google/wiki40b huggingface dataset:
Stefan Majewski

Ura

Majewski loi pitkän peliuran Puolassa ja Saksassa. Hän aloitti kotikaupunkinsa Bydgoszczin seuroissa 1970-luvulla, mutta teki lopullisen läpimurtonsa Legia Varsovassa 1979–84. Hän oli voittamassa seuran kanssa kahta Puolan cupin mestaruutta 1980 ja 1981. Legiasta hän siirtyi 1984 Saksan Bundesliigaan 1. FC Kaiserslauterniin. Majewski pelasi Saksassa neljä kautta, joista viimeisen 2. Bundesliigan jumboksi jääneessä DSC Arminia Bielefeldissä.
1988 Majewski siirtyi kyproslaiseen Apollon Limassoliin palaten yhden kauden jälkeen takaisin Saksaan. Hän lopetti uransa Freiburger FC:n joukkueessa 1993. Puolan maajoukkueessa Majewski pelasi 40 maaottelua tehden niissä 4 maalia. Hän oli mukana MM-pronssilla 1982 ja toiselle kierrokselle päättyneissä MM-kisoissa 1986.

Ura valmentajana

Majewski aloitti valmennusuransa Freiburger FC:n juniorivalmentajana 1990. Varsinaisen päävalmentajadebyyttinsä hän teki 1994 Polonia Varsovassa. Pesti jäi lyhyeksi seuran vajottua putoamiskamppailuun Ekstraklasassa. Hän palasi seuraan kuitenkin 1995 ja nosti seuran takaisin pääsarjaan kauden 1995/96 päätteeksi. 
1997 Majewski palasi jälleen Saksaan ja valmensi kaksi kautta 1. FC Kaiserslauternin amatöörijoukkuetta. 1999 hän palasi kotimaahansa ja siirtyi Amica Wronkin päävalmentajaksi. Wronkissa hän teki lopullisen läpimurtonsa valmentajana luotsaten seuran Puolan cupin voittoon kaksi kertaa. Hän sai potkut kesken kauden 2000/01.
Amica-potkujensa jälkeen Majewski jatkoi uraansa Zagłębie Lubinin päävalmentajana. Pesti jäi yhden kauden mittaiseksi ja 2002 ura jatkui Świt Nowy Dwór Mazowieckissa. 2002–2003 Majewski toimi Puolan maajoukkueen apuvalmentajana palaten sen jälkeen jälleen Amica Wronkiin.
Heinäkuussa 2004 Majewski siirtyi Amicasta Widzew Łódźiin. Hän valmensi seuraa kaksi kautta Puolan II-Ligassa. Pesti huipentui nousuun kauden 2005/06 jälkeen, mutta Majewski sai menestyksetä huolimatta jättää tehtävänsä seurassa.
Lokakuussa 2006 Majewski palasi valmennustehtäviin siirtyen Cracovia Krakovan päävalmentajaksi. Majewskin johdolla Cracovia sijoittui kauden 2006/07 päätteeksi hienosti Ekstraklasassa neljänneksi ja seuraavallakin kaudella se oli seitsemäs. Kausi 2008/09 alkoi kuitenkin kehnosti ja Majewski sai lokakuussa 2008 potkut tehtävistään.
Vuonna 2009 Majewski siirtyi Puolan jalkapalloliiton palvelukseen alle 21-vuotiaiden maajoukkueen valmentajaksi. Syyskuussa 2009 hänestä tuli A-maajoukkueen päävalmentaja käynnissä olleiden MM-karsintojen ajaksi.  Majewskin johdolla Puola hävisi molemmat viimeisistä karsintaotteluistaan. Lokakuussa 2009 Franciszek Smudasta tuli uusi maajoukkuevalmentaja ja Majewski jatkaa alle 23-vuotiaiden maajoukkueen peräsimessä.
Malaika Arora

Yksityiselämä

Malaika Arora on näyttelijä Amrita Aroran sisar. He ovat katolilaisia. Arora meni naimisiin näyttelijä Arbaaz Khanin kanssa vuonna 1998. Heidän poikansa Arhaan syntyi vuonna 2003.
Roger De Vlaeminck

Roger De Vlaeminck (s. 24. elokuuta 1947 Eeklo) on belgialainen entinen maantiepyöräilijä.
De Vlaeminck on maanmiestensä Eddy Merckxin ja Rik Van Looyn lisäksi ainoa pyöräilijä, joka on voittanut lajin kaikki viisi monumenttia: Milano–San Remon (1973, 1978, 1979), Flanderin ympäriajon (1977), Pariisi-Roubaix´n (1972, 1974, 1975, 1977), Liège-Bastogne-Liègen (1970) ja Lombardian ympäriajon (1974, 1976). Lempinimellä "Monsieur Paris-Roubaix” tunnettu De Vlaeminck sijoittui kyseisessä kilpailussa voittojensa lisäksi neljästi toiseksi, kerran kolmanneksi ja viidenneksi sekä kahdesti seitsemänneksi.
De Vleaminck voitti suurista yhden päivän kilpailuista myös muun muassa Omloop Het Volkin (1969, 1979), La Flèche Wallonnen (1971), Züri-Metzgeten (1975), Pariisi-Brysselin (1981), Kuurne-Bryssel-Kuurnen (1970, 1971) sekä Milano-Torinon (1972, 1974).
Etappikilpailuista hän voitti Tirreno-Adriaticon kuudesti peräkkäin (1972-1977) ottaen kilpailussa kaikkiaan 15 etappivoittoa. Vuonna 1975 hän voitti Sveitsin ympäriajon kuuden etappivoiton myötä. Italian ympäriajon pistekilpailun De Vlaeminck voitti vuosina 1972, 1974 ja 1975 - kaikkiaan hän saavutti Giro d'Italiassa 22 etappivoittoa vuosina 1972-1979. Ranskan ympäriajossa hän voitti etapin vuonna 1970 ja Espanjan ympäriajossa 1984. Dunkerquen neljän päivän ajon De Vlaeminck voitti vuonna 1971.
De Vlaeminck on voittanut cyclocrossin maailmanmestaruuden sekä amatöörien (1968) että ammattilaisten (1975) kilpailussa. Hän on Belgian maantiepyöräilymestari vuosilta 1969 ja 1981.
Arohiirihaukka

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 50–65 cm, siipien kärkiväli 126–148 cm ja paino 590–1 760 g. Arohiirihaukka on tavallista hiirihaukkaa hieman suurempi ja pitkäsiipisempi, muodoltaan enemmän piekanan kaltainen. Jalat ovat pitkät. Väritykseltään se on hyvin vaihteleva ja usein äärimmäisen vaikea erottaa hiirihaukan vulpinus -alalajista. Pyrstö on punaruskea, pää vaalea. Kyljillä on tummat "housut", siiven yläpinnalla vaalea lautuma. Monet hiirihaukat ovat täysin samanvärisiä kuin arohiirihaukka.

Esiintyminen

Euroopassa arohiirihaukka elää Turkissa, Kreikassa, Romaniassa, Bulgariassa ja Unkarissa, Aasiassa sitä tavataan pesimäaikana Lähi-idästä Keski-Aasiaan. Alalaji cirtensis elää Pohjois-Afrikassa. Lajin elinympäristön ala on 100 000–1 000 000 neliökilometriä ja maailman populaation koko on 100 000–1 000 000 yksilöä. Pohjoisimmat populaatiot ovat muuttolintuja, jotka talvehtivat Afrikassa Sahelin alueella ja Iranista Etelä-Kiinaan ulottuvalla vyöhykkeellä. Suomessa se on toistaiseksi tavattu noin 18 kertaa.

Elinympäristö

Arohiirihaukka viihtyy nimensä mukaisesti aroilla ja muilla kuivilla avoimilla alueilla. Kesällä sitä tavataan vuoristossa aina kolmen-neljän kilometrin korkeudelle asti.

Lisääntyminen

Isokokoinen risupesä on yleensä kallion ulkonemalla tai kivellä, usein pensaan suojassa, joskus se voi olla lähes tasaisella maalla, harvoin puussa. Naaras munii tavallisesti kolme tai neljä munaa, joita haudotaan vähintään neljä viikkoa. Poikaset lähtevät pesästä kuuden-seitsemän viikon ikäisinä.

Ravinto

Arohiirihaukka syö pääasiassa pikkujyrsijöitä, kuten siiseleitä, hiiriä, myyriä, aavikkorottia, hamstereita, maaoravia, jäniksen poikasia, maamyyriä ja siilejä. Laji syö myös matelijoita, kuten liskoja ja käärmeitä. Arohiirihaukka saalistaa myös lintuja, aina kiuruista fasaanin kokoisiin. Talvisin arohiirihaukka syö mielellään haaskoja  piekanan ja hiirihaukkan tavoin.
Felsinen

Felsinen on geologiassa käytetty termi, joka viittaa silikaattimineraaleihin, magmaan ja kiviin, joissa esiintyy paljon kevyitä alkuaineita kuten piitä, happea, alumiinia, natriumia ja kaliumia. Termi on kahden englannin sanojen feldspar "maasälpä" ja silica "piidioksidi" yhdistelmä. Felsiset mineraalit ovat väriltään tavanomaisesti vaaleita, ja niiden ominaispaino on vähemmän kuin 3. Tavallisimpia felsisiä mineraaleja ovat kvartsi, muskoviitti, ortoklaasi ja runsaasti natriumia sisältävät plagioklaasit. Yleisin felsinen kivi on graniitti.

Felsisten kivien luokittelu

Ollakseen felsistä kiven tulee sisältää yli 75 % felsisiä mineraaleja: kvartsia, ortoklaasia ja plagioklaasia. Kiviä, joista yli 90 % on felsisiä mineraaleja, voidaan kutsua leukokraateiksi, joka tarkoittaa ”vaalean värinen”.
Felsiitti on petrologiassa kenttätermi erittäin hienojyväisille tai afaniittisille, vaaleille vulkaanisille kiville, jotka voidaan tarkemman tutkimuksen jälkeen luokitella uudelleen.
Toisinaan felsinen vulkaaninen kivi voi sisältää mafisten mineraalien hajarakeita (eli fenokrystejä), tavallisesti sarvivälkettä, pyrokseeniä tai maasälpää, ja ne tarvittaessa nimetään niiden hajaraemineraalien mukaan, esimerkiksi ”sarvivälkettä sisältävä felsiitti”.
Felsinen kivi saa kemiallisen nimensä Le Maitren TAS-diagrammin mukaan. Se pätee kuitenkin vain magmakiviin. Jos kivi on analysoity felsiseksi, mutta on metamorfinen eikä sillä ole selkeää vulkaanista protoliittia, voi olla riittävää kutsua sitä felsiseksi liuskeeksi. Joskus leikkausraottunutta graniittia on luultu ryoliitiksi.
Faneriittisia felsisiä kiviä luokitellessa tulee käyttää QAPF-diagrammia ja nimetä graniittien nimikkeistön mukaan. Usein mafinen mineraali sisällytetään nimeen, esimerkiksi sarvivälkettä sisältävä graniitti, pyrokseeni tonaliitti tai augiitti megakrystinen montsoniitti, koska termi ”graniitti” käsittää maasälpää ja kvartsia sisältävän aineksen.
Kiven rakenne siis määrittää felsisen kiven nimen.
Pyhän Sofian katedraali (Novgorod)

Historia

Pyhän Sofian katedraali on 38 m korkea, 5-kupolinen kivikirkko. Sen rakennutti ruhtinas Vladimir Suuri ja ruhtinatar Ingegerd vuosien 1045 - 1050 välillä pojalleen Novgorodin ruhtinas Vladimir Jaroslavitsille. Se korvasi palaneen tammisen katedraalin, jonka oli rakennuttanut piispa Joakim Korsunilainen vuonna 989 . Sen vuoksi se on Venäjän vanhimpia kirkkorakennuksia yhdessä Zelentsukin kirkon ja Shoanan kirkon kanssa. Sen vihki käyttöön 14. syyskuuta 1050 (tai 1052) piispa Luka Zhidiata. 
Yleisesti se tunnetaan nimellä Pyhä Sofia. Se ei ole nimetty pyhimyksen mukaan vaan nimi tulee kreikankielen viisautta tarkoittavasta sanasta (Σoφíα, josta tulee johdannaiset kuten filo”sofia” eli rakkaus viisauteen). Novgorodin Pyhän Sofian katedraali on pyhitetty Jumalan Pyhälle Viisaudelle ja matkii Hagia Sofian katedraalia Konstantinopolissa. Se korvasi vanhemman 13-kupolisen kirkon, jonka oli rakennuttanut noin vuonna 989 piispa Joakim Korsunilainen.
Arkkipiispa Joanni kultautti vuonna 1408 Pyhän Sofian katedraalin kultaisen pääkupolin. Suurin ja laajin kupoli kruunaa tornin, joka johtaa ylempiin gallerioihin. Keskiajalla siellä sanottiin olleen Novgorodin aarrekammio sekä kirjasto, jonka olisi perustanut Jaroslav I Viisas. Kun kirjasto siirrettiin Pietarin hengelliseen akatemiaan vuonna 1859, niin siellä laskettiin olleen yli 1 500 eri kirjaa. Vanhimmat kirjat olivat 1200-luvulla. Nykyinen arkkipiispa Leo on perustanut kirjaston uudelleen. Vuonna 2004 kirjastossa oli noin 5000 kirjaa. 
Kirkossa on vuosina 1152–1154 Magdeburgissa tehdyt ovet. Ovet suunniteltiin alun perin Polotskin Marian ylösnousemuksen katedraaliin. Novgorodiin ne päätyivät ilmeisesti 1450-luvulla.
Ovia kutsuttiin Sigtunan oviksi, koska tarinan mukaan ovet tuotiin saaliina Ruotsista Sigtunan tuhon (1187) yhteydessä. Tarinan toisen version mukaan ovet ovat Bysantista, josta ne tulivat Korsunin kautta. Alun perin niitä kutsuttiin Korsunin oviksi.
Puiset ovet on päällystetty pronssilevyillä, joissa on kuvattuna tapahtumia vanhasta ja uudesta testamentista, Magdeburgin piispa Vihman ja Polotskin piispa Aleksanteri, käsityöläiset Riquin ja Wissmut ja venäläinen Avraam. Avraamin on mahdollisesti pitänyt koota ovet niiden kuljetuksen jälkeen, tai hän eli satoja vuosia myöhemmin ja lisäsi oman kuvansa joukkoon.
Pisimmät sanat

Kielen pisimpien sanojen kriteerit vaihtelevat. Sanalta voidaan vaatia perusmuotoisuutta, mutta se mikä katsotaan taivutusmuodoksi ja mikä johdokseksi, on jossain määrin veteen piirretty viiva. Mikäli johdokset ylipäänsä sallitaan, voidaan vaatia että kukin johdos esiintyy vain kerran tai että sanaa johdoksineen käytetään todellisessa puhutussa tai kirjoitetussa kielessä. Myös yhdyssanohin on otettava kantaa.

Suomen kieli

Pitkä sana suomen kielessä on esimerkiksi peruspalveluliikelaitoskuntayhtymä (34 kirjainta). Jos taivuttaminen sallitaan, pidempiäkin reaalisia sanoja voidaan muodostaa. Johdosten ja liitepartikkeleiden salliminen pidentää pisintä mahdollista sanaa entisestään sanan reaalisen käytettävyyden laskiessa. Suomen kielessä käytetään vapaata yhdyssanamuodostusta: uusia sanoja voidaan muodostaa tarpeen mukaan vaikka kesken keskustelun. Tämä antaa mahdollisuuden yhdistää substantiiveja peräkkäin loputtomasti rikkomatta kielioppisääntöjä.
Jos keinotekoiset konstruktiot sallitaan, liitepartikkeleiden ja taivutusmuotojen yhdistely antaa mahdollisuuden muodostaa hyvinkin pitkiä sanoja. Pisimpänä näin muodostettuna sanana voidaan pitää Artturi Kanniston muodostamaa sanaa kumarreksituteskenteleentuvaisehkollaismaisekkuudellisenneskenteluttelemattomammuuksissansakaankopahan (102 kirjainta). On myös sana hurskahtelevaisehkollaismaisellisuuksissaankohankin (51 kirjainta) joka on hiukan lyhyempi. Aikoinaan eräässä pitkien sanojen muodostamiskilpailuissa, jossa yhdyssanoja ei hyväksytty, voitti sana järjestelmällisentelemättömyydessänsäkään. Guinness World Records mainitsee taivuttamattoman yhdyssanajättiläisen lentokonesuihkuturbiinimoottoriapumekaanikkoaliupseerioppilas (61 kirjainta). Lisäksi biologiassa tutkittaessa proteiininäytteitä yksi yleisesti käytetty proteiinien erottelumenetelmä on nimeltään natriumdodekyylisulfaattipolyakryyliamidigeelielektroforeesi (60 kirjainta).
Kirjassa Finnish Sound Structure mainitaan "jonkin verran kaukaa haettu esimerkkinä" sana järjestelmällistyttämättömyydellänsäkään. Kielitoimiston sanakirjan pisimmät sanat ovat pyyhkäisyelektronimikroskooppi ja elintarviketurvallisuusvirasto.
Sándor Képíró

Sándor Képíró (18. helmikuuta 1914 – 3. syyskuuta 2011) oli unkarilainen upseeri, joka toimi toisen maailmansodan aikana santarmikapteenina. Häntä syytettiin Serbiassa tehdyistä sotarikoksista, mutta hänet vapautettiin syytteistä heinäkuussa 2011.
Wiesenthal-keskuksen Efraim Zuroff julkisti syyskuussa 2006 oikeuden päätöksen vuodelta 1944, jossa Képíró ja 14 muuta Unkarin armeijan upseeria sekä poliisia oli osallistunut 1942 Novi Sadissa 30 juutalaisen ja serbin kuolemaan. Unkarin valtio tuomitsi hänet 1948 in absentia (poissa olevana) 14 vuoden vankeuteen. Tuomio perustui Képírón joukkueen sotilaan János Nagyn todistukseen. Nagy antoi kuitenkin todistuksen vasta salaisen palvelun kidutettua häntä. Képíró sanoi, ettei ollut koskaan kuullutkaan Nagysta. Képíró palasi Argentiinasta Budapestiin 1996, eikä häntä sitä ennen ollut tunnistettu.
Tomi J. Kallio

Tomi J. Kallio (s. 1976 Hyvinkää, Suomi) on suomalainen kauppatieteilijä. Hän toimii professorina Turun yliopistoon kuuluvan Turun kauppakorkeakoulun Porin yksikössä. Kallion keskeisiä asiantuntijaalueita ovat vastuullinen liiketoiminta, organisaatioteoria, metodologia ja tutkimusmetodit sekä asiantuntijaorganisaatioiden johtaminen.
Kallio valmistui Turun kauppakorkeakoulusta kauppatieteiden maisteriksi vuonna 2000, lisensiaatiksi vuonna 2002 ja tohtoriksi vuonna 2004. Hän on työskennellyt koulussa vuodesta 2000 lähtien. Ennen nykyistä virkaansa hän on toiminut myös assistenttina, yliassistenttina ja tutkijana.
HMS Southampton (83)

Palvelus

HMS Southampton oli Kotilaivastossa 2. Risteilijäviirikön lippulaivana. Alukseen osui 16. lokakuuta 1939 pommi sen ollessa ankkurissa Rosythissa. Aluksen vauriot jäivät kuitenkin vähäisiksi. Alus liitettiin Humberin osastoon helmikuuhun 1940 saakka, jolloin se siirrettiin Scapa Flowhun 18. Risteilijäviirikköön.
HMS Southampton osallistui huhtikuussa Norjan taisteluihin, jonka aikana alusta pommitettiin useaan otteeseen, mutta se ei vaurioitunut vakavasti. Norjan jälkeen alus osallistui mahdollisen Englannin maihinnousun torjuntaan Etelä-Englannissa, kunnes se palasi lokakuussa Scapa Flowhun.
HMS Southampton purjehti 15. marraskuuta Välimerelle, jossa se otti 27. marraskuuta osaa Spartiventon taisteluun. Alus siirrettiin joulukuussa Punaiselle merelle suojaamaan joukkojenkuljetussaattueita ja pommittamaan Kismajua taisteluissa Italian Itä-Afrikkaa vastaan.
HMS Southampton liitettiin 1. tammikuuta 1941 3. Risteilijäviirikköön, jonka mukana alus oli suojaamassa Maltan saattueita. Alukseen osui 11. tammikuuta Sisilian edustalla kaksi tai kolme lentopommia, jotka tekivät aluksesta liikuntakyvyttömän sekä aiheuttivat valtavan tulipalon. HMS Gloucester laukaisi yhden torpedon ja HMS Orion neljä vaurioituneen aluksen upottamiseksi.
Trajanuksen pylväs

Trajanuksen pylväs on keisari Trajanukselle 113 pystytetty muistopylväs Roomassa lähellä Quirinalis-kukkulaa. Pylväs oli osa Trajanuksen forumin kokonaisuutta, johon kuuluivat Basilica Ulpia, kreikkalainen ja roomalainen kirjasto, sekä Hadrianuksen pystyttämä keisarin kuolintemppeli. Pylväs ja läheiset Trajanuksen markkinat ovat ainoat säilyneet rakennelmat keisariforumista.
Pylväs on jalustoineen noin 38 metriä korkea, ja se on veistetty Paroksen marmorista. Pylvästä kiertää spiraalimaisesti nouseva reliefien sarja, joka kertoo Trajanuksen Daakian valloitussodista.
Trajanuksen ja hänen puolisonsa tuhkauurnat sijoitettiin heidän kuolemansa jälkeen pylvään jalustaan, mutta uurnat on sittemmin poistettu. Pylvään huipulla oli alun perin Trajanuksen patsas, mutta paavi Sixtus V vaihtoi tilalle Pyhän Pietarin patsaan vuonna 1588.

Piirtokirjoitus

Trajanuksen pylvään jalustaan kaiverrettuja kirjaimia pidetään yhtenä edustavimpana esimerkkinä roomalaisesta meisselikirjoituksesta (Capitalis Monumentalis). Nykyiset latinalaiset suuraakkoset pohjautuvat näille kirjainmuodoille.
Carol Twombly suunnitteli vuonna 1989 Trajan -kirjasintyypin, joka perustuu Trajanuksen pylvään kirjaimiin.
SENATVS·POPVLVSQVE·ROMANVS
IMP·CAESARI·DIVI·NERVAE·F·NERVAE

TRAIANO·AVG·GERM·DACICO·PONTIF

MAXIMO·TRIB·POT·XVII·IMP·VI·COS·VI·P·P

AD·DECLARANDVM·QVANTAE·ALTITVDINIS

MONS·ET·LOCVS·TAN<TIS·OPER>IBVS·SIT·EGESTVS
"Rooman kansa ja senaatti lahjoittanut isänmaan isälle ja pontifex maximukselle keisari Nerva Traianus Augustus Germanicus Dacicukselle, edesmenneen Nervan pojalle, hänen 17. vuotenaan tribuunina, kuudesti imperaattorina, kuudesti konsulina, havainnollistamaan suurenmoisten rakennusten tieltä paikalta poistetun kukkulan korkeutta."
Kari Harila

Ura

Harila muutti Turkuun 1988 opintojensa perässä ja samalla vakiinnutti paikkansa Turun Palloseuran joukkueessa. Harila oli puolustajana perusvarma pelaaja eikä esittänyt mitään hienouksia, vaan hoiti puolustajan tehtävänsä tunnollisesti. Harila pelasi ainoastaan neljä kautta muualla kuin Palloseurassa, ja hän toimikin kahteen otteeseen joukkueen kapteenina. Meriitteinä Harilalla on kuusi Suomen mestaruutta ja kaikki Turun Palloseuran riveissä. Harila lopetti peliuransa 32-vuotiaana viimeiseen Suomen mestaruuteensa.
Philip Neri

Elämä

Philip syntyi alun perin Castelfrancosta tulleeseen, mutta useita sukupolvia sittemmin Firenzessä asuneeseen perheeseen. Hänellä oli varhain lapsena kuolleen pikkuveljen lisäksi kaksi pikkusiskoa, Caterina ja Elisabetta. Mies vastaanotti varhaisen opetuksensa dominikaaniluostarissa Firenzessä. 18-vuotiaana Philip muutti San Germanoon auttaakseen ja mahdollisesti myös perimään perheyritystä. Hän kuitenkin sai mystisen kokemuksen, jonka jälkeen hän menetti kiinnostuksen kaupankäyntiin ja muutti Roomaan, jossa hän aluksi vietti aikaa yksinäisyydessä, rukouksessa ja askeesissa. Noin vuonna 1535 mies alkoi opiskella filosofiaa Sapienzassa ja teologiaa augustiinolaisten koulussa. Hänestä tuli myös lopulta pyhän Ignatius Loyolan ystävä ja monesta hänen opetuslapsestaan tuli jesuiitta. 1548 Philip perusti isä Persiano Rossan kanssa järjestön, joka piti huolta pyhiinvaeltajista ja toipilaista. Hän vakuuttui, että toimisi tehokkaammin pappina, joksi hänet vihittiin vuonna 1551. Philip harkitsi menoa Intiaan pyhän Francis Xavierin esimerkin mukaan, mutta päätti sittenkin jäädä Roomaan. Roomassa 1562 Philipiä pyydettiin virkaan San Giovanni dei Florentinin kirkossa, jonka hän lopulta myöhemmin vastaanotti. Miehen alaisuudessa toimi pappeja ja yhteisö kasvoi koossa, kunnes 1575 paavi Gregorius XIII tunnusti heidät oratoriolaisten sääntökunnaksi. Elämänsä viimeisinä vuosina Philip vuorotteli sairaan ja toipuneen välillä, kunnes vuoden 1595 Kristuksen pyhän ruumiin ja veren juhlana lääkäri kertoi hänelle, että hän ei ollut terve. 26. toukokuuta samana vuonna hän kärsi verenvuodosta ja kuoli keskiyöllä 79-vuotiaana.

Elämänvaiheita

Philip syntyi 21. heinäkuuta 1515 Firenzessä ja perusti 1548 isä Persiano Rossan kanssa yhteisön pyhiinvaeltajille ja toipilaille. Hänestä tuli pappi 23. toukokuuta 1551. Pyhä Philip perusti 1564 Oratorion, joka sai paavi Gregorius XIII:n hyväksynnän 1575. Philip kieltäytyi kardinaaliudesta 1590. Hän kuoli 26. toukokuuta 1595 Roomassa.
Fanny Teijonsalo

Fanny Teijonsalo (s. 6. helmikuuta 1996) on suomalainen uimari ja edustaa seuratasolla Suomessa espoolaista Cetusta ja Yhdysvalloissa Florida Gulf Coast University Eaglesiä. Hän on edustanut Suomea vuoden 2016 uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailuissa Kanadan Windsorissa sijoittuen viidenneksitoista 100 metrin sekauinnissa. Suomen uintimaajoukkueessa vuodelle 2017 hän kuuluu ryhmään Ulkomailla harjoittelevat yksittäisiin tapahtumiin osallistumisoikeuden saavat.
Tieteiskirjallisuuden kulta-aika

Tieteiskirjallisuuden kulta-aika on aikajakso 1930-luvun puolivälistä 1950-luvun loppuun, jolloin tieteiskirjallisuus eli nousuaikaa. Aikajaksolla tieteiskirjallisuus nousi pulp-lehdistä merkittäväksi kirjoiksi.
Historioitsija Adam Robertsin mukaan kulta-aikana kunnioitettua oli tietynlainen kirjoittaminen: kova tieteiskirjallisuus, lineaarinen narratiivi, sankarit ratkaisemassa ongelmia tai torjumassa uhkia avaruusoopperassa.
John W. Campbellin sanotaan vaikuttaneen aikakauden kehittymiseen ollessaan Astounding Science Fiction -lehden toimittajana. Aikaisemmat alipalkatut pulp-kirjoittajat painottivat seikkailua heikolla tieteen tuntemuksella. Campbell itse oli opiskellut MIT:ssä ja muutti koko tilanteen. Toisessa maailmansodassa käytettiin vahvasti teknologiaa, joka vaikutti käsitykseen tieteisfiktiosta ja aiemmin pilkatut käsitteet kuten raketit ja atomipommi osoittautuivat mahdollisiksi.
Ensimmäinen Worldcon järjestettiin vuonna 1939. Hugo-palkinto perustettiin ja parhaan romaanin Hugo-palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1953.
Kulta-ajan tieteiskirjallisuutta seurasi uuden aallon tieteiskirjallisuus 1960- ja 1970-luvuilla.
Pietro Fittipaldi

Ura

Fittipaldi aloitti uransa NASCARissa Whelen All-American Series -sarjassa ja voitti mestaruuden Hickory Motor Speedwaylla vuonna 2011. Vuonna 2013 Fittipaldi siirtyi kilpailemaan Euroopan sarjoihin ja kilpaili Protyre Formula Renault Championship -sarjassa saavuttaen 163 pistettä sijoittuen ensimmäisellä kaudellaan sarjan kahdeksanneksi. Vuonna 2014 Fittipaldi jatkoi sarjassa ja onnistui voittamaan sarjan mestaruuden. Samana vuonna hän ajoi kaksi kilpailua Eurocup Formula Renault -sarjassa Koiranen GP -tallissa vierailevana kuljettajana. Vuonna 2015 Fittipaldi kilpaili Euroopan Formula 3 mestaruussarjassa saavuttaen 32 pistettä.
John Jellicoe

Laivastoamiraali Sir John Rushworth Jellicoe, jaarli Jellicoe, OM, GCB, GCVO (5. joulukuuta 1859 – 20. marraskuuta 1935) oli kuninkaallisen laivaston komentaja ensimmäisen maailmansodan aikana joulukuuhun 1917 ja Uuden-Seelannin kenraalikuvernööri 1920–1924.
Jellicoe syntyi  Southamptonissa merenkävijäperheeseen. Hän liittyi laivastoon 1872, osallistui Egyptin sotaan 1882, ylennettiin komentajaksi 1891 ja oli taistelulaiva HMS Victorian försti laivan upotessa suurin menetyksin Välimerellä 1893.
Hänestä tuli kapteeni 1897, jonka jälkeen hän palveli lähinnä Itä-Aasiassa. Hän oli 1900 mukana saattuessa Pekingiin kukistamaan kiinalaisten boksarikapinaa. Vuonna 1901 hänet nimitettiin Amiraliteettiin laivojen tarkastajaksi, jälleen merelle ja vara-amiraaliksi 1907.
John Fisherin alaisuudessa Jellicoe oli vastussa huollosta (Director of Naval Ordnance) (1905–1907) ja laivaston ohjaaja (Controller of the Navy) (1908–1910). Hän tuki uusien Dreadnought-taistelulaivojen kehittämistä.
Vuonna 1911 hänestä tuli Kotilaivaston (Home Fleet) komentajan George Callaghanin kakkosmies, vuonna 1912 toinen merilordi ja juuri maailmansodan syttyessä meriministeri (First Lords of the Admiralty) Churchill nimitti hänet Grand Fleetin komentajaksi. Jellicoe komensi laivastoa Skagerrakin taistelussa kesäkuussa 1916. Britit kärsivät suuremmat tappiot kuin Saksan Hochseeflotte ja Jellicoea arvosteltiin liiasta varovaisuudesta. U-venesodan vuoksi hän otti käyttöön saattuejärjestelmän.
Jellicoesta tuli merivoimien komentaja (First Sea Lord) marraskuussa 1916, mutta Lloyd George piti häntä mielikuvituksettomana ja uusi meriministeri Sir Eric Geddes erotti hänet joulukuussa 1917. Häntä seurasi Rosslyn Wemyss, jota pian David Beatty.
Jellicoesta tehtiin varakreivi 1918 ja hän oli Uuden-Seelannin kenraalikuvernöörinä syyskuusta 1920 marraskuuhun 1924. Palattuaan Englantiin 1925 hänestä tehtiin jaarli. Jaarli Jellicoe kuoli marraskuussa 1935.