jäi ilman tulosta. MM-kilpailuissa hän sijoittui yhteistuloksissa kuudenneksi vuonna 1975. EM-kilpailuissa hän sijoittui yhteistuloksissa neljänneksi vuonna 1972, seitsemänneksi vuonna 1973 sekä kuudenneksi vuosina 1975 ja 1976. Hän voitti Pohjoismaiden mestaruuden vuonna 1975.
Seuratasolla Leppä edusti Heinolan Iskua. Hän voitti Suomen mestaruuden vuosina 1972, 1974 ja 1975 sekä saavutti SM-hopeaa vuosina 1971 ja 1973. Hänet tunnettiin lempinimellä ”Pohjolan Othello”.
Vuonna 1975 Leppä teki uransa parhaat tulokset: 165 kg tempauksessa, 222,5 kg työnnössä sekä 387,5 kg kahden työntömuodon yhteistuloksessa.
Chroma key

Chroma key, chromakey, väriavaintaminen tai kromakey (suom. väriavainnus) on erikoistehostemenetelmä, jossa filmikuvaustuotannossa yhdistetään kaksi eri kuvaa tai kahden eri kuvan osia päällekkäin värierotteluun perustuvalla menetelmällä (nykyisin yleensä tietokoneluotuna). Useimmiten poistetaan kuvasta sininen tai vihreä väri, ja liitetään kuvaan eri taustakuva.  
Chromakeyssä on useimmiten käytössä sininen (blue screen) tai vihreä (green screen) taustakangas tai muu taustapinta, jota käytetään elokuvauksessa silloin, kun taustan päällä näytelty kohtaus yhdistetään oikeaan taustakuvaan vasta jälkituotantovaiheessa. 
Tärkein vaatimus toimivalle taustaseinälle on, ettei se heijasta väriä kuvattavan kohteen iholle tai vaatteisiin. Mattapintaiset materiaalit ovat siis parhaita. Nykyään käytetään myös harmaata muovia, johon kameran linssin ympärille kiinnitetty LED-valoympyrä heijastaa halutun värin tasaisesti jättämättä taustaan varjoja. Tietokoneohjelmalle osoitetaan tietyt värisävyt kuvasta, jotka se pyrkii poistamaan. Tällöin taustakuva voidaan luoda uudelleen digitaalisesti.
Tekniikkaa käytetään esimerkiksi television säätiedotuksissa ja varsinkin elokuvien erikoistehostekohtauksissa sekä videopelien välinäytöksissä (cutscene). Suomessa Yleisradio käytti tv-säätiedotuksissaan chroma key -tekniikkaa sinisen taustan kera vuosina 1987–2007 sekä myös uutisstudiossa vuosina 1995–1999. Vuonna 2007 sinitausta korvattiin plasmanäytöllä.
Sininen ja vihreä ovat ihonväristä etäisin sävy, minkä takia muita värejä ei juuri käytetä. Chroma keyn valaiseminen on tärkeää, varjoja ei saa näkyä kankaalla ja sävyn pitää olla mahdollisimman tasainen. Sininen on jonkin verran vaikeampi valaista kuin vihreä. DV-nauhoja käyttävä kamera myös havaitsee vihreän paremmin kuin sinisen, johtuen videokameran kennosta. Sinisen värin etuna voidaan kuitenkin pitää heikompaa värin heijastusta iholle.
Chroma key -kankaan sijaan voi käyttää myös normaalia, paksua ja kiinteää kangasta, joka ei heijasta valoa tai päästä sitä paljoa läpi.

Chroma key videonmuokkaus-ohjelmissa

Suurin osa maksullisista videonmuokkausohjelmista tukee chromakey-ominaisuuksia. Esimerkiksi Final Cut Pro, Avid, Adobe Premiere, Adobe After Effects, Pinnacle Studio, Sony Vegas, AVS Video Editor sekä FX-Home ohjelmat ovat hyvin käytettyjä chromakeyn käsittelyssä. Myös Applen iLife-ohjelmapakettiin sisältyvä, myös erikseen saatava iMovie tukee chromakey-ominaisuuksia.
Dave Ulliott

World Series of Poker

Ulliott saapui vuoden 1997 World Series of Pokeriin 200 000 dollaria mukanaan, mutta hävisi sen kaikki käteispeleihin ja turnausmaksuihin. Hän lainasi 70 000 dollaria lisää, mutta hävisi senkin.  Ulliott keräsi vielä kokoon rahat 2000 dollarin pot limit texas hold 'em -turnaukseen, jossa hän selvisi aina kaksinpeliin asti. Siinä oli vastassa maanmies Chris Truby. Viimeisessä jaossa Ulliottilla oli kaikki rahansa potissa avoimella suoran ja värin vedolla Trubyn taskuparia vastaan. Ulliott sai riverillä suoran ja voitti 180 310 dollaria sekä ainoaksi jääneen WSOP-rannekkeensa. Seuraavan päivän lehdistötiedote sanoi Ulliottin olleen onnekas viimeisessä jaossa, mutta matemaattisesti hän oli 54,5 prosentin suosikki voittamaan.
Myöhemmin Ulliott oli useasti ollut lähellä voittaa toisen WSOP-rannekkeensa. Hän oli kerran toinen vuonna 1998 (3 000 dollarin hold'em pot limit), 2000 (2 000 dollarin no limit hold'em) ja kahdesti vuonna 2001 (1 500 dollarin omaha pot limit ja 2 000 dollarin texas hold'em pot limit). Vuonna 2005 hän oli kolmas 1 500 dollarin no limit hold'em -turnauksessa ja vuonna 2007 5 000 dollarin pot limit omaha -turnauksessa. WSOP:n pääturnauksessa hänen paras sijoituksensa oli 72. (vuonna 2004).

Late Night Poker

Ulliott oli yksi neljästäkymmenestä pelaajasta Late Night Pokerin ensimmäisellä tuotantokaudella vuonna 1999. Hän voitti oman alkueränsä ja hallitsi finaalipöytää alusta asti lopulta voittaen 40 000 puntaa.
Televisiosta Ulliottin voittoa seurasi yli 1,5 miljoonaa katsojaa ja ”Devilfishin” persoonallisuus oli osasyynä sarjan suosiolle. Sarja jatkui vielä viisi tuotantokautta ja Ulliott oli mukana jokaisessa. Hän oli finaalipöydässä myös toisella tuotantokaudella.

World Poker Tour

Tammikuussa 2003 Ulliott otti uransa suurimman turnausvoiton World Poker Tourin ensimmäisen tuotantokauden Jack Binion World Poker Open -turnauksessa. Finaalipöydän kaksinpelissä hän kukisti Phil Iveyn ja voitti 589 175 dollaria. WPT:n toisella tuotantokaudella hän pelasi WPT Bad Boys of Poker -kutsukilpailussa. Joulukuussa 2007 Ulliott oli Doyle Brunson Five Diamond World Poker Classic -turnauksessa kolmas.

Muut

Vuosi 2009 alkoi Ulliottilta hyvin: tammikuussa hän voitti Pariisissa Euro Finals of Pokerin 5000 euron no limit holdem -turnauksen ja Galwayssa PartyPoker Irish Poker Championshipin 750 euron turnauksen. 
Tammikuussa 2010 Ulliottin pokeriuran turnauspalkkiot ylittivät 5,6 miljoonaa dollaria. The Hendon Mobin turnaustilastojen mukaan hän on pokeriturnauksissa kautta aikojen eniten ansainnut englantilainen.
CardPlayer Europe valitsi Ulliottin Euroopan vuoden 2007 pelaajaksi.

Kuolema

Dave Ulliott kuoli 61-vuotiaana 6. huhtikuuta 2015. Hänellä oli todettu helmikuussa paksusuolen syöpä.