google/wiki40b huggingface dataset:
Kompressointi

Kohde

Äänentoistossa kompressoria käytetään erityisesti sellaisten äänilähteiden kanssa, joiden dynamiikka-alue on laaja. Esimerkkejä tällaisista äänilähteistä ovat rummut, basso ja laulu. Myös lähes kaikki äänitteet kompressoidaan masterointivaiheessa.
Monilla radioasemilla, varsinkin paikallisradioissa, kompressoria käytetään lähetettävän signaalin prosessoimiseen. Tällä pyritään usein saavuttamaan parempi kuuluvuus silloin, kun käytettävissä on vain pienitehoinen radiolähetin. Toinen tärkeä prosessoinnin teknis-taiteellinen tavoite on saada lähetysvoimakkuus hetkestä toiseen niin tasaiseksi, että radiota voidaan ponnistelematta kuunnella myös akustiikan kannalta epäedullisissa, meluisissa olosuhteissa (kuten autossa tai toimistossa).

Tekniikka

Toisin kuin monet studiotuotannon peruslaitteet, radioasemien päätekompressorit ovat lähes poikkeuksetta monikaistaisia. Tällä termillä tarkoitetaan tekniikkaa, jossa koko signaalin taajuusalue ensin jaetaan jakosuotimien avulla useampaan osaan (eli kaistaan) ja näistä kukin kaista kompressoidaan erikseen. Silloin myös kompression  erilaiset säädöt (kuten kynnysarvo, jyrkkyys ja toimintanopeus) voidaan hienosäätää kullekin taajuuskaistalle erityisen hyvin sopiviksi. Näin on mahdollista myös monipuolisesti vaihtelevalla ohjelmamateriaalilla saavuttaa yleisesti miellyttävämpi lopputulos kuin pelkällä kokokaistaisella prosessoinnilla.
Kompressorin äärimuotoa, äänenvoimakkuutta tiukasti rajoittavaa limitteriä, käytetään esimerkiksi äänentoistolaitteiden ja yleisön suojaamiseen äkillisiltä, voimakkailta ääniltä. Myös radiolähettimet (ULA-pääteasteet) sisältävät limittereitä, joiden tarkoituksena on estää lähetystason (deviaation) vahingossa syntyvä liiallinen voimakkuus, jolloin ylivoimakas lähete voisi vakavasti häiritä muita taajuusalueita ja niillä tapahtuvaa viestintäliikennettä.
Minna Koivisto

Ura

Koivisto on työskennellyt useiden suomalaisten artistien, kuten Robinin, Maija Vilkkumaan, Vilma Alinan ja Nelli Matulan kanssa. Lisäksi hän on uransa varrella tehnyt yhteistyötä mm. Jurekin, Jonas Olssonin, Redraman ja Saara Törmän kanssa. 
Yhdessä Tido Nguyenin kanssa Koivisto muodostaa KOI-nimisen yhtyeen, jonka ensimmäinen single Temppeli (feat. Jurek) julkaistiin keväällä 2016.
Koivisto on toiminut myös musiikillisena johtajana Nelli Matulan, Robinin ja Vilma Alinan livekokoonpanoissa.   
Lisäksi Koivisto on tehnyt kansainvälisenä yhteistuotantona kappaleen Disney Music Groupille.
Lahden taidemuseo

Veistokset

Lahden taidemuseo hallinnoi lukuisia Lahden kaupungin alueella olevia ulkoveistoksia.
Abell 2029

Abell 2029 on suuri galaksijoukko 1,027 miljardin valovuoden (eli 315 megaparsekin) päässä Maasta. Se sijaitsee Neitsyen tähdistössä. Galaksijoukon keskustassa sijaitsee IC 1101, mahdollisesti suurin tunnettu galaksi (halkaisija jopa 6 miljoonaa valovuotta; vrt. Linnunrata 100 000 valovuotta). Abell 2029:n punasiirtymä on 0,0767.
Hevoskastanja

Kuvaus

Balkaninhevoskastanja kasvaa noin 15 metriä korkeaksi ja avoimella paikalla sen latvuksesta voi tulla jopa kymmenen metriä leveä. Sen lehdet koostuvat 5–7 lehdykästä. Kukinto on pystyasentoinen, terttumainen, hedelmä piikkikuorinen. Kypsä hedelmä halkeaa ja sen sisältä pulpahtaa kiiltävä punaruskea siemen.

Koristekasvikäyttö

Hevoskastanja ei siedä kuumia kesiä, minkä vuoksi se menestyy Pohjois-Euroopassa ja etelämpänä vuoristoissa ja varjossa. Ruotsiin balkaninhevoskastanja tuotiin 1600-luvulla. Se kestää suolaa, mutta kuori vioittuu helposti. 
Hevoskastanja on erittäin yleinen puu Kiovan keskustassa, minkä vuoksi on sanottu, että kaupungin läpi voi kävellä poistumatta hetkeksikään kastanjoiden varjoista.

Puutarhakasvina Suomessa

Suomessa hevoskastanja menestyy parhaiten menestymisvyöhykkeillä I ja II, mahdollisesti myös vyöhykkeellä III. Siemenet valmistuvat Etelä-Suomessa syksyllä, ja ne on kylvettävä syksyllä, sillä hevoskastanja tarvitsee kylmän kauden itääkseen. Ennen kylvöä siemenen pitää pysyä kosteana, joten sitä voi säilyttää vaikka kosteisiin talouspapereihin käärittynä viileässä paikassa, esimerkiksi ulkona. Hevoskastanja viihtyy parhaiten avaralla ja aurinkoisella paikalla, ja kasvaa lopulta tuuhealatvaiseksi puuksi. Voidaan myös kasvattaa ruukussa, jolloin sekaan on hyvä sekoittaa väliainetta, kuten hiekkaa tai kevytsoraa. Pohjoisimmat havainnot Suomessa ovat Vaasan ympäristöstä ja Kyrönjoen alajuoksulta.

Muuta

Hevoskastanja on yksi druidien puuhoroskooppiin kuuluvista 22 puulajista. Hevoskastanjoita käytetään myös luonnonväriaineina, joiden avulla saadaan keltainen ja ruskea väriaine. 
Hevoskastanja on myös Nora Flemingin 2005 luoma puuvillakangaskuvio.  Hevoskastanja-aiheinen kangas on ollut myös Marimekko-kankaana leningissä.
Wilhelm Stjernschantz

Wilhelm Stjernchantz (12. lokakuuta 1876 Helsinki – 10. tammikuuta 1950 Vaasa) oli Suomen puolustusvoimien everstiluutnantti.
Stjernchantz palveli Suomen kaartin rahastonhoitajana luutnanttina sen lakkauttamiseen 1905 saakka. Suomen sisällissodassa hän oli 1. krenatöörirykmentin virkaatekevänä komentajana varsinaisen komentajan haavoituttua ja sodan jälkeen Suomen valkoisen kaartin komentajana ennen eroamistaan puolustusvoimista 1918. Erottuaan hän oli vuodesta 1932 alkaen Tervakosken paperitehtaan johtajana vuoteen 1939 saakka.
Stjernchantzin vanhemmat olivat Johan Wilhelm Blidberg (2. kesäkuuta 1825 – 30. maaliskuuta 1886) ja hänen toinen vaimonsa Alma Charlotta Adolf-Fredrikintytär Sirén. Hän meni naimisiin 6. lokakuuta 1902 Turussa Signe Ekstamin (s. 14. marraskuuta 1877) kanssa. Puolison vanhemmat olivat Turun ja Porin läänin rahastonhoitaja Viktor Emil Ekstam ja Alexandra Elisabet Stockus. Avioparille syntyi kolme lasta: Stella (s. 1903 Helsinki), Ben (s. 1907 Espoo) ja Mac (s. 1912 Pietari).
Lucius Tarquinius Priscus

Lucius Tarquinius Priscus (etruskinkieliseltä nimeltään Lucumo) oli viides antiikin Rooman myyttisistä kuninkaista, Demaratoksen poika. Hän kerrotaan olleen kotoisin Tarquiniasta. 
Lucius Tarquinius Priscus on yksi niistä Rooman kuningasajan hallitsijoista, joista on muistiinmerkintöjä vasta myöhemmiltä ajoilta. Tutkijat ovat pitäneet heitä tämän vuoksi pelkkinä tarukuninkaina. Kun etruskinkielisiä tekstejä on opittu osittain tulkitsemaan, on saatu lisää todisteita Tarquinius-nimisistä Rooman kuninkaista.
Tarina Tarquinius Priscuksesta saattaa kuvata Rooman kaupungin joutumista etruskivallan alle. Roomalaisissa legendoissa ulkomaisen kuninkaan saapuminen esitetään sopuisana tapahtumana. Tämä saattaa olla roomalaisen historiankirjoituksen yritys peittää kaupungin kannalta nöyryyttävä tappio.
Vasalli

Vasalli oli keskiajan Euroopassa läänityksen haltija, joka oli voimakkaamman lääninherran alainen. Nimitys on peräisin latinankielisestä sanasta vassallus, jonka taustalla lienee kelttiläisistä kielistä omaksuttu sana gwas, palvelija.
Vasallijärjestelmä oli lähtöisin karolingien hallitsemasta frankkien valtakunnasta, jossa kuningas antoi ylimyksille maa-alueen, beneficiumin, vastineeksi siitä, että nämä ryhtyivät ratsusotilaaksi tai varustivat sellaisen.
Vasallius perustui lääninherran ja vasallin väliseen luottamukseen ja molemminpuoliseen hyötyyn. Lääninherra antoi vasallilleen maa-alueen eli läänityksen, ja vasalli puolestaan vannoi uskollisuutta herralleen. Lääninherra suojeli vasalliaan muita lääninherroja vastaan, ja vasalli maksoi vastineena veroja herralleen. Vasallin velvollisuuksiin kuului myös luovuttaa miehiä lääninherran sotajoukkoihin. Aluksi vasallin oikeudet läänitykseensä olivat rajallisia, mutta ajan myötä ne kasvoivat ja läänityksistä tuli perinnöllisiä. Vasallit saivat myös oikeuden jakaa läänityksensä pienempiin osiin omille vasalleilleen. Vasallijärjestelmä oli feodalismin perusta ja aatelin pohja.
Kansaneläkelaitoksen juttu

Kansaneläkelaitoksen juttu eli Kansaneläkelaitoksen asuntojuttu on vuonna 1961 paljastunut oikeustapaus, jossa oli kyse Kansaneläkelaitoksen henkilökunnalleen rakentamien asuintalojen järjestelyjen lainmukaisuudesta. Kansaneläkelaitoksen hallituksen jäsenet tuomittiin virkavirheistä. Syytteet olivat vakavampia, sillä niissä puhuttiin virkarikoksista.
Kansaneläkelaitos oli jo 1940-luvulla varannut Helsingistä tontin toimitaloaan varten Töölönlahden tuntumasta, mutta lopulta talon paikka siirtyi Taka-Töölöön. Alvar Aallon suunnitteleman Kansaneläkelaitoksen päätoimitalon rakennustyöt alkoivat vuonna 1952. Kansan keskuudessa hanketta arvosteltiin kalliiksi. Kritisoijat rinnastivat rakennuskustannukset ja kansan saamat pienet eläkkeet. Huhujen mukaan taloon oli tulossa jopa uima-allas, mikä kuitenkin oli väärinkäsitys. Yleinen mielipide kuitenkin oli, että vaatimattomampikin olisi riittänyt. Kelan niukka tiedotuslinja oli omiaan lisäämään yleistä ärtymystä. Talo otettiin vaiheittain käyttöön kesäkuusta 1956 alkaen.
Syytteet ja tuomio liittyivät kuitenkin laitoksen henkilökunnalle rakennettujen asuntojen rahoitukseen. Asia nousi julkisuuteen, kun kansanedustajat Veikko Vennamo ja Arne Öhman vaativat syksyllä 1957 oikeuskansleri Olavi Honkaa tutkimaan Kansaneläkelaitoksen henkilökunnalleen rakentamien asuintalojen järjestelyjen lainmukaisuuden. Laitoksen hallitus avusti hankkeita myöntämällä niihin edullisia lainoja. Kelan koko hallitus joutui syytteeseen virkarikoksista ja virkavirheistä. Helsingin hovioikeus tuomitsi 28. kesäkuuta 1961 Kansaneläkelaitoksen kaikki hallituksen jäsenet erotettaviksi viroistaan. Nämä olivat Kansaneläkelaitoksen pääjohtaja V. J. Sukselainen sekä jäsenet Aku Sumu ja Kaarlo Hillilä, jotka olivat poliitikkoja. Sukselainen oli tuomion saadessaan maan pääministerinä, ja hallitus joutui 3. heinäkuuta eroamaan. Myös Korkeimman hallinto-oikeuden presidentti Reino Kuuskoski tuomittiin ensin viraltapantavaksi. 
Korkein oikeus kumosi myöhemmin erottamiset katsoen asianomaisten menetelleen vain varomattomasti. Korkein oikeus katsoi, että kun "eräät valtionjohtoiset yhtiöt, julkiset laitokset ja valtiokin olivat myöntämällä edullisia lainoja avustaneet palveluksessaan olevia asuntojen hankkimisessa ja että ... tarkastajat ... olivat toukokuussa 1956 ilmoittaneet mielipiteenään, että koulutetun työvoiman pysyttämiseksi eläkelaitoksen palveluksessa asuntoedun järjestäminen henkilökunnalle oli tärkeätä, [Sukselainen, Hiltunen, Sumu ja Kuuskoski muun muassa] ovat saattaneet olla siinä käsityksessä, että heillä on oikeus menetellä kerrotun tavoin, mutta heidän ... olisi pitänyt käsittää, ettei heillä ollut oikeutta antaa selostettuja etuja eläkelaitoksen kustannuksella ..." .
Charles-Joseph Sax

Charles-Joseph Sax (1. helmikuuta 1790 Dinant – 26. huhtikuuta 1865 Pariisi) oli belgialainen soitinrakentaja, joka oli erikoistunut puhallinsoittimiin. Vuonna 1815 hän perusti soitintehtaan Brysseliin. Vielä saman vuoden aikana tehdas sai merkittävän soitintilauksen alankomaiden kuninkaalliselta armeijalta.
Sax oli hyvä soitinten tekijä ja piti huolen siitä, että hänen poikansa Adolphe sai hyvän koulutuksen soitinten tekoon; sittemmin tämä keksi mm. saksofonin, saxhornin, saxtromban ja saxtuban.
Margit Eskman

Margit Marjatta Margareetta Eskman, o.s. Helin, (29. huhtikuuta 1925 Hattula – 19. syyskuuta 1990) oli sosionomi, Kansaneläkelaitoksen johtaja ja sosiaalihallituksen pääjohtaja. Eskman oli SDP:n kansanedustajana ja ministerinä 1960- ja 1970-luvuilla.
Eskmanin vanhemmat olivat autonkuljettaja Väinö Johannes Helin ja Ida Judit Lylynperä. Hän kävi kansakoulun ja 1945 Työväen Akatemian. Hän suoritti Yhteiskunnallisen korkeakoulun kunnallistutkinnon 1947 ja verovirkamiestutkinnon 1962. Eskman toimi Hämeenkyrön kunnan kirjanpitäjänä 1947–1949, Mellilän kunnansihteerinä 1949–1951, Helsingin maalaiskunnan kirjanpitäjänä 1951–1952 ja Kalvolan kunnansihteerinä 1952–1963.
Eskman oli Porin työvoimatoimiston neuvoja 1963, Aitolahden kunnansihteeri 1963–1964 ja Porin kaupungin sosiaalisihteeri 1964–1972. 1970-luvulla Eskman oli Kansaneläkelaitoksen johtaja vuosina 1972–1976 ja sosiaalihallituksen pääjohtaja vuodesta 1976.
Eskman oli SDP:n kansanedustajana Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä 1966–1975. Hän toimi kansliaministerinä Koiviston I hallituksessa 1970 ja toisena valtiovarainministerinä Paasion toisessa vähemmistöhallituksessa 1972. Eskman oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1968 ja 1982 presidentinvaaleissa. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana Porin kaupunginvaltuuston jäsenenä. Hän oli myös Kehitysalueiden neuvottelukunnan varapuheenjohtaja ja SDP:n toinen varapuheenjohtaja.
Eskman oli naimisissa Martti Aukusti Eskmanin kanssa vuodesta 1956 lähtien.
Nova Pilbeam

Elämä

Pilbeamin isä Arnold Pilbeam oli teatterituottaja ja näyttelijä, joka oli saanut koulutuksen lontoolaisessa Royal Academy of Dramatic Art -koulussa.
Pilbeam meni ensimmäisen kerran naimisiin 1939 elokuvaohjaaja Pen Tennysonin kanssa. He tapasivat ensimmäisen kerran Mies joka tiesi liikaa -elokuvan kuvauksissa, jossa Tennyson toimi apulaisohjaajana. Liitto ei kestänyt pitkään, sillä Tennyson kuoli lento-onnettomuudessa 1941.
Toisen kerran Pilbeam avioitui 1950 BBC:n radiotoimittaja Alexander Whyten kanssa. Heidän tyttärensä syntyi 1952.

Ura

Pilbeam aloitti näyttelijänuransa isänsä tuottamassa hyväntekeväisyysesityksessä 5-vuotiaana. Hän sai näyttelijäkoulutusta ja ammattiura teatterinäyttelijänä alkoi 1931, jolloin hän 12 vuotta, mikä oli lain säätämä vähimmäisikä. Hän menestyi hyvin ja solmi 1934 7-vuotisen sopimuksen Gaumont British -elokuvastudion kanssa 1934. Siellä hänen ensimmäinen elokuvansa oli Hitchcockin Mies joka tiesi liikaa. Seuraava elokuva Tudor Rose sai ensi-iltansa 1936, sillä studiolla oli vaikeuksia löytää sopivia rooleja Pilbeamille.
Pilbeamin ensimmäinen aikuisrooli oli 1937 Hitchcockin elokuvassa Nuori ja viaton. Hän teki siinä onnistuneen siirtymän lapsinäyttelijästä aikuisnäyttelijäksi. Gaumont Britishin taloudelliset ongelmat kuitenkin haittasivat Pilbeamin uran kehittymistä. Hän oli ehdolla Hitchcockin Nainen katoaa -elokuvaan muttei saanut roolia.
David O. Selznick oli kuitenkin innostunut Pilbeamin suorituksesta Nuoressa ja viattomassa ja olisi halunnut hänet Rebekan pääosaan, sillä Selznickin mielestä Pilbeamista voisi tulla suuren luokan elokuvatähti. Hitchcock kuitenkin vastusti sitä, sillä hänen mielestään Pilbeam oli vielä liian viaton ja kypsymätön rooliin. Pilbeam ei saanut roolia, eikä hän myöskään lähtenyt Hollywoodiin, koska ehdotettu sopimus oli liian rajoittava.
Vuoteen 1942 mennessä oli jokseenkin selvää, ettei Pilbeamin elokuvaura tahtonut edistyä. Hänen elokuvaohjaajamiehensä kuolema lento-onnettomuudessa 1941 oli entisestään lisännyt hänen haluttomuuttaan esiintyä elokuvissa. Hänen viimeiseksi elokuvaksi jäi The Three Weird Sisters 1948. Hän jatkoi kuitenkin yhä edelleen näyttämöllä aina vuoteen 1951 asti. Sen jälkeen hän vetäytyi pois julkisuudesta.
Kloraalihydraatti

Lääkkeen käyttöön liittyvää

Kloraalihydraattia annosteltiin pitkään nestemäisenä. Vasta hyvin myöhään se onnistuttiin saattamaan kiinteään, tablettimaiseen olomuotoon (Neochloral). Ainetta suositeltiin etenkin vanhuksille. Lääke omaa vaarallisia yhteisvaikutuksia muihin sedatiiveihin nähden, ainakin alkoholin suhteen. Yliannostus voi olla hengenvaarallista. Maksaan tai munuaisiin liittyviin sairauksiin nähden, voi tulla esteellisyyttä tälle lääkkeen käytölle. Kloraalihydraatti saattaa myös aiheuttaa närästystä ja muita ylävatsan vaivoja.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainenkin altistuminen aineelle ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Aineelle altistumisesta voi seurata vaikutuksia keskushermostossa, verenkiertoelimissä, maksassa ja munuaisissa, johtaen tajunnantason laskuun ja sydämen toimintavajeeseen. Altistuminen kloraalihydraatin suurille pitoisuuksille voi johtaa tajuttomuuteen. Kloraalihydraatti voi aiheuttaa vaaraa ympäristölle ja erityisesti vesieliöille.
Frans Sandblom

Frans Albin Sandblom (28. lokakuuta 1873 – 6. elokuuta 1953) oli RKP:n kansanedustaja Uudenmaan läänin vaalipiiristä vuosina 1922–1923.
Sandblom syntyi Pohjassa torppari Henrik Sandblomin ja Eva Gustava Rehnströmin pojaksi. Hän oli seppämestari ja toimi eduskuntakautenaan työväenasiainvaliokunnan jäsenenä.
Sandblomin aviopuoliso oli vuosina 1894–1933 Olga Antoinette Ring ja sen jälkeen Elin Matilda Sandblom.
Sandblom kuoli Tammisaaressa 79 vuoden iässä.
Tämän runon haluaisin kuulla

Tämän runon haluaisin kuulla on Yle Radio 1:ssä lähetetty radio-ohjelma, jossa kuuntelijat voivat soittaa tai lähettää runotoiveitaan runonlausujille. Ensimmäinen toiveruno-ohjelma kuultiin 7. lokakuuta 1967. Ohjelman perusti toimittaja Mirjam Polkunen ja sitä ovat juontaneet Polkusen jälkeen Juha Virkkunen, Satu Koskimies, Pekka Milonoff, Tarleena Sammalkorpi, Eeva Luotonen, Pietari Kylmälä ja Kaisa Pulakka. Ohjelmassa lausuttuja runoja on myös julkaisu kolmena kokoelmakirjana ja äänitteinä.
Ohjelman 40-vuotisjuhlalähetys lähetettiin 10.11.2007. 50-vuotisjuhlalähetys oli 23.12.2017.

Koura-erikoispalkinto 2014

Media-alan koulutusrahasto Kouran vuosittaisen palkintojenjaon yhteydessä vuonna 2014 Tämän runon haluaisin kuulla -ohjelmasarjan tekijät Tarleena Sammalkorpi ja Sari Siekkinen palkittiin erikoispalkinnolla:
Ohjelma on klassikko, joka uudistuu teemalähetysten, loistavien tulkitsijoiden ja kuuntelijoiden ansiosta. Se on tuonut esiin mitä moninaisimman kuulijajoukon rakastamia tekstejä, kaivanut arkistoista kirjailijoiden itsensä lukemia harvinaisuuksia ja esitellyt uusia lausuntataiteilijoita. Toiverunojen myötä ohjelma on kasvattanut uusia lyriikan ystävien ikäluokkia jo vuodesta 1967 saakka. Tässä ohjelmassa ja tämän ohjelman äärellä herkistyvät niin runoilijat, kuuntelijat, lausujat kuin toimittajatkin.
Veiterä

Historia

Jääpalloseura Veiterä perustettiin 4. joulukuuta 1950. Uuden seuran perustaminen oli seurausta yleisseura Lappeenrannan Urheilu-Miesten 27. marraskuuta 1950 tekemästä päätöksestä lopettaa jalkapallo- ja jääpallotoiminta seurassa. LUM oli voittanut ensimmäisen jääpalloilun Suomen mestaruutensa 1949 ja säilyttänyt paikkansa mestaruussarjassa seuraavana vuonna 1950. LUM:n lopetettua jääpallotoiminnan sen sarjapaikka myönnettiin Veiterälle, jonka alaisuuteen LUM:n jääpalloilijat olivat siirtyneet. 
Veiterä voitti Suomen mestaruuden heti ensimmäisellä kaudellaan 1951 kukistettuaan mestaruussarjan loppuottelussa 11. helmikuuta Oulun Palloseuran 2–0 ja viikkoa myöhemmin Suomen mestaruuden ratkaisseessa ottelussa Työväen Urheiluliiton mestarin Turun Pyrkivän 4–2. Ensimmäisestä mestaruudesta alkoi Veiterän 11 vuotta kestänyt SM-mitaliputki, jonka aikana seura voitti kolme mestaruutta, kolme hopeamitalia ja viisi pronssimitalia.
Veiterästä ensimmäisiin jääpallon maailmanmestaruuskilpailuihin 1957 valittiin kolme pelaajaa: Risto Ovaska, Veikko Partanen ja Arvo Raitavuo. 1950-luvulla Veiterän pelaajia esiintyi useasti Suomen maajoukkueissa. 
Kauden 1964–1965 päätteeksi Veiterä putosi Suomensarjaan 15 peräkkäisen mestaruussarjakauden jälkeen. Veiterä palasi mestaruussarjaan seuraavaksi kaudeksi, mutta tippui Suomisarjaan uudelleen kauden 1966–1967 päätyttyä. Lappeenrannan johtavaksi jääpalloseuraksi noussut Lappeenrannan Pallo lopetti jääpallotoimintansa vuonna 1976, ja sen pelaajat siirtyivät Veiterään, joka sai LaPa:n paikan mestaruussarjassa. Vuonna 1980 Veiterä voitti neljännen Suomen mestaruutensa.
Isoelektronisuus

Isoelektronisuus tarkoittaa samaa määrää valenssielektroneja rakenteeltaan samanlaisilla (eng. isostructural) aineilla.
Pelien heuristiikat

Pelien heuristiikat ovat sovellussuunnittelusääntöjä, joiden avulla voidaan arvioida pelien pelattavuutta ja löytää erilaisia käytettävyysongelmia. Pelien heuristiikat on luotu pelien suunnittelun, toteutuksen ja arvioinnin avuksi. Pelien heuristiikkoja arvioidaan asiantuntijamenetelmällä.

Yleistä

Peleille on luotu kattava valikoima erilaisia heuristiikkoja, joita voidaan käyttää työkaluina pelien pelattavuuden arvioinnissa. Livingstonin, Mandrykin ja Stanleyn mukaan: ”Heuristiset periaatteet ovat usein suunniteltu yleistettäväksi erilaisille sovelluksille, mutta ne eivät ota huomioon pelityyppien, pelien ohjaustapojen ja pelien käyttöliittymien erilaisuuksia. Pelien kirjavuus on osoitus luovuudesta, mutta johtaa myös suureen määrään käytettävyysvaatimuksia, joten tietyt heuristiikat eivät välttämättä sovellu kaikkiin peleihin".

Historia

Videopelien heuristiikkoja on luotu ainakin 1980-luvulta lähtien, todennäköisesti jo aiemmin. Yhden varhaisimmista nimenomaan digitaalisia pelejä koskevista heuristiikkamalleista teki pro gradu -työnään Melissa Federoff (2002). Federoff nostaa esille Malonen yrityksen tuottaa ensimmäisiä peliheuristiikkoja: ”Ohjelmistoille on löydetty heuristiikkoja (Nielsen), mutta sikäli kuin havaintoni pitävät paikkansa, vain T.W. Malone on yrittänyt kehittää heuristiikkoja nimenomaan pelien omalaatuista ohjelmistokategoriaa varten."  
Tutkimuksessaan Thomas W. Malone mm. esittelee, miten yksinkertaiseen tikanheittopeliin voidaan rakentaa erilaisia käyttöliittymiä. Malone arvioi samalla pelien hauskuutta kolmen eri perusteen mukaan: haaste, fantasia ja mielenkiintoisuus. 
Paavilainen kutsuu Federoffin työtä ”ensimmäiseksi moderniksi videopelispesifiseksi heuristiikkamalliksi, johtuen sen rakenteesta ja suunnittelumetodista (kirjallisuuskatsaus ja empiirinen tutkimus)”.

Peliheuristiikkamallit

Heuristiikkamalleja on useita. Suosittu malli on Heuristic Evaluation of Playability (HEP)-mallin päivitetty ja paranneltu versio Heuristics of Playability (PLAY) vuodelta 2009. PLAY on kehitetty kolmea peligenreä varten: reaaliaikainen strategiapeli, ensimmäisen persoonan ammuntapeli ja toimintaseikkailu. Täten malli ei kata kaikkia digitaalisten pelien genrejä. Paavilainen on esittänyt kritiikkiä useita muita malleja kohtaan. Hänen mukaansa mm. Federoffin mallissa ja HEP-mallissa on puutteita validoinnin saralla, eikä HEP-mallin heuristiikoista osa sovellu heuristiseen arviointiin. 
Digitaalisten pelien saralla heuristiikkoja on luotu konsoli- ja tietokonepelien lisäksi myös mobiili- ja moninpelimobiilipelejä varten.
Korvatorvi

Korvatorvi (lat. tuba auditiva) yhdistää korvan nieluun. Korvatorven sisäpuolella on sileä ja kostea limakalvo.

Toiminta

Korvatorven kautta välikorvassa oleva lima pääsee poistumaan. Korvatorvi toimii myös paineen tasaimena: Nielaistessa tai haukotellessa korvatorven alaosassa oleva aukko avautuu ja välikorvaan pääsee ilmaa, joka tasaa paineen yhtä korkeaksi tärykalvon molemmin puolin. Kitapurjeen jännittäjälihas (lat. musculus tensor veli palatini) avaa korvatorven. Paineen muuttuessa äkisti tärykalvo saattaa painua sisään tai pullistua ulos aiheuttaen kipua. Tämä tila voi helpottua voimakkaalla nielemisellä tai käyttämällä ns. Valsalvan puhallusta, jossa puhalletaan ulospäin kaikki hengitystiet suljettuina.

Korvatorven sairaudet

Nuhakuume saattaa tukkia korvatorvea, jolloin paineentasaus ei onnistu. Jos tässä tilassa joutuu alttiiksi suurille paineenmuutoksille, saattaa kehittyä ilmanpainevamma.
Korvatorven tukkeutuminen saattaa johtaa välikorvatulehdukseen, joka heikentää kuuloa. Tämä sairaus on lapsilla aikuisia yleisempää johtuen lasten suuremmista kitarisoista. Lapsen korvatorvi on myös aikuisen korvatorvea lyhyempi ja suorempi joten bakteerit pääsevät sinne helpommin.
On olemassa avoimen korvatorven oireyhtymä. Tällöin korvatorvi ei sulkeudu ollenkaan jolloin oma puhe kaikuu korvissa ja tämä vaikeuttaa kuulemista ja häiritsee omaa puhumista. Syitä tälle oireyhtymälle ovat muun muassa äkillinen laihdutus, reumaperäiset sairaudet (nämä kaksi syytä aiheuttavat noin 2/3 osaa kaikista tapauksista) ja limakalvojen ohentuminen esimerkiksi hormonaalisista syistä.
On normaalia tuntea korvatorven lukkeutuvan esimerkiksi lentokoneen nousuissa ja laskuissa. Jos tukkoisen korvatorven oireilu on jatkuvaa ja pitkäaikaista korvan lukkoisuutta tai paineen tunnetta korvassa, on kyseessä korvan paineentasausongelma, jota voidaan hoitaa korvatorven pallolaajennuksella. Korvatorven pallolaajennus tehdään yleensä lyhyessä nukutuksessa tähystysmenetelmällä pallokatetrilla, jolla laajennetaan korvatorven ahtaumia.