Tuomari Nurmio

Elämä

Hannu Nurmio on syntynyt Helsingissä ja asunut siellä suurimman osan elämästään. 1990-luvulla hän asui Riihimäellä ja vuonna 2002 hän muutti Espooseen, josta hän vuonna 2015 muutti takaisin Helsinkiin. Nurmion vanhemmat olivat Viljo Johannes Nurmio (1923–1963), joka oli ammatiltaan lakimies  ja Laila Porttinen . Oppikoulua hän kävi Kalliossa Helsingin Toisessa Lyseossa eli Tossussa ja jäi muun muassa kerran luokalleen. Vaihdettuaan Suomalaiseen yhteiskouluun hän alkoi menestyä paremmin. Rokkibändi Edisonin sähköbasso vaihtui akustisempaan tyyliin, kun hän tapasi rippikoululeirillä Mustasaaressa folk- ja musiikkihenkisiä ystäviä, joiden kanssa hän myös soitteli kitaraa ja myöhemmin vietti aikaansa Töölön suunnalla.
Nurmio aloitti opintonsa Helsingin yliopistossa 1971 opiskelemalla yleistä historiaa, mutta siirtyi pian oikeustieteseen. Ennen muusikonuraansa Nurmio työskenteli lakitieteen opintojensa ohella toimittajana, ensin Soihdunkantaja-lehdessä ja myöhemmin Ohjelmakeskuksen julkaiseman Uusi Laulu -lehden päätoimittajana.
1980-luvun alussa hän oli jo “päättänyt pyhästi” lopettaa opintonsa, mutta pyörsi päätöksensä ajatellen, että “tehty duuni valuisi hukkaan”. Musiikillisen läpimurtonsa jälkeen hän jatkoi sitkeästi opintojaan. Lopputyön nimi oli “Kidutuksen kielto kansainvälisessä oikeudessa”. Hän valmistui oikeustieteiden kandidaatiksi vuonna 1983. Toisin kuin yleensä kerrotaan, ettei hän olisi tehnyt päivääkään koulutustaan vastaavaa työtä, hän on itse asiassa tehnyt sitä muutaman päivän ajan. Hän nimittäin ajoi erään leskirouvan vahingonkorvauskannetta ja voitti tapauksen. “Olen siis voittanut sata prosenttia jutuistani.” Hän sai myös tarjouksen toimia Matti Wuoren avustajana, mutta ei ottanut tuota työtä vastaan.

1970-luku

Nurmio keikkaili jo 1970-luvun puolivälissä eri kokoonpanojen kanssa ja soolona muun muassa nimellä Hande Nurmio sekä erityisesti yhtyeensä Dusty Ramblers kanssa, joka levytti kappaleen "Oi mutsi mutsi" kokoelma-EP:lle Stadin Spartakiadit vuonna 1977. Köyhien ystävät keikkaili jo loppuvuodesta 1978 esittäen joitakin myöhemmille levyille päätyneitä kappaleita.
Nurmio yritti 1970-luvun lopulla parin vuoden ajan saada levytyssopimusta Love Recordsilta. Hän lähetti sinne demonauhojaan sekä myös pelkkiä laulutekstejään, toivoen että joku muu voisi niitä levyttää. Lopulta hänelle annettiin tasan yksi mahdollisuus: “Olin eräänlainen väliinputoaja. Levy-yhtiön näkökulmasta olin vasemmistolainen takinkääntäjä enkä autenttinen, ei-poliittinen rock-artisti, vaikka juuri rock-musaa olin rämistellyt jo varhaisteini-iästä asti.”
Nurmio julkaisi ensimmäisen singlensä, Love Recordsin antaman armopalan, yhtyeensä Orpojen tuki kanssa toukokuussa 1979. Singlen ensimmäisen version tehneessä yhtyeessä soittivat studiomuusikot Hasse Walli (kitara), Make Lievonen (basso) Ahti Marja-aho (viulu), Pedro Hietanen (hanuri), Ronnie Österberg (rummut).
Singlen B-puolen kappaletta "Valo yössä" tarjottiin MTV:n Syksyn sävel -kilpailuun, mutta se ei tullut valituksi. Kun kilpailuun lähetetyistä mutta mukaan kelpaamaattomista kappaleista koostettiin ohjelma “Syksyn sävelen satoa”, kappaletta ei huolittu mukaan edes siihenkään. Myöskään levy-yhtiö ei uskonut kappaleeseen, vaan piti sen tekstiä liian kirjallisena. Sen alkumuoto olikin Hämäläis-Osakunnan lehdessä ilmestynyt runo Juopon reissu. Sen yhtenä innoituksen lähteenä oli runoilija Lauri Viita legendaarisine taksiajeluineen. Kappaleesta tuli kuitenkin odottamatta suuri hitti: se oli kolme kuukautta Suomen singlelistan ykkösenä. Sen sijaan A-puolen vanhasta virrestä "Oi Herra, jos mä matkamies maan" tehty blues-sovitus "Kurja matkamies maan" herätti suurta pahennusta ja sen soittoa Yleisradiossa vältettiin ensimmäisen soittokerran jälkeen. Myöskään Raha-automaattiyhdistys ei hyväksynyt sitä levyautomaatteihinsa, ja siksi levystä tehtiin kohta uusi painos, jossa A-puoleksi oli valittu "Oi mutsi mutsi". Nyt yhtyeeksi oli vaihtunut Köyhien ystävät, joka soitti enemmän rautalanka-tyylisesti kitara-rummut-basso-pohjalta. Mukana ei ollut enää haitaria eikä viulua. Tällä kokoonpanolla tehtiin ensimmäinen LP-levy Kohdusta hautaan. Siitä tuli suuri menestys.

1980-luku

Vuosikymmenen alkaessa Nurmio oli jo tunnettu ja suosittu artisti. Toinen LP-levy Maailmanpyörä palaa ilmestyi vajaa vuosi ensimmäisen jälkeen. Se oli tyylillisesti täysin erilainen. Yhtyeenä oli nyt Viides kolonna. Aiempi yhtye Köyhien ystävät jatkoi suosiotaan ilman Nurmiota nimellä Agents.
Kolmas levy Lasten mehuhetki ilmestyi vuonna 1981. Se tehtiin jälleen eri kokoonpanolla kuin edellinen. Nurmio itse soitti kitaraa ja lauloi, rummuissa oli Köyhien ystävien Juha Takanen, bassossa ja koskettimissa Ahti Marja-aho ja puhaltimissa Pentti Lahti. Levyn tyyli poikkesi jälleen edellisestä, ja se oli sekä musiikillisesti että sanoituksellisesti yhtenäinen teemallinen kokonaisuus. Musiikkityyliltään levy oli raaempi ja rosoisempi, Nurmion säröinen kitara oli pääosassa ja sitä tukivat puhaltimet ja viulu. Levyn nimikappaleesta ”Lasten mehuhetki” tuli hitti ja Suomi-rockin klassikko.
Vuonna 1982 ilmestynyt Punainen planeetta oli taas tyyliltään erilainen, edellistä levyä seesteisempi. Sen muusikkokaarti oli taas hieman vaihtunut, joskin Ahti Marja-aho oli edelleen mukana.
Vuonna 1984 ilmestyneellä albumilla Meet the Meatballs tyyli oli jälleen muuttunut. Nyt monet muusikoista esiintyivät vieraskielisillä salanimillä: mm. Nurmio itse nimellä Judge Bean Jr., kitaristi Olli Haavisto nimellä Ollie Squeezer ja rumpali Zape Leppänen nimellä Z. de Calvado. Kaikki kappaleet olivat englanninkielisiä.
Käytettyä rakkautta-albumi ilmestyi vuonna 1986, ja se oli jälleen suomenkielinen. Tyyliltään se oli lähempänä iskelmää. Levyn hittikappaleita olivat mm. Miehen elämää ja Ramona. Itse hän kertoo levyä tehdessään halunneensa kritisoida sitä, että hänen kappaleensa otettiin aina hyvin vakavasti, niitä kuunneltiin hartaasti ja teksteiltä odoteltiin aina jotakin syvällistä, siksi hän halusi tehdä kevyemmän levyn myös tekstiensä puolesta . Monia tämän levyn kappaleita hän alkoi esittää yksin kitaran säestyksellä tekemillään soolokeikoilla.
Albumi Kuu ilmestyi vuonna 1988. Se oli tyyliltään lähellä bluesia. Levyn ehkä tunnetuin kappale on kuitenkin tango Siihen loppui satumaa.
Tuomari Nurmio keskittyi 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa vaihteeksi kuvataiteisiin ja järjesti näyttelyn ”Erä rypistettyjä, litistettyjä, hakattuja ja maalattuja auton konepeltejä” Helsingissä Galerie Pelinissä. Romutaidenäyttely sai enemmän huomiota mediassa kuin hänen levyjulkaisunsa.

1990-luku

Vuonna 1992 Tuomari Nurmio julkaisi levyn Hullu Puutarhuri (1992). Levyllä soittaa taustoja kymmenmiehinen torvi- ja lyömäsoitinyhtye Hugry Tribal Marching Band. 
Vuonna 1994 ilmestyi WSOY:n kustantama runokirja Karvainen sielu.
Sen jälkeen Tuomari Nurmio paneutui iskelmäperinteeseen levyttämällä muun muassa vanhoja amerikkalaisia ja italialaisia iskelmiä levyllä Karaokekuningas (1995) ja seuraavana vuonna hän esitti isolle tanssiorkesterille sovitettuja versioita omista suomenkielisistä klassikoistaan levyllä Tanssipalatsi.
Suurien orkesterisovitusten jälkeen Tuomari Nurmio yllätti kuulijat jo vuoden kuluttua siirtymällä äärimmäisyydestä toiseen levyllä Luuta ja nahkaa (1997). Karuja tekstejä säestää vain Nurmion soittama säröinen akustinen kitara. Levyn tunnetuimpiin kappaleisiin kuuluvat jo keikkaklassikoiksi muodostuneet ”Rannanjärvi elää!” ja ”Kova luu”.
Vuosituhannen vaihteessa julkaistulla 1999-levyllä on 2000-luvun helsinkiläisten kapakoiden jukeboksi-hitti ”Tonnin Stiflat”, jonka sanoitus kunnioittaa aitoa 1950-luvun Sörkan ja Kallion alueen puhekieltä, stadin slangia, kuten myös uudemmat laulut ”Bum!Bum!Bum!” ja ”Dumari”. Vuonna 2000 Tuomari Nurmiolle osoitettiin kunniaa hänen 50-vuotisjuhlansa aikoihin valmistuneella tribuuttilevyllä Tuomarin todistajat, jolla esiintyi useita nuoren polven artisteja muun muassa Ville Valo, Jonna Tervomaa, Tehosekoitin, YUP ja Nylon Beat.

2000-luku

2000-luvulla Tuomari Nurmio on etsinyt koko ajan uusia näkökulmia musiikkiinsa. Ennen kuulemattomista lauluista koostuvan Korkein Oikeus -trion kanssa soitetun live-levyn jälkeen ilmestyi Alamaailman Vasarat -yhtyeen säestyksellä tehty itämaista ja helsinkiläistä Kallion kulttuuria yhdistelevä teemalevy Kinaporin Kalifaatti (2005). Taustayhtyeessä on kosketinsoittaja, kaksi sellonsoittajaa, kaksi puhallinsoittajaa ja kaksi lyömäsoittajaa. Seuraavalla levyllä Tangomanifesti (2006) Tuomari Nurmio halusi uudistaa kaavoihin kangistunutta ja paikalleen jäänyttä suomalaista tangoperinnettä. Sillä kuultiin mm. argentiinalaisvaikutteinen milongaversio kappaleesta ”Valo yössä”.
Judge Bone’s Original Monstervision Freakshow oli Tuomari Nurmion studioyhtye, joka julkaisi vain yhden singlen, Welcome to Hellsinki. Single julkaistiin Suomessa järjestettyjen Euroviisujen kunniaksi keväällä 2007. Kappaleen laulusta vastaavat Mr. Lordi, Hanna Pakarinen, Timo Kotipelto, Pasi Rantanen, Jyrki 69 ja Judge Bone eli Tuomari Nurmio, joka on myös säveltänyt ja sanoittanut kappaleen. Kappaleen taustayhtyeessä soittavat mm. levyn tuottaja Nino Laurenne (kitara, taustalaulu) ja Roope Latvala (soolokitara) Single pysyi Suomen singlelistalla neljä viikkoa ja sijoittui parhaimmillaan ensimmäiseksi.
Tammikuussa 2007 nousi Suomessa listaykköseksi Sielun veljet -yhtyeen 17 vuotta aiemmin nauhoittama levy Otteita Tuomari Nurmion laulukirjasta, joka sisältää covereita Nurmion kappaleista. Sielun Veljet sai albumista kultalevyn. Englannin kielellä tehtyjä lauluja sisältävä duo-levy Judge Bone & Doc Hill: Big Bear’s Gate ilmestyi vuoden 2008 keväällä 22-Pistepirkon levymerkillä Bone Voyage. Sen seurauksena Tuomari Nurmio kävi esiintymässä mm. Pariisissa ja Berliinissä Judge Bone nimellä 22-Pistepirkon lämmitysesiintyjänä.
Syksyllä 2009 Nurmio teki lyhyen konserttisalikiertueen kokoonpanolla Tuomari Nurmio ja Hunajaluut. Johanna Kustannus julkaisi lokakuussa 2009 Nurmion 30-vuotisen uran kunniaksi seitsemän cd:n boksin Dumari – raskauttavaa todistusaineistoa 1979-2009. Nurmiolle myönnettiin boksista Emma-gaalan historian ensimmäinen Vuoden Kotimainen Erikoisjulkaisu -Emma.

2010-luku

Vuonna 2010 Tuomari Nurmiolta ilmestyi 4 erilaista DVD-julkaisua ja uusi albumi Paratiisin puutarha, joka julkaistiin CD:nä ja LP:nä 20.10.2010. Levy julkaistiin yhtä aikaa Nurmion musiikillisen elämäkerran, Dumari – Kohdusta hautaan ja Paratiisin puutarhaan, kanssa. Alun perin slangiprojektia varten keväällä 2011 kootusta Dumari ja Spuget -kokoonpanosta tuli hänen toistaiseksi pitkäaikaisin bändiprojektinsa. Bändissä soittaa peruskokoonpanon ( Tuomari Nurmio, Mitja Tuurala, Miikka Paatelainen ja Markku Hillilä ) lisäksi torvisektio Blosarit ( Juho Viljanen, Janne Toivonen ja Antti Hynninen ).
Nurmio julkaisi vuonna 2013 albumin Dumari ja Spuget, jonka sanoitukset ovat stadin slangia. Levy myi kultalevyyn oikeuttavat 10 000 kappaletta ja Tuomari Nurmio vastaanotti kultalevyn 12. toukokuuta 2014.
Seuraavana vuonna bändi julkaisi Dumari ja Spuget bailaa! cd-levyn ja Tavastian lavalla taltioidun ja konsertti-DVD:n samassa paketissa.
Vuoden 2015 keväällä Tuomari Nurmio levytti Hoedown -yhtyeen kanssa albumin Tales of Judge Bone, joka sisälsi englanninkielistä materiaalia. 
Albumijulkaisu Ihmemaassa vuonna 2016 oli “autenttisen duon” Tuomari Nurmio ja Folk Liisan (Liisa Eskola) yhteinen albumi.
Dumarillumarei on Tuomari Nurmion 24. studioalbumi, joka julkaistiin 28. huhtikuuta 2017 levymerkillä Sony Music. Albumin vinyylipainos julkaistiin 12. toukokuuta 2017. Levy nousi Suomen virallisella listalla parhaimmillaan sijalle 6.