google/wiki40b huggingface dataset:
Putkilammi

Maantietoa

Lammen pituus on 250 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 4,3 hehtaaria. Se sijaitsee kilometrin Aurejärven kirkosta kaakkoon ja se jää Putkinevalla yhdysteiden 3350 ja 3351 väliin. Lampea ympäröi tiheästi ojitettu Putkineva, josta laskee lampeen 18 suo-ojaa. Eteläisin oja on lammen laskuoja, joka kulkee etelään ja laskee 3,5 kilometrin päässä Yliseen Latvajärveen. Rantaviivan pituus on 750 metriä ja rantaviivaa reunustaa kapea avosuon kaistale. Itärannalla sijaitsee yksinäinen rakennus ja itärantaan johtaa yksinäinen kävelypolku. Polku on 150 metriä pitkä ja se tulee yhdystieltä 3350.
João Domingos Bomtempo

João Domingos Bomtempo (28. joulukuuta 1775 Lissabon – 18. elokuuta 1842 Lissabon) oli portugalilainen säveltäjä ja pianisti. Hänen isänsä Francesco Saverio Bomtempo oli oboisti Portugalin hovin orkesterissa. Hän sävelsi uransa aikana muun muassa viisi pianokonserttoa, kaksi sinfoniaa, requiemin ja pianomusiikkia. 
Bomtempo syntyi Lissabonissa vuonna 1775. Hän työskenteli kotimaansa lisäksi muun muassa Lontoossa ja Pariisissa. Lontoon vuodet 1810–1814 olivat hedelmällistä aikaa: Bomtempo sävelsi muun muassa teokset 3 Grandes Sonatas, op. 9, Hino Lusitano, op.10, I Grande Sinfonia, op. 11 ja Marcha de Lord Wellington. Vuonna 1820 Bomtempo palasi Lissaboniin, jossa hän samana vuonna esitti kuuluisan teoksensa Requiem, "À Memória de Camões", op. 23. Hänet nimitettiin vuonna 1836 perustetun portugalilaisen Conservatório Geral de Arte Dramática -konservatorion johtajaksi, ja hän työskenteli virassa kuolemaansa saakka. Bomtempo kuoli aivohalvaukseen syntymäkaupungissaan Lissabonissa vuonna 1842.
Elina Karjalainen

Elämä ja ura

Elina Karjalainen syntyi Viipurissa 3. kesäkuuta 1927 varatuomari Erkki (Erik Reinhold Konstantin) ja Aili Sarasteen perheeseen. Evakkoperhe muutti sodan jälkeen Kuopioon, missä Elina Karjalainen asui opiskeluvuosiinsa asti. 
Alkukauhistustensa jälkeen hän tottui Savon murteeseen ja kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion yhteiskoulusta vuonna 1946. Seuraavana vuonna hän muutti Antti- ja Veikko-veljiensä perässä Helsinkiin opiskelemaan yliopistossa kirjallisuutta, taidehistoriaa ja psykologiaa. Vuonna 1949 hänet vihittiin avioliittoon pianisti, juristi Pentti Karjalaisen kanssa, ja he muuttivat vuonna 1950 takaisin Kuopioon. Kodin he perustivat Jänneniemeen.

Toimittajana ja kirjailijana

Elina Karjalainen ei vienyt opintojaan päätökseen vaan alkoi hoitaa lapsiaan ja hankkia elantoaan toimittajana Savon Sanomissa vuodesta 1955 ja Uuden Suomen aluetoimittajana vuodesta 1959. Itselliseksi toimittajaksi hän siirtyi vuonna 1963 ja vakituiseksi toimittajaksi Suomen Kuvalehteen vuosiksi 1973–1987 (hän kirjoitti lehteen 1962–1989).
Karjalainen aloitti pakinoinnin radiossa vuonna 1963 ja pakinoi myös Kotiliedessä nimimerkillä Papurikko vuosina 1962–1974. Pakinoissa on tunnelmallinen ja lämmin sävy. Papurikon perheessä äiti on luovan työn tekijä ja matkustelee enemmän kuin tavalliset kotiäidit. Tekstien komiikka muodostuu tapahtumista. Kirjoittaja luo jännitettä myös siitä, että perheen toinen poika kuvataan konservatiiviksi ja toinen radikaaliksi. 
Elina Karjalaisen äidin kuolema syksyllä 1939 oli sodan syttymisen ja kodin menettämisen ohella kriisi, joka laukaisi Karjalaisessa kirjoittamishalun. Kirjoja syntyi pitkän uran aikana runsaasti, mutta erityisesti Karjalainen tunnetaan lastenkirjoista. 
Karjalaisen on arvioitu esiintyvän oppikirjat ja antologiat mukaan lukien 108 teoksessa.

Uppo-Nalle

Ensimmäinen Uppo-Nalle -lastenkirja ilmestyi vuonna 1977 ja sen 21. painos vuonna 2002. Näitä Hannu Tainan kuvittamia kirjoja ilmestyi 22. Kirjasarjan tausta oli satu, jota Karjalainen alkoi kertoa tuttavalapselle, joka joutui pitkään olemaan sairaalassa vuodepotilaana. Elina Karjalainen lupasi lähettää tälle joka päivä sadun osan sisältävän kirjeen, ja nämä lähetykset toimivat Uppo-Nallen hahmon ja tarinan pohjana.
Kirjailija loi vielä diabeteksen vuoksi näkönsä menetettyäänkin lukuisia kirjoja sanelemalla. Karjalainen menehtyi 14. elokuuta 2006 pitkälliseen sairauteen. Hänet on haudattu puolisoineen Valamon luostarin hautausmaalle Heinävedelle.
Ada-uchi

Ada-uchi oli viranomaisen vahvistama lupa kostaa sukulaisen surmaajalle keskiaikaisessa Japanissa. Tämä oli voimassa sekä samurailuokassa että myös muiden säätyjen: talonpoika, käsityöläinen ja kauppias keskuudessa. Eli alemmankin säädyn edustajan surmaaminen saattoi johtaa lailliseen verikostoon.

Mikä saattoi johtaa Ada-uchin

Samurai säätyyn kuuluvalla oli Meiji-kauden loppuun asti oikeus (Kiri sute gomen) tuomita ja rangaista heti paikan päällä, mukaan lukien surmata jos tarpeellista, alempien säätyjen edustajia (talonpoika, käsityöläinen tai kauppias) ja poistua paikalta ilman ilmoitusvelvollisuutta paikallisille viranomaisille, jos nämä "käyttäytyvät toisin kuin heiltä oli lupa odottaa". Tällainen samurain suorittama "oikeuden teko" saattoi johtaa alemman säädyn ada-uchiin. Toisin kun samurai-säädyn fukushu-verikosto, ada-uchi oli sallittu kohdistaa ainoastaan surmaajaan. Ada-uchi kostaja ei saanut olla surmaajaa korkeammassa yhteiskunnallisessa asemassa eli säädyssä mutta kylläkin alemmassa. Ada-uchi vaati aina paikallisen viranomaisen myöntämän luvan tai lisenssin. Kun ada-uchi tuli suoritettua, alkuperäisen surman loukkaus tuli pois pyyhittyä eikä surmakierre saanut jatkua. Jos näin kuitenkin tapahtui, viranomaiset laskivat seuraavat surmat murhiksi.
P-Max

P-Max on Stena Bulk -varustamon käyttämä nimitys tietyistä öljynjalosteita kuljettavista tuotesäiliöaluksista englanniksi product tankers mistä lyhenne P on peräisin. Laivasarjan ensimmäinen kantavuudeltaa 49 900 tonnin alus luovutettiin vuonna 2005. Laivat on rakentanut Brodosplitin telakka Kroatiassa. P-Max - laivan pituus on 182,9 metriä, leveys 40,0 metriä, syväys 11,3 metriä ja koneteho 2 x 7 860 kilowattia. Lastia laiva voi ottaa 69 400 kuutiometriä ja kuljettaa sitä 14,5 solmun (27 km/h) nopeudella. Turvallisuussyistä laivoissa on kaksoisrunko ja kaksinnettu koneisto: kaksi moottoria, kaksi potkuria ja kaksi peräsintä. Tällaisia säiliöaluksia käytetään öljyn kuljetuksiin myös jäisillä merillä, sillä laivat on vahvistettu jäissäkulkua varten.
Halo Infinite

Kehitys

Halo Infinite esiteltiin vuoden 2018 Electronic Entertainment Expo -pelimessuilla, ja sen kerrottiin toimivan uudella Slipspace-pelimoottorilla. 343 Industriesin Chris Leen mukaan visuaaliseen ilmeeseen on haettu vaikutteita pelisarjan aiemmista osista, ja se keskittyy vahvemmin Master Chiefin tarinaan kuin Halo 5.
Faouzi Chaouchi

Ura

Chaouchi edusti vuosina 2003-2006 synnyinkaupunkinsa seuraa JS Bordj Menaielia. Sittemmin hän siirtyi Algerian menestyneimpään seuraan JS Kabylieen vuonna 2006. Chaouchi vietti seurassa kolme kautta ykkösvahtina ja saavutti parhaimmillaan Algerian mestaruuden kaudella 2007-2008. Hän onnistui myös kerran maalinteossa Afrikan Mestarien liigassa, kun Kabylie voitti ottelun Chaouchin tekemällä rangaistuspotkumaalilla 2-1 kamerunilaista Coton Sportia vastaan. Kabylie kuitenkin putosi jatkosta yhteismaalein 2-4. Hänet valittiin sittemmin kauden 2008-2009 Algerian parhaaksi maalivahdiksi.
Chaouchi siirtyi kauden 2008-2009 jälkeen ES Sétifiin, jossa hän saavutti ensimmäisellä kaudellaan North African Cup of Cup Champions mestaruuden. Toisella kaudellaan hän oli voittamassa Algerian cupin mestaruutta. 30. marraskuuta 2010 Chaouchi sai Algerian pääsarjan kurinpitolautakunnalta yhden ottelun pelikiellon ja 20 tuhannen dinarin sakot yhdessä Khaled Lemmouchian kanssa AS Khroub ottelun jälkeen. Chaouchi pelasi samalla viimeisen kautensa ES Sétifin paidassa kaudella 2010–2011.
19. heinäkuuta 2011 Chaouchi siirtyi yhden vuoden sopimuksella MC Algeriin.

Maajoukkueura

Chaouchi pelasi ensimmäisen maaottelunsa Algerian maajoukkueessa 26. maaliskuuta 2008 Kongon demokraattista tasavaltaa vastaan.

Afrikan-mestaruuskilpailut 2010

Vuoden 2010 MM-kisojen ja Afrikan kisojen karsinnoissa Chaouchi nousi yhdeksi maansa sankariksi Algerian voitettua 1-0 uusintaotteluun menneen karsintaottelun Egyptiä vastaan. Hyvien otteiden myötä hänet valittiin vuoden 2010 Afrikan-kisoihin, jossa Chaouchin tarkoitus oli toimia varamaalivahtina, mutta ykkösmaalivahdiksi valitun Lounès Gaouaouin koettua äkillisen sairastumisen, nousi Chaouchi maansa ykkösvahdiksi. Hän pelasi kaikki maansa ottelut, lukuun ottamatta pronssiottelua saatuaan välierissä punaisen kortin Egyptiä vastaan.

MM-kilpailut 2010

Afrikan kisoissa tapahtuneen ulosajon myötä Chaouchi sai alun perin kolmen ottelun pelikiellon Algerian jalkapalloliitolta FIFA:n hallinnoimissa arvokisoissa, jonka myötä hän olisi ollut sivussa kaikista kolmesta Algerian alkulohkon ottelusta vuoden 2010 MM-kisoissa. Maaliskuussa 2010 Chaouchin rangaistusta lievennettiin ja hän on sivussa maansa kahdesta ensimmäisestä ottelusta. Sittemmin Algerian jalkapalloliitto oletti Chaouchin kärsineen rangaistuksensa, kun Algeria pelasi CHAN 2011 karsinnat, jossa pelaa vain Algerian paikallisen sarjan pelaajat. FIFA ei kuitenkaan aluksi saanut tietoa tapahtumasta, mutta myöhemmin Afrikan jalkapalloliitto ja FIFA pitivät kokouksen pelikiellon kärsimisestä, joka tulkittiin kärsityksi Chaouchin osalta. Tämän myötä hän sai aloittaa MM-kisat avausottelusta lähtien.
Kisojen aikana Chaouchi pelasi maansa avausottelun Sloveniaa vastaan, jonka Algeria hävisi maalein 1-0. Se jäi myös hänen ainoaksi otteluksi turnauksessa, kun Raïs M'Bohli korvasi Chaouchin loukkaantumisen johdosta myöhemmissä otteluissa.

Yksityiselämä

Chaouchi syntyi Bordj Ménaielissa Houria ja Rachid Chaouchille, joka pelasi poikansa tavoin maalivahtina JS Bordj Ménaïelissa.
Mogadorin pommitus

Tausta

Mogadorin pommitus oli seurausta Marokon liittoutumisesta algerialaisen kapinallisen ja ruhtinaan Abdulqadirin kanssa Ranskaa vastaan. Ranska oli ennen Essaouiraa pommittanut Marokon pohjoisrannikon Tangeria sekä lyönyt 14. elokuuta Marokon armeijan Algerian rajalla lähellä Oujdan kaupunkia Islyn taistelussa.

Pommitus

Mogadorin pommitus alkoi lähteestä riippuen 15. tai 16. elokuuta. Pommituksen aikana kaupungissa asuneen englantilaisen asukkaan mukaan taistelu alkoi tosin 13. elokuuta kello yhdeksältä aamulla marokkolaisten alkaessa ampua ranskalaisia 21 tykillään. Ranskalaiset eivät tuolloin vielä olleet asemissaan, eivätkä siten vastanneet tuleen kuin vasta kello kahdelta iltapäivällä. Ranskan laivaston vahvuuteen kuului muun muassa höyrylaivoja, prikejä ja fregatti. Marokkolaiset viranomaiset ja useat kaupungin asukkaat pakenivat kaupungista. 900 hengen ranskalaisjoukko nousi maihin Essaouiran edustan Mogadorin saarelle 16. elokuuta ja valtasi saaren varuskunnan ja linnoitukset. Ranskan tappiot pommituksessa englantilaisen asukkaan kuvauksen mukaan oli noin 20 kaatunutta ja useita haavoittuneita. Marokkolaiset menettivät pelkästään Mogadorin saarella noin 500 kaatunutta. Lisäksi kaupungissa tuli kaatuneita.
Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alue

Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.7)  on Suomen vesistöaluejaotuksessa yksi Kokemäenjoen vesistön (vesistöaluetunnus 35) ensimmäisen jakovaiheen osa-alueista. Se käsittää Kokemäenjoen vesistössä alueen, joka kerää vedet Pirkanmaalta Tampereelta, Kangasalta, Valkeakoskelta, Pälkäneeltä, Orivedeltä, Juupajoelta ja Ruovedeltä, Keski-Suomesta Jämsästä ja Kuhmoisista, Päijät-Hämeestä Padasjoelta, Kanta-Hämeestä Hämeenlinnasta ja Janakkalasta, ja laskee ne Mallasveden ja Valkeakosken (koski) kautta Vanajaveden–Pyhäjärven alueella (35.2) Vanajaveteen. Vesistön valuma-alueen alarajana on Valkeakoski (koski). Veden jatkavat edelleen Pyhäjärveen, joka laskee Nokialla Nokiankosken kautta Kuloveteen, joka kuuluu Kokemäenjoen alueeseen (35.1). Kokemäenjoki laskee Porissa Selkämereen. Valuma-alueen pinta-ala on 4 449,79 neliökilometriä ja järvisyys 18,7 %.
Alla olevista järvien, jokien ja valuma-alueiden tiedoista suurin osa on tuotu sekä Suomen ympäristökeskuksen (SYKE) Ympäristö- ja paikkatietopalvelusta että Kansalaisen karttapaikasta.
SVCD

SVCD (Super Video Compact Disc) on optinen digitaalinen tallennusväline. Se on suunniteltu VCD:n (Video CD) seuraajaksi ja onkin sen kanssa hyvin samankaltainen.

Ominaisuudet

SVCD mahdollistaa vähintään 35 minuutin tallentamisen tavalliselle CD-levylle. Parhaimmalla laadulla videon bittivirta on korkeintaan 2600 kbit/s ja äänen 384 kbit/s. Maksimipituutta videolle ei ole määritelty, mutta pidempi video vaatii luonnollisesti alhaisemman bittivirran käyttämistä ja tarkoittaa siten huonompaa kuvanlaatua. SVCD:n resoluutio on PAL/SECAM-formaatissa 480×576 ja NTSC-formaatissa 480×480.
Kuvanlaadussa SVCD sijoittuu VCD:n ja DVD:n välimaastoon. SVCD mahdollistaa kuvan lisäksi joko kaksi stereo tai neljä mono ääniraitaa sekä korkeintaan neljä eri tekstitysraitaa. Tämän lisäksi SVCD tukee useita muitakin ominaisuuksia, kuten valikoita, kappaleita (chapters), soittolistoja sekä yksinkertaisia kuvaesityksiä, joissa voi olla myös ääniraita.
SVCD-levyjä voidaan toistaa useimmilla DVD-soittimilla sekä tietokoneilla sopivan toisto-ohjelman avulla. Formaatin eroista johtuen DVD:hen verrattuna, kaikissa soittimissa SVCD-levyt eivät kuitenkaan toimi.
Arnikit

Tuntomerkkejä

Pohjoismaissa tavataan kolme arnikkilajia: tunturiarnikki, lännenarnikki ja etelänarnikki. Ne ovat monivuotisia ruohokasveja, joilla on ehyet vastakkaiset lehdet ja suuret keltakukkaiset mykeröt.
Etelänsatakieli

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 15–16,5 cm. Ulkonäöltään erehdyttävästi satakielen näköinen. Selkäpuoli on lämpimänruskea, pyrstö ja yläperä kirkkaan punaruskeat. Vatsapuoli on harmahtavan beige, mutta kyljet ja kurkku ovat yleensä tummemmat, tasaisen beigenruskeat. Pää on harmahtavan kellanruskea. Silmä on kookas ja musta, ja sitä ympäröi vaalea silmärengas. Lajia on joskus mahdotonta erottaa satakielestä, mutta etelänsatakielen pyrstön yläpinta on punaisempi, eikä sillä ole rinnassa selvää harmaata suomukuviointia kuten satakielellä yleensä.
Etelänsatakielellä ei ole selvää kutsuääntä. Varoitusääniä ovat viheltävä ja hieman nouseva "yihp" sekä nariseva "errr". Etelänsatakielen laulu on melodista, voimakasta ja koko ajan muuntelevaa. Säkeet ovat melko lyhyitä, 2-4 sekuntia, ja niiden välissä on usein saman pituinen tauko. Säkeet rakentuvat trilleistä, huiluvihellyksistä sekä solisevista ja pulputtavista äänistä. Satakieli ja etelänsatakieli voivat omaksua toisiltaan laulun osia tai joskus myös koko säkeen. Yleisempää on, että satakieli matkii etelänsatakielen laulua.

Esiintyminen

Viimeinen jääkausi erotti satakielet kahdeksi erillispopulaatioksi, jotka kehittyivät eri lajeiksi. Etelänsatakieli esiintyy Keski- ja Etelä-Euroopassa, sekä Lähi-idästä aina Mongoliaan saakka. Euroopan kanta on 8,5–23 miljoonaa yksilöä. Laji on muuttolintu, joka talvehtii eteläisessä Afrikassa. Suomessa tavataan lähes vuosittain joitakin yksilöitä.

Elinympäristö

Etelänsatakieli pesii metsissä ja metsiköissä, joissa on runsaasti aluskasvillisuutta. Se elää mielellään vesistöjen läheisyydessä.

Lisääntyminen

Pesä on maassa kasvillisuuden kätköissä, joskus matalalla kasvillisuuden varassa. Munia on 4–5, joita naaras yksin hautoo noin 13 päivää. Poikaset lähtevät pesästä lentokyvyttöminä 11 päivän ikäisinä. Pesii tavallisesti kahdesti kesän aikana. Naaras voi munia toisen pesyeen, vaikka ensimmäisessä poikaset ovat yhä pesässä. Siinä tapauksessa koiras huolehtii ensimmäisen pesyeen poikasten ruokkimisesta.

Ravinto

Etupäässä maassa liikkuvat hyönteiset ja muut selkärangattomat, kuten ampiaiset ja muurahaiset. Syksyllä syö myös marjoja.
André Tardieu

André Pierre Gabriel Amédée Tardieu (22. syyskuuta 1876 Pariisi – 15. syyskuuta 1945 Menton) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi kolmesti Ranskan pääministerinä vuosina 1929–1930 ja 1932.
Tardieu opiskeli École Normale Supérieuressa ja loi 1897–1902 lyhyen diplomaattiuran, minkä jälkeen hän siirtyi lehtimieheksi ja sai mainetta Le Temps -lehden ulkomaanosaston johtajana. Hän julkaisi myös useita kansainvälistä politiikkaa käsitelleitä kirjoja. Hänet valittiin 1914 Ranskan edustajainkamariin, mutta ensimmäisen maailmansodan sytyttyä hän liittyi jalkaväkeen ja palveli sotilaana vuoteen 1916. Tardieu oli yksi Ranskan valtuuskunnan jäsenistä Pariisin rauhankonferenssissa ja osallistui Versaillesin rauhansopimuksen sisällön muotoiluun. Hän esiintyi voimakkaana Georges Clemenceaun politiikan tukijana ja toimi Clemenceaun hallituksessa marraskuusta 1919 tammikuuhun 1920 Ranskaan liitettyjen Alsacen ja Lorrainen ministerinä. Clemenceaun vetäydyttyä politiikasta Tardieu torjui kaikki hänelle tarjotut ministerinsalkut ja toimi 1921–1924 poleemisen L’écho national -lehden päätoimittajana. Hän seurasi oppi-isänsä poliittista linjaa tuomitsemalla kaikki ehdotukset Versaillesin rauhassa Saksalle määrättyjen rangaistusten lieventämisestä. Tardieu putosi edustajainkamarista vuoden 1924 vaaleissa, mutta hänet valittiin uudelleen kaksi vuotta myöhemmin.
Tardieu toimi yleisten töiden minsierinä ja sittemmin sisäministerinä Raymond Poincarén hallituksessa 1920-luvun lopulla ja kohosi parlamentissa keskusta-oikeiston johtavaksi poliitikoksi. Hän toimi pääministerinä 2. marraskuuta 1929 – 17. helmikuuta 1930 ja 2. maaliskuuta – 5. joulukuuta 1930. Hänen hallituksensa käyttivät paljon varoja julkisiin hankkeisiin. Tardieu toimi Pierre Lavalin johtamissa hallituksissa 1931–1932 maatalousministerinä ja 1932 lyhyesti sotaministerinä, kunnes palasi kolmannen kerran pääministeriksi 20. helmikuuta 1932. Hävittyään parlamenttivaaleissa hän kuitenkin erosi jo 10. toukokuuta samana vuonna. Lopullisesti Tardieu vetäytyi politiikasta vuonna 1936.
Tardieun tuotantoon kuuluvat muun muassa La France et les alliances (1908), Versaillesin rauhaa käsittelevä La Paix (1921) ja Ranskan parlamentaarista järjestelmää arvostellut kaksiosainen teos La Révolution à refaire (1936–1937).
Ašera

Ašera on seemiläinen äitijumala, jota palvottiin laajalti Syyrian ja Palestiinan alueella. Ašera on Dagonin puoliso ja Baalin äiti. Ašera esiintyy lukuisissa muinaisissa kirjoituksissa, kuten akkadinkielisissä teksteissä nimillä Ašratum/Ašratu ja heettiläisissä lähteissä nimillä Ašerdu/Ašertu. Ašeraa pidetään yleensä samana jumalana kuin ugaritilaista (kanaanilaista) ʼAṯirat-jumalatarta, ja ugaritilaisissa lähteissä hänen puolisonsa oli Ēl.
Hepburn-järjestelmä

Hepburn, Hebon-shiki, on romanisaatiojärjestelmä. Se on nimetty James Curtis Hepburnin mukaan, joka käytti sitä 1887 julkaistussa japani–englanti-sanakirjassaan kuvaamaan japanin kielen äänteitä latinalaisilla aakkosilla. Hepburnistä on olemassa kolme versiota: perinteinen, uudistettu ja muunnettu. Näistä perinteinen ja uudistettu ovat yleisimmin käytössä olevat japanin kielen romanisaatiomenetelmät.

Hepburn-romanisaation piirteet

Hepburnin huomattavin piirre on, että sen kirjoitusasu perustuu englannin kielen fonologiaan.
Mustafa Tettey Addy

'Mustafa Tettey Addy' (synt. 1942, Avernor, Accra, Ghana) on ghanalainen muusikko ja etnomusikologi. Addy kuuluu Ghanan ga-kansaan, ja on vakaumuksellinen muslimi. Addyn perustama The Obonu Drummers -ryhmä esittää ja on levyttänyt lukuisia Addyn säveltämiä rytmiteoksia, jotka pohjaavat ga-kansan rytmeihin ja kuninkaalliseen obonu-rummuttamiseen.
Kopolymeeri

Kopolymeeri on polymeeri, joka on muodostunut kahdesta tai useammasta keskenään erilaisesta monomeeristä. Kopolymeerejä valmistetaan polymerisoimalla eri monomeerejä eli yhdistämällä monomeerit toisiinsa. Tätä kutsutaan kopolymeroinniksi. Kopolymeeri eroaa homopolymeerista, jossa on vain yhtä monomeeriä.
Indie rock

Indie rock (myös indie-rock ja indierock) on vaihtoehtorockin alalaji, jota edustaa joukko pieniä yhtyeitä, jotka julkaisevat materiaaliaan usein joko  pienillä ja riippumattomilla levy-yhtiöillä tai omakustanteina.
Nykyisin termiä käytetään yhä väljemmin ja laajenevassa mittakaavassa, ja jopa erittäin menestyneiden ja suurille kansainvälisille levy-yhtiöille siirtyneitä artisteja saatetaan luokitella indierockiksi. Kuten yleensäkin musiikkigenrejen suhteen, ilmenee kuuntelijoiden ja fanien suhteen runsaasti erimielisyyksiä lajityypistä ja siihen luokiteltavista yhtyeistä.
Pohjansiilikäs

Koko ja ulkonäkö

Pohjansiilikkäällä on monien muiden siilikkäiden tapaan värikäs ja kirjava ulkonäkö. Etusiivet ovat mustanharmaat ja niissä on vaaleankeltaisiä täpliä. Takasiivet ovat hieman vaaleammat ja niiden täplät ovat vaihtelevissa määrin oranssinpunaiset. Ruumis on tumma ja karvainen. Keskiruumiin etuosa ja takaruumiin kärki ovat keltaiset. Siipien kärkiväli on 42–50 mm, naaraat ovat hieman kookkaampia.
Toukka on karvainen, täysikasvuisena 50–55 mm pitkä. Kotelo 20–25 mm pitkä ja huomattavasti sitä suuremman, päärynänmuotoisen kotelokopan ympäröimä.

Levinneisyys ja lentoaika

Lajilla on arktinen levinneisyys. Suomessa sitä on tavattu ainoastaan Enontekiön tuntureilla, pääasiassa Kilpisjärven alueella. Myöhemmin lajia on löydetty muualtakin, Pohjois-Ruotsin lisäksi Pohjois-Venäjältä, Itä-Siperiasta, Altaivuorilta sekä Pohjois-Amerikan arktisilta alueilta. Pohjois-Norjassa laji on tavattu kuitenkin vain kolme kertaa. Pohjansiilikäs lentää yhtenä sukupolvena kesäkuun puolivälistä heinäkuun alkuun. Se on runsaslukuisempi parillisina vuosina.

Elinympäristö ja elintavat

Pohjansiilikäs on harvalukuinen laji, jonka koiraat lentävät nopeasti lähellä maanpintaa ja ainoastaan aurinkoisina iltapäivinä. Naaras istuu aurinkoisilla kivillä ja lentää harvoin. Elinympäristössä tulee olla runsaasti laakeaa kivikkoa.
Naaras munii 150–330 munaa kivien alapinnoille. Toukkakehitys kestää vähintään kaksi vuotta, mutta epäsuotuina vuosina se voi kestää pitempäänkin. Toukkia löydetään usein piilottelemasta kivien alta. Viimeisen talvehtimisen jälkeen toukka kiipeää heti lumen sulettua kiven päälle, kehrää kotelokopan ja koteloituu.
Vuoden 1799 jälkeen perhosesta ei tehty havaintoja koko maailmassa, ennen kuin vuonna 1962 Olavi Sotavalta sai haaviinsa elävän yksilön Saanan laelta. Sen jälkeen lajia ja etenkin sen kotelokoppia on löydetty alueelta useamminkin. Kun lajia Sotavallan tutkimusten ansiosta opittiin etsimään, sitä on löytynyt laajalti koko arktiselta alueelta. Erikoisena piirteenä pohjansiilikäs voi vaipua diapaussiin elinvaiheesta riippumatta, kun yleensä diapaussi on mahdollinen vain tietyssä vaiheessa.
Ruotsin kansallisessa uhanalaisarvioinnissa pohjansiilikäs on arvioitu erittäin uhanalaiseksi, Suomessa se on silmälläpidettävä (NT)

Ravintokasvi

Toukka on polyfagi ja syö mm. raitaa (Salix caprea), verkkolehtipajua (Salix reticulata) sekä vaivaispajua (Salix herbacea), mutta on kasvatuksessa suosinut voikukkaa (Taraxacum) ja ratamoita (Plantago).