google/wiki40b huggingface dataset:
Thomas Müntzer

Thomas Müntzer (n. 1490 – 27. toukokuuta 1525) oli uskonpuhdistuksen alun aikainen saksalainen radikaali teologi. Nykyään hänet muistetaan hänen toimistaan Saksalais-roomalaisen keisarikunnan Talonpoikaissodan aikana.
Koulutukseltaan Müntzer oli pappi. Vuonna 1519 hän tapasi uskonpuhdistaja Martti Lutherin Leipzigin kaupungissa. Myöhemmin hän pääsi Lutherin suosituksella papiksi Zwickaun kaupunkiin. Zwickaussa toimiessaan häneen tarttui aatteita radikaaleilta Zwickaun profeetoilta. Näiden ajatuksiin kuului muun muassa jumalattomien ja turmeltuneen papiston nopea syrjäyttäminen. Myös Müntzer alkoi saarnata radikaalimmin, minkä takia hän joutui pakenemaan Böömiin. Prahan manifestissa Müntzer esitteli periaatteensa: "kirjoitusten kuolleet kirjaimet" tuli korvata "elävän Hengen lahjoilla", minkä lisäksi "Pappien ja apinoiden kirkon" tilalle tulisi "Jumalan valittujen ystävien seurakunta".
Vuodet 1523-1524 Müntzer toimi Allstedtissa, missä hän saksalaisen messun laatimisen ohella yritti saada maallisia ruhtinaita liittymään taisteluun katolista kirkkoa vastaan. Luther sen sijaan vaati saksalaisia ruhtinaita "torjumaan ilkivaltaa ja ehkäisemään kapinan". Müntzerin oli paettava Mühlhauseniin. Siellä hän kirjoitti teoksen Hyvin aiheellinen puolustuspuhe ja vastaus Wittenbergin hengetöntä, lauhkeaa lihaa vastaan. Teoksessaan hän puolustautui kapinasyytöksiltä ja kutsui Lutheria "Hissuttelijaksi", "Mielistelijäparaksi" ja "tohtori Valehtelijaksi". Samoin hän syytti Lutherin "paistattelevan ruhtinaiden suosiossa".
Leviävä uskonpuhdistusliike aikaansai myös laajaa levottomuutta Saksalais-roomalaisen keisarikunnan alueen talonpoikien keskuudessa. Talonpoikaissotana tunnetun protestiliikkeen taustalla piili useita uskonpuhdistukseen liittyviä ajatuksia. Uskonpuhdistaja ja radikaali teologi Müntzer vaikutti paljolti siihen, että talonpojat uskoivat taistelevansa tasa-arvoisen "Jumalan valtakunnan" puolesta. Ruhtinaat ja maanomistajat kävivät talonpoikia vastaan omilla joukoillaan, joiden varustelu ja organisointi oli huomattavasti kapinaliikettä korkeammalla tasolla. Kapina tukahdutettiin, ja arviolta 100 000 kapinaan osallistunutta talonpoikaa teloitettiin. Myös Müntzer vangittiin. 27. toukokuuta 1525 hänet teloitettiin miekalla kidutuksen jälkeen.
Kurt Schumacher

Curt (Kurt) Ernst Carl Schumacher (13. lokakuuta 1895 Culm, Saksa – 20. elokuuta 1952 Bonn, Länsi-Saksa) oli saksalainen poliitikko.
Schumacher osallistui vapaaehtoisena ensimmäiseen maailmansotaan. Hän haavoittui vaikeasti Venäjän Veikselin aluepiirissä, nykyisen Puolan alueella, joulukuussa 1914 ja hänen oikea kätensä oli amputoitava.
Schumacher joutui olemaan lähes koko kansallisosialistisen Saksan 12-vuotisen ajan (1933-1945) keskitysleireissä, joissa häntä kidutettiin. Tämä vahingoitti hänen terveyttään, ja hänen vasen jalkansa jouduttiin amputoimaan syyskuussa 1948.
Schumacher oli merkittävässä asemassa Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen jälleenrakentamisessa toisen maailmansodan jälkeen maan läntisillä miehitysvyöhykkeillä. Hän onnistui kohottamaan Saksan sosiaalidemokratian profiilia tuomitsemalla jyrkästi Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeellä toimineiden sosiaalidemokraattisten puoluejärjestöjen pakkoliittämisen vyöhykkeen kommunistien johtamaan Saksan sosialistiseen yhtenäisyyspuolueeseen 1946.
Schumacher toimi puolueensa puheenjohtajana vuodesta 1946 sekä ensimmäisillä Saksan liittopäivillä ryhmän puheenjohtajana ja samalla oppositiojohtajana vuodesta 1949 kuolemaansa saakka. Hänet koettiin usein vastavoimana liittokansleri ja kristillisdemokraattien puheenjohtaja Konrad Adenauerille, jotka molemmat lasketaan kuuluvaksi läntisen Saksan perustajahahmojen joukkoon.
Pitkävesi (Orivesi, Längelmäki)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 51 hehtaaria ja se on 2,1 kilometriä pitkä ja 900 metriä leveä. Tämä on järven levein kohta, mutta yleisesti se on paljon kapeampi. Sillä on kolmikärkisen haarukan muoto ja sen varsi työntyy 1,4 kilometriä pitkänä lahten koilliseen päin. Haarukan kaakkoinen lahti on Rankuanlahti, joka jää Kakkoniemen taakse, ja läntinen lahti jää Omenaniemen taakse. Niemien välissä sijaitsee lyhyt ja kapea lahti, joka on Hernesalmen luusua. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 7,0 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata, jonka katkaisevat peltopalstat. Järven rantojen rinteet ovat paikoi jyrkät, vaikka ne eivät nousekkaan kovin korkealle. Järven lähiympäristössä sijaitsee viisi maatilaa ja sen rannoille on rakennettu alle 20 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet yhdystieltä 3281 haarautuvilta kyläteiltä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueella (35.7) Längelmäveden alueeseen (35.72), jonka Koljonselän alueeseen (35.722) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,3 metriä mpy. Siihen on johdettu kolme metsäojaa ja niiden lisäksi järveen laskee kaksi luontaista puroa. Koillisesta järven koillislahteen laskee Tunkelonlahti Kartiskasalmea myöten ja saman lahden suuhun laskee Myllyoja, joka on Syväjärven laskuoja. Syväjärvestä on Pitkäveteen 7,5 metrin pudotus. Järven lasku-uoma on Hernesalmi, joka on vain 70 metriä pitkä, ja joka laskee Junkanlahteen. Salmen molemmilla puolilla olevien järvien vedenpinnat ovat samalla korkeudella.

Historiaa

Vanhassa vuonna 1864 julkaistussa Senaatinkartassa erottuu järven rannoilta vain niittyjä. Koljonselän vesi oli tuolloin paljon nykyistä korkeammalla. Se lasku Kaivannon kanavan tapahturmassa vuonna 1830 reippaasti ja Koljonselän vedenpintaa on voitu laskea lasku-uoman perkauksilla myöhemminkin. Ennen vedenpinnan alentumista voidaan Pitkävettä pitää Koljonselän lahtena. Hernesalmi oli leveä ja siihen mahtui silloin myös saari. Vesijättömaat otettiin niityiksi ja myöhemmin viljelyyn. Kun asutus laajeni myös Pitkäveden puolelle, raivattiin pelloiksi ensin korkeat maat ja rantaniityt otettiin viljelyyn vasta 1930-luvun jälkeen. Peltojen järveen viettävät rinteet ovat kuljettaneet ravinteita veteen varsin runsaasti.
Vuoden 1957 peruskartassa peltoala on hieman laajempi kuin 1930-luvun tilanteessa. Rannalle on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa, jotka lisääntyivat nykyiselleen vuoden 1977 kartan julkaisuun mennessä.
Rigoberta Menchú

Rigoberta Menchú Tum (s. 9. tammikuuta 1959, Chimel, Quich, Guatemala) on guatemalalainen quiche-heimoon kuuluva maya-intiaani, joka on kamppailut intiaanien oikeuksien puolesta. Hän sai vuonna 1992 Nobelin rauhanpalkinnon.

Elämä ja toiminta

Menchú syntyi suureen perheeseen pienessä Chimelin kylässä. Hänen isänsä oli Vicente Menchú, yksi maan tunnetuimpia maatyöläisaktivisteja. Äiti Juana Tum oli kansanparantaja. 
Jo lapsena Rigoberta oppi kunnioittamaan luontoa, samoin kuin oman alkuperäisheimonsa perinteitä ja yhteisöllistä elämää. Hyvin nuorena hän oppi tuntemaan myös sen epäoikeudenmukaisuuden ja äärimmäisen köyhyyden, jossa monet maya-intiaanit elävät.
Menchún elämäkerta julkaistiin vuonna 1983. I, Rigoberta Menchú, nimisen kirjan haamukirjoitti antropologi Elisabeth Burgos (suom. Nimeni on Rigoberta, Kääntöpiiri, 1990). Hän on Etelä-Amerikan tunnetuimpia aktivisteja. Vuonna 1992 Menchú on sanonut: ”Jokaisella maailman kansalla on oikeus olemassaoloon. Emme saa unohtaa intiaanien oikeuksia Amerikan muinaisina isäntinä. Vuonna 1992 täytyisi lopultakin tunnustaa mantereemme kulttuurinen rikkaus ja intiaanien historialliset oikeudet”.
Menchún tahto taistella intiaanien puolesta liittyy vahvasti hänen perheensä kokemiin vääryyksiin Guatemalassa tapahtuneissa intiaanivainoissa, jotka olivat voimakkaimmillaan 1980- ja 1990-luvulla. Hänen isänsä poltettiin elävältä Guatemalan Espanjan suurlähetystössä vuonna 1980 ja samana vuonna maan sotilaat kiduttivat äidin kuoliaaksi. Myös sisaruksista suurin osa menehtyi. Menchú on toiminut muun muassa CUC:ssa (Guatemalan maatyöläisten liitto), RUOG:ssa (Guatemalan yhtynyt oppositio) sekä WGIP:ssa (YK:n alkuperäiskansojen työryhmä). 
Hän on Unescon hyvän tahdon lähettiläs. Hänet on myös maansa hallituksen hyvän tahdon lähettilääksi (2006).
Menchú pyrki Guatemalan presidentiksi syyskuun 2007 vaaleissa keskustavasemmistolaisen Encuentro por Guatemalan ehdokkaana. Hän sai äänistä vain noin 3 prosenttia ja putosi vaalin ensimmäisellä kierroksella.
Maagiset luvut

Kaksoismaagiset ytimet

Erityisen suuri sidosenergia on ns. kaksoismaagisilla ytimillä, joissa sekä protonien että neutronien lukumäärä on maaginen luku. Sellaisia ovat helium-4 (⁴He), happi-16 (¹⁶O), kalsium-40 (⁴⁰Ca), kalsium-48 (⁴⁸), nikkeli-56 (⁵⁶Ni) ja lyijy-208 ²⁰⁸Pb), jotka kaikki ovat stabiileja.
Kevyin kaksoismaaginen nuklidi on helium-4. Se on samalla maailmankaikkeuden yleisin useamman kuin yhden nukleonin käsittävä nuklidi.  Tähdissä vapautuukin runsaasti energiaa vety-ytimien fuusioituessa helium-4-ytimiksi. Tämän nuklidin erityinen stabiilius ilmenee myös siinä, että raskaimpien ytimien hajotessa niistä ei irtoa yksittäisiä protoneja tai neutroneja vaan alfahiukkasia, jotka ovat juuri helium-4-ytimiä.
Sellaisillakin kaksoismaagisilla nuklideilla, jotka eivät ole stabiileja, on usein huomattavasti pidempi puoliintumisaika kuin muilla nuklideilla, joissa neutronien lukumäärä poikkeaa saman alkuaineen stabiileista isotoopeista yhtä paljon. Tällainen on esimerkiksi vuonna 1999 löydetty nikkeli-48, jossa on poikkeuksellisen vähän neutroneja verrattuna protonihin. Tinalla on 10 stabiilia isotooppia, enemmän kuin millään muulla alkuaineella. Yksikään stabiili tinaisotooppi ei ole kaksoismaaginen, mutta kaksoismaagiset isotoopit ¹⁰⁰Sn ja ¹³²Sn ovat huomattavasti pitkäikäisempiä kuin sellaiset tinaisotoopit, joiden massaluku on välin 100...132 ulkopuolella.
Lyijy, jonka järjestysluku 82 kuuluu maagisiin lukuihin, on raskain alkuaine, jolla on stabiileja isotooppeja. Luonnossa esiintyvät radioaktiiviset hajoamissarjat päättyvätkin lyijyn isotooppeihin, joista yleisin, lyijy-208, on kaksoismaaginen ja samalla raskain tunnettu stabiili ydin.
Olave Baden-Powell

Olave St Clair Baden-Powell (o.s. Soames) (22. helmikuuta 1889 Chesterfield, Englanti – 25. kesäkuuta 1977) oli tyttöjen partiotoiminnan ylijohtaja ja partioliikkeen perustajan, Robert Baden-Powellin, vaimo. 
Olave Baden-Powellista tuli vuonna 1930 partiotyttöjen ylijohtaja, ”World Chief Guide”. Hän vieraili Suomessa vuonna 1960.
Zürich (kantoni)

Sijainti

Kantonin alue on kumpuilevaa Mittellandia, jota halkovat luoteeseen laskevat joet kuten Limmat, Thur ja Sihl. 
Zürichin kantoni rajoittuu pohjoisessa Reinjokeen ja Saksaan sekä Schaffhausenin kantoniin, etelässä Zürichjärveen sekä Zugin ja Schwyzin kantoneihin, idässä Thurgaun ja Sankt Gallenin kantoneihin sekä lännessä Aargaun kantoniin.

Historiaa

Zürich on kuulunut Sveitsin valaliittoon vuodesta 1351.

Asukkaat ja hallinto

Zürichin kantoni on saksankielinen: saksaa puhuu 84 prosenttia asukkaista. Suurin uskonnollinen ryhmä ovat protestantit (vuonna 2014 30 prosenttia). Katolisia on 28 prosenttia. Kantonin vakituisista asukkaista 26 prosenttia on ulkomaalaisia (vuonna 2015).

Talous

Zürichin kantonin osuus maan bruttokansantuotteesta oli vuonna 2015 maan suurin, 21,5 prosenttia, arvoltaan 141 miljardia frangia. Zürichin kaupunki lähikuntineen on Sveitsin liike-elämän, erityisesti pankki- ja vakuutusalan, keskus. 
Kantonissa oli vuonna 2014 yhteensä 994 538 työpaikkaa. Näistä 84 prosenttia oli palvelusektorilla. Teollisuus työllisti 15 prosenttia kantonilaisista. Alkutuotanto (maa- ja metsätalous, kalastus) työllisti 1,2 prosenttia seudun työntekijöistä.

Liikenne

Zürichin alue on Sveitsin liikenteen keskus. Sveitsin suurin lentoasema, Zürichin lentoasema, sijaitsee Klotenissa. Moottoritiet A1, A3 ja A4 kulkevat kantonin halki.
Rautateitä on kantonin alueella 519 kilometriä ja rautatietiheys on maan toiseksi suurin, 30 km/100 km². Zürichin päärautatieasemalta on suorat junayhteydet maan eri puolille sekä kaikkiin naapurimaihin (Ranska/Pariisi; Saksa/Hampuri, München, Berliini, Stuttgart; Itävalta/Wien; Italia/Milano).
Jean-Baptiste Colbert

Elämäkerta

Colbert oli Nicholas Colbertin ja Marie Pussortin esikoinen. Colbert syntyi champagnelaiseen pankkiirisukuun, joka juontui skotlantilaisesta aatelissuvusta, vaikka siitä ei ollut olemassa minkäänlaisia todisteita ja useat tuon ajan tavalliset ihmiset yrittivät korostaa taustaansa kehittämällä aatelisia esivanhempia. Colbertin nuoruudesta ei liiemmälti ole tietoja, mutta hän opiskeli jesuiittojen koulussa. Vuonna 1634 hän työskenteli lyonilaisen pankkiirin, Mascannyn ja sittemmin pariisilaisen notaarin, isä Jean Chapelainin, luona. Tämän jälkeen hän oli korkea-arvoisen virkamiesserkkunsa Jean-Baptiste Colbert de Saint-Pouangen alaisuudessa. Serkku työskenteli Ludvig XIII:n sotaministeriön palveluksessa. 
Vuonna 1640 Colbertin ollessa 21-vuotias hänen isänsä käytti henkilökohtaisia suhteitaan ja omaisuuttaan ostaakseen pojalleen viran, joka oli lopulta sotaministeriön valtiosihteerin avustajan tehtävä. Tämä tehtävä velvoitti matkustelemaan ja tarkastamaan armeijan yksiköitä. Tehtävä antoi Colbertille kohtuullisen arvovallan. Vuonna 1645 Colbertin serkku Saint-Pouange suositteli nuorukaista Michel Le Tellierille, joka oli sotaministeriön valtiosihteeri. Näin Colbert sai vuonna 1649 valtiosihteerin yksityissihteerin aseman. Vuonna 1651 Michel Le Tellier puolestaan esitteli Colbertin kardinaali Mazarinille, joka uskoi hänelle valtakunnan huomattavimpiin kuuluvan henkilökohtaisen omaisuutensa hoidon. Tämän jälkeen Colbertin virkana oli valtion finanssihallinnon valvonta. Lokakuussa 1659 hän kirjoitti Nicolas Fouquetin, talousasioiden yli-intendentin, varojen väärinkäytöksistä. Hän väitti, että alle 50 % kerätyistä veroista saapui kuninkaalle ja valtion kirstuun. 
Ennen kuolemaansa, 10. maaliskuuta 1661 kardinaali Mazarin ehdotti kuninkaalle Colbertin ottamista palvelukseen. Syyskuussa 1661 Colbert vihdoinkin onnistui pyrkimyksissään saattaa Fouquet epäsuosioon. Artagnai pidätti Fouquet'n Nantes'ssa 5. syyskuuta 1661, ja Colbertista tuli hänen seuraajansa finanssihallinnon johdossa, ensiksi valtiovarain intendenttinä ja sittemmin vuodesta 1665 lähtien yleistarkastajana (contrôleur général).
Yleistarkastajan viran pysyessä Colbertin keskeisimpänä tehtävänä hän oli myös kuninkaan hovin valtiosihteeri (secrétaire d'État à la Maison du Roi). Colbert oli vakuuttunut kaupan keskeisestä asemasta kansantaloudessa, ja sai kuninkaan suostumaan vuonna 1669 kauppalaivaston valtiosihteerin viran perustamiseen ja oli itse tämän viran ensimmäinen haltija. Kun Colbert lisäksi oli rakentamisen, taiteen ja käsityön yli-intendentti, hän käytännössä johti valtakunnan taiteellista toimintaa, joka oli tarkoitettu kuninkaallisten palatsien, eritoten Versaillesin kalustamiseen. Vuonna 1667 hänet valittiin Ranskan akatemian jäseneksi, tuolille numero 24. Aluksi hän oli jyrkkä ja kaunopuheinen, pukeutui mustaan, oli valtion palveluksessa jo aamulla kello viisi ja Madame de Sévigné kutsui häntä ”Pohjoiseksi” (Le Nord).
Syvyysmittari

Syvyysmittari on sukeltajan apuväline, josta hän näkee millä syvyydellä sukeltaja on. Nykyaikaiset sukellustietokoneet toimivat paineanturien avulla sähköisesti. Mekaanisissa mittareissa on erillinen käsin käännettävä muistiviisari, joka seuraa varsinaista mittarinosoitinta mutta jää osoittamaan suurinta käytyä syvyyttä.

Historia

Vanhimmat syvyysmittarit kehitettiin toisistaan tietämättä eri puolilla maailmaa; perusidea oli alkuperäisissä sama. Yksinkertainen syvyysmittari on U-kirjaimen muotoinen toisesta päästä tukittu lasiputki, joka kiinnitetään mitoitetulle asteikolle.
Bourdon-tyyppisessä mittarissa vesi pääsee käyristettyyn putkeen, joka hiljalleen oikenee paineessa; tämä oikeneminen käyttää mittarineulaa vaihteiston avulla. Koska avoin malli on herkkä veden epäpuhtauksille, mittarista kehitettiin nopeasti niin sanottu öljykylpymalli jossa putki on joustavaseinäisessä öljysäiliössä. 
Kalvotyyppisessä mittarissa on joustava takakalvo, johon paine vaikuttaa, kalvon liike käyttää vaihteiston avulla mittarineulaa.

Syvyysmittari Suomessa

Suomalainen veteraanisukeltaja, diplomi-insinööri Ora Patoharju, joka yhtenä monista oli tuomassa urheilusukellusta Suomeen ja rakensi yhdessä puolisonsa kanssa runsaasti erilaatuisia sukellusvälineitä, kehitti hyvin yksinkertaisen ja suositun mittarimallin 1950-luvulla; sukellusvarusteita ei saanut Sveitsiä lähempää ja ne olivat rahapulan ja tuontilisenssin takana. Insinöörinä hän tunsi kapillaari-ilmiön ja kehitti oman mittarimallin sen avulla. Asteikko tehtiin kokeilemalla: hän teki köyden jossa oli metrin välein syvyysmerkintöjä ja laskeutui sen avulla pohjaan; hänellä oli mukanaan itse rakentamansa mittari vielä ilman lukemia, ja sitä mukaa kuin vesipatsas U-putkessa kohosi, hän teki syvyysmerkintöjä taustalevyyn.

Sukellusveneet

Myös sukellusveneissä syvyysmittari on olennaisessa asemassa.  Pisimpään on käytetty tavallisesta painemittarista kehitettyjä malleja.  Niihin kuuluu runkoläpivienti joka voidaan sulkea sekä automaattisella että käsikäyttöisellä venttiilillä.  Mittari yksinkertaisesti kertoo ulkopuolisen veden paineen joka on yksi ilmakehä kymmentä metriä kohti.  Nykyaikaisissa sukellusveneissä käytetään myös elektronisilla paineantureilla toimivia mittareita, joskin turvallisuussyistä vanha painemittarimalli on edelleen käytössä.
Haitin lippu

Haitin lippu on Haitin symboli. Se hyväksyttiin 25. helmikuuta 1986. Se on jaettu keskeltä vaakasuoraan kahtia, sen ylempi osa on sininen, alempi punainen ja sen keskellä on Haitin vaakuna. Sininen symboloi maan mustia, punainen mulatteja. Sanotaan, että Haitin lippu sai muotonsa, kun kapinoitsija, Haitin ensimmäinen hallitsija, Jean-Jacques Dessalines otti Ranskan trikolorista valkoisen palkin pois valkoisen miehen symbolina. François ja Jean-Claude Duvalierin aikana 25. toukokuuta 1964-25. helmikuuta 1986 lipun sininen väri oli korvattu mustalla. Tämän lisäksi lipun vaakasuora jako oli korvattu pystysuoralla, niin että vasemmanpuoleinen (tangonpuolinen) palkki oli musta ja oikeanpuoleinen punainen.
Galicia (1750)

Valmistus

Alus tilattiin Havannasta Kuubasta. Alus laskettiin vesille 1750.
Haworth-projektio

Stereokemiassa Haworth-projektio on tapa esittää rengasrakenteisten monosakkaridien eli yksittäisten sokerimolekyylien tietynlainen konfiguraatioksi kutsuttu kolmiulotteinen rakenne rakennekaavana. Projektio on yleinen sakkaridien esitystapa.
Projektio ongelmallinen tilanteissa, joissa molekyylin kemialliset ryhmät ovat sisäisesti liittyneet toisiinsa (esimerkiksi epoksidit), tai silloin kun molekyyliä tulisi kääntää esitystasossa mielekkään kuvan aikaansaamiseksi. Käännettäessä kuvaa, sen kemiallinen merkitys muuttuu (alapuolella olevat ryhmät siirtyvät yläpuolelle ja päinvastoin). Tällöin on parempi käyttää paksuja ja katkoviivoitettuja viivoja sisältäviä stereokemiallisia projektioita.

Fischer-projektio Haworth-projektioksi

D-glukoosin Fischer-projektio voidaan muuntaa β-D-glukoosiksi Haworth-projektiossa kuten alla. Anomeerisen hiilen (hiili 1) hydroksyyliryhmä tulee renkaan alapuolelle, jos halutaan piirtää α-D-glukoosi Haworth-projektiona.

Historia

Haworth-projektio on nimetty Walter Haworthin mukaan. Hän keksi projektion hieman ennen 1930-lukua helpottamaan sakkaridien esitystä sillä tätä ennen käytetty Fischerin projektio oli monille kemiaa opiskeleville vaikeatulkintainen. Alkuperäisissä Haworth-projektioissa ei käytetty leveneviä ja paksunnettuja viivoja (kuva). Nykyisen kaltaisia leveneviä ja paksunnettuja viivoja alettiin käyttää ainakin jo vuonna 1930 joissain rengasrakennekaavoissa.
Street Hop

Julkaisu

Albumin oli tarkoitus valmistua jo vuonna 2006, mutta vuoden luppupuolella hänen saamansa vankeusrangaistus rattijuopumuksesta esti levyn valmistumisen. Vankilasta pääsemisen jälkeen hän julkaisi The Revival EP:n sekä vieraili Slaughterhousen albumilla ennen kuin viimeisteli Street Hop -albumin.
Cosmin Contra

Seurajoukkueura

Contra aloitti uransa synnyinkaupunkinsa joukkueesta Politehnica Timișoarasta, jossa hän pelasi kolmen kauden ajan. Vuonna 1996 hän siirtyi arkkivihollisen Dinamo Bukarestin riveihin. Vietettyään neljä kautta Bukarestissa, hän siirtyi espanjalaiseen Alavésiin 800 000 dollarin siirtosummalla. Kaudella 2000–2001 Alavés sijoittui UEFA Cupissa toiseksi, häviten loppuottelussa englantilaiselle Liverpoolille. Contra oli tärkeä osa joukkueensa menestystä, ja niin hänet valittiin vuoden 2001 UEFA:n tähdistöjoukkueeseen. Espanjasta hän siirtyi italialaiseen Milaniin, jossa hän kuitenkaan viettänyt kuin kauden 2001–2002. Syyskuussa 2002 hän palasi Espanjaan, tällä kertaa Atlético Madridiin.
Pelattuaan kaudet 2002–2003 ja 2003–2004 madridilaisseurassa, elokuussa 2004 Contra siirtyi lainasopimuksella englantilaiseen West Bromwichiin. 21. syyskuuta 2004 Contra teki ensiesiintymisensä joukkueessa Englannin liigacupin ottelussa Colchester Unitedia vastaan. Valioliigassa hän teki ensiesiintymisensä kaksi kuukautta myöhemmin kotiottelussa Middlesbroughia vastaan. Vuonna 2005 hän palasi kotimaahansa Timișoaraan, niin ikään lainasopimuksella. Kotimaassa pelit sujuivat hyvin ja niin hänet kutsuttiin takaisin Romanian maajoukkueeseen, josta hän oli jo kertaalleen pudonnut.
Myöhemmin kesällä 2005 Contra siirtyi alun perin vuoden lainasopimuksella Getafeen, jossa hän nousi hyvin nopeasti avauskokoonpanoon. Hän ylsi joukkueen kanssa kausina 2006–2007 ja 2007–2008 kahdesti peräkkäin Espanjan cupin Copa del Reyn loppuotteluun. Jälkimmäisellä kaudella Getafe pelasi myös UEFA Cupissa, jossa Contra teki maalin molemmissa puolivälieräotteluissa Bayern Müncheniä vastaan. Getafe putosi kilpailusta lopulta vierasmaalisäännön perusteella. Kaudella 2009–2010 Contra jäi David Cortésin ja Miguel Torresin varjoon ja pelasi kauden ensimmäisen puoliskon aikana vain kolmessa ottelussa vaihtomiehenä. Tammikuussa 2010 hän purki sopimuksensa seuran kanssa ja siirtyi kotimaahansa Timișoaran joukkueeseen.
Syyskuun puolivälissä Contrasta tuli Timișoaran pelaajavalmentaja.

Maajoukkueura

Contra edusti Romanian maajoukkuetta vuosien 2000 ja 2008 EM-kilpailuissa. 1. huhtikuuta 2009 hän ilmoitti päättävänsä maajoukkueuran.
ISO 3166-2:KN

ISO 3166-2:KN on ISO-standardointijärjestön standardi, joka määrittää geokoodit Saint Kitts ja Nevisille. ISO 3166-2:KN on ISO 3166-2 -standardin osajoukko, joka määrittää kahden osavaltion (Saint Kittsin ja Nevisin saaret) ja 14 kunnan koodit.

Koodit

Koodin ensimmäinen osa on ISO 3166-1 -standardin mukainen Saint Kitts ja Nevisin maakoodi ”KN” ja toinen osa on aluekohtainen tunnus, joka koostuu osavaltioilla yhdestä kirjaimesta ja kunnilla kahdesta numerosta.
Ruukin Into

Ruukin Into on Siikajokelainen urheiluseura, aikaisemmalta nimeltään Ruukin Isku 1918-1938, on perustettu 1938. Seurassa on pelattu pesäpalloa, lentopalloa, jalkapalloa, kaukalopalloa ja vuodesta 1998 lähtien salibandyä. Nykyisin Innossa harrastetaan aktiivisimmin Frisbeegolffia. Seuran nimi tulee Siikajoen Ruukin taajamasta.
Édith Piafin tuotanto

Édith Piafin tuotanto koostuu sadoista lauluista, joista vanhimmat ovat vuodelta 1935, viimeiset vuodelta 1963. Édith Piaf  ei julkaissut uransa aikana yhtään albumia, mutta hänen kuolemansa jälkeen julkaistiin kokoelma-albumeita.  Internetin musiikkikaupoissa on saatavilla yli 80 Édith Piafin albumia.
Hän esiintyi myös elokuvissa.

Elokuva

Piafin elämästä kertova elokuva Pariisin varpunen – Edith Piaf (La Vie En Rose) sai maailman ensi-iltansa 8. helmikuuta 2007. Suomen ensi-ilta oli 30. maaliskuuta 2007. Elokuvan on ohjannut Olivier Dahan, ja Piafin roolissa nähdään Marion Cotillard, josta Cotillard voitti parhaan naisnäyttelijän Oscar-palkinnon 2008.