google/wiki40b huggingface dataset:
Tratsodoni

Sivuvaikutukset

Pahoinvointi, ruuansulatushäiriöt, huimaus, sydämen sykkeen alentuminen (bradykardia), suun kuivuminen sekä lähelle näkemisen vaikeutuminen (silmän akkommodaatiokyky heikkenee). Sillä voi olla yhteisvaikutuksia muiden samanaikaisesti käytettävien lääkkeiden kanssa. Lääke saattaa myös aiheuttaa kivuliasta pitkittynyttä siittimen erektiota, priapismia. Tila on mahdollista aiheutua myös naisille, jolloin puhutaan klitorismista.

Vasta-aiheet

Bradykardiaa poteville on lääkitys tratsodonilla vasta-aiheista. MAO-estäjillä tapahtuvaa lääkitystä (moklobemidi, selegiliini) ei saa samanaikaisesti olla. Turva-aika on 2 viikkoa. Ketiapiinin samanaikaiskäyttö on sekin vasta-aiheista.
Požega-Slavonia

Kaupungit ja kunnat

Piirikunnassa sijaitsee kaupungit Požega, Lipik, Pakrac, Kutjevo ja Pleternica sekä kunnat Brestovac, Caglin, Jakšic, Kaptol ja Velika.
Uglegorsk

Historia

Uglegorskin perustivat japanilaiset nimellä Esutoru vuonna 1905, jolloin Sahalinin saari kuului vielä 50. leveyspiirille asti Japanille. Toisen maailmansodan seurauksena Sahalin siirtyi Neuvostoliiton omistukseen 1945, ja asutus sai kaupunkioikeudet vuonna 1946. Samalla kaupungin nimi muutettiin Uglegorskiksi (ven. угол tarkoittaa "hiiltä").

Talous

Uglegorskissa toimii puu-, paperi- ja rakennusalan yrityksiä sekä elintarviketeollisuutta. Kaupungin ympäristössä viljellään perunaa ja vihanneksia. Lisäksi lähialueilta kaivetaan kivihiiltä, mistä kaupunki on saanut nimensäkin.
Sture Bergwall

Sture Ragnar Bergwall (vuosina 1993–2002 Thomas Quick; s. 26. huhtikuuta 1950 Falun, Ruotsi) on ruotsalainen mies, joka tuomittiin useista murhista mutta jonka tuomiot purettiin myöhemmin uusintaoikeudenkäynneissä.

Tunnustukset ja tuomio

Quick joutui vuonna 1991 hoitoon Säterin vankimielisairaalaan useista alaikäisten raiskauksista, törkeästä tapon yrityksestä ja pankkiryöstöstä. Hän alkoi tunnustaa henkirikoksia terapiaistunnoissa pari vuotta myöhemmin, kun häntä oltiin kotiuttamassa.
Quick tunnusti yli 20 Ruotsissa, Norjassa ja Suomessa tehtyä murhaa, mutta hänet tuomittiin kuudessa oikeudenkäynnissä vain kahdeksasta vuosina 1976–1988 tehdystä murhasta. Teknisten todisteiden puuttuessa ainoat todisteet Quickia vastaan olivat hänen omat kertomuksensa, jotka hän perusti murhien uutisointeihin. Quick tuomittiin elinikäiseen pakkohoitoon Säterin vankimielisairaalaan.

Myöhemmät vaiheet

Viimeisen tuomionpurun jälkeen Bergwall anoi hallinto-oikeudelta vapautusta pakkohoidosta. Ennen päätöksen tekemistä hallinto-oikeus määräsi Bergwallin 23. lokakuuta 2013 uuteen mielentilatutkimukseen. Joulukuussa 2013 valmistuneessa mielentilatutkimuksessa todettiin, että Bergwallin hoidon pitää jatkua, mutta hänet pitäisi päästää suljetusta pakkohoidosta avohoitoon.
Falunin hovioikeus päätti maaliskuussa 2014, että Bergwall pääsee välittömästi vapaaksi. Päätöksen mukaan hän ei saa käyttää alkoholia tai huumaavia aineita ja hänen on säännöllisesti käytävä avohoidossa. Bergwall aikoi muuttaa asumaan Jämtlandiin, ja hän aikoo kirjoittaa kokemuksistaan kirjan.
Ruotsin korkeimman oikeuden oikeusneuvos Göran Lambertz on tuomionpurkujen jälkeen yhä väittänyt, että Bergwallille langetetut tuomiot olivat oikeita, ja hän julkaisi vuonna 2015 kirjan Quickologi, jossa puolustaa kantaansa. Kirjasta löytyy kuitenkin virheitä ja eräästä vahvasta perustelusta löytyi olennainen asiavirhe, mutta hän sanoo etteivät virheet muuta kokonaiskuvaa.
Vuonna 2019 Ruotsissa julkaistiin Mikael Håfströmin ohjaama elokuva Quick – bortom allt rimligt tvivel, pääroolissa David Dencik.
Satakallio

Asunto Oy Satakallio on neljän kerrostalon muodostama asunto-osakeyhtiö Helsingin Alppiharjussa, Harjun osa-alueessa. Valkeista nauhaikkunallisista kerrostaloista muodostuvan rakennusryhmän on suunnitellut arkkitehti Toivo Korhonen, ja se valmistui 1962–1963.
Yhtiön rakennusten katuosoitteet ovat Porvoonkatu 1, 3, 5–7 ja 9. Taloyhtiö sijaitsee Porvoonkadun, Fleminginkadun ja Aleksis Kiven kadun rajaamassa korttelissa. Kerrostalot rakennettiin vuosina 1961–1963 niin sanottujen sadan markan villojen tilalle. Taloyhtiö, jossa on noin 750 asuntoa, oli silloin Suomen suurin.
1970-luvun lopulla taloyhtiössä oli 765 asuntoa ja parikymmentä liikehuoneistoa. Rakennusten kokonaistilavuus oli 165 000 kuutiometriä. Yhtiöllä oli oma kahdeksan työntekijän isännöintitoimisto.
Heikki Nykänen

Kaarlo Heikki Nykänen (19. syyskuuta 1920 Helsinki – 7. joulukuuta 2011 Pori) oli suomalainen johtaja, insinööri, sotaveteraani ja Mannerheim-ristin ritari numero 118. Nykänen oli toiseksi viimeinen elossa olleista ritareista Tuomas Gerdtin ollessa viimeinen.
Jatkosodassa Nykänen palveli kaukopartio-osaston johtajana 3. divisioonassa. Hän johti jo ennen ritariksi nimittämistään noin sataa partiomatkaa niukoin tappioin rakentaen osastostaan yksikön, joka kykeni vaikeisiin partioretkiin. Näistä ansioista hänet nimitettiin 1. elokuuta 1943 Mannerheim-ristin ritariksi.

Myöhemmät vuodet

Nykänen ylennettiin majuriksi 4. kesäkuuta 1977. Hän oli Mannerheim-ristin ritarien säätiön hallituksen jäsen vuosina 1969–1987 ja 1995–1999, varajäsen vuosina 1987–1993 ja varapuheenjohtaja vuosina 1999–2011. Koulutukseltaan Nykänen oli insinööri, ja hän toimi investointijohtajana Rauma-Repola Oy:n Porin konepajaryhmässä vuosina 1972–1981, eli eläkkeelle jäämiseensä asti.
Presidentti Martti Ahtisaari aloitti vuonna 1994 perinteen, jossa kaikki elossa olevat Mannerheim-ristin ritarit kutsutaan Linnan juhliin. Nykänen osallistui viimeisen kerran Linnan juhliin itsenäisyyspäivänä vuonna 2006. Tämän jälkeen hän ei terveydellisistä syistä enää kyennyt saapumaan juhliin. Myöskään vuonna 2005 Nykästä ei Linnan juhlissa nähty. Nykänen ei esiintynyt julkisuudessa eikä antanut haastatteluja viimeisinä elinvuosinaan poiketen esimerkiksi vuonna 2008 kuolleesta Pentti Iisalosta ja viimeisestä elossa olevasta ritarista, Tuomas Gerdtistä. Nykänen sai sairauskohtauksen pari vuotta ennen kuolemaansa, ja hän kärsi viimeisinä vuosinaan sydänvaivoista. Nykänen kuoli vuonna 2011 itsenäisyyspäivän jälkeisenä päivänä 91 vuoden iässä kotonaan Porissa. Hänet on haudattu Tammelan hautausmaalle.
Forssan väestö

Forssan väestö pysyi suurin piirtein samana vuonna 1923 tapahtuneesta kauppalan perustamisesta aina vuoteen 1945. Sen jälkeen Forssan väkiluku kääntyi selkeään ja nopeaan kasvuun. Vuoden 2016 viimeisenä päivänä Forssan asukasluku oli 17 332

Uskonto

Valtaosa forssalaisista kuuluu Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon. Vuoden 2011 lopussa kirkkoon kuului 14 678 forssalaista, mikä vastaa 82,3 prosentin osuutta kaupungin asukkaista. Muut 3 155 kaupunkilaista kuuluvat joko ortodokseihin, muihin uskontokuntiin tai ovat kirjoilla väestörekisterissä.
Forssassa on kaksi luterilaista kirkkoa, joista toinen sijaitsee kaupungin keskustassa ja toinen entisen Koijärven kunnan alueella. Koijärven seurakunta oli itsenäinen vuodesta 1924 lähtien, mutta vuonna 2007 se yhdistettiin Forssan seurakunnan kanssa. Samalla näistä kahdesta seurakunnasta muodostunut seurakuntayhtymä purettiin. Kaupungin hautausmaa sijaitsee Valtatie 10:n pohjoispuolella Urjalaan vievän tien länsipuolella. Hautausmaa-alueella on vanha puinen siunauskappeli ja uudempi punatiilinen siunauskappeli. Forssan kirkon ja Koijärven kirkon sekä kappeleiden lisäksi evankelis-luterilaisella seurakunnalla on käytössään kaksi seurakuntataloa, yksi seurakuntakoti, Forssan pappila ja Klemelän leirikeskus Kaukjärven rannalla.
Kaupungissa on Hämeenlinnan ortodoksiseen seurakuntaan kuuluva toimintakeskus, Jehovan todistajien valtakunnansali, helluntaiseurakunnan Saalem-kirkko ja vapaaseurakunnan toimintaa. Vapaakirkko toimii Forssa-yhtiön rakennuttamassa Kerholana tunnetussa rakennuksessa. Forssassa on myös vapaa-ajattelijoiden hautausmaa.
Pirjo Lehti

Pirjo Tuulia Lehti (s. 24. huhtikuuta 1953 Lahti) 
on suomalainen iskelmälaulaja joka osallistui 1980 Syksyn Sävel -kilpailuun kappaleella Portit. Vaikka hän on laulanut Syksyn ja Kevään sävel -ohjelmissa, on hän jäänyt kuitenkin suurelle yleisölle melko tuntemattomaksi laulajaksi. 1990-luvulta lähtien  hän on toiminut taksiautoilijana Lahdessa. 1990–2000-luvuilla Pirjo Lehti on levyttänyt muutamia lyhyitä levyjä laulaen suomenkielisiä versioita ulkomaisista kappaleista, kuten esimerkiksi Patricia Kaasin Hotel Normandy-kappaleen suomenkielinen versio Kun mentiin hotelliin.
Kehitystehtävä

Kehitystehtävien suorituksesta

Havighurstin teoria syntyi 1940-luvun Yhdysvalloissa. Olennaisin muutos nykyaikaan verrattuna on tullut nuoruusajan venymisen seurauksena. Kehitystehtävät ovat pääosin samoja, mutta niiden tapahtuma-aika saattaa vaihdella hyvinkin paljon. Vain ensimmäisen vaiheen tehtävät on pakko suorittaa tiettynä aikana, kun taas toisen vaiheen tehtävien suoritukseen voi mennä loppuikä.
Kehitystehtävien läpikäyminen ei ole kaavamaista. Jos jokin kehitystehtävä jää suorittamatta tai se suoritetaan huomattavan myöhään, ihminen kokee usein huonommuuden tunteita. Lisäksi suorittamatta jäänyt kehitystehtävä voi vaikeuttaa huomattavasti seuraavista kehitystehtävistä selviytymistä. Joskus kehitystehtävän joutuu käymään uudelleen läpi myöhemmässä vaiheessa.

Kritiikkiä

Teoria on osin erittäin vaikeasti testattava ja todistettava.
Carlos Cavazo

Carlos Eric Cavazo (s. 8. heinäkuuta 1957 Mexico City, Meksiko) on yhdysvaltalainen rock-muusikko, jonka instrumentti on sähkökitara. Hän on musisoinut kalifornialaisessa heavy metal, tarkemmin glam rock-yhtye Quiet Riot:ssa vuosina 1982 - 1989 ja pienen tauon jälkeen 1990 - 2003. Cavazon aktiiviura muusikkona alkoi vuonna 1980.
Ex-onnelliset

Tuotanto

Sarjan ensimmäisen tuotantokauden kuvaukset alkoivat syksyllä 2015 ja ne päättyivät keväällä 2016. Kauden budjetti oli 1 975 000 euroa, josta Suomen elokuvasäätiön tukea oli 100 000 euroa. Kausi esitettiin MTV3-kanavalla syys–marraskuussa 2016.
MTV tiedotti huhtikuussa 2017, että Ex-onnelliset saa jatkoa toiselle kaudelle. Kauden kuvaukset alkoivat syksyllä 2017. Kausi julkaistaan ensin C More -suoratoistopalvelussa ja sarja nähdään myöhemmin myös MTV3-kanavalla. Toisella kaudella sarjan näyttelijöistä ovat mukana ainakin Miia Nuutila, Mikko Nousiainen, Jarkko Pajunen ja Essi Hellén. Kaudella tullaan näkemään uusina henkilöhahmoina muun muassa Karoliina Blackburnin ja Eero Ritalan esittämät hahmot.
MTV kertoi huhtikuussa 2019 sarjan jatkuvan kolmannelle ja neljännelle tuotantokaudelle. Kolmas kausi julkaistaan vuonna 2020 ja neljäs myöhemmin ilmoitettavana ajankohtana.
Ruotsalainen Bob Films -tuotantoyhtiö suunnittelee sarjasta ruotsinkielistä versiota Ruotsin televisiolle.

1. tuotantokausi

¹ Keskikatsojamäärä ensiesityspäivänä MTV3-kanavalla

2. tuotantokausi

¹ Keskikatsojamäärä ensiesityspäivänä MTV3-kanavalla
Mark Andre

Mark Andre (alk. Marc André, s. 10. toukokuuta 1964 Pariisi) on ranskalainen, Saksassa asuva nykytaidemusiikin säveltäjä.
Andre opiskeli Pariisin konservatoriossa Claude Baliffin ja Gérard Griseyn johdolla. Vuosiksi 1993–1996 hän sai stipendin Stuttgartin musiikkiakatemiaan opiskelemaan Helmut Lachenmannin johdolla ja opiskeli samalla musiikkitieteen tohtoriksi Pariisissa ja Toursissa. Vuosina 1997–2013 Andre opetti Strasbourgissa ja Frankfurtissa. Hän on opettanut myös Dresdenissä ja Darmstadtin kesäkursseilla.
Andren tunnetuimpia ja palkituimpia sävellyksiä ovat Fatal, Un-fini I ja II sekä Le trou noir univers, Le loin et le profond. Italialainen musiikkilehti Classic Voice järjesti vuonna 2016 äänestyksen parhaista 2000-luvulla sävelletyistä teoksista, vastaajina sata eurooppalaista nykymusiikin tuntijaa. Kahdeksan Mark Andren teosta sai äänestyksessä mainintoja, eniten (4) hänen sävellyksensä durch vuodelta 2006.
Vuonna 2014 Mark Andre oli jäsenenä Suomessa järjestetyn ensimmäisen kansainvälisen Sibelius-sävellyskilpailun tuomaristossa.
Mary Higgins Clark

Mary Higgins Clark (s. 24. joulukuuta 1927 Bronx, New York) on yhdysvaltalainen jännityskirjailija. Hänen läpimurtoteoksensa oli Vaanivat silmät (1977).
Higgins tunnetaan Yhdysvalloissa lempinimellä ”jännityksen kuningatar” (The Queen of Suspense). Yhdysvalloissa hänen teoksiaan on myyty yli 70 miljoonaa kappaletta. Monista kirjoista on tehty myös elokuvia. Ranskassa Higgins on luetuin ulkomaalainen kirjailija.
Higgins Clark on saanut lukuisia kirjallisuuspalkintoja ja kunnianosoituksia. Ranskassa hän on saanut muun muassa Grand Prix de Littérature Policièren vuonna 1980 ja Chevalier des Arts et des Lettres -arvon vuonna 2000. Vuonna 2000 Yhdysvaltain jännityskirjailijat valitsivat hänet Edgar-palkinnon suurmestariksi ja perustivat vuonna 2001 hänen nimeään kantavan palkinnon, joka jaetaan Higgins Clarkin traditiota noudattaville jännityskirjailijoille. Lisäksi hän on 17 yliopiston kunniatohtori.
Higgins Clark asuu Saddle Riverissä New Jerseyssä ja kirjoittaa yhä korkeasta iästään huolimatta uusia kirjoja. Clark kirjoittaa kirjoja myös tyttärensä Carol Higgins Clarkin kanssa.
Vauhdilla Chicagoon

Juoni

Yläluokkainen Neal Page (Steve Martin) työskentelee mainosalalla. Hän haluaa ehtiä kiitospäiväksi kotiin Chicagoon viettämään perheensä kanssa kiitospäivää. Mutta lento Chicagoon peruuntuu huonon sään vuoksi, ja Neal joutuu pysähtymään jo Wichitaan. New Yorkista asti Nealia vaivannut suihkuverhojen renkaita myyvä puhumaan innostunut mies, Del Griffith (John Candy), pitää Nealille seuraa tahtoi tämä tai ei. Del tarjoaa motellihuonetta, jossa viettäisivät yön, jatkaakseen matkaa jollakin keinolla Chicagoon. Aamulla heidän rahansa on varastettu, joten matkasta on tulossa entistä hankalampi. Matka jatkuu junalla eteenpäin, mutta yllätykseksi juna menee epäkuntoon kesken matkan. Kaikkien matkustajien on käveltävä kilometrejä saavuttaakseen seuraavaan pysäkin. Kireä Neal joutuu jälleen tekemään yhteistyötä Delin kanssa. Reissu jatkuu linja-autolla St. Louisiin.
Kaikki lennot Chicagoon on varattu, joten lentoteitse on turha kuvitella pääsevänsä kotiin. Neal yrittää saada autoa, jolla matka jatkuisi, mutta huonoksi onneksi, se on varastettu parkkiruudusta. Hän tapaa jälleen rasittavan Del Griffithin, jonka kanssa jatkaa matkaa autolla kohti Chicagoa. Auto kuitenkin palaa, ja he ovat jälleen ilman kulkuneuvoa. Lopulta he pääsevät kuorma-auton kuormassa Chicagoon.
Lopussa paljastuu, että myyntimies Delillä ei puheistaan huolimatta olekaan perhettä, vaan hänen vaimonsa on kuollut kahdeksan vuotta aiemmin. Neal kutsuu hänet luokseen viettämään kiitospäivää.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano pitää elokuvan toteutusta huolimattomana mutta pääparia humaaninan ja viihdyttävänä. Hän antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. Myös VideoHound’s Golden Movie Retriever sanoo Martinin ja Candyn pelastavan tämän ”yhden vitsin komedian”, jolle se antaa kaksi ja puoli tähteä neljästä.
Maltillinen kokoomus

Historia

Perinteisesti Maltillinen kokoomus on kamppaillut keskusta-oikeiston johtoasemasta Keskustapuolueen ja Kansanpuolueen kanssa, mutta vuoden 1979 vaalien jälkeen kokoomus on pitänyt hallussaan Ruotsin toiseksi suurimman puolueen asemaa sosiaalidemokraattien jälkeen. Maltillinen kokoomus on ollut toisen maailmansodan jälkeen hallituksessa kolmesti: vuosina 1976–1982 pienempänä hallituspuolueena sekä pääministeripuolueena vuosina 1991–1994 ja 2006–2014.
Kärsittyään suuren tappion vuoden 2002 valtiopäivävaaleissa puolue valitsi uudeksi puheenjohtajaksi Fredrik Reinfeldtin, jonka johdolla Maltillinen kokoomus siirtyi lähemmäs keskustaa ja otti käyttöön perinteisiä sosiaalidemokraattien teemoja. Reinfeldt muun muassa julisti kokoomuksen "uudeksi työväenpuolueeksi".
Vuoden 2006 vaaleihin Ruotsin valtiopäivien porvarilliset puolueet muodostivat Maltillisen kokoomuksen johtaman Alliansen-liittouman, joka lopulta voitti vaalit ja nousi valtaan. Maltillinen kokoomus nosti kannatustaan seuraavissa vuoden 2010 vaaleissa, jossa muut hallituspuolueet menettivät paikkojaan.
Vuodesta 2003 puheenjohtajana toiminut Fredrik Reinfeldt ilmoitti eroavansa tehtävästä huonon vaalituloksen vuoksi vuoden 2014 valtiopäivävaalien jälkeen. Tammikuussa 2015 järjestetyssä ylimääräisessä puoluekokouksessa uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Anna Kinberg Batra, josta tuli Maltillisen kokoomuksen historian ensimmäinen naispuheenjohtaja.
Puolueen kannatus ei kuitenkaan Kinberg Batran johdolla lähtenyt nousuun vuoden 2014 vaalitappion jälkeen, ja samaan aikaan Ruotsidemokraatit olivat menneet kannatusmittauksissa kokoomuksen ohi. Puolueen sisällä Kinberg Batran eroa alettiin vaatia äänekkäämmin keväästä 2017. Kinberg Batra oli tammikuussa esittänyt mahdollisuutta Löfvenin hallituksen kaatamiseen Ruotsidemokraattien tuella ja jonkinasteisen yhteistyön tekemistä puolueen kanssa. Alliansenin muista porvaripuolueista keskusta ja liberaalit tyrmäsivät ehdotuksen ja Kinberg Batran ehdotus myös jakoi sisäisesti kokoomuksen.
Anna Kinberg Batra ilmoitti erostaan elokuussa 2017, minkä jälkeen puolueen nimitysvaltiokunta ehdotti yksimielisesti Ulf Kristerssonia puheenjohtajaksi. Kristerssonin valinta Maltillisen kokoomuksen puheenjohtajaksi vahvistettiin lokakuun alussa järjestetyssä puoluekokouksessa.
Hans Christian Ørsted

Ura

Hans Ørsted syntyi tanskalaisessa pikkukaupungissa Rudkøbingissä vuonna 1777. Kööpenhaminan yliopistoon hän meni vuonna 1794 ja opiskeli siellä filosofiaa ja valmistuikin filosofian tohtoriksi vuonna 1799. Ørsted opiskeli siellä myös farmasiaa, astronomiaa, kemiaa ja matematiikkaa. 
1800-luvulla Alessandro Volta keksi galvaaniset paristot, mistä Ørsted innostuikin tutkimaan sähköä ja johtavuutta. Myöhemmin tehdessään tutkimusta vuonna 1813 Berliinissä hän kirjoitti kuuluisan tutkielman sähköisen ja kemiallisen voiman yhteydestä. Tässä tutkielmassa hän toi ensimmäistä kertaa esille idean sähkön ja magnetismin suhteesta. Tuolloin ei siis vielä tiedetty, että liikkuva varaus luo ympärilleen magneettikentän. Kokeellisesti Ørsted huomasi tämän ilmiön vasta vuonna 1820 luennoidessaan opiskelijoille, kun hän havaitsi kompassineulan heilahtavan joutuessaan lähelle platinasta valmistettua sähköjohtoa. Ørstedin havainto sai André-Marie Ampèren luomaan matemaattisen mallin liikkuvien varauksien välisestä magneettisesta voimasta.
Ørsted teki huomattavan löydön myös kemiassa vuonna 1819 löytäessään piperiinin. Vuonna 1825 hän pystyi ensimmäistä kertaa tuottamaan alumiinia.
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Ørstedin kuvan yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön.
Pelle Miljoona Unabomber!

Historia

Unabomber! soitti ensimmäisen keikkansa Järvenpään Esperancessa torstaina 28. kesäkuuta 2007. Ensimmäinen albumi Unabomber! julkaistiin 26. syyskuuta samana vuonna. Nimensä yhtye otti amerikkalaiselta terroristilta Theodore Kaczynskiltä, josta media käytti nimeä "Unabomber".
Maria "Manta" Hänninen korvasi yhtyeen alkuperäisen basistin Shadoun huhtikuun lopussa 2008. Pelle ilmoitti nettisivuillaan ajautuneensa Shadoun kanssa erilleen, ja tämän lähdettyä kutsuneensa Hännisen, joka on tuttu jo Rockersin ajoilta. Shadou taasen liittyi uudelleen kasattuun Widows-yhtyeeseen.
Unabomber alkoi uudella kokoonpanolla työstää uutta musiikkia, ja meni marraskuussa studioon. Dharmapummi-albumi julkaistiin 25. maaliskuuta 2009, ja keikoille yhtye palasi huhtikuussa. Helmikuussa 2010 Mela ilmoitti bändin hajonneen, mikä käytännössä tarkoitti, että Maria Hänninen oli eronnut ja Tero Siitonen tullut hänen tilalleen. Uuden bändin nimeksi oli annettu Pelle Miljoona United, akustisena versiona Pelle Miljoona Acoustokarhut.

Pelle Miljoonan nettisivuilla arvioidaan Unabomberia! seuraavasti: 
»Musiikillisesti Unabomber on ajoittaisine reggae-sävyineen ehkä piirun verran lähempänä 1980 -yhtyettä kuin N.U.S:ia, mutta asenne on silkkaa alkuvoimaa.»
Pedro Morales

Seurajoukkueura

Morales siirtyi vuonna 2007 kasvattajaseurastaan Club Deportivo Huachipatosta Universidad de Chileen. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa kesällä 2007 hieman ennen kevätkauden (Clausura) alkua. Hän teki kevätkauden aikana yhteensä 13 maalia ja oli näin sarjan toiseksi paras maalintekijä.
11. kesäkuuta 2008 Morales teki viisivuotisen sopimuksen kroatialaisen Dinamo Zagrebin kanssa. Hän sai toisella kaudellaan lisää vastuuta ja nousi joukkueen avauskokoonpanoon.
Tammikuussa 2013 hän siirtyi loppukauden kestävällä lainasopimuksella espanjalaisseura Málagaan.
Arto Koskinen

Arto Koskinen (s. 20. tammikuuta 1962 Alatornio) on suomalainen elokuvaohjaaja, joka on tehnyt lukuisia dokumentti- ja TV-elokuvia. Hänen esikoisohjauksensa, pitkä näytelmäelokuva Kahlekuningas, sai ensi-iltansa 2001. Kahlekuningas valittiin muun muassa Berliinin elokuvajuhlien kilpasarjaan lastenelokuvien kategoriaan, se sai parhaan miessivuosa-Jussin (Heikki Hela) ja parhaan äänisuunnittelun Jussin (Olli Pärnänen), ja se oli ehdolla myös parhaasta käsikirjoituksesta. Elokuva voitti myös palkinnon parhaasta esikoisohjauksesta Durangon elokuvajuhlilla 2004.

Ura

Koskinen opiskeli aluksi arkkitehtuuria Oulussa. Hän valmistui Taideteollisen korkeakoulun käsikirjoitus- ja ohjauslinjalta 1993. Koskisen ensimmäinen dokumentti Henkinen arkkitehtuuri (1990) tutkii unkarilaisen Imre Makoveczin arkkitehtuuria. Koskisen ensimmäisessä fiktiossa Sukellus (1989) pienen yhteisön rauha järkkyy, kun rannalta löytyy tytön ruumis. Elokuva voitti pääpalkinnon Cineurope 1991 -festivaaleilla Firenzessä. Muita Koskisen uran alkuvuosien lyhytfiktioita ovat Kesän viimeinen päivä (1992) ja Avaruuden musta kivi (1994).
Koskisen lyhytdokumenteista Esa Illin kanssa Yle TV1 -kanavalle toteutettu Ennätysten tekijät (1993) kuvaa ihmisiä, jotka yrittävät päästä Guinnessin ennätysten kirjaan mitä omituisimmilla tavoilla. Dramatisoidussa dokumentissa Aivan tavallinen pankkirosvo (1995) Heikki Määttänen esittää sympaattista reppanaa, joka joutuu hankaluuksiin, kun häneltä varastetaan työttömyyskorvaukset. Vuonna 1996 syntyivät Mitäs me salamaniskemät, Haudattu tuntemattomana ja Me valehtelijat. Niitä seurasi Kuka oli Felix Kersten? (1998), dokumentti ristiriitaisesta hahmosta Heinrich Himmlerin hierojasta ja vakoojasta Felix Kerstenistä. 
Vuonna 2004 Arto Koskinen ohjasi dokumentin Joki taivaalla kuvataiteilija Osmo Rauhalasta, ja vuonna 2012 valmistui dokumentti jalkapalloilija Jari Litmasesta nimellä Kuningas Litmanen. Vuonna 2013 valmistui dokumenttielokuva Epävirallinen linja, Suomen vähemmän tunnetusta roolista Viron itsenäistymisprosessissa.
Koskisen seuraava dokumentti kertoi suomalaisen matkapuhelimen tarinan. Nokia Mobile – Matkapuhelimen tarina (2017) valittiin Amsterdamissa järjestettävän IDFA-dokumenttifestivaalin Panorama-sarjaan.