google/wiki40b huggingface dataset:
Elena Ceaușescu

Elena Ceaușescu (o.s. Petrescu, 7. tammikuuta 1919 Petrești – 25. joulukuuta 1989 Târgoviște) oli Romanian diktaattorin Nicolae Ceaușescun puoliso.

Varhaiset vuodet

Elena Petrescu syntyi köyhään maanviljelijäperheeseen Dâmbovițan piirikunnassa sijaitsevassa Petreștin kylässä. Hän lopetti opiskelunsa saavutettuaan neljännen luokka-asteen ja muutti Bukarestiin voidakseen työskennellä tekstiilitehtaassa. 1930-luvun puolivälissä Elena liittyi Romanian kommunistiseen puolueeseen, ja vuonna 1939 hän kohtasi ensimmäistä kertaa tulevan aviomiehensä Nicolae Ceaușescun. He menivät naimisiin vuonna 1946. Kommunistien otetua Romaniassa vallan vuonna 1947 Elena Ceaușescu tehtiin ulkoministerin sihteeri.

Akateeminen ura

Elena Ceaușescu opiskeli yliopistossa kemiaa erikoisalanaan polymeerikemia. Vuonna 1957 hänestä tuli tutkimusassistentti Kansallisessa kemiantutkimuslaitoksessa, ja 1960-luvun alkupuolella Bukarestin kemiantutkimuksen keskuslaitoksen puoluejärjestön sihteeri. Vuonna 1965 Ceaușescu nousi laitoksen johtoon, ja saman vuoden joulukuussa hänet nimitettiin Kansallisen luonnontieteiden akatemian jäseneksi. 
Elena Ceaușescun kerrotaan jatkaneen tutkimus- ja julkaisutyötään polymeerikemian alalla myös miehensä hallintokaudella. Hän sai vastaanottaa useita kansainvälisiä tunnustuksia ja palkintoja, esimerkiksi Ison-Britannian kuninkaallisen kemiaseuran kunniajäsenyyden. Ceaușescu sai myös kunniatohtorin arvonimiä, ja teki useita luentomatkoja, myös läntisiin demokratioihin, sekä otti osaa tieteellisiin konferensseihin. Hänen tosiasialliset tieteelliset meriittinsä ovat kuitenkin kiistanalaisia. Ceaușescujen näytösoikeudenkäynnin aikana syyttäjänä toiminut kenraali Gică Popa väitti Ceaușescun tutkimuksia tekaistuiksi ja väärennetyiksi.

Poliittinen ura

Elena Ceaușescu seurasi miestään tämän valtiovierailuilla. Kesäkuussa 1971 he vierailivat Kiinan kansantasavallassa, jossa hän havaitsi, että puhemies Mao Zedongin vaimolla Jiang Qingillä oli maassa myös virallinen poliittinen asema. Elena alkoi vaatia mieheltään samaa. Heinäkuussa 1971 Ceaușescu nimitettiin Sosiaalisen ja taloudellisen kehityksen keskuskomitean jäseneksi, ja heinäkuussa 1972 hänestä tuli Romanian kommunistisen puolueen keskuskomitean täysjäsen. Kesäkuussa 1973 Ceaușescu valittiin puolueen toimeenpanevaan komiteaan ja marraskuussa 1974 11. puoluekokouksessa uudelleenmuokatun toimeenpanevan komitean jäseneksi. Tammikuussa 1977 hänestä tuli keskuskomitean politbyroon täysjäsen ja maaliskuussa 1980 ensimmäinen varapääministeri.

Kuolema

Vuoden 1989 joulukuussa Romaniassa käynnistyi vallankumous, jonka aikana Ceaușescut syöstiin vallasta ja teloitettiin pikaisesti järjestetyn näytösoikeudenkäynnin päätteeksi.
Satakunnan käräjäoikeus

Satakunnan käräjäoikeus on Satakunnan tuomiopiiriin ja Turun hovioikeuspiiriin kuuluva käräjäoikeus.
Satakunnan käräjäoikeus syntyi vuoden 2010 alussa, kun Porin ja Rauman käräjäoikeudet ja Ikaalisten käräjäoikeuden läntisimmät kunnat eli Honkajoki, Jämijärvi, Kankaanpää ja Karvia liittyivät valtioneuvoston antamalla asetuksella yhdeksi kokonaisuudeksi. Satakunnan käräjäoikeuden kansliat ja istuntosalit sijaitsevat Porissa ja Raumalla. Myös Kokemäellä on aiemmin sijainnut käräjäoikeuden sivukanslia, mutta sen toiminta on lopetettu vuoden 2016 alussa.
Linkkuveitsi

Linkkuveitsi eli kääntöveitsi on taskuveitsi jonka terä niveltyy kädensijaa vasten, tavallisesti sen sisään. 
Terä on yleensä korkeintaan 8-13 senttimetrin mittainen. Linkkuveitsen koko on tavallista veistä pienempi. Se mahtuukin yleensä helposti taskuun; siitä myös vanhahtava nimi taskuveitsi.
Linkkuveitsiä on useita erityyppisiä. Yksi ero on siinä, että terää ei lukita paikalleen vaan sen saa aina taitettua takaisin sisään riittävällä voimalla. Toisentyyppisissä veitsissä terä lukittuu ja se on vapautettava jollakin tavalla, ennen kuin se taittuu sisään.
Linkkuveitsen muunnelmia ovat stiletti, niin kutsuttu perhosveitsi ja monitoimityökalut, tunnetuimpina merkkeinä Victorinox ja Leatherman. Stiletissä terä ponnahtaa jousivoimalla, joko kahvan sivusta tai sisältä, ja lukkiutuu käyttöasentoonsa. Perhosveitsessä kahva jakautuu kahteen osaan, ja terä voidaan kääntää suojaan näiden osien sisään. Leathermanin tyyppisissä työkaluissa terät ovat käännettävissä kahvan suojaan kääntöveitsien tapaan.
Maailman eniten valmistettu linkkuveitsi lienee ranskalainen Opinel. Sen terä lukkiutuu käyttöasentoonsa pyöräytettävällä lukkolaitteella.
Niin kutsutuissa monitoimilinkkuveitsissä voi olla useita erilaisia teriä: sahoja, korkinavaajia, korkkiruuveja, kynsiviiloja. Kuuluisin tällainen veitsisarja ovat Sveitsin armeijan linkkuveitset.
The Wolfman

Arvioita

Helsingin Sanomien Nyt-liitteessä kolme kriitikkoa antoi elokuvalle pistekeskiarvon 2,3.
Haloila

Käärintäkoneet

Haloilan puoli- ja täysautomaattisia käärintäkoneita käytetään erilaisten tuotelavojen käärintään esimerkiksi elintarvike-, juoma- ja rakennusteollisuudessa sekä logistiikkakeskuksissa.
Haloilan tunnetuin tuote on täysautomaattinen Octopus-käärintäkone, joita on valmistettu yli 5 500 kappaletta. Vuonna 2008 valmistuneen kolmannentuhannen Octopus-koneen valmistuminen noteerattiin myös kansainvälisessä mediassa.
Octopus-koneita on valmistettu vuodesta 1983 ja se oli valmistuessaan ensimmäinen kehätyyppinen lavakuormien käärintäkone. Vuonna 2013 yhtiö vietti Octopus-koneiden 30-vuotisjuhlavuotta. Octopus on edelleen maailman markkinajohtaja ja yksi pakkausalan tunnetuimmista brändeistä. Sitä valmistetaan nykyisin myös Kanadassa konsernin toisessa yksikössä Yhdysvaltain markkinoille. Vuonna 2015 Haloila toi markkinoille aivan uudentyyppisen kehäkoneen, Octopus GP:n, joka täydentää Octopus-tuoteperhettä.
Muita Haloilan käärintäkoneita ovat muun muassa Cobra, Ecomat ja Rolle. Vuosien saatossa palveluliiketoiminnasta on tullut yhä merkittävämpi osa yrityksen toimintaa ja tarjoamaa, kattaen käärintäkoneiden koko elinkaaren laajan palveluverkoston avulla.

Historia

Haloila on perustettu vuonna 1972. Ensimmäiset pyöriväpöytäiset kiristekalvokäärintäkoneet valmistettiin vuonna 1976 ja vuonna 1983 Haloila toi markkinoille ensimmäisen automaattisen Octopus-käärintäkoneen. Illinois Tool Works Inc. (ITW) osti Haloilan vuonna 1995 ja vuonna 2014 Haloilasta tuli osa Signode Industrial Group -konsernia.
George Sonata

Biografia

George Sonatan sävellyksiä, sanoituksia ja sovituksia on yhteensä yli sata kappaletta. Hän on säveltänyt ja sanoittanut musiikin lukuisiin näytelmiin ja sketsiteatteriesityksiin, kuten Kultainen vasikka, Vihtorin harha-askel (Tatu Pekkarinen), Noita palaa elämään (Mika Waltari), Käry kävi isäntämiehet, Mökkiloukku, Väärämäen veljekset (Raimo Suuronen), Limppu & Pullava, Into piukassa, Tomppa, Mummon saappaassa soi fox (Sirkku Peltola) ja Kunnon komedia.

George Sonatan musiikkimaailma

George Sonatan teokset on sovitettu siten, että niissä on laaja orkestraatio, usein iso tunnelmarooli erityisesti jousilla ja puhaltimilla. Musiikin sointumaailma halaa englantilaista duuri-molli-maailmaa, länsimaista maj-sointua ja usein mukana on myös slaavilainen molliasetelma.
George Sonatan teosten riimeissä on kuvattu ihmiskohtaloita ja ihmistarinoita, oikeasti elettyä elämää sekä paljon haikeutta ja romantiikkaa.

George Sonata live

Vuodesta 2011 lähtien on pidetty useita Sonatan musiikin konsertteja eri artistien esittämänä. YouTubessa on katsottavissa ja kuunneltavissa George Sonatan tuotantoon perustuvia musiikkivideoita. Vuonna 2015 julkaistiin 12 teoksen albumi Lapset huomisen solistina Emmi Loven.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokous

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokous on kyseisen kirkon hallinnon korkein päättävä elin. Se päättää kirkon yleisisitä linjauksista, hallinnosta, taloudesta ja ehdottaa kirkkolainsäädännön muuttamisesta Eduskunnalle. Kirkolliskokous kokoontuu kahdesti vuodessa Turun kristillisen opiston tiloissa.

Kokoonpano

Kirkolliskokoukseen kuuluu 109 jäsentä. Virkansa puolesta siihen kuuluvat kirkon kymmenen piispaa. 96 jäsenestä kolmannes on pappeja, loput maallikoita. Lisäksi kirkolliskokoukseen kuuluvat Valtioneuvoston ja Saamelaiskäräjien valitsemat edustajat sekä kenttäpiispa. Täysivaltaisten edustajien lisäksi läsnäolo- ja puheoikeus on Kirkkohallituksen kansliapäälliköllä, viidellä kirkkoneuvoksella ja kahdella lainoppineella.
Pappis- ja maallikkoedustajat valitaan neljän vuoden välein järjestettävällä vaalilla. Papit valitsevat edustajansa hiippakunnittain suoraan. Seurakuntayhtymään kuulumattomissa seurakunnissa maallikkojäsenten vaaliin äänioikeutettuja ovat kirkkovaltuuston maallikkojäsenet, jotka seurakunta on valinnut kirkkovaaleissa. Seurakuntayhtymissä äänioikeutettuja ovat sekä kirkkovaltuuston että seurakuntaneuvoston jäsenet. Vaalissa painotetaan ääniä seurakunnan koon mukaan. Ehdokkaita voivat asettaa valitsijayhdistykset, joissa on joko kymmenen maallikkoa tai kolme pappia. Ehdokkaiksi voivat asettua kaikki kirkon yli 18-vuotiaat jäsenet ja papit. Vaali käydään D’Hondtin vaalitavan mukaisesti.
Kirkolliskokouksen puheenjohtajana toimii Turun arkkipiispa.
Paul Sinebrychoff

Liiketoimet

Paul Sinebrychoff oli nuorempi upporikkaan kauppaneuvos Pavel Sinebrychoffin kahdesta pojasta. Hän kirjoitti vuonna 1877 ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta ja tuli seuraavana vuonna perheensä panimon palvelukseen. Vuodesta 1881 hän oli yritykseen kuuluneen viinatehtaan toimitusjohtajana. Hänen vanhempi veljensä Nicolas Sinebrychoff joutui luopumaan perheyrityksen johdosta sairastelunsa vuoksi ja kun panimo vuonna 1888 muutettiin osakeyhtiöksi, Paul Sinebrychoffista tuli sen toimitusjohtaja. Liiketoimintaa valvoi hänen äitinsä Anna Sinebrychoff, joka hallitsi testamenttisäädöksen nojalla isän jakamatonta kuolinpesää. Sekä Anna että Paul Sinebrychoffin lanko, pankkiiri Emil Kjöllerfeldt kuolivat vuonna 1904, jolloin yhtiön johto jäi kokonaan hänen käsiinsä. Paul Sinebrychoffin johtajakaudella panimo menestyi hyvin, lainsäädännössä tapahtuneista epäsuotuisista muutoksista huolimatta. Tuotantoa alettiin siirtää vähemmän alkoholipitoisiin juomiin, kun yleinen asenneilmapiiri Suomessa alkoi kääntyä väkijuomia vastaan. Viinatehdas myytiin kokonaan pois vuonna 1892.
Sinebrychoffilla oli merkittäviä omistuksia myös useissa muissa teollisuusyrityksissä, kuten Hietalahden Laivatelakassa, Fiskars Ab:ssä, Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiössä ja Vaasan Puuvillatehtaassa. Hänen perheensä omisti kuusi prosenttia Suomen Yhdyspankin (SYP) koko osakekannasta. Hän toimi SYP:n pankkivaliokunnan puheenjohtajana vuosina 1907–1916. Sinebrychoff kuului myös Helsingin kaupunginvaltuustoon vuosina 1889–1902. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen vuonna 1909.
Sinebrychoff omisti Hagalundin ja Otaniemen kartanot Espoossa. Ne siirtyivät hänelle hänen äitinsä kuoltua.

Avioliitto ja taidekokoelma

Sinebrychoff meni vuonna 1883 naimisiin Ruotsalaisen teatterin näyttelijän Fanny Grahnin kanssa, joka luopui samalla omasta urastaan. He eivät saaneet lapsia. Aviopari omistautui jo varhain ulkomaisen taiteen keräämiselle, ja heidän tarkoituksenaan oli alusta alkaen lahjoittaa kokoelmansa lopuksi ”kansakunnalle”. He erikoistuivat varsinkin 1600- ja 1700-lukujen taiteeseen. Vuodesta 1904 kokoelmaa säilytettiin Helsingin Bulevardilla sijainneessa Sinebrychoffien vanhassa kaupunkitalossa, joka on nykyään Sinebrychoffin taidemuseo. Paul Sinebrychoff kuului myös Suomen Taideyhdistyksen johtokuntaan ja oli sen rahastonhoitajana 1905–1908. Pariskunta tuki taloudellisesti monenlaisia kulttuurihankkeita, kuten Kansallisteatterin ja Helsingin kaupunginorkesterin perustamista. Varsinkin Fanny Sinebrychoff harjoitti myös hyväntekeväisyyttä.
Kuollessaan syksyllä 1917 sydänkohtaukseen Paul Sinebrychoff jätti jälkeensä Pohjoismaiden suurimman yksityisen taidekokoelman. Fanny Sinebrychoff lahjoitti sen kokonaisuudessaan Suomen valtiolle tammikuussa 1921, vain muutamaa kuukautta ennen omaa kuolemaansa. Kokoelmasta muodostettiin valtion ulkomaisen taiteen museo, joka vuonna 2000 nimettiin Sinebrychoffin taidemuseoksi. Paul ja Fanny Sinebrychoffin yksityisasuntona olleet tilat museorakennuksessa on nykyään palautettu 1910-luvun asuunsa. Museo avasi vuonna 2008 hallussaan olevan Paul Sinebrychoffin laajan kirjearkiston yleisön käyttöön.
Howard James Hubbard

Howard James Hubbard (s. 31. lokakuuta 1938) on yhdysvaltalainen katolisen kirkon pappi, joka toimi Albanyn piispana vuosina 1977–2014.
Hubbard syntyi Troyssa, New Yorkissa. Hän alkoi opiskella pappisseminaarissa vuonna 1956 ja on suorittanut tutkinnot filosofiassa ja teologiassa. Papiksi hänet vihittiin Roomassa 18. joulukuuta 1963 ja toimi pappina Schenectadyssä ja Albanyssa, ennen kuin tuli nimitetyksi Albanyn piispaksi. Piispaksi hänet vihittiin 27. maaliskuuta 1977. Hän oli eläköityessään yksi Yhdysvaltojen pitkäaikaisimmista katolisista piispoísta ja häntä pidettiinn myös yhtenä liberaaleimmista.
Hubbardin toimia lapsia seksuaalisesti hyväksikäyttäneiden pappien suhteen on kritisoitu. Lisäksi vuonna 2004 kaksi miestä kertoi, että heillä olisi ollut Hubbardin kanssa homoseksuaalisia suhteita 1970-luvulla. Myöhempi tutkinta ei kuitenkaan vahvistanut väitteitä.
Erkki Mikkola (taidemaalari)

Erkki Ensio Mikkola (1920 Enso – 2. lokakuuta 1988) oli suomalainen taidemaalari. Mikkola asui sotavuosien jälkeen Hämeenlinnassa ja toimi kultaajana ja kehystäjänä. Hänen taulujaan oli ensimmäisen kerran näytteillä Hämeenlinnassa 1949. Mikkolan maalauksia oli esillä myös ulkomaisissa taidenäyttelyissä. Hän sai valtion taiteilijaeläkkeen. 
Mikkolan teoksia on muun muassa Hämeenlinnan taidemuseon sekä valtion ja Helsingin, Valkeakosken ja Hämeenlinnan kaupunkien kokoelmissa.
Oma Mua

Oma Mua on Petroskoissa ilmestyvä karjalankielinen sanomalehti. Lehti ilmestyy kerran viikossa tabloid-kokoisena. Lehti perustettiin vuonna 1990. Vuoden 2014 alussa Oma Mua ja vienakarjalankielinen Vienan Karjala yhdistyivät.  Oma Mua ilmestyy nyt kerran viikossa vienankarjalaksi ja livvinkarjalaksi.
Lehdessä kerrotaan Karjalan tasavallan eri tapahtumista, kansallisen politiikan asioista, karjalaisten kulttuurin ja perinteiden, karjalan kielen säilyttämisestä ja kehittämisestä. Lehti julkaisee myös runoa ja proosaa alkuperäisteksteinä ja käännöksinä. Jokaisessa numerossa on myös erityinen palsta lasten ja lapsille luettavaksi. 
Lehteä kustantaa Periodika -kustantamo.
Söörmarkku

Söörmarkku (ruots. Södermark) on kylä ja taajama nykyään Porin kaupunkiin kuuluvassa entisessä Noormarkun kunnassa. Asukkaita siellä on 1 004 (2013).
Söörmarkku sijaitsee kymmenen kilometriä Porin keskustan pohjoispuolella valtateiden 8 ja 23 risteyksen tuntumassa. Kyläraitin muodostaa sen lävitse kulkeva Söörmarkuntie. Maanteiden lisäksi Söörmarkun yhdistää Porin keskustaan kevyen liikenteen väylä. Kunnallisia palveluja ovat vuosiluokkien 1–6 opetusta tarjoava Söörmarkun koulu, sivukirjasto sekä toimintansa vuonna 2009 aloittanut päiväkoti. Yritystoiminta Söörmarkun alueella on vilkasta. Kylässä ja sen läheisyydessä sijaitsevilla teollisuusalueilla toimii yli 40 yritystä. Söörmarkussa sijaitsee myös vuonna 1925 rakennettu nuorisoseurantalo, jossa Suomalainen Markku-liitto kokoontuu vuosittain Markun päivänä 25. huhtikuuta. 
Söörmarkku mainitaan ensimmäisen kerran asiakirjoissa vuonna 1473. Ruotsalainen luonnontieteilijä Carl von Linné vieraili kylässä 1723 ja mainitsee matkakertomuksessaan löytäneensä Söörmarkusta maailman pohjoisimman tammen. Kyseinen puu kaatui myrskyssä vuonna 1979.
Söörmarkun kylä on tunnustettu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö koostuu edustavasta talonpoikaisesta rakennuskannasta, joka sijoittuu tiiviisti vanhan kylätien varrelle. Kylässä näkyy erinomaisesti kerroksellisuus. Kantatilat myötäilevät joen viljavia viljelyalueita ja pienasutus sijaitsee mäkisellä rinteellä. Kylässä on edelleen nähtävissä vahvaa talonpoikaikaiskulttuurin vaalimista ja maatalous eri muodoissaan on voimissaan. Kylällä toimii useita aktiivitiloja ja mm. Pyntösjärven metsästysseura, jolla on omat kotisivut. Kulttuuriympäristön luokitteluja on kolme: alueellisesti merkittävä, maakunnallisesti merkittävä ja valtakunnallisesti merkittävä. Söörmarkku sijoittuu näistä korkeimmalle tasolle ja tämä on huomioitu kattavilla suojelumerkinnöillä esim. osayleiskaavassa.
Cyrano ja hullu koira

Cyrano ja hullu koira (Mediakasvo 2006) on Juha Partasen kirjoittama muistelmateos nuoruusvuosista Leevi and the Leavingsin Gösta Sundqvistin kanssa. Osaltaan se hahmottaa Sundqvistin elämää tämän kuolemaan asti 2003.
Väestörekisteri

Historia

Väestökirjanpidolla on Suomessa pitkä historia. Väestötietojen rekisteröinti aloitettiin Ruotsin valtakunnassa jo 1540-luvulla ja nykyisen Suomen alueella 1530-luvulla maakirjojen muodossa.  Tuolloin kansalaisten luetteloinnilla pyrittiin verotuksen ja sotaväen ottojen tehostamiseen.
Kirkonkirjat toimivat Suomen tärkeimpänä väestö­rekisterinä useiden vuosi­satojen ajan. Vuodesta 1917 lähtien yllä­pidettiin erikseen siviilirekisteriä mihinkään uskonnolliseen yhdys­kuntaan kuulumattomista henkilöistä. Lisäksi yllä­pidettiin 1620-luvulta lähtien henkikirjaa, aluksi henkirahan perimistä varten, myöhemmin yleisenä väestö­luettelona. Vuodesta 1971 lähtien väestökirjoja olivat väestörekisteri, kotipaikkarekisteri ja henkikirja. Väestörekisteriin siirrettiin tiedot siviili­rekisteristä sekä muiden uskontokuntien kuin Suomen evankelis­luterilaisen ja ortodoksisen kirkon jäsenistä. Joka­vuotiset henki­kirjoitukset lopetettiin vuonna 1990.
Vuodesta 1950 lähtien on lisäksi joka kymmenes vuosi suoritettu yleinen väestönlaskenta.
Kirkko ja valtio -komitea esitti mietinnössään vuonna 1977, että väestörekisterin ylläpito olisi vähitellen siirrettävä kirkolta kokonaan valtion hoidettavaksi. Tämä toteutui pääosin vuonna 1999, kun väestötietolakia ja eräitä muita lakeja muutettiin, kuitenkin siten, että Suomen evankelisluterilainen ja ortodoksinen kirkko edelleen ilmoittavat ja ottavat vastaan väestörekisterin tietoja niistä tapahtumista, jotka liittyvät kirkollisiin toimituksiin. Lisäksi vanhat kirkonkirjat ovat yhä seurakuntien hallussa, jotka luovuttavat niistä tarvittaessa tietoja. Kirkko ylläpitää edelleen kirkon­kirjoja, mutta niillä on enää vain jäsen­rekisterin luonne.
HMS Agincourt (1865)

Palvelus

Palvelukseenoton jälkeen alus hinasi 23. kesäkuuta 1869 Noresta HMS Northumberlandin kanssa kelluvan telakan Madeiralle, josta HMS Warrior ja HMS Black Prince hinaisivat telakan edelleen Bermudalle. Aluksen tykkikannelle lastattiin 500 tonnia säkitettyä hiiltä normaalien hiilivarastojen lisäksi. Hinaus Madeiralle vei yksitoista päivää ja tehtävän suoritettuaan alus sijoitettiin Kanaalin laivaston varakomentajan lippulaivaksi, kunnes se siirrettiin telakalle vuonna 1873.
Alus ajoi karille 1871 Pearl Rockissa lähellä Gibraltaria johtaessaan länteen purjehtineen osaston rannan puoleista jonoa. Se ajoi karille navigointiupseerin jätettyä laskuveden huomiotta. Seuraavana jonossa ollut Warrior lähes törmäsi alukseen, mutta sen onnistui viime hetkellä väistää. Karilla ollutta alusta kevennettiin poistamalla aluksen tykit ja heittämällä mereen suuri osa hiilestä. Neljä päivää myöhemmin HMS Hercules hinasi aluksen irti karilta. Seuraavana yönä noussut myrsky olisi upottanut karilla olleen aluksen. Aluksen päällikkö ja ensimmäinen upseeri menettivät virkansa ja alus siirrettiin Devonportin telakalle korjattavaksi.
Laivaston lippulaivan HMS Minotaurin siirtyessä telakalle vuonna 1873 Agincourtista tuli Kanaalin laivaston lippulaiva amiraali Hornbyn siirrettyä lippunsa alukselle. Minotaurin palatessa telakalta vuonna 1875 lippulaivaksi, jolloin Agincourt palasi varakomentajan lippulaivaksi.
Schneider Electric

Yrityksen toimintaa Suomessa

Yhtymä toimii Suomessa nimellä Schneider Electric Finland Oy, jonka liikevaihto on noin 124,4 milj. € (2017). Yrityksen rinnakkaistoiminimiä ovat Merlin Gerin, Schneider MGTE ja Telemecanique.
Schneider Electric omistaa vaasalaisen Vamp Oy:n. Se omisti myös 2000-luvun alussa jonkin aikaa tamperelaisen Nokian Kondensaattorit Oy:n.
Hallinnon opiskelijaedustaja

Hallinnon opiskelijaedustaja tarkoittaa yliopiston tai ammattikorkeakoulun päättävässä elimessä, esimerkiksi hallituksessa, kollegiossa tai tiedekuntaneuvostossa oppilaitoksen opiskelijoiden piiristä valittua jäsentä. Hallinnon opiskelijaedustajista käytetään yleisesti lyhennettä halloped tai hallopedi.
Hallinnon opiskelijaedustajista määrätään vuonna 2009 voimaan tulleessa yliopistolaissa, jonka mukaan hallituksessa, kollegiossa sekä tiedekuntien tai vastaavantasoisten yksiköiden päättävissä elimissä "tulee olla edustettuina seuraavat yliopistoyhteisön ryhmät: 1) yliopiston professorit; 2) muu opetus- ja tutkimushenkilöstö sekä muu henkilöstö; 3) opiskelijat." Hallinnon opiskelijaedustajat ovat toimielimien tasavertaisia jäseniä ja käyttävät siten julkista valtaa osana lakisääteistä tehtäväänsä toteuttavaa yliopistoa.
Hallinon opiskelijaedustajat toimivat hallintoelimissä opiskelijanäkökulman asiantuntijoina.

Kolmikanta

Suomalaisiin yliopistoihin vakiintui vuoden 1991 yliopistolain myötä niin sanottu hallinnon kolmikanta, eli periaate, jonka mukaan yliopistojen hallintoelimissä ovat edustettuina kolme keskeistä yliopistolaisten ryhmää eli professorit, muu henkilöstö sekä opiskelijat. Vuoden 2009 yliopistolaissa kolmikannan suhteet eivät enää ole absoluuttiset, vaan laki antaa yliopistoille vallan itse määritellä ryhmien koon. Kuitenkin laki määrää, että mistään ryhmästä ei voi olla yli puolet toimielimen kokonaisjäsenmäärästä. Kolmikannan suhteista määrätään yliopistoissa johtosäännöillä.
Kolmikannan toimivuuden kannalta on keskeistä, että päätösvaltaa käyttävät kolmikantaiset, edustukselliset elimet eivätkä yksittäiset henkilöt. Niinpä keskusjohtoisuuden lisääntyminen 2009 yliopistolakiuudistuksen seurauksena on nähty opiskelijoiden parissa uhkana kolmikantaperiaatteelle.
Esian Henderson

Ura

Henderson aloitti kauden 2015–2016 Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, missä hän pelasi 9,3 pisteen ja 7,0 levypallon keskiarvoilla. Helmikuussa 2016 hän siirtyi Suomen pääsarjan Tampereen Pyrintöön. Pyrinnössä hän ehti pelata kahdeksan runkosarjaottelua 14,5 pisteen ja 5,9 levypallon keskiarvoilla. Henderson jäi vain yhdessä runkosarjaottelussa yksinumeroiseen pistelukemaan, ja 18. maaliskuuta Kouvoja vastaan hän heitti sarjan ennätyksekseen 27 pistettä. Kaksi päivää aikaisemmin hän teki Kauhajoen Karhua vastaan tupla-tuplan (12/12). Pyrintö sijoittui runkosarjassa neljänneksi ja voitti pudotuspeleissä ensin Bisons Loimaan ja välierissä Helsinki Seagullsin. Loppuotteluissa Kouvot oli Pyrintöä vahvempi 4–1-otteluvoitoin, ja pudotuspeleissä 8,1 pisteen ja 6,4 levypallon keskiarvoilla pelannut Henderson saavutti näin ollen SM-hopeaa. Aamulehden kaudenpäätösarviossa Hendersonin kuvailtiin jääneen Pyrinnössä vaille roolia ja tämän vuoksi olleen heikohko vahvistus joukkueelle.

Pelityyli ja ominaisuudet

Pyrinnön valmentaja Ilkka Palviaisen mukaan Henderson kykenee sekä pelaamaan että puolustamaan useita pelipaikkoja, ja hän on älykäs sekä hyvin sijoittuva pelaaja.