google/wiki40b huggingface dataset:
Kasarmikadun pommi-isku

Kasarmikadun pommi-isku tapahtui Helsingin Kasarmikadulla sijanneessa poliisilaitoksen talossa 25. syyskuuta 1906. Se kohdistui paikalle majoitettuihin reservipoliiseihin, jotka oli juuri värvätty hallituksen myöntämän lisärahoituksen turvin. Räjähdyksen sattuessa rakennuksessa oli nukkumassa noin 100 miestä, joista yksikään ei loukkaantunut vakavasti.

Tapahtumat

Koko keskustan alueella kuulunut räjähdys tapahtui noin kello yhden aikaan yöllä. Se ei kuitenkaan aiheuttanut rakennukselle suuria vahinkoja, ainoastaan kaikki kadunpuoleiset ikkunat rikkoontuivat ja talon kivijalka vaurioitui hieman. Kasarmikadun ja Punanotkonkadun kulmassa sijainneen talon lisäksi ikkunoita hajosi muun muassa läheisestä Kirurgisesta sairaalasta sekä vastapäätä sijaitsevasta Kaartin maneesista. Räjähdys oli niin voimakas, että sisällä olleet poliisit kertoivat koko talon liikahtaneen. Kasarmikatu oli täynnä lasinsirpaleita ja maasta löydettiin myös messinginpalasia, jotka ilmeisesti olivat peräisin pommin kuoresta. Se oli kääritty sanomalehtiin, kadulla lojui muun muassa Työmiehen ja Hufvudstadsbladetin riekaleita.
Pommi oli asetettu talon halkokellariin sinne johtavasta pienestä luukusta ja sytytetty pitkällä tulilangalla. Räjähdyksen voima kuitenkin suuntautui avoimesta luukusta ulos, mikä pelasti rakennuksen suurilta vaurioilta. Lisäksi suoraan pommin yläpuolella ollut makuukamari oli tyhjä, joten ainoastaan yksi poliisi sai lasinsiruista lieviä vammoja. Tapauksen tutkimukset aloitettiin välittömästi ja myös Uudenmaan läänin kuvernööri Max Theodor Alfthan vieraili paikalla vielä samana yönä. Iskun tekijöitä ei saatu selville, mutta vastuussa arveltiin olevan jokin venäläistämispoliitiikkaa vastustaneen aktiivisen vastustuspuolueen tai työläisaktivistien taisteluryhmistä.
Seuraavana yönä Helsingissä tehtiin toinen pommi-isku. Sen kohteena oli Siltasaarenkadulla sijainnut kaupunginviskaali Otto Albrechtin asunto.
San Marinon lippu

San Marinon lippu on San Marinon kansallissymboli vaakunan, moton ja kansallishymnin ohella. Se on hyväksytty viralliseksi 6. huhtikuuta 1862. Lippu on jaettu keskeltä horisontaalisesti. Lipun valkoinen väri kuvaa rauhaa ja pilviä ja sininen väri kuvaa vapautta ja taivasta.
Valtiolipussa keskellä on kansallinen vaakuna. Vaakunassa etualalla on San Marinon kolme kukkulalla sijaitsevaa linnaa. Vaakuna on tammen ja laakeripuun lehvien ympäröimä; se kantaa umpikruunua ja sen perustassa on maan latinankielinen motto ”LIBERTAS” (suom. ”vapaus”). San Marino on tasavalta. Toisin kuin kruunut yleensä, sen lipussa oleva kruunu ei kuvasta monarkiaa, vaan suvereeniutta.
Yksityiskäyttöön tarkoitetussa lipussa ei ole keskustassa valtion vaakunaa, vaan se on kokonaan valko-sininen.
Lipputyyppien käyttö on osittain ristiriitaista, sillä valtiolippua käyttävät myös yksityiset kansalaiset, mutta niin sanottua siviililippua taas käyttävät vain viranomaiset, esimerkiksi kunnalliset.
Nuori Suomi

Päivähoito

Varhaiskasvatusten suositusten mukaisesti alle kouluikäisten lasten tulisi liikkua reippaasti kaksi tuntia joka päivä. Kouluikäisten fyyseisen aktiivisuuden suositusten mukaan 7–13-vuotiaiden tulee liikkua vähintään kaksi tuntia joka päivä ja 13–18-vuotiaiden vähintään 1–1,5 tuntia joka päivä monipuolisesti ja ikään sopivalla tavalla. Kuitenkin vain alle puolet lapsista ja nuorista liikkuu terveytensä kannalta riittävästi.
Nuori Suomi innosti varhaiskasvattajia liikuttamaan lapsia päivähoitopäivän aikana. Nuori Suomi organisoi vuosittain päivähoidon liikuntakampanjoita; keväällä liikunnallisen perhetapahtuman Pihaseikkailun ja syksyllä Varpaat Vauhtiin! -kampanjan. Kampanjat liikuttivat vuosittain satojatuhansia lapsia. Nuori Suomi kehitti varhaiskasvattajille liikunnallisia teemakoulutuksia, joita järjestivät liikunnan aluejärjestöt.

Koulu

Nuori Suomi pyrki lisäämään toimillaan koululaisten päivittäistä liikkumista. Vuosittaiseen Liikuntaseikkailu osallistui 180 000 alakoululaista. Myös Vipinää välkälle! oli Nuoren Suomen kampanja. Järjestön tavoitteena oli saada lisää liikuntaa kouluun: koulumatka tehdään liikkuen, välitunnit vietetään liikkuen, opettajat käyttävät liikuntaa välineenä muussa opetuksessa ja iltapäivisin on tarjolla monipuolisia liikuntamahdollisuuksia kerhoissa.
Nuori Suomi tarjosi kouluille materiaaleja ja vinkkejä siihen, kuinka koulusta voisi tehdä liikkuvamman. Nuoren Suomen strategiaan oli kirjattu tavoitteeksi koulunpihojen muokkaaminen lähiliikuntapaikoiksi, ja järjestöllä oli antaa kouluille malleja kouluympäristön kehittämiseksi.

Urheiluseurat

Kansallisen liikuntatutkimuksen mukaan urheiluseuratoiminta on lasten ja nuorten suosituin harrastus: 92 prosenttia 3–18-vuotiaista ilmoittaa harrastavansa jotain liikuntaa. Lähes puolet 7–18-vuotiaista tytöistä ja pojista on mukana urheiluseuratoiminnassa.
Nuori Suomi pyrki lisäämään ohjaajien ja valmentajien innostusta ja osaamista muuan muassa järjestämällä koulutuksia ja seminaareja.
Yksi Nuoren Suomen toimintamuodoista oli Sinettiseura-toiminta. Nuori Suomi -sinetti on lapsia ja nuoria liikuttavien urheiluseurojen laatutunnus, jota urheiluseurat pystyvät hakemaan tietyin ehdoin. Sinettiseuroja oli Suomessa vuoden 2009 loppuun mennessa 529. Sinettiseuran arvopohja rakentuu Nuoren Suomen arvoille, eli lapsen ja nuoren parhaan edistämiselle.  Sinettiseuratoiminnan tavoitteena on löytää seurassa yhteinen toimintatapa ja periaatteet, joilla laadukasta lasten ja nuorten toimintaa voidaan toteuttaa. Nuori Suomi pyrkii tarjoamaan koulutusta ja muuta apua Sinettiseuroille, jotta seurat pystyvät jatkamaan laadukasta toimintaa.
Zsar

Zsar tai Zsar Outlet Village on Vaalimaalla, Virolahdella sijaitseva kauppakeskus, jonka toiminnasta vastaa Zsar Oy. Sitä on mainostettu Suomen ensimmäisenä tehtaanmyymäläkylänä. Zsar avattiin 29. marraskuuta 2018, ja sen johtajana toimii eteläafrikkalainen Michael Cockcroft. Zsarin rakennusten arkkitehtuuri on saanut vaikutteita empire-tyylisuunnasta .
Zsar järjestää ilmaisia bussikyytejä Helsingistä.
Suurijärvi (Liperi)

Maantietoa

Järvi sijaitsee Oriveden länsipuolella. Sen pinta-ala on 1 600 hehtaaria eli 16 km². Se on 8,7 kilometriä pitkä ja 5,9 kilometriä leveä. Se on keskeltä kapeampi, ja kapeikossa sijaitsee suuri Sallisensaari (43 ha). Kapeikon eteläpuolella aukeaa Piippuselkä, joka on 4,3 kilometriä pitkä. Saaren pohjoispuolella aukeaa Kumpuselkä, jonka länsipuolella sijaitsee Poroselkä. Näiden välissä on paljon saaria. Poroselän eteläpuolella työntyy kaakkoon Poroniemen taakse Porolahti. Kumpuselän itäpuolella on kapeasuinen Kokkolanlahti, joka työntyy pohjoiseen. 
Järvi on luodattu, ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 87 miljoonaa kuutiometriä eli 0,087 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 5,6 metriä, ja suurin syvyys on 26,3 metriä. Syvin kohta sijainnee Kokkolanlahdella, missä on yli kymmenen metriä syvempää kuin muualla järvessä. 
Järven rantaviivan pituus on 66 kilometriä, ja rannat ovat metsämaata, joka on paikoin hieman soistunut. Järven lähiympäristössä ei ole maatiloja, mutta järven rannoilla on runsaasti vapaa-ajan asuntoja. Järven ohitse kulkee Pieksämäki–Joensuu-rautatie, jonne on rantanäkymä Poroselän kohdalla. Liperin ja Heinäveden raja halkaisee järven kahtia niin, että Sallisensaari jää Heinävedelle.

Vesistösuhteet

Järvi kuuluu Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Juojärven reitin valuma-alueella (04.7) Suurijärven valuma-alueeseen (04.79), johon Suurijärven valuma-alue (04.792) kuuluu. Suurijärvi on Juojärven reitin latvavesiä, ja se laskee Juojärveen Kytöjokea ja Somerjokea myöten. Järven lähialueella sijaitsee 17 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea. Niistä huomattavimmat ovat Iso Porolampi (42 ha), Saarilampi (25 ha), Riihilampi (18 ha) ja Iso Jänislampi (16 ha).
Ryhmätyö (yhdistys)

Ryhmätyö ry on vuosina 1958–2017 toiminut sitoutumaton suomalainen yhdistys, jonka tavoitteena oli edistää erilaisten ryhmien toimintaa ja ihmisten välistä vuorovaikutusta. 
Yhdistys kuului Terveyden edistämisen keskuksen jäsenyhteisöihin.
Ryhmätyö ry järjesti ihmissuhde- ja vuorovaikutustaitojen opiskelua sekä ammatillista jatko- ja täydennyskoulutusta. Yhdistys loi lähes 60-vuotisen toimintansa aikana opiskelumenetelmän, joka perustuu ryhmän jäsenen omakohtaiseen kokemukseen ja oppimiseen sen kautta. Sen ohjelmaan kuului terveydenhoidon ammattihenkilön psykoterapeutin koulutus vuodesta 1974.
Ryhmätyö ry julkaisi vuosina 1972–2013 neljä kertaa vuodessa ilmestynyttä Ryhmätyö-lehteä. Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli Pehr Charpentier. Muita päätoimittajia on ollut suomalaisen sosiaalityön uranuurtaja Marjatta Eskola.
Yhdistys on järjestänyt yhdessä Lapin yliopiston kanssa kaksivuotista ryhmätyönohjaajan koulutusta.
Tuomiopäivä

Kristinuskon näkemys tuomiopäivästä

Sana tuomiopäivä perustuu suomalaisessa kulttuurissa lähinnä kristillisen käsitykseen maailmanlopusta. Kristinuskon mukaan Jumala tuomitsee ihmiset viimeisellä tuomiolla toisaalta sen mukaan, miten kukin on elänyt maan päällä, ja toisaalta sen mukaan keiden nimet on kirjoitettu elämän kirjaan. Taivaaseen pääsevät saavat tunnustusta hyvistä teoistaan, kadotukseen joutuvia sen sijaan rangaistaan laiminlyönneistään. Tuomio on ikuinen.
Jeesuksen opetuksen mukaan kukaan ei tiedä, milloin tuomiopäivä koittaa, ei edes Jeesus itse, vaan yksin Isä. Tästä huolimatta kristinuskon piirissä on kautta aikojen pyritty ennustamaan maailmanlopun päivämäärää tutkimalla erilaisia Raamatun kirjoituksia.
Raamatun Johanneksen ilmestyksen mukaan arkkienkeli Mikael sitä ennen tuhoaa vastustajansa Saatanan Harmageddonin taistelussa.
Onnenpeli

Onnenpeli on peli, jossa menestyksen määrää onni ja sattuma eikä taito. Onnenpelejä ovat esimerkiksi arpajaiset, bingo, ruletti ja lotto. Satunnaisuuden luomisessa voidaan käyttää esimerkiksi arvontakoria, noppaa tai pelikortteja.
Noema

Noema (kreik. νόημα: "merkitys", "mieli", "tarkoitus"; "ilmaisun mieli"; monikossa: noemata) on fenomenologiassa intentionaalisen aktin merkitysrakenne, mentaalinen vastine skeemalle. Fenomenologisessa perinteessä tulkitaan, että mieli pilkkoo ulkoisen kokemuksen siksi, mitä tiedämme ulkoisesta todellisuudesta. Noema on kognitiivinen rakenne, joka mahdollistaa tämän meille. Noema "komentaa" mieltämme näkemään olioita, ajattelemaan rationaalisesti, jne.
Tämä tarkoittaa, että kun käännämme tietoisuutemme jotakin kohden, havaitsemme sen noemaattisesti. Noemat ovat siis ilmiöitä ymmärrettynä. Noemat ovat olioita tai sisältöä, joka ilmenee tietoisuuden noeettisissa akteissa (noesis). Jokaisella mentaalisella aktilla on aina noema, jonka avulla se suuntautuu objektiin riippumatta siitä, onko objekti olemassa vai ei. Noema voidaan nähdä yksilön kokemuksen projektiona yksilöön itseensä.
Isku (yritys)

Historia

Iskun perusti Eino Vikström (1901–1966) vuonna 1928 Lahden Puukalusto Oy-nimellä. Jo vuonna 1923 Vikström oli aloittanut yrittäjän uransa Matti Metson liikekumppanina, ja vuonna 1927 hän osti Metson osuuden yrityksestä itselleen. Tuolloinen puusepänliike sai nimekseen Eino Vikströmin Huonekaluliike.
Ensimmäisiä kalusteita oli päästävedettävä sänky. 1950-luvulla Isku keksi vuodesohvan hetekan korvaajaksi. Sotien aikana yritys valmisti puisia kengänpohjia ja ruumisarkkuja.
Kasvun myötä Lahden Puukalusto Oy investoi tuotantolaitoksiin, ja vuonna 1954 valmistui Savonkadulle uusi tehdas, ja kolme vuotta tämän jälkeen alkoi kymmenvaiheinen teollisuuslaitoksen rakentaminen Mukkulankadulle.
Lahden Puukaluston tuotteiden jakelusta vastanneen myyntiyhtiön nimeksi tuli 1950-luvulla Iskukaluste Oy. Markkinointipiireissä puhuttiin tuohon aikaan ”iskuartikkeleista”, joilla vedettiin asiakkaita kauppaan. Yhtiön tarkoituksena oli ”iskeä” markkinoille hyvillä tuotteilla ja edullisella hinnalla. Vähitellen alettiin puhua Isku-kalusteista, ja pian sana Isku tai Iskukaluste oli tuotteiden kattonimenä mm. esitteissä. 
Lahden Puukalusto pyrki nyt vaihtamaan nimekseen Iskun Tehtaat Oy. Se ei kuitenkaan vielä 1958 onnistunut, koska nimi muistutti liikaa Askon Tehtaat Oy:n nimeä. Myöskään Isku-Yhtymä Oy ei kelvannut kaupparekisteriin, koska siellä oli jo muita Isku-nimisiä yrityksiä. Niin yhtiö hankki itselleen Isku-lehden, Sähköliike Iskun ja Polkupyöräliike Iskun nimet. Tämän jälkeen yhtiö yritti vaihtaa nimekseen Isku Oy, vaikka kaupparekisterissä olivat vielä Isku-Metalli Oy ja Isku-filmi Oy. Patentti- ja rekisterihallitus ei kuitenkaan suostunut myöntämään yhtiölle yksinoikeutta Isku-sanaan. Lopulta vuonna 1961 Lahden Puukalusto Oy sai vaihdettua nimekseen Oy Iskun Tehtaat. 
Mukkulaan rakennettiin varsinaisen kalustetehtaan lisäksi saha vuonna 1965 ja vuonna 1971 lastulevy- ja vaneritehtaat. Vuonna 1978 Iskukaluste Oy ja Oy Iskun Tehtaat yhdistettiin yhdeksi yhtiöksi, jolle annettiin lyhyesti nimi Isku Oy, joka nyt lopulta hyväksyttiin kaupparekisteriin. Konsernin emoyhtiöksi ja mekaanista puuteollisuutta harjoittavaksi yhtiöksi tuli Isku-Yhtymä Oy. Yritysostojen kautta konserniin liitettiin vuonna 1985 Lahden Puutyö Oy ja vuonna 1990 Koulukalusto Oy Salosta.
Tea Ista

Tea Ista (oik. Dorothea Ida Eveliina Witikka o.s. Ista, 12. joulukuuta 1932 Evijärvi – 20. helmikuuta 2014 Espoo) oli suomalainen näyttelijä, joka näytteli pitkän uransa aikana sekä teatterissa, elokuvissa että televisiosarjoissa.
Ista sai Jussi-palkinnon vuosilta 1958 ja 1972, Ida Aalberg -palkinnon vuonna 1993, Pro Finlandia -mitalin vuonna 1997 sekä näyttämötaiteen valtionpalkinnon vuonna 2012.

Elämä ja ura

Ista valmistui Suomen Teatterikoulusta vuonna 1956. Hänet kiinnitettiin saman vuoden syksynä Kansallisteatteriin, jossa hän teki näyttävän ja pitkän uran. Ista esiintyi Kansallisteatterin lavalla jo teatterikoululaisena vuonna 1954, jolloin hän esitti Kalvean Immen roolin Aleksis Kiven näytelmässä Seitsemän veljestä.
Vuonna 2000 Ista jäi eläkkeelle Kansallisteatterista, mutta hän jatkoi näyttelemistä kotiteatterinsa lisäksi muun muassa Helsingin Kaupunginteatterissa. Istan viimeiseksi teatterirooliksi jäi intiaaniäiti Kansallisteatterissa marraskuussa 2010 ensi-iltansa saaneessa Kristian Smedsin ohjauksessa Mr. Vertigo.
Ista avioitui teatteri- ja elokuvaohjaaja Jack Witikan kanssa 1961, ja heidän tyttärensä Minna Maria syntyi vuonna 1963. Ista kuoli 81-vuotiaana vaikeaan sairauteen sairaalassa Espoossa.
Aimo Massinen

Aimo Massinen (s. 4. heinäkuuta 1944 Sääminki) oli Turun Sanomien päätoimittaja vuosina 1988–2009. Vastaavana päätoimittajana Massinen toimi helmikuusta 2008 elokuuhun 2009, kunnes hän jäi virastaan eläkkeelle. Hän piti ”Aimo annos” -nimistä kysymys- ja vastauspalstaa lehden lauantaisin ilmestyvässä Extra-liitteessä. Massinen on puoluekannaltaan sosialidemokraatti ja tuli valituksi Turun kaupunginvaltuustoon vuoden 2012 kunnallisvaaleissa.
Massinen toimi ennen Turun Sanomia sosialidemokraattisessa Turun Päivälehdessä. Hän juonsi Viikon viisastelijat -nimistä keskusteluohjelmaa Turku TV:ssä Juhani Heimosen kanssa 2000-vuosikymmenen alusta vuoteen 2008 saakka.
Justin Murisier

Justin Murisier (s. 8. tammikuuta 1992 Martigny) on sveitsiläinen alppihiihtäjä. Seuratasolla hän edustaa Bagnesia.
Nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Crans-Montanassa vuonna 2011 Murisier voitti hopeaa pujottelussa sekä alppiyhdistetyssä. Supersuurpujottelussa hän sijoittui pronssille. Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla 2009 hän voitti kultaa pujottelussa ja laski seitsemänneksi suurpujottelussa.
Aikuisten arvokilpailuissa Murisier kilpaili ensimmäisen kerran Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011. Suurpujottelussa hän oli kolmastoista ja pujottelussa 25:s. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui pujottelussa 13:nneksi. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän oli alppiyhdistetyssä kuudes ja suurpujottelussa kahdeksas.
Murisierin ensimmäinen kilpailu alppihiihdon maailmancupissa oli Adelbodenin pujottelussa 10. tammikuuta 2010. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti 12. joulukuuta 2010 Val d'Isèren pujottelussa laskettuaan lähtönumerolla 52 kahdeksanneksi.
Murisier loukkasi polvensa syyskuussa 2011 pelattuaan jalkapalloa, ja koko kausi 2011–2012 jäi häneltä väliin. Murisier loukkaantui uudelleen ennen kauden 2012–2013 alkua Ushuaiassa käydyissä harjoituksissa. Joulukuussa 2016 Murisier saavutti toistaiseksi parhaan sijoituksensa maailmancupissa oltuaan neljäs Santa Caterinan alppiyhdistetyn kilpailussa. Hän sijoittui saman kauden alppiyhdistetyn cupissa neljänneksi.
Peggy Ashcroft

Peggy Ashcroft, OBE, (22. joulukuuta 1907 – 14. kesäkuuta 1991) oli englantilainen näyttelijä. Hän esiintyi televisiossa ja elokuvissa viidenkymmenen vuoden ajan ja voitti Oscarin parhaasta naissivuosasta elokuvassa Matka Intiaan (A Passage to India, 1984). E. M. Forsterin kirjaan perustuvan elokuvan ohjasi David Lean.
Jaakko Ilkka Virtanen

Ura

Virtanen opiskeli lääketiedettä Turun yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa vuosina 1980–1982, mutta keskittyi pian elokuvien maailmaan. Vuonna 1995 hän valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen osastolta. Vuonna 2008 Virtanen aloitti uudelleen lääketieteen opiskelun Turussa ja on valmistunut lääketieteen lisensiaatiksi.
Virtanen toimi Mikkelin läänin läänintaitelijana 1994–1997 sekä tämän jälkeen Tampereen ammattikorkeakoulun vuosia elokuvataiteen lehtorina.
Virtanen on toiminut omaa nimeään kantavan tuotantoyhtiö Jaakko Ilkka productionsin omistajana vuodesta 1991. Hänen perheeseensä kuuluu kolme poikaa.

Elokuvat

Raivo (1986) on Andy Warhol -mainen minimalismikokeilu kuvista, joissa lyödään lekalla. Liitto (1988) kuvaa oululaisen homoparin elämää, Viisi tilannekuvaa (1990) katkaisuhoitoaseman alkoholistiasiakkaita ja työntekijöitä. Elokuvassa Kuusi tapaa lähestyä naista (1990) haastatellaan kreetalaisia miehiä, jotka tarjoavat seuraa länsimaista lomamatkalle tuleville naisille. Kahdeksan kohtaloa (1992) jatkoi Viiden tilannekuvan teemoja nyt sosiaaliviranomaisten työtä lama-aikana kuvaamalla. Samana vuonna Yle TV2 -kanavan Dokumenttiprojektiiin Virtanen toteutti somalipakolaisia ja heidän vastaanottoaan Suomessa kuvaavan dokumentin En ole rasisti, mutta kuitenkin….
Suomen EU-jäsenyyden varmistuttua Virtanen teki dokumentin Suomi-karjan antibioottikuuri (1993), joka kertoi elämästä sotkamolaisilla karjatiloilla samaan aikaan, kun Brysselissä tehtiin isoja päätöksiä. Rakastaa, rakastaa, ei rakasta (1995) pohtii kehitysvammaisten ihmissuhdeasioita, Kaksi tietä Atlantaan (1997) seuraa vammaisurheilijoiden valmistautumista paralympialaisiin. Miehen mitta tarttui rohkeiden miesesiintyjien myötä ajankohtaiseen Viagra- ja potenssikeskusteluun.
Sidereus Nuncius

Sidereus Nuncius on lyhyt Galileo Galilein julkaisema tutkielma. Se julkaistiin latinaksi maaliskuussa 1610. Se oli ensimmäinen kaukoputkella tehtyihin havaintohin perustuva tieteellinen julkaisu. Se koostuu Galilein varhaisista Kuun, tähtien ja Jupiterin kuiden tarkkailun tuloksista.
Punakonnanmarja

Ulkonäkö ja koko

Punakonnanmarja on noin puoli metriä korkea, monivuotinen ruoho. Juurakko on lyhyt, viisto ja puutunut. Varret ovat pystyjä, kaljuja ja niiden tyvellä on kolme tai neljä suomua. Aluslehdet ovat pitkäruotisia. Väriltään lehdet ovat vaaleanvihreitä, ja etenkin syksyllä kellanvihreitä. Lehtilapa on kolmiomainen, jopa 40 cm leveä ja tavallisesti 4–5 kertaa sormilehdykkäinen. Pikkulehdykät ovat puikeita ja lyhyehköhampaisia, päättölehdykkä on kookas, tavallisesti tylppä- tai suippotyvinen. Keskiliuska on sivuliuskoja selvästi pitempi ja kärkihammas selvästi laidan hampaita pitempi. Varsilehtiä on yhdestä kolmeen ja ne ovat aluslehtiä pienempiä, vähemmän kerrannaisia ja lyhytruotisia. Kukinto on tiheä, pysty ja lieriömäinen terttu, jonka alapuolella on usein muutamia yksittäisiä kukkia. Joskus kukkaterttuja saattaa olla kaksi tai kolmekin kappaletta. Tuoksuttomat pienet kukat ovat väriltään valkoisia tai punertavia. Verholehtiä on 3–5, terälehtien määrä vaihtelee nollasta kahteen. Sekä verho- että terälehdet ovat heteitä lyhyempiä ja varisevat varhain. Suomessa punakonnanmarja kukkii kesäkuussa. Hieman punaherukan (Ribes rubrum) marjoja muistuttavat monisiemeniset marjat ovat alle senttimetrin pituisia ja kypsinä kiiltävän punaisia. Marjojen alimmat hedelmäperät ovat 7–10, joskus jopa 20 mm pitkiä, ylimmät hedelmäperät 3–5 mm pitkiä. Marja on erittäin myrkyllinen. Marjan sisältävät siemenet ovat 2,5–3 mm pitkiä.
Punakonnanmarja muistuttaa suuresti Suomessa huomattavasti yleisempää mustakonnanmarjaa (A. spicata). Tämä on kuitenkin punakonnanmarjaa tummemman vihreä ja marjat ovat kypsyttyään mustia. Lajien yhteisillä kasvupaikoilla saattaa syntyä risteymiä (A. erythrocarpa x spicata). Risteymäyksilöiden marjat ovat mustanpunaisia ja epämuodostuneita.

Levinneisyys

Euroopassa punakonnanmarjan levinneisyys on itäinen. Lajia tavattaan Pohjois-Norjan lämpimistä laaksoista ja Pohjois-Ruotsista Suomen läpi Pohjois- ja Keski-Venäjälle, josta levinneisyysalue jatkuu läpi Siperian aina Pohjois-Japaniin saakka. Suomessa punakonnanmarjaa tavataan yleisesti Kainuussa, Koillismaalla sekä Etelä- ja Keski-Lapissa. Etelämpänä lajia kasvaa harvinaisena Pohjois-Savossa ja Pohjois-Karjalassa.

Elinympäristö

Punakonnanmarja kasvaa kuivahkoissa lehdoissa ja kalliojyrkänteiden juurella. Laji on kalkinsuosija.

Käyttö

Punakonnanmarjaa viljellään myös koristekasvina puutarhoissa, joista se toisinaan saattaa levitä myös luontoon.
Juha Niemi

Juha Niemi (s. 6. elokuuta 1988 Ylistaro) on suomalainen pesäpalloilija, joka on pelannut Joensuun Mailassa kaudesta 2013  kauden 2019 loppuun.
Hänen aikaisempia seurojaan ovat Seinäjoen Maila-Jussit (2005–2008), Nurmon Jymy (2009–2010) ja Koskenkorvan Urheilijat (2011–2012). Niemi on saavuttanut Joensuun Mailan joukkueessa Superpesiksessä mestaruuden vuonna 2018 ja 2019 sekä pronssimitalin vuosina 2013–2017. 
Lokakuussa 2019 ilmoitettiin Niemen tehneen sopimuksen Manse PP:n kanssa.
Lyöjäjokerina pelaava Niemi on valittu kahdesti Itä–Länsi-otteluun, vuonna 2010 Helsingissä pelattuun otteluun sekä 2011 Kouvolassa pelattuun otteluun. Hän on tunnettu kovista ja tarkoista lyönneistään.

Muuta

Niemi on ammatiltaan LVI-asentaja. Hän on kotoisin Ylistaron (nyk. Seinäjoki) Kitinojalta.
Onni Lähteinen

Onni Adolf Kustaanpoika Lähteinen (3. huhtikuuta 1884 Helsinki – 22. maaliskuuta 1918 Teisko) oli teiskolainen kirvesmies ja Teiskon punakaartin päällikkö Suomen sisällissodassa. Hän oli sisällissodassa Teiskolan kartanon komissaari. Hänen kerrotaan irvailleen kartanon isännälle rasvan takavarikointireissulla että tästäkin tehtäisiin kärrynrasvaa. Eversti Harald Hjalmarsonin joukot ampuivat hänet Teiskolan kartanossa ja upottivat hänen ruumiinsa järveen.
Frans Kärki

Frans Johannes Kärki (11. helmikuuta 1884 Vesilahti – 4. helmikuuta 1965 Tampere) oli Laihian kappalainen, rovasti ja Maalaisliiton kansanedustaja 1920-luvulla.
Kärjen vanhemmat olivat maanviljelijä August Kärki ja Johanna Vilhelmiina Friiari. Hän pääsi ylioppilaaksi 1906 ja suoritti teologian erotutkinnon 1910. Kärki vihittiin papiksi 1911, ja hän suoritti pastoraalitutkinnon 1914. Kärki toimi ylimääräisenä pappina Vårdössä, Lemlandissa ja Lumparlandissa 1911–1912, Ähtävällä 1912, Laihialla 1912–1915, Brändössä 1915–1916, Isossakyrössä 1916–1917 sekä Töysässä ja Lehtimäellä 1917–1926. Hän oli Laihian kappalaisena vuosina 1926–1954 ja sai rovastin arvon 1944. Kärki tunnettiin myös raittiuspuhujana ja kansanperinteen kerääjänä.
Kärki oli Maalaisliiton kansanedustajana 1919–1927 Vaasan läänin eteläistä vaalipiiristä.
Kärki oli naimisissa Ester Salome Kurvisen kanssa vuosina 1911–1952 ja vuodesta 1952 Sanni Eliisa Pohjaslahden kanssa. Säveltäjä ja musiikin tuottaja Toivo Kärki oli Frans Kärjen poika.