Tikkurilan kirkko

Suunnittelu ja rakentaminen

Tikkurilan kirkko rakennettiin alun perin Helsingin pitäjän seurakuntalaisten, erityisesti nuorison kokoontumistiloiksi. Se oli arkkitehti Leena Niukkasen mukaan Suomen ensimmäisiä seurakunnallisia monitoimitiloja. Rakennusta kutsuttiin aluksi työkeskukseksi, sen jälkeen seurakuntakeskukseksi ja lopulta kirkoksi. Rakentamistahti oli nopea: suunnittelutoimikunta asetettiin maaliskuussa 1954 ja tontti ostettiin kesäkuussa. Arkkitehti esitteli ensimmäiset luonnokset lokakuussa 1954, lopullinen rakentamispäätös tehtiin tammikuussa 1955. Kirkon peruskivi muurattiin 19. marraskuuta 1955 ja harjakaisia vietettiin huhtikuun 1956 lopussa. Yleislakko talvella 1956 viivästytti rakentamista. Rakennus valmistui marraskuun 1956 alkupuolella, ja työkeskuksen tupaantuliaiset pidettiin joulukuun alussa. Työkeskuksen kahdet vihkiäiset pidettiin 30. joulukuuta 1956. Suomenkielinen Helsingin pitäjän seurakunta ja ruotsinkielinen Helsinge församlingen pitivät erikseen omat juhlat. Vihkimisen toimittivat Tampereen piispa Eelis Gulin ja Porvoon piispa G. O. Rosenqvist.

Kirkkorakennus

Pohjaltaan suorakaiteen muotoinen kirkko oli harjakattoinen, siinä oli kaksi kerrosta ja kellarikerros. Rakennuksen runko oli betonia ja julkisivut punatiiltä. Erillinen kellotorni valmistui vuonna 1969, ja sen suunnitteli arkkitehti Kalle Niukkanen. Tornissa oli kolme kelloa.

Tontin muut rakennukset

Kirkon tontille rakennettiin myös asuin- ja toimistosiipi, joka purettiin vuonna 1987. Vuonna 1976 samalle tontille, mutta Unikkotien varteen rakennettiin virastorakennus Vantaan seurakunnille. Kirkon rakennuksessa tehtiin korjaus- ja muutostöitä vuosina 1974–1975 ja peruskorjaus vuosina 1979–1980 arkkitehti Pauli Halosen suunnitelmien pohjalta. Korjaustöiden jälkeen seurakuntasali vihittiin uudelleen kirkoksi 7. syyskuuta 1980.

Tilat

Kirkkosalin lisäksi kaksikerroksisessa kellarillisessa Tikkurilan kirkkorakennuksessa oli seurakuntasali sekä muun muassa lasten päiväkerhotiloja ja muita kerhotiloja, neuvotteluhuone, sakaristo. Rakennuksessa oli myös Vantaan ruotsinkielisen seurakunnan toimitilat ja kappeli.
Hissin puute vaikeutti liikuntarajoitteisten kulkemista rakennuksessa. Vantaan seurakunnilla oli aina vuoden 2012 loppupuolelle saakka suunnitelmana korjata ja mahdollisesti laajentaa kirkkoa. Kirkon laajennuksesta käydyn arkkitehtikilpailun voitti Verstas-arkkitehtien ehdotus Liitto.

Purkusuunnitelmat

Joulukuussa 2012 kokoontunut Vantaan seurakuntien yhteinen kirkkovaltuusto päätti äänin 37–7, että Tikkurilan kirkon suunniteltua laajennusta ei toteuteta, vaan kirkko puretaan ja sen tilalle rakennetaan uusi kirkkorakennus. Vantaan apulaiskaupunginjohtaja muistutti, että suojellun kirkon purkaminen edellytti vuonna 2010 hyväksytyn asemakaavan muutosta. Vantaan kaupunginmuseo edellytti, että kirkkoa ei purettaisi maan tasalle. Kaupunginmuseon rakennustutkijan mukaan seurakunnan toimittamissa kuntotutkimuksissa ei esitetty rakennuksessa olevan sellaisia ongelmia, joita ei pystyttäisi korjaamaan. Purkupäätös edellytti myös Ely-keskuksen hyväksyntää.
Tikkurilan kirkon purkamista perusteltiin rakennuksen epäkäytännöllisyydellä ja huonolla kunnolla. Tarvittavat korjaukset osoittautuivat arvioitua kalliimmiksi. Taloustilannetta ei helpottanut se, että Vantaan seurakunnat harkitsivat myös samoihin aikoihin rakennetun Vaaralan kirkon purkamista ja korvaamista uudella rakennuksella. Myös syksyllä 2006 palanut Kaivokselan kirkko odotti purkua.

Sisustus ja taideteokset

Kirkon sisustus oli arkkitehti Tauno Toiviaisen käsialaa. Vakiokalusteet kirkkoon hankittiin Vakiopuu Oy:lta ja Stockmannilta, eteisen naulakot Helsingin Teräshuonekalutehdas Oy:ltä ja erikoiskalusteet puusepänliike S. Tullalta.
Kirkkosalin seinät olivat valkoiseksi rapatut. Sisustuksen puulajina oli tammi. Saarnastuolin ja kastepöydän jalustoissa oli pakotettua kuparia. Alttaritaulua ei ollut, sen korvasi pakotetusta kuparista tehty neonvaloin valaistu risti. Kirkkosalin kadunpuoleiset ikkunat oli tehty lasitiilestä.
Tikkurilan kirkon urut olivat 12-äänikertaiset mekaaniset urut vuodelta 1961 ja Kangasalan urkutehtaan valmistamat. Kirkon kahdet ehtoollisvälinesarjat olivat Eero Rislakin suunnittelemat.
Kirkkosalin takaseinällä oli patinoitua poltettua savea ollut vantaalaisen kuvataiteilija Raimo Jaatisen valmistama ylösnoussutta Kristusta esittävä keramiikkapatsas vuodelta 1997. Lisäksi salissa oli keraamikko Ammi (Ann-Mari) Sundelinin keramiikkateos Noas ark. Suomalaisilla eläimillä lastattu keraaminen arkki oli sijoitettu lasten silmien korkeudelle. Taideteosten eteen olisi ollut rakennettavissa matala sivualttari.
Seurakuntasali-kahviossa oli tekstiilitaiteilija Maija Lavosen Suuri stoola -tekstiilitaideteos ja hänen poikansa taidemaalari ja -graafikko, professori Kuutti Lavosen maalaama Rafael-taideteos.
Kirkon pääsisäänkäynnin lasijulkisivuun oli mahdollista ripustaa taidetta ulkoapäin katseltavaksi.