Genesis (yhtye)

Alkuvaiheet (1960-luku)

Yhtyeen perustajat olivat opiskelukaverit laulaja Peter Gabriel ja kosketinsoittaja Anthony "Tony" Banks. Alkuperäiseen kokoonpanoon kuuluivat lisäksi Michael "Mike" Rutherford (basso), Chris Stewart (rummut) ja Anthony Phillips (kitara). Yhtyeen jäsenet pitivät aluksi itseään ensisijaisesti säveltäjinä ja vasta toissijaisesti muusikoina/esittäjinä. Tavoitteena olikin tehdä musiikkia muiden esitettäväksi, mutta lopulta yhtye päätyi hieman vastentahtoisesti itse esittämään omia kappaleitaan.

Progressiivisen rockin kausi (1970-luku)

Genesiksen 1970-luvun materiaali on Pink Floydin, King Crimsonin, Yesin ja Gentle Giantin kaltaista progressiivista rockia.  Yhtyeen kokoonpanoksi vakiintui vuonna 1971 Gabriel, Banks, Rutherford, Collins ja Hackett. Uusista jäsenistä Philip "Phil" Collins oli rummuissa ja Stephen "Steve" Hackett kitarassa. Taiteellisesti yhtye oli monen mielestä parhaimmillaan Peter Gabrielin johtamalla kaudella 1970-luvun alkupuolella. Tällöin ilmestyivät mm. progressivisen rockin klassikkoihin kuuluvat levyt Nursery Cryme (1971), Foxtrot (1972), Selling England by the Pound (1973) ja The Lamb Lies Down on Broadway (1974). Nämä levyt myös myivät hyvin varsinkin Englannissa ja Keski-Euroopassa. Ensimmäinen ja ainoa single-hitti tältä kaudelta oli "I Know What I Like (In Your Wardrobe)" vuodelta 1973, mutta kuten muutkin sen ajan proge-yhtyeet Genesis ei pyrkinytkään menestykseen single-listoilla. Muita Gabrielin kauden keskeisiä kappaleita olivat mm. "Supper's Ready", "The Musical Box" ja "Firth of Fifth".
Vaikka Gabriel oli tällä aikakaudella yhtyeen selvä nokkamies ja keulakuva, niin yhtyeen sävellyksistä vastasivat ensisijaisesti yhdessä Gabriel, Banks ja Rutherford, mutta myös Hackett ja Collins osallistuivat jonkin verran kappaleiden tekemiseen.
Gabrielin aikakaudella yhtyeestä tuli erittäin suosittu sekä ahkera live-esiintyjä ja sen omaleimaiseen esiintymistapaan kuului mm. Gabrielin kummalliset esiintymisasut, joita hän vaihtoi moneen kertaan konsertin aikana sekä Gabrielin eriskummalliset tarinat, joita hän kertoi pitkien proge-kappaleiden välissä. 
Peter Gabriel erosi yhtyeestä The Lamb Lies Down on Broadway -levyn (1974) jälkeen tehdyn kiertueen jälkeen vuonna 1975 ja lähti menestyksekkäälle soolouralle. Uuden solistin etsintä ei tuottanut toivottua tulosta ja lopulta rumpali Phil Collins alkoi toimia myös laulajana. Collins on sittemmin todennut tapahtuman olleen tärkein hetki hänen omalla urallaan. Yhtye siirtyi Phil Collinsin johtamaan aikakauteen ja vaikka Collinsin laulu ainakin alkuvaiheessa oli varsin Gabriel-tyylistä, niin musiikin tyyli vaihtui selkeästi, vaikka progressiivinen ja melodinen linja yhä jatkui.
Ensimmäinen ilman Gabrieliä tehty levy A Trick of the Tail (1976) oli menestys ja myi yllättäen paremmin kuin aikaisemmat levyt. Studiolevyn Wind & Wuthering (1977) ja hyvät arvostelut saaneen live-tuplalevyn Seconds Out (1977) jälkeen kitaristi Hackett lähti tuotteliaalle soolouralleen. Hackettin lähdön jälkeen yhtyeen vakituinen amerikkalainen kiertuekitaristi Daryl Stuermer ei kuitenkaan saanut kutsua yhtyeen "viralliseksi" jäseneksi, koska basisti Rutherford otti tehtäväkseen soittaa kitaraa levytyssessioissa basson lisäksi. Näin alun perin viisimiehinen yhtye oli "virallisesti" kutistunut kolmen koplaksi, mihin osaltaan viittasi yhtyeen seuraavan levyn nimikin: And then There Were Three (1978) (suom. ja sitten heitä oli kolme).
Keikoilla Banks (kosketinsoittimet), Collins (laulu, lyömäsoittimet) ja Rutherford (kielisoittimet) saivat Stuermerin ohella nauttia kymmenisen vuotta myös toisesta "ulkojäsenestään" amerikkalaisesta rumpali Chester Thompsonista, jolloin Collins saattoi keskittyä laulamiseen ja lähinnä hän soitti keikoilla rumpuja vain joihinkin kappaleisiin sisältyvien pitkien instrumentaaliosuuksien aikana. Lavalla oli yleensä kaksi rumpusettiä: yksi vasenkätiselle Collinsille ja toinen oikeakätiselle Thompsonille ja usein he myös soittivat niitä yhtä aikaa.

Suosion nousu (1980-luku)

Yhtye nousi maailmanlaajuiseen suosioon 1980- ja 1990-luvulla selvästi popahtavammilla levyillään. 
1980-luvun alussa ilmestyneet levyt Duke (1980), Abacab (1981) ja Genesis (1983) veivät Genesiksen musiikkia yhä lähemmäksi valtavirran poppia ja progressiivisen rockin osuus väheni levy levyltä. Näiltä levyiltä alkoi löytyä myös listoille nousseita single-hittejä kuten mm. "Misunderstanding", "Turn it on Again", "Mama" ja "That's All". Nämä levyt toivat Genesikselle vihdoin listamenestyksen myös Amerikassa ja nostivat Genesiksen stadion rock -kategoriaan. Myös rumpali Phil Collinsin menestyksekkäästi käynnistynyt sooloura vauhditti samalla yhtyeenkin levyjen myyntilukuja.
Genesiksen ura huipentui kaupallisessa menestyksessä kahteen seuraavaan studiolevyyn Invisible Touch (1986) ja We Can't Dance (1991), jotka molemmat olivat aikakautensa eniten myytyjä levyjä. Molemmilta levyltä julkaistiin myös runsaasti menestyneitä single-hittejä mm. "Invisible Touch" USA #1, "In Too Deep" USA #3 ja "Land of Confusion" USA #4 sekä näyttäviä musiikkivideoita TV:tä varten.

Myöhemmät vaiheet (1990- ja 2000-luku)

Vuonna 1996 Collins erosi yhtyeestä samoin kuin kiertuemuusikot Stuermer ja Thompson. Uudeksi laulajaksi tuli Stiltskin–yhtyeen Ray Wilson, jonka kanssa Genesis teki vain yhden ja yhtyeen viimeiseksi jääneen studiolevyn Calling All Stations (1997). Levyä seurannut Euroopan-kiertue päättyi toukokuussa 1998 konserttiin Rock am Ring -tapahtumassa Nürburgissa Saksassa. Mukana kiertuemuusikkoina olivat tällä kertaa rumpali Nir Zidkyahu sekä kitaristi Anthony Drennan. Kiertueen yhteydessä Genesis esiintyi myös ensimmäistä kertaa Suomessa Helsingin Hartwall Arenalla 5.4.1998. Odotettua heikomman menestyksen ja henkilökemia-ongelmien vuoksi Wilson lähti yhtyeestä samana vuonna ja sen jälkeen Genesis jäi telakalle kaikkien jäsenten jatkaessa kuitenkin musiikin tekemistä muissa projekteissa.
Kesällä 2007 Phil Collinsin palattua mukaan remmiin Genesis lähti "Turn It on Again" -nimiselle reunion-kiertueelle aloittaen Euroopan osionsa Helsingin Olympiastadionilta 11.6.2007. Alun perin suunniteltu Banks, Collins, Rutherford, Hackett ja Gabriel –reunion-kokoonpano ei toteutunut Gabrielin muun työaikataulun vuoksi. Hackett ei myöskään ollut mukana. Näin ollen "kolmen koplan" kanssa kiertueella olivat tutut "ulkojäsenet" Stuermer ja Thompson. Kiertueesta julkaistiin livealbumi Live over Europe 2007, jolle Helsingin konsertista pääsi kappale "Land of Confusion". Euroopan kiertueen viimeisenä etappina oli Rooma, jossa pidettyä ilmaiskonserttia seurasi noin 500 000 kuulijaa.
Genesiksen jäsenet ovat soolourallaan myös menestyneet loistavasti. Ensimmäisen soololevyn teki Steve Hackett jo vuonna 1975 ja sen jälkeen kaikki yhtyeen jäsenet ovat tehneet näihin päiviin asti säännölliseti soololevyjä. Parhaiten on kaupallisesti menestynyt Phil Collins, joka aloitti soolouransa v. 1980 menestyslevyllä Face Value. Myös Peter Gabriel ja Mike Rutherford (ja hänen Mechanics-yhtyeensä) ovat tehneet listahittejä sekä kansainvälisesti menestyneitä albumeja. Collins, Gabriel ja Mike & Mechanics ovat saaneet huomattavaa menestystä Euroopan lisäksi myös Amerikassa. Myös Tony Banks on tehnyt arvostettuja levyjä, vaikka hittejä ei olekaan tullut.
Vuonna 2009 Collins ilmoitti, ettei enää kykene soittamaan rumpuja selkäydinvamman vuoksi.
Genesis pääsi Rock and Roll Hall of Famen jäseneksi 15.3.2010.