google/wiki40b huggingface dataset:
Jussi Niska

Johan Teodor (Jussi) Niska (5. joulukuuta 1889 Virolahti – 24. syyskuuta 1958 Virolahti) oli kaksi vuotta vanhemman veljensä Eetu Niskan tavoin mestarihiihtäjä, mutta myös suksiseppä.
Niskan vanhemmat olivat Taneli Juhonpoika Niska ja Juliana Pohjola. Niska oli parhaimmillaan lyhyempien eli 10:stä 30:een kilometrin matkojen hiihtäjä, päinvastoin kuin vanhempi veli Eetu. Hänen uransa huippukohtia oli Ruotsin Östersundomissa 1913 pidettyjen Pohjoismaiden kilpailujen 30 kilometrin murtomaahiihto, jonka hän voitti 20 sekunnilla, vaikka joutui odottamaan kilpaladun kanssa ristenneellä radalla kulkenutta junaa ja kysymään kielitaidottomana neuvoa oikeasta maaliintuloladusta. Oulun hiihtoja Niska ei koskaan voittanut, vaikkakin sijoittui toiseksi 1911, kolmanneksi 1912 ja neljänneksi 1914. Suomen mestari hän oli 30 kilometrillä kuitenkin juuri 1912 ja vielä 1915. Seuraavana vuonna 1916 mestarille oli luvassa kello ja toiseksi tulleelle haulikko. Santeri Tasa voitti kilpailun, mutta myös hopealle jäänyt Niska oli tyytyväinen saatuaan haluamansa palkinnon. Tapani Nikusta tuli 1920-lukua lähestyttäessä Niskan seuraaja 30 kilometrin kuninkuushiihtäjänä. Niska kilpaili silti vielä 1920-luvullakin, TUL:in riveissä, ja menestyi jäähiihtäjänä. Hän sai 1925 maailmanennätykseksi sanotut ajat, 20 kilometrillä 57,00 ja 30 kilometrillä 1.34,10. Viisi vuotta myöhemmin 1930 eli 40-vuotiaana hän sai 10 kilometrin matkalla jääkelillä ajan 25,50.
Niskan puoliso oli Emma Elina Ripatti (1896-1991).
Uudenkaledoniankehrääjä

Koko ja ulkonäkö

Uudenkaledoniankehrääjä on tumma 28 cm pitkä kehrääjälintu, jonka höyhenpeite muodostuu harmaanruskeista ja mustista vaakaraidoista. Linnulla on lyhyet ja pyöreät siivet, hieman pyöreähkö pyrstö, ja suhteellisen pitkät tummat jalat.

Levinneisyys

Lajia on tavattu ainoastaan Uudessa-Kaledoniassa, Ranskaan kuuluvassa territoriossa. Ja sieltäkin se on häviämässä, sillä toiseksi viimeisin havainto on vuodelta 1960, tosin vuonna 1998 saatiin uusi havainto lajista. Lisäksi saarelta on kuultu ääniä, joiden arvellaan olevan uudenkaledoniankehrääjän ääniä. Kaikki havainnot on nähty Melaleuca-savanneilta ja kosteista metsistä.

Lisääntyminen ja ravinto

Uudenkaledoniankehrääjä pesii puun koloon, ja ne metsästävät hyönteisiä oksilta tai maasta. Uudenkaledoniankehrääjä on suurempi ja sillä on pidemmät jalat kuin muilla kehrääjillä, mikä voi viitata sen viihtyvän enemmän maassa kuin muut kehrääjät.
Navarin (1891)

Valmistus

Alus tilattiin Kaleeritelakalta Pietarista. Sen köli laskettiin 31. toukokuuta 1890 ja alus laskettiin vesille 20. lokakuuta 1891. Alus otettiin palvelukseen kesäkuussa 1896.
Simeon Thessalonikalainen

Pyhä Simeon Thessalonikalainen (kreik. Συμεών Θεσσαλονίκης, n. 1381 – 15. syyskuuta 1429) oli Thessalonikan arkkipiispa ja bysanttilainen teologi. Simeon oli merkittävä liturginen teologi ja hesykasti ja Bysantin valtakunnan viimeinen suuri teologi.

Elämä

Simeon syntyi vuosien 1381 ja 1387 välillä Konstantinopolissa. Hänen lapsuudeestaan ja nuoruudestaan tunnetaan varsin vähän. Hän meni kuitenkin ilmeisesti nuoruudessaan kilvoittelemaan konstantinopolilaiseen Ksanthopouloksen luostariin, jossa hänestä vihittiin pappismunkki ennen hänen valintaansa piispaksi. Vuosien 1410 ja 1418 välillä hänet valittiin valtakunnan toiseksi suurimman kaupungin, Thessalonikan arkkipiispaksi. Vuonna 1422, kun ottomaanien sulttaani Murad II piiritti Thessalonikaa, Simeon lähti salaa kaupungista Konstantinopoliin pyytääkseen keisari Manuel II:lta apujoukkoja turkkilaisia vastaan. Simeon pääsi kuintenkin vain Athosvuorelle asti, jossa hänet kehotettiin kääntymään takaisin. Koska keisarilta ei saatu apujoukkoja, kaupungin kuvernööri Andronikos Palaiologos päätti luovuttaa kaupungin venetsialaisille, estääkseen turkkilaisvalloituksen. Venetsialaiset eivät kuitenkaan pystyneet murtamaan turkkilaispiiritystä, ja kaupungin olot pysyivät huonoina. Simeon kuvaa piiritetyn kaupungin elinoloja teoksessaan Logos Historikos. Simeon kuoli hieman ennen kaupungin ottomaanivalloitusta 1429. Ortodoksinen kirkko kanonisoi Simeonin pyhien joukkoon vuonna 1981.
Saber Khalifa

Ura

Khalifa aloitti uransa Stade Gabésienin junioriseurassa. Hän pelasi yhden kauden joukkueen edustuksessa Ligue Professionnelle 2:ssa, josta hän siirtyi Tunisian pääkaupunkiseuraan Espéranceen kaudella 2006–2007. Khalifa vietti joukkueessa kaksi kautta ennen siirtymistään lainalle CS Hammam-Lifiin, jossa hän teki läpimurtonsa ensimmäisellä kaudella tekemällä kahdeksan maalia kauden aikana, ollen Tunisian pääsarjan viidenneksi paras maalintekijä. Kauden päätteeksi Khalifa jatkoi lainasopimustaan Hammam-Lifissa. Toinen kausi lainaseurassa osoittautui vielä paremmaksi onnistuttuaan maalinteossa 12 kertaa jääden Tunisian maalitilaston toiseksi Michael Eneramon jälkeen, joka teki kauden aikana maalin enemmän. Maaleista huolimatta Hammam-Lif sijoittui sarjassa yhdeksänneksi, kaksi sijoitusta heikommin kuin edellisellä kaudella.
Kaudella 2010–2011 Khalifa palasi kahden kauden lainasopimuksen päätteeksi takaisin Espéranceen. Khalifa pelasi kauden aikana kymmenen sarjaottelua Tunisian pääsarjassa, joissa hän teki yhden maalin. Kauden päätyttyä Khalifa juhli Tunisian mestaruutta, kun Espérance oli voittanut Tunisian pääsarjan viiden pisteen erolla ES Saheliin.

Évian

Tammikuussa 2011 Khalifa solmi kolmen vuoden sopimuksen Ranskan Ligue 2:ssa pelaavan Évianin kanssa. Hänen on tarkoitus siirtyä joukkueeseen heinäkuussa 2011. Joukkue nousi lopulta kauden päätteeksi Ranskan pääsarjaan, jossa Khalifa pelasi ensimmäisen ottelunsa 14. elokuuta 2011 Nizzaa vastaan. Hän myös onnistui saman tien maalinteossa. Avauskaudellaan Khalifa onnistui maalinteossa neljästi.
Kaudella 2012–2013 Khalifa onnistui Ligue 1:ssä maalinteossa kolmetoista kertaa, ollen joukkueensa paras maalintekijä. Khalifa oli Evianin mukana, kun joukkue eteni Ranskan cupin loppuotteluun saakka. He kuitenkin hävisivät loppuottelun maalein 3–2.

Marseille

Khalifa siirtyi Marseilleen elokuussa 2013. Avauskaudellaan Khalifa toimi vaihtopelaajan roolissa ja pelasi yhteensä 28 ottelua Ligue 1:ssä. Hän teki kauden aikana yhden maalin Montpellier’ta vastaan.
Heinäkuussa 2014 Khalifa siirtyi lainasopimuksella Club Africainiin.

Maajoukkueura

Khalifa pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa Tunisian paidassa 17. marraskuuta 2010 Afrikan karsintaottelussa Botswanaa vastaan, tultuaan vaihdosta kentälle. Toisen ottelunsa hän pelasi 8. lokakuuta 2011 myöskin Afrikan karsinnoissa Togoa vastaan, jossa hän myös teki maajoukkueuransa ensimmäisen maalin.
Khalifa on aikaisemmin edustanut Tunisiaa olympialaisissa ja Tunisian paikallisessa maajoukkueessa.

Afrikan-mestaruuskisat 2012

Khalifa valittiin Tunisian maajoukkueeseen vuoden 2012 Afrikan-mestaruuskisoihin. Hän oli osallisena Tunisian avausmaalissa Marokkoa vastaan.

Afrikan-mestaruuskisat 2013

Khalifa oli mukana Tunisian joukkueessa 2013 Afrikan-mestaruuskisoissa. Hän pelasi kaikki kolme ottelua avauksessa, kun Tunisian kisat päättyivät alkulohkoon.
Lasten yliopisto

Lasten yliopiston tavoitteena on saada lapset ja nuoret kiinnostumaan tieteestä ja tieteen tekemisestä. Turun yliopiston alaisuudessa toimiva Lasten yliopisto järjestää tiedeluentoja sekä tiedeleirejä.
Ensimmäinen lasten yliopiston luento pidettiin Tübingenin yliopistossa, Saksassa vuonna 2002. Samoihin aikoihin samankaltaisia lapsille suunniteltuja tiedeluentoja pidettiin myös Innsbruckin ja Wienin yliopistoissa, Itävallassa, sekä Bratislavassa, Slovakiassa. Tapahtumat ovat alusta asti olleet niin lasten, heidän vanhempiensa kuin mediankin suosiossa. Tällä hetkellä ympäri Eurooppaa toimii yli 150 Lasten yliopistoa.
Lasten yliopistojen eurooppalainen verkosto European Children's Universities Network on Euroopan komission seitsemännen puiteohjelman rahoittama yhteistyöverkosto, joka edistää lasten yliopistojen toimintaa Euroopassa.
Suomeen Lasten yliopisto rantautui vuonna 2008, jolloin Turun yliopisto käynnisti koululaisille suunnatut tiedetapahtumat. Luennoitsijoina Lasten yliopistossa ovat Turun yliopiston professorit, dosentit ja tohtorit, jotka myös vastaavat vaikeimpiinkin kysymyksiin. Lasten yliopistoihin on eri Euroopan maissa osallistunut tuhansia koululaisia.
Lasten yliopiston luennot on tarkoitettu 7-10-vuotiaille, ja jokaisesta osallistumisesta saa leiman omaan luentopassiin.
Vuodesta 2011 alkaen myös Kuopiosta käsin toimiva Snellman-kesäyliopisto on toteuttanut Lasten yliopistotoimintaa Pohjois-Savossa. Vuonna 2016 toiminta oli kasvanut ympärivuotiseksi (kesäleirejä ja -kursseja sekä kerhoja lukuvuoden aikana), että toimintaa järjestettiin vuosittain kuudessa kunnassa, yhteensä noin 400 lapselle.
Lasten yliopiston luennot on tarkoitettu koululaisille, joten vanhemmat voivat olla niiden ajan "äiti- ja isi -parkissa", jonne Turun yliopiston tieteentekijät ovat järjestäneet vanhemmille suunnattuja luentoja.

Tiedeleirit Seilin saarella

Lasten yliopistoon kuuluvat myös Seilin saarella pidettävät tiedeleirit, joissa perehdytään tieteen maailmaan. Tutkimuksissa muun muassa tutustutaan yöllisten lepakkojen elämään, pyydystetään hyönteisiä ja sukelletaan rakkolevää pohjasta. Leirillä selviää myös, miksi tutkimuslaitoksen vanhoista rakennuksista voi löytää vihjeitä mielisairaalatoiminnasta ja miksi saaren kirkossa on kalterit.
Tiedeleiri on tarkoitettu 10-12-vuotiaille koululaisille.

Päiväleirit

Vuosittain järjestetään päiväleirejä vaihtuvin teemoin. Paikkana on ollut yliopiston kampus sekä Liedon Vanhalinna. Vuoteen 2011 asti teemoja ovat olleet muun muassa maantieto, tähtitiede, fysiikka, biologia ja historia.
Leireillä on muun muassa harjoiteltu gps-paikannusta, tehty fysikaaliten reaktioiden avulla jäätelöä, rakennettu höyrylaiva, vierailtu planetaariossa, tutkittu Aurajoen vettä sekä totta kai leikitty ja pidetty hauskaa.
Saint-Gervais-les-Bains

Liikenne

Kunnan rautatieasema Gare de Saint-Gervais-les-Bains-Le Fayet on matkustajajunien pääteasema. Asemalta pääsee kuitenkin jatkamaan Mont Blancille hammasratajuna Tramway du Mont-Blancilla (TMB), joka on korkeimmalla kulkeva hammasrata Euroopassa. Pääteasema Gare de Nid d'Aigle (kotkanpesä) sijaitsee 2362 metrin korkeudessa.

Nähtävyyksiä

Kunnan nähtävyyksiä ovat 1600-luvulta peräsin oleva Saint-Gervaisin kirkko sekä 1200-luvun linnoitettu Hautetourin talo.

Urheilu

Paikallinen jääkiekkojoukkue on nimeltään Hockey Club Mont-Blanc.
Jonny Evans

Pelaajaura

Evans on Manchester Unitedin kasvatti. Hän pelasi kaudella 2006–2007 11 ottelua lainasopimuksella Royal Antwerp FC:ssä. Pohjois-Irlannin maajoukkueeseen Evans kutsuttiin ensimmäistä kertaa syyskuussa 2006, jolloin hän teki debyyttinsä maajoukkueessa unohtumattomassa 3-2 voitossa Espanjaa vastaan. Sen jälkeen hän on vakiinnuttanut paikkansa maajoukkueessa ja pelannut kaikkiaan 70 maaottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia.
Joulukuussa 2006 Evans liittyi yhdessä Manchester United ja Royal Antwerp -joukkuekaverinsa Danny Simpsonin kanssa Championshipissa pelanneeseen Sunderlandiin. Menestyksekkään kevätkauden päätteeksi Sundrland nousi Valioliigaan. Evans valittiin joukkueen vuoden nuoreksi pelaajaksi.
Evans teki debyyttinsä ManU:n edustusjoukkueessa 26. syyskuuta 2007 Englannin liigacupin tappiollisessa 2-0 ottelussa Coventry Citya vastaan. Manchester Unitedin jo varmistaessa jatkopaikkansa mestarien liigassa, pääsi Evans Gerard Piqué tilalle kentälle ottelussa Dynamon Kiovaa vastaan 7. marraskuuta 2007. Ensimmäisen kerran hän oli mestarien liigan avauksessa 12. joulukuuta 2007, kun varamiehisellä kokoonpanolla pelannut ManU kohtasi AS Roman.
Tammikuussa 2008 entisen ManU-kapteenin Roy Keanen manageroima Sunderland lainasi Evansin jälleen loppukauden kestävällä sopimuksella.
21. syyskuuta 2008 Evans teki liigadebyyttinsä Unitedissa ottelussa Chelseaa vastaan. Sen jälkeen Evans on toiminut ManU:ssa kolmostopparina ja on ollut aina korvaajana Rio Ferdinandin tai Nemanja Vidicin loukkaannuttua/ollessa pelikiellossa. Kaudella 2008/09 Evansille kertyi kaikki ottelut mukaan lukien 34 peliä, joista 17 liigassa. Evans teki ensimmäisen maalinsa Unitedin ykkösmiehistössä maaliskuussa 2012 vierasottelussa Wolverhampton Wanderers FC:tä vastaan, jonka ManU voitti 5-0.
Evans siirtyi vuonna 2015 West Bromwich Albioniin ja vuonna 2018 Leicester Cityyn.

Yksityiselämä

Keskiviikkona 19. joulukuuta 2007 BBC uutisoi Jonny Evansin ilmoittautuneen vapaaehtoisesti poliisille liittyen 26-vuotiaan naisen raiskauksesta Great John Street -hotellissa Manchesterissa. Evans on pidätettynä maanantain ja tiistain välisenä yönä tapahtuneesta raiskauksesta. Manchester United vietti kyseisenä iltana pikkujoulua hotellissa. Evans vapautui myöhemmin syytteistä.
Jonny Evansin 1990 syntynyt pikkuveli Corry pelaa myös Manchester Unitedissa.
DECwindows

DECwindows on OpenVMS-käyttöjärjestelmän työpöytäympäristö. Se perustuu X Window Systemiin, ja toteutuksessa on käytetty Motif-kirjastoa.
DECwindowsin pohjalta kehitettiin Common Desktop Environment (CDE) Unix-käyttöjärjestelmille. CDE tuli käyttöön OpenVMS:ssa nimellä New Desktop.
Anni Hämäläinen

Anni Vilhelmiina Hämäläinen (12. joulukuuta 1898 Hirvensalmi – 16. marraskuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen ohjaaja, näyttelijä ja teatterinjohtaja. Hän työskenteli näyttelijänä muun muassa Tampereen Teatterissa ja Helsingin Kansanteatterissa ja luotsasi Riihimäen Näyttämöä sen alkutaipaleella. Lisäksi hän tulkitsi sivuosia kuudessatoissa suomalaisessa elokuvassa vuosina 1928–1972, muun muassa menestyselokuvissa Juurakon Hulda ja Kulkurin valssi.

Elämä ja ura

Anni Hämäläinen syntyi eteläsavolaisessa Hirvensalmen kunnassa maanviljelijä Antti Hämäläisen ja Vilhelmiina Kuitusen perheeseen. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1918. Teatteriuransa Anni Hämäläinen aloitti harjoittelijana Viipurin Näyttämöllä vuonna 1922. Hän siirtyi näyttelijäksi Viipurin Työväen Teatteriin 1923. Kahta Viipurin vuotta seurasi pitkähkö kausi Tampereen Teatterissa 1925–1934. Tuolloin hän näytteli muun muassa Anna Liisan nimiosan.
Hämäläisen teatteriura jatkui näyttelijänä Helsingin Kansanteatterissa 1934–1940. Vuosina 1940–1947 hän teki kiertueita ja teatterivierailuja. Neljännesvuosisadan mittaista näyttelijänuraa seurasi teatterinjohtajan pesti Riihimäen Näyttämöllä 1947–1953. Vuonna 1953 Hämäläinen kiinnitettiin 1948 perustetun Seuranäyttämöliiton vakinaiseksi ohjaajaksi.
Hämäläisen näyttämötehtäviä olivat muun muassa Sylvi, Elina (kappaleessa Elinan surma), Inken Peters (Ennen auringonlaskua), Ella Downey (Neekeri), Conny-täti (Juurakon Hulda) ja Sadie (Sade).
Anni Hämäläisen elokuvaura alkoi vuonna 1928 mykkäelokuvassa Lumisten metsien mies. Hänen aktiivisin valkokangasuransa kesti vuodesta 1937 vuoteen 1943, jolloin hän tulkitsi muun muassa Fredrika Runebergin osan elokuvassa Runon kuningas ja muuttolintu. Valentin Vaalan Juurakon Huldassa hän näytteli teatterista tutun Conny-tädin roolin. Hämäläisen viimeinen elokuvarooli oli Miili-täti Matti Kassilan värielokuvassa Haluan rakastaa Peter vuonna 1972.
Lee Konitz

Lee Konitz (s. 13. lokakuuta 1927) on yhdysvaltalainen alttosaksofonisti. Hän syntyi Chicagossa, Illinoisissa juutalaiseen perheeseen ja sai kahdeksanvuotiaana ensimmäisenä soittimenaan klarinetin.
Konitz aloitti uransa 1940-luvulla ja kuului Miles Davisin yhtyeeseen tunnetun "Birth of the Cool" -levytyksen (1949/1950) aikaan. Hän on jatkanut esiintymis- ja levytysuraansa sekä yhteistyössä muiden maailmanluokan jazzmuusikoiden kanssa että yhtyeenjohtajana.
Konitz sai opetusta ja huomattavaa tukea Lennie Tristanolta. Hän on luonut tyylillisesti monipuolisen uran, jota hän on jatkanut 2000-luvulle saakka.
Markus Weinzierl

Ura pelaajana

Oikeajalkainen Weinzierl pelasi puolustajana tai keskikenttäpelaajana. Hänen uransa ensimmäinen seura oli 1. FC Passau, jota hän edusti vuodet 1993–1994 pelaten 28 ottelua ja tehden kuusi maalia. Vuodet 1995–1999 Weinzierl pelasi Bayern Münchenin organisaatiossa, pääosin seuran kakkosjoukkueessa, jossa otteluita kertyi 113 ja maaleja kymmenen. Seuran ykkösjoukkueessa Weinzierl ei pelannut otteluakaan. Weinzierl lopetti uransa vuonna 2004 pelattuaan vuodet 2002–2004 SSV Jahn Regensburgissa. Hän ei pelannut Bundesliigassa yhtään ottelua, mutta 2. Bundesliigassa otteluita kertyi 53 ja maaleja yksi Stuttgarter Kickersin, SSV Jahn Regensburgin ja SpVgg Unterhachingin kanssa.

Ura valmentajana

Weinzierl aloitti valmennusuransa viimeisen seuransa SSV Jahn Regensburgin apulaisvalmentajana vuonna 2007. Hänestä tuli seuran päävalmentaja marraskuussa 2008. Weinzierl toimi Jahn Regensburgin päävalmentajana vuodet 2008–2012, nostaen seuran 3. Ligasta 2. Bundesligaan. Kaudeksi 2012–2013 Weinzierl siirtyi Bundesliiga-seura FC Augsburgin päävalmentajaksi Jos Luhukayn tilalle. Ensimmäisellä kaudellaan seurassa Weinzierl piti Augsburgin Bundesliigassa joukkueen sijoituttua sarjan sijalle 15. Seuraavalla kaudella Augsburg oli sarjan kahdeksas. Kaudella 2014–2015 Augsburg pelasi huikean kauden ja sijoittui lopulta Bundesliigan viidenneksi selviten mukaan Eurooppa-liigan lohkovaiheeseen. Kaudella 2015–2016 Weinzierl luotsasi Augsburgin jatkoon Eurooppa-liigan alkulohkosta, mutta tie katkesi 4–0 tappioon Tottenhamille pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella. Bundesliigassa joukkueen menestys oli edelliskausia heikompaan ja sijoitus lopulta 12:ta. Kauden jälkeen Weinzierl siirtyi Schalken päävalmentajaksi kolmivuotisella sopimuksella.
Weinzierlin ura Schalken peräsimessä alkoi vaisusti, kun joukkue hävisi viisi ensimmäistä Bundesliiga-otteluaan ja vajosi sarjan häntäpäähän. Lokakuun alussa otettu 2–0 voitto Borussia Mönchengladbachista johdatti Schalken seitsemän ottelun tappiottomaan putkeen, mutta muutoin kausi oli varsin epätasainen. Schalke jäi lopulta Bundesliigassa kymmenenneksi, mikä oli huonoin sijoitus kuuteen vuoteen. Eurooppa-liigassa alkulohkonsa voittaneen Schalken tie katkesi puolivälierissä AFC Ajaxia vastaan. Odotuksia heikommin sujuneen kauden jälkeen Schalken seurajohto erotti Weinzierlin tehtävistään.
Lokakuun alussa 2018 Weinzierl palasi valmennustehtäviin, kun Bundesliigassa sijalle 18 vajonnut VfB Stuttgart teki hänen kanssaan kesään 2020 ulottuvan sopimuksen. Weinzierl ei saanut Stuttgartin peliä kulkemaan edeltäjäänsä paremmin. Joukkue voitti hänen johdollaan neljä pelaamistaan 24 ottelusta ja juuttui putoamiskarsijan paikalle. Seurajohto erotti Weinzierlin lopulta huhtikuun lopulla, kun Bundesliigaa oli jäljellä neljä ottelukierrosta. Weinzierlin viimeisessä ottelussa Stuttgart kärsi 6–0 murskatappion FC Augsburgille.
Hans van Manen

Hans van Manen (s. 1932) on hollantilainen tanssija, koreografi ja baletinjohtaja. Hän on tanssinut Amsterdamin oopperan baletissa ja Roland Petit'n tanssiryhmän jäsenenä. Hän oli mukana perustamassa 1960 Nederlands Dans Theateria ja oli sen koreografi ja taiteellinen johtaja aina vuoteen 1970. Hän on tehnyt koreografioita useille belettiseuruelle, kuten brittiläiselle Royal Balletille, Scapino Balletille ja Deutsche Oper am Rheinille.
Mustapha Mrani

Maajoukkueura

Mrani on edustanut Marokkoa vuodesta 2011 lähtien. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Marokon paidassa 11. marraskuuta 2011 LG cupissa Ugandaa vastaan. Hän oli mukana myös vuoden vuoden 2012 Afrikan-mestaruuskisoissa, jossa Marokon kisat päättyivät alkulohkoon. Mrani pelasi turnauksessa yhden ottelun Nigeriä vastaan.
Line Rider

Line Rider on verkkopeli, jonka ideana on piirtää rata, jota pitkin kelkalla lasketteleva hahmo sitten kulkee. Lineriderin kehitti syyskuussa 2006 slovenialainen Boštjan Čadež. Peliin on tehty tuhansia ratoja, joita on myös videoituna löydettävissä esimerkiksi YouTubesta ja Google Videosta.
Pelistä on olemassa mukaelmia, kuten Free Rider 2, jossa ohjataan pelaajan valinnan mukaan helikopteria, neliöä, autoa, BMX-pyörää, maastopyörää, yksipyöräistä, potkulautaa, kuumailmapalloa, pyörätuolia tai skeittilautaa. Canvas Riderissa Flash on korvattu HTML5:llä ja JavaScriptillä.
Igor Koroljov

Ura

Koroljov aloitti uransa Moskovan Dynamossa. Neljän pääsarjatasolla pelatun kauden jälkeen St. Louis Blues varasi hänet ensimmäisellä varausvuorollaan vuoden 1992 varaustilaisuudessa. Koroljov aloitti vielä kauden 1992–1993 Dynamossa, mutta lähti jo viiden ottelun jälkeen Pohjois-Amerikkaan.
Tulokaskaudellaan 1992–1993 St. Louisissa Koroljov pelasi 74 ottelua, joissa teki yhteensä 27 pistettä. Hänen tuloksensa eivät parantuneet kaudelle, ja joukkueeseen hankitut keskushyökkääjät Petr Nedvěd ja Peter Šťastný veivät peliaikaa häneltä. St. Louis ei suojannut Koroljovia kauden 1994–1995 Waiver Draftissa, jossa Winnipeg Jets nappasi hänet joukkueeseensa.
Kausi 1994–1995 pelattiin tynkänä työsulun vuoksi. Työsulun ajaksi Koroljov palasi Dynamoon. Winnipegissä Koroljov sijoitettiin samaan ketjuun Dynamosta tutun joukkuekaverin Aleksei Žamnovin kanssa, ja Koroljovin pistesuoritukset paranivat. Kaudella 1995–1996 Koroljov teki uransa piste-ennätyksen 22 maalilla ja yhteensä 51 pisteellä. Kauden jälkeen Winnipegin organisaatio siirtyi Arizonaan ja uusi joukkue Phoenix Coyotes kauppasi Žamnovin pois. Kausi 1996–1997 oli Koroljovin osalta huono, ja hänen sopimuksensa ostettiin ulos kesken kauden.
Toronto Maple Leafsin toimitusjohtaja Mike Smith, entinen Winnipegin toimitusjohtaja, tarjosi Koroljoville sopimusta kaudeksi 1997–1998. Sopimusta seurasi yhteensä neljä Torontossa pelattua kautta. Kauden 2000–2001 jälkeen Toronto myi Koroljovin Chicago Blackhawksiin tulevan varaustilaisuuden varausvuoroa vastaan.
Chicagossa Koroljov pelasi jälleen Žamnovin joukkuetoverina. Koroljovin otteet eivät kuitenkaan vastanneet valmennuksen toiveita ja kausilla 2002–2003 ja 2003–2004 Koroljov vietti osan aikaa AHL-liigan farmijoukkueessa Norfolk Admiralsissa. Työsulkukaudeksi 2004–2005 Koroljov siirtyi Venäjälle Lokomotiv Jaroslavliin.
Chicago ei uusinut työsulun jälkeen päättynyttä Koroljovin sopimusta, joten hän jäi Venäjälle. Kolme seuraavaa kautta Koroljov pelasi Metallurg Magnitogorskissa. Kauden 2008–2009 hän vietti HK Atlantissa ja 2009–2010 uudestaan Jaroslavlissa. Kesällä 2010 Koroljov ilmoitti lopettavansa pelaajauransa.
W. W. Tuomioja

Walto Wihtori Tuomioja (7. maaliskuuta 1888 Parkano – 2. lokakuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja ja Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustaja.

Henkilöhistoria

Tuomiojan vanhemmat olivat torppari Efraim Tuomioja ja Severiina Stenfors. Hän pääsi ylioppilaaksi 1909, valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1916 ja sai varatuomarin arvon 1919. Tuomioja oli Raittiusjärjestöjen keskustoimiston palveluksessa 1913–1917, Helsingin Sanomien toimituksen jäsenenä vuodesta 1917 lähtien, eduskunnan suuren valiokunnan sihteerinä 1921 sekä sisäasiainministeriön ylimääräisenä esittelijänä 1921–1922. Hän toimi Helsingin Sanomien toisena päätoimittajana 1927–1931 yhdessä Eljas Erkon kanssa.
Tuomioja oli edistyspuolueen kansanedustajana Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä 1924–1929 ja Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä 1930–1931. Hän toimi eduskunnan lakivaliokunnan puheenjohtajana ja 1930-1931 myös edistyspuolueen puheenjohtajana. Tuomioja kuoli kesken edustajakautensa 1931 ja hänen seuraajakseen eduskuntaan tuli Maalaisliiton Eetu Jussila.
Tuomioja oli kutsuntalaitoksen keskuslautakunnan jäsen vuodesta 1923, Nuorsuomalaisen sanomalehtimiesyhdistyksen johtokunnan puheenjohtaja 1918–1931, Kansallisen Edistyspuolueen puoluehallituksen jäsen 1921–1931, Kansallisen Edistyspuolueen puheenjohtaja 1930-1931, sekä Helsingin Sanomain johtokunnan jäsen 1923–1931.
Walto Tuomioja oli naimisissa vuodesta 1911 Laina Sofia Bomanin kanssa. Heidän poikansa oli suurlähettiläs ja ministeri Sakari Tuomioja, jonka poika Erkki Tuomioja jatkaa suvun poliitikkoperinnettä kolmannessa polvessa. Toisesta pojasta Maunu Elias Tuomiojasta (s. 1917) tuli lääketieteen ja kirurgian tohtori ja silmätautien ja mikrobiologian erikoislääkäri.
Keijo Romppainen

Keijo Romppainen on suomalainen näyttelijä. Romppainen esiintynyt kahdessa elokuvassa, Joulupukin päänsärky (1998) ja Kuolema käy kuusi beessä (1993). Hän on näytellyt myös kesäteattereissa, muun muassa Elimäellä ja Lapinjärven kesäteatterissa näytelmässä Vihtorin harha-askel (2006) ja Votkaturistit (2007). Hän on ollut äänenä elokuvissa Fievel matkalla Amerikkaan, Regular Show (Mordecai), Fievel matkalla Villiin länteen ja Basil Hiiri - Mestarietsivä (Rattigan) sekä piirrossarjoissa Fragglit ja Sandokan. Hän on myös ohjannut näytelmiä.