google/wiki40b huggingface dataset:
Nanna (skandinaavinen mytologia)

Nanna Nepsdóttir on jumalatar skandinaavisessa mytologiassa. Nannan kuvaus vaihtelee eri lähteissä, mutta yleensä hänet yhdistetään aasajumala Balderiin. 1200-luvulta peräisin olevassa Proosa-Eddassa Nanna on Balderin vaimo ja pariskunnalla on poika nimeltään Forseti. Balderin kuoleman jälkeen Nanna kuolee suruun. Nannan ruumis laitetaan samaan veneeseen Balderin ruumiin kanssa, ja heidät sytytetään tuleen ja työnnetään merelle. Helheimissa Balder ja Nanna tapaavat taas toisensa. Yrittäessään herättää Balderin takaisin henkiin Hermod ratsastaa Helheimiin, ja Nanna antaa hänelle lahjoja vietäväksi jumalattarille Frigg, Fulla ja muut (ei tarkennettu) kun saa toivoa siitä, että voi herätä henkiin. Nanna mainitaan usein myös skaldien runoissa, ja suulliseen perimätietoon pohjautuvassa Runo-Eddassa esiintyy Nanna, joka saattaa olla sama henkilö.
Saxo Grammaticuksen 1100-luvun työssään Gesta Danorumissa Nanna on ihminen, kuningas Gevarin tytär, ja sekä puolijumala Balderin että ihmisen Hödr rakkauden kohde. Balder ja Hödr taistelevat usein Nannasta. Nanna on kuitenkin kiinnostunut vain Hödristä ja menee hänen kanssaan naimisiin. Balder sen sijaan kuihtuu pois Nannasta näkemienstä painajaisten vuoksi.
500- tai 600-luvulta peräisin olevan Setren kamman riimukirjoitukessa saatetaan viitata Nannaan. Nanna-nimen etymologiasta kiistellään, ja tutkijat ovat myös väitelleen Nannan yhteyksistä muiden kulttuurien samannimisten jumalten kanssa.

Etymologia

Nanna-nimen etymologiasta kiistellään. Jotkin tutkijat ovat esittäneet sen tulevan äitiä tarkoittavasta jokeltelusanasta nanna. Tutkija Jan de Vries yhdistää nimen kantaan *nanþ-, joka viittaa "uskaliaaseen". Tutkija John Lindowin teorian mukaan muinaisnorjan kielessä on voinut olla naista tarkoittava samanlainen substantiivi. Tutkija John McKinnell huomauttaa että "äiti-" ja *nanþ- johdokset eivät ehkä ole selviä, huomauttaen että nanna on joskus voinut tarkoittaa "häntä, joka voimaannuttaa".
Harri Kirvesniemi

Urheilu-ura

Kirvesniemi osallistui ensimmäisiin arvokisoihinsa Lake Placidin olympialaisissa 1980, jolloin hän hiihti 15 km:llä kahdeksanneksi ja hiihti 20. helmikuuta avausosuuden Suomen viestijoukkueessa, joka voitti olympiapronssia. Oslon MM-kisoissa 1982 hän voitti MM-pronssia sekä 15 km:llä että viestihiihdossa. Kirvesniemi toisti saavutuksen myös Sarajevon olympialaisissa 1984: olympiapronssia sekä 15 km:llä että viestissä. Seuraavana vuonna Seefeldin MM-kisoissa hän voitti jälleen MM-pronssia 30 km:n hiihdossa ja oli mukana neljänneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa.
Kirvesniemi hiihti Oberstdorfin MM-kisoissa 1987 30 km:llä neljänneksi ja oli mukana viestijoukkueessa, joka sijoittui kuudenneksi. Seuraavan vuoden Calgaryn olympialaisissa hän oli 15 km:llä kahdeksas ja 30 km:llä yhdeksäs. Lahden MM-kisoissa 1989 Kirvesniemi voitti 15 km:n henkilökohtaisessa kilpailussa MM-kultaa ja oli mukana MM-hopeaa voittaneessa viestijoukkueessa.
Kirvesniemi voitti 15. tammikuuta 1995 Nove Mestossa 15 kilometrin perinteisen hiihdon maailmancupin osakilpailun ennen toiseksi sijoittunutta Jari Isometsää. Seuraavana päivänä Kirvesniemi hiihti kolmannen osuuden Suomen joukkueessa, joka voitti ylivoimaisesti maailmancupin 4 × 10 kilometrin perinteisen tyylin viestin.
Kirvesniemi on 183 cm pitkä ja painoi aktiiviuransa aikana 70 kg. Hän edusti Mikkelin Hiihtäjiä ja hänen valmentajansa oli Jorma Manninen.

Yksityiselämä

Harri Kirvesniemi oli naimisissa Marja-Liisa Kirvesniemen (o.s. Hämäläinen) kanssa vuosina 1984–2011. Heillä on kaksi lasta, yleisurheilija Elisa Kirvesniemi sekä hiihtäjä Anita Kirvesniemi, jota Harri-isä valmentaa.  Harri Kirvesniemi avioitui Anitta Nurmisto-Perän kanssa 4. heinäkuuta 2015. Kirvesniemi on pikajuoksijoina tunnettujen Manuela ja Carla Boscon eno. 
Nykyään Kirvesniemi toimii Kiteellä suksia valmistavan KSF Sportin toimitusjohtajana.

Tunnustuksia

Kirvesniemi valittiin 1989 vuoden suomalaiseksi miesurheilijaksi. Hän sai samana vuonna myös Pro Mikkeli -mitalin.
Jonna Keskinen

Jonna Keskinen (s. 11. huhtikuuta 1982) on suomalainen näyttelijä. Hän esitti Silja Salinia saippuasarjassa Salatut elämät vuosina 1999–2000, 2001 ja 2002 sekä sen spin-offissa Pihlajasatu vuonna 2019.  Hänen isänsä Jouko Keskinen näytteli sarjassa Siljan isää Jukka Salinia. Vuonna 2001 Jonna nähtiin Runosielut-yhtyeen musiikkivideolla "Sairaan kaunis maailma". 
Nykyisin Keskinen on naimisissa ja asuu miehensä kanssa Alankomaissa. Vuonna 2015 pariskunta sai ensimmäisen lapsensa.
Jodietikkahappo

Valmistus

Jodietikkahappoa tuotetaan jodaamalla etikkahappoanhydridiä jodilla typpi- tai rikkihapon kanssa. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on kloori- tai bromietikkahapon asetoniliuoksen reaktio jodidien, esimerkiksi natrium- tai kaliumjodidin kanssa.

Käyttö

Jodietikkahappoa käytetään biokemiassa tutkittaessa proteiinien ja peptidien aminohappokoostumusta. Jodietikkahappo reagoi kysteiiniaminohapon tioliryhmän kanssa SN2-reaktiolla, jolloin muodostuu S-karboksimetyylikysteiinijohdannainen. Tämän tarkoituksena on estää disulfidisiltojen muodostuminen. Jodietikkahapon sijasta tähän tarkoitukseen voidaan käyttää myös jodiasetamidia. Sitä käytetään myös entsyymien inhibiittorina.
Väinö Juustila

Väinö Henrik Juustila (17. huhtikuuta 1884 Liminka – 27. tammikuuta 1933 Oulu) oli suomalainen Nuorsuomalaisen puolueen ja sitten kokoomuksen poliitikko. Hän istui kansanedustajana Oulun läänin eteläisestä vaalipiiristä marraskuusta 1918 syyskuuhun 1922.
Juustila oli varsinaiselta ammatiltaan maanviljelijä, ja hän sai kunnallisneuvoksen arvon vuonna 1932. Hänelle myönnettiin myös Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki (1928). Hänen isänsä oli maanviljelijä Juho Juustila ja äitinsä Elisabet Pietilä. Hän meni vuonna 1904 naimisiin Anna Katariina Sohlon kanssa.
Ensimmäinen viisivuotissuunnitelma

Ensimmäinen viisivuotissuunnitelma oli neuvostojohtaja Josif Stalinin aloittama ohjelma suunnitelmatalouden kehittämiseksi ja Neuvostoliiton muuttamiseksi. Tavoitteena oli tehdä Neuvostoliitosta teollistunut maa.

Historia

Ensimmäisestä viisivuotiskaudesta tuli Neuvostoliiton suunnitelmatalouden toteuttamisen malli. Tarvittavan talouspolitiikan sisällöstä käytiin kommunistisen puolueen piirissä voimakasta keskustelua 1926–1928. Näin muodostui lähinnä kaksi eri lähestymistapaa, joista nopean raskaan teollistamisen linja voitti lähinnä siksi, että sitä pidettiin keinona puolustaa eristyksiin joutunutta maata ja poliittisesti sosialismiin oikeaoppisempana kuin markkinaehtoisempaa maaseudun yksityiseksi jättävä lähestymistapa.

Hidasta teollistumista tai nopeaa raskasta teollistamista maaseudun kustannuksella

Lähinnä Vladimir Bazarov, Vladimir Groman ja Nikolai Kondratjev kannattivat geneeristä lähestymistapaa, jonka mukaan suunnittelun tuli heijastaa taloudessa jo itsestään olevia suuntauksia. Teleologinen lähestymistapa korosti sitä, että suunnitelman pitää kurinalaisella toimeenpanolla aikaansaada rakennemuutosta haluttuun suuntaan. Tätä suuntausta kannattivat muun muassa Gleb Kržižanovski, Valerian Kuibyšev ja Stanislav Strumilin. Nikolai Buharin kannatti hidasta teollistamista.
Linjaerimielisyydestä seurasi poliittisesti se, että Josif Stalin alkoi kutsua hidasta teollistamista kannattavia oikeistopoikkeamaksi.

Tavoitteet ja toimeenpano

Ensimmäiseen viisivuotissuunnitelmaan liittyi oleellisesti elintarvikkeiden hintojen alentaminen ja pitäminen halpoina, mikä käytännössä tarkoitti maaseutuväestön tulojen vähentämistä siten, että muuttoliike raskaan teollisuuden edellyttämiin kaupunkeihin nopeutui. Raskaan teollisuuden investoinnit puolestaan toteutettiin ulkomaanlainoitta päinvastoin kuin esimerkiksi rautateiden rakentaminen Venäjän keisarikunnan loppuaikoina pääasiassa ranskalaisilla lainoilla, mikä oli tehnyt Venäjän riippuvaiseksi Ranskan tasavallasta, ja samalla johtanut siihen, ettei Venäjän keisarikunnan hallitus Nikolai II:n aikana eikä Venäjän väliaikaisen hallituksen aikana kyennyt irtautumaan sille kalliiksi käyneestä ensimmäisestä maailmansodasta, joka loppuvuoden 1916 ja vuoden 1917 kriisiytymisen vuoksi aiheutti keisarinvallasta luopumisen.
Yksityistyneestä maataloudesta johtuen elintarvikkeiden vapaan kaupan loppumista korkein hinnoin vastustettiin, minkä vuoksi maatalouden kollektivisointi eli yksityisten maatilojen liittäminen osuustoimintamuotoisiksi tiloiksi, kolhooseiksi ja suurehkoiksi valtiontiloiksi, sovhooseiksi, tuli valtiolle välttämättömäksi tavaksi valvoa maataloutta ja elintarvikkeiden jakelua. Maatalouden kollektivisoinnissa käytettiin myös pakottavia menetelmiä, joista äärimmäinen oli Ukrainan nälänhätä 1932–1933, johon liittyvistä tapahtumista on eriäviä mielipiteitä edelleen Venäjän federaation ja Ukrainan tasavallan kesken.
Vera Telenius

Nuoruus ja työura

Vera Telenius peri musikaalisuutensa viulistiäidiltään ja soitti itsekin viulua nuorena muun muassa Tampereen Työväen Orkesterissa. Hän opetteli aluksi soittamaan mandoliinia ja vaihtoi sen sitten viuluun. Ennen toista maailmansotaa Telenius särki selkänsä pukutehtaan prässikoneella, ja sotien aikana hän ehti tehdä työtä muun muassa sorvarina, rakennustyömailla ja hevoskuskina. Musiikki oli Teleniukselle pitkään vain harrastus, ja hän ryhtyi yksityisyrittäjäksi ja työskenteli omassa lasten- ja nuortenpukimoyrityksessään Tampereen Kauppakadulla, kunnes heikentynyt näkö pakotti hänet luopumaan yrityksestä 1960-luvun lopulla. Hän menetti näkönsä lopulta kokonaan ja joutui siirtymään eläkeläiseksi.

Laulajanura

Ääninäyte
Vera Telenius laulaa: Hullu nuoruus / "Kummajainen" (Polarvox RPS 213, 1986)
Kooste (10 %, 0:36) singlen Hullu nuoruus kappaleista.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Vasta 1970-luvun alusta lähtien Telenius vieraili silloin tällöin poikansa Antti Teleniuksen yhtyeen solistina. Telenius oli jo aikaisemmin tehnyt paljon muun muassa erilaisia pikkujoulukeikkoja. Eräällä keikalla kuitenkin oli yleisön joukossa toimittaja Jussi Tuominen, joka teki vuonna 1974 Teleniuksesta televisio-ohjelman. Pian ohjelman jälkeen samana vuonna julkaistiin ensimmäinen albumi Yön laulajatar. Telenius esiintyi 1970-luvulla usein keikkaillen, televisiossa ja radiossa sekä teki kaksi LP-levyä. Vuonna 1979 hän levytti albumillisen Lauri Viidan runoja hänen lausumanaan.
Suurin menestys syntyi kolmannella albumilla, kun Miljoona ruusua -albumin myynti rikkoi nopeasti timanttilevyrajan, ja sitä myytiin kaikkiaan yli 70 000 kappaletta. Levyn ilmestyessä vuonna 1984 Vera Telenius oli 72-vuotias, ja samana vuonna hänet palkittiin Emma-palkinnolla ensimmäisenä Vuoden naissolistina. Menestyksen myötä Telenius alkoi kiertää tanssipaikkoja hanuristi Rexi Innasen kanssa. Vuonna 1985 ilmestyneen Sydämen ääni -albumin suuri hitti oli ”Tanssi loppuun rakkauden”, suomenkielinen versio Leonard Cohenin kappaleesta ”Dance Me to the End of Love”.
Sittemmin Telenius levytti muun muassa albumillisen Toni Edelmannin sävellyksiä (Vera Telenius laulaa Toni Edelmannin lauluja) ja toisen albumin Elvi Sinervon tekstejä (Niin muistan). Telenius on myös levyttänyt monia Édith Piafin kappaleita suomeksi levyillä Yön laulajatar ja Kiitos paljon kiitos vaan, kuten En kadu mitään, Hymni rakkaudelle ja Milord.
Teleniuksen suuria hittejä ”Miljoonan ruusun” lisäksi on muun muassa laulut ”Tanssi loppuun rakkauden”, ”Harlekiino”, ”Kurjet” ja ”Mä olen nainen”. Laulu ”Miljoona ruusua” tuli tutuksi myös Katri Helenan levyttämänä vuonna 1984 ja kemiläinen yhtye Santa Lucia julkaisi vuonna 1988 oman versionsa, minkä seurauksena radiossa soi useita versioita samasta kappaleesta. Kappaleen on levyttänyt Suomessa ainakin vielä Kari Vepsä ja Karita Koverinen. 
Telenius kuoli 78-vuotiaana pitkäaikaisen sairauden jälkeen Tampereella vuonna 1991.
Telenius tituleerattiin monesti muun muassa ”Mansen isoäidiksi” ja ”Yön laulajattareksi”, ja häntä verrattiin usein kuuluisiin laulajiin, kuten Zarah Leanderiin, Marlene Dietrichiin ja Edith Piafiin.
Tom Boerwinkle

Elämä ja ura

Boerwinkle pelasi yliopistokoripalloa vuosina 1965–1968 Tennesseen yliopiston joukkueessa. Chicago Bulls varasi hänet NBA:han neljännellä vuorolla vuoden 1968 varaustilaisuudessa. Boerwinkle edusti Bullsia koko vuodet 1968–1978 kestäneen NBA-uransa ajan ja nousi seurahistorian tilastojen kärkinimien joukkoon. 8. tammikuuta 1970 Boerwinkle otti ottelussa Phoenix Sunsia vastaan 37 levypalloa, mihin määrään NBA:ssa ei ole tämän jälkeen ylletty Moses Malonen vuoden 1979 37 levypallon ottelua lukuun ottamatta. Boerwinklen ottelu pelattiin kylmässä lämpötilassa, sillä areenan lämmitysjärjestelmä oli rikkoutunut. Boerwinkle kuoli kotonaan Chicagon lähistöllä leukemiaan 67-vuotiaana 26. maaliskuuta 2013.
Viherrevonhäntä

Ulkonäkö ja koko

Yksivuotinen viherrevonhäntä kasvaa 10–150 senttimetriä korkeaksi. Sen varsi on pysty, vankka ja haaraton tai lyhythaarainen. Varren yläosa on tiheästi villakarvainen. Lehdet ovat 6–12 cm pitkiä, ehyitä, ehytlaitaisia ja ovat varressa kierteisesti. Ne ovat otakärkisiä, lyhytsuippuisia, ainakin aivan kärjestä tylppiä ja vaihtelevat muodoltaan puikeista vinoneliömäisiin. Väriltään ne ovat vaaleanvihreitä, päältä karvattomia ja alta lehtisuonista karvaisia.
Viherrevonhännän yksineuvoiset, 2–3 millimetriä pitkät, säteittäiset kukat sijaitsevat pitkässä, lehdettömässä latvakukinnossa. Kukinto on lyhyt, vankkahaarainen ja väriltään valkoisenvihreä tai joskus hieman punertava. Osakukinnot ovat tavallisesti enintään 5 senttimetriä pitkiä, tukevia, suoria, pystyjä tai yläviistoisia sekä kauttaaltaan myös emikukkaisia. Kukkien esilehdet ovat 1–2 kertaa emikukkien kehälehtien pituisia ja lähes pystyjä. Esilehtien kalvolaita on vähitellen kapeneva ja lähes otamaiseen kärkeen ulottuva. Emikukkien kehälehtiä on viisi kappaletta. Kehälehdet vaihtelevat nauhamaisista lusikkamaisiin ja ne ovat pyöreä- tai tylppäkärkisiä, lyhytotaisia ja sijaitsevat vain hieman limittäin. Suomessa viherrevonhäntä kukkii heinä-syyskuussa. Hedelmänä on pähkylämäinen, kansiluomainen kota.

Levinneisyys

Viherrevonhäntä on lähtöisin Pohjois-Amerikasta, jossa sitä kasvaa mantereen keski- ja itäosissa Pohjois-Meksikosta Etelä-Kanadaan. Mantereen kaakkois-, pohjois- ja länsiosissa laji on satunnainen tai puuttuu kokonaan. Viherrevonhäntä on levinnyt ihmisen mukana hyvin laajalle. Euroopassa laji on levinnyt koko mantereelle lukuun ottamatta Britteinsaaria, Islantia ja mantereen pohjoisosia. Aasian puolella levinneisyysalue jatkuu Etelä- ja Keski-Siperiaan ja Keski-Aasiaan. Lisäksi sitä tavataan paikoitellen muun muassa Turkissa, Israelissa, Iranissa, Kiinassa, Venäjän kaukoidässä ja Japanissa. Afrikassa viherrevonhäntää kasvaa Välimeren rannikolla Marokosta Libyaan sekä paikoitellen Keski- ja Etelä-Afrikassa. Laji on levinnyt myös Etelä-Amerikkaan ja Oseaniaan. Suomessa viherrevonhäntä on satunnainen uustulokas, jota on tavattu Etelä-Lappia myöten. Eniten havaintoja lajista on Etelä- ja Keski-Suomesta.

Elinympäristö

Suomessa viherrevonhäntää voi tavata lastaus- ja kaatopaikoilla, ratapihoilla, joutomailla ja lintujenruokintapaikoilla. Laji leviää nykyisin varsinkin lintujen ruokintaan tarkoitettujen auringonkukansiementen mukana.

Käyttö

Viherrevonhäntää käytetään myös ihmisravinnoksi.
Ghaznin maakunta

Ghaznin maakunta on yksi Afganistanin 34 maakunnasta. Se sijaitsee maan itäosassa, strategisesti tärkeän Kabulin ja Kandaharin välisen maantien varrella. Vuonna 2006 Ghaznin alueella arvioitiin elävän noin 1 626 000 asukasta. Afganistanissa ei ole vuosiin suoritettu väestönlaskentoja; vuonna 1979 asukkaita oli 646 623.
Ghaznin maakunnan pääkaupunki on Ghazni. Kuivuus ja tulvat ovat heikentäneet maakunnan infrastruktuuria 2000-luvulla
Auguste Comte

Elämä

Auguste Comte syntyi Montpellier’n kaupungissa Ranskassa. Käytyään koulunsa siellä, Comten annettiin opiskella École Polytechnique -oppilaitoksessa Pariisissa. Se oli opinahjo, joka harrasti ranskalaisia tasavaltaisia ihanteita ja edistysuskoa. Se suljettiin vuodeksi 1816, Écolen uudelleen organisoinnin vuoksi; opiskelijat saivat anoa uudelleen sisäänpääsyä myöhemmin. Comte vietti välivuoden opiskellen Montpellier’n lääketieteellisessä, eikä palannut Écolen jälleen avatessa ovensa.
Erimielisyydet Augusten ja hänen katolis-monarkistisen perheensä välillä saivat miehen kuitenkin palaamaan Pariisiin, jossa hän ansaitsi elantonsa satunnaisilla töillä. Hän sai paikan Henri de Saint-Simonin sihteerinä, joka myös opetti Comtea. Saint-Simon esitteli oppilaansa Pariisin seurapiireille. Comte vihkiytyi politiikkaan ja julkaisi joukon artikkeleita, joiden ansiosta hän tuli tunnetuksi. Vuonna 1824 Comte jätti oppi-isänsä, asiapohjaisten erimielisyyksien vuoksi. Saint-Simonilla oli kuitenkin merkittävä ja pysyvä vaikutus Comten ajatteluun.
Jo tuolloin Comten päämääränä oli kehitellä filosofia nimeltä positivismi. Tämän suunnitelman hän julkisti nimellä Plan de traveaux scientifiques nécessaires pour réorganiser la société (1822). Akateemista asemaa Comte ei saavuttanut; hänen päivittäinen toimeentulonsa oli riippuvainen tukijoista ja ystävien taloudellisesta tuesta.
Hänet vihittiin Caroline Massinin kanssa, mutta liitto päättyi eroon 1842. Comte saavutti ylimielisen, väkivaltaisen ja tulistumiseen taipuvaisen miehen maineen. Vuonna 1826 hänet tuotiin mielisairaalaan, mutta hän poistui sieltä parantumatta; vaivoineen Massin-vaimonsa ruotuun palauttamana, jotta voisi yhä työskennellä suunnitelmansa parissa. Siitä heidän avioeroonsa ulottuvan ajan sisällä hän julkisti Cours julkaisuihinsa kuuluvan kuusiosaisen kirjasarjan.
Vuodesta 1844, Comte rakasti Clotilde de Vauxia, joskin suhde pysyi platonisena. 
Elämänsä loppupuolella Comte alkoi suunnittelemaan ”ihmisyyden uskontoa”, jota on kutsuttu ”katolilaisuudeksi ilman jumalaa”. Hän käytti tähän ”aivohygieniaa”, hän pidättäytyi lukemisesta ja pyrki eliminoimaan ympäristön vaikutuksen voidakseen syventyä täydellisesti omiin ajatuksiinsa. Humanistisessa uskonnossa palvotaan ihmiskunnan neroja, Jumalan tilalla on ihmiskunta. Comte päätyi pitämään itseään uskontonsa ylipappina. ”Ihmisyyden uskonnon” seurakuntia syntyi useihin maihin.
Comte julkaisi neliosaisen teoksen Système de politique positive (1851–1854). Hänellä on suuri merkitys juuri positiivisen filosofian ja sosiologian perustajana. Comte kuoli Pariisissa 1857 ja hänet haudattiin kuuluisaan Père-Lachaisen hautausmaahan.
Roussillon (Vaucluse)

Roussillon on Ranskan kunta Provence-Alpit-Riviera‎n alueella Vauclusen departementin eteläosassa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 1 339. Ménerbes kuuluu Aptin kantoniin Aptin arrondissementissa. Lähin suurempi kaupunki on departementin pääkaupunki Avignon noin 40 kilometriä länteen.
Luberon-vuoristossa sijaitseva Roussillon kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France. Siihen kuuluu kuusi muutakin Vauclusen kylää.
Meledan tauti

Meledan tauti on äärimmäisen harvinainen sairaus, jolle tyypillistä on hitaasti etenevä kuivien, paksujen iholäiskien kehittyminen sekä kämmeniin että jalkapohjiin (palmaroplantaarinen hyperkeratoosi). Iho saattaa näiltä kohdilta olla epätavallisesti punaista ja suomuista. Muita mahdollisia sairauteen liittyviä oireita ovat esimerkiksi kynsien poikkeavuudet ja liiallisen, pahanhajuisen hien erittyminen. Oireiden laajuudessa ja vakavuudessa voi olla vaihtelua.
Meledan tauti periytyy peittyvästi autosomissa. Prevalenssiksi väestötasolla on arvioitu 1/100 000. Sairaus kuvattiin ensimmäistä kertaa esiintyvänä Adrianmeren Meledalla, jossa se on ollut tavallista yleisempi. Analysoitaessa kahta suurta algerialaista sisäsiittoista sukua, joissa havaittiin kaikkiaan kymmenen sairastunutta, saatiin vahvoja viitteitä sairauden paikallistumisesta kromosomiin 8. Siellä se on kyetty yhdistämään SLURP1-geeniin.
Sahatavara

Sahatavara on puutavaraa, joka on sahattu vähintään kahdelta sivulta pituussuuntaan. Se on sahateollisuuden tuottama puutuote, jota käytetään jalosteiden raaka-aineena tai sellaisenaan rakentamisessa.
Sahattaessa puolet tukin puuaineesta muuttuu sivutuotteiksi (sivutuotepuu): hakkeeksi, puruksi ja kuorikkeeksi. Sahatavaraa, metsäteollisuuden perustuotetta, höyläämällä syntyy ensiasteen jalostetta, höylätavaraa. Tilastoissa vain yli 6 millimetriä paksuja tuotteita pidetään sahatavarana, sillä ohuemmat tuotteet luokitellaan viiluksi ja tilastoidaan vanerien yhteydessä.

Nimityksiä

Sahatavaralajien nimikkeistö poikkileikkausmittojen mukaan on hieman vaihdellut vuosien varrella. Seuraavat mitat ovat Rakennustietosäätiön ohjekortin RT 21-10750 vuodelta 2001 mukaiset. (Sulkeissa kursiivilla mitat ohjekortin 210.4 vuodelta 1944 mukaan).

Mitallistettu sahatavara

Mitallistettu sahatavara on mittatarkaksi karkeahöylättyä puutavaraa, jonka paksuudet ovat 20, 44 ja 48 mm sekä leveydet 44, 66, 92, 97, 147, 172 ja 197 mm. Rakenteissa käytettävän mitallistetun sahatavaran mittapoikkeama saa olla ±1 mm tai ±1,5 mm, jos nimellismitta on yli 100 mm [SFS-EN 336]. Pituus saa poiketa nimellismitasta –25...+50 mm. Määrämittaan katkaistun tavaran mittapoikkeama saa olla ±2 mm.

Lujuusluokat

Rakenteissa käytettävän sahatavaran lujuusluokittelu voidaan tehdä silmämääräisesti oksaisuuden, halkeamien, kierouden ja vääryyden perusteella tai koneellisesti. Koneellisessa luokittelussa puuta taivuttamalla saadaan selville sen jäykkyys ja siitä voidaan päätellä puun lujuus. Standardissa SFS-EN 338 on havupuille 12 mahdollista (kaikkia ei käytetä) lujuusluokkaa: C14, C16, C18, C20, C22, C24, C27, C30, C35, C40, C45 ja C50. Luokan numero ilmaisee taivutuslujuuden, esimerkiksi 14 N/mm². Silmämääräisesti rakenteellinen sahatavara luokitellaan lujuusluokkiin T0, T1, T2 ja T3 pohjoismaisen standardisoimiskomitean INSTA:n sääntöjen mukaan [SFS 5878 INSTA 142]. Suomessa sahatavara lajitellaan visuaalisesti neljään luokkaan: T18, T24, T30 ja T40. Vastaavat lujuusluokat EN 338 -standardissa ovat C18, C24, C30 ja C40. Vastaavat koneellisesti lajitellun sahatavaran tunnukset ovat Suomessa MT18, MT24, MT30 ja MT40.
Hypereides

Hypereides (m.kreik. Ὑπερείδης) (n. 390-322 eaa.) oli antiikin kreikkalainen logografi eli oikeusjuttujen ja puheiden kirjoittaja. Hänet luetaan kymmenen attikalaisen puhujan joukkoon.
Hypereides oli Glaukippoksen poika Kollytoksen demoksesta Ateenasta. Hän opiskeli Platonin Akatemiassa, sekä logografiaa Isokrateen oppilaana. Hypereides oli mukana syyttämässä muun muassa Autoklesta ja Aristofonia.
Hypereides tuki Demosthenestä kamppailussa Filippos II:sta vastaan, mutta veti tukensa Harpaloksen tapauksen jälkeen. Demostheneen tultua karkotetuksi vuonna 324 eaa. Hypereideestä tuli patrioottisen puolueen johtaja.
Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen Hypereides oli yksi äänekkäimpiä sodan kannattajia makedonialaishallintoa vastaan. Hänen puheidensa uskotaan olleen yksi syy Lamian sotaan (323-322 eaa.), jossa Ateena, Aitolia ja Thessalia kapinoivat Makedoniaa vastaan. Ateenan hävittyä Hypereides tuomittiin kuolemaan yhdessä muiden puhujien kanssa. Hän pakeni Aiginalle, mutta jäi kiinni. Kuolemantuomion täytäntöönpanon jälkeen hänen ruumiinsa vietiin Kleonaihin ja näytettiin Antipatrokselle, ennen kuin se palautettiin Ateenaan haudattavaksi.
Hypereideen nimiin on laitettu 77 puhetta. Suurimman osan uskotaan säilyneen vielä 1400-luvulle Matias Corvinuksen kirjastossa, mutta ne tuhoutuivat turkkilaisten vallattua Budan 1500-luvulla. Puheista tunnettiin pitkään vain katkelmia. Vuonna 1847 laajoja katkelmia hänen puheistaan Imosthenestä vastaan ja Lykofronille löydettiin haudasta Thebasta Egyptistä. Myöhemmin on löydetty lisää osia puheista Filippidestä vastaan, Athenogenestä vastaan, Timandrosta vastaan ja Diondasta vastaan.
Toistaiseksi kadoksissa ovat muun muassa puhe Deliakos sekä puolustuspuhe tunnetulle hetairalle Frynelle.