google/wiki40b huggingface dataset:
Epäinhimilliset

Epäinhimilliset (engl. Inhumans) ovat Marvelin universumiin kuuluva kansa, supervoimainen rotu, joka on syntynyt Kriiden tehtyä heillä tieteellisiä kokeita altistamalla nämä mutageeniselle terrigeenikristalleista eristetylle terrigeenisumulle, mikä antoi koekappaleille yliluonnollisia voimia, mutta aiheutti myös pysyviä epämuodostumia. Sarjakuvat ovat pääosin keskittyneet Epäinhimillisten kuningasperheeseen (engl. Inhuman Royal Family). Kansan loivat Stan Lee ja Jack Kirby. Epäinhimillisten ensiesiintyminen tapahtui amerikkalaisen Fantastic Four -lehden numerossa 45 (joulukuu 1965), vaikka Gorgon ja Meduusa olivatkin näyttäytyneet jo aikaisemmissa tarinoissa.
Epäinhimillisten ulkomuoto on vaihteleva; Ben Grimm toteaakin kerran, että ”kaksipäinen lapsi on tässä porukassa täysin normaali!”

Historia

Epäinhimilliset asuivat ennen Himalajalla kaupungissaan Attilassa (esiintynyt myös alkuperäisellä nimellään Attilan). Sittemmin saastuneen ilman vuoksi he muuttivat Kuuhun niin sanotulle Siniselle alueelle Ihmenelosten Reed Richardsin avustuksella. 
Epäinhimillisillä on sittemmin ollut satunnaisesti omiakin tarinoita, mutta suurta suosikkia heistä ei ole tullut koskaan. Edelleenkin epäinhimilliset esiintyvät toisinaan muiden Marvel-sankarien mukana näiden seikkailuissa.

Elokuva

Maaliskuussa 2011 raportoitiin Marvelin kehittävän elokuvaa Epäinhimillisten kuningasperheestä. Stan Lee raportoi marraskuussa 2012 elokuvan olevan kehityksessä. Elokuussa 2014 Marvelin raportoitiin edenneen Epäinhimilliset-elokuvan kehittämisessä ja alustavan käsikirjoitusluonnoksen teki Joe Robert Cole. Marvel Studios ilmoitti lokakuussa 2014 Marvel Cinematic Universen kolmanteen vaiheeseen kuuluvan elokuvan Inhumans ensi-illaksi 2. marraskuuta 2018. Myöhemmin ensi-iltaa siirrettiin ja uudeksi päivämääräksi ilmoitettiin 12. heinäkuuta 2019. Huhtikuussa 2016 elokuva poistettiin Marvelin julkaisuaikataulusta, vaikka sitä ei ollut peruutettu.
Kanelipyrstöorneero

Levinneisyys

Kanelipyrstöorneeroa tavataan Brasiliassa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi, mutta sen ei uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Julien Fournié

Julien Fournié (s. 1975 Pariisi) on ranskalainen muotisuunnittelija, joka perusti oman haute couture -muotitalonsa 2009. Hän on jo ansainnut useita alan tunnustuksia ja palkintoja, kuten vuonna 2000 Moët & Chandon -palkinnon Pariisin muotiviikoilta. Vuonna 2010 hän sai Pariisin kaupungin suunnittelupalkinnon (Lauréat du Grand Prix de la Création de la Ville de Paris - mode catégorie confirmée).  

Fournié on opiskellut muun muassa Pariisin Couture-koulussa. Kokemusta hänellä on monesta muotitalosta, muun muassa Nina Riccissä, Diorissa, Givenchy Haute Couturessa. Jean-Paul Gaultier palkkasi hänet myös Haute Couture "avustajaksi". Fournié on ollut Chambre Syndicale de la Haute Couture -komitean vierasjäsen vuodesta tammikuusta 2011 ja pysyvä jäsen tammikuusta 2017 lähtien. 
Vuodesta 2011 lähtien Fournié on tehnyt yhteistyötä ohjelmistoyritys Dassault Systèmesin kanssa. Julien Fournié loi FashionLab-ohjelmiston yhdistämällä muodin ja 3D-suunnittelun sen jälkeen, kun hän tuli vakuuttuneeksi siitä, että 3D voi auttaa muotia esimerkiksi materiaalien hankinnassa ja jakelussa.
Rakkaudenhauta

Rakkaudenhauta tarkoittaa yleensä yksityistä naisen hautaa, joka on sijoitettu varsinaisen hautausmaan ulkopuolelle. Nykypäivän Suomessa tällainen on varsin harvinaista, joitakin hautoja kuitenkin on. 
Eräs tunnetuimpia rakkaudenhautoja on Karjalan kannaksella Vammelsuussa sijaitseva hauta. Kirjassa Karjala - muistojen maa haudan sanotaan olleen ennen talvisotaa Kannaksen valokuvatuin kohde. Tapio Rautavaaran levyttämä, Toivo Kärjen säveltämä ja Orvokki Idän eli Reino Helismaan sanoittama Rakkauden hauta -laulelmafoksi kertoo tästä "rikkaan miehen" luomasta muistomerkistä.
Vuonna 2008 hautakivenä toimiva luonnonkivi oli edelleen paikallaan, samoin tekstit olivat vielä luettavissa, joskin kiveen kiinnitetty naisen muotokuva on kadonnut. Vuoden 2015 tienoilla luonnonkiven päälle pystytettiin alkuperäisen patsaan näköispatsas.
Toinen merkittävä rakkaushauta sijaitsee Sääksjärven rannalla Hyvinkään ja Nurmijärven rajalla. Sinne on haudattu Kytäjän kartanon entisen omistajan tytär.
Hans-Jürgen Stumpff

Ura

Stumpff liittyi 2. syyskuuta 1907 kadetiksi preussilaiseen 12. krenatöörirykmenttiin. 19. marraskuuta 1908 hänet ylennettiin luutnantiksi. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän palveli yleisesikunnassa ja sodan loppuun mennessä hän oli ylennyt jo kapteeniksi. Weimarin tasavallan ajan hän toimi yleisesikuntaupseerina ja myöhemmin osastojohtajana valtakunnanpuolustusministeriössä.
1. syyskuuta 1933 hänet valittiin aliluutnantiksi juuri perustettuun Luftwaffeen, jossa hänestä myöhemmin tuli henkilöstöpäällikkö. Aikavälillä 1. heinäkuuta 1937 – 31. tammikuuta 1939 hän toimi Luftwaffen yleisesikuntapäällikkönä. Hänet ylennettiin kenraaliksi (General der Flieger) hänen ansioistaan Luftwaffen perustamisen ja rakentamisen johdosta.
Toisen maailmansodan aikana hänet ylennettiin kesäkuussa 1940 kenraalieverstiksi ja syyskuussa 1941 hänelle myönnettiin rautaristin ritariristi. Keväällä 1940 Stumpff komensi muutaman kuukauden ajan 1. ilma-armeijaa, jonka jälkeen hänet siirrettiin 10. toukokuuta 1940 alkaen myös Suomessa toimineen 5. ilma-armeijan komentajaksi. Stumpffin johtamana ilma-armeija osallistui muun muassa taisteluun Britanniasta, hyökäten Norjaan tukeutuen Pohjois-Englantiin ja Skotlantiin. 6. tammikuuta 1944 Stumpff siirrettiin Saksaan, valtakunnanpuolustuksen ylipäälliköksi, johtamaan torjuntatoimia Saksan keskiosaan suuntautuneita liittoutuneiden pommituksia vastaan. 9. helmikuuta 1944 alkaen aina sodan loppuun asti hän toimi Luftwaffen esikuntapäällikkönä sekä samalla Luftwaffen ylipäällikön sijaisena.
9. toukokuuta 1945 Stumpff kuului ilmavoimien edustajana ryhmään, joka allekirjoitti Saksan ehdoitta antautumisen Berliinissä. 1947 hänet vapautettiin brittiläisestä sotavankilasta.
Ihmeiden aika (telenovela)

Juoni

17-vuotias neitsyt Juana Pérez (Daniela Alvarado) tulee tahtomattaan raskaaksi lääkärin tekemän virheen vuoksi. Syövän sairastaneen Positivo-lehden toimitusjohtaja Mauricio de la Vegan (Ricardo Álamo) ainoa toivo saada lapsi on keinohedelmöitys. Sairaalassa käy kuitenkin kohtalokas vahinko, ja Mauricion ennen syöpää talteen kerätyt spermanäytteet tuhoutuvat. Mauricio, joka ei tahtoisi adoptoida, luulee haaveidensa biologisesta lapsesta tuhoutuneen lopullisesti. Lääkäriystävänsä kautta hän kuulee kuitenkin sairaalassa tapahtuneesta vahingosta ja siitä, että jossakin päin kaupunkia voi olla nainen, joka yhä kantaa hänen lastaan. Mauricio etsii tätä naista kaikin voimin. Nainen osoittautuu Soliksi (Juana Pérez), jonka Mauricio tuntee entuudestaan.
Huolimatta avioliitostaan Carlota Vivasin (Roxana Díaz) kanssa, Mauricio alkaa vähitellen rakastua Juanaan. Juana, joka ei vielä tiedä Mauricion olevan lapsensa isä, rakastuu Mauricioon. Mustasukkainen Carlota yrittää pitää Mauricion itsellään ja erottaa Juanan ja Mauricion hinnalla millä hyvänsä.
Mauricion paras ystävä ja liikekumppani Francisco Rojas (Saul Marín) katoaa Positivo-lehden juhlissa. Mauriciolle katkera Carlotan isä Rogelio Vivas (Eduardo Serrano) yrittää saada kaikki uskomaan, että Mauriciolla on jotain tekemistä katoamisen kanssa. Mauricio ja Juana karkaavat vuorille, mutta Juanan perhe, Rogelio ja Carlota alkavat etsiä heitä. Lopulta he löytävät Mauricion ja Juanan vastasyntyneen lapsen kanssa.
Mauricio joutuu oikeuden eteen epäiltynä Rojasin murhasta. Viime hetkellä Juana saapuu oikeussaliin enonsa Manuelin kanssa ja näyttää Positivo-lehden vuosijuhlassa otetut vahinkonlaukauskuvat tuomarille. Kuvissa näkyy selvästi, kuinka Rogelio Vivas yhdessä kätyrinsä Camachon kanssa kantaa Rojasin ruumista. Vivas todetaan syylliseksi myös erinäisistä veropetoksista, kun lehteä edustavat Enriqueta ja Armando saapuvat oikeussaliin tilikirjojen kanssa. Mauricio vapautuu syytteistä, Vivas puolestaan joutuu vankilaan loppuiäkseen.
Juana ja Mauricio menevät naimisiin Merídassa. Sarjan lopussa heidät kuvataan vanhoina muistelemassa elämäänsä ja edesmenneitä ystäviä ja sukulaisiaan.

Musiikki

Sarjan tunnusmusiikki on Jyve V:n esittämä Sólo a Tu Lado Quiero Vivir.

Nimivariaatiot

Suomi: Ihmeiden aika
Portugali (Brasilia): Joana, A Virgem
Tšekki: Juanin zázrak
Slovakia: Juanin zázrak
Venäjä: Девственница
Hindi: Ek Ladki Anjaani Si
Indonesia: Keajaiban Juana
Kreikka: Χουάνα η παρθένα
Akkulturaatio

Akkulturaatio tarkoittaa kulttuuriin sulautumista tai sopeutumista. Toiseen kulttuuriin muuttavan on sopeutettava elämänsä uusiin rakenteisiin. Yleisesti ajatellaan, että ensin maahanmuuttaja omaksuu valtakulttuurin ulkoiset piirteet ja sen jälkeen voi alkaa omaksua arvoja ja normeja.
Mitä pidempään maahanmuuttaja on vieraan kulttuurin parissa asunut, sitä akkulturoituneempi hän on. Valtakulttuurin kielen hallinta nopeuttaa sopeutumista. Myös kulttuurisella ja etnisellä etäisyydellä on merkitystä. Suomalaisen on helpompi sopeutua ruotsalaiseen kulttuuriin kuin vaikkapa intialaiseen.

Akkulturaation vaiheet

Karmela Liebkind on erotellut akkulturaation eri vaiheita yksilön kannalta:
1) Konformisuusvaihe: alistumista. Kaikki enemmistökulttuuriin liittyvä nähdään hyvänä ja omaan kulttuuriin liittyvä pahana.
2) Ristiriitavaiheessa yksilö on tietoinen, että sekä valtayhteisön että hänen omassa kulttuurissaan on hyvät ja huonot puolensa.
3) Uppoutumisvaihe merkitsee vain oman kulttuurin hyväksymistä ja kaiken valtayhteisön kulttuuriin liittyvän torjumista. Uppoutumisvaihe on psyykkisesti rasittava ja usein vastareaktio konformisuusvaiheen valtakulttuurin kokonaisvaltaiselle ihannoinnille.
4) Itsetutkiskeluvaiheessa yksilö alkaa tarkastella kriittisesti myös oman ryhmänsä tiettyjä piirteitä ja ominaisuuksia. Henkilökohtaisen riippumattomuuden tarve kasvaa. Yksilö alkaa huomioida myös valtakulttuuriin liittyviä hyväksyttäviä asioita.
5) Bikulturalismin vaihe merkitsee sekä enemmistökulttuurin että vähemmistökulttuurin eri osien arvostamista. Yksilö on ylpeä juuristaan, mutta tietoinen myös omasta itsenäisyydestään ja riippumattomuudestaan. Berryn nelikentistä tätä muistuttaa integraation vaihtoehto.
Nämä vaiheet eivät aina etene suoraviivaisesti. Tilanne muuttuu koko ajan.

Akkulturaation kritiikki

Akkulturaatio-teoria on yksi käytetyimmistä, ellei jopa käytetyin maahanmuuttajien sopeutumista uuteen kulttuuriin tutkittaessa. Sosiologian tieteenalan kehittyminen on alkanut luomaan uusia näkökulmia tutkia kulttuuriin sopeutumista, sekä samalla synnyttänyt kritiikkiä akkulturaatiota kohtaan. Akkulturaation nähdään tarkkailevan asiaa vain valtakulttuurin näkökulmasta ja jättävän huomioimatta vähemmistökulttuurin edustajan näkökulman. Vuorovaikutusta ja muutosta kuitenkin tapahtuu molemminpuolin. Myös sulautumisen jakaminen neljään lokeroon nähdään liian yksinkertaistettuna, vaikka akkulturaatioasenteiden vaihtelevuus voi olla huomattavaa, riippuen mille elämänalueelle huomio kohdennetaan. Eri elämänalueilla vallitsevista akkulturaatio-asenteista syntyy siten päällekkäisyyksiä, jolloin voi olla vaikea sanoa mikä on kulttuurisen sopeutumisen todellinen tila.
Kate Voegele

Kate Elizabeth Voegele (s. 8. joulukuuta 1986) on yhdysvaltalainen muusikko ja näyttelijä. Hänen tämänhetkinen sopimuksensa on Interscope Records -levy-yhtiön kanssa.
Voegele keräsi kiinnostusta eri levy-yhtiöiltä nauhoitettuaan sarjan demoja. Ensimmäisen demon, "The Other Side" (2003), tuotti palkittu Michael Seitfer. Toisen demon, "Louder Than Words" (2004), tuotti Marshall Altman. Kate solmi vuonna 2006 sopimuksen MySpace Recordsin kanssa ja julkaisi debyyttialbuminsa Don't Look Away toukokuussa 2007. Albumi on myynyt yli 225 000 kopiota.
Toinen albumi, A Fine Mess julkaistiin toukokuussa 2009.
Voegele näyttelee myös yhdysvaltalaisessa sarjassa One Tree Hill (suom. Tunteet pelissä) Mia Catalanoa.
Onttoni Miihkali

Onttoni Miihkali (oik. Mikko Miihkali Karvonen, vuodesta 1952 Mikael Karresand), 3. tammikuuta 1904 Kiestinki – 2. joulukuuta 1979 Lövbo, Ruotsi) oli vienankarjalaista syntyperää oleva suomalainen kirjailija, joka kirjoitti useita sotakirjoja. Kirjoista tunnetuin on 1940 ilmestynyt Suomussalmen sotatantereilla. Hän kirjoitti myös Itä-Karjalaan liittyvistä aiheista.
Karvonen oli mukana Karjalan metsäsisseissä 1921–1922 ja osallistui Itä-Karjalan kansannousuun. Kansannousun epäonnistuttua hän pakeni Suomeen. Karvonen ajoi myöhemmin Vienan Karjalan asiaa Karjala-Seurassa ja sodan aikana 1942 hän oli jäsenenä Itä-Karjalan sotilashallinnon neuvottelukunnassa.
Karvonen valmistui kansankoulunopettajaksi Kajaanin seminaarista 1928 ja toimi Suomussalmen Kuivajärvellä opettajana vuosina 1928–1939. Opettajakaudellaan hän toi esille radio-ohjelmissa, lehtikirjoituksissa ja esitelmissä Kuivajärven ja läheisen Hietajärven kylien ortodoksista vienankarjalaista kulttuuria ja teki myös Kuivajärvellä asuneen runonlaulaja Domna Huovisen tunnetuksi. Karvosen hyvä ystävä näinä vuosina oli toinen Vienan Karjala-aktivisti, kirjailija Ilmari Kianto. Miesten välit katkesivat talvisodan aikana kun Kianto epäili Karvosta Kiannolle sotapetostuomion tuottaneen sikarilaatikkojupakan alkuunpanijaksi.
Karvonen osallistui talvisotaan Suomussalmen rintamalla luutnanttina toimien ErP 15:n tiedustelu-upseerina aina vuoden 1939 loppuun saakka. Hän siirtyi Suomussalmelta tammikuussa 1940 Päämajan propagandaosastolle Mikkeliin. Jatkosodan alkaessa Karvosesta tuli heinäkuun puolivälissä 1941 heimosoturipataljoonista muodostetun Osasto K:n tiedustelu-upseeri. Hän toimi Itä-Karjalan sotilashallinnon varakomentajan ja Itä-Karjalan neuvottelukunnan puheenjohtajan, jääkärieverstiluutnantti Ragnar Nordströmin adjutanttina aina marraskuuhun 1942 saakka. Karvonen teki 1941-1942 useita tarkastusmatkoja Itä-Karjalaan ja laati mielialaraportteja sekä tilanneraportteja suoraan marsalkka Mannerheimille. Vuokkiniemen kansalliskokouksessa 20. heinäkuuta 1941 Karvonen julisti pitämässään puheessa Itä-Karjalan liitetyksi Suomeen.
Useat hänen teoksistaan joutuivat sodan jälkeen 1944–1946 kiellettyjen kirjojen luetteloon, ja niitä siirrettiin tällöin myös yleisistä kirjastoista varastoon.
Mikko Karvonen muutti sodan jälkeen Ruotsiin, koska hän pelkäsi joutuvansa luovutetuksi Neuvostoliittoon vienankarjalaisen syntyperänsä ja sotakirjojensa takia. Karvonen jatkoi Ruotsissa opettajan ammatissa. Hänen tyttärensä, filosofian maisteri Alli Risberg on lahjoittanut isänsä jäämistöä Kainuun Museoon ja Kajaanin Maakuntakirjastoon. Kuivajärven kylässä on Kajaanin ortodoksisen seurakunnan ylläpitämä Onttoni Miihkalin leirikeskus.
Paavo Melander

Paavo Melander (k. 2000) oli suomalainen säveltäjä ja sanoittaja, jonka tunnetuimmat kappaleet ovat "Jätkän humppa" ja "Limperin muorin humppa". Melanderin sävellys- ja sanoitusuran ensimmäinen levytetty kappale on Olavi Virran levyttämä kappale "Sulle yksin laulelen" vuonna 1950, mutta muuten eniten hänen tuotantoaan on levyttänyt Mutkattomat-yhtye.
Yövieraat (teatteriryhmä)

Teatteriryhmä Yövieraat on kokeellista teatteria vuosina 1988–2001 toteuttanut ryhmä, jonka keskeisenä henkilönä oli ohjaaja Juha Hurme. Yövieraiden ensiesitys vuonna 1988 oli Weissin Yövieraat. Esitys muuttui illasta toiseen. Myös ryhmän enimmäkseen miespuolinen jäsenistö ("jätkäporukka") vaihteli, ja esityksiin kutsuttiin tekijöitä eri tahoilta. Maineikkain esitys oli Hannu Waaralan ja Hurmeen dramatisoima August Strindbergin Hullun puolustuspuhe vuonna 1990.
Zach Bogosian

Ura

Bogosian oli Atlanta Thrashersin ensimmäisen kierroksen varaus vuonna 2008 ja koko varaustilaisuuden kolmantena varattu pelaaja.
Bogosian siirtyi Winnipeg  Jetsistä Buffaloon vuoden 2015 helmikuussa, osana isoa vaihtokauppaa.
Bogosian edusti Yhdysvaltoja Sveitsissä pelatuissa MM-kisoissa vuonna 2009.

Muuta

Bogosianin isä on armenialainen. Zachin isoveli Aaron on myös jääkiekkoilija.
Teen Titans (videopeli)

Game Boy Advance

Brother Bloodin kyllästyessä jatkuvasti häviämään Teinititaaneille, hän päättää tehdä sankareista klooneja. Titaanien täytyy jahdata klooneja ja pysäyttää heidän pahat aikeet. Pelissä pomovastuksina toimivat Gizmo, Jinx, Mammoth ja Brother Blood.

Muut versiot

Pelissä on käytössä kaikki viisi Teinititaania Robin, Kyborgi, Raven, Tähtituli ja Petopoika, jotka esiintyvät samaan aikaan pelissä. Tämän myötä pelaaja voi myös vaihtaa hahmoa haluamallaan hetkellä. Jokaisella hahmolla on omat erityisliikkeet ja supervoimat. Lisäksi jokaisen suoritetun tason jälkeen hahmon taitotaso kasvaa. Lisäksi pelissä on mahdollisuus pelata myös rikollisilla ja muilla lukittavilla hahmoilla, mikäli löytää tarinamoodissa piilotettuja esineitä.
Pyhän ristin kirkko (Varsova)

Pyhän ristin kirkko (puol. Kościół Świętego Krzyża) on Varsovan keskustassa Puolassa sijaitseva roomalaiskatolinen kirkkorakennus, joka saatiin valmiiksi vuonna 1696. Varsovan kansannousun aikana kirkko vaurioitui pahasti saksalaisten räjäytettyä kaksi Goliath-miinaa kirkon sisällä. Kirkko rakennettiin uudelleen toisen maailmansodan jälkeen.
Puolan kommunistihallinnon ja Solidaarisuus-liikkeen välillä vuonna 1980 solmitun sopimuksen mukaan Pyhän ristin kirkon messu lähetettiin maanlaajuisesti valtion omistamalla radiolla. Viikoittainen messu on lähetetty kirkosta siitä lähtien.
Bohol (provinssi)

Bohol on Filippiinien Keski-Visayasin alueella sijaitseva provinssi. Sen pääkaupunki on Tagbilaran. Se koostuu Boholin saaresta ja sitä ympäröivistä pienemmistä saarista. Sen väkiluku vuoden 2010 väestönlaskennassa oli 1 255 128.
Jari Heiniluoma

Taustaa

Aikaisemmin Heiniluoma on toiminut neuvottelevana virkamiehenä kauppa- ja teollisuusministeriössä (2006–2007) ja ministeri Juha Korkeaojan (kesk.) erityisavustajana maa- ja metsätalousministeriössä (2003–2004). Keväällä 2011 hän oli elinkeinoministeri Mauri Pekkarisen (kesk.) poliittinen valtiosihteeri työ- ja elinkeinoministeriössä.
Heiniluoma toimi keskustan eduskuntaryhmän EU-sihteerinä vuosina 1996–2001 ja europarlamentaarikko Olli Rehnin erityisavustajana 1995–1996. Hän on työskennellyt myös maaseudun EU-tietokeskus Carrefour West Finlandin toiminnanjohtajana ja Maaseudun sivistysliiton opintosihteerinä.
Neva Patterson

Neva Patterson (10. helmikuuta 1920 – 14. joulukuuta 2010) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Nevada-nimisessä kaupungissa Iowan osavaltiossa.
Patterson esiintyi näyttämöuransa aikana muun muassa alkuperäisnäytelmässä Kesäleski (1952). Hänellä oli 1970-luvun alussa osa televisiosarjassa Nichols. Hänellä oli useita muitakin televisiorooleja sekä vakituisena esiintyjänä että vierailijana. 
Kaiken lisäksi Patterson esiintyi usein elokuvissa; huomattavimpien joukossa ovat Tehtävä viidakossa (1962) ja Paripeli (1984). 
Patterson oli naimisissa nelinkertaisen Emmy-ehdokkaan, käsikirjoittaja James Leen kanssa, kunnes tämä kuoli 2. heinäkuuta 2002.
Kitarinjärvi

Maantieto

Järvi on 1,3 kilometriä pitkä, 1,1 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 628 hehtaaria. Siihen laskee kymmenen pelto- tai metsäojaa. Valuma-alueella, joka on pääosin karua metsämaata, ei ole merkittävästi soita, mutta peltomaata löytyy järven pohjoisrantojen takaa. Järven laskuoja lähtee järven lounaispäässä olevan lahdelman pohjoisosasta. Oja on noin 3,5 kilometriä pitka ja se laskee peltomaiden läpi ja läpäisee Kaupin kohdalla olevan kostekon päätyen Karhejärveen. Kitarinjärveen laskenut vesi viipyy siinä laskennallisesti 768 vuorokautta.
Järvessä on kaksi saarta, joista suurin on halkaisijaltaan 160 metrinen Kitarinsaari. Toinen saari on pieni luoto järven pohjoisrannan tuntumassa. Järven yhteenlaskettu rantaviiva on 5,1 kilometriä. Rannoilla tai niiden lähellä sijaitsee viisi maatilaa ja näiden lisäksi on vielä lukuisia vapaa-ajan asuntoja. Niille pääsee yhdystieltä 2771.

Vedenlaatu

Järven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1989, 1990, 2004 ja 2007. Veden väri on ruskea ja siinä on runsaasti humusta. Järven valuma-alueella on runsaasti metsää ja soita, joista humus on peräisin. Veden happamuustaso on humusjärville tyypillisellä tasolla ja järven puskurikyky happamoitumista vastaan on tyydyttävä, joten pelkoa happamoitumisesta ei vielä ole. Järven veden ravinnepitoisuudet ovat lievästi rehevöityneille järville ominaiset. Fosforipitoisuus on vaihdellut pintavedessä 12−14 µg/l ja typpipitoisuus 490−850 µg/l. Levien runsaus vastaa karujen tai lievästi rehevien järvien leväesiintymistä. Veden happipitoisuudet vaihtelevat talvellakin tyydyttävästä erinomaiseen. Happi kuluu talvella pinytavesistä vain vähän ja alusvesissä hieman enemmän. Vuonna 1989 tunnetaan kuitenkin tilanne, jossa alusvedessä havaittiin happikato. Kesällä hapen kuluminen voimistuu selvästi talveen verrattuna.Vuonna 2004 tilanne oli taas hälyttävä. Silloinkin alusveden happi kului lähes kokonaan yli viiden metrin syvyyksissä. Kitarinjärvi soveltuu virkistyskäyttöön melko hyvin.

Virkistyskäyttö

Järvelle on säädetty vuonna 1992 veneilyssä nopeuskatto, joka on 10 kilometriä tunnissa.

Historiaa

Vanhasta Hämeenkyrön pitäjän kartasta 1840−1850-luvuilta ei "Kitarinjärvelle" ole merkitty kiinteää asutusta. Rannoille ulottuu niittyjä, jotka ovat olleet Koiviston, Karhen ja Viljakkalan kylien asukkaiden omistuksessa. Myös laskuoja, joka kulki silloin lähes nykyistä reittiä, oli koko matkaltaan Karhejärvelle asti niittymaata.
Raimo Suikkanen

Raimo Rainer Suikkanen (s. 20. elokuuta 1942 Iitti) on entinen suomalainen kilpapyöräilijä.
Suikkanen edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Méxicossa 1968 hän sijoittui yhden kilometrin aika-ajossa 23:nneksi sekä 100 kilometrin joukkueajossa 19:nneksi yhdessä Raimo Honkasen, Mauno Uusivirran ja Ole Wackströmin kanssa, joskaan itse hän ei ajanut maaliin saakka. Münchenissä 1972 hän sijoittui neljän kilometrin takaa-ajossa 21:nneksi.
Suikkanen edusti Suomea vuosien 1970 ja 1971 MM-kilpailuissa. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti pronssia joukkueajossa vuonna 1968 ja sijoittui seitsemänneksi henkilökohtaisessa maantieajossa vuonna 1967. Hän voitti Unkarin kahden päivän ajon vuonna 1968.
Seuratasolla "Rami" Suikkanen edusti Lahden Pyöräilijöitä. Hän voitti seitsemän Suomen-mestaruutta vuosina 1967–1972. Hän teki ratalajeissa useita Suomen ennätyksiä. Hänet valittiin vuoden suomalaispyöräilijäksi 1969 ja 1970.
Hiihtäjänä Suikkanen edusti Lahden Hiihtoseuraa. Hän sijoittui Ounasvaaran kisojen 15 kilometrillä yhdeksänneksi vuonna 1965 ja Salpausselän Kisojen 50 kilometrillä 15:nneksi vuonna 1966.
Preben Elkjær Larsen

Ura

Elkjær ura alkoi tanskalaisessa Vanløse IF:ssä vuonna 1976. Ura alkoi nousujohteisena ja 19-vuotias Elkjær pääsi tekemään ensiesiintymisensä maajoukkueessa Suomea vastaan Helsingissä. Preben teki Tanskan molemmat maalit Tanskan voittaessa 2–1. Vuonna 1977 Preben siirtyi saksalaiseen FC Kölniin, jossa hän pelasi kaksi vuotta voittaen Bundesliigan kerran ja Saksan cupin kahdesti. Vuonna 1978 Elkjær siirtyi belgialaiseen KSC Lokereniin, jossa viihtyi vuodet 1978–1984. Pelattuaan vuosia Belgiassa hän siirtyi italialaiseen Hellas Veronaan. Italiassa Elkjær pelasi vuodet 1984–1988 tehden tasaisesti maaleja. Vuonna 1985 hän auttoi joukkuettaan voittamaan scudetton eli Serie A:n mestaruuden. Vuonna 1988 Elkjær siirtyi Veljeen, jossa päätti uransa vuonna 1990.

Maajoukkueura

Elkjær jatkoi pelaamista maajoukkueessa aina vuoteen 1988. Hän esiintyi maajoukkueessa 69 kertaa tehden 38 maalia. Hän pelasi kolmesti arvokisoissa. Jalkapallon MM-kisoissa vuonna 1986 ja jalkapallon EM-kisoissa vuosina 1984 ja 1988.

Peliuran jälkeen

Pelaajauransa jälkeen Elkjær toimi lyhyen aikaa tanskalaisseura Silkeborgin päävalmentajana. Valmennuspestinsä jälkeen hän toimi jonkin aikaa tanskalaisen tv-kanava TVS:n palveluksessa, mutta kanava lopetti toimintansa vain vuoden jälkeen. Sittemmin hän on toiminut Tanskan TV3+ -kanavan Mestarien liiga -lähetysten kommentaattorina yhdessä Brian Laudrupin ja Peter Schmeichelin kanssa.
Leppälammi (Ikaalinen)

Maantiede

Järven pinta-ala on 1,9 hehtaaria ja sen pituus on 300 metriä ja leveys 100 metriä. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkuunsa kaksi kilometriä pitkä ja Haukijärven kanssa yhteinen laskuoja Sävijokeen.
Järven rantaviiva on 0,76 kilometriä pitkä ja ranta on osaksi soistunutta metsää sekä moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Lähellä oleva Leppälammin tila on ainoa rakennettu kohde.