Euroopan unionin nimisuojajärjestelmä elintarvikkeille

Euroopan unionin nimisuojajärjestelmä elintarvikkeille on Euroopan unionin asettama elintarvikkeiden valmistustapaa ja -paikkaa rajoittava säännös joidenkin elintarvikkeiden kohdalla. Se sisältää kolme tapaa suojata elintarvikkeiden nimityksiä. Kullakin suojalla on oma EU-tunnus. Merkinnät tulivat pakollisiksi 1. syyskuuta 2009 alkaen.

SAN

Suojattu alkuperänimitys (SAN) määrittelee tuotteen tuotannon, jalostuksen ja käsittelyn siten, että niiden on tapahduttava tietyllä maantieteellisellä alueella sekä tunnetulla ja vahvistetulla ammattitaidolla. Siten sen laatu tai ominaisuudet johtuvat tästä alueesta, esimerkiksi siellä tuotetusta raaka-aineesta.
Suomalaisia suojattuja alkuperänimityksiä ovat Lapin Puikula (1997), Lapin Poron liha (2009), Lapin Poron kuivaliha (2010), Lapin Poron kylmäsavuliha (2011) ja Kitkan viisas (2013). Muita tunnettuja alkuperänimityksiä ovat esimerkiksi italialainen Parman kinkku (ital. Prosciutto di Parma) ja kreikkalainen Kalamata-oliiviöljy.

SMM

Suojattu maantieteellinen merkintä (SMM) määrittelee, että tuotannon ja sen maantieteellisen alkuperän on liityttävä ainakin yhdessä tuotanto-, jalostus- tai käsittelyvaiheessa, jolloin se saa oman erityisluonteen. Osa raaka-aineesta voi olla peräisin alueen ulkopuolelta.
Suomessa tällainen merkintä on Kainuun rönttösellä (2008) ja Puruveden muikulla (2013). Muita maantieteellisesti suojattuja nimityksiä ovat muun muassa Ardennien kinkku (ransk. Jambon d'Ardenne) Belgiasta ja Lyypekin marsipaani (saks. Lübecker Marzipan)  Saksasta.

APT

Aito perinteinen tuote (APT) korostaa tuotteen perinteistä koostumusta tai tuotantotapaa. Sitä voidaan valmistaa missä tahansa Euroopan unionin jäsenvaltiossa, mutta rekisteröidyn valmistusmenetelmän mukaan.
Suomalaisia APT-tuotteita ovat sahti, kalakukko ja karjalanpiirakka. Muualla Euroopan unionissa vastaavia elintarvikkeita ovat esimerkiksi italialainen mozzarella-juusto ja ruotsalainen falukorv-makkara.

Historia

Suojan juuret juontuvat Pariisin Konventioon vuonna 1883 ja Madridin sopimukseen 1891. Alkujaan suojausten tarkoituksena oli suojata Ranskan, Italian, Portugalin, Espanjan, Kreikan, Belgian ja Luxemburgin viinejä, juustoja ja muitakin elintarvikkeita. Ensimmäinen suojattu elintarvike oli ranskalainen Roquefort-juusto vuonna 1922. Ranskassa otettiin käyttöön käsite Appellation d'Origine Controlée eli AOC, joka kertoo, että tuote on peräisin tietyltä alueelta. Nimitys voidaan myöntää viineille, juustoille, voille ja joillekin muille maatalouden tuotteille, joiden tuotantoalueen ja valmistustavan tulee vastata alkuperän suojauksen yhteydessä sovittuja ehtoja. Samppanja on tunnettu esimerkki alkuperäisnimityksen suojaamisesta. Vaikka kuohuviini valmistettaisiin hyvin tarkkaan samoin kuin samppanja, vain sellaista kuohuviiniä saa kutsua samppanjaksi, jonka rypäleet ovat kasvaneet tietyllä Champagnen maakunnan alueella. 
Ranskan hallitus perusti alkuperäisnimitysten instituutin (INAO) vuonna 1935 valvomaan nimityksiä. Vaikka käsite liitetään yleisimmin viineihin, tuotenimien suojaaminen alkoi, kun Kaarle VI (Ranska) julisti Roquefortin luolat suojelluiksi ja antoi seudun asukkaille yksinoikeuden käyttää niitä juuston kypsyttyttämiseen. Väärennetyn Roquefort-juuston myyminen on ollut rangaistava teko vuodesta 1666 alkaen. Ranskassa AOC-merkinnät liittyvät perinteisesti viinialueisiin, joihinkin siidereihin ja juustoihin, kuten Roquefort ja Camembert. Myös Portugalissa, Itävallassa ja Etelä-Afrikassa on otettu käyttöön AOC-merkintää vastaavia järjestelmiä.