google/wiki40b huggingface dataset:
Hanne Kautto

Hanne Kautto on suomalainen toimittaja, joka on toiminut YleX:n ohjelmapäällikkönä vuodesta 2015 alkaen. Aiemmin Kautto on työskennellyt YleX:ssä useissa tehtävissä, kuten radio-ohjelmien vastaavana tuottajana, radiojuontajana ja nettitoimittajana. Hän esiintyi YleX Aamussa 2010–2013 ja YleX Toiveissa 2011–2013.
Ohjelmapäällikön vastuulla ovat YleX:n sisällöt radiossa, netissä ja tapahtumissa.
Ennen YleX:ää Kautto työskenteli muun muassa MTV3:n verkkotoimituksessa ja The Voice -radiokanavalla.
Seikkailujen maailma

Seikkailujen maailma: valiokertomuksia jännityslukemiston alalta -niminen kioskikirjallisuuteen kuuluva lehti ilmestyi lahtelaisen Kanervan kirjapainon julkaisemana vuosina 1937–1963. Vuosina 1947–1948 lehti ilmestyi erillisinä novellikokoelmatyyppisinä julkaisuina (esimerkiksi Seikkailujen sankareita). Seikkailujen maailma julkaisi paljon käännöksinä amerikkalaisia pulp-tyylisiä seikkailutarinoita ja muun muassa ensimmäisen Raymond Chandler -käännöksen.
Korruptio Ukrainassa

Korruptio Ukrainassa on laajalle levinnyt ongelma, joskin tilanne on hieman viime vuosina jälleen aavistuksen parantunut. 
Vuoden 2019 alussa julkaistussa Transparency International-järjestön vuoden 2018 maavertailussa Ukraina sijoittui jaetulle 120 sijalle vertailluista 180 maasta. Ukrainan pistemäärä oli noussut kahdella pisteellä edellisvuodesta, mutta maa sijoittui pistemäärällään yhä merkittävästi maailman keskimääräistason 43/100 alapuolelle. Asteikolla pieni pistemäärä merkitsee erittäin korruptoinutta maata. Saman pistemäärän kuin Ukraina saivat, saivat afrikkalaiset Liberia, Malawi ja Mali. Naapurimaista sitä hieman korkeammaksi korruptio arvioitiin Venäjällä pistemäärällä 28/100 (jaettu sija 138/180: Venäjä on Euroopan korruptunein maa). Ukrainan muista naapurimaista niukasti paremmin sijoittui Moldova pistemäärällä 33/100 (jaettu sija 117/180), ja paremmin Valko-Venäjä pistein 44/100 (jaettu sija 70), Unkari pistein 46/100 (jaettu sija 64), Romania pistein 47/100 (jaettu sija 61), Slovakia pistein  50/100 (sija 57) ja Puola pistein 60/100 (jaettu sija 36/180).
Vuoden 2018 alussa julkaistussa Transparency International-järjestön vuoden 2017 maavertailussa Ukraina sijoittui jaetulle 130 sijalle vertailluista 180 maasta. Saman pistemäärän 30/100, missä pieni pistemäärä merkitsee erittäin korruptoinutta maata, saivat Gambia, Iran, Myanmar ja Sierra Leone
Myös vuonna 2017 Ukraina oli maailmanlistan sijaluvulla 130 pistemäärällä (30/100).
Vuonna 2014 Ukraina oli pistemäärällä 26/100 sijalla 142, maiden kokonaismäärän ollessa vertailussa 175. Kuitenkin vuonna 2007 Ukraina oli vertailussa jonkun verran korkeammalla sijalla 118, maiden kokonaismäärän ollessa tuona vuonna 179.
Kinnalanjärvi

Maantiede

Järven pinta-ala on 5,7 hehtaaria ja sen pituus on puoli kilometriä ja leveys yli 100 metriä. Järven läpi virtaa Lapinjoki.
Järven rantaviiva on 1,2 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista maastoa tai joen kohdissa metsäistä suota.

Luonto

Järvessä viihtyy ainakin jokirapu.
Johan Andersson

Ura

Anderssonin kasvattajaseura on IF Troja-Ljungby. Hän edusti joukkuetta HockeyAllsvenskanissa vuodet 2000–2004. Vuonna 2003 Chicago Blackhawks varasi Anderssonin kuudennella kierroksella numerolla 181. Kaudesta 2004–2005 hän pelasi noin puolet joukkueessa ja puolet Andersson pelasi Linköpings HC:ssa. Hän pelasi Linköpingissä seuraavankin kauden. Kaudeksi 2006–2007 Andersson siirtyi Timrå IK:hon. Hän teki yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 9+16=25.
Kolmen Timråssa vietetyn kauden jälkeen Andersson siirtyi kaudeksi 2009–2010 Färjestadiin. Kaudeksi 2010–2011 hän palasi Linköpingiin kolmivuotisella sopimuksella. Kauden jälkeen Linköping ilmoitti, että sopimuksesta huolimatta Andersson ei jatka joukkueessa. Kaudeksi 2011–2012 Andersson palasi Timråhon.

Muuta

Anderssonin pikkuveljet Oscar ja Erik pelaavat HockeyAllsvenskanin Borås HC:ssa. Johanin joukkuetoverina Linköpingissä pelaa myös Erik Andersson, jota ei tule sekoittaa hänen pikkuveljeensä.
Privolnoje

Privolnoje on kylä Lounais-Venäjällä Krasnogvardeiskin piirissä Stavropolin aluepiirissä. Kylässä noin 3500 asukasta.
Privolnoje on tunnettu etenkin neuvostoliittolaispoliitikon ja Neuvostoliiton viimeisen valtionpäämiehen, Mihail Gorbatšovin synnyinkaupunkina.
Selmar Odelein

Ura

Odelein kiekkoili juniorina Regina Pat Canadiens joukkueessa, jossa hän pelasi Saskatchewanin juniorisarjaa. Kaudella 1982–83 hän teki joukkueessa 70 pelissä 114 tehopistettä. Tämän jälkeen hän siirtyi syksyllä 1983 WHL:n Regina Patsiin, jossa hän oli yksi juniorikiekkoilun lupaavimmista pelaajista. The Hockey News arvosti Odeleinin kuudenneksi lupaavimmaksi puolustajaksi vuoden 1984 varaustilaisuudessa. Edmonton Oilers varasi hänet 21. vuorolla.
Odelein jatkoi uraansa Regina Patsissä vielä kahden seuraavan kauden ajan. Hän edusti Kanadaa nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1985 ja 1986. Helmikuussa 1986 hän pääsi kokeilemaan NHL:ää neljän pelin ajaksi, mutta palasi takaisin Regina Patsiin loppukaudeksi. Seuraavana syksynä Odelein jatkoi uraansa Edmontonin farmijoukkue Nova Scotia Oilersissa AHL:ssä. Hän kuitenkin loukkasi polvensa kauden toisessa pelissä ja oli loppukauden sivussa.
Kaudella 1987–88 Odelein pelasi sekä farmissa että Edmontonissa, jossa pelasi yhteensä 12 runkosarjan ottelua. Edmonton Oilers voitti kyseisenä vuonna Stanley Cupin, mutta Odelein pelasi pudotuspelit farmissa. Kaudella 1988–89 Odelein pelasi enää vain kaksi ottelua NHL:ssä ja suurin osa kaudesta meni farmijoukkueessa. Kun kävi selväksi, että hänen uransa ei etenisi Edmontonissa, päätti Odelein liittyä Kanadan maajoukkueeseen kaudeksi 1989–90.
Syksyllä 1990 Odelein siirtyi Itävaltaan, jossa edusti kahtena kautena Innsbruckia ja Feldkirchiä. Kausilla 1992–93 ja 1993–94 hän pelasi Britannian pääsarjaa Nottingham Panthersissa ja Sheffield Steelersissä. Keväällä 1994 Odelein lopetti uransa jääkiekkoilijana.
Selmar Odelein on jääkiekkoilija Lyle Odeleinin veli.
Rousolákos

Historia

Rousólakoksen alue on ollut asuttu viimeistään varhaiselta minolaiselta kaudelta (EM II, noin 2900–2300 eaa.) lähtien. Kaupunki itsessään kehittyi keskiminolaisella kaudella (MM IB–MM IIA, noin 1900–1640 eaa.) ja kasvoi edelleen myöhäisminolaiselle kaudelle (LM IA/IB, noin 1600–1425 eaa.) saakka. Kaupunki oli toiseksi suurin tunnettu minolainen asutus Knossoksen jälkeen. Kaupungin ympäristö on ollut hyvää maanviljelysaluetta ja sieltä on ollut hyvä kulkuyhteys saaren sisäosiin. Chiónan lahti muodosti puolestaan suojaisan sataman kaupungin käyttöön. Kaupunkia palveli Petsofáksen vuorenhuippupyhäkkö, joka on yksi lajinsa merkittävimmistä. Káto Zákroksen palatsi sijaitsi noin kaksi kilometriä etelään.
Kaupunki tuhoutui useasti maanjäristyksissä. LM IB -kaudella noin 1480–1425 eaa. se tuhoutui tulipalossa kaikkien muiden minolaisten kohteiden tavoin, mutta paikka säilyi silti asuttuna myös tämän jälkeen.
Alueen järjestelmälliset arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1902–1906 R. Bosanquetin ja R. M. Dawkinsin johdolla sekä vuosina 1962–1963 Hugh Sackettin ja Mervyn Pophamin johdolla. Kaivauksia on suoritettu myös tämän jälkeen. Osa raunioista on nykyisin katettu.

Löydökset

Kaupungilla on ollut selvästi suunniteltu pohjakaava, jossa kaupunki on jaettu kortteleihin. Kaupungin pääkadun pituus on 145 metriä. Siihen risteää kohtisuorasti kolme pienempää katua, joista yksi on 70 metriä pitkä. Tutkimuksessa korttelit on nimetty kirjaimin (kortteli Beta, kortteli Gamma jne.). Suurin kortteli, kortteli Delta, on kooltaan 1 800 neliömetriä. Jokaisessa korttelissa oli 4–5 taloa. Erityisesti pääkadun varrella olevat talot ovat selvästi olleet ylellisiä.
Kaupungissa on löydösten perusteella harjoitettu monipuolista käsityöläisyyttä, kauppaa ja maanviljelyä. Kaupungin läheltä on löydetty paljon muita minolaisaikaisia asutuksia, yksittäisiä taloja sekä hauta-alueita.
Vain pieni osa kaupungista on kaivettu esiin. Jotkut tutkijat ovat arvelleet, että maan alla saattaisi olla jopa palatsin rauniot.
Kirnu (vuoristorata)

Kirnu on vuoristorata, joka sijaitsee Linnanmäen huvipuistossa Helsingissä. Radan perustusten rakentaminen alkoi kauden loputtua lokakuussa 2006. Radan pystyttäminen aloitettiin helmikuussa 2007. Asiakkaiden käyttöön rata otettiin kauden avajaisissa 27. huhtikuuta 2007.
Radan on valmistanut sveitsiläinen huvipuistolaitevalmistaja Intamin AG, joka kuuluu alan arvostetuimpiin varsinkin teräsratojen saralla. Kirnu on Suomen ensimmäinen ns. 4th Dimension -rata eli rata, jossa istuimet on sijoitettu radan viereen eikä sen päälle tai alle, kuten tavallisesti. Istuimet pyörivät vapaasti ympäri ajon aikana. Radan pituus on 142 metriä ja korkeus 25,4 metriä. Vaunut saavuttavat radalla 60 km/h huippunopeuden. Vaunuja kulkee radalla yhteensä kolme, ja jokaiseen mahtuu kahdeksan matkustajaa. Matkustajan vähimmäispituus laitteeseen on 140 cm ja teoreettinen enimmäispituus 195 cm turvakaarten mitoitusten vuoksi. Kirnun käyttökapasiteetti on n. 640 henkilöä tunnissa, ja yksi kierros kestää 42 sekuntia. Laite maksoi noin kolme miljoonaa euroa.

Onnettomuuksia

Kirnu asetettiin käyttökieltoon 16. toukokuuta 2007 sattuneen tapaturman johdosta, jossa kyydissä ollut mies loukkasi jalkansa. Käyttötauon aikana laitetta testattiin ja myös laitteen jarrut uusittiin.
Heinäkuussa 2014 laite oli suljettuna pari viikkoa, koska Espanjan Benidormissa sijaitsevassa vastaavassa laitteessa tapahtui kuolemaan johtanut onnettomuus. Onnettomuus johtui todennäköisesti Espanjan huvipuiston tekemistä muutoksista laitteen turvapuomijärjestelmiin, jotka oli tehty ilman laitevalmistajan hyväksyntää. Kirnuun päätettiin vaihtaa uudet istuimet tämän takia.
Pukkilan kirkonkylä

Pukkilan kirkonkylä (ruots. Buckila Kyrkoby) on yli 700 asukkaan taajama Pukkilassa ja kunnan hallinnollinen keskus. Kirkonkylän halki virtaa Porvoonjoki ja sen välittömässä läheisyydessä sijaitsee Mats Åkergrenin vuonna 1814 rakennuttama puinen Pukkilan kirkko.
Porin Pyrintö

Seuran historiaa

Porin Pyrinnön ovat perustaneet vuonna 1907 Porin puuvillatehtaan työntekijät. Seuran alkuperäinen nimi oli Porin Puuvillatehtaan Voimistelu-ja Urheiluseura Yritys. Nimi muutettiin kuitenkin jo perustamisvuonna Porin Puuvillatehtaan Pyrinnöksi. Vuodesta 1911 lähtien seuraan saivat liittyä myös muut kuin tehtaan työntekijät. Nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 1920.
Seura toimi alkuvuodet Suomen Valtakunnan Urheiluliiton alaisuudessa. Vuonna 1919 seura liittyi vasta perustettuun Työväen Urheiluliittoon. Samana vuonna Pyrintö oli mukana perustamassa TUL:n Satakunnan piiriä yhdessä kahden muun seuran kanssa.
Alkuvuosikymmeninä Pyrinnön toiminnassa olivat keskeisessä asemassa paini, yleisurheilu ja voimistelu. Erityisesti naisvoimistelu oli seurassa korkealla tasolla, ja Porin Pyrintö voitti TUL:n naisvoimistelumestaruuden vuonna 1950. 
Tunnetuin Porin Pyrintöä edustanut urheilija on olympiakultaa Meksikossa 1968 voittanut painonnostaja Kaarlo Kangasniemi.
Vuonna 2007 ilmestyi Markku Honkasalon kirjoittama seuran satavuotishistoriikki.

Palloilulajit

Seuran menestynein joukkuelaji on ollut lentopallo. Porin Pyrintö voitti Suomen mestaruuden vuonna 1957. Kyseessä oli ensimmäinen vuosi, joilloin siitä pelattiin virallisesti. Pyrintö pelasi kahdella korkeimmalla sarjatasolla aina 1980-luvun alkuun saakka. Vuonna 1981 Mikko Alatalo levytti Pyrinnön lentopallojoukkueelle kannatuslaulun nimeltä PoPy pelaa.  Lentopallotoiminta loppui vuonna 1985, jolloin lentopallojaosto fuusioitui Porin Palloseuran kanssa muodostaen uuden Pori Lentis-nimisen seuran.
Seuran merkittävin lentopalloilija on 45 A-maaottelua Suomen lentopallomaajoukkueessa 1950- ja 1960-luvuilla pelannut Matti Lehtonen. Myös Kokoomuksen kansanedustajana myöhemmin tunnetuksi tullut Kalevi Lamminen on edustanut Pyrintöä SM-sarjassa.
Pyrintö on esiintynyt pääsarjatasolla myös vesi- ja koripallossa. Muita seuran ohjelmassa olleita palloilulajeja ovat jalkapallo ja pesäpallo.
Ykköspesis-kausi 2010

Pesäpallon toiseksi korkeimman sarjatason Ykköspesiksen kausi 2010 alkoi 13. toukokuuta ja runkosarjan viimeinen kierros pelattiin 15. elokuuta. Kausi päättyi 5. syyskuuta, kun Kankaanpään Maila voitti kolmannessa loppuottelussa Alajärven Ankkurit ja varmisti nousunsa Superpesikseen. Suomensarjaan kauden päätteeksi putosivat Jokioisten Koetus ja Ylistaron Kilpa-Veljet.
Sarjaan osallistui 12 joukkuetta. Superpesiksestä edellisen kauden 2009 päätteeksi pudonnut kuopiolainen Puijon Pesis meni ennen kauden 2010 alkua konkurssiin. Pesäpalloliitto kuitenkin myönsi uudelleen perustetulle seuralle sarjapaikan Ykköspesikseen kaudelle 2010. Kuopiolaiset pelasivat seuran uudesta virallisesta nimestä – Kuopion Seudun Pesäpalloilijat ry – huolimatta nimellä Puijon Pesis. Superpesikseen kauden 2009 päätteeksi nousivat Ulvilan Pesä-Veikot ja Jyväskylän Kiri. Ykköspesiksestä puolestaan putosi Köyliön Lallit, joka pelaa tällä kaudella Maakuntasarjassa. Köyliön tilalle Suomensarjasta nousivat Vaasan Maila ja Haminan Palloilijat.

Sarjajärjestelmä

Runkosarja pelattiin kaksinkertaisena sarjana, jolloin joukkueille kertyi yhteensä 22 runkosarjaottelua.
Runkosarjan päätyttyä kuusi parasta joukkuetta pääsivät pudotuspeleihin: kaksi parasta suoraan välieriin ja loput neljä joukkuetta puolivälieriin, jotka pelattiin otteluparein 3–6 ja 4–5. Puolivälierät ja välierät pelattiin paras kolmesta -järjestelmällä, loppuottelut paras viidestä. Kotietu oli aina runkosarjassa paremmin sijoittuneella. Loppuotteluiden voittaja nousi suoraan Superpesikseen kaudelle 2011.
Runkosarjassa viimeiseksi jäänyt putosi suoraan Suomensarjaan. Sijoille 10 ja 11 sijoittuneet pelasivat karsintaottelut putoamisesta paras kolmesta -järjestelmällä. Näiden ottelujen häviäjä putosi myös Suomensarjaan. Voittaja säilyi Ykköspesiksessä.
Keltavästäräkki

Koko ja ulkonäkö

Keltavästäräkki on 15–16 senttiä pitkä ja painaa 17–20 grammaa. Koiras on kookkaampi.
Keltavästäräkki on jaettu ainakin 8 alalajiin, joista tässä kuvaillaan nimialalajia M. f. flava ja pohjankeltavästäräkkiä (M. f. thunbergii), jotka Etelä-Suomessa muodostavat pesivän kannan, ja sekoittuvat usein toisiinsa. Koiras on kesäpuvussa alapuolelta kirkkaan keltainen, selästä ruskehtava, pää on harmaa ja siinä valkoinen pitkä silmäkulmanjuova. Naaras on hailakamman värinen. Nuori lintu on vaalean ruskehtava, sillä on keltainen alaperä ja rinnan yläosassa tummia täpliä, jotka postjuvenaalisen sulkasadon aikana vaihtuvat ruskehtaviin höyheniin. Varottava sekoittamasta nuoreen sitruunavästäräkkiin. Kaikilla on pitkä pyrstö, jonka reunasulat ovat valkoiset. Käyttäytyminen ja lentotapa hyvin västäräkkimäinen.
Keltavästäräkin ääni on heleä ”wtsiy”. Se varoittaa västäräkin tapaan hysteerisellä sirkutuksella. Sen laulu on hyvin yksinkertaista muutamien kutsuäänen tapaisten aiheiden toistelua. Koiras istuu laulaessaan tavallisesti pensaan latvassa tai tolpan nokassa.
Vanhin suomalainen rengastettu keltavästäräkki on ollut 6 vuotta 1 kuukautta 23 päivää vanha. Vanhin eurooppalainen keltavästäräkki oli ruotsalainen, 8 vuotta 10 kuukautta vanha lintu.

Levinneisyys

Keltavästäräkkiä tavataan lähes koko Euroopasta ja Aasiassa. Suomessa pesii koko maassa runsaat puoli miljoonaa paria. Läntisessä Euroopassa pesii yli 4 miljoonaa paria, joista 50 000 Britanniassa. Se on muuttolintu, joka talvehtii Afrikassa. Keväällä palaa toukokuussa, syksyllä lähtee elo–syyskuussa. Suomen pesimäkanta on viime aikoina pienentynyt.
Aasiankeltavästäräkkiä (Motacilla tschutschensis) pidettiin aikaisemmin samana lajina keltavästäräkin kanssa. Se on levinnyt Beringinsalmen kautta Alaskaan ja Kanadan äärimmäiseen luoteisosaan asti.

Elinympäristö

Keltavästäräkki on avomaiden lintu, joka on pesimäaikana yleinen rantaniityillä, laitumilla, avosoilla, täytemaa-alueilla, heinämailla ja paikoin pelloilla ja valtaojien varsilla.

Lisääntyminen

Pesä on maassa kasvillisuuden kätkössä. Muninta alkaa Etelä-Suomessa toukokuun puolimaissa. Naaras munii tavallisesti kuusi munaa, ja pääasiassa naaras huolehtii noin kaksi viikkoa kestävästä haudonnasta. Poikaset lähtevät maastoon vielä lentokyvyttöminä noin 12 vuorokauden ikäisinä, ja emot huolehtivat niistä vielä pari viikkoa.

Ravinto

Keltavästäräkki on hyönteissyöjä, joka syö myös muita selkärangattomia.
Pieksämäki Volley

Pieksämäki Volley on lentopalloseura, jonka joukkue pelasi naisten Mestaruusliigassa toistaiseksi viimeisen kautensa pelikaudella 2016–2017. Seuran taustayhdistys on Pieksämäen Pyrintö ry. Joukkue voitti suomenmestaruuden kaudella 2003–2004, ja oli pronssimitaleilla kaudella 2004–2005.
Do Nothin’ till You Hear from Me

”Do Nothin’ till You Hear from Me” (vap. suom. Älä tee mitään ennen kuin kuulet minusta) on Duke Ellingtonin säveltämä jazzstandardi vuodelta 1943. Laulun sanoitti Bob Russell ja sen esitti ensimmäisenä Duke Ellingtonin orkesteri laulajanaan Al Hibbler. Ellingtonin nauhoitus nousi Yhdysvaltojen R&B-listan kärkeen alkuvuodesta 1944, ja alle vuoden sisällä kappaleen julkaisusta siitä tekivät cover-versioita muun muassa Woody Herman, Billie Holiday, The Delta Rhythm Boys ja Stan Kenton. Sittemmin kappaleen on nauhoittanut suuri määrä jazzartisteja, mukaan lukien Louis Armstrong, Charles Mingus, Art Tatum, Oscar Peterson, Nina Simone ja Wynton Kelly.
Kappale sai alkunsa instrumentaalisävellyksenä, jonka Ellington nauhoitti jo vuonna 1940 nimellä ”Concerto for Cootie” (suom. Cootien konsertto). Kappaleen alkuperäinen nimi viittasi Ellingtonin orkesterin soolotrumpetisti Cootie Williamsiin. Kolme vuotta myöhemmin Bob Russell kirjoitti valmiiseen melodiaan sanat, ja siitä lähtien kappale on tunnettu uudella nimellä.
Post-grunge

Vertailu grungeen

Post-grungea yleensä pidetään vähemmän "likaisena" kuin alkuperäinen grungemusiikki. Jotkut uskovat, että koko alalaji oli levy-yhtiöiden luoma genre, jolla yritettiin saada grungesta enemmän pop-musiikkia ja helpommin myytäväksi. Useat pitävätkin post-grunge-yhtyeitä "itsensä myyneinä" ja alkuperäisten grungeyhtyeiden kopioijina. Esimerkiksi yhtyettä nimeltä Creed pidetään yleensä Alice in Chainsin ja Pearl Jamin kopiona.
Liikkalan linnake

Liikkalan linnake on osa kenraali Aleksandr Suvorovin suunnittelemaa ja rakennuttamaa Kaakkois-Suomen linnoitusjärjestelmää, joka sijaitsee Haminasta Kouvolaan johtavan vanhan maantien varrella.

Taustaa

Liikkalan kylä liitettiin Turun rauhassa 1743 Venäjään. Rajajoelle oli matkaa vain noin 10 kilometriä. Alueella käytiin useita kiivaita taisteluita Kustaa III:n sodan aikana. Sodasta saatujen kokemusten perusteella venäläiset päättivät rakentaa linnakkeen suojaamaan rajaa ja sen kulkureittejä sekä estämään mahdolliset hyökkäykset Haminaan ja edelleen Pietaria kohti. Linnoitustöitä johtanut Suvorov arvio linnakkeen rakentamisen maksavan 1661 ruplaa, 65 kopeekkaa. Rakennustyöt käynnistyivät alkukesästä 1791. Rakennustöitä johtamaan määrättiin aluksi insinööri-everstiluutnantti Semjon Lavrov. Rakennustyömaalla oli enimmillään lähes 800 sotilasta. Paikalliset talonpojat joutuivat antamaan rakennustarvikkeita sekä hevosiaan linnoitustöihin.

Varuskunta

Vuonna 1792 linnakkeessa majaili 53-miehinen varuskunta. Varuskunnassa majaili myös rajaseutua ratsain valvoneita kasakoita. Eräissä venäläisissä asiakirjoissa mainitaan, että uskottavan puolustuksen saavuttamiseksi varustuksen tulisi käsittää 30 tykkiä miehistöineen sekä kaksi komppaniaa jalkaväkeä. Todellisuudessa linnakkeesta löytyi vain kahdeksan valurautaista tykkiä, joiden määrää lisättiin myöhemmin kuudella.

Linnake

Linnake koostuu kahdesta kulmalinnakkeesta sekä neljästä puolibastionista. Koska linnake oli pieni, osa kasarmirakennuksista keittiöineen sijaitsi parin kilometrin päässä keskuslinnakkeesta.

Keskuslinnake

Keskuslinnake on tähdenmuotoinen puolustusvalli, jossa on parikymmentä ampumalovea. Pituutta sillä on 93 metriä ja leveyttä 88 metriä. Kaltevat eskarpit on tehty kivestä ja kahden puolibastionin eskarpeissa on hyödynnetty louhittua kalliota. Sisäänkäynnin edessä on suojana poikkivalli. Keskuslinnakkeessa on ollut kasarmirakennus, ruutikellari, ammusvarasto sekä kellari.

Ulkovarustukset

Päävallia kiertää noin 2-3 metriä leveä vallihauta sekä vastavalli. Yhdessä vallihaudoista on sijainnut kaivo. Lounaissivulla on sijainnut kulmalinnake. Luoteissivulla on ollut kolmionmuotoinen ravelli.

Redutti ja yhdyskäytävät

Kivestä ja osittain kalliota hyväksi käyttäen linnakkeen koillispuolelle on rakennettu redutti. Sen eskarppimuurit ovat olleet noin 1,6 metriä korkeat ja puolustusvallit 6-8 metriä leveät sekä 1-2 metriä korkeat. Redutin sisällä on ollut vartiorakennus. Keskuslinnakkeen ja redutin välille oli rakennettu 150 metriä pitkä yhdyskäytävä. Sen keskivaiheilla oli pieni kulmalinnake, jonka vierellä neljä traverssia.

Linnake nykyään

Museovirasto aloitti linnakkeen inventoinnin 1967. Sitä ei ole koskaan korjattu ja arkeologiset kaivaukset ovat rajoittuneet pieniin koekuoppiin. Tutkimuskohteena linnake on herättänyt museovirastossa mielenkiintoa, sillä Järvitaipaleen linnakkeen kanssa ne ovat ainoat koskemattomina meidän päiviimme asti säilyneet 1700-luvun rajalinnoitukset.
Enrico Hillyer Giglioli

Enrico Hillyer Giglioli (13. kesäkuuta 1845 Lontoo – 16. joulukuuta 1909 Firenze) oli italialainen eläintieteilijä ja antropologi.
Enrico Gigliolin isä oli Vincenzo Giglioli, lääkäri ja antropologi, joka asui perheineen Lontoossa poliittisista syistä johtuen. Hänen äitinsä oli englantilainen sukunimeltään Hillyer. Perhe palasi Italiaan 1848. Giglioli opiskeli Paviassa, Lontossa ja Pisassa, ja toimi Torinon yliopiston professorina ja Firenzen Kuninkaallisen eläintieteellisen museon johtajana. Hän laati eläintieteellisen raportin matkastaan Magentalla Filippo de Filippin kanssa, joka oli hänen esimiehensä.
Giglioli nimesi useita uusia eläinlajeja, muun muassa linnuista tyrskyviistäjän (Pterodroma magentae) ja mauritiuksenviistäjän (Pterodroma arminjoniana) yhdessä Tommaso Salvadorin kanssa.
Cycle Club Helsinki

Cycle Club Helsinki (lyhenne CCH) on Helsingissä toimiva pyöräilyharrastuksen rekisteröity yhdistys, jonka toiminta keskittyy pääasiassa kilpapyöräilyyn. Yhdistys perustettiin vuonna 1998, kun vuonna 1930 perustetut helsinkiläiset yhdistykset Pyörä Toverit ja Helsingin Työväen Pyörä-Veikot yhdistyivät. Yhdistyksen jäsenmäärä on noin 400 ja se on siten yksi suurimmista suomalaisista pyöräilyseuroista. Kesäisin CCH järjestää vuosittain kymmeniä pyöräilykilpailuja, ratakilpailutoimintaa Helsingin Olympiavelodromilla yhdessä Velo-80 -seurayhtymän kanssa, sekä aika-ajoja joka keskiviikkona. Talvella toiminta keskittyy kuntoliikuntaan, sekä sisäpyöräilyyn sisäjuoksuradalla Myllypuron Liikuntamyllyssä.
Emma Dumont

Nuoruus

Dumont syntyi Seattlen kaupungissa vuonna 1994. Hän kävi peruskoulua Washingtonin suurimmassa koulussa, jonka jälkeen siirtyi opiskelemaan James A. Garfield High Schooliin. Dumont kuitenkin päätti keskittyä näyttelijän uraansa ja siirtyi täysin kotiopetukseen.
Musiikin ja teatterin linjaa Dumont opiskeli Orange County School of the Artsin penkeillä.
Balettia Dumont on harrastanut kolmevuotiaasta lähtien ja viulunsoiton hän aloitti neljävuotiaana.
Dumont on myös Mensan jäsen.

Ura

Dumont sai ensimmäisen elokuvaroolin vuonna 2009 ilmestyneestä komediasta True Adolescents ollessaan vain 12-vuotias.
Dumont voitti V magazinen mallikilpailun tammikuussa 2010, jonka myötä hän sai sopimuksen Ford-mallitoimiston kanssa.
Vuonna 2011 Dumont sai pääroolin ABC Family-kanavan Bunheads -sarjasta.
Maamme Viikkosanoma

Maamme Viikkosanoma oli Tampereella vuosina 1890–1891 ilmestynyt sanomalehti.
Kansakoulunopettaja Johannes Walve perusti Maamme Viikkosanoman aikaisemmin julkaisemansa Maamme-lehden jatkoksi. Edeltäjänsä tapaan se oli linjaltaan suomenmielinen, kristillis-siveellinen ja konservatiivinen. Tämäkään julkaisu ei pärjännyt Tampereen kovassa lehtikilpailussa ja se lakkasi jo kahden kuukauden kuluttua.