google/wiki40b huggingface dataset:
Anna-Liisa Jokinen

Anna-Liisa Jokinen (18. lokakuuta 1923 Pöytyä – 10. huhtikuuta 2018 Turku) oli suomalainen vasemmistoliittolainen poliitikko. Jokinen toimi kansanedustajana yli 20 vuotta (1970–1991). Hän oli myös aktiivinen kunnallis- ja ay-poliitikko. Jokinen edusti vuoteen 1990 Suomen Kansan Demokraattista Liittoa.
Ennen kansanedustajuutta Jokinen työskenteli kassa-apulaisena, ompelijana, niisittäjänä sekä Uuden Päivän ja Kansan Uutisten mainostoimittajana. Turun verkatehtaalla 1950-luvulla työskennellessään Jokinen toimi Suomen kutomotyöväen liiton osasto 25:n puheenjohtajana. Siirryttyään lehtityöhön Jokinen liittyi Suomen mainostoimittajien liittoon.
Jokinen valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran vaaleissa 1970 Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä, jota hän edusti koko eduskuntauransa ajan. Jokinen oli eduskunta-aikanaan lakivaliokunnan, toisen lakivaliokunnan, laki- ja talousvaliokunnan, liikennevaliokunnan, pankkivaliokunnan, suuren valiokunnan ja palkkavaltuuskunnan varsinainen jäsen. Hän toimi suuren valiokunnan varapuheenjohtajana vuosina 1983–1986. Jokinen oli aikoinaan liikennevaliokunnan ensimmäinen naisjäsen.
Turun kaupunginvaltuustoon Jokinen valittiin ensi kerran vaaleissa 1960. Hän toimi valtuustossa keskeytyksettä aina vuoteen 1997. Tämän jälkeen hän jatkoi varajäsenenä. Vuoden 2004 vaaleissa, tuolloin 81-vuotias, Jokinen ei enää päässyt edes varasijalle 116 äänellään.
Puolueiden ja ammattiyhdistysten lisäksi Jokinen oli aktiivinen monenlaisessa järjestötoiminnassa. Ystävyysseuroista hän on osallistunut Suomi–Korea-seuran, Suomi–Neuvostoliitto-Seuran ja Suomi–Slovakia-seuran toimintaan. 1950-luvulta alkaen Jokinen kuului Suomen Naisten Demokraattisen Liiton johtoon. Hän oli SNDL:n Turun piirin puheenjohtaja vuodesta 1970.
Jokinen oli kahdesti naimisissa. Hän sai kaksi lasta 1940-luvulla.
Ylöstempaus

Ylöstempaus fiktiossa

Teologista asiantuntemusta hyödyntävä fiktiivinen kirjasarja Viimeisten päivien vaellus kuvaa lähitulevaisuuteen sijoittuvaa ylöstempausta ja muiden Raamatun lopun ajan ennustusten toteutumista. Kirjasarjasta on tehty myös elokuvia.
Floresinmeri

Floresinmeri on 240 000 neliökilometrin kokoinen vesialue Indonesiassa. Lännessä sen rajana on Balinmeri, luoteessa Jaavanmeri, idässä ja koillisessa Bandanmeri. Etelässä ovat Intian valtameri ja Savunmeri, mutta useat saaret erottavat ne Floresinmerestä. 
Pienet Sundasaaret ja Sulawesi rajoittuvat tähän mereen. Kansainvälinen merikartoitusjärjestö International Hydrographic Organization (IHO) määrittelee Floresinmeren Malaijien saariston osaksi
Eksponentiaalinen kasvu

Eksponentiaalinen kasvu tarkoittaa matematiikassa jonkin suureen tai funktion kasvua, joka on suoraan verrannollinen funktion kulloiseenkin arvoon, eli mitä suurempi se on, sitä nopeammin se kasvaa. Tätä kuvataan eksponenttifunktiolla. Arkipuheessa eksponentiaalista kasvua saatetaan käyttää kuvaamaan yleisesti mitä tahansa hyvin nopeaa kasvua, mutta määritelmän mukaan eksponentiaalinen kasvu voi olla myös hidasta ja hyvin nopea kasvu voi olla muutakin kuin eksponentiaalista.
Suhteellisesti ilmaistuna eksponentiaalinen kasvu on vakaata, ja se voidaan ilmaista esimerkiksi prosenttiluvulla. Absoluuttisesti eksponentiaalinen kasvu on aluksi hyvin hidasta, mutta kiihtyy ajan myötä. Tästä esimerkki on ihmiskunnan väestönkasvu. Kiihtyminen johtuu siis eksponentiaalisen kasvun kertautumiseen perustuvasta luonteesta, eli vaikka kasvun tahti olisi vakio, määrällinen kasvu on kiihtyvä. Tämä määrällinen kasvun kiihtyminen voidaan ilmaista myös kulloisenakin ajankohtana olemassa olevan määrän tuplaantumiseen vaaditun ajan jatkuvana lyhenemisenä. Kuvaajana tällaista kasvua ilmaiseva käyrä muodostuu ns. 'jääkiekkomailaksi', jota on käytetty muun muassa uutisoinnissa ilmaston lämpenemisestä. On huomattava, että tämä kuvaajan muoto syntyy vasta, kun määrälle asetetaan jokin kiinteä katto. Tämä on perusteltava jollakin, sillä muuten kyseessä voi olla tilastollinen vääristely.
Havainnollistavia esimerkkejä eksponentiaalisen kasvun hahmottamisen vaikeudesta on pyritty antamaan. Useat tiedotusvälineet, ovat raportoineet siitä, kuinka paperi pystyy teoriassa ylittämään havaittavan maailmankaikkeuden rajan, jos sen paksuus on 0,1 millimetriä, ja se taitetaan 103 kertaa. Yksi tunnetuimmista esimerkeistä ekspotentiaalisen kasvun nopeudesta on myös kertomus shakin keksijästä. Tarinan mukaan shakin kehittänyt henkilö olisi pyytänyt intialaiselta ruhtinaalta palkkioksi uudesta pelistä yhtä monta riisinjyvää kuin shakkilaudalta on mahdollista saada, kun niitä asetetaan ensimmäiselle ruudulle yksi, toiselle kaksi, kolmannelle neljä ja niin edelleen. Koska shakkilaudassa on 64 ruutua, muodostui riisinjyvien kokonaisluvuksi 18 446 744 073 709 551 615.
Etelä-Sudanin vaakuna

Etelä-Sudanin vaakuna on maan kansallislaulun ja lipun ohella Etelä-Sudanin kansallistunnus. Vaakuna hyväksyttiin Etelä-Sudanin väliaikaisessa parlamentissa toukokuussa 2011, ja se otettiin käyttöön heinäkuussa 2011 maan itsenäistyttyä Sudanista. 
Etelä-Sudanin vaakunassa on kuvattuna afrikkalainen kiljumerikotka, joka on levittänyt siipensä voiman tunnusmerkkinä. Kotka katsoo oikealle. Se pitelee kynsissään kääröä, johon on kirjoitettu maan nimi Republic of South Sudan. Vaakunassa on myös valtion motto Justice, Liberty, Prosperity ("Oikeus, vapaus, vauraus"). Kotkan rinnalle on kuvattu kilpi ja ristikkäin olevat keihäs ja lapio; ne kuvaavat kansan halua puolustaa tasavallan itsenäisyyttä ja työskennellä sen ravitsemiseksi.
Tasapainoaisti

Tasapainoaisti on aisti, joka kertoo ruumiin asennon ja sen muutokset suhteessa painovoiman suuntaan. Ihmisen tasapainoaisti perustuu lihas-, jänne- ja näköaistin sekä sisäkorvan vestibulaarijärjestelmän yhteisvaikutukseen.
Tasapainoaisti koostuu kolmesta osasta: liike-elimestä (sisäkorvan kaarikäytävät), sisäkorvan kuulokivielimestä, ja mm. lihaksissa olevista reseptoreista, jotka muodostavat asentoaistin. Liike-elin aistii kulmakiihtyvyyksiä, kuulokivielin aistii suoraviivaisia kiihtyvyyksiä ja asentoaisti kertoo kehon eri osien asennosta toisiinsa nähden.
Tasapainoaistin häiriintyminen aiheuttaa huimausta ja pahoinvointia ja fysiologiassa puhutaan aistiharhoista. Tasapainoa voivat häiritä Ménièren tauti, sisäkorvan tulehdus, paha nuha, yläkaarikäytävän luupuutos ja moni muu sairaus. Sitä voi tilapäisesti häiritä myös nopeat ja voimakkaat liikkeet, esimerkiksi ajaminen karusellissa. Erityisesti hävittäjälentäjät altistuvat tasapainoastin voimakkaille häiriöille. Useimpien astronauttien mielestä heidän tasapainoaistinsa heikentyy avaruudessa, koska siellä ei ole tarpeeksi painovoimaa pitämään heidän korvansa nesteitä tasapainossa. Tästä seuraa matkapahoinvoinnin muoto nimeltään avaruuspahoinvointi.
Tasapainoaistiin liittyy myös niveltunto, pimeässäkin tiedetään missä asennossa jalka tai käsi on ja tasapainoon liittyy paljon opittuja toimintoja. Tiedetään, että puut ovat pystysuorassa ja horisontti vaakasuorassa.
Hazell Dean

Hazell Dean (Hazell Dean Poole 27. lokakuuta 1956 Great Baddow, Essex, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen laulaja, lauluntekijä ja tuottaja. Hänen tunnetaan alttoäänestään sekä Hi-NRG-sävelmistä Whatever I Do (Wherever I Go), Who's Leaving Who?, Turn It into Love ja Searchin' (I Got to Find a Man). Dean on tuottanut ja säveltänyt lauluja muun muassa Bad Boys Inc:lle ja Miquel Brownille.

Ura

Hazell Dean aloitti uransa 1970-luvun lopulla. Menestystä hän saavutti seuraavalla vuosikymmenellä yhteistyössä Stock Aitken Waterman -tuottajakolmikon kanssa. Yhdysvaltalainen Federation of American Dance Clubs valitsi Deanin kolmasti "Parhaaksi live-esiintyjäksi", brittiläinen "Club Mirror Awards" valitsi hänet kahdesti "Parhaaksi brittiläiseksi esiintyjäksi".
Deanin hittejä ovat muun muassa Whatever I Do (Wherever I Go) (1984) ja Who's Leaving Who (1988); molemmat kohosivat sijalle neljä Britannian listoilla, sekä Searching (I Got to Find a Man) (1984), joka nousi listoilla kuudenneksi. Michael Prince levytti Whatever I Do -kappaleen nimellä Dance Your Love Away, mutta Stock Aitken Waterman kirjoitti sävelmään uudet sanat, sillä Dean ei pitänyt alkuperäisestä kertosäkeestä. Who's Leaving Who saavutti sijan yhdeksän Hot Dance Music/Club Play -listalla. Alun perin Kylie Minoguen debyyttialbumilleen levyttämä Turn It Into Love oli myös kohtalaisen iso hitti. Etelä-Afrikassa Dean nousi listaykköseksi Stock Aitken Watermanin tuottamalla singlellä They Say It's Gonna Rain.
Vuosina 1992 ja 1993 Dean levytti uusia kappaleita Ian Levinen kanssa, joka aiemmin oli uudelleen miksannut eräitä Deanin singlejä. Sävelmät julkaistiin albumilla The Best of Hazell Dean vuonna 1995. Nimi juontui siitä, että levy oli osa miamilaisen Hot Productionsin Best of -sarjaa, vaikka Deanin albumi tosiasiallisesti sisälsi lähinnä uutta tuotantoa. Levy sai viileähkön vastaanoton Hazell Deanin ihailijoilta.
Levy-yhtiönsä Carlton Recordsin suojissa Dean levytti joukon ABBA-covereita. Tunnettujen ABBA-hittien lisäksi albumilla oli muutama vähemmän tunnettu ABBA-sävellys. Deanin tulkinta The Winner Takes It All -kappaleesta menestyi UK Singles Chart -listalla 1990-luvun puolivälissä. Vuonna 2007 Dean levytti Ian Levinen kanssa laulun Trade Him for a Newer Model albumille Disco 2008. Levine julkaisi musiikkivideon Trade Him for a Newer Model YouTubessa syksyllä 2007. Laulu sai lämpimän vastaanoton.
USS Prichett

Palvelus

Oltuaan lähes vuoden telakalla, huollossa ja koululaivana, mihin sisältyi laivastoharjoitus maaliskuussa 1969 alus lähti 4. kesäkuuta partiomatkan Vietnamin rannikolle. Alus ei kuitenkaan osallistunut varsinaisiin sotatoimiin ja palasi Yhdysvaltoihin, jossa se siirrettiin tarkastettavaksi 5. joulukuuta. Alus määrättiin 17. joulukuuta palveluksesta poistettavaksi ja lähti San Diegoon, jossa alus poistettiin palveluksesta 10. tammikuuta 1970. Se poistettiin samana päivänä alusluettelosta. Viikkoa myöhemmin alus lainattiin Italialle.

Geniere

Italian merivoimat otti aluksen palvelukseen nimellä Geniere runkonumerolla D555. Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1975.
November Rain

Kappaleen musiikkivideo

"November Rainista" on kuvattu myös Andrew Morahanin ohjaama musiikkivideo. Musiikkivideossa kuvataan yhtyeen laulaja Axl Rosen sekä hänen silloisen naisystävänsä Stephanie Seymourin häitä sekä yhtyettä soittamassa kappaletta sinfoniaorkesterin säestyksellä suuressa teatterissa. Musiikkivideolla sinfoniaorkesteri soitti oikeasti, sillä Rose halusi tietää miltä hänen säveltämänsä sinfoninen kappale kuulostaisi konserttiesityksenä. Musiikkivideossa huomattavia seikkoja ovat sen elokuvallisuus, josta se myös voitti parhaan musiikkivideon palkinnon MTV Video Music Awards-palkintogaalassa vuonna 1992. Tämän lisäksi se on budjetiltaan yksi kaikkien aikojen kalleimmista musiikkivideoista, sillä sen kokonaisbudjetin arvellaan liikkuneen 1,5 miljoonan Yhdysvaltain dollarin liepeillä mukaan lukien Seymourin yllä videolla nähtävä 8 000 dollarin arvoinen morsiuspuku. Video on myös tunnettu näyttävistä kohtauksistaan, joissa yhtyeen kitaristi Saul "Slash" Hudson soittaa kappaleen kitarasoolojaan; ensimmäisen kahden soolon aikana hän soittaa autioituneen kirkon pihalla helikopterin kiertäessä häntä, ja viimeisen soolonsa hän soittaa aiemmin mainitussa teatterissa seisten Rosen soittaman flyygelin päällä. Kyseinen soolo on äänestetty muun muassa musiikkilehti Guitar Worldin äänestyksessä kaikkien aikojen kuudenneksi parhaaksi kitarasooloksi kautta aikojen. "November Rainin" musiikkivideo kuuluu myös "Estranged"- ja "Don't Cry"-kappaleiden musiikkivideoiden ohella näiden kolmen musiikkivideon muodostamaan niin kutsuttuun trilogiaan.
Videon alkaessa Axl nähdään pimennetyn makuuhuoneen sängyllä syömässä unilääkkeitä. Tämän jälkeen video siirtyy konserttisaliin sinfoniaorkesterin ja yhtyeen luo. Axl istuu haikeana flyygelinsä ääreen aloittamaan kappaleen intron, jonka aikana välissä vilahtelee kuvia vertavuotavasta ristiinnaulitusta. Seuraa sarja erilaisia kohtauksia, joissa Axl menee vihille Stephanien näyttelemän nuorikkonsa kanssa. Noustessaan Axlin ohjaaman valkoisen Bentleyn kyytiin morsian kääntää katseensa poispäin kuin epävarmana siitä, mitä on juuri tehnyt. Seuraavassa kohtauksessa häävastaanotolla alkaa valtaisa kaatosade, ja vieraiden hajaantuessa ja pöytien kaatuessa punaviinipullot kaatuilevat valkoisten pöytäliinojen päälle värjäten ne verenpunaiseksi. Videon viimeiset kohtaukset käsittelevät morsiamen kuolemaa; Axl istuu kirkossa kuunnellen hautajaisseremoniaa, jonka jälkeen arkku kannetaan hautuumaalle, ja sateen valuessa edelleen saattoväki poistuu. Viimein palataan sängyssään ikään kuin painajaisesta heräävään Axliin, joka siirtyy kuitenkin äkisti hautuumaalle morsiamensa haudan luo. Hän kumartuu sen ylle, ja nuorikon morsiuskimppu putoaa arkulle, jonka päälle kimpun kukkien värit valuvat sateen vaikutuksesta.
II SS-panssariarmeijakunta

Palvelus

Tammikuussa 1943 se siirrettiin itärintaman eteläosaan ja sai nimen SS-Panzer-Korps (ilman järjestysnumeroa). Armeijakunta osallistui kolmanteen Harkovan taisteluun talvella 1943. Kesäkuussa 1943 armeijakunta nimettiin II SS-panssariarmeijakunnaksi. Nimenvaihdos johtui siitä, että oli annettu käsky uuden, SS-divisioona Leibstandarte Adolf Hitlerin ympärille muodostettavan SS-panssariarmeijakunnan perustamisesta, joka sai järjestysnumeron I. Heinäkuussa 1943 II SS-panssariarmeijakunta osallistui Kurskin taisteluun. Benito Mussolinin kukistumisen jälkeen yksikkö komennettiin Italiaan, vaikka vain Leibstandarte Adolf Hitler -divisioona siirrettiin. Vuoden 1943 joulukuussa yksikkö siirrettiin Ranskaan ja se palasi huhtikuussa 1944 itärintamalle, kunnes se jälleen palautettiin länsirintamalle Normandiaan. Lopun sodasta se taisteli Ardenneilla lopulta päätyen Itävaltaan.
Futsal-Liigan kausi 2017–2018

Liigakarsinta

Runkosarjan viimeiseksi sijoittunut Ruutupaidat putosi suoraan Futsal-Ykköseen. Ruutupaitojen paikan liigassa sai Ykkösen voittanut Tervarit.
Runkosarjassa 11. sijoittunut Liikunnan Riemu kohtasi liigakarsinnassa Ykkösessä toiseksi sijoittuneen JoSePan paras kolmesta-ottelusarjassa. Altavastaajana putoamiskarsintaan lähtenyt JoSePa voitti Riemun kotiyleisönsä edessä 5-2 ja heti seuraavana päivänä varmisti historiansa ensimmäisen liiganousun 2-3 jatkoaikavoitolla.
Simo Härkönen

Simo Härkönen (31. elokuuta 1906 Impilahti – 27. tammikuuta 2004 Porvoo) oli suomalainen juristi, joka toimi yli 30 vuotta  Karjalan Liitossa, muun muassa järjestön toiminnanjohtajana.

Henkilöhistoria

Simo Härkösen vanhemmat olivat opettaja Jaakko Härkönen ja Martta Niikko ja puoliso vuodesta 1934 Rosemarie Holsti, professori Östen Holstin tytär. Härkönen tuli ylioppilaaksi 1925 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1932, varatuomarin arvon hän sai 1938. Härkönen toimi Ruskealan ja Suistamon nimismiehenä 1933–1940, valtioneuvoston ylikirjaajana 1940–1946, Karjalan Liiton järjestösihteerinä ja lakimiehenä 1946–1958 ja toiminnanjohtajana vuodesta 1958. Härkönen, jolla oli useita luottamustoimia, työskenteli myös muun muassa Karjalaisen Viestin päätoimittajana 1953–1964. Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiön asiamies Härkönen oli 1950–1958. Jatkosodassa hän toimi ensin jalkaväkijoukkueen johtajana ja sitten Impilahden sotilashallintopiirin päällikkönä. Musiikkimiehenä tunnettu Härkönen julkaisi muun muassa kaksi nuottivihkoa kanteleelle, samoin kuin useita musiikkialan ja muita tietoteoksia.
Elina Kahla

Elina Kahla (s. 24. huhtikuuta 1960, Espoo) on toiminut Suomen Pietarin-instituutin johtajana vuosina 2012-2016. Hän on suomalainen kulttuurintutkija, tietokirjailija ja Venäjän kulttuurihistorian dosentti  Helsingin yliopistossa vuodesta 2009. Nykyisin hän työskentelee Helsingin yliopiston Aleksanteri-instituutissa. Elina Kahla kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1979; valmistui filosofian kandidaatiksi 1985, lisensiaatiksi 2001 ja väitteli tohtoriksi 2007. Hän työskenteli free lance -matkanjohtajana, suomentajana, tulkkina ja opettajana. Vuosina 1991−1996 Kahla toimi projektipäällikkönä ja konsulttina Helsingin kauppakorkeakoulun johtamiskoulutusyksikössä (nyk. Aalto University Executive Education). 1996−2012 Kahla työskenteli Helsingin yliopiston  Aleksanteri-instituutissa toimituspäällikkönä, Kikimora Publications –sarjan toimittajana ja tutkijana Suomen Akatemian rahoittamassa Venäjän modernisaation valinnat –huippuyksikössä. Elina Kahla toimi EUNIC St. Petersburg –klusterin puheenjohtajana 2015-2016. Hän oli kaksi kertaa vuodessa ilmestyvän Ikonimaalari -kausijulkaisun päätoimittaja (2017-2019).
Heinäseiväs

Rakenne

Heinäseipäässä on puolen metrin välein noin tuuman (2,5 cm) läpimittaisia tapinreikiä. Reikiä on yleensä kolme kappaletta, joista alin on noin metrin korkeudella tyvestä ja seuraavat vajaan puolen metrin välein. Ylimmästä tapinreiästä seipään kärkeen on noin 60–70 sentin matka. Reikiin työnnetään puisia tappeja tai nauloja. Tappien tarkoitus on kannattaa heiniä, jotta väliin jäisi ilmavia kerroksia ja heinät kuivuisivat paremmin. Tappi pannaan heinäseipääseen heinien ollessa tuoreita, kun heinän pinta seipäässä ulottuu noin 10 cm tapinkohdasta alaspäin. Poutasäällä ja kun heinät ovat puolikuivia, tapilla voi kevyesti painaa heiniä alas. Heinäseipään tappi on noin kahden sentin paksuinen ja noin 20 sentin pituinen kuusen tai koivun oksasta katkaistu puikko. Joissakin tapauksissa alimman tapin, joka estää heiniä painumasta maahan saakka, korvaa kiinteä puukappale, josta käytetään nimeä lossi. 
Kärväs eli tuurikas on jykevä heinäseivästä muistuttava kuivausteline, jossa on pitkät, loivasti ylöspäin suuntautuvat, kiinteät tapit. Jos tuurikas on tehty sopivasti oksaisesta puusta, sen tapit voivat olla myös karsimatta jätettyjä oksia. 
Haasia on kuivausteline, jonka tolpat on yhdistetty riu'uilla tai narulla.

Käyttö

Ennen seipäiden käyttöönottoa heinä kuivattiin sängellä, jolloin se yöksi koottiin rukoihin ja kuivuttuaan se vietiin sieltä edelleen latoihin ja vanhempina aikoina suoviin, kekoihin ja pieleksiin. Märkinä kesinä luonnonheinän kuivatukseen saatettiin käyttää haasiaa, jolle lepeet nosteltiin käsin. 
Heinäseipäät ilmaantuivat Suomeen Skandinaviasta 1900-luvun alussa ja yleistyivät koko maahan toisen maailmansodan jälkeen, ja niitä käytettiin yleisesti 1980-luvun alkuun saakka. Seipäälle heinä mätettiin (nosteltiin) heinähangolla. Heinäseipäitä käytetään vähäisessä määrin edelleen.
Kun puimakoneet yleistyivät, samoja seipäitä alettiin käyttää myös niitetyn viljan kuivatukseen. Leikkuupuimurien yleistyttyä viljaseipäät jäivät kokonaan pois käytöstä.
Kun maatalous alkoi koneellistua, muodostui heinäseipään ympärille ensin hevosvetoisten työkoneiden ketju, johon kuuluivat niittokone, pöyhin, haravakone ja hevosen vetämä heinäkärry, joka saatiin lisäämällä tavalliseen hevoskäryyn korkeat heinälaidat eli rehdot. Kun traktorit yleistyivät, samat koneet muutettiin traktorivetoisiksi, ja mukaan heinän seiväskuivatuksen koneketjuun tulivat edellisten lisäksi vielä seiväskaira, jolla tehtiin reiät maahan seipäille, sekä heinähäntä, jolla heinät ajettiin pellolta latoon.
Heinä- ja viljaseipäiden käytöstä luovuttiin yleisesti 1980-luvun alkuun mennessä ensin leikkuupuimurien ja sitten heinän paalauksen levittyä käyttöön. Heiniä kuivataan nykyään pellolla entistä tehokkaammilla pöyhimillä ja paalauksen jälkeen varastossa latokuivureilla. Entistä enemmän tehdään myös esikuivatettua tuorerehua aumoihin tai paaleihin.
Trelleborgin kunta

Vaakuna

Nykyinen vaakuna on entisen Trelleborgin kaupungin vaakuna. Myös Alstadin maalaiskunnalla oli oma vaakuna.
Vuoristoniluri

Ulkonäkö ja koko

Täysikasvuiset vuoristonilurit ovat mustia ja lieriömäisiä. Ne ovat vain riisinjyvän mittaisia, 4–7,5 millimetriä pitkiä. Jalattomien, kermanvalkoisten toukkien päät ovat vaaleanruskean läpikuultavat. Täysimittaisina 6–7 millimetrin pituisia. Munat ovat sileät, soikeat, valkoiset ja läpikuultavat.

Levinneisyys ja elinympäristö

Lajia tavataan luonnonvaraisena Meksikossa, Yhdysvalloissa sekä Kanadan Brittiläisen Kolumbian alueella. Laji esiintyy useilla mäntylajeilla kuten valkorunkosembralla (Pinus albicaulis), kontortamännyllä (Pinus contorta), keltamännyllä (Pinus ponderosa), sokerimännyllä (Pinus lambertiana), lännenvalkomännyllä (Pinus monticola) ja meillä tutulla metsämännyllä (Pinus silvestris) sekä douglaskuusilla (Pseudotsuga), pihdoilla (Abies), Lehtikuusilla (Larix) ja kuusilla (Picea). Kaikilla havupuulajeilla vuoristoniluri ei kuitenkaan kykene lisääntymään.
Vuoristonilureille on kehitetty hyönteismyrkkyjä. Niitä vastaan on myös kehitelty biologista tuholaistorjuntaa.
Vuoristonilurin saalistajia ovat ainakin seuraavat: Earomyia viridana, Enoclerus lecontei, Enoclerus sphegeus, Medetera aldrichii, Thanasimus undatulus ja Xylophagus cinctus.
Synnytyspelko

Syyt

Synnytyspelolla voi olla monia syitä, joista ehkä tärkein on kipu, sillä se on voimakas synnytyksen aikana. Toinen merkittävä syy on itseluottamuksen puute, ja pelko siitä, käykö lapselle jotain liian huonon synnyttäjän takia tai kestääkö oma fyysinen kunto. Pelkoa voi voimistaa myös synnytyksen kontrolloimattomuus, sillä nainen voi ajatella, että hän ei onnistu hallitsemaan itseään synnytyksen aikana. Pelkoa lisää myös kuoleman pelko, sekä itsensä, että lapsen suhteen. Riskiä lisäävät myös psyykkiset ongelmat ja aiemmat traumaattiset sairaalakokemukset.

Hoito

Paranemista auttaa moni asia, kuten synnytyssuunnitelman luonnostelu ja myös pelkkä asiasta puhuminen. Synnytyspelosta kärsiville on olemassa synnytyspelkopoliklinikkoja, neuvolaneuvoloita sekä tukiryhmiä, joissa puhutaan raskauteen ja vanhemmuuteen liittyvistä asioista. Siellä harjoitellaan rentoutumista ja saadaan tietoa synnytyksestä. Jos synnytyspelko on erittäin voimakas, joissain tapauksissa voidaan tehdä keisarinleikkaus.
Pienestä jännityksestä synnytyksen aikana on vain hyötyä, koska se nostaa adrenaliinitasoa ja helpottaa valmistautumista synnytykseen.
Churro

Churro, katalaaniksi xurro, on espanjalainen uppopaistettu pitkä leivonnainen, joka on Espanjasta levinnyt mm. Ranskaan ja Latinalaiseen Amerikkaan. Churron valmistukseen käytetään jauhoja, öljyä, ripaus suolaa ja joskus mausteena hiven sitruunaa. Churrot syödään yleensä aamiaisena paksun, melkeinpä vellimäisen kaakaon kanssa tai vain sellaisenaan tuoreena sokerissa pyöritettyinä. Churro on poikkileikkauksesta katsoen yleensä kuusikulmainen, mikä johtuu taikinan pursottamisesta tähden muotoisen erikoispursottimen läpi.
Churro kuuluu etenkin Madridin ruokakulttuuriin, joten kaupungissa on tiheästi churroihin erikoistuneita churreríoita. Muualta Espanjasta varsinaisia churreríoita on vaikea löytää, mutta churroja myyviin kärryihin tai kojuihin voi törmätä missäpäin maata tahansa. Tällöin tosin saattaa olla kyse paitsi perinteisestä churrosta, myös jostain churron variantista, kuten porrasta tai tejeringosta.
Churroja syödään aamiaiseksi, välipalaksi tai jälkiruoaksi. Niiden sanotaan olevan alkujaan paimenten kehittämä leivonnainen, joka on voitu valmistaa ilman uunia.