google/wiki40b huggingface dataset:
Saksanpihta

Ulkonäkö ja koko

Saksanpihta kasvaa alkuperäisellä levinneisyysalueellaan yleensä 30–50 metriä korkeaksi, mutta Suomessa laji jää yleensä 10–15 metrin pituiseksi. Latvus on leveähkön kartiomainen. Runko on väriltään harmaa ja sen kuoressa on pihkarakkuloita. Nuorena rungon kuori on sileä, mutta vanhana matalaan pitkittäisuurteinen. Kuluvan kesän kasvainranka on lyhyt- ja pystykarvainen, talvisilmut ovat ruskeita, pihkattomia, muodoltaan munanmuotoisia. Litteät, kiiltävän tummanvihreät neulaset eli lehdet ovat pituudeltaan 15–30 mm ja leveydeltään 1,5–2,5 mm. Lehdet siirottavat kampamaisesti sivuille ja yläviistoon, ja jättävät haararangan paljaaksi. Lehtien yläpinta on ilmaraoton, alapinnalla on kaksi kapeaa ja harmaata 7–9-jonoista ilmarakojuovaa. Pihkatiehyet ovat lehtien pinnan lähellä.
Saksanpihdan kukinto on käpy. Hedekukat ovat riippuvia kun taas emikukat ovat pystyjä. Kukat ovat yksineuvoisia, kehättömiä ja pieniä. Suomessa saksanpihta kukkii kesäkuussa. Pysty, pitkänomainen käpy on hyvin lyhytperäinen ja suippo- tai tylppäkärkinen. Kävyn peitinsuomujen kärjet ovat pitkät ja taakäänteiset. Kooltaan käpy on 9–17 x 2–4 cm. Kävyt kypsyvät kukintavuoden syksyllä, jolloin käpysuomut irtoavat, mutta pysty käpyranka jää kiinni haaraan. Siemen on ohutkuorinen ja siivekäs.
Suurin mitattu saksanpihta on ollut 68 metriä korkea, ja halkaisijaltaan 3,8 metriä. Puu kasvoi Saksan Schwarzwaldissa.

Levinneisyys

Saksanpihta on peräisin Etelä- ja Keski-Euroopasta: Pohjois-Espanjasta Keski-Ranskaan, Etelä-Italiaan ja Pohjois-Kreikkaan sekä edelleen Romaniaan, Etelä-Puolaan ja -Saksaan. Erityisesti lajia tavataan ylänkö- ja vuoristoalueilta Pyreneillä, Alpeilla, Apenniineilla, Balkanilla ja Karpaateilla. Suomessa saksanpihta on harvinainen viljelykarkulainen Ahvenanmaalla ja aivan eteläisimmässä Suomessa.

Elinympäristö

Saksanpihta kasvaa tuoreissa, keski- ja runsasravinteisissa metsissä etenkin yhdessä euroopanpyökin (Fagus sylvatica) ja euroopankuusen (Picea abies subsp. abies) kanssa, harvemmin yksinään. Laji viihtyy 140–2 100 metrin korkeudessa, parhaiten alueilla, joilla sataa 1 000–2 500 millimetriä vuodessa.

Käyttö

Saksanpihta on laji, jota käytettiin ensimmäisenä joulukuusena. Nykyään kaukasianpihta (A. nordmanniana) ja metsäkuusi (Picea abies) ja muut lajit ovat suurilta osin syrjäyttäneet saksanpihdan käytön joulukuusena.
Saksanpihdan puuaines on pehmeää, joustavaa ja vaaleaa. Sitä käytetään yleisesti rakennuksien, huonekalujen ja paperin raaka-aineena. Puuaines soveltuu hyvin myös soitinten rakentamiseen ja lahonkestävyytensä ansiosta myös vesirakentamiseen ja kattopäreisiin. Aikaisemmin saksanpihtaa käytettiin erityisesti kaivoskäytävien tukemiseen. Tämä johtui siitä, että saksanpihdan puuaines natisi kovaäänisesti joutuessaan liiallisen paineen alle ja varoitti näin kaivostunnelien romahtamisvaarasta.
Saksanpihta on levinneisyysalueensa ulkopuolella yleinen koristepuu, joskus myös viljelymetsäpuu. Suomessa saksanpihta menestyy viljeltynä sisämaassa Keski-Suomen korkeuksille, rannikolla Oulun korkeudelle saakka.
William Crichton

William Crichton (29. maaliskuuta 1827 Leith, Skotlanti – 10. huhtikuuta 1889 Turku) oli Skotlannissa syntynyt ja Suomeen muuttanut siviili-insinööri, laivanrakentaja ja konepajan omistaja. 
Crichtonin vanhemmat olivat merikapteeni, laivanvarustaja George Crichton ja Margaret Gifford Allen. Hän muutti Suomeen vuonna 1850 ruotsalaisen konepiirtäjä Anders Thalus Ericssonin ja skotlantilaisen mekaanikon David Cowien vuonna 1842 Turkuun perustaman Ericsson & Cowien konepajan johtajaksi. Crichton siirtyi sitten 1852 Fiskarsin ruukin palvelukseen. Crichton pidätettiin vihollismaan kansalaisena Krimin sodan aikana 1854 mutta hän onnistui pääsemään vapaaksi Pietarissa asuneiden vaikutusvaltaisten sukulaistensa avulla ja hän pääsi työhön Pietarin lähellä Kolpinossa sijainneille Izhoran asetehtaalle ja konepajalle. 
Crichton osti vuonna 1862 Cowien osuuden Ericsson & Cowien konepajasta ja samalla konepajan nimeksi muuttui W:m Crichton & C:o. 1880-luvulla konepajaan liitettiin vuonna 1742 perustettu ja vuonna 1800 osakeyhtiöksi muutettu Turun Vanha veistämö (Gamla Varfsbolaget i Åbo) jonka laivatelakka sijaitsi Aurajoen länsirannalla. Crichtonin telakka sai hänen Venäjällä luomiensa suhteiden avulla runsaasti laivatilauksia Venäjältä ja 1870-luvulla yhtiöllä oli jo yli 400 työntekijää. Telakka rakensi vuonna 1878 ensimmäiset Venäjän laivaston tilaamat sota-alukset kuusi torpedovenettä ja 1880-luvulla Venäjän laivaston telakalta tekemät laivatilaukset kasvoivat merkittävästi. Crichtonin kuoltua telakan johtajana toimi hänen ystävänsä, Plymouthista Suomeen muuttanut John Edward Eager (1837–1908).
W:m Crichton & C:o teki konkurssin 1913 mutta sen laivanrakennustoiminta jatkui sitten Ab Crichtonin, Ab Crichton Vulcanin, Wärtsilä-yhtymä Crichton Vulcanin, Wärtsilän Turun telakan, Wärtsilä Meriteollisuus Oy:n, Kvaerner Masa Yardsin, STX Europen ja viimeksi Meyer Turun nimissä.
William Crichton on haudattu perhehautaan Turun hautausmaan vanhalle puolelle.
Kuoleman saari

Juoni

Ruhtinas Udo von Freundsberg saapuu seurueineen Kroatiaan rakennuttamalleen huvilalle, jonka edustalla kohoaa synkkä Kuoleman saari. Siellä hän kohtaa nuoren Floran, joka saa hänet unohtamaan seuralaisensa kreivitär Irma Sartoriskin. Irmaan rakastunut tohtori Eckstein pakottaa rahansa tuhlanneen Udon panttaamaan huvilansa, jolloin kreivitär menettää kiinnostuksensa ruhtinaaseen. Udo syöksyy epätoivoissaan rotkoon, mutta Flora hoitaa hänet terveeksi. Kuoleman saarelta löytämänsä aarteen turvin Udo karkottaa vieraansa, jolloin Irma heittäytyy meren aaltoihin. Lopussa Flora ja Udo saavat toisensa.

Tuotanto ja vastaanotto

Filmfabriken Danmarkin tuottama Kuoleman saari oli kunnianhimoinen yritys luoda korkeatasoinen taide-elokuva tunnetun taiteilijan maalauksien pohjalta. Sen kohtaukset perustuvat sveitsiläisen symbolistin Arnold Böcklinin teoksiin, joista kuuluisin on elokuvalle nimen antanut Die Toteninsel (viisi versiota 1880–1886). Palle Rosenkrantzin käsikirjoituksen keskeisen osan muodostavat uninäyt ja mytologiset aiheet. Mahtipontiseen tyyliin lavastetun elokuvan kuvasi Julius Folkmann, joka sovelsi onnistuneesti taidevalokuvauksessa ennestään tunnettua keinotekoista valohämyä. Kuoleman saarta varten tilattiin myös tanskalaisissa mykkäelokuvissa harvinainen alkuperäissäestys, jonka sävelsi Fini Henriques.
Böcklin-elokuvana ja ”elokuvataiteen uutena suuntauksena” mainostettua Kuoleman saarta esitettiin Suomessa alkuvuodesta 1914. Nya Pressen oli kertonut elokuvasta jo etukäteen, ja arvosteluissa sitä kehuttiin poikkeuksellisen kauniiksi ja taiteelliseksi. Varsinkin naisnäyttelijöiden suorituksia pidettiin hyvinä, mutta elokuvan juoni oli Hufvudstadsbladetin kriitikolle hieman liian sentimentaalinen. Suomessa esitetty kopio näyttää olleen yli sata metriä pitempi kuin tanskalainen.
Elokuva ei ole säilynyt.
The Sugarhill Gang

Rapper's Delightin jälkeen

”Rapper's Delight” on jäänyt Sugarhill Gangin ainoaksi listamenestykseksi. Sitä seuranneet ”Apache”, ”Eight Wonder”, ”Rapper's Reprise [Jam Jam]” ja ”Showdown” (yhdessä Furious Fiven kanssa) jäivät menestykseltään vaatimattomimmiksi. Yhtye lopetti 1980-luvun puoliväliin mennessä, mutta teki comebackin vuonna 1999 lapsille suunnatun rap-albumin Jump on It myötä.
Brecon Beacons

Brecon Beacons on kansallispuisto Walesissa. Se perustettiin vuonna 1957, yhtenä Britannian ensimmäisistä kansallispuistoista. Alueen maisemassa näkyy jääkauden vaikutus.
Puiston alueella on nummea ja vuoria, korkeimpana 886 m korkea Pen y Fan. Myös linnat ja vesiputoukset kuuluvat puiston nähtävyyksiin.
Ihminen on muokannut Brecon Beaconsin aluetta molella tapaa vuosisatojen aikana. Siellä on jäänteitä esihistoriallisista asuinpaikoista ja normannivalloituksen aikaisista linnoituksista. Teollisen vallankumouksen aikana nykyisestä kansallispuistosta louhittiin kalkkia, piitä ja rautamalmia. Kaivannaisten kuljettamista vartne rakennettiin 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa kanavia.
Porthan-Seura

Porthan-Seura on Turun yliopiston yhteydessä toimiva oppihistoriallinen, lähinnä humanistisia tieteitä edistävä yhdistys. Sen perustivat vuonna 1936 Turun yliopiston professorit. Seuran toimintamuodot ovat julkaisutyö sekä esitelmä- ja luentotilaisuudet. Seuran päätehtäväksi on muodostunut Henrik Gabriel Porthanin koottujen teosten julkaiseminen.
Porthan-Seuran jäsenistö koostuu ansioituneista suomalaisista tieteenharjoittajista (työjäsenet) ja huomattavista ulkomaista tiedemiehistä (kirjeenvaihtojäsenet). Kaikki kiinnostuneet voivat liittyä seuran vuosijäseniksi tai kannattajajäseniksi. Seurassa oli vuonna 2007 2 kunniajäsentä, 163 työjäsentä, 27 kirjeenvaihtajajäsentä ja 13 vuosijäsentä.

Historia

Turun yliopiston humanistisen tiedekunnan professorit Uno Harva, Einar W. Juva, Emil Öhmann, Topi Kallio, Paavo Ravila ja J. E. Salomaa kokoontuivat 27. toukokuuta 1936 Samppalinnaan keskustelemaan humanistisen seuran perustamisesta. Päätettiin perustaa "Porthan-Seura", jonka hallituksen puheenjohtajaksi valittiin professori Uno Harva ja sihteeriksi professori J .E. Salomaa. Seuran perustaminen oli ensimmäisen kerran ollut esillä jo vuonna 1930 Yrjö Koskisen 100-vuotisjuhlissa, mutta tuolloin asia vielä jäi.
Perustavassa kokouksessa päätettiin ryhtyä julkaisemaan yleissivistyksellistä aikakauskirjaa, jonka nimeksi marraskuussa valittiin Länsi. Sen päätoimittajana toimi professori Paavo Ravila ja taloudenhoitajana maisteri T. Lehtikunnas. Länsi ilmestyi vuosina 1936–1941 kaikkiaan 13 numeroa. Ilmestyminen lakkasi sodan tuomiin taloudellisiin ongelmiin. Paavo Ravila oli päätoimittajana koko ilmestymisajan.
Seuran muuksi toiminnaksi ovat vakiintuneet vuosittaiset kevät- ja syyskokoukset ja niiden yhteydessä pidetyt esitelmät. Lisäksi on aika-ajoin järjestetty erilaisia seminaareja. Ensimmäisessä kokouksessa Uno Harva luennoi Antero Vipusesta. Porthanin 200-vuotisjuhlissa vuonna 1939 professori J. E. Salomaan aiheena oli Porthanin filosofia. Marraskuussa 2005 dosentti Vesa Oittinen puhui Porthanin valistusfilosofiasta.

Henrici Gabrielis Porthan Opera Omnia

Alusta alkaen tärkeimmäksi tehtäväksi muodostui Porthanin koottujen teosten eli Opera Omnian toimittaminen. Opera Omnian ensimmäinen osa julkaistiin Porthanin syntymän 200-vuotisjuhlassa vuonna 1939. Se sisältää Porthanin väitöskirjat sekä vanhimmat hänen johdollaan julkaistut väitöskirjat.
Sarjan toista osaa odottaa aina vuoteen 1963 asti. Kolmas osa ilmestyi Porthan-Seuran täyttäessä 30 vuotta 1966 ja neljäs vuonna 1971. Nämä osat sisälsivät käsikirjoituksina säilynyttä ennen julkaisematonta Porthanin jäämistöä. Opera Omnian julkaiseminen on tämän jälkeen ollut suhteellisen säännöllistä. Vuonna 2006 ilmestyi koottujen teosten kahdestoista osa.

Auraica

Vuonna 2008 Porthan-Seura aloitti uuden Auraica-lehden julkaisemisen. Se on kerran vuodessa ilmestyvä tieteellinen verkkolehti, jossa julkaistaan lähinnä Turun Akatemian aikaan ja H. G. Porthaniin liittyviä oppihistoriallisia tutkimuksia.
Richard Demén-Willaume

Seuraura

Demén-Willaume on Hanhals IF:n kasvatti, mutta pelasi myöhemmät juniorivuotensa Frölunda HC:ssa, jossa hän voitti J20 SuperElitin mestaruuden vuosina 2003 ja 2005, J20 SuperElitin hopeaa vuonna 2006 sekä J18 Allsvenskanin mestaruuden vuosina 2002, 2003 ja 2004. Colorado Avalanche varasi Demén-Willaumen viidennellä kierroksella 154. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2004. Hän debytoi Elitserienissä kaudella 2004–2005, jolloin Demén-Willaume sai siellä tililleen kahdeksan runkosarja- ja yhden playoff-ottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin Frölundan J20-joukkueessa. Demén-Willaume voitti lukemalla +39 J20 SuperElitin tehopörssin.
Kausi 2005–2006 oli Demén-Willaumen varsinainen tulokaskausi Elitserienissä ja se toi hänelle 42 runkosarjaottelussa tehot 2+1=3. Hän voitti kauden päätteeksi Elitserien-hopeaa. Demén-Willaume pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua Euroopan seurajoukkueiden mestaruusturnauksessa. Hän pelasi kevätkautensa kuitenkin lähinnä Frölundan hopeaa voittaneessa J20-joukkueessa. Syksyllä 2006 Demén-Willaume osallistui Colorado Avalanchen harjoitusleirille, mutta loukkaantui taklaustilanteessa. Marraskuussa 2006 hän teki sopimuksen CHL-liigan Arizona Sundogsin kanssa ja pelasi siellä kauden kaikki yhdeksän otteluaan.
Kaudeksi 2007–2008 Demén-Willaume palasi kotimaahansa ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella HockeyAllsvenskan-joukkue Rögle BK:n riveihin. Hän oli nostamassa joukkuetta Elitserieniin kaudeksi 2008–2009. Demén-Willaume jatkoi Röglessä vielä kaudella 2009–2010, mutta hän jätti joukkueen kuitenkin tammikuussa 2010 ja siirtyi kaksi päivää myöhemmin Allsvenskan-joukkue Malmö Redhawksiin. Kaudella 2010–2011 Demén-Willaume jatkoi samassa sarjassa vuoden mittaisella sopimuksella Borås HC:n riveissä. Hän pelasi samalla kaudella myös kuusi ottelua lainalla sarjatasoa ylempänä Frölundassa.
Toukokuussa 2011 Demén-Willaume teki vuoden mittaisen sopimuksen ranskalaisjoukkue Rouen Hockey Élite 76:n kanssa. Hän voitti siellä sekä Ranskan-mestaruuden että Continental Cupin. Syyskuussa 2012 Demén-Willaume siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue Saimaan Palloon. Hänen sopimuksensa sisälsi marraskuun Karjala-turnaukseen asti kestäneen try-outin. Demén-Willaume ei saanut sen päätteeksi jatkosopimusta pelattuaan 14 ottelua. Reilu viikkoa myöhemmin hän siirtyi kolmen ottelun mittaisella lainasopimuksella HockeyAllsvenskanin Tingsryds AIF:ään, Kahden siellä pelatun ottelun jälkeen Demén-Willaume siirtyi kuuden ottelun mittaiselle try-outille Timrå IK:hon.

Maajoukkueura

Demén-Willaume pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2004.
Hannu Luotola

Hannu Luotola (s. 4. maaliskuuta 1947 Uusikaupunki) on suomalainen prikaatikenraali evp. Hän on toiminut puolustusvoimissa Hämeen Rykmentin komentajana 1994–1996 ja apulaishuoltopäällikkönä.
King Features Syndicate

King Features Syndicate on yhdysvaltalainen lehdistösyndikaatti. Syndikaatti jakaa sanomalehtistrippejä, palapelejä, kolumneja ja pelejä 5 000 sanomalehdelle ympäri maailmaa. Yhtiön perustivat William Randolph Hearst ja Moses Koenigsberg vuonna 1915.
Sameli Sivonen

Tausta

Sivonen vietti lapsuutensa Imatralla, Lieksassa ja Kuopiossa. Nuoruutensa Sivonen asui Vantaalla sekä Helsingissä valmistuen ylioppilaaksi Helsingin kuvataidelukiosta 2011. Lukuvuoden 2008–2009 Sivonen oli vaihto-oppilaana Yhdysvalloissa McLean High Schoolissa. Sivonen opiskelee arkkitehtuuria Aalto-yliopistossa sekä taloustiedettä Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa. Sivonen on ollut myös perustamassa Suomen arkkitehtiliitto SAFA:n opiskelija-alajaostoa Opiskelija-SAFAa ja toimi O-SAFAn ensimmäisessä johtokunnassa vuonna 2016.

Poliittinen ura

Sivonen on toiminut aktiivisesti opiskelijapolitiikassa vuodesta 2015 lähtien, jolloin hän tuli valituksi vaalien suurimmalla äänimäärällä Aalto-yliopiston ylioppilaskunnan edustajistoon Vihreämpi Aalto -listalta. Vuonna 2016 Sivonen toimi edustajiston varapuheenjohtajana. Nykyään Sivonen toimii myös Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan edustajistossa edustaen HYYn vihreitä.
Vuoden 2017 kuntavaaleissa Sivonen valittiin varavaltuutetuksi Helsingin kaupunginvaltuustoon 546 äänellä. Loppuvuodesta 2017 Sivonen valittiin Vihreiden nuorten puheenjohtajaksi vuosiksi 2018–2019 toimien ensimmäisen vuoden tamperelaisen Iiris Suomelan puheenjohtajaparina. Vihreillä nuorilla on kaksi tasa-arvoista puheenjohtajaa.
Sivonen on toiminut myös Vihreiden nuorten hallituksessa vuonna 2016, vastaten koulutus- ja opiskelijapolitiikasta, ja vihreiden puoluevaltuuskunnassa 2017–2019 sekä varajäsenenä 2016.
Oleg Saprykin

Ura

Saprykin on TsSKA Moskovan kasvatti. Hän aloitti pääsarjauransa kaudella 1997–1998, jolloin hän pelasi seurassa 20 ottelua Venäjän superliigassa. Tämän jälkeen Saprykin siirtyi rapakon taakse WHL-juniorisarjaan. Kaksi kautta Seattle Thunderbirdsissä olivat jättimenestyksiä, ensimmäisellä kaudella syntyi tehot 47+46=93. Tämä herätti NHL-seurojen kiinnostukset, ja Calgary Flames varasi hänet ensimmäisellä kierroksella peräti 11. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa.
Kaudella 1999–2000 Saprykin pääsi haistelemaan NHL-tunnelmaa neljän ottelun verran. Kauden 2000–2001 hän pelasi kokonaan Flamesissa, tehden 59 ottelussa tehot 9+14=23. Seuraavan kauden hän vietti pääosin AHL:ssä Saint John Flamesissa. Kausi 2001–2002 sujui pääosin NHL:ssä.
Kaudella 2003–2004 Saprykin pelasi pelkästään NHL:ssä ja Calgary eteni Stanley Cup -finaaleihin, jotka se hävisi Tampa Bay Lightningille. Saprykin oli pudotuspeleissä suuressa roolissa. NHL:n työsulkukauden 2004–2005 Saprykin pelasi kasvattajaseurassaan TsSKA Moskovassa.
Kaudeksi 2005–2006 Saprykin palasi NHL:ään ja Phoenix Coyotesiin, johon hänet oli myyty Denis Gauthierin kanssa vaihdossa Daymond Langkowiin. Seuraavalla kaudella hän teki Phoenixissa NHL-uransa piste-ennätyksensä 14+20=34 ja vakuutti hyvällä kahden suunnan pelillä, mutta tästä huolimatta hänet kaupattiin kesken kauden Ottawa Senatorsiin. Saprykin pelasi seurassa uransa toiset Stanley Cup -finaalit, mutta hän oli jälleen häviävänä osapuolena Anaheim Ducksin vietyä voiton.
Kaudeksi 2007–2008 Saprykin pelasi Venäjälle ja kasvattajaseuraansa TsSKA Moskovaan. Hän teki 57 pelissä tehot 29+20=49 ja oli joukkueensa paras pistemies. Seuraava kausi sujui Saprykiniltä vaisummin, kun pistemäärä putosi 39:ään. Kaudeksi 2009–2010 Saprykin siirtyi Dynamo Moskovaan, mistä hän siirtyi kesken kauden SKA Pietariin 24 ottelun jälkeen. Tämän jälkeen Saprykin siirtyi Salavat Julajev Ufaan.
Amerikankitararausku

Ulkonäkö ja koko

Amerikankitararauskulla on suussaan lukuisia pieniä hampaita. Kalan täysikokoinen pituus on 100 senttimetriä, laji painaa noin 10 kilogrammaa ja elää tavallisesti 12 vuoden ikäiseksi.

Ravinto ja elintavat

Amerikankitararausku oleskelee enimmän osan ajastaan pohjamutaan tai -hiekkaan kaivautuneena, ja lähtee vain harvoin uimaan. Lajin ravintoa ovat äyriäiset, ravut ja simpukat.
Sadan vuoden yksinäisyys

Sadan vuoden yksinäisyys (Cien años de soledad) on kolumbialaisen Nobel-kirjailijan Gabriel García Márquezin romaani vuodelta 1967 (suomennos 1971). Kirja on yksi García Márquezin pääteoksista ja latinalaisen Amerikan kirjallisuuden klassikko. Se on myös niin sanotun maagisen realismin tunnetuimpia edustajia. Kirja on käännetty 35 kielelle ja sitä on myyty yli 30 miljoonaa kappaletta.
Sadan vuoden yksinäisyys, samoin kuin eräät muutkin García Márquezin kirjat, sijoittuu kuvitteelliseen Macondon kylään Kolumbiassa. Elämäkerrassaan Elää kertoakseen García Márquez kertoo Macondon perustuvan kyliin, joissa hän lapsena asui.
Kirja kertoo tarinan Buendían suvusta, sen seitsemän sukupolven kukoistuksesta ja tuhosta. Se on hyvin vertauskuvallinen ja sen katsotaan tiivistävän Kolumbian tai koko latinalaisen Amerikan historian sotineen, vallankaappauksineen, banaaniplantaaseineen ja työläisten joukkomurhineen.

Teos Suomessa

Teos ilmestyi suomeksi 1971 (WSOY), suomentaja Matti Rossi. Kirjasta on otettu yli 20 painosta.

José Arcadio Buendía

Buendían suvun partiarkka, José Arcadio Buendía, on luonteeltaan vahvatahtoinen ja ruumiiltaan vahvarakenteinen. Hänellä on syvä kiinnostus filosofisia ja teknisiä ongelmia kohtaan. Macondon alkupäivinä hän on vastuussa kylän kehityksestä, mutta hänen vaikutuksensa vähenee romaanin edetessä ja hänen tullessaan hulluksi etsiessään viisasten kiveä. Lopulta José Arcadio menettää järkensä ja alkaa puhua kieltä, joka on muille tuntematonta. Hänet sidotaan puuhun, jossa hän muistuttaa lukijaa entisestä Macondosta.

Úrsula Iguarán

José Arcadio Buendían vaimo on perheen matriarkka, joka elää useimpien sukupolvien ajan. Úrsula johtaa perhettä vahvalla tahdolla ja varmalla kädellä läpi kirjan ja kuolee arviolta noin 114−122 vuoden ikäisenä.

José Arcadio

José Arcadio Buendían vanhin poika, José Arcadio, on perinyt isänsä jääräpäisen ja impulsiivisen käytöksen. Kun mustalaiset saapuvat Macondoon, mustalaisnainen, joka näkee José Arcadion alasti, väittää hänellä olevan suurin sukupuolielin, jonka nainen on koskaan nähnyt. José Arcadiolla on suhde vanhempaan naiseen nimeltä Pilar Tenera, mutta nuori José Arcadio karkaa mustalaisten mukaan saatuaan tietää Pilarin olevan raskaana. José Arcadio palaa Macondoon myöhemmin karskina miehenä aiheuttaen hämmennystä kylässä.

17 Aurelianoa

Eversti Aureliano Buendían 17 Aureliano-nimistä poikaa, kaikki eri puolilta maata, jotka kaikki saivat alkunsa everstin sotamatkojenaikaisista naissuhteista. Jotkin näistä pojista asuvat osan elämästään Macondossa, esimerkiksi jäätehdasta pitäen. 17 pojasta 16 kokee joukkotuhokuoleman everstin kerran lausuessa "Kerran vielä aseistan poikani!" - ilmeisesti vanhoilliset pelästyvät tätä ja kaikki nuo 16 tapetaan samana päivänä. seitsemästoista onnistuu pakenemaan viidakkoon jonka hän tuntee kuin "omat viisi sormeaan". Viimeisin elossa oleva Aureliano palaa myöhemmin Macondoon etsien suojaa ja kuolee kaupungissa saatuaan luodin suoraan otsaansa.
Nurmen lava

Historia

Nurmen lava on Oulun Yliopiston selvityksessä todettu Suomen vanhimmaksi toimivaksi tanssilavaksi. Vuonna 1912 Nurmen VPK rakensi tanssilavan talkoilla. Kun lava oli toiminut vuoden pari, niin seuraavana talvena sen katto romahti. Katto korjattiin ja sen rakenteita vahvistettiin.
Naprej zastava slave

Sloveeniksi

Naprej zastava Slave
Naprej zastava slave,

na boj junaška kri,

za blagor očetnjave

naj puška govori!
Z orožjem in desnico,

nesimo vragu grom,

zapisat v kri pravico,

ki terja jo naš dom.
Naprej zastava slave,

na boj junaška kri,

za blagor očetnjave

naj puška govori!
Naprej! Naprej!

Käännös suomeksi

Eespäin, kunnian lippu
Eespäin, kunnian lippu,

taistoon, vereen sankarten!

Isänmaamme tähden

soikoon kiväärit.
Asein, joita kannamme kupeellamme,

tuomme vihan perkeleen

kirjoittamaan verellä oikeuden,

jota maamme vaatii.
Eespäin, kunnian lippu,

taistoon, vereen sankarten!

Isänmaamme tähden

soikoon kiväärit.
Eespäin! Eespäin!
Baker Lake

Historia

Turkiskauppaa harjoittanut Hudson's Bay Company perusti Baker Laken kylään kauppa-aseman vuonna 1916. Kylään perustettiin anglikaanisen kirkon lähetysasema vuonna 1927. Kanadan ratsupoliisin paikallinen tukikohta perustettiin 1930, mutta kaupungissa oli ollut ratsupoliisin edustaja jo vuodesta 1915 lähtien. Vuonna 1957 kylään rakennettiin pieni sairaala, ja alueellinen koulu avattiin 1958.

Liikenne

Alueella ei ole maanteitä eikä rautatietä. Baker Laken lentoasemalta on lentoyhteyksiä Rankin Inletiin ja muualle Kanadaan.