google/wiki40b huggingface dataset:
Bertrand Delanoë

Ennen Pariisin pormestariksi tuloa

Delanoën perhe muutti takaisin kotimaahan Ranskaan Bertrandin nuoruusvuosina. Hän on osallistunut aktiivisesti poliittiseen toimintaa 23-vuotiaasta lähtien toimien ensimmäiseksi Aveyronin departementin sosialistisen federaation sihteerinä. Tässä tehtävässä hän osoitti kyvykkyyttä, eritoten erinomaisia puhujan taitoja, ja Sosialistipuolueen kansallisen tason johtaja, François Mitterrand kutsui hänet Pariisin 1970-luvun alkuvuosina. 
Hänet valittiin vuoden 1977 kunnallisvaaleissa Pariisin kaupunginvaltuustoon samoissa vaaleissa kuin Lionel Jospin, Claude Estier, Daniel Vaillant ja he muodostivat kuuluisan XVIII kaupunginosan joukon. Myöhemmin hänet on valittu monesti uudelleen. Hänet valittiin sosialistien kansanedustajaksi Pariisista vuosina 1981 ja 1986. Tällöin han edusti nuorena kansanedustajana Pariisin XVIII kaupunginosaan eli Montmartrea. Hänet valittiin myös sosialistipuolueen tiedottajaksi, joka oli kansallisen tason kolmanneksi keskeisin virka.
Vuonna 1988 hän oli XVIII kaupunginosassa ehdokkaana, mutta hävisi tällöin Alain Juppélle. Hän käytti tilaisuutta hyväkseen, kun Pariisin sosialistien puheenjohtaja Georges Sarre erosi ja näin hänet vuonna 1993 valittiin Pariisin kaupungin sosialistisen puolueen puheenjohtajaksi ja johtamaan sosialistien poliittista toimintaa pääkaupungissa. 
Bertrand Delanoë valittiin 1995–2001 Pariisin kaupungin kiintiöstä Ranskan senaatin jäseneksi. Tämän tehtävän myötä hän toimi sihteerinä ulko- ja puolustuspoliittisessa valiokunnassa. Samaan aikaan hän toimi Pariisin kaupunginvaltuuston sosialistien ja heihin liittyneitten ryhmien puheenjohtajana. Ja hän on ollut myös Ranskan sosialistisen puolueen puoluetoimikunnan jäsenenä vuodesta 1995 lähtien.

Pariisin pormestari

Bertrand Delanoë on ollut koko Pariisin kaupungin pormestari (maire) maaliskuusta 2001 alkaen. Tällöin näet vasemmiston yhteenliittyvä sai haltuunsa enemmistön kaupunginvaltuustossa. Tämä tapahtui ensimmäisen kerran sitten vuoden 1871 koetun Pariisin kommuunin. Hän seurasi tehtävässä Jean Tiberitä (1995–2001) ja Jacques Chiracia (1977–1995), josta kahdeksantoista vuoden pormestarikauden jälkeen tuli Ranskan tasavallan presidentti.
Tämä historiallinen voitto oli mahdollista, koska koko vasemmista sekä vihreät ja osa sitoutumattomistakin olivat liittyneet yhteiseksi rintamaksi pormestariehdokas Bertrand Delanoën taakse. Lisäksi oikeiston jakautuminen kilpaileviin ryhmiin mahdollisti historiallisen tapahtuman. 
Lisäksi Jean Tiberin moninaiset poliittiset ja taloudelliset skandaalit lisäsivät oikeiston tappion taakkaa.
Jo vuonna 1998 hyvissä ajoin ennen kunnallisvaaleja Delanoë kertoi avoimesti homoseksuaalisuudestaan, ja onkin luultavaa, että sukupuolivähemmistöjen äänet ratkaisivat taiston ainakin aiemmin voimakkaasti oikeistolaisissa kaupunginosissa Delanoën hyväksi.
Fra Angelico

Fra Angelico, tunnettu myös nimellä Il Beato Fra Giovanni Angelico da Fiesole (1387 tai 1395 Vicchio – 1455) oli tunnettu firenzeläinen taidemaalari. Giorgio Vasari kertoo hänen elämästään kirjassaan Taiteilijaelämänkertoja.

Elämänvaiheita

Kaksikymmenvuotiaana Fra Angelico liittyi Fiesolessa dominikaaniseen munkkiveljeskuntaan. Hänen maallikkoveljensä, syntymänimeltään Guido di Pietro oli ennen noviisiksi ryhtymistään opiskellut käsikirjoitusten kuvittajaksi yhdessä veljensä kanssa. Hän teki suuria kuvitustöitä luostarille, ja tilaustöitä Cosimo de'Medicille.
Vuosina 1436–1445 Fra Angelico opiskeli teologiaa ja filosofiaa Cortonassa. Hän maalasi näinä vuosina sekä munkkina Fiesolessa ollessaan madonnankuvia, kuten Viimeinen tuomio, Neitsyt Marian kruunaus, Kristuksen itkeminen ja Ristiltä ottaminen.
Fra Angelico vietti vuodet 1436–1445 Firenzessä. Taiteensuosijan ja tukijan Cosimo de Medicin tilauksesta hän maalasi San Marcon madonnan ja 33 Kristuksen elämästä kertovaa teosta. Fra Angelicon ansiota on, että San Marcon luostarista tuli huomattava kristillisen taiteen keskus.
Paavin kutsumana Fra Angelico lähti vuonna 1445 Roomaan, missä hän työskenteli Vatikaanin palveluksessa tehden muun muassa freskon Profeettojen kuoro sekä Viimeinen tuomio. Hän oli vielä vähän aikaa Fiesolessa, mutta palasi sitten Roomaan, missä hän kuoli 1455.

Vaikutteet ja tyyli

Fra Angelicon ennen vuotta 1436 syntyneissä teoksissa katsotaan olleen paljon vaikutteita Giottolta, mutta myöhemmät teokset kuuluvat varhaisrenessanssiin. Gotiikan aikana maalaukset sommiteltiin kolmiosaisiksi. Niissä oli keski- ja sivuosat. Hahmot erotettiin toisistaan ja etäisyysvaikutuksia ei kuvattu. Fra Angelicon työt kuvastavat tyylikaudesta riippumatta syvää rauhaa.
Anna omassa kodissaan

Juoni

Kirja kuvaa juuri avioon astuneiden Anna ja Gilbert Blythen yhteiselon ensimmäisiä vuosia. Kirjan alussa tuore aviopari muuttaa pois rakkaasta Avonleasta pieneen, valkoiseen taloon merenrannalle kuvitteelliseen Glen St. Maryn kylään, kun Gilbertille tarjotaan sieltä lääkärin työtä. Anna ja Gilbert saavat paljon uusia ystäviä ja kokevat monenlaisia kokemuksia, sekä mukavia, että surullisia pienessä unelmiensa talossa eli Haavemajassa.
Pekka & Pätkä ja tuplajättipotti

Juoni

Poikamiehet Pekka Puupää ja Pätkä menevät tansseihin. Siellä he tapaavat Justiina Pöntön ja saman tien lempi leiskahtaa Pekan ja Justiinan välillä. He menevät oitis naimisiin ja Justiina muuttaa Pekan luokse asumaan. Pekka saa tiedon, että hänen Amerikan tätinsä Pimpinella on kuollut. Pekalle on tiedossa kahdeksan miljoonan markan perintö, mutta vain jos tämä onnistuu tuhlaamaan viikossa miljoona markkaa huvituksiin. Pekka ja Pätkä onnistuvat tuhlaamaan 100 000 markkaa ja lopuilla rahoilla Justiina maksaa asunnon vuokran 40 vuodeksi. Kuitenkin Pätkän taskuun jäi pahan päivän varalle jätetty markan kolikko ja perintö jää saamatta.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen sanoo, ettei hauskoista vitseistä tai oikeasta veijarihengestä ole elokuvassa tietoakaan. Hän antaa elokuvalle 1–5 tähden sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
Eero Järnefelt (diplomaatti)

Eero Järnefelt (3. toukokuuta 1888 Pietari – 28. tammikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan filosofian kandidaatti.
Eero Järnefeltin vanhemmat olivat kirjailija Arvid Järnefelt ja Emilia Fredrika Parviainen. Hän pääsi yksityisesti ylioppilaaksi 1905 Helsingin reaalilyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1909 Helsingin yliopistosta. Järnefelt oli Helsingin Sanomien toimittajana 1914–1920, minkä jälkeen hän siirtyi ulkoasiainministeriön palvelukseen.
Järnefelt oli asianhoitajana Moskovassa 1921 ja uudestaan 1921–1922, ulkoasiainministeriön kansliapäällikkö 1933–1934, sen jälkeen lähettiläs Washingtonissa 1934-1938, Kuubassa 1934–1938, Roomassa 1938 -1940 ja Ateenassa 1938–1940 ja Varsovassa 1945-1955 (vuodesta 1954 suurlähettiläs) .
Temotsolomidi

Lääkeaineen kehitys ja ominaisuudet

Temotsolomidi kehitettiin 1980 luvun alussa Aston-yliopistossa Birminghamissa professori Malcolm Stevensin johtamassa tutkimusryhmässä, joka tutki imidatsolitetratsiinien kemiaa ja niiden mahdollisia käyttökohteita lääkeaineina. Ennen temotsolomidin kehittämistä ryhmä tutki sen N-kloorietyylianalogin mitotsolomidin käyttöä. Myöhemmin temotsolomidin havaittiin olevan yhtä tehokas ja sen farmakologisten ominaisuuksien todettiin olevan suotuisammat kuin mitotsolomidin.
Temotsolomidi kuuluu alkyloiviin yhdisteisiin. Se on aihiolääke, josta muodostuu ihmiselimistössä 5-(3-metyylitriatseno)-imidatsoli-4-karboksiamidia ja edelleen diatsometaania, joka on varsinainen metyloiva yhdiste. Temotsolomidin aineenvaihduntatuotteet alkyloivat DNA:n emäksisiä guaniinia typpi- ja happiatomin kohdalta ja adeniinia happiatomin kohdalta. Metyloitunut DNA johtaa siihen, että syöpäsolut eivät kykene enää lisääntymään ja apoptoosiin. Temotsolomidi myös estää eräitä DNA:n vaurioita korjaavia entsyymejä. Temotsolamidi kykenee läpäisemään veri-aivoesteen. Lääkeainetta käytetään eräiden aivokasvainten hoitoon yhdistettynä sädehoitoon. Sen on todettu tehoavan myös melanoomaan, mutta tätä käyttöä ei ole vielä hyväksytty Suomessa.

Haittavaikutukset

Temotsolomidin haittavaikutuksiin kuuluvat huonovointisuus ja luuydintoksisuus aiheuttaen luuydinsuppressiota, trombosytopenia, neutropenia ja anemia. Temotsolomidihoidon jälkeen voi ilmetä myelooinen leukemia. Potilaille annetaan yleensä tenotsolomidihoidon aikana keuhkokuumetta ehkäisevää lääkitystä.

Valmistus

Temotsolomidisynteesin ensimmäisessä vaiheessa 4-aminoimidatsoli-5-karboksamidi reagoi natriumnitriittiliuoksen kanssa happamissa olosuhteissa muodostaen diatsoniumsuolan Tämä diatsoniumsuola reagoi metyyli-isosyanaatin kanssa muodostaen temotsolomidia. Metyyli-isosyanaatin suuren myrkyllisyyden ja räjähdysherkkyyden vuoksi on pyritty kehittämään vihreämpiä synteesireittejä, joissa tämä yhdiste on korvattu esimerkiksi vähemmän haihtuvilla etyyli-isosyanaattoasetaatilla tai trimetyylisilyylimetyyli-isosyanaatilla.
Paul Kummer

Paul Kummer (1834–1912) oli saksalainen pappi, opettaja ja luonnontieteilijä. Hänet tunnetaan ennen kaikkea useiden sienilajien nimeäjänä. Elias Magnus Fries oli aiemmin luokitellut helttasienet vain muutamaan sukuun, ja useimmat lajeista olivat suvussa Agaricus. Kummer jakoi helttasienet useampiin sukuihin ja loi nimiä, joista monet ovat edelleen käytössä.
Sienten tai kasvien tieteellisen nimen jälkeen käytettävä määrittäjän lyhenne P.Kumm. tarkoittaa Kummeria. Esimerkkejä hänen määrittämistään sienistä ovat helovahakkaat, suippumadonlakki, suppilomalikka ja kuusilahokka.
Tunturisara

Ulkonäkö

Tunturisara kasvaa 10–40 senttimetriä korkeaksi. Juurakko on pitkä, vankka ja pitkähaarainen. Varsi on pysty, paksu, jäykkä, täyteinen, teräväsärmäinen ja sileä sekä yläosasta karhea. Tyvitupet ovat puna- tai kellanruskeat, kiiltävät, ehytlaitaiset, lavattomat ja pitkään säilyvät. Lehdet ovat ruodittomat, tupelliset ja vartta lyhyemmät. Lehtilapa on 3–7 mm leveä, köliselkäinen ja laidoilta ylöspäin kiertyvä. Lehtien yläpinta on sileä sekä tummanvihreä ja alapinta on himmeä sekä nystermäinen. Kukinnon alimman tähkän tukilehti on kukintoa lyhyempi ja mustakorvakkeinen. Kukinto on monitähkäinen. Emi- ja hedekukat ovat eri tähkissä eli tunturisara on erilaistähkäinen saralaji. Hedetähkiä on yksi tai joskus kaksi ja emitähkiä kaksi tai kolme kappaletta. Hedetähkät ovat kukinnon latvassa ja emitähkät tyvellä. Tähkät ovat 10–35 mm pitkiä, pitkulaisia, lähekkäisiä, pystyjä ja alimmat lyhytperäisiä. Hedekukka on kolmiheteinen, emikukka kaksiluottinen, pullakon ympäröimä. Tähkäsuomut ovat noin 3 mm pitkiä, tylpähköjä, otakärkisiä, kapealti kalvolaitaisia ja mustanruskeita, keskisuoni vihreä. Pullakot ovat 2,5–3,5 mm pitkiä, suonettomia, vaaleanvihreitä tai tummanruskeita, odattomia. Tunturisaran hedelmä on pähkylä pullakon sisällä.
Tunturisara jaetaan kahteen alalajiin: euroopantunturisara (ssp. ridiga, syn. ssp. dacica) ja siperiantunturisara (ssp. arctisibirica). Tunturisara risteytyy jokapaikansaran (Carex nigra) ja vesisaran (Carex aquatilis) kanssa melko yleisesti tunturialueella.

Levinneisyys

Suomessa tunturisaraa esiintyy Pohjois-Lapissa. Utsjoen ja Enontekiön alueella se on hyvin yleinen. Sen eteläisin esiintymispaikka Suomessa on Posiolla.

Elinympäristö

Tunturisara kasvaa tunturikankailla ja -niityillä, pahdoilla, suonreunoilla, purojen varsilla, lumenviipymillä, poluilla ja tienvarsilla. Suomessa se on yleisin paljakalla ja koivuvyöhykkeessä.
HMS Aboukir (1807)

Palvelus

Alus otettiin palvelukseen toukokuussa 1808 Kanaalin laivueeseen päällikkönään George Parker. Se osallistui 1810 Scheldtin alueen operaatioihin ja alus partioi Texelin edustalla 1810-1811. Kesällä 1812 alus oli Itämerellä päällikkönään Thomas Browne kontra-amiraali Sir Thomas Byam Martinin lippulaivana. Kesällä 1813 aluksen päällikkönä oli jälleen Parker ja se lähti 19. kesäkuuta 1813 Välimerelle, jossa aluksen päällikkyyden vastaanotti syyskuussa Norburn Thompson. Alus oli vuonna 1814 Genovassa.
Alus oli  1817-1838 Chathamin reservissä. Se varustettiin heinäkuusta 1823 kesäkuuhun 1824 Chathamissa vastaanottoalukseksi, mikä maksoi 3 834 puntaa. Se muutettiin kesäkuussa 1831 Chathamissa edelleen sairaalalaivaksi. Alus myytiin 16. elokuuta 1838 romutettavaksi J. Lachlanille 4 250 punnalla.
Hoitoresistentit sieni-infektiot

Hoitoresistentit sieni-infektiot ovat sieni-infektioita, joita ei voi hoitaa tunnetuilla sienilääkkeillä. Toukokuussa 2018 tiedemiehet varoittavat, että hoitoresistentit sieni-infektiot yleistyvät maailmalla. Resistenssi antifungaalisia aineita vastaan on kasvanut 30 tai 40 vuotta. Laajasti käytetyt atsolit ovat menettämässä tehoaan. Tiedemiehet sanovat, että yksi syy voi olla antifungaalisten aineiden käyttö maanviljelyssä.
Yhdysvaltojen CDC:n mukaan hoitoresistenteistä sieni-infektioista on tulossa kansanterveysongelma. CDC:n mukaan resistenssi koskee erityisesti Candida-hiivaa, joka aiheuttaa suun ja nielun hiivatulehduksia sekä emättimen hiivatulehdusta. Tiedemiesten mukaan noin 20 prosentilla naisista on jatkuvasti Candida-hiivaa vaginassaan ilman oireita. Sieni-infektion leimahtaminen liittyy usein antibioottikuuriin, mutta myös riskiä kasvattavia ovat raskaus, ehkäisypillereiden käyttö, diabetes ja heikentynyt immuunipuolustus esimerkiksi johtuen kemoterapiasta tai HI-viruksesta. Yhdysvalloissa invasiivisen Candida-hiivatulehduksen saa 46 000 ihmistä joka vuosi. Erään arvion mukaan kuolleisuus on noin 30 prosenttia, mutta siihen vaikuttaa se, että hiivatulehdus iskee herkemmin ennestään sairaisiin. Erään tutkimuksen mukaan kuolleisuus on yksinomaan hiivatulehduksen osalta 19–24 prosenttia.
Yhdysvalloissa verenkiertoon päässyt Candida-infektio on yleisin verenkiertoinfektio. Verenkiertoon päästessään se aiheuttaa 3–13 lisäpäivää vuodeosastolla ja hoitaminen tulee maksamaan 6000–29000 Yhdysvaltain dollaria.
Lisäksi Aspergillus-bakteerit ovat tulleet yhä resistentimmiksi atsoleille. Aspergillus-infektioihin liittyy myös korkea kuolleisuus. Hoitoresistentti Aspergillus-infektio voi kehittyä ihmiselle joka on käyttänyt aikaisemmin antifungaalisia lääkkeitä.
Suudelma ennen kuolemaa

Suudelma ennen kuolemaa (engl. A Kiss Before Dying) on vuonna 1991 ensi-iltaan tullut neo-noir-draamaelokuva, joka perustuu Ira Levinin samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosia esittävät muun muassa Matt Dillon, Sean Young, Max von Sydow ja Diane Ladd. Elokuvan taloudellinen tuotto oli huono, ja Sean Young sai Razzie-palkinnon kaksoisroolistaan huonoimmasta naispääosasta ja huonoimmasta naissivuosasta.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo, ettei elokuva yllä saman kirjan aiheesta vuonna 1956 tehdyn Gerd Oswaldin filmatisoinnin tasolle, ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Suokorte

Ulkonäkö ja koko

Suokorte kasvaa 20–40 cm korkeksi. Sen maavarsistosta nousee puhtaanvihreitä, pystyjä, nivelikkäitä ja sileitä varsia. Varsi on ontto: keskiontelo on pieni, enintään sitä ympäröivien sivuonteloiden kokoinen. Varressa on uurteita sekä kapeita, korkeita harjuja tavallisesti 5–10 kappaletta. Suokorte haaroo usein niukasti ja epätasaisesti, joskus haaroja ei ole ollenkaan. Haarat ovat lähes varren paksuisia, ylöskaartuvia, haarattomia ja selväuurteisia. Suokortteen lehdet ovat vähäisiä, yhdiskasvuisia kiehkuroita, jotka muodostavat hammasreunaisia tuppia varren nivelkohtiin. Vihreät tupet ovat pitkiä ja väljähköjä, ja niissä on tavallisesti 5–10 äimämäistä, mustanruskeaa ja valkolaitaista hammasta. Haarojen tyvitupet ovat kiiltäviä, mustahkoja. Haaran alin nivelväli on selvästi varren tuppea lyhyempi. Käpymäiset, kellanruskeat itiötähkät ovat varren tai toisinaan myös haarojen latvassa. Itiöpesäkkeet ovat perällisten kuusikulmaisten kilpien alapinnalla. Suomessa suokortteen itiöt kehittyvät kesä-elokuussa. Maanpäällinen, vihreä alkeisvarsikko on kaksikotinen ja liuskainen.
Suokortteen voi sekoittaa peltokortteeseen (Equisetum arvense). Peltokortteen erottaa suokortteesta muun muassa siitä, että sillä on erikseen itiötähkällinen kevätverso, sekä haarakas kesäverso, jonka haarojen alin nivelväli on varren tuppea paljon pidempi.

Levinneisyys

Suokortetta tavataan Euroopassa Espanjaa, Portugalia ja Etelä-Venäjää lukuun ottamatta. Levinneisyysalue jatkuu Euroopasta läpi Siperian Tyynelle valtamerelle ja Pohjois-Japaniin saakka. Lajia kasvaa myös Alaskassa ja suurimmassa osaa Kanadan ja Yhdysvaltain pohjoisosia. Suomessa suokortetta tavataan suhteellisen yleisenä koko maassa.

Elinympäristö

Suokorteen tyypillisiä kasvupaikkoja ovat ravinteiset suot, lähdepaikat, suopellot ja niiden ojat ja pientareet. Sitä tavataan myös hiekkaisilla rata- ja maantiepenkereillä.

Muuta

Suokorte on myrkyllinen karjalle, ja niinpä se on ollut ongelmallinen rikkakasvi. Se on aiheuttanut karjakuolemia jouduttuaan soilta kerätyn rehuheinän joukkoon. Kasvin myrkyllisyydestä johtuen sitä on varottava sekoittamasta peltokortteeseen, jota käytetään teen aineksena.
Abdelmajid Ben Belgacem

Seurajoukkueura

Ben Belgacem aloitti ammattilaisuransa US Monastirissa kaudella 2006–2007. Hän toimi joukkueensa vakio hyökkääjänä yhdessä Hichem Essifin kanssa vuosina 2007–2010. Monastirin pudottua Tunisian pääsarjasta kauden 2009–2010 päätteeksi Ben Belgacem siirtyi ES Hammam Sousseen.

Maajoukkueura

Tunisian maajoukkueessa Ben Belgacem pelasi ensi kerran 28. toukokuuta 2009 ystävyysottelussa Sudania vastaan.
HyTest

HyTest Ltd on turkulainen bioteknologiayritys, joka valmistaa monoklonaalisia vasta-aineita ja antigeenejä diagnostiikkateollisuuden raaka-aineiksi ja tutkimuskäyttöön. HyTest on perustettu 1994 ja se on kasvanut vuosien saatossa alansa merkittäväksi toimijaksi. HyTestin tuotevalikoima sisältää muun muassa sydänmerkkiaineita sekä infektiotauteihin ja autoimmuunisairauksiin liittyviä reagensseja. Yritys on yksi maailman johtavista troponiini I:n ja troponiini I-T-C kompleksin toimittajista. HyTestin troponiini I-T-C kompleksi on valittu kansainväliseksi referenssimateriaaliksi, jota on saatavilla NISTistä. HyTest on ISO 9001:2015 sertifioitu yritys.
Glykogenolyysi

Glykogenolyysi on hiilihydraattien aineenvaihdunnan tapahtuma, jossa kehon soluihin varastoitunut glykogeeni pilkkoutuu glukoosi-1-fosfaatiksi. Ihmisillä ja monilla muilla eliöillä glykogenolyysi tapahtuu lähinnä maksan ja luurankolihasten solujen solulimassa sillä vain näissä kudoksissa glykogeeniä on merkittävästi. Glykogenolyysi ei tarkoita ravinnon (kuten lihan) mukana tulleen glykogeenin pilkkoutumista.
Glukogenolyysissä pyrkimyksenä on saada maksa vapauttamaan glukoosia verensokeriksi muiden kehon solujen käyttöön. Tapahtuma kohottaa verensokeria perustasoa suuremmaksi hetkellisesti tai ylläpitää sitä suunnilleen samana jos se on vaarassa laskea. Tämän ohella tapahtuma voi, erityisesti lihassolujen kohdalla, lisätä vain solujen omaa energiansaantia glykogeenivarastoistaan ilman että ne ruokkivat muita soluja verensokeria kohottamalla.
Glykogenolyysiä lisäävät lähinnä glukagoni ja epinefriini, vaikka muitakin vähemmän keskeisiä tekijöitäkin on. Glukagoni ja epinefriini erittyvät verenkiertoon, kiertävät siellä ja sitoutuvat lopulta omiin reseptoreihinsa vaikuttamiensa solujen pinnoilla.
Glukagoni saa aikaan glykogenolyysin lähinnä vain maksassa. Maksa ylläpitää glukagonin vaikutuksesta verensokeria esimerkiksi ruokailuiden välissä tai paastossa. Epinefriini taas saa glykogenolyysin aikaan maksassa ja luurankolihaksissa. Epinefriini kohottaa verensokeria sen perustasoa korkeammalle akuutin stressireaktion aikana, jonka on laukaissut vaikkapa liikunta tai pelästyminen. Stressin aikana keho valmistautuu ennakoivasti suuriin fyysisiin suorituksiin, jonka vuoksi verensokerikin kohoaa normaalia enemmän koska sitä ennakoidaan kuluvan hetken kuluttua enemmän.

Haarojen α1→6 sidosten pilkkominen

Glykogeeni sisältää haaroja, jotka koostuvat α1→6 -sidoksista. Glykogeenifosforylaasi jatkaa α1→4 -sidosten pilkkomista glukoosi kerrallaan kunnes se saapuu kohtaan, jossa on α1→6 -haara, jota se ei voi pilkkoa. Suorassa ketjussa pilkkoutuminen pysähtyy kolmen glukoosin päähän haarautuneest glukoosista ja haaraumassa neljän glukoosin päähän haarakohdasta.
Haaroituksenpurku-entsyymi (EC 3.2.1.33, eng. debranching enzyme) käsittelee haarakohdan. Se siirtää ensin α1→6 -sidoksella kiinni olevasta glukoosista kolmen glukoosin ketjun α1→4 -sidoksella toisen ketjun päähän. Haaraumassa on nyt vain yksi glukoosi ja siitä eteenpäin suoraan etenevässä α1→4 -ketjussa on 6.
Sitten haaroituksenpurku-entsyymi poistaa haaran glukoosin pelkkänä glukoosina hydrolyyttisesti (ei fosforylyyttisesti). Heksokinaasi muuntaa tämän glukoosin glukoosi-6-fosfaatiksi, joka menee sitten yleensä glykolyysiin. Jäljelle jääneen suoran ketjun pilkkoo glykogeenifosforylaasi kuten ylemmässä osiossa on kuvailtu.
Viljo Pousi

Viljo Anton Pousi (17. tammikuuta 1918 Kymi – 6. tammikuuta 1981 Kotka) oli suomalainen poliitikko, joka toimi muun muassa Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattisen liiton kansanedustajana (1966–1970) ja kunnanvaltuutettuna Karhulassa (1951–1976) sekä Sosialistisen työväenpuolueen puoluevaltuuston puheenjohtajana. Pousi vaikutti erityisesti ay-liikkeen piirissä ja Metallityöväen liitossa. Kansanedustajakauden jälkeen Pousi työskenteli eläkkeelle jäämiseensä (1980) asti Kulloossa Neste Oyn työturvallisuustarkastajana.
W (yhtye)

Historia

W debytoi 3. tammikuuta 2004 Hello! Projectin 2004 talvikonsertissa. W:hen kuuluivat Ai Kago ja Nozomi Tsuji, jotka molemmat jättivät Morning Musumen 1. elokuuta 2004.
Nimellä "W" he julkaisivat kaksi albumia, kuusi singleä, yhden kuvakirjan, 50W, ja yhden esseekirjan, U+U=W.
W:n keräilykorttisarjaan (W トレーディングカード W+U+T, suomeksi W Keräilykortit W+U+T), joka julkaistiin 29. lokakuuta 2004, kuuluu 108 korttia: 81 tavallista, 18 erikois-A -korttia ja 9 erikois-B -korttia. Jokainen pakkaus sisältää 6 pakkaa.
W:n tuleva levy ja single peruttiin Ai Kagon tupakointiskandaalin vuoksi.
Tie 37 (Viro)

Kantatie 37 kulkee Keski-Virossa Põltsamaan kaupungin keskustasta Jõgevan kaupungin länsipuolelle kantatielle 39.

Tien kulku

Kantatie 37 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien kautta:
Harold Thomas

Harold Joseph Thomas (Bundoo) (s. 1947 Alice Springs, Australia) on Australian aluperäiskansoihin kuuluva taiteilija ja aktivisti, joka on myös suunnitellut Australian aboriginalien lipun. Hänen äitinsä kuului Luritja -kansaan ja isänsä Wombai -kansaan.
Kun hän oli seitsemän vuotta vanha hänet vietiin anglikaaniseen aboriginalipojille tarkoitettuun kouluun. Hänen ollessaan yksitoista vuotta hänet siirrettiin papin perheeseen kasvattilapseksi Willungaan, Etelä-Adelaideen, Etelä-Australiassa. Hän oli ainoa aboriginalilapsi koulussa, mutta sai ystäviä ja hänestä tehtiin jalkapallojoukkueen kapteeni. Ollessaan seitsemäntoista hän alkoi opiskella stipendin turvin South Australia School of Artissa, ja hänestä tuli ensimmäinen aboriginali joka on valmistunut tästä instituutista. Hän opiskeli myös myöhemmin sosiaaliantropologiaa Adelaidessa. Opiskelunsa aikana hän alkoi osallistua kasalaisoikeusliikkeen toimintaan. Hänestä tuli myös kunniatohtori Adelaiden yliopistoon. 
Thomas meni vuonna 1970 naimisiin vaimonsa Shirley kanssa, ja alkoi työskentelemään tutkivana taiteilijana Etelä-Australian museossa. Siellä ollessaan hän suunnitteli aboriginalien lipun joka liehui ensimmäisen kerran Viktorianaukiolla Adelaidessa Kansallisena Aboriginalien päivänä 12. heinäkuuta 1971. Vuonna 1994 Cathy Freeman aiheutti kohun juoksemalla kunniakierroksen Kansainyhteisön kisoissa heiluttaen aboriginalien lippua Australian lipun kanssa, hän teki saman tempun vuonna 2000 Sydneyn olympialaisissa.

Vuonna 2016 Harold Thomas voitti 33. Telstra National Aboriginal and Torres Strait Islander Art Awards (NATSIAAs) maalauksellaan Tribal Abduction, palkinnon summa oli 50 000 dollaria.