google/wiki40b huggingface dataset:
Twi’lek

Twi’lek on fiktiivisessä Tähtien sodan maailmassa esiintyvä rotu, jota tavataan usein varsinkin oheiskirjallisuudessa. Ne ovat palvelleet sekä Galaktista Imperiumia ja Kapinaliittoa. Nimeä twi’lek ei ole mainittu yhdessäkään elokuvassa, mutta eräässä Kloonien hyökkäyksen kohtauksessa Twi’lek jedi kaataa taisteludroidin Voiman avulla.

Yleistietoa

Twi’lekeillä on värikäs iho ja kaksi häntää – joita kutsutaan nimellä lekku (yksikössä lek) – jotka tulevat heidän päästään. Nimi ”twi’lek” tulee sanoista ”twin lekku”. Osa twi’lekin aivoista kasvaa lekkun tyveen ja yleensä heillä on kaksi lekkua, vaikkakin on mahdollista että joillakin voi olla kolme tai neljä. Twi’lekit ovat luonnollisesti täysin hiuksettomia, lukuun ottamatta heidän kulmakarvojaan. Tunnettuja twi’lekien värejä ovat valkoinen, vihreä, sininen, punainen, oranssi, ruskea, keltainen ja violetti. Harvinaisimpia ovat punaihoiset Lethanit, joista seuraavaksi harvinaisimmat ovat sini-ihoiset Rutianit. Vihreä on puolestaan kaikista yleisin ihon väri.
Naispuoliset twi’lekit ovat palkitut luonnollisella kauneudellaan ja sulavaliikkeisyydellään ja tästä syystä heitä myydäänkin usein orjiksi ja tanssijoiksi rikollisjohtajille ja useat muut ovat töissä tanssijoina juottoloissa.

Kotiplaneetta

Expanded Universen mukaan, Ryloth on twi’lekeiden kotiplaneetta. Siellä ne asuvat luolissa, joita sijaitsee asuttavalla osalla planeetasta ja jokaisessa luolassa asuu eri klaani.
Arabiantiira

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 32–34 cm, siipien kärkiväli 75–83 cm ja paino 113–142 g. Arabiantiira muistuttaa kalatiiraa, josta sen juhlapuvussa erottaa mustaan päälakeen ja harmaaseen kurkkuun rajautuva puhtaanvalkoinen poski. Sukupuolet ovat samanvärisiä, nuori lintu muistuttaa nuorta kalatiiraa.

Esiintyminen

Arabiantiira pesii laikuittaisesti Arabian niemimaata ympäröivillä rannikoilla ja saarilla Intian valtameressä, Punaisella merellä, Persianlahdella, Arabianmerellä ja paikoin Afrikan itärannikolla. Lajin elinympäristön ala on 259 000 neliökilometriä ja maailman populaation koko on noin 600 000 yksilöä. Ernst Hartert kuvaili lajin holotyypin Al Fawista Irakin eteläosasta. Se on enimmäkseen muuttolintu, joka talvehtii Intian valtamerellä, Intian niemimaan länsiosissa ja Afrikan etelärannikoilla, tavallisesti kaukana merellä. Lepäilevät muuttoparvet voivat joskus olla hyvin suuria, esimerkiksi Omaniin kuuluvalla Masirahilla tavattiin vähintään 70 000 yksilöä.

Elinympäristö

Arabiantiiran pesimäympäristöä ovat koralliriutat, hiekkarannat ja rannikon tuntuman lammikot ja hiekkadyynit.

Lisääntyminen

Laji elää yhdyskunnissa, joissa on yleensä 10–200 paria, joskus jopa 900. Pesä on avoimesti maassa ja naaras munii siihen tavallisesti kaksi munaa. Pesimäbiologia tunnetaan puutteellisesti.

Ravinto

Ruokavalion muodostavat pikkukalat ja hyönteiset.
Paavo Pikkarainen

Paavo Pikkarainen (1935 Oulainen – 23. elokuuta 1998) oli suomalainen jääkiekkoilija, joka kuitenkin tunnetaan parhaiten työstään Oulun Kärppien juniorityön parissa.
Pikkarainen oli Kärppien ensimmäinen toiminnanjohtaja, toimien tehtävässä vuodesta 1974 (sama vuosi, jolloin Kärpistä tuli jääkiekon erikoisseura) aina vuoteen 1986. Pikkarainen loi myös Ouluun nuorille jääkiekkoilijoille ”Korttelisarjan”, joka on yhä edelleen toiminnassa.
Tähtiniemen silta

Mitat

Tähtiniemen silta on kokonaispinta-alaltaan (20 929 m²) Suomen suurin ja kokonaispituudeltaan toiseksi pisin Raippaluodon sillan jälkeen. Sen kokonaispituus on 924 metriä ja hyötyleveys 22 metriä, pohjoispäässä liki 30 metriä. H-kirjaimen muotoinen pyloni ulottuu 105 metrin korkeuteen järven pinnasta. 12-aukkoisen sillan pisin jänne on 165 metriä, toiseksi pisin on 127 metriä.

Rakenne

Suunnittelukilpailuvaiheessa sillan pyloni oli terästä, mutta se toteutettiin teräsbetonisena. Pyloni on paikallavalua ja tehty kiipeävällä muottikalustolla. Sillan kannen tukena on kaksi sillan pituussuuntaista teräksista hitsattua palkkia, joiden korkeus on noin 3,3 metriä, lisäksi niiden välissä on sekundäärinen kannatin. Pääpalkkien väli on 14 metriä. Silta kannen teräsrunkoon kuuluu vielä poikittainen teräspalkisto. Kannen teräsrakenne työnnettiin paikoilleen perinteisesti maatukien takaa vaiheittain siirtäen. Sillan kansilaatta on valettu 45 osassa. Koska pääpalkit ovat korkeita, vinoköysiä on vain kuusi kummallakin siltakannen reunalla, paksuimmat köydet ovat halkaisijaltaan noin 200 millimetriä. Vinoköydet on sijoitettu harppumaisesti eli samansuuntaisesti.

Tekijät

Tähtiniemen silta perustuu Tielaitoksen vuonna 1988 järjestämään rakennusinsinööritaitokilpailuun. Kilpailu oli kutsukilpailu neljälle toimistolle, ehdotuksia tuli kaikkiaan 10. Kilpailun voitti oululainen suunnittelutoimisto SuunnitteluKortes ehdotuksellaan Heinolan Tähti. Toimisto saksalaisine kumppaneineen myös suunnitteli sillan. Suunnittelusta vastasivat insinööri Algot Kettunen, tekniikan lisensiaatti Esko Järvenpää ja insinööri Pentti Pohjola. Vinoköysiosuuden ja pylonin pääsuunnittelija on diplomi-insinööri Wilhelm Zellner saksalaisesta insinööritoimisto Leonhart, Andrä und Partner GmbH:sta. Suunnittelukilpailuvaiheessa oli konsulttina myös diplomi-insinööri, arkkitehti Jussi Tervaoja. Sillan teräsrakenteet toimitti ja asensi ylivieskalainen PPTH Teräs. Muutoin sillan urakoi YIT-Yhtymä, joka suunnitteli itse sillan vedenalaiset paalutetut peruslaatat. Tähtiniemen sillan rakentaminen maksoi yhteensä 165 miljoonaa markkaa.
James Bailey

Ura

Bailey pelasi yliopistokoripalloa Rutgersin yliopistossa vuosina 1975–1979. Hän osallistui NBA:n vuoden 1979 varaustilaisuuteen, jossa Seattle SuperSonics varasi hänet tilaisuuden kuudentena pelaajana. Bailey aloitti NBA-uransa myös samassa seurassa. Hän edusti seuraa marraskuuhun 1981 asti, jonka jälkeen hänet kaupattiin New Jersey Netsille. Bailey edusti seuraa loppukauden ja pelasi osan seuraavasta kaudesta seurassa, kunnes hänet myytiin marraskuussa 1982 Houston Rocketsille. Hän pelasi Houstonissa uransa tilastollisesti parasta kauttaan, sillä hän teki kaudella 1982–1983 seuran paidassa 14,1 pistettä ottelua kohden. Bailey pelasi seurassa myös seuraavan kauden, mutta lokakuussa 1984 hänet kaupattiin San Antonio Spursille. Lähes kolme viikkoa tämän jälkeen Spurs möi hänet edelleen New York Knicksille, jossa hän pelasi kauden 1986–1987.
Kauden jälkeen hänet myytiin Cleveland Cavaliersille, joka möi Baileyn oikeudet edelleen Phoenix Sunsille. Hän pelasi uransa viimeisen NBA-kauden myös Sunsissa. NBA:n jälkeen Bailey pelasi Italiassa Scala Veronassa. Hän edusti seuraa koko kauden 1988–1989 sekä yhdeksän pelin ajan kaudella 1989–1990. Tämän jälkeen Bailey pelasi Fabriano Basketissa kolme peliä kaudella 1990–1991.
Kincsem

Sukutausta

Kincsemin isä oli brittiläisperäinen ori Cambuscan, jonka ansioihin lukeutui maineikkaan July Stakes -kilpailun voitto. Unkarin ratsastusseura oli ostanut 12-vuotiaan Cambuscanin 5 500 guinean hinnalla Unkarin kansalliseen hevossiittolaan Kisbériin, jossa se astui kaikkiaan kahdeksan vuotta. Emä taas oli Water Nymph, jonka isän Cotswoldin ratsastusseura oli niin ikään tuottanut Britanniasta. Cotswold oli mitäänsanomaton kilpahevonen, jolla oli tilillään toinen sija Royal Hunt Cupissa ja joitain voittoja vähäpätöisissä kilpailuissa.
Kincsem polveutui kahta kautta Slaneen, erääseen Britannian parhaista siitosorista: se oli sen isänemänisä ja emänemänemänisä.

Kasvatus

Kincsemin omistaja oli alle 30-vuotias Ernő Blaskovich, jolle englannintäysveristen jalostuksesta oli kehkeytynyt intohimo. Hän piti varsojaan Tápiószentmártonissa sijainneessa siittolassa vuoden vanhoiksi asti, kunnes myi ne eteenpäin. Vuonna 1875 Blaskovichilla oli hallussaan seitsemän varsaa, joista hän onnistui myymään viisi paroni Alex Orczylle. Orczy ei huolinut Kincsemiä ja erästä orivarsaa, joita hän piti keskinkertaisina. Kincsem oli pieni, laiha ja likaisen ruosteisenvärinen tammavarsa, jolla oli tapana makailla laitumella. Nimen Kincsem ("Aarteeni") sen arvellaan saaneen joko säälistä tai pilan päiten.
Erään tarinan mukaan Kincsem varastettiin sen ollessa vuoden ikäinen. Kun varkauteen syyllistyneet mustalaiset saatiin kiinni, heidän johtajaltaan kysyttiin, miksi he olivat valinneet kaikkien hevosten joukosta juuri Kincsemin, joka oli vaatimattoman näköinen, maksanrautias tammavarsa. Hän oli vastannut että ulkonäöstään huolimatta Kincsem oli joukon paras hevonen, ja että siitä tulisi vielä suuri voittaja.
Blaskovich päätti alkaa kilpailla Kincsemillä itse. Hän lähetti hevosen koulutettavaksi englantilaissyntyiselle, sittemmin Unkariin asettuneelle Robert Hespille, joka tunnettiin värikkäänä persoonana. Hesp oli vaativa kouluttaja, joka juoksutti hevosia paljon. Kincsem yllätti kouluttajansa; kun laiska hevonen lähti liikkeelle, se kiisi ennennäkemätöntä vauhtia. Kun tamma oli kahden vuoden ikäinen, sitä päätettiin kokeilla kilparadalla Saksassa.

Kuolema

Kincsem kuoli ähkyyn 13-vuotissyntymäpäivänään 17. maaliskuuta 1887 pian viimeisen varsansa saatuaan. Suositun kilpahevosen poismeno johti maansuruun. Liput laskettiin puolitankoon, ja sanomalehtien sivuilla oli mustat surureunat.
Kincsemin luuranko on taltioituna Unkarin maatalousmuseossa Budapestissä.
Kurmitsajuoksija

Koko ja ulkonäkö

Kurmitsajuoksijan pituus on noin 15 senttiä. Paino on 15,5–19,5 grammaa. Pyrstön pituus koirailla on noin 3 senttiä ja naarailla 3,5 senttiä. Kurmitsajuoksija poikkeaa ulkonäöltään sen verran muista pyyjuoksijoista, että se luokitellaan omaan sukuunsa. Se näyttää pienen pullean kurmitsan, tavallisen pyyjuoksijan ja kiurun risteymältä. Juostessaan se muistuttaa jonkin verran myös pientä aavikkojuoksijaa.
Koiraan selkäpuolen, niskan ja pään yläosan höyhenet ovat pääosin punertavanruskeat, mutta höyhenten reunojen musta ja kermanvalkea väri tekevät höyhenpuvusta hieman kirjavan. Kermanvalkeassa naamassa on kullankeltainen vivahdus. Kaulan sivuilla, silmien takana on myös juova. Kurkku on valkoinen, lukuun ottamatta höyhenten kärkien vaaleaa kullankeltaista sävyä. Kullankeltaista rintaa täplittävät ruskeat ja valkokärkiset höyhenet. Kuvun alaosat ovat reunoilta valkoiset ja muualta kermanvaaleat, kuvun yläosissa on mustaa ja kiertävää täplitystä. Takapuolen ja pyrstön tyviosan höyhenet ovat vaaleanruskeat, kärjistä kellertävämmät. Pyrstön kärjen höyhenet ovat tummanruskeat, valkoiset reunat pois lukien. Pyrstön alapinta on kokonaan valkoinen. Siivissä on selvät mustavalkeat kuviot. Naaraat ovat pääosin koiraiden värisiä, mutta niiden rinta on punertavanruskeampi. Lisäksi niiden tummanruskeissa uloimmissa siipisulissa on enemmän valkoista. Nokan väri vaihtelee lajilla keltaisesta vaaleanvihreään. Jalat ja varpaat ovat valkeat tai kermankeltaiset.

Levinneisyys ja elinympäristö

Kurmitsajuoksijan levinneisyys kattaa kapean kaistaleen Saharan eteläpuolella. Alue ulottuu vyönä läpi Senegalin, Mauritanian, Malin, Burkina Fason, Ghanan, Benininin, Nigerin, Nigerian, Kamerunin, Tšadin, Ugandan, Etiopian, Sudanin ja Pohjois-Kenian. 
Kurmitsajuoksijan elinympäristöä ovat kuivat ja hiekkaiset pensaikot, avoimet savannit, akaasiasavannit ja harvapensaikkoiset ruohikkoalueet.

Elintavat

Kurmitsajuoksijat liikkuvat yksin tai pareittain ja ovat pääosin yöaktiivisia. Ne kätkeytyvät hyvin ruohikkoon. Säikytettynä ne nousevat lentoon jäykin, hieman perhosmaisin siiveniskuin. Tuntiessaan itsenä uhatuksi kurmitsajuoksija kyyristyy. Lajin ääntely koostuu matalista vihellyshuudoista. Länsi-Afrikassa kurmitsajuoksijat ovat osin muuttolintuja, Itä-Afrikassa ne ovat paikkalintuja.
Kurmitsajuoksijan ravinto koostuu siemenistä, termiiteistä ja muista hyönteisistä. Ne saavat tarvitsemansa veden ravinnosta, joten ne selviävät sellaisillakin alueilla, joilla vettä on vähän tai ei ollenkaan.

Lisääntyminen

Kurmitsajuoksijoiden pesimäkausi vaihtelee elinalueen mukaan. Etiopiassa laji lisääntyy maaliskuussa, Keniassa joulu-tammikuussa ja Senegalissa syys-joulukuussa sekä tammi- ja maaliskuussa. Pesä on tukevassa hiekassa oleva syvennys, jossa ei ole kasvillisuutta. Toisinaan pesää reunustavat pienet kivet. Pesyeeseen kuuluu tavallisesti kaksi kermanvalkeaa munaa, joissa on mustia ja ruskeita läiskiä. Munat painavat vain 2–3 grammaa. Vain koiras hautoo munia. Lajin poikastenhoitoa ei tunneta, mutta ainakin muilla heimon lajeilla hoitovastuu on koiraalla.
Gripenberg

Gripenberg on ruotsalainen ja suomalainen aatelissuku, jonka yksi sukuhaara on Suomen aatelissa kohotettu vapaaherralliseen säätyyn. Ruotsin vallan aikana suvussa oli paljon upseereita ja Suomen autonomian aikana monia korkeita virkamiehiä, myöhemmin myös taiteen ja kulttuurin edustajia. Suvun vaakunassa on kuvattuna taruolento aarnikotka eli griippi (ruots. grip).
Suku on lähtöisin Ruotsin Itä-Götanmaalta. Vanhin tunnettu jäsen on vuonna 1659 kuollut Jakob Jöransson Witte, joka oli Svärtingetin kartanon lampuotivouti Östra Enebyn pitäjässä. Hänen poikansa, rykmentinkirjuri Johan Wittman muutti 1671 Suomeen ja aateloitiin vuonna 1678 nimellä Gripenberg. Suku introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen kaksi vuotta myöhemmin aatelisena sukuna numero 931. Gripenbergit immatrikuloitiin Suomen aateliin vuonna 1818 numerolla 69. Senaattori Sebastian Gripenberg kohotettiin Suomessa vuonna 1865 vapaaherraksi, ja introdusoitiin Suomen Ritarihuoneeseen vapaaherrallisena sukuna numero 48. Vapaaherrallisella sukuhaaralla on tunnuslause Caesari et patriae ("Keisarille ja isänmaalle"). Neljä Gripenbergin suvun jäsentä toimi autonomian aikana Suomen senaatin talousosaston jäseninä.
Suvun alkuperäinen päämieslinja on kadoksissa, sillä viimeisen päämiehen tai hänen jälkeläistensä vaiheista Venäjällä vuoden 1917 jälkeen ei ole tietoa. Suomalaisen aatelissuvun edustajia muutti 1900-luvun lopulla Ruotsiin, jossa muutama sukuhaara sai 1973 ja 1985 uudelleen edustusoikeuden Ruotsin ritarihuoneella.
Arkkiherttua

Arkkiherttua oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan alueella käytetty arvo kuninkaan ja herttuan välissä. Se oli liian harvinainen ja merkitykseltään liian vaihteleva, jotta sen aseman voisi määritellä tarkasti. Ehkä tunnetuimpia arkkiherttuoita olivat Itävaltaa hallinneet Habsburgit, jotka käyttivät titteliä 1400-luvulta vuoteen 1918 saakka (vuodesta 1804 Itävallan keisariuden rinnalla).
Aatto Sonninen

Henkilöhistoria ja ammattiura

Sonnisen vanhemmat olivat opettaja Albanus Sonninen ja Edla Maria Nuutinen ja puoliso vuodesta 1946 opettaja Eeva Katri Reunanen. Sonninen tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1942 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1950. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1956, jolloin hän sai myös puhe- ja äänihäiriöiden sekä korva-, nenä- ja kurkkutautien erikoislääkärin pätevyydet. Uransa alkuvuosina Sonninen toimi useiden eri sairaaloiden palveluksessa ja teki alansa opintomatkoja Yhdysvaltoihin ja lukuisiin maihin Euroopassa. Professorin arvonimi Sonniselle myönnettiin 1981.
Väinö Löyskä

Väinö Johannes Löyskä (s. 23. toukokuuta 1898 Viipuri) oli suomalainen arkkitehti.

Henkilöhistoria ja ammattiura

Löyskän vanhemmat olivat rakennusmestari Eljas Löyskä ja Xenia Matilda Westerinen ja puoliso arkkitehti Tuulikki Suonivaara-Löyskä. Myös Väinö Löyskän nuoremmasta veljestä Toivo Löyskästä tuli arkkitehti. Löyskä pääsi ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta lyseosta 1919 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1925. Valmistuttuaan hän työskenteli useissa eri arkkitehtitoimistoissa Helsingissä, Helsingin kaupungin asemakaavaosatolla ja Viipurissa Uno Ullbergin toimistossa 1925−1929. Viipurin kaupungin rakennuskonttorin palveluksessa Löyskä oli 1930−1937, Viipurin Sahateollisuuskoulussa ja Viipurin Teollisuuskoulussa hän opetti 1925−1928, Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulussa 1929−1937 ja Lappeenrannan teknillisessä oppilaitoksessa 1945−1965. Viipuriin Löyskä suunnitteli useita rakennuksia veljensä kanssa. Muualle Suomeen hän suunnitteli rakennuksia paljon vaimonsa kanssa peruustamassaan toimistossa, jota pariskunta piti vuoteen 1968 asti.
Löyskä esiintyi vuonna 1924 tehdyssä dokumentaarisessa, komediallisessa Polyteekkarifilmi-mykkäelokuvassa, esittäen itseään.
Alexandre Geijo

Ura

Geijo aloitti ammattilaisuransa sveitsiläisestä Neuchâtel Xamaxista, jossa hän pelasi yhden kauden. Tämän jälkeen hän muutti Espanjaan ja siirtyi Málagan reservijoukkueeseen. Kaudella 2002–2003 hän pelasi ensimmäisen ottelunsa edustusjoukkueessa. Kolmen kauden aikana otteluita kertyi edustusjoukkueessa lopulta 15. Kaudet 2005–2007 Geijo edusti Xereziä, jossa hän oli joukkueensa tärkeimpiä pelaajia. Ensimmäisellä kaudellaan hän teki 13 maalia. 
Kaudeksi 2007–2008 Geijo siirtyi Levanteen, joka pelasi maan pääsarjassa. Joukkue ajautui kuitenkin kauden aikana talouskriisiin ja putosi lopulta pääsarjasta sen päätteeksi. Geijo oli viidellä maalillaan joukkueensa toiseksi paras maalintekijä.
Toisen kautensa valencialaisseurassa hän aloitti vahvasti tehden kymmenen maalia ennen vuoden 2008 päättymistä.
28. heinäkuuta 2009 Geijo teki nelivuotisen sopimuksen Racing Santanderin kanssa. 1. helmikuuta 2010 siirtoikkunan loppuhetkillä hän siirtyi italialaiseen Udineseen.
Kesällä 2010 Geijo siirtyi kauden kestävällä lainasopimuksella espanjalaisseura Granadaan. 30. lokakuuta 2010 hän teki hattutempun vanhaa seuraansa Xereziä vastaan. Vajaa kuukausi 13. marraskuuta 2010 myöhemmin hän jatkoi maali-ilotteluaan, kun hän onnistui tekemään neljä osumaa Barcelonan reservijoukkuetta vastaan.
Erik Bergkvist

Ura

Bergkvist on valmistunut kansantaloustieteen tohtoriksi vuonna 2001 Uumajan yliopistosta. Hänen väitöskirjansa oli nimeltään ”Freight Transportation: Valuation of Time and Forecasting of Flows".
Bergkvist on toiminut Västerbottenin lääninhallituksen puheenjohtajan vuodesta 2008. Hän on myös toiminut Ruotsin sosiaalidemokraattien puoluehallituksen jäsenenä vuodesta 2009 lähtien. Bergkvist on myös Itämerikomission jäsen sekä Norrlandsfondenin ja Almi Nordin varapuheenjohtaja.
Aikaisemmin Bergkvist on toiminut Uumajan Energian (2002-2006), Uumajan kunnan kulttuurilautakunnan (2002-2006) sekä Uumajan työväenyhdistyksen (2001-2009) puheenjohtajana.
Punatähdet

Punatähdet (1995-) on "agit-rockia" soittava suomalainen huumoriyhtye. Kekkosen ajan Suomen vasemmistonostalgiaa ja savolaisuutta yhdistelevä kokoonpano sai alkunsa Helsingin yliopiston poliittisen historian opiskelijoiden bändinä 1990-luvun puolivälissä. Vuonna 2007 se julkaisi ensimmäisen pitkäsoittolevynsä YYA. Yhtyeen keskushahmot ovat Jan Erola ja Jaakko Lyytinen.
Yhtye on esiintynyt kokoomuksen, sdp:n, vasemmistoliiton ja vihreiden tilaisuuksissa sekä muun muassa Tarja Halosen presidentinvaalivalvojaisissa (2006), ajanut Suomeen rauhantahtoista neuvostovalmisteista atomivoimaa, puolustanut pätkätyöläisten asemaa ja nostanut esille unohdettua Suomen Interviisu-historiaa.
La Giralda

La Giralda on Sevillan katedraalin 104 metriä korkea kellotorni ja yksi tunnetuimpia maamerkkejä Espanjan Sevillassa. Vuosina 1184-96 pystytetty La Giralda rakennettiin alun perin viereisen moskeijan minareetiksi ja vartiotorniksi. Se edusti almohadien arkkitehtuuria. Kristityt valloittivat kuningas Alfonso X:n johdolla Sevillan takaisin muslimeilta vuonna 1248. Moskeija purettiin ja sen paikalle rakennettiin katedraali. Minareetti muutettiin sen kellotorniksi.
Vuonna 1356 tornia ravisteli voimakas maanjäristys, joka tuhosi tornin kuparikupolit. Tornia uudistettiin vuosina 1560-1568, jolloin sitä muun muassa korotettiin neljällä kerroksella. Kupolien tilalle pystytettiin italialainen Faith -pronssipatsas.
La Giralda lisättiin yhdessä Sevillan katedraalin kanssa UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuonna 1987.
Amazonas (departementti)

Amazonas on yksi Kolumbian 32 departementista. Sen pääkaupunki on Letícia, pinta-ala 109 665 km² ja asukasluku vuonna 2009 oli 71 190 henkeä.
Departementti on osa Amazonin sademetsäaluetta. Siellä sijaitsevat Amacayacun ja  Cahuinarin kansallispuistot. Departementissa elää monien eri intiaaniheimojen edustajia, osa heistä 25 reservaatissa.
Vitun neljätoista

Juoni

14-vuotias Emma kutsutaan isoveljensä kavereiden bileisiin, joissa Emma juo liikaa, sammuu ja joutuu raiskatuksi.
Edgars Masaļskis

Ura

Masaļskis aloitti uransa kaudella 1996–97 Latvian jääkiekkoliigassa HK Lido Nafta Rigan ja HK "Laterna" Rigan joukkueissa. Kaudella 1997–98 ura jatkui Itä-Euroopan liigassa HK Riian joukkueessa. Kaudet 1998–2002 kuluivat edelleen Itä-Euroopan- ja Latvian liigassa pelanneessa HK Liepājas Metalurgsin joukkueessa. Kaudella 2001–02 Masaļskis palkittiin Itä-Euroopan liigan parhaana maalivahtina. Kaudella 2002–03 Masaļskis pelasi venäläisessä Sibir Novosibirskin joukkueessa Venäjän jääkiekon superliigassa, HK Liepājas Metalurgsissa Itä-Euroopan liigassa sekä ruotsalaisessa Mörrum GoISissa Allsvenskan Southissa. Kauden 2003–04 Masaļskis pelasi HK Riga 2000:n joukkueessa Itä-Euroopan- ja Latvian liigassa.
Kaudella 2004–05 Masaļskis pelasi tšekkiläisessä Extraligassa HC Karlovy Varyn ja Dukla Jihlavan joukkueissa. Dukla Jihlavassa Masaļskis pelasi osan kaudesta tšekkiläisessä 1. ligassa. 1. ligassa hän pelasi kaudella myös IHC Pisekissä. Kaudella 2005–06 Masaļskis pelasi venäläisessä Neftyanik Almetievskin joukkueessa Vysšaja Ligassa. Kaudella 2006–07 Masaļskis pelasi Dinamo Minskin ja Junost Minskin (HC Minsk) joukkueissa Valko-Venäjän jääkiekkoliigassa. Osan kaudesta hän pelasi saksalaisessa Oberligassa EHC Freiburgissa. Kaudeksi 2007–08 Masaļskis siirtyi Valko-Venäjän jääkiekkoliigassa (BHL) pelaavaan Metallurg Zhlobiniin. Kaudeksi 2008–09 Masaļskis siirtyi latvialaiseen Dinamo Rigan joukkueeseen, joka pelaa KHL:ssä. Saman kauden aikana Masaļskis siirtyi pelaamaan Saksaan, DEL:ssä eli maan korkeimmalla sarjatasolla pelaavaan EV Duisburg Die Füchseen. Kaudella 2009–2010 Masaļskis pelasi KHL:ssä Dinamo Rigan joukkueessa. Kaudeksi 2010–2011 hän siirtyi Jugra Hanty-Mansijskiin. Masalskis toimi Mihail Birjukovin kakkosvahtina HC Jugrassa kaudet 2010–11 sekä 2011–12. Kaudeksi 2013–14 Masalskis siirtyi Jugrasta Slovakian Extraligan HK SKP Popradin riveihin palatakseen sieltä seuraavaksi kaudeksi takaisin KHL:aan, Dinamo Rigan joukkueeseen. Kaudet 2015–16 ja 2016–17 Masalskis pelasi KHL:ssa Lada Togliattin riveissä.

Kansainväliset ottelut

Masaļskis pelasi vuosina 1999–2000 Latvian joukkueessa junioreiden B-sarjan maailmanmestaruuskilpailuissa. Vuoden 2002 jääkiekon A-sarjan maailmanmestaruuskilpailuista lähtien Masaļskis on pelannut Latvian joukkueessa.
Masaļskis pelasi Yhdysvaltain Salt Lake Cityssä järjestetyissä talviolympialaisissa vuonna 2002 sekä Italian Torinossa järjestetyistä talviolympialaisissa vuonna 2006. Masalskis torjui maalilla kaikki neljä Latvian ottelua myös Kanadan Vancouverissa järjestetyissä Olympialaisissa. Masalskis pelasi upean ottelun Latvian viimeisessä ottelussa Olympiakisoissa 2010, jossa hän pysäytti 47 laukausta 2–3 jatkoaikatappiossa Tšekkiä vastaan.
Jääkiekon MM-kisoissa 2008 Kanadassa, Masalskis torjui 62 laukausta ottelussa Suomea vastaan jonka Suomi voitti 2–1.
Masalskis oli Latvian ykkösvahti myös Suomen MM-kisoissa 2012, mutta hän loukkaantui kesken kisojen. MM-kisoissa 2012 Masalskis pelasi kuusi ottelua, torjuntaprosentilla 91,98%.
Olt (piirikunta)

Maantiede

Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 5 498 km². Tonava virtaa alueen etelärajalla ja Oltjoki sen läpi pohjois-eteläsuunnassa.
Oltin piirikunta rajautuu idässä Teleormanin piirikuntaan, lännessä Doljin piirikuntaan, pohjoisessa Argeșin ja Vâlcean piirikuntiin sekä etelässä Bulgarian Vratsan ja Plevenin alueisiin.