Suomen metsäteollisuus

Suomen metsäteollisuus on metsäteollisuussektori Suomessa. Siihen kuuluu sekä mekaaninen metsäteollisuus että kemiallinen metsäteollisuus.
Metsäteollisuus tuottaa nykyisin noin viidesosan Suomen vientituloista, hiukan pienemmän osan koko teollisuustuotannosta ja noin 15 prosenttia teollisuuden työpaikoista. Sen osuus Suomen taloudesta on pienentynyt 1960-luvun jälkeen merkittävästi.
Kymmeniin eri yhtiöihin jakautunut suomalainen metsäteollisuus alkoi fuusioitua ja tehdä mittavia, osin ylihintaisiakin yritysostoja ympäri maailman 1980-luvulta 2000-kymmenluvun alkuun saakka. Se painottui kuitenkin vahvasti paperituotantoon ja ajautui tehdassulkemisten kierteeseen myös Suomessa digitalisoitumisen kiihtyessä 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä, jonka lopussa maailmantalous ajautui vielä taantumaan. 2010-kymmenluvulle tultaessa suomalaisen metsäteollisuuden tuotteet kuitenkin monipuolistuivat, ja alaan on investoitu viime vuosina huomattavan paljon.

Metsäteollisuus Suomen taloudessa

Metsäteollisuuden tuotannon arvo Suomessa vuonna 2013 oli yhteensä noin 20,7 miljardia euroa, kun mukaan lasketaan myös huonekaluteollisuus. Se tuotti noin 18 prosenttia Suomen teollisuustuotannon arvosta ja tarjosi noin 15 prosenttia Suomen teollisuuden työpaikoista. Vuonna 2018 Suomen metsäteollisuuden viennin arvo oli 13,2 miljardia euroa, josta sellun osuus oli 2,5 miljardia euroa.
Vuonna 2013 metsäteollisuus tuotti viidesosan Suomen viennin arvosta (sellu, paperi ja paperit tuotteet 15,8 prosenttia ja puutavara ja puutuotteet 4,2 prosenttia). Vielä 1960-luvulla metsäteollisuuden tuotteet kattoivat kolme neljäsosaa viennistä. Yksittäisistä maista suomalaisia metsäteollisuuden tuotteita vietiin vuonna 2015 eniten Saksaan (osuus 16 prosenttia), Isoon-Britanniaan (9,8 prosenttia) ja Yhdysvaltoihin (6,3 prosenttia). 2000-vuosikymmenellä merikuljetusten vientitonneista yli 40 prosenttia oli metsäteollisuuden tuotteita.
Suomen metsäteollisuuden käyttämä raakapuu korjataan pääosin kotimaasta, mutta noin kymmenen prosenttia siitä tuodaan ulkomailta, valtaosin Venäjältä mutta myös Baltian altaan alueelta ja Ruotsista. Pääosa tuontipuusta on Suomessa niukahkosti saatavilla olevaa koivukuitupuuta ja havuhaketta. Vuonna 2014 Suomessa käytettiin noin 64 miljoonaa kuutiometriä raakapuuta. Kaakkois-Suomen tuotantolaitoskeskittymä käytti puuta maantieteellisistä alueista selvästi eniten, lähes kolmanneksen, ja tuontipuusta jopa 70 prosenttia. Valtaosa Suomen puuraaka-aineesta käytetään paperin valmistuksessa, noin 54 miljoonaa kuutiota puuainesta vuonna 2006. Sahat ja muu puuteollisuus käytti puuta 32 miljoonaa kuutiota. Sivutuotteiden, teollisuuden kiinteillä puupolttoaineilla ja puunjalostusteollisuuden jäteliemillä tuottettiin tuolloin yli 15 prosenttia Suomessa käytetystä energiasta.
Metsäteollisuudessa kasvualueita ovat muun muassa rakentaminen ja sisustaminen, pakkaukset ja pehmopaperit sekä biopohjainen energia. Suomessa on käyty paljon biotalouskeskustelua, ja tavoitteena nostaa bio­talou­den tuotos 100 miljardiin euroon ja luoda 100 000 uutta työpaikkaa. Metsä- ja puutuotealalla tämä tarkoittaa uudenlaisia korkean lisäarvon tuotteita ja palveluita. Biotalouden uusia tuotteita syntyy bioenergiasta, biopolttoaineista ja biokemikaaleista sekä yhdistämällä puuta ja kuitua muihin materiaaleihin.
Informaatioteknologian avulla kehitetään älykkäitä paperi- ja pakkaustuotteita sekä rakennusmateriaaleja. Esimerkkinä jo tuotannossa olevista älykkäistä tuotteista ovat RFID-tarrat. Nanomittakaavan teknologioilla tuotteet saavat uudenlaisia ominaisuuksia. Nykyisten tuotteiden rinnalle syntyy uusia sovelluksia esimerkiksi elintarvike- ja lääketeollisuuteen.

Suurimmat yritykset ja työmarkkinajärjestöt

Helsingin pörssissä kaksi suurta metsäyhtiötä ovat Stora Enso ja UPM-Kymmene. Lisäksi Helsingin pörssissä on Metsä Board, joka on osuuskuntapohjaisesti omistetun Metsä Groupin pörssilistattu tytäryhtiö. Vuonna 2015 Stora Enso oli maailman toiseksi suurin painopaperin valmistaja.
Suurten metsäyhtiöiden sahojen lisäksi maassa on myös useita muita suurempia sahayrityksiä, kuten Versowood, Westas Group ja itävaltalaisen Binderholzin alun perin Vapolta ostama sahatoiminta. Pieni osa Suomessa sijaitsevista metsäteollisuuden tuotantolaitoksista on pääosin suorassa ulkomaalaisomistuksessa, muun muassa Savon Sellun kartonkitehdas Kuopiossa, Nokian Paperin pehmopaperitehdas ja Kirkniemen paperitehdas Lohjalla.
Monet metsäteollisuuden työntekijät ovat järjestäytyneet joko Paperiliittoon tai Puu- ja erityisalojen liittoon. Työnantajia edustaavat kattojärjestöt Metsäteollisuus ry ja Suomen Sahat ry. Metsänhoitoyhdistyksiin kuuluvien metsänomistajien järjestö on Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliitto ry.

Suomen metsäteollisuuden käyttämät puulajit

Suomen vähälajiset metsät koostuvat pääasiassa muutamista puulajeista, männystä ja kuusesta. Metsäteollisuus käyttikin pitkään lähes pelkästään mäntyä ja kuusta, koivua käytettiin lähinnä vanerin raaka-aineena. Koivun arvostus alkoi 1980-luvulla ja haavan 1990-luvulla. Lyhytkuituisina koivu ja haapa soveltuvat hyvin hienopaperin valmistukseen. Havupuita suosineen metsänhoidon sekä luontaisten kasvuedellytysten takia Suomen lehtipuuvarat ovat melko pienet.

Energia ja ympäristövaikutukset

Teollisuudenaloista metsäteollisuuden ympäristövaikutukset ovat olleet voimakkaimmat. Hakkuut, ojitukset, metsätieverkostot sekä päästöt vesistöihin ja ilmaan ovat vaikuttaneet kaikkialla Suomessa. Vesistöihin johdettiin suuria määriä rehevöittäviä ja myrkyllisiä päästöjä. Paperiteollisuus ja sahat käyttävät merkittävän määrän Suomen energiantuotannosta. Metsäteollisuuden prosesseissa ongelmia on aiheuttanut myös sen ollessa suurin hajupäästöjen aiheuttaja. Puunkyllästämöt ovat saastuttaneet maaperät ja selluteollisuudessa syntyneet myrkylliset jätevedet vesien sedimenttikerrokset.
Nykyisin teollisuus aiheuttaa rehevöittävästä kuormituksesta vain muutamia prosentteja, mutta paikallisesti ne ovat edelleen suuria kuormittajia. Teollisuuden jätevesipäästöt ovat vuosittain noin 1,1 miljardia kuutiota, josta valtaosa syntyy metsäteollisuudessa.
Paperiteollisuus käyttää Suomen teollisuuden aloista eniten energiaa (277 000 TJ vuonna 2013). Metsäteollisuus käyttää puuta sekä raaka-aineena että energianlähteenä. Se käyttää suuren osan Suomen puupolttoaineesta. Suomen itsenäisyyden alusta toisen maailmansodan jälkeiseen aikaan asti metsistä hakattiin lähinnä polttopuuta. Metsäteollisuuden puunkäyttö syrjäytti myöhemmin polttopuun.
Kemiallinen metsäteollisuus oli toimintansa alusta vuosituhannen vaihteeseen suurin vesistöjen kuormittaja Suomessa. Tehtaat perustettiin vesistöjen rannalle, jotta materiaali saatiin helposti kuljetettua ja jotta prosessissa tarvittava vesi saatiin helposti vesistöstä. Samalla oli helppoa laskea jätevedet vesistöön. Monet tehtaat perustettiin alueille, joilla ei ollut muuta teollisuuden kuormitusta. Osa niistä oli vedenottamoiden yläpuolella, mikä tuotti lisähaasteita vedenpuhdistuksen laadulle. Päästöjä on rajoitettu laeilla ja lupamenettelyllä 1960-luvulta alkaen. Ensimmäisinä alettiin säädellä kiintoaineiden määrää, ettei vesistö madaltuisi, ja biologisesti happea kuluttavien aineiden määrää kalakantojen suojelemiseksi. Biologinen suodatus aktiivilietemenetelmällä on pienentänyt kuormitusta suuresti 1980-luvulta alkaen. Kloorin käytön lopettaminen valkaisussa on pienentänyt kemiallisia päästöjä ja tukkien kuoriminen kuivakuorintamenetelmillä kiintoaineiden määrää.
Tuotannon kasvusta huolimatta teollisuuden päästöt ovat pienentyneet vuosikymmenten kuluessa. Vuonna 2013 massa- ja paperiteollisuuden osuus Suomen fosforipäästöistä oli 3,6 prosenttia ja typpipäästöistä 3,4 prosenttia. Nykyään suurimmat metsäteollisuuden aiheuttamat ympäristöhaitat syntyvät tehtaiden sijaan metsissä.

Suomen metsäteollisuuden historia

Pohjanlahden alueella ensimmäinen vientituote oli terva, jota käytettiin puulaivojen kyllästämiseen. Tervanvienti alkoi 1600-luvun alussa ja erityisesti se kasvoi Englannin ja Hollannin noustua merimahdeiksi, mikä lisäsi tervan tarvetta maailmalla. Oulusta tuli yksi maailman tärkeimmistä tervasatamista Arkangelin ohella. Tervanpolttoa harjoitettiin etenkin idässä, Kainuussa, josta sitä kuljetettiin veneillä Ouluun. Maan ensimmäinen vesisaha rakennettiin 1533, mutta ne yleistyivät hitaasti. Ohutteräsahat tekivät sahauksesta kannattavampaa 1700-luvulta alkaen. Tervasta tuli 1700-luvulla Suomen tärkein vientituote. Suomen puutavaralla alkoi 1700-luvulla olla  kysyntää Euroopassa. Vuosina 1721–1772 Suomeen perustettiin noin 70 uutta vientisahaa, joiden omistajat olivat suurkauppiaita ja laivanvarustajia. Lisäksi sahoja oli tähän aikaan Venäjälle kuuluneilla Viipurin ja Haminan seuduilla. Sahalaitokset toimivat alueensa kauppakeskuksina. Ympäristön talonpojat myivät sahalle tukkipuuta ja maalaistuotteita sekä toimivat rahdin kuljettajina. 
Suomen suuriruhtinaskuntaan alkoi 1800-luvulla syntyä nykyaikaista höyryvoimalla toimivaa sahateollisuutta. Sen rakentamisessa olivat osallisina monet ulkomailta muuttaneet yrittäjät (Hans Gutzeit, James Salvesen), Suomen yrittäjähenkiset aateliset (Carl Fredrik Rosenlew, Gustaf Tigerstedt), porvarit (Marie Hackman) sekä muutamat talonpoikais- ja pappistaustaiset henkilöt (Erik Johan Längman, Nils Ludvig Arppe ja Antti Ahlström). Vielä 1800-luvun puolimaissa suurin osa Suomen puusta käytettiin talouksissa polttopuuksi, rakentamiseen, valaistukseen ja maatalouden tarpeisiin. 
Sahateollisuuden nousuvaihe 1870-luvulla oli dramaattinen. Suuria höyrysahoja perustettiin satamakaupunkeihin, ja sahatavaran arvo nousi uittoreittien varsilla koko Suomessa. Toiminta houkutteli Suomeen myös ulkomaalaisia yrittäjiä, kuten Hans Gutzeitin ja James Salvesenin. Samaan aikaan otettiin askeleita kohti nykyaikaista paperintuotantoa, jonka uranuurtaja Suomessa oli Fredrik Idestam. Suomen teollistuminen ei kuitenkaan alkanut metsästä, sillä rautaruukkeja ja tekstiiliteollisuutta oli virinnyt jo 1600–1700-luvuilla. Puunkäytön nopea lisääntyminen, kaskiviljely ja suunnitelmallisen metsänhoidon puuttuminen vähensivät metsävaroja. Puun suurkuluttajaksi metsäteollisuus tuli kuitenkin vasta 1900-luvulla.
1800-luvulla noussut sahateollisuus oli tärkein puun jalostaja 1950-luvulle saakka. Tärkein vientimaa oli Britannia. Venäjälle ei juuri viety sahatavaraa, sillä sen omat tehtaat tyydyttivät kysynnän. Paperiteollisuuden tuotteet nousivat viennin arvolla mitattuna suurimmaksi ryhmäksi jo 1930-luvulla (jolloin sahateollisuus taantui voimakkaasti). Paperituotteiden päämarkkina-alue autonomian aikana oli Venäjä. Suomen ensimmäinen selluloosatehdas perustettiin Valkeakoskelle 1880 (natronselluloosa, muutettiin sulfaattiselluloosaa valmistavaksi 1886). Puuhioke tuli ensimmäisten paperitehtaiden raaka-aineeksi 1870-luvun alussa (Kyröskoski, Valkeakoski ja Kuusankoski).
Koska Suomessa ei ollut vielä 1900-luvun alussakaan laajaa rautatie- eikä tievarkkoa, puuta kuljetettiin uittamalla. Maaseudun vähävaraisille asukkaille talviajan ansiolähteenä toimi puiden kaataminen ja kuljettaminen uittopaikoille. Järjestelmällinen metsienhoito kuten myös metsätyöntekijöiden määrä lisääntyi 1950–1960-luvuilla. Muutos metsätaloudessa oli kuitenkin nopea, sillä jo seuraavina vuosikymmeninä koneellistuminen syrjäytti metsurit ja hevoset.
1980-luvun lopusta alkaen yhtiöt alkoivat kansainvälistyä ja yhtiökoko kasvoi yrityskauppojen ja fuusioiden kautta.
Metsäteollisuuden viennin arvo putosi vuosina 2000–2012 noin kolmanneksella. Painopaperin kysyntä pieneni, ja laman takia myös sahatavaran kysyntä väheni. Toisaalta verkkokaupan yleistyessä pakkausmateriaalien kuten kartongin, ja sen valmistamiseen tarvittavan sellun kysyntä lisääntyvät. Vuonna 2014 maailman suurimmista metsäteollisuusyrityksistä (liikevaihdon perustella mitattuina) Stora Enso oli viides ja UPM-Kymmene seitsemäs.
Äänekoskelle valmistui vuonna 2017 Suomen metsäteollisuuden historian suurin investointi, Metsä Groupiin kuuluvan Metsä Fibren biotuotetehdas.

Miljardiluokan hankkeet

Kuopioon suunnitellaan maailman suurinta havusellutehdasta, Kuopion sellutehdasta. Lakkautetun Kemijärven sellutehtaan tilalle on suunniteltu uutta biosellutehdasta. Vuonna 2018 Metsä Fibre on aloittanut selvityksen Kemin sellutehtaan uusimisesta. Mahdollista on myös että tilalle rakennetaan uusi miljardiluokan biotuotetehdas. Jättiläishankkeiden runsaus on synnyttänyt keskustelun siitä, ovatko Suomen metsänhakkuut tulevaisuudessa jo liian suuria.