google/wiki40b huggingface dataset:
Hanhilammi (Tammela)

Maantietoa

Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Valuma-alue jaettiin neljännessä jakovaiheessa vielä Tarpianjoen yläosan valuma-alueeseen, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 144,3 metriä meren pinnan yläpuolella. Se sijaitsee Isosuolln eteläreunassa ja siihen on johdettu 14 suo-ojaa. Kaksi koilliseen kaivettua ojaa toimivat laskuojina ja ne laskevat kilometrin matkan ja 4,7 metrisen pudotuksen jälkeen Kaitalammiin. Lampi on 500 metriä pitkä, 450 metriä leveä ja sen pinta-ala on 12 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä ja kolmeneljäsosaa siitä on ojitettua suota. Lammen kaakkoisrantaan on rakennettu yli 10 vapaa-ajan asuntoa ja lammen etelärantaan rajautuu pieni luonnonsuojelualue. Suojelualueen länsireunassa on kota, jonne johtaa kävelypolku. Seudulle johtaa tie Lautaportaan suunnalta.
Millog

Millog Oy on vuoden 2009 alussa perustettu yritys, jolta Suomen maavoimat hankkii vaativat  kunnossapito- ja elinkaaren tukipalvelut. Lisäksi Millog Oy tuottaa kunnossapitopalveluja merivoimille, ilmavoimille ja puolustusvoimien johtamisjärjestelmäkeskukselle.  Yhtiö on puolustusvoimien ja Rajavartiolaitoksen strateginen kumppani.
Millogin pääomistajat ovat Patria Oyj, ja Insta Group. Senop Oy on Millog Oy:n tytäryhtiö, jonka toimipaikat ovat Oulussa, Lievestuoreella, Orivedellä ja Kangasalla.

Organisaatio

Millogin pääkonttori sijaitsee Tampereella.  
Yhtiöllä on tuotantotoimintaa 22 eri paikkakunnalla. 
Palveluksessa on yli 1000 työntekijää.
Liikevaihto on noin 150 M€.

Johto

Millog Oy:n toimitusjohtaja on Sami Pitkänen. Senop Oy:n toimitusjohtaja on Aki Korhonen.

SA-kaupat

Millogille kuuluvat myös Hämeenlinnan Hätilän, Jyväskylän Seppälänkankaan ja Oulun Limingantullin SA-kaupat. SA-kaupoissa myydään Puolustusvoimien hylkäämää ja  käytöstä poistettua materiaalia. 
Kuopion Neulaniemen SA-kauppa lakkautettiin ja sen materiaali siirrettiin Ouluun loppuvuodesta 2009. Tikkakoskella aikaisemmin sijainnut Kasinhäntä-niminen ilmavoimiin erikoistunut myymälä on siirretty vuonna 2010 Jyväskylään avattuun uuteen kauppapaikkaan. Lylyn SA-kauppa LyVi yhdistettiin loppuvuodesta 2010 myös Jyväskylän SA-kauppaan.

Huutokaupat

Yhtiö organisoi Puolustusvoimien ylijäämämateriaalin huutokauppoja, joita on järjestetty vuodesta 1944 lähtien.

Museo

Myös Viestivarikon museo Lylyssä on osa yhtiötä. Museo ei ole enää yleisölle avoinna.
Otto Weddigen

Otto Weddigen (15. syyskuuta 1882 Herford, Westfalen – 18. maaliskuuta 1915 Pohjanmeri) oli yksi Saksan tunnetuimmista sukellusvenekapteeneista ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa.
Weddigen liittyi Saksan laivastoon vuonna 1901 ja osallistui Saksan U-veneiden kehittämiseen alusta alkaen. Hänestä tuli syyskuussa 1910 sukellusvenekapteeni ja lokakuussa 1911 U-9-sukellusveneen komentaja. Weddigenistä tuli kuuluisuus, kun hän onnistui maailmansodan alussa 22. syyskuuta 1914 upottamaan Hollannin rannikon edustalla tunnin aikana kolme kuninkaallisen laivaston risteilijää, Aboukirin, Hoguen ja Cressyn. Noin 1 400 miestä hukkui. 15. lokakuuta U-9 upotti risteilijä Hawken Skotlannin rannikon edustalla, jolloin britit menettivät 500 miestä. Sittemmin Weddigen siirtyi komentamaan uudenaikaisempaa U-29:ää ja upotti vielä helmikuussa 1915 neljä brittien kauppalaivaa. Hän kuitenkin hukkui miehistöineen 18. maaliskuuta, kun taistelulaiva HMS Dreadnought ajoi U-29:n upoksiin Skotlannin Moray Firthin edustalla.
Jyllannin niemimaa

Maasto

Niemimaan maasto on kauttaaltaan varsin alavaa. Paikoin esiintyy pieniä syvänköjä ja korkein kohta, Møllehøj, on vain 171 metriä merenpinnan yläpuolella. Laajoja hiekkadyynejä on erityisesti länsi- ja pohjoisrannikolla. Niemimaan vedet virtaavat Elben lisäksi suhteellisen pieniä jokia pitkin meriin; suurimpia ovat Eider Saksassa sekä Kongeå, Skjern Å, Storå, Karup Å, Varde Å ja Vidå Tanskassa.

Talous

Kolme neljäsosaa Tanskan viljelypinta-alasta sijaitsee Jyllannissa, ja niemimaan pohjoisosassa sijaitsee suurin osa Tanskan tuulivoimaloista.

Asutus

Niemimaan suurimmat kaupungit ovat Tanskan toiseksi suurin kaupunki Aarhus sekä Kiel, Lyypekki, Flensburg ja Hampuri (pohjoisosa) Saksassa.
Somerniemi-seura

Somerniemi-Seura on vuonna 1975 perustettu Somerniemen kotiseutuyhdistys. Seura perustettiin, kun tietoon tuli sittemmin vuonna 1977 toteutunut kuntaliitos Someron kanssa, ja pelättiin oman identiteetin haalistumista.

Toiminta

Vuodesta 1987 seura on pitänyt kesätoria Härjänlahden kylässä Helsinki–Somero-tien varressa. 
Seuran toimesta paljastettiin sotaan lähteneiden muistokivi Kauramäen seurantalon pihamaalla vuonna 1992. Seura on ollut mukana myös  kirjailijoiden Kaari Utrio ja Kai Linnilä ajatuksesta syntyneiden Somerniemellä vuonna 1999 järjestetyn kansainvälisen maaseutututkijoiden konferenssin Rustica Novan ja Somerniemellä vuonna 2003 järjestetyn Helvi Hämäläinen -päivän järjestelyissä.
Seura on julkaissut useita Somerniemen historiasta kertovia kirjoja. Kirjojen kirjoittajana ja toimittajana on kunnostautunut erityisesti somerniemeläinen kotiseuduntutkija, tietokirjailija ja valokuvaaja Manu Kärki, jolle tasavallan presidentti vuonna 2009 myönsi kotiseutuneuvoksen arvonimen. Kaikki kirjat on kustantanut paikallinen kustannustalo Amanita.
Seuralla on arkisto, johon on tallennettu asiakirjoja, pöytäkirjoja ja valokuvia, äänitteitä ja videotallenteita.
Seuran kotiseutujuhlaa, Somerniemi-päivää on vietetty joka toinen vuosi vuorovuosin Somero-Seuran Somerolla järjestämän Somero-päivän kanssa ensin Jakkulan Pöökin torpalla 1990-luvun puoliväliin asti ja sitten Härjänlahden kylässä Somerniemen kesätorin yhteydessä olevalla Metsolan kylätalolla.
Naale laht

Maantietoa

Järven pinta-ala on 44 hehtaaria ja se on 1,4 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Saaria on vain kaksi, joista suuremman saaren pinta-ala on 0,06 ha. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 2,0 m mpy. Järven valuma-alueen laajuus on 2,1  km² eikä siihen laske pitkiä ojia.
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 0,5 metriä ja suurin syvyys 1,5 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00022 km³ eli 0,22 miljoonaa m³ . Järven rantaviivan pituus on 5,5 kilometriä ja järven rannat ovat autiot. Lähin maatila sijaitsee puolen kilometrin päässä.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 8) mukaan rannikkojärvi, joka on vielä yhteydessä mereen (viroksi rannikujärv (mereveega ajutiselt ühenduses olev veekogu)).
Järvi luokitellaan limnologisesti halotrofiseksi järveksi, jos sen suolapitoisuus on kohonnutta (viroksi halotroofne tai soolatoiteline, HA). Tällaisia järviä ovat Virossa ne, joilla on matala yhteys mereen.

Kansanpuisto

Järvi kuuluu Vilsandin kansallispuistoon, joka on Viron varhaisimpia suojelualueita.
Samuli Harima

Samuli Albert Harima (vuoteen 1936 Hohenthal, 4. syyskuuta 1879 Veteli – 2. toukokuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen kauppaneuvos ja talouselämän vaikuttaja, jonka kauppiasura alkoi Keski-Pohjanmaan Osuuskaupan piiristä ja ulottui kansainväliseen kauppakamaritoimintaan.
Samuli Hariman vanhemmat olivat suntio, kirjuri ja maanmittari Juho August Hohenthal ja lukkarintytär Maria Jokelin. Samuli oli kuudesta aikuisikään selviytyneestä pojasta vanhin. Hän avusti jo nuorena isäänsä tämän tehtävissä eri puolilla pitäjää ja tunsi jo kiinnostusta kaupankäyntiin. Hän pääsi Tampereen kauppaoppilaitokseen, josta valmistui vuonna 1900.
1900-luvun alussa hän oli perustamassa Keski-Pohjanmaan Osuuskauppaa Kokkolassa ja siirtyi sieltä Vaasaan tukkuliike Oy Laurell & Lahtinen Ab:n toimitusjohtajaksi 1909. Vuonna 1918 hän siirtyi Suomen Valtamerentakainen Kauppa Oy:n johtotehtäviin Helsinkiin ja teki 1920-luvun alussa pitkän liikematkan Brasiliaan, Uruguayhin ja Argentiinaan.
Varsinaisen elämäntyönsä Samuli Harima teki tukkuliike Talous-Osakekaupan pääosakkaana ja johtajana 1922–1943 sekä johtokunnan puheenjohtajana kuolemaansa 1962 saakka. Samuli Harima oli perustamassa Suomen Tukkukauppiaiden liittoa, jonka puheenjohtajana toimi vuoteen 1946. Harima oli Pohjoismaiden tukkukauppiasliittojen keskusneuvoston puheenjohtaja parikymmentä vuotta sekä jäsen Kansainvälisen tukkukauppiasliittojen keskusneuvostossa. Hän oli myös Suomalais-neuvostoliittolaisen kauppakamarin pitkäaikainen puheenjohtaja sen perustamisesta 1946 lähtien. Muista luottamustehtävistä mainittakoon Aero Oy, Kansallis-Osake-Pankki, Vakuutusosakeyhtiö Pohjola, Uusi Suomi, Liikesivistysrahasto, Suomen Ilmapuolustusliitto ja Suomen Höyrylaiva Oy. Kauppaneuvoksen arvo hänelle myönnettiin 1924.
Samuli Hariman puoliso vuodesta 1907 oli Anna Matilda o.s. Björklund. Heidän kahdesta lapsestaan Jorma Harima (1908–1963) toimi isänsä tavoin Talous-Osakekaupan johdossa. Samuli Hariman tytär oli taidemaalari Ilona Harima.
Konserttikeskus

Konserttikeskus (vuoteen 1973 saakka Koulujen Musiikkikeskus) on vuonna 1963 perustettu voittoa tavoittelematon yhdistys, joka järjestää konsertteja ja muita musiikkiesityksiä kouluihin ja päiväkoteihin yhteistyössä paikallisten järjestäjien kanssa.
Konserttikeskus perustettiin välittämään lasten ja nuorten kuultavaksi lähinnä klassista musiikkia. Vähitellen sen ohjelmistoon tuli mukaan myös jazzia, lastenmusiikkia, kansan- ja maailmanmusiikkia sekä populaarimusiikkia. Konserttikeskuksen ohjelmistoon valittavilla tulee korkeatasoisten musiikillisten taitojen lisäksi olla kyky esiintyä ja olla vuorovaikutuksessa yleisön kanssa.
Yhdistyksen tarkoituksena on tutustuttaa lapset ja nuoret monipuolisesti musiikillisiin ilmaisumuotoihin elävän musiikin tilaisuuksissa oppilaitosten kasvatus- ja opetustavoitteita tukien ja tarjota samalla korkea-tasoisia taiteellisia elämyksiä sekä edistää konserttitoimintaa myös muulla tavoin.
Konserttikeskus järjestää nykyään noin 1 200–1 700 konserttia ja työpajaa vuodessa. Olennainen osa konserteista on vuodesta 2008 lähtien toteutettu Konsertti joka kouluun -toimintamallilla, jossa yhteistyökuntien kaikki peruskoululaiset saavat vuosittain vähintään yhden konsertin. 
Konserttikeskus on osallistunut useisiin hankkeisiin ja järjestänyt yhteistyökumppaneiden kanssa kaksi ohjelmakilpailua: Kilpalaulu Kalevalasta ja Kotiseudun tarinoita.
Vuonna 2013 perustamallaan Inkku-palkinnolla Konserttikeskus haluaa nostaa esiin henkilöitä, yhtyeitä, työryhmiä tai yhteisöjä, jotka ovat ansioituneet elävän musiikin välittämisessä lapsille ja nuorille osallistavalla, innostavalla ja kasvatuksellisella tavalla. Samalla halutaan kunnioittaa Inkeri ”Inkku” Simola-Isakssonin elämäntyötä. Ensimmäinen Inkku-palkinto myönnettiin Sibelius-Akatemian lehtori Soili Perkiölle vuonna 2014 ja toinen musiikin erityispalvelukeskus Resonaarille vuonna 2016. 
Yhdistys on vuodesta 2004 lähtien järjestänyt kansainvälisiä Korvat kävelylle! -koulukonserttifestivaaleja.
Konserttikeskus osallistuu alan kansainväliseen yhteistyöhön Jeunesses Musicales International -järjestössä (JMI) sekä pohjoismaisten koulukonserttijärjestäjien verkostossa (NNS).

Levymerkkinä

Konserttikeskus julkaisi vuonna 1975 kaksi albumia nimeään kantavalla levymerkillä, pianotaiteilija Liisa Pohjolan sooloalbumin sekä UMO Jazz Orchestran varhaiskokoonpanon New Music Orchestran ensimmäisen albumin Our Latin Friends (Konserttikeskus KKLP-175).
Ove Christensen

Ura

Christensen on tehnyt pitkän valmennusuran niin miesten kuin naistenkin jalkapallossa. Hän aloitti 1982 Brønderslevin päävalmentajana. Parin miesten alasarjojen seuroissa vietetyn vuoden jälkeen hän siirtyi 1985 naisten pääsarjaseura Fortuna Hjørringin peräsimeen. Hän valmensi seuraa kolme vuotta, kunnes siirtyi Nørresundby BK:hon. Hän palasi Fortunan päävalmentajaksi 1994 ja luotsasi seuran kahteen naisten Tanskan mestaruuteen. 
Viggo Jensenin saatua potkut Viborg FF:stä 1995 jatkoi Christensen uraansa jälleen miesten jalkapallon parissa. Hän valmensi seuraa neljä vuotta ja sai pitää paikkansa, vaikka VFF putosikin Tanskan superliigasta kaudella 1996/97. Visiitti ykkösdivisioonassa jäi kuitenkin yhteen kauteen ja Christensen valmensi seuran jälleen pääsarjassa kahdeksanneksi 1998/99. Tämän jälkeen hän siirtyi Tanskan jalkapalloliiton palvelukseen ja toimi vuoden alle 17- ja 18-vuotiaiden maajoukkuevalmentajana.
Maajoukkuepestinsä jälkeen Christensen valmensi pääsarjassa Aarhus GF:ää ja Akademisk Boldklubia kunnes palasi 2003 Viborgin peräsimeen. Toisella yrittämällä parhaaksi sijoitukseksi jäi kauden 2005/06 neljäs sija Tanskan liigassa. Maaliskuussa 2007 Christensen palasi valmennustehtäviin Vejle BK:n päävalmentajana.  Christensenin ensimmäinen ottelu Vejle-valmentajana oli hänen uransa 307. pääsarjaottelu valmentajana ja näin Christensenistä tuli eniten liigaotteluita Tanskassa valmentanut valmentaja. Hän ei onnistunut pelastamaan Vejleä putoamiselta liigasta, mutta sai jatkaa tehtävissään. Visiitti ykkösdivisioonassa jäikin yhteen kauteen. Paluu pääsarjaan ei kuitenkaan sujunut seurajohdon mielestä riittävän menestyksekkäästi ja Christensen sai potkut maaliskuussa 2009. 
Lokakuussa 2009 Christensen palasi valmennustehtäviin allekirjoitettuaan loppukauden kattavan sopimuksen liigan hännille juuttuneen Randers FC:n kanssa.  Christensen piiskasi Randersin hyvään vauhtiin ja ennätyksellisen 16 ottelun tappiottoman putken myötä joukkue säilytti lopulta paikkansa Tanskan liigassa. Toukokuussa 2010 hän allekirjoitti vuoden jatkosopimuksen seuran kanssa.  Kaudella 2010/11 Randers hyytyi jälleen liigan häntäpäähän ja lopulta Christensen sai potkut huhtikuun lopulla 2011. 
Kesäkuussa 2011 Christensen palasi Viborg FF:n päävalmentajaksi tavoitteena nostaa seura takaisin Tanskan pääsarjatasolle.  Nousutavoite täyttyi kauden 2012/13 päätteeksi, kun Viborg voitti Tanskan 1. divisioonan mestaruuden. Christensenin johdolla Vibrog taisteli sijoituksista Tanskan liigan häntäpäässä kaudella 2013/14. Christensen erosi yllättäen seuran peräsimestä tammikuun alussa 2014.  
Kesällä 2014 Christensenistä tuli 1. divisioonassa pelanneen Vendsysselin päävalmentaja. Kokeneen Christensenin johdolla seura sijoittui kaudella 2014/15 sarjassa neljänneksi, mikä on seuran historian paras sijoitus. Kaudella 2015/16 joukkue taisteli jopa noususta pääsarjaan, mutta kevätkauden heikot esitykset johtivat lopulta Christensenin lähtöön seurasta huhtikuussa 2016.
Karasaki (1905)

Valmistus

Venäjän vapaaehtoislaivasto tilasi aluksen matkustaja-aluksena Hawthorne Leslie and Companylta Newcastle-on-Tynestä telakkanumerolla 334. Se laskettiin vesille 31. tammikuuta 1896 nimellä S/S Jekaterinoslav ja alus valmistui kesäkuussa.

Palvelus

Venäjän-Japanin sodassa Jekaterinoslav liitettiin osaksi vapaaehtoislaivastoa, ja Japani valtasi aluksen 6. helmikuuta 1904 Pusanin edustalla sen ollessa matkalla Vladivostokista Odessaan. Alus liitettiin vielä samana vuonna keisarillisen Japanin laivastoon apualuksena nimellä Karasakimaru ja se palveli joukkojenkuljetusaluksena helmikuusta lokakuuhun 1904.
Alus otettiin palvelukseen 4. heinäkuuta 1905 torpedoiden kuljetusaluksena nimellä Karasaki, jolloin se aseistettiin 12 naulan ja neljällä kolmen naulan tykillä. Elokuussa 1906 alus muutettiin sukellusveneiden korjausalukseksi.
Alus luovutettiin 28. elokuuta 1912 rannikkovartiostolle, mistä se palasi 1. huhtikuuta 1920 laivastolle torpedoiden kuljetusalukseksi ja edelleen 1. joulukuuta 1924 sukellusveneidenemäalukseksi. Alus makasi 1939 hylkynä Kuressa ja se nimettiin 1940 Haikau No.9:ksi, joka romutettiin 1946.
Smurffi (virvoitusjuoma)

Smurffi (puhekielessä Smurffilimu) on Sinebrychoffin valmistama päärynänmakuinen virvoitusjuoma. Juomaa myydään 0,5 litran muovipulloissa. Aiemmin sitä on myyty 0,33 litran kokoisissa lasipulloissa. 1980-luvulla markkinoilla oli myös vadelmanmakuinen Smurffi-juoma.
Juomapullon etiketissä esiintyy belgialaisen Peyon luoman Smurffit-sarjan hahmoja.
Smurffien käyttö virvoitusjuomien tunnuksena edustaa 1980-luvulla myös elintarviketeollisuudessa voimakkaasti yleistynyttä hahmomarkkinointia, jolla tuotteita pyritään muokkaamaan lapsikohderyhmän kannalta kiinnostavammaksi. Markkinointisuuntaus on jatkunut vahvana sittemminkin. Suomessa Sinebrychoffin Smurffi-limonadit tuotiin markkinoille vuonna 1983.
Pekka Gronow

Pekka Heikki Tapani Gronow (s. 1. marraskuuta 1943 Helsinki) on suomalainen musiikkitieteilijä ja Helsingin yliopiston etnomusikologian dosentti. Hän työskenteli Yleisradion äänitearkiston päällikkönä 1989–2006 ja arkistoasiantuntijana 2007–2008. Gronow tuli tunnetuksi 1960-luvulla radiossa toimittamistaan blues- ja jazz-musiikkiohjelmista. Hän on kirjoittanut useita kirjoja äänilevyteollisuudesta ja populaarimusiikista. 1960-puolivälissä hän perusti yhdessä M. A. Nummisen kanssa Eteenpäin!-levy-yhtiön, joka julkaisi Nummisen tuotannon lisäksi muutakin underground-musiikkia. 
Gronow sai Suomen tietokirjailijat ry:n Tietokirjailijapalkinnon vuonna 2001 ja Association for Recorded Sound Collections -järjestön tunnustuspalkinnon (Lifetime Achievement Award) vuonna 2002.
Punapyrstöbulbuli

Levinneisyys

Punapyrstöbulbulia tavataan Afrikan länsi- ja keskiosissa. Lännessä sen levinneisyysalue ulottuu Guinea-Bissauhun, idässä Ugandaan ja etelässä Angolan pohjoisosiin. Sen on kuvattu olevan yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Honorius I

Honorius I (k. 12. lokakuuta 638) oli italialaissyntyinen katolisen kirkon 70. paavi ja hänen toimikautensa oli 27. lokakuuta 625 – 12. lokakuuta 638. Hän tuki lähetyssaarnaajia ja lähetti mm. Pyhän Birinuksen evankelioimaan Isoa-Britanniaan.
Hideaki Nagai

Hideaki Nagai (s. 5. syyskuuta 1983) on japanilainen yhdistetyn hiihtäjä.
Nagai sijoittui Val di Fiemmen MM-kilpailujen 2013 suurmäen Gundersen-kilpailussa viidenneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli suurmäen Gundersen-kilpailussa kahdestoista ja normaalimäen Gundersen-kilpailussa neljästoista. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Nagai oli suurmäen Gundersen-kilpailussa seitsemästoista.
Nagai kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Val di Fiemmen penalty racessa helmikuussa 2012. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti kaksi päivää myöhemmin gundersen-kilpailussa, jossa hän sijoittui 18:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kahdeksas Seefeldissä tammikuussa 2013. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kuudenneksi Sapporossa helmikuussa 2018.
Phil Coles

Phillip Walter ”Phil” Coles (s. 20. heinäkuuta 1931) oli australialainen kanoottiurheilija ja urheilujohtaja.
Phil Coles kilpaili urheilu-urallaan kolmissa olympialaisissa eli Roomassa 1960, Tokiossa 1964 ja Mexico Cityssä 1968 lajinaan kajakkinelikkojen 1 000 metriä. Parhaan sijoituksensa hän saavutti Roomassa ja Tokiossa, joista molemmissa nelikko oli loppukilpailun yhdeksäs.
Urheilu-uran jälkeen hän oli mukana urheilun järjestötoiminnassa. Vuonna 1972 Münchenin olympialaisissa hän johti Australian kanoottijoukkuetta ja vuonna 1980 Moskovassa Australian olympiajoukkuetta johtajana. Vuonna 1973 hänet valittiin Australian kansalliseen olympiakomiteaan, vuosina 1985-1993 Australian olympiakomitean pääsihteeriksi, ja hän oli perustamassa alueellista Oseanian alueen kansallisten olympiakomiteoiden yhteistyöjärjestöä. Lisäksi hän toimi muissakin urheilujärjestöissä, kuten Kansainvälisen Triathlonliiton pääsihteerinä 1994–1999. Hän toimi vuoden 2000 Sydneyn kesäolympialaisten järjestelytoimikunnan varapuheenjohtajana vuodesta 1993, mutta joutui eroamaan KOK:n lahjontaepäilysten selvittelyn yhteydessä alkuvuodesta 1999. Lisäksi hän erosi Australian kansallisen olympiakomitean jäsenyydestä.
Vuonna 1982 Coles valittiin Kansainväliseen olympiakomiteaan (KOK) vuonna 1981 edesmenneen David McKenzien seuraajana. Coles joutui toimiensa osalta KOK:ssa kriittisen arvioinnin kohteeksi vuosina 1998–1999 KOK:ta ravistelleissa lahjontaepäilyissä. Coles kiisti kaiken. Epäilyt liittyivät hänen toimiinsa vuoden 2002 Salt Laken talvikisojen valinnan yhteydessä. KOK-jäsenyys jatkui kuitenkin hänen kohdallaan aina vuoteen 2011.
Sydney-taustainen Phill Coles toimi KOK:ssa samaan aikaan toisen australialaisen Melbourne-taustaisen Kevan Gosperin kanssa. Heidän välilleen muodostui KOK-uran aikana kilpailutilanteita koskien niin kansallisia kuin kansainvälisiä kysymyksiä.
Phill Colesin ura KOK:ssa päättyi 2011 hänen täytettyään 80 vuotta. Tunnustuksena työstä KOK:ssa hänelle myönnettiin hopeinen Olympic Order. Australiassa hänelle myönnettiin Member of Order.
Tatjana Tolstaja

Tatjana Tolstaja (ven. Татья́на Ники́тична Толста́я, s. 3. toukokuuta 1951 Leningrad) on venäläinen kirjailija ja televisiojuontaja. Hän kuuluu Tolstoin taiteilijasukuun. Hänen isänisänsä on neuvostokirjailija Aleksei Nikolajevitš Tolstoi.
Tolstaja opiskeli filologiaa Leningradin valtionyliopistossa ja työskenteli sen jälkeen useita vuosia kustannustoimittajana Moskovassa. 1980-luvun puolivälissä hän alkoi julkaista novellejaan kirjallisuuslehdissä. Niistä ensimmäinen (На золотом крыльце сидели) julkaistiin Avrora-lehdessä 1983. Hänen vuonna 1987 julkaistu esikoiskokoelmansa nosti hänet yhdeksi Gorbatshovin ajan tärkeimmistä kirjailijoista. Seuraavina vuosina hän vietti runsaasti aikaa Yhdysvalloissa, jossa hän toimi vierailevana luennoitsijana eri yliopistoissa.  Vuodesta 2002 vuoteen 2014 hän juonsi kulttuuriaiheista keskusteluohjelmaa The School for Scandal Venäjän televisiossa.
Jevgeni Švarts

Jevgeni Lvovitš Švarts (ven. Евге́ний Льво́вич Шварц, 21. lokakuuta 1896 Kazan – 15. tammikuuta 1958 Leningrad) oli neuvostovenäläinen lasten- ja näytelmäkirjailija.
Jevgeni Švarts syntyi lääkärin perheeseen ja vietti lapsuutensa Maikopissa. Hän opiskeli Moskovan yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa vuosina 1914–1916. Venäjän kansalaissodan aikana Švarts työskenteli näyttelijänä Donin Rostovissa. Vuonna 1921 Švarts siirtyi teatteriseurueen mukana Pietariin, jossa hän osallistui Serapion-veljet -kirjallisuusryhmän toimintaan. Vuodesta 1923 lähtien Švarts kirjoitti pakinoita ja satiirisia runoja lehtiin ja vuodesta 1924 hän työskenteli Samuil Maršakin johdolla valtion kustannusliikkeen lasten osastossa. Švarts avusti myös lastenlehtiä Jož ja Tšiž.
Švartsin ensimmäinen lastenkirja ilmestyi vuonna 1924. Hänen oberiuteilta vaikutteita saaneet lastenkertomuksensa ovat mielikuvituksellisia, hauskoja ja leikkisiä. Samat piirteet ilmenivät myös ensimmäisissä näytelmissä, joita Leningradin lasten- ja nuortenteatteri esitti vuodesta 1929 lähtien. Švartsin lapsille ja aikuisille kirjoittamat näytelmät hyödyntävät muun muassa kansanperinteen ja Hans Christian Andersenin satuaiheita. Ne yhdistävät todellisuutta ja mielikuvitusta, arkipäivää ja ihmettä, ajankohtaisia ja ikuisia teemoja. Näytelmäkirjailijana Švarts työskenteli läheisessä yhteistyössä Leningradin komediateatterin johtajan Nikolai Akimovin kanssa.
Toisen maailmansodan aikana Švarts kirjoitti totalitaristista diktatuuria ivaavan näytelmän Drakon (”Lohikäärme”, 1944), joka kiellettiin heti ensi-illan jälkeen ja esitettiin uudelleen vasta vuonna 1962. Švartsin muut näytelmät vapautettiin pannasta Stalinin kuoleman jälkeen ja niitä alettiin esittää myös ulkomailla. Neuvostoliitossa ne olivat hyvin suosittuja. Švartsin muita poliittisia allegorioita ovat näytelmät Golyi korol (”Alaston kuningas”, 1934) ja Ten (”Varjo”, 1940). Kirjailija laati myös elokuvakäsikirjoituksia ja näytelmiä nukketeatteria varten.