google/wiki40b huggingface dataset:
Talala

Historia

Talalan kylän talot sijaitsivat ennen isojakoa nykyisen Yli-Kirran talonpoikaismuseon risteyksen vaiheilla maantien varressa. Isojaon myötä kylän talot (muun muassa Jalli ja Yli-Kirra) siirrettiin hajalleen ja kylän paikalle jäi vain Kirran talo. Uudemmat tilat ovat näiden vanhojen tilojen osia, entisiä torppia tai siirtoväen asutustiloja. Samoin kylässä on useita alun perin tilojen työväelle lohkottuja asuintontteja, niin kuin useimmissa Suomen kylissä.
Kylän kaakkoisosassa oli pieni järvi, joka kuivattiin Haukankosken perkaamisen yhteydessä 1800-luvulla.
Talalan läpi on myös kulkenut vanha Turku-Tampere -tie, josta on vielä osia jäljellä. Tien varrella sijaitsee "Ristikivi", jonka takaa tarinan mukaan ammuttiin 1900-luvun alussa eräs Punkalaitumen isännistä.

Maantiede

Talalan kylä rajoittuu etelässä, idässä ja pohjoisessa Punkalaitumenjokeen. Pääosa kylästä onkin viljeltyä jokilaaksoa, joka rajautuu metsäiseen saarekkeeseen. Lännessä Talala rajoittuu Punkalaitumen keskustaajamaan Sarkkilaan ja Punkalaidun-Vesilahti -tiehen.
Jokilaakson pellot ovat pääosin viljelykäytössä. Kylän kaakkoiskulman "Jokiniittulle", syntyy lähes joka kevät tulvajärvi 1800-luvulla kuivatun järven paikkeille. Tulvajärvellä levähtää lukuisia muuttolintuja, kuten joutsenia, kurkia ja hanhia. Peltojen laidoilta löytyy muutamia savenottoon käytettyjä kaivantoja, "prunneja", joista voi onkia ruutanoita.
Metsäinen selänne kylän keskiosissa koostuu pääasiassa talousmetsästä, jossa vallitsevana puulajina on kuusi. Alueella on vielä jonkin verran jäljellä vanhaa, lähes luonnontilaista metsää.
Lähikyliä ovat: Sarkkila lännessä, Koskioinen idässä ja Oriniemi pohjoisessa.
Magnificat (Bach)

Johann Sebastian Bach sävelsi kaksi Magnificat-teosta (Neitsyt Marian ylistysvirsi), joista myöhempi, D-duuriin sävelletty, BWV 243 pohjautuu aikaisempaan Es-duuri versioon (BWV 243a). Molemmat ovat kuorolle ja orkesterille sävellettyjä teoksia. Teos on kestoltaan tavanomaisen kantaatin pituinen eli noin 25 minuuttia.

Teoksien historia

Magnificatia laulettiin luterilaisissa kirkoissa 1600- ja 1700-luvuilla iltajumalanpalveluksessa, eli vesperissä yksiäänisesti Martti Lutherin saksankieliseen tekstiin Meine Seele erhebet den Herrn. Suurina juhlapyhinä oli kuitenkin tapana esittää monimutkaisempi latinankielinen versio.
Es-duuri Magnificat ensiesitettiin Leipzigin Nicholauskirchessä joulupäivänä 1723. Tämä versio sisältää neljä erityisesti jouluun liittyvää alkuperäistekstiin lisättyä osaa. D-duuri versio on tehty joskus vuosien 1728 ja 1730 välisenä aikana ja siitä on jouluun liittyvät osat poistettu.
Neidermeyer’s Mind

Neidermeyer's Mind on yhdysvaltalaisen metal-yhtyeen Kornin vuonna 1993 julkaistu demo, jonka tuottajana toimi Ross Robinson. Myöhemmin Robinson on toiminut tuottajana yhtyeen albumeilla. Myöhemmin kappaleet työstettiin studioversioiksi, joista kolme ensimmäistä julkaistiin yhtyeen debyyttialbumilla Korn (1994). "Alive" julkaistiin virallisena studioversiona vasta albumille Take a Look in the Mirror vuonna 2003.
Suomen Toivo

Ajatuspaja Toivo (Suomen Toivo) on Kansallinen Kokoomus puoluetta lähellä toimiva ajatushautomo.
Ajatuspajan taustalla on vuonna 1935 perustettu Kansallinen Kulttuurisäätiö. Ajatuspaja pyrkii tutkimus-, koulutus- ja julkaisutoiminnallaan edistämään vastuullisen markkinatalouden vahvistumista Suomessa ja sitä kautta Kokoomuksen asemaa puoluekentässä.
Ajatuspajan johtajana toimii Sini Ruohonen ja säätiön hallituksen puheenjohtaja on Juhana Vartiainen.
Saksan osavaltiot

Saksa on liittotasavalta, joka koostuu kuudestatoista osavaltiosta. Saksan kielellä osavaltion virallinen nimitys on Land eli maa, joskin usein käytetään epävirallista (lakiteknisesti virheellistä) nimitystä Bundesland (liittomaa). Kolme maata käyttää nimitystä vapaavaltio (Freistaat): Baijeri (vuodesta 1919), Saksi (vuodesta 1990) ja Thüringen (vuodesta 1994). Lisäksi kaksi kaupungista muodostuvaa osavaltiota eli kaupunkivaltiota (Stadtstaat) viittaa nimessään hansaan: vapaa ja hansakaupunki (Freie und Hansestadt) Hampuri (vuodesta 1806) sekä vapaa hansakaupunki (Freie Hansestadt) Bremen (vuodesta 1806).
Koska Saksa on federalistinen valtio, osavaltioilla on laaja itsemääräämisoikeus. Jokaisella osavaltiolla on oma lainsäädäntö ja perustuslaki sekä oma vaaleilla valittu parlamentti, maapäivät (Landtag). Osavaltion hallitusta (Landesregierung) johtaa pääministeri (Ministerpräsident). Liittovaltion tasolla osavaltioita edustaa liittoneuvosto (Bundesrat), jossa osavaltiot ovat edustettuina asukaslukuihinsa suhteutettuina.
Saksan nykyiset osavaltiot perustettiin suurelta osin vasta 1940-luvun jälkipuoliskolla, ja ne vastaavat vain osittain aikaisempia Saksan keisarikunnan ja Weimarin tasavallan aikaisia osavaltioita. Esimerkiksi silloisen Preussin alueet ovat nykyisin jaettuna monien osavaltioiden kesken. Saksan nykyiset osavaltiot muodostettiin vuosina 1945–1947 toisessa maailmansodan neljän liittoutuneen eli Yhdysvaltain, Neuvostoliiton, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan yhteisen sotilashallinnon päätösten mukaisesti. Vuonna 1949 Saksan läntisillä miehitysvyöhykkeillä olleet osavaltiot yhdistyivät Saksan liittotasavallaksi. Badenin, Württemberg-Badenin ja Württemberg-Hohenzollernin osavaltiot yhdistettiin vuonna 1952 nykyiseksi Baden-Württembergin osavaltioksi. Saarland oli aluksi puoliautonominen ja liittyi vasta vuonna 1957 liittotasavaltaan. Saksan demokraattisen tasavallan alueella olleet viisi osavaltiota korvattiin vuonna 1952 neljällätoista piirillä. Hieman ennen Saksan jälleenyhdistymistä vuonna 1990 Saksan demokraattiseen tasavaltaan muodostettiin uudelleen osavaltiot, jotka sitten yhdistyivät liittotasavaltaan. Tällöin myös Berliinistä muodostettiin yksi liittotasavallan osavaltioista. Sodan jälkeen kaupunki oli ollut virallisesti neljän vallan miehityksessä, mutta käytännössä se oli jakautunut Itä-Berliiniin ja monin tavoin jo epävirallisesti osavaltioksi luokiteltuun Länsi-Berliiniin.
D.O. Sierras de Málaga

D.O. Sierras de Málaga on viinialue ja laatumerkintä Andalusiassa, Espanjassa. Alue on varsin nuori, se on perustettu vuonna 2001.

Alue

D.O. Sierras de Málagan alueeseen kuuluu 66 kuntaa viidellä alueella: Axarquía, Montes, Norte, Costa Occidental ja Serranía de Ronda. Alue on sama kuin D.O. Málaga -laatumerkinnällä, jonka piiriin kuuluu perinteisiä väkevöityjä málaga-viinejä.
Niillä viineillä, jotka tuotetaan Arriaten, Atajaten, Benadalidin, Gaucínin ja Rondan kunnissa, on oikeus käyttää etiketissään merkintää Serranía de Ronda.

Valmistusmenetelmät

D.O. Sierras de Málaga -merkintä on myönnetty alkoholipitoisuudeltaan korkeintaan 15-prosenttisille miedoille puna-, valko- ja roséviineille, joita tuotetaan varsin tavanomaisin menetelmin.
Ville Kettunen

Ville Kettunen on suomalainen näyttelijä, joka näyttelee Samuli Palokosken roolissa suomalaisessa saippuasarjassa Salatut elämät. Nieminen saapui sarjaan elokuussa 2019. Hänen vastanäyttelijä on Celin El Azizi.
Keskisen Kello

Keskisen Kello Oy on Tuurin kyläkaupassa sijaitseva kello- ja koruliike. Yritys on perustettu vuonna 1982, ja sen pääomistajina toimivat veljekset Jari ja Marko Keskinen. Matti Keskinen perusti yrityksen vuonna 1982. Yrityksen liiketila on alallaan Suomen suurin.
Vuonna 2011 yrityksen liikevaihto oli 2,3 miljoonaa euroa.
Keskisen Kellolla on verkkokauppa, joka on Suomen suurin kellojen verkkokauppa.
Pyöreän pöydän ritarit (elokuva)

Juoni

Pyöreän pöydän ritarit sijoittuu ensimmäisen vuosituhannen lopun Englantiin. Aatelissukuinen ritari Arthur Pendragon (Mel Ferrer) todistaa oikeutensa kuningaskunnan valtaistuimeen, kun hän ainoana nostaa kiveen taianomaisesti upotetun hallitsijan miekan. Merlin-velhon (Felix Aylmer) suojeluksessa Arthurin on kuitenkin ensin taistelemalla osoitettava suuruutensa alamaisilleen; ennen kaikkea ritareista urheimmalle Sir Lancelotille (Robert Taylor), Pyhää Graalin maljaa tavoittelevalle Sir Percivalille (Gabriel Woolf) ja pahantahtoiselle ja riidanhaluiselle Modredille (Stanley Baker). Tämän jälkeen Arthurin on mahdollista ryhtyä muodostamaan näistä sotureista eliittikaartinsa, Pyöreän Pöydän ritarikunnan. Pian kuningaskunnassa tiivistyvät valtajuonittelut ja salaiset rakkaussuhteet.

Tuotanto

Pyöreän pöydän ritarit -elokuvan käsikirjoituksen laativat Talbot Jennings, Jan Lustig ja Noel Langley Thomas Maloryn kokoaman teoksen Pyöreän pöydän ritarit (1485) pohjalta. George Sanders oli alun perin Mordredin roolissa, mutta hänen sairastuttuaan kuvauksien alussa tilalle tuli Stanley Baker.
Pyöreän pöydän ritarit -elokuvan kuvaukset alkoivat 4. kesäkuuta 1953. Elokuva kuvattiin paikan päällä Irlannin Dublinissa, Pohjois-Irlannin Belfastissa, Englannin Devonin Dartmoorissa ja Cornwallin Tintagelissa sekä Walesin Cardiffissä. Elokuvaa kuvattiin lisäksi Englannin Hertfordshiren Borehamwoodissa sijaitsevilla MGM:n brittiläisstudioilla ja Buckinghamshiren Iver Heathissa sijaitsevilla Pinewood Studiosilla. Elokuva kuvattiin Technicolor-elokuvausmenetelmällä, ja elokuvan budjettina oli vähän yli 2,6 miljoonan dollaria. Elokuvan kuvaukset saatiin päätökseen 2. syyskuuta 1953.

Julkaisu ja vastaanotto

Pyöreän pöydän ritarit sai Yhdysvaltain ensi-iltansa Los Angelesin Hollywoodissa 22. joulukuuta vuonna 1953. New Yorkin ensi-ilta oli 7. tammikuuta 1954, ja maanlaajuiseen teatterilevitykseen elokuva pääsi kotimaassaan 15. tammikuuta 1954. Suomessa elokuvan teatteriensi-ilta oli 17. joulukuuta vuonna 1954, ja 5. marraskuuta vuonna 1982 elokuva julkaistiin uudelleen Suomessa. Elokuvan tuotantoyhtiö Metro-Goldwyn-Mayer toimi myös elokuvan levittäjänä.
MGM:n merkintöjen mukaan elokuva tuotti Yhdysvalloissa ja Kanadassa 4 518 000 dollaria ja ulkomailla 3 578 000 dollaria. Yhteensä Pyöreän pöydän ritarit tuotti 8 096 000 dollaria ja voittoa tuli 1 641 000 dollarin verran. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kriitikoiden arvosteluista 80 prosenttia on myönteistä perustuen viiteen arvosteluun.
Pyöreän pöydän ritarit on julkaistu VHS:nä ja DVD:nä. VHS:nä elokuva julkaistiin vuonna 1990 Yhdysvalloissa. Ensimmäisen DVD-julkaisun Warner Bros. julkaisi 1. heinäkuuta vuonna 2003 Yhdysvalloissa. Warner Bros. uudelleenjulkaisi elokuvan DVD:nä 17. toukokuuta vuonna 2012.
Fish Creekin taistelu

Taistelu

Middleton johti 10. huhtikuuta Fort Qu'Appellen kaupungista lähetettyä sotilasosastoa, joka eteni Saskatchewanjokea pitkin. Joukko-osasto joutui 24. huhtikuuta Dumontin johtamien intiaanien yllättämäksi. Jokainen métisi ampui yhden laukauksen, minkä jälkeen he piiloutuivat metsän ja jokilaakson suojaan. Koko Saskatchewanin kapinan aikana vallinnut ammusten vähäisyys pakotti heidät turvautumaan tarkkuusammuntaan.
Middletonin joukot olivat hajaantuneet molemmin puolin jokea, minkä takia hän ei pystynyt hyödyntämään määrällisesti suurempaa joukkoansa. Middleton sijoitti kanuunansa joen vastarannalle. Tykistötulella ei ollut suurta vaikutusta vihollisen joukkoihin, koska he olivat hajaantuneet laajalle alueelle. Middletonin joukkojen kärsimistä tappioista (6 kuollutta ja 49 haavoittunutta) johtuen hän päätti peräytyä ja jatkaa matkaansa Batochen kylään, jossa kapinan lopullinen taistelu käytiin.
Kapinoitsijat kärsivät myös tappioita taistelussa. He menettivät useita hevosia, mikä rajoitti heidän liikkumistaan, ja käyttivät suuren osan jäljellä olevista ammuksistaan.
Goldcorp

Goldcorp on kanadalainen kullankaivaja, jonka pääkonttori on Vancouverissa, Brittiläisessä Kolumbiassa. Yritys on perustettu vuonna 1994. Se kasvoi omintakeisella tavalla, kun vuonna 2000 toimitusjohtaja Rob McEwen julkaisi yleensä kaivosyhtiöiden salaisuuksiin kuuluvan datan Red Lake -kaivosalueen esiintymistä Internetissä ja lupasi 575 000 dollarin palkkion sille joka pystyy datan perusteella kertomaan mistä kaivosalueella löytyvät seuraavat kuusi miljoonaa unssia kultaa. Datan julkaisu ja kilpailun järjestäminen osoittautuivat hedelmää kantaviksi: kohteita löytyi 110 kappaletta ja niistä 80 prosenttia osuivat oikeaan. Goldcorp on myöhemmin laajentunut yritysostoin ja oli vuonna 2017 maailman neljänneksi suurin kullankaivaja.
Newmont Mining tarjoutui ostamaan Goldcorpin tammikuussa 2019.
Korsnäsin kaivos

Korsnäsin lyijykaivos sijaitsi Korsnäsissä Pohjanmaalla noin 40 kilometrin päässä Vaasasta ja se oli toiminnassa 1958–1972. Kaivos tuotti lyijyn ohella myös aparitiittirikastetta, joka sisälsi runsaasti harvinaisia maametalleja. Malmia louhittiin toiminta-aikana 0,87 miljoonaa tonnia. Malmin pitoisuudet olivat 3,56 % lyijyä ja 0,83 % La₂O₃.
Korsnäsin lyijyhohde-esiintymä löydettiin 1955. Kaivoksen tuotanto alkoi 1958 mutta se oli keskeytyksissä 1962–1964 alhaisen lyijyn hinnan vuoksi.
Korsnäsin kaivos oli Suomen ainoa varsinainen lyijykaivos. Kaivoksen omisti Outokumpu Oy.
Kaivoksen 45 metriä korkea kaivostorni on säilynyt.
Maametallien kysynnän lisäännyttyä kanadalaisen kaivoskonsernin Tasman Metalsin tytäryhtiö Tasmet on hakenut 2010 valtauslupaa 268 hehtaarin alueelle Korsnäsissa. Entinen lyijykaivos kuuluu tähän alueeseen.
Valkoinen kuiva kausi

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo elokuvaa jännärimäiseksi draamaksi, joka kuitenkin toistaa tuttuja apartheid-kritiikin kuvioita. Hän antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. VideoHound’s Golden Movie Retriever sanoo elokuvaa hyvää tarkoittavaksi ja antaa sille kolme tähteä neljästä.
Tapakristitty

Tapakristitty on sellainen uskonnollisen yhteisön jäsen, jonka katsotaan olevan yhteisön jäsen lähinnä tottumuksen tai yhteiskunnan perinteen takia. Esimerkiksi Suomessa valtaosa kansasta kuuluu evankelisluterilaiseen kirkkoon ja ovat seurakunnan jäseniä, mutta eivät ota osaa juurikaan seurakunnan tilaisuuksiin ja yhteisölliseen uskonnon harjoittamiseen. Kirkon jäsenyyden nähdään olevan tarpeellinen lähinnä perinteisten ristiäisten, häiden ja hautajaisten osalta.
Sakari Warsell

Sakari Pellervo Warsell (s. 16. toukokuuta 1943 Korpilahti) on suomalainen radiotoimittaja ja muusikko.

Opinnot

Warsell opiskeli Jyväskylän yliopistossa historiaa, yhteiskuntatieteitä, kansatiedettä ym. Hän suoritti FK-tutkinnon 1974 pääaineen Suomen historia. Hänen pro gradunsa käsitteli säveltäjä, seminaarinlehtori P.J. Hannikaista.

Työura

Warsell toimi vuonna 1961-1962 Suomussalmen kunnan Pesiönlahden varsinaisen kansakoulun va. opettajana. Vuonna 1971-1973 Sakari Warsell oli Hankasalmen kansalaisopiston rehtori. Opisto käsitti Hankasalmen ja Konneveden kunnat. Vuosina 1974-2006 Warsell oli Yleisradiossa toimituspäällikkönä ja toimittajana. Hän tuotti ja toimitti lähinnä populaarimusiikkiohjelmia. Warsell toimitti laajoja sarjoja musiikkielämämme merkkihenkilöistä (muun muassa sarjat Musiikki ja minä sekä Suomalaisen viihteen veteraaneja). Hän myös juonsi sunnuntaiaamuista Suomi soi - ohjelmaa.

Muusikon ura

Itseoppineena muusikkona Sakari Warsell lauloi ja soitti kitaraa ja koskettimia eri kokoonpanoissa 1960-luvulla lähinnä Jyväskylässä. Warsell on myös säveltänyt lähinnä laulumusiikkia. Vuonna 1972 hänet palkittiin Nuorten taidetapahtuman sävellyskilpailussa lied-sävelmästä Mårupin kirkko Anja Samoojan runoon. Vuonna 1973 Warsell oli kymmenen parhaan joukossa Yleisradion lied-sävellyskilpailussa teoksella Huuto (Federico Garcia Lorca, suom. Matti Rossi). Warsell oli yksi ns. uuden hengellisen musiikin uranuurtajista sävelmillä Herra on minun paimeneni ja Minä korotan ääntäni. Nämä Raamatun psalmeihin tehdyt sävellykset levytti Logos-kvartetti vuonna 1969 Kansan Raamattuseuran kustantamina. Laulut olivat sangen suosittuja. Mm. arkkipiispa emeritus Paarma toivoi kerran haastattelunsa päätteeksi radiossa soitettavaksi tätä Paimenpsalmia. Psalmin 23. on mm. levyttänyt Hannu Jurmu, tenori ja orkesteri Luiz Ramirezin johdolla. Sävelmästä on lukuisia muitakin levytyksiä.
Sakari Warsell on säveltänyt myös iskelmiä. V. 1977 hänen Jenkka-baion -sävelmänsä Illalla sillalla sijoittui Eurovision laulukilpailun kotimaisessa karsinnassa neljännelle sijalle. Laulun on levyttänyt Finntrio v. 1977. Warsell'illa on Teoston rekisterissä n. 50 sävellystä. Los Toucanos -yhtye perustettiin 1960-luvulla Jyväskylässä. Yhtye on toiminut näihin saakka. Warsell'in lisäksi yhtyeessä soittavat Erkki Pitkänen (laulu ja kitara), Yrjö Ihalainen (basso) ja Pertti "Jallu" Huohvanainen (rummut).
Warsell on eronnut ja hänellä on kaksi lasta.
Nikamavälilevy

Nikamavälilevy (lat. discus intervertebralis) sijaitsee nikamien vartaloiden välissä ja sen tehtävänä on lisätä selkärangan notkeutta ja jakaa selkärankaan kohdistuvaa painetta suuremmalle alueella. Lisäksi se osallistuu nikamien välisen nivelen muodostukseen. Nikamavälilevy koostuu sitkeästä syykehästä (anulus fibrosus) ja sen sisällä olevasta geelimäisestä ytimestä (nucleus pulposus). Nikamavälilevyt ohenevat mentäessä dorsaalisesti rintanikamista lannenikamiin. Kaulanikamat ovat ohuempia dorsaalisesta puoliskostaan kuin ventraalisesta puoliskosta. Nikamavälilevyt puuttuvat kallon ja atlaksen välistä sekä atlaksen ja axiksen välistä. Ristinikamien nikamavälilevyt osallistuvat ristiluun muodostukseen, jolloin ne ovat luutuneet ristinikamien väleihin. Nuorella eläimellä nikamavälilevyissä on oma verisuonitus, josta se saa ravinteensa, mutta vanhemmiten verisuonet poistuvat ja nikamavälilevyn ravinteet tulevat diffuusiolla viereisistä kudoksista. Vanhemmiten nikamavälilevyt voivat rappeutua ja muodostaa välilevyn pullistuman.
Rabah Madjer

Pelaajaura

Madjer aloitti ammattilaisuransa 16-vuotiaana kotikaupunkinsa seurassa NA Hussein Deyssa kaudella 1975–1976. Hän vietti seurassa kahdeksan kautta voittaen sinä aikana Algerian cupin vuonna 1979. Madjer oli joukkueen mukana myös Afrikan Cup voittajien cupin loppuottelussa, jossa se hävisi guinealaiselle Horoyalle.
Kaudella 1983–1984 Madjer siirtyi Eurooppaan aluksi Ranskaan, jossa hän vietti kolme vuotta pelaten kaksikautta Racing Parisissa ja yhden kauden Toursissa. Matka jatkui Portugaliin, jossa Madjer pelasi Portossa kolme kautta. Hän nousi heti ensimmäisellä kaudellaan maailman tietoisuuteen Euroopan cupin myötä ja erityisesti loppuottelussa Bayern Münchenia vastaan, jossa Madjer teki ottelun 1–1 tasoitusmaalin.
Heinäkuussa 1988 Madjer siirtyi suurin odotuksin Espanjaan Valenciaan, mutta muutaman kuukauden jälkeen hän siirtyi takaisin Portoon, tehtyään 14 ottelussa neljä maalia. Portossa Madjer palasi menestyksen makuun voitettuaan vielä Portugalin cupin ja Portugalin supercupin vuonna 1991.
Mestaruusvuosien jälkeen Madjer pelasi vielä yhden kauden Qatarissa ennen uransa päättämistä.

Maajoukkueura

Madjer kuului Algerian maajoukkueeseen vuosien 1982 ja 1986 MM-kisoissa. Hän pelasi yhteensä 83 ottelua ja teki niissä 28 maalia, jolla hän on Algerian maajoukkueen historian toiseksi paras maalintekijä.
Sateenkaariperhe

Sateenkaariperhe on perhe, joissa yksi tai useampi vanhemmista kuuluu seksuaali- tai sukupuolivähemmistöön. Yleensä puhekielessä sateenkaariperheellä tarkoitetaan homo- tai lesbovanhempien ja heidän lastensa muodostamia perheitä . Nimitys tuli julkisuuteen 1990-luvulla. Sillä tarkoitetaan myös biseksuaalisena tai transsukupuolisena vanhemmiksi tulleiden perheitä. Sateenkaariperheen nimitys viittaa seksuaalivähemmistöjen käyttämään lippuun. Perhemuodot sateenkaariperheitten sisällä ovat moninaisia, aina apilaperheistä transvanhemman perheisiin. Sateenkaariperheitten lapset ovat yleensä syntyneet koti-inseminaation tai hedelmöityshoitojen avulla, tai he ovat syntyneet puolisoiden edellisissä suhteissa.
Koska sateenkaariperheet eivät virallisissa tilastoissa näy välttämättä oikein, on tarkkaa määrää esimerkiksi sateenkaariperheissä asuvista lapsista vaikea laskea. Sateenkaariperheet ry on vuonna 2014 arvioinut, että Suomessa elää ydinperheen muotoisissa, samaa sukupuolta olevien parien perheissä vähintään 2 000 lasta ja kaikissa sateenkaariperheissä arviolta 10 000 lasta.
Ujalammi

Maantiede

Ujalammi sijaitsee Ujasuon keskellä ja ovaalin muotoisen lammen halkaisija on 40 metriä. Ainoa oja lampeen on samalla sen laskuoja, joka on yhteydessä suo-ojitukseen. Suolta laskee 1,4 kilometriä pitkä metsäpuro Ahvenusjärveen. Lammena ranta on suota, mutta suon ympäristö on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Lampi on rakentamaton eikä sinne johda tietä.
Projekti 651

Projekti 651 (NATO-raportointinimi Juliett) oli Neuvostoliiton 1950-luvun dieselkäyttöisten ohjussukellusveneiden (SSG) sarja. Se oli Neuvostoliiton ensimmäinen varta vasten ohjusveneeksi rakennettu sukellusvene ja kantoi neljää ydinkärkistä risteilyohjusta. Veneitä rakennettiin 16 vuosina 1962–1968.
Ohjuksia oli jo koitettu sijoittaa projekti 613:n sukellusveneisiin ja sen jatkokehitelmiin, aluksi säiliöihin rungon päälle. Projekti 651:ssa ohjukset on sijoitettu runkoon tornin etu- ja takapuolelle vierekkäin, josta ne nousevat laukaisua varten noin 25 asteen kulmaan. Ohjusten laukaisu onnistuu vain pinnalta noin 4,5 minuutissa sukellusveneen liikkuessa korkeintaan 4 solmua. Ohjusten lisäksi veneessä on kymmenen torpedoputkea.
Ohjuksena oli aluksi P-5 (SS-N-3c Shaddock). Tarkoituksena oli uhata Yhdysvaltain itärannikkoa ydinkärkiohjuksin. Projekti 651:tta seurasi on ydinkäyttöinen projekti 675, johon mahtui kahdeksan ohjusta. Myöhemmin ballistiset ohjukset jättivät tällaiset veneet vanhentuneiksi ja ne varustettiin P-6 (SS-N-3a Shaddock) -ohjuksin ja myöhemmin P-500 Bazalt (SS-N-12 Sandbox) -ohjuksin, tarkoituksena hyökätä Yhdysvaltain lentotukialuksia vastaan.
Yksi veneistä, eri lähteissä K-77 tai K-81, myytiin 1994 Jari Komulaiselle kelluvaksi ravintolaksi. Sitä yritettiin myydä eBayssa ja käytettiin myös elokuvan K-19: The Widowmaker kuvauksissa. Vene upposi Providencessa Providencejokeen huhtikuussa 2004 ollessaan Saratoga-museon kokoelmissa.
Juliett-luokan vene U-461 on ollut museoituna Peenemündessa vuodesta 1998 alkaen.
William J. Fetterman

William Judd Fetterman (1833? – 21. joulukuuta 1866) oli Yhdysvaltain armeijan upseeri Yhdysvaltain sisällissodassa ja Punaisen Pilven sodassa. Sisällissodan aikana Fetterman värväytyi unionin armeijaan toukokuussa 1861 ja hänestä tuli yliluutnanti. Sodan jälkeen hän päätti jäädä vakinaisesti armeijaan ja hänet nimitettiin kapteeniksi toiseen pataljoonaan 18. jalkaväkirykmenttiin. Hän lupasi murskata 80 miehensä avulla koko sioux-kansakunnan. Fetterman ja hänen joukkonsa joutui kuitenkin Hullun Hevosen ja tämän soturien käyttämän houkutuslintutaktiikan uhreiksi: Pieni joukko siouxeja houkutteli Fettermanin takaa-ajoon, mutta pian hän huomasi edessään 2 000 intiaania. 20 minuutissa Fetterman joukkoineen oli surmattu.