google/wiki40b huggingface dataset:
Ulises Heureaux

Elämäkerta

Heureaux syntyi Puerto Platassa Dominikaanisen tasavallan Cibaon alueella vuonna 1845. Heureaux'n isä oli haitilainen, ja hänen äitinsä oli syntynyt Saint Thomasin saarella. Myöhemmin hänen musta ihonsa erotti hänet useimmista muista vallan tavoittelijoista. 1860-luvulla hän osallistui espanjalaisvallan syösseeseen vallankumoukseen ja oli yksi tärkeimmistä Gregorio Luperónin alaisista sotilaskomentajista. Maan itsenäistyttyä Heureaux toimi useissa korkeissa hallinnollisissa viroissa, ja vuonna 1882 hänestä tuli maan presidentti. Hänen virkakautensa päättyessä vuonna 1884 Heureaux väistyi, mutta jatkoi asioiden ohjaamista kulisseista käsin. Heureaux nousi jälleen presidentiksi vuonna 1888 ja Luperón, joka oli ollut hänen kilpailijansa vaaleissa, lähti maanpakoon Puerto Ricolle.
Seuraavien 12 vuoden ajan Heureaux johti maata diktaattorin elkein. Maan perustuslakia muutettiin tukemaan hänen hallintoaan, ja poliittiset vastustajat hiljennettiin. Hänen hallintokaudellaan maan pääasiallinen vientituote muutettiin tupakasta sokeriin, ja huonot taloudelliset päätökset johtivat Yhdysvaltojen kasvavaan vaikutusvaltaan maassa. Maa velkaantui. ja monet maan kansallisista varoista päätyivät amerikkalaisten käsiin. Huono taloustilanne ja tyrannimaiset otteet johtivat myös opposition kasvuun. Heureaux salamurhattiin 26. heinäkuuta 1899 Ramón Cáceres Vásquezin johtamassa salaliitossa.
Kuninkaantekijät

Juoni

Päähenkilö Imanti on köyhä naimakauppojen järjestäjä, joka saa töitä kolmelta vaikutusvaltaiselta mieheltä. Pappi, jaarli ja kauppias juonittelevat saadakseen tietyn miehen Serekritian valtaistuimelle, joka on ollut tyhjänä kuningas Narlin kuoltua. Imanti lähtee parantajana ja laivaemäntänä heidän mukaansa matkalle kohti valtakunnan pääkaupunkia. Hänkin pelaa peliä oman ja poikansa edun hyväksi. Keskeisessä asemassa tässä on Imantin palvoman Atamamun naamio.

Vastaanotto

Toni Jerrman sanoi Helsingin Sanomien arvostelussaan Kuninkaantekijöiden tuovan kansainvälisellä tyylillään tuoreen tuulahduksen suomalaisen aikuisfantasian kenttään. Hänen mukaansa alan ulkomaisista edustajista teos vertautuu erityisesti Ursula K. Le Guinin teoksiin. Satakunnan Kansan arvostelijan Jari O. Hiltusen mukaan Soikkelin kirjoittajanote on tyylikäs ja pitkälle hiottu. Lapin Kansan Erkki Wideniuksen mielestä kirjan jälkinäytös on turha, mutta muuten kirja on hallittu kokonaisuus. Tähtivaeltaja-lehden Jukka Halmeen mukaan teos on lyhyt, mutta siinä ”on paukkuja enemmän kuin useimmissa mammuttimaisissa lukuromaaneissa”. Aviisin Oskari Rantalan mukaan kirjailija ”tavoittelee tekstiinsä vanhahtavaa poljentoa, joka ei aina toimi, vaan tuntuu ajoittain kömpelöltä”. Muuten tarina pitää otteessaan.
Aukusti (tapahtuma)

Aukusti on Jalasjärvellä vuosittain järjestettävä kulttuuritapahtuma, jossa on konsertteja, näyttelyitä, kisailuja ja markkinat. Se toteutetaan lähes kokonaan etelä-pohjalaisten naapurikuntien 15–30-vuotiaiden nuorten kautta saatavien vapaaehtoistyöntekijöiden voimin. Iso vastuu tapahtuman järjestämisestä kuuluu kuitenkin Jalasjärven Nuorisovaltuustolle. Aukusti saa myös Jalasjärven aikuisväestön sekä yritysten apua ja tukea. Aukusti-tapahtuman itse järjestäjä on jalasjärveläinen Mukula ry.

Historia

Aukusti järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2000. Viimeisen kerran Aukusti järjestettiin elokuussa 2018.
Gino Saltamerenda

Luigi Saltamerenda (2. kesäkuuta 1902 Rooma – 25. syyskuuta 1951 Rooma), paremmin tunnettu lempinimellään Gino, oli italialainen näyttelijä, jonka lyhyt ura valkokankaalla kesti vain noin viisi vuotta. Saltamerenda oli tavallinen "kadunmies" ja jo yli 40-vuotias joutuessaan sattumalta näyttelijäksi, Vittorio De Sican tarjottua hänelle osaa elokuvassaan Sciuscia - viattomat (Sciuscià, 1946). Saltamerenda näytteli noin tusinassa elokuvia, joista tunnetuin on De Sican Polkupyörävaras (1948), jossa hän auttaa päähenkilöä (Lamberto Maggiorani) varastetun polkupyörän etsimisessä. Saltamerenda näytteli yleensä elokuvissa juuri sitä mitä oli todellisuudessakin, tavallista rehellistä kadunmiestä. Saltamerenda kuoli sydänkohtaukseen 49-vuotiaana.
Victor Chestopal

Victor Chestopal (ven. Виктор Алексеевич Шестопал, Viktor Aleksejevitš Šestopal; s. 1975 Moskova) on venäläissyntyinen suomalainen pianisti.
Chestopal syntyi Neuvostoliitossa kulttuuriperheeseen, jossa isä oli filosofian professori ja äiti sellisti ja säveltäjä Victoria Yagling. Chestopal aloitti piano-opinnot kuusivuotiaana Gnessinin musiikkikoulussa ja siirtyi sitten Tšaikovski-konservatorion yhteydessä toimivaan Keskusmusiikkikouluun muun muassa Mihail Pletnjovin oppilaaksi. 12-vuotiaana Chestopal debytoi orkesterin edessä soittamalla Mendelssohnin 1. pianokonserton.
Vuonna 1990 viisitoistavuotias Chestopal muutti äitinsä kanssa Suomeen, jossa äiti alkoi opettaa ja poika opiskella Sibelius-Akatemiassa. Chestopal valmistui Erik T. Tawaststjernan luokalta ja opiskeli samanaikaisesti myös Lazar Bermanin johdolla Italiassa ja Saksassa. Hän sai Suomen kansalaisuuden 1997.
Vuonna 1994 Chestopal tuli toiseksi Maj Lind -pianokilpailussa ja oli seuraavana vuonna finalistien joukossa Brysselin Queen Elizabeth -kilpailussa. Vuonna 2009 hän suoritti Sibelius-Akatemiassa tohtorintutkinnon, jonka viidessä konsertissa hän esitti pianokirjallisuuden kulmakiviä kuten Bachin Goldberg-muunnelmat, Beethovenin Hammerklavierin ja Schubertin viimeisen B-duurisonaatin.
Chestopal on kysytty esiintyjä erityisesti Belgiassa, jossa hän on vuosittain pitänyt myös mestarikursseja Liègen yliopistossa. Hän on opettanut myös Ostravan yliopistossa ja Janacek-konservatoriossa Tšekissä.
Chestopal on levyttänyt Musorgskin Näyttelykuvat ja Rahmaninovin Corelli-muunnelmat.
HMS Blake (1889)

Palvelus

Alus sijoitettiin hävittäjien emälaivaksi elokuussa 1907. Se myytiin 9. kesäkuuta 1922 Rees Llanelliin romutettavaksi.
Mauno Oittinen

Mauno Pietari Oittinen (10. heinäkuuta 1896 Hämeenlinna – 11. toukokuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä.
Tunturihiirenporras

Ulkonäkö ja koko

Tunturihiirenportaan maavarsi on pystyhkö. Siitä nousee kimppuina 20–60 cm korkeita lehtiä. Lehtiruoti on suomuinen ja on noin 1/5 lehtilavan pituudesta. Lavan muoto vaihtelee kapeanpuikeasta kapean vastapuikeaan, ja on kahteen kertaan parilehdykkäinen. Ruodittomat pikkulehdykät ovat kapeanpuikeita ja sahalaitaisia tai pariliuskaisia. Lehdyköitten tyvipuoliskon pikkulehdykät ovat vastakkain ja tylppätyvisiä. Lehdyköitten alapinnalla olevat itiöpesäkeryhmät ovat pyöreitä ja katesuomu on vähäinen tai se puuttuu kokonaan. Suomessa tunturihiirenportaan itiöt kypsyvät elokuussa.
Tunturihiirenporras muistuttaa matalakasvuista soreahiirenporrasta (A. filix-femina).

Levinneisyys

Euroopassa tunturihiirenportaan levinneisyysalue on levittäytynyt maanosan eri vuoristo- ja tunturialueille. Sitä kasvaa muun muassa Pyreneillä, Alpeilla, Karpaateilla, Skotlannissa, Skandeilla, Kuolan niemimaalla, Islannissa, Uralilla ja Kaukasuksen alueella. Aasiassa lajia tavataan muutamalla alueella Keski-Siperiassa, Itä-Venäjällä ja Japanissa. Pohjois-Amerikassa tunturihiirenporrasta tavataan Kalliovuorten alueella sekä mantereen koiliskulmassa. Lajia kasvaa myös Grönlannissa. Suomessa tunturihiirenporrasta kasvaa vain Pohjois-Lapissa. Tavanomainen laji on ainoastaan Käsivarren Lapin pohjoisosassa.

Elinympäristö

Tunturihiirenporras kasvaa tunturien tuoreissa metsänrajametsissä, puronvarsissa ja paljakan lumenviipymäpaikoilla.
Ventspilsin satama

Ventspilsin satama tai Ventspilsin vapaasatama (latv. Ventspils brīvosta, engl. Freeport of Ventspils, LOCODE: LV VNT) on Ventspilsissä Latvian länsiosissa, Ventajoen suuaukolla sijaitseva maan toiseksi suurin satama.
Vapaasatama on liikennöitävissä vuoden ympäri; tämä Itämeren keskiosissa sijaitseva satama on vapaa jäästä miltei joka talvi. Satama voi ottaa vastaan syväykseltään enintään 15-metrisiä aluksia. Satama-alueen laiturien kokonaismitta on 11,0 kilometriä.
Vedamatematiikka

Esimerkkejä sūtrien soveltamisesta ja niiden algebrallisia todistuksia

Sūtrat ja upa-sūtrat ovat oleellisesti muistisääntöjä ja laskuteknisiä ohjeita, joiden tarkoitus on helpottaa ja nopeuttaa käytännön laskemista. Siksi ne ymmärtää parhaiten esimerkkien avulla.

Yhtä suuremmalla kuin edellinen

Sūtra EKĀDHIKENA PŪRVEŅA eli suomeksi "Yhtä suuremmalla kuin edellinen" on jako- ja kertolaskuun liittyvä laskutekninen ohje. Sillä on kaksi sovellusta.

Kertolasku: Numeroon 5 päättyvien lukujen neliöt

Lasketaan 25².
Luku on 25. Viimeinen numero on siis 5 ja edellinen on 2. Nyt "Yhtä suuremmalla kuin edellinen" tarkoittaa lukua 2+1=3. Nyt kerrotaan "edellinen" numero (2) "yhtä suuremmalla" (3). Näin saadaan tulon vasen puoli: 2 * 3 = 6. Tulon oikea puoli on 5² = 25.
Siis 25² = 2 X 3 / 25 = 625. (Merkki "/" ei tässä ole jakomerkki; se vain erottaa vasemman ja oikean puolen.)
Samoin,
35²= 3 X (3+1) /25 = 3 X 4/ 25 = 1225;
105²= 10 X 11/25 = 11025;
Datiivi

Datiivi on sijamuoto, joka viittaa mille tai kenelle jokin kuuluu tai tehdään jotakin. Datiivissa olevan nominin referentin semanttinen rooli lauseessa on siis vastaanottaja. Datiivi esiintyy useissa kielissä, erityisesti indoeurooppalaisissa. Sana datiivi tulee alun perin latinan sanasta dativus, ja esimerkiksi saksassa sana saa muodon Dativ ja englannissa dative. Dativus tarkoittaa ’annettavaa’, ja se on muodostettu latinan verbistä dare, ’antaa’.
Datiivi vastaa useimmiten kysymyksiin mille tai kenelle. Tällöin tekeminen voi kohdistua joko abstraktiin tai konkreettiseen asiaan. Lisäksi datiivia käytetään usein epäsuoran objektin kanssa, esimerkiksi saksassa ”auttaa jotakuta” ilmaistaan datiivilla: jemandem helfen. Samoin myös latinan auttaa adesse järjestyy datiivilla. Joissakin kielissä, esimerkiksi saksassa, useat prepositiot vaativat datiivia.
Suomen kielessä datiivia vastaa yleensä allatiivi. Suomen allatiivi ilmaisee kuitenkin myös määränpään semanttista roolia, esim. "Menin yliopistolle." On sinänsä arbitraarinen valinta, että suomen sija on nimetty nimen omaan tämän funktionsa mukaan eikä datiiviksi. Myös turkin datiiviksi nimettyä sijaa käytetään myös määränpään ilmaisemiseen. 
Suomessa esiintyy datiiviadverbiaali, joka ilmoittaa, kenelle tai mille jotakin tehdään. Datiiviadverbiaalin sijoja ovat allatiivi (Lahjoitan tämän sinulle) ja genetiivi (Luojan kiitos!).

Datiivi latinassa

Latinassa datiivilla on useita merkityksiä, joista yleisin on ns. perusdatiivi, jota käytetään vastaamaan kysymyksiin mille, kenelle.
Toinen tärkeä käyttö datiiville on dativus possessoris. Sitä käytetään ilmaisemaan omistusta, kuten suomessa adessiivilla. Esimerkiksi Laurae servus novus est, ’Lauralla on uusi orja’. Dativus possessoris käy myös ilmaisemaan omistusta, vaikka sitä ei suomessa ilmaistaisikaan adessiivilla vaan possessiivisuffiksilla. Esimerkiksi ”Mihi nomen est Q.” tarkoittaa ’nimeni on Quintus’ eli ’minulle nimi on Quintus’, jos datiivi käännetään suoraan suomen allatiivilla.
Dativus finalis eli ns. finaalinen datiivi ilmaisee tarkoitusta, ja se liittyy tavallisesti esse-verbiin (olla). Esimerkiksi saluti esse, ’olla terveydeksi’.
Dativus commodi ilmaisee jonkun hyötyä, esimerkiksi non scholae sed vitae discimus, ’emme opiskele koulua vaan elämää varten’.

Datiivi venäjässä

Venäjän kielen datiivi on yksi kuudesta sijamuodosta ja niistä kenties vähämerkityksisin. Useimmiten se vastaa kysymykseen mille tai kenelle. Datiivia käytetään myös iän ilmauksissa, esimerkiksi: Мне 36 лет. (Olen 36 vuotta.) Prepositioiden к (k) ja по (po) jälkeen sekä joidenkin antamista tai lahjoittamista kuvaavien verbien jälkeen on käytettävä datiivimuotoa.
Windsortuoli

Windsortuoli on Windsorin kaupungin mukaan nimensä saanut pehmustamaton käsinojallinen pinnatuoli.
Elisabeth Kopp

Elisabeth Kopp (s. 16. joulukuuta 1936 Bern) on sveitsiläinen poliitikko. Hän on valmistunut juristiksi Zürichin yliopistosta. Poliitikon uralle hän lähti Sveitsin vapaiden demokraattien puolueen ehdokkana. Hänet valittiin ensimmäisenä naisena Sveitsin liittoneuvoston jäseneksi 2. lokakuuta 1984. Jäsenyytensä aikana hän toimi lyhyen aikaa tammikuussa 1989 Sveitsin varapresidenttinä. Kopp joutui eroamaan liittoneuvostosta miehensä yritykseen liittyvän tietovuodon takia.
Saksan 23. panssaridivisioona

Perustaminen

Divisioona perustettiin 21. syyskuuta 1941 Pariisin ympäristössä, jolloin se liitettiin armeijaryhmä D:n 1. armeijaan. Esikunta muodostettiin alueella olleen 101. panssariprikaatista ja kahdesta vasta perustetusta jalkaväkirykmentistä. Divisioonan kalustona olivat sotasaalispanssarivaunut, joiden tarjoama suoja ja aseistus olivat alimitoitettuja itärintaman  olosuhteisiin.

Historia

Divisioona määrättiin 10. maaliskuuta 1942 itärintamalle Etelän armeijaryhmän 6. armeijaan Harkovan lähelle armeijanreserviksi ja se liitettiin LI armeijakuntaan 12. toukokuuta. Se antautui 8. toukokuuta 1945.
Liisi Hallas

Liisi Hallas (15. joulukuuta 1901 Helsinki – 18. elokuuta 1984 Tampere) oli suomalainen tanssitaiteilija. Hänellä oli Tampereella balettikoulu vuodesta 1941. Hänen koulussaan opiskeli muun muassa Birgitta Kiviniemi, jolla itsellään oli myöhemmin Tampereella balettikoulu. Oppilaat muistavat Hallaksen ankarana opettajana joka ei puhunut yksityiselämästään.
Hallas suunnitteli elokuvan Kuningas kulkureitten tanssit.
Hallas sai Suomen tanssitaiteilijoiden liiton koreografiakilpailussa 1948 ensimmäisen palkinnon. Hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1956.
Shadow of the Beast

Vastaanotto ja jatko-osat

Joissakin arvosteluissa valitettiin pelin vaikeutta ja tyylillisten seikkojen ajamista ohi sisällöstä, mutta pelin myyntiä tämä ei hidastanut. MikroBitti-lehdessä Jukka Tapanimäki antoi pelille täydet viisi tähteä. Shadow of the Beastista tuli menestystarina ja pelistä julkaistiin kaksi jatko-osaa (Shadow of the Beast II (1990) ja Shadow of the Beast III (1992)). Muille laitteille julkaistut versiot olivat yleensä ottaen teknisesti heikompia, johtuen Amigan tuohon aikaan ylivertaisista laiteominaisuuksista. Beast II arvioitiin ilmestyessään yleensä vielä ensimmäistä osaa vaikeammaksi (ensimmäisen pelin pystyivät sinnikkäät pelaajat vielä läpäisemään). Tyyliltään jatko-osa ei ollut muuttunut, joskin siinä oli alkeellinen jäsennin, jolla pystyi joskus kommunikoimaan joidenkin muiden pelihahmojen kanssa. Beast III sen sijaan keskittyi enemmän ongelmanratkaisuun, ja siinä vaikeustaso oli huomattavasti matalampi - joskin pelaajat saattoivat jumittua pelin moniin pulmatehtäviin. Sarjan viimeinen osa ei ilmestyessään kuitenkaan häikäissyt enää teknisessä mielessä, joten se jäi selvästi vähemmälle huomiolle.

Juoni

Ensimmäisen Beast-pelin tarinan pääosassa on mies nimeltä Aarbron, joka siepattiin lapsena ja taikuuden vaikutuksesta muuttui ajan myötä pahaksi mestaajahirviöksi, joka palveli pahaa lordi Maletothia. Aarbronin muistot ihmiselämästään palautuvat, kun Aarbron määrätään teloittamaan vanki, jonka hän tunnistaa omaksi isäkseen. Aarbron vannoo kostoa kaikille hänelle vääryyttä tehneille ja seikkailu alkaa.
Bacillus

Ominaisuudet

Bacillus-bakteerit ovat muodoltaan sauvamaisia, eli basilleja, ja ne voivat muuntua itiömuotoon. Itiöinä ne kestävät äärioloja, mutta eivät lisäänny. Vaikka Bacillus-lajit ovat enimmäkseen grampositiivisia, osalla lajeista solut muuttuvat ikääntyessään gramnegatiivisiksi. Bacilluksilla on monia erilaisia fysiologisia ominaisuuksia, minkä johdosta suvun eri lajit voivat elää kaikentyyppisissä ympäristöissä. Niitä elää esimerkiksi arktisessa maaperässä, makean veden tai meren sedimentissä, aavikoiden hiekassa ja kuumissa lähteissä.

Taudinaiheuttajat

Osa Bacillus-lajeista aiheuttaa tauteja esimerkiksi Bacillus anthracis saa aikaan pernaruttoa. Bacillus larvae, Bacillus lentimorbus ja Bacillus popilliae taasen ovat eri hyönteisryhmien taudinaiheuttajia. Koska Bacillus-itiöt kestävät kuumuutta ja säteilyä, ne voivat aiheuttaa ongelmia elintarviketeollisuudelle mm. pilaamalla ruokia ja Bacillus cereus voi aiheuttaa ruokamyrkytyksiä.
Ugrilaiset kielet

Ugrilaiset kielet ovat toinen uralilaisten kielten perinteisesti oletetun mutta nyttemmin historiallisena kieliryhmänä kyseenalaistetun suomalais-ugrilaisten kielten alaryhmän kahdesta kieliryhmästä - toinen kieliryhmä suomalais-ugrilaisten kielten sisällä ovat suomalais-permiläiset kielet.
Perinteisen käsityksen mukaan ugrilaisia kieliä on kolme: unkari, hanti ja mansi. Näistä kaksi viimeksi mainittua, joista kumpikin todellisuudessa koostuu useista keskenään hyvin erilaisista kielimuodoista, muodostavat obinugrilaisten kielten ryhmän.
Nykyisen tutkimuksen perusteella sekä kantaugri että kantaobinguri ovat kieliryhminä ja välikantakielinä kiistanalaisia. Tästä riippumatta voidaan kuitenkin käyttää näitä nimityksiä viittaamaan maantieteellisesti määriteltyihin eli areaalisiin kieliryhmiin, ilman että välttämättä oletetaan näille yhteistä kantakieltä.
Ugrilaisia kieliä puhuu noin 16 miljoonaa ihmistä Unkarissa ja sen naapurivaltioissa sekä Hanti-Mansian autonomisessa piirikunnassa Pohjois-Venäjällä. Uralilaisen kielikunnan haaroista ugrilaisilla kielillä on vanhin kirjoitettu historia, sillä unkarin kielenmuistomerkit ulottuvat yli tuhannen vuoden taakse.

Kielellisiä piirteitä

Ugrilaiset kielet on uralilaisen kielikunnan alaryhmistä epäyhtenäisin. Ne eroavat toisistaan huomattavasti sekä äänteistön, että rakenteiden osalta. Muun muassa sijojen lukumäärä vaihtelee kolmesta (pohjoishanti) yli kahteenkymmeneen (unkari). Fennougristit ovat yleisesti sitä mieltä, että ugrilaisen kantakielen rekonstruointi on hyvin vaikeaa ellei mahdotonta. Tästä huolimatta ugrilaisia kieliä tulee pitää keskenään melko läheisinä sukukielinä, sillä ne jakavat joukon morfologisia innovaatioita ja niissä esiintyy myös toista sataa yhteistä sanavartaloa.
Fantasmagoria

Fantasmagoria (kreik. φαντασμα + αγορευειν, 'haamu' + 'puhua julkisesti') oli 1700-luvulla Ranskassa kehitetty valonäytös, joka oli suosittu myös muualla Euroopassa ja Britteinsaarilla 1800-luvulla.
Fantasmagorianäytöksessä käytettiin tarkoitukseen muokattua taikalyhtyä, jolla heijastettiin kuvia seinille, savuverhoon tai osittain läpinäkyville pinnoille. Heijastinlaitetta, ja siten sen aikaansaamia kuvia saattoi liikuttaa. Käyttämällä useampaa projektoria samanaikaisesti oli mahdollista vaihtaa kuvaa nopeasti. Näytöksissä esitettiin pelottavia hahmoja, kuten luurankoja, paholaisia ja kummituksia.
Hélène Baillargeon

Hélène Marie Baillargeon (28. elokuuta 1916 St-Martin-de-Beauce – 25. syyskuuta 1997 Montreal) oli kanadalainen folkloristi ja laulaja. Hän opiskeli laulamista Québecin kaupungissa vuosina 1935–1938, New Yorkissa 1939–1940 Franz Ruppin ja Montrealissa 1940–1944 Alfred La Libertén johdolla. Viimeksi mainittu johdatti hänet kansanmusiikin pariin. Baillargeon toimi vuosina 1950–1955 tutkijana Marius Barbeaun kanssa Manitoban kansallismuseossa, Ottawassa. Hän osallistui samoihin aikoihin moniin radio- ja televisio-ohjelmiin, joihin kuuluivat sarjat Le Réveil rural (1951–1955) ja Songs de Chez nous (1952–1955; Alan Millsin kanssa). Sitten hän esiintyi sarjassa Cap aux Sorciers (1955–1958) ja suositussa lastenohjelmassa Chez Hélène (1959–1973).
Baillargeon osallistui kansainvälisiin kansanmusiikin kongresseihin Romaniassa vuonna 1959, Québecin kaupungissa 1961 ja Tšekkoslovakiassa 1962. Hän keräsi 77 kansanlaulua kokoelmaan Vive la Canadienne (Montreal, 1962) ja levytti kanadanranskalaisia kansanlauluja. Hänestä tehtiin Kanadan ritarikunnan jäsen vuonna 1973.
Landjäger

Landjäger on eteläsaksalainen kestomakkara. Nimitys – kirjaimellisesti "maalaismetsästäjä(t)" – tulee entisajan ratsastavasta poliisista. Se on valmistettu naudan- ja/tai sianlihasta, jonka lisäksi on käytetty ihraa, sokeria ja muita mausteita. Landjäger kuivataan muotissa, joka antaa sille sen tyypillisen neliön tai suorakaiteen muotoisen poikkileikkauksen. Tyypillisesti yksi makkara on 15-20 cm pitkä, ja niitä on myyntipakkauksissa yleensä yksi tai useampi "paria". Landjäger on hyvän säilyvyytensä, sopivan kokonsa, energiasisältönsä ja makunsa ansiosta suosittu välipalaruoka erityisesti erämiesten ja vaeltajien keskuudessa.
Lontoon näyttely 1756

Lontoon näyttely (First Exhibition) oli Lontoossa vuonna 1756, kun Kuninkaallinen taideseura avasi sarjassaan ensimmäisen taidenäyttelynsä. Palkintoja oli tarjolla seinävaatteiden, mattojen ja posliinin valmistusmenetelmien edistysaskeleista ja voittajat valittiin kilpailuun ilmoittautuneiden esineiden kesken. Näyttely oli avoin taideseuran jäsenille sekä heidän seuralaisilleen. Seura oli enimmäkseen kiinnostunut valmistusmenetelmien nopeudesta ja niiden tehokkaista käyttömuodoista, kuin niiden varsinaisesta taiteellisesta ulkoasusta. Taideseuran alkuaikoina palkintoja jaettiin nuorille oppilaille käytännöllisistä asioista, kuten esimerkiksi Englannin laivaston tammien istuttamisesta, sekä tekstiilien värjäyksestä.
Tämä 1700-luvun näyttely oli luonteeltaan erilainen kuin kansainväliset maailmannäyttelyt, joista ensimmäinen järjestettiin Lontoon Crystal Palacessa vuonna 1851. Vuoden 1851 näyttelyssä pyrittiin tuomaan esille ulkomaalaisia tuotteita, ja puolet näyttelytilasta oli varattu Brittiläisen imperiumin tuotteille, puolet maailman muille maille.
Taideseura järjesti vuonna 1760 ensimmäisen näyttelyn, joka esitteli senhetkisten taiteilijoiden teoksia, ja vuonna 1761 teollisuuden saavutuksia esittelevän näyttelyn.
Tuuli Luukas

Tuuli Kristiina Luukas (s. 1966 Lappeenranta) on suomalainen kuvataiteilija. Nykyään hän työskentelee Myllypurossa sijaitsevassa ateljeessa. Hän on valmistunut kuvataiteilijaksi Ranskan valtion kuvataideakatemiasta 1993 ja hän on opiskellut myös Helsingin Taideteollisessa korkeakoulussa. Luukas käyttää taiteessaan muun muassa valokuvausta, installaatiota, videoita, piirustusta. Hänellä on ollut näyttelyitä Suomen lisäksi esimerkiksi Ranskassa, Kreikassa, Sveitsissä ja Virossa.
Mariano Barbosa

Seurajoukkueura

Barbosa aloitti ammattilaisuransa Club Atlético Banfieldista vuonna 2002. Hän siirtyi kesällä 2005 espanjalaisseura Villarrealiin 2 miljoonan euron siirtokorvauksella. Samaan aikaan joukkueeseen saapui kilpailemaan ykkösmaalivahdin paikasta uruguaylaisvahti Sebastián Viera.
Barbosa joutui lopulta tyytymään kakkosvahdin rooliin, mutta hän pääsi paikkaamaan Vieraa satunnaisesti. Yhtenä tärkeimpinä näistä kauden 2005–2006 Mestarien liigan välieräottelu englantilaista Arsenalia vastaan. Vaikka hän onnistui pitämään ottelussa maalinsa puhtaana, tämä ei riittänyt espanjalaisseuralle jatkopaikkaan, sillä se oli hävinnyt ensimmäisen osaottelun luvuin 0–1.
Kesällä 2007 Diego Lópezin saavuttua seuraan, Barbosa jatkoi matkaansa Recreativo de Huelvaan. Hän ei kuitenkaan kauden aikana saanut tililleen yhtään sarjaottelua ja palasikin kesällä 2008 takaisin kotimaahansa. Kaudeksi 2009–2010 hän siirtyi meksikolaiseen Club Atlasiin.
Vuonna 2010 Barbosa palasi Espanjaan ja siirtyi Segunda Divisiónissa pelanneeseen Las Palmasiin. Hän pelasi neljän kauden aikana joukkueessa yhteensä 156 sarjaottelua.
14. heinäkuuta 2014 Barbosan uutisoitiin tehneen sopimuksen Sevillan kanssa. 15. kesäkuuta 2015 jäätyään kolmosvahdin paikalle Barbosan sopimus joukkueen kanssa purettiin yhteisymmärryksessä.
9. heinäkuuta 2015 hän palasi kahdeksan vuoden tauon jälkeen takaisin Villarrealiin ja teki joukkueen kanssa kaksivuotisen sopimuksen.
Ericus Svenonius

Ericus Svenonius (n. 1480 – viim. 1541) oli 24. Suomen piispa ja Suomen ensimmäinen luterilainen piispa. Ericus toimi piispana vuosina 1523–1527,  reformaation aattona. Hän edisti reformaatiota maltillisesti. 
Paavi ei vahvistanut Ericuksen vaalia, mikä teki hänestä ensimmäisen ei-katolisen suomalaisen piispan. Svevonius oli Erasmus Rotterdamilaisen kannattaja.
Vaasan Sanomat (1878–1881)

Vaasan Sanomat oli Vaasassa vuosina 1878–1881 ilmestynyt sanomalehti.
Suomenmielisten Vaasan Sanomien kustantaja oli kirjanpainaja F. W. Unggren, joka julkaisi myös ruotsinkielistä Vasabladetia. Lehtori Erkki Almbergin sivutöinään toimittama lehti jäi tappiolle kilpailussa sisällöltään paremman ja aatteellisesti terävämmän Vaasan Lehden kanssa. Kerran viikossa ilmestyneen lehden julkaiseminen päättyi sen oman ilmoituksen mukaan toimittajapulaan.