google/wiki40b huggingface dataset:
Mirja Ryynänen

Anja Mirja Kerttuli Ryynänen (o.s. Venäläinen, s. 11. marraskuuta 1944 Kuopion mlk) on suomalainen poliitikko, joka edustaa Suomen Keskustaa. Hän oli kansanedustajana Kuopion läänin vaalipiiristä 1987–1994, europarlamentaarikkona Suomea edustamassa ELDR-ryhmässä 1995–1999 sekä uudelleen kansanedustajana Kuopion vaalipiiristä 1999–2003. 
Mirja Ryynänen opiskeli Helsingin yliopistossa kieliä, ja valmistui filosofian maisteriksi. Vuonna 1970 hän muutti asumaan Maaningalle, ja toimi 16 vuotta kieltenopettajana. Hän avioitui 1968 Savon Sanomien toimittajan Erkki Ryynäsen kanssa. Heillä on kaksi lasta. 
Politiikkaan Ryynänen meni mukaan suostuttuaan keskustan eduskuntavaaliehdokkaaksi 1986. Hänet valittiinkin Eduskuntaan vuoden 1987 vaaleissa. Uudelleenvalinta 1991 vaaleissa varmistui peräti 9 600 äänellä. Eduskunta-aikanaan Ryynänen toimi aktiivisesti keskustan Kuopion piirissä, ja hän oli puolueen eduskuntaryhmän varapuheenjohtajana vuodesta 1993 eteenpäin. Eduskunnassa hän toimi pääosan ajasta sivistysvaliokunnan jäsenenä, ja oli alalla muutenkin aktiivinen: hänestä tuli Suomen kirjastoseuran puheenjohtaja vuodesta 1991 alkaen. 
Suomen liityttyä Euroopan unioniin vuoden 1995 alusta sai päähallituspuolue viisi paikkaa Euroopan parlamenttiin, ja yhtenä edustajana sinne lähti myös Mirja Ryynänen. Kuten muutkin keskustalaiset, hän edusti unionissa Euroopan liberaalidemokraattista puoluetta (ELDR). Vuonna 1996 pidetyissä ylimääräisissä välikauden eurovaaleissa hänet valittiin uudelleen Suomen kuudenneksi suurimmalla 86 000 äänen määrällä. Parlamentissa Ryynänen ajoi varsinkin koulutukseen, kulttuuriin ja sivistykseen liittyviä asioita ja puhui erityisesti yleisten kirjastojen puolesta. Yhdessä Pohjois-Karjalasta tulleen edustajan, SDP:n Riitta Myllerin, kanssa he nostivat esille Itä-Suomea koskevia asioita. 
Kauden päättyessä Ryynänen päätti palata Suomen politiikkaan. Kevään 1999 eduskuntavaaleissa hän sai jälleen Kuopion vaalipiirin suurimman kannatuksen, 8 600 ääntä. Hän palasi eduskuntaan EU-parlamentin kauden päättyessä saman vuoden kesällä, hänen paikkaansa eduskunnassa täytti kolmen kuukauden ajan varamies Markku Rossi. Mirja Ryynäsen jälkimmäinen pesti eduskunnassa jäi yhden kauden mittaiseksi. Hän toimi jälleen puolueensa eduskuntaryhmän puheenjohtajana vuodesta 2000 vuoden 2002 alkuun, mutta ilmoitti sitten, ettei asetu ehdolle seuraaviin vaaleihin. Hän johti samana keväänä hyvän ystävänsä Anneli Jäätteenmäen onnistunutta kampanjaa Keskustan puheenjohtajuuteen. Jätettyään puoluepolitiikan Mirja Ryynänen on jatkanut toimintaansa kulttuurin, sivistystoimen ja kirjastojen puolesta. 
Mirja Ryynänen kuului keväällä ja kesällä Mikko Alkion puoluesihteeriyttä kannattaneeseen johtonelikkoon Kyösti Karjulan, Aila Paloniemen ja Pekka Myllymäen kanssa.
Miinala

Maantiede ja asutus

Miinalan kunnan pinta-ala on 1366 neliökilometriä tai ilman Laatokan vesialuetta 918,8 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Haapalammen, idässä Sortavalan, etelässä Kurkijoen ja lännessä Elisenvaaran kuntiin sekä luoteessa Suomeen. Kunnan keskellä sijaitsee Lahdenpohjan kaupunki.
Kunnan alueella virtaavia jokia ovat Iijoki, Nivanjoki, Aurajoki, Miinalanjoki, Tuhrinjoki, Nivanoja ja Ruoko-oja. Järviä ovat Laatokan lisäksi Pyhäjärvi, Iso-Iijärvi, Tyrjänjärvi, Matrijärvi, Metsolanselkä, Lievejärvi, Pieni-Iijärvi, Korteelanjärvi, Paikjärvi, Parikanjärvi, Kurkelanjärvi, Korpijärvi, Ylä-Tyrjänjärvi, Suojärvi, Kuorejärvi ja Hankasjärvi. Luonnonsuojelualueita ovat Ihalan ja Jaakkiman metsänhoitoalueella sijaitseva Iso-Iijärven rauhoitusalue sekä Oppolan metsänhoitoalueella ja Laatokan saarilla sijaitseva Läntisen saariston (ven. Zapadnyi arhipelag) rauhoitusalue. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka ja sora, graniitti, grafiitti ja turve.
Miinalan lisäksi kuntaan kuuluu 17 taajamaa tai asutusta (ven. posjolok): Hankanmäki, Harvia, Ihala, Kokonniemi, Kortela, Lumivaara, Metsämikli, Mikli, Niva, Oppola, Paikjärvenkylä, Parkonmäki, Raivio (entinen Tyrjä), Rauhala, Sikopohja, Sorola ja Uusikylä. Suurin asutuskeskus on yli 800 asukkaan Ihala.

Historia

Ennen talvi- ja jatkosotaa Miinalan kunnan alue kuului Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin Jaakkiman ja Lumivaaran kuntiin sekä osittain Uukuniemeen, Saareen ja Parikkalaan.

Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan kautta kulkevat Pietarin ja Sortavalan välinen maantie A129 sekä Kaarlahden ja Sortavalan välinen rautatie, jolla on Ihalan, Kummunjoen ja Nivan pysähdyspaikat. Suomen rajalla sijaitsee Ristlahden–Uukuniemen rajanylityspaikka. Rajalle johtaa päällystetty maantie Ihalasta Raivion kautta.
Kunnassa toimii puunjalostuslaitos, karjatiloja ja kaksi kalanviljelylaitosta. Kaivannaisista hyödynnetään hiekkaa ja soraa. Ihalan koillispuolella on asfalttibetonitehdas ja kivimurskaamo. Korpijärvellä, Sammallammella ja Ylä-Tyrjänjärvellä on rajavartiostot.
Miinalan taajaman palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, kirjasto, lääkintäasema, posti ja kolme kauppaa.

Matkailu ja nähtävyydet

Kunnan alueella sijaitsevia kulttuuriperintökohteita Lumivaaran kivikautinen asuinpaikka, Suur-Miklin muinaislinna, Lumivaaran luterilainen kirkko, Rauhalan vanhat rakennukset sekä suomalaisten ja neuvostoliittolaisten sotilaiden hautausmaat. Ihalan ja Harvian lähettyvillä sijaitsee kolme lomakylää.
Gerhard Müller (terroristi)

Gerhard Müller (s. 1948) oli saksalaisen terroristijärjestö Punaisen armeijakunnan jäsen.
Müller syntyi Saksin osavaltiossa Itä-Saksassa 1948. Hän muutti vanhempiensa mukana Länsi-Saksaan 1955. Rikollisuransa hän aloitti nuorisorikollisena ja hänet tuomittiin vuoden vankeuteen useista eri rikkomuksista. Vapauduttuaan hän teki hanttihommia ja myöhemmin osallistui kommunistien opiskelijajärjestötoimintaan.
Müller liittyi punaiseen armeijakuntaan 1971. Hänet vangittiin yhdessä Ulrike Meinhofin kanssa 15. kesäkuuta 1972. Hän toimi todistajana Punaisen armeijakunnan ns. Stammheimin oikeudenkäynnissä. Mahdollisesti siitä syystä hänet itsensä vapautettiin syytteestä, jonka mukaan hän oli murhannut tai osallistunut pidättävän poliisimiehen murhaan lokakuussa 1971. Maaliskuussa 1975 hänet tuomittiin 10 vuoden vankeuteen ja hän vapautui 6 ja puolen vuoden jälkeen. Hän muutti todennäköisesti Yhdysvaltoihin.
USS Ross (DDG-71)

Palvelus

Alukselle asennettiin 2016 SeaRAM-järjestelmä. Alus on palveluksessa.
Pamela Mandart

Pamela Mandart (s. 22. syyskuuta 1952) on suomalainen kirjailija sekä elokuva- ja televisiotuottaja. Elonetin mukaan hän on työskennellyt 64 elokuvassa tai dokumentissa vuosina 1987–2010.
Pamela Mandart on julkaissut vuodesta 1983 kaunokirjallisuutta ja tietokirjallisuutta. Hän sai Suomen Kirjailijaliiton jäsenyyden vuonna 1985. Mandart sai kunniamaininnan J. H. Erkon kirjoituskilpailussa vuonna 1982.
Mandart on keskittynyt pitkän tuottajauransa jälkeen jatkamaan työtään kirjailijana.

Petostuomio

Pamela Mandart sai vankeustuomion törkeästä petoksesta ja törkeästä velallisen epärehellisyydestä, jotka liittyivät Mandartin ja hänen miehensä Pekka Mandartin vuonna 2007 konkurssiin menneisiin elokuvatuotantoyhtiöihin. Hovioikeuden tuomio vuoden 2012 marraskuulta oli kahden vuoden ja kolmen kuukauden ehdoton vankeusrangaistus, joka tuli lainvoimaiseksi huhtikuussa 2014. Pekka Mandart tuomittiin ehdolliseen vankeusrangaistukseen.
Purppuraleski

Levinneisyys

Purppuraleskeä tavataan Angolassa, Botswanassa, Etelä-Afrikassa, Keniassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Malawissa, Mosambikissa, Namibiassa, Sambiassa, Tansaniassa ja Zimbabwessa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Puunhiilto

Puunhiilto on puun kuivatislausta, jossa syntyy puuhiiltä, tervaa, tärpättiä, etikkahappoa ynnä muuta. Puunhiillossa käytettiin aikaisemmin miilua ja tervanpolttoa mutta sittemmin on ruvettu käyttämään umpinaisia hiiltouuneja eli retortteja, joissa myös sivutuotteet voidaan saada hyvin talteen. Puunhiillossa saadaan puuhiiltä eli syttä noin 30–40 prosenttia kuivan puun painosta. Sydessä on 80–90 prosenttia hiiltä ja noin 1 prosentti palamatonta tuhkaa. Puuhiiltä käytetään poltto- ja pelkistysaineena metallurgiassa ja kimröökin ja aktiivihiilen valmistukseen. Toinen puuhiilen tuote on terva, jota saadaan 6–8 prosenttia puun painosta; tervaskannosta voidaan saada tervaa jopa 20 prosenttia.
Jennifer Koh

Jennifer Koh (s. 8. lokakuuta 1976 Glen Ellyn, Illinois) on yhdysvaltalainen viulisti. Hän syntyi Chicagossa korealaisille vanhemmille ja sai instrumentikseen viulun sattuman kaupalla, sillä Suzuki-metodia käyttäneessä opetusohjelmassa oli jäljellä paikka ainoastaan viuluoppilaalle. Koh debytoi Chicagon sinfoniaorkesterin kanssa 11-vuotiaana. Hän on esittänyt lukuisia uusia teoksia; hänen kantaesittämiään teoksia ovat säveltäneet muiden muassa Kaija Saariaho, Esa-Pekka Salonen, Lera Auerbach ja John Zorn. Kohin ohjelmistoon kuuluu myös monien vanhempien säveltäjien, kuten Johann Sebastian Bachin teoksia.
Koh sai kandidaatin arvon englanninkielisessä kirjallisuudessa Oberlin Collegesta ja suoritti Oberlin Conservatory of Musicissa musiikkiopintoja, joita jatkoi Curtis Institute of Musicissa, jossa työskenteli muiden muassa Jaime Laredon ja Felix Galimirin kanssa. Vuonna 1994 hän sai jaetun hopeamitalin kansainvälisessä Tšaikovski-kilpailussa; kultamitalia ei tuolloin myönnetty. Samana vuonna Koh voitti Concert Artists Guildin kilpailun, ja vuonna 1995 hän sai Avery Fisher -urastipendin.
Koh teki Carnegie Hall -debyyttinsä marraskuussa 1995; ohjelmistoon kuului teoksia Bachilta, Wolfgang Amadeus Mozartilta, Eugène Ysaÿelta ja César Franckilta.
Koh on soittanut solistina Yhdysvalloissa muiden muassa New Yorkin, Clevelandin, Baltimoren, Los Angelesin ja St. Louisin suurten orkesterien kanssa sekä ulkomailla Tšekin filharmonikkojen ja Moskovan valtion sinfoniaorkesterin kanssa. Clevelandin orkesterin kanssa hän debytoi Gian-Carlo Menottin viulukonserton esityksellä vuonna 2003. Muihin merkittävää kansainvälistä arvostusta tuottaneisiin esiintymisiin on lukeutunut Carl Nielsenin viulukonserton tulkinta Singaporen sinfoniaorkesterin kanssa helmikuussa 2005.
Kamarimusiikissa Kohin yhteistyökumppaneita ovat olleet hänen miehensä, pianisti Benjamin Hochman sekä viulisti Jaime Laredo, sellisti Christian Poltéra ja pianisti Reiko Uchida.
Kesällä 2019 Koh oli Porvoon Suvisoitto -tapahtuman tähtenä. Suomalainen taidemusiikki on hänelle tuttua muidenkin kuin nykysäveltäjien osalta, sillä hän on esimerkiksi levyttänyt Uuno Klamin viulukonserton. Hän on tehnyt muitakin levytyksiä useille suurille levy-yhtiöille, joihin ovat kuuluneet Cedille, Telarc ja BIS. Säveltäjiä, joiden tuotantoa Koh on levyttänyt, ovat olleet myös muiden muassa Bach, Max Reger, Robert Schumann, Richard Barth ja Saariaho.
Awak Kuier

Henkilökohtainen elämä

Kuierin sukujuuret ovat nykyisen Etelä-Sudanin alueella, ja hän kuuluu dinkojen heimoon. Hänen vanhempansa päättivät paeta vuonna 2001 Sudanin sisällissodan vuoksi Sudanista Egyptiin. Awak Kuier syntyi Kairossa, Egyptissä. Perhe sai myöhemmin turvapaikan Suomesta YK:n pakolaisohjelman mukaisesti Awakin ollessa kaksivuotias. Perhe asettui Suomessa Kotkan Hovilaan .
Kuier suoritti peruskoulun Kotkassa: hän kävi ala-asteen Kyminkartanon koulussa ja yläasteen Helilän koulussa. Kuier aloitti myös lukio-opinnot Kotkassa Karhulan lukiossa. Syksyllä 2017 Kuierin perhe päätti kuitenkin muuttaa Koivukylään Vantaalle, jotta tämä voisi panostaa koripalloon yhä enemmän. Kuier opiskelee nykyisin Mäkelänrinteen lukiossa.
Kuierilla on neljä vanhempaa veljeä. Hänen vanhempansa ovat Jehovan todistajia.

Seurajoukkueet

Kuier aloitti koripallon kymmenvuotiaana veljiensä innoittamana. Hänen kasvattajaseuransa on kotkalainen Peli-Karhut. 
Kuier palkittiin vuonna 2016 B-tyttöjen SM-sarjan vuoden pelaajana. Kuier edusti Suomea Basketball Without Borders -maailmanleirillä helmikuussa 2017. Tuolloin 15-vuotias Kuier nousi mediaotsikoihin kyettyään ikäisekseen ja naiselle poikkeuksellisesti donkkaamaan. Jo tuolloin Kuierin taustajoukot saivat jatkuvasti yhteydenottoja Yhdysvalloista ja eurooppalaisseuroista.
Loppuvuodesta 2017 Kuier vaihtoi yllättäen seuraa Peli-Karhuista helsinkiläisen lukionsa Mäkelänrinteen lukion erikoisjoukkueeseen HBA-Märskyyn.

Maajoukkue

Kuier pelasi kymmeniä maaotteluita Suomen alle 16- ja 18-vuotiaiden maajoukkueissa. Suomen naisten maajoukkueessa hän debytoi alaikäisenä 11. marraskuuta 2017. Hän teki ottelussa Ranskaa vastaan viisi pistettä ja otti kuusi levypalloa.
Huhtikuussa 2019 Kuier oli Kreikassa voittamassa koululaisten maailmanmestaruutta Mäkelänrinteen lukion joukkueessa.

Pelityyli ja ominaisuudet

Kuier on naispelaajaksi erittäin pitkä, ja hänen sylivälinsä on yli kaksimetrinen. Hän kykenee kuitenkin myös heittämään ja kuljettamaan palloa hyvin.
Uki Kukkamaa

Urho Ilmari Kukkamaa (3. toukokuuta 1938 – 20. lokakuuta 2001) oli suomalainen rikollinen.
Jo lapsena Kukkamaa osallistui jatkosodan aikana äitinsä organisoimaan sakariinin mustan pörssin kauppaan kotiseudullaan Helsingin Punavuoressa. Hänet tunnettiin nimillä Uki tai Ugi Kukkamaa. Hän teki kassakaappimurtoja ja häntä epäiltiin 3–5 murhasta.
Hänellä oli mm. lukkosepän ammattitaito, ja kassakaappimurtojen yhteydessä hänet tunnettiin omaleimaisesta polttoleikkaustekniikastaan. Hän murtautui mm. Annankadun postin (1976) ja Paajasen kelloliikkeen (1980) kassakaappeihin ja näistä hänet myös tuomittiin yhteensä 7 vuodeksi vankeuteen.
Kukkamaa teki väkivaltarikoksia Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa. Viimeisen tuomionsa hän sai 1997 tapon yrityksestä ammuttuaan miestä kahdesti rintaan.
Hän kuoli keuhkokuumeeseen vuonna 2001. Ruumiinavauksessa hänen ruokatorvestaan oli löytynyt olutpullon kruunukorkki.
Eräs Raid-televisiosarjan henkilöistä on nimetty hänen mukaansa jota esittää Esko Salminen. Myös vuonna 2009 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa Rööperi on Uki Kukkamaa -niminen henkilöhahmo, jota esittää Pekka Valkeejärvi.
ORP Toruń (1920)

Palvelus

Aluksen miehistö upotti aluksensa 18. syyskuuta 1939 estääkseen sen joutumisen Neuvostoliiton haltuun. Neuvostoliitto nostatti aluksen, ja se liitettiin Neuvostolaivastoon 1941 nimellä Vitebsk. Alus tuhottiin 1941 räjäyttämällä Saksan aloitettua hyökkäyksensä itään.
Isopensasnärhi

Tuntomerkit

Isopensasnärhi on 33 cm pitkä. Sillä on iso nokka ja pitkä pyrstö. Yläpuoli on väriltään enimmäkseen ultramariininsininen ja alapuoli suurimmaksi osaksi siniharmaa. Naaras on koirasta vaaleampi.

Levinneisyys

Isopensasnärheä tavataan kotoperäisenä Santa Cruzin saarella Kalifornian rannikolla. Lajin kannaksi on uusimmassa arviossa arvioitu alle 3 000, mahdollisesti noin 2 400 yksilöä, sisältäen alle tuhat pesivää paria. Laji on luokiteltu vaarantuneeksi.

Elinympäristö

Isopensasnärhi lähes kaikenlaisella Santa Cruzin saaren metsämaalla, mutta on erityisen runsas kanjoneissa ja pohjoiseen päin viettävillä rinteillä, joilla kasvaa Quercus-suvun tammia.
Parco Giardino Sigurtà

Parco Giardino Sigurtà on puisto Valeggio sul Mincion kunnassa Veronan maakunnassa Pohjois-Italiassa. Puisto sijaitsee Gardajärven eteläpuolella noin 30 kilometrin päästä Veronasta. Puiston pinta-ala on 60 hehtaaria. Alueella kiertää puistojuna yli seitsemän kilometriä pitkää reittiä. Puistossa vuokrataan myös polkupyöriä ja golfautoja.

Historia

Puisto on saanut alkunsa Villa Maffein puutarhasta vuonna 1617. Vuonna 1859 Villa Maffei oli Napoleon III:n päämajana. Vuonna 1941 aluetta alkoi isännöidä Carlo Sigurtà, joka kehitti puistoa yli 40 vuoden ajan saadakseen siitä yhden Italian arvokkaimmista puistoista. Yleisölle puisto avattiin vuonna 1978. Tämän jälkeen siellä on vieraillut satoja tuhansia kävijöitä vuosittain.

Kasvisto

Puistossa kukkivat keväisin tulppaanit ja kurjenmiekat, kesällä ruusut ja lumpeet sekä syksyisin asterit. Puistossa on 1 500 kasvin marjakuusilabyrintti sekä suurikokoinen tammi, jonka latvuksen halkaisija on 120 metriä.
Saltvikin vaakuna

Saltvikin vaakuna on Saltvikin kunnan tunnus. Vaakunan aiheen harjakoro viittaa Saltvikin selkään, joka jakaa kunnan Länsi- ja Itä-Saltvikiin. Liljat liittyvät pitäjän vanhaan kivikirkkoon 1200-luvulta, joka on pyhitetty Pyhälle Marialle, jonka tunnus heraldiikassa lilja on.
Vaakunan selitys kuuluu ”Kilpi alaisen harjakoron jakama punaiseen ja kultaan, punaisessa kentässä kaksi kultaliljaa vieretysten.” Vaakunan on suunnitellut Matts Dreijer, ja Saltvikin kunnanvaltuusto hyväksyi vaakunan kokouksessaan 6. helmikuuta 1949. Ahvenanmaan maakuntahallitus vahvisti vaakunan käyttöön 9. huhtikuuta 1952.
Kosti Pylkkänen

Kosti Edvard Pylkkänen (23. lokakuuta 1892 Moskova – 13. huhtikuuta 1974) oli suomalainen jääkärieversti. Hänen vanhempansa olivat kultaseppä Edvard Pylkkänen ja Susanna Joupinoja. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1941 filosofian tohtori Riitta Valpuri Kiven kanssa.

Opinnot

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Sortavalan reaalilyseosta vuonna 1913 ja liittyi Karjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1913–1915. Pylkkänen suoritti Ranskan armeijan pioneerikoulun vuosina 1923–1925 sekä viestikoulun vuonna 1926, joiden ohella hän palveli ranskalaisissa pioneerijoukoissa. Hän teki useita opintomatkoja useisiin maihin tutustuakseen vesistön ylitystekniikoihin, joita hyväksi käyttäen osallistui Ponttoni-, Kenttä- ja Viestiliikenneohjesääntöjen laatimiseen.

Jääkäriaika

Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 13. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet siirrettiin 4. toukokuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon, mutta komennettiin 28. toukokuuta 1917 laivaston Libaun rannikkoradioasemalle, salakirjoitusten selvittäjäksi. Hän toimi tehtävässä 5. helmikuuta 1918 saakka.

Sisällissodan jälkeinen aika

Pylkkänen toimi sisällissodan jälkeen hetken Terijoen poliisimestarin viransijaisena, kunnes hänet määrättiin 25. heinäkuuta 1918 alkaen toimistoupseeriksi Yleisesikuntaan, josta hänet komennettiin 3. lokakuuta 1923 alkaen pioneeriopin opettajaksi Kadettikouluun. Kadettikoulusta hän palasi Yleisesikuntaa 28. huhtikuuta 1927, missä hänet sijoitettiin toimistoupseeriksi teknillisen tarkastajan toimistoon. Hän toimi kesäkuusta 1928 alkaen teknillisen tarkastajan apulaisena. Yleisesikunnasta hänet siirrettiin 19. joulukuuta 1934 komentajaksi Pioneeripataljoonaan.

Talvi- ja jatkosota

Pylkkänen osallistui talvisotaan Päämajan pioneerikomentajan apulaisena. Välirauhan aikana hän työskenteli Puolustusvoimain pääesikunnassa erikoistehtävissä. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin päälliköksi Pioneerikoulutuskeskukseen, josta hänet siirrettiin viimeisenä sotavuonna V Armeijakunnan pioneerikomentajaksi, jossa tehtävässä hän osallistui sotatoimiin Syvärillä ja Karjalankannaksella. Sotien jälkeen hän toimi vuoteen 1946 saakka Pioneeri teknillisen koulun johtajana, jonka jälkeen hän erosi armeijasta. Myöhemmin hän työskenteli sähkö- ja koneliikkeiden palveluksessa vuoteen 1956 saakka. Pylkkänen laati palvelusaikanaan Ponttoniohjesääntö 2:n. Hänet on haudattu Jääkärihautaan Suomen Kaartin hautausmaalle.

Opetustoimi

Pylkkänen toimi Viesti- ja linnoitusopin opettajana Sotakorkeakoulussa vuosina 1926–1927 ja viestipalveluksen tuntiopettajana Sotakorkeakoulussa vuosina 1928–1930 sekä Suojeluskuntain päällystökoulussa vuosina 1927–1929 ja Sotateknillisessä koulussa vuosina 1928–1932.
K. V. L. Jalkanen

Kaarlo Väinö Lemmitty Jalkanen (3. maaliskuuta 1906 Jyväskylä – 4. marraskuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen kirkkoherra ja teologian tohtori. Hän oli Helsingin yliopiston teologian esikäsitteiden apulaisprofessori vuodesta 1949. 
Jalkasen vanhemmat olivat filosofian tohtori, historiantutkija Kaarlo Jonatan Jalkanen ja Anni Helmi
Maria Blomstedt. Jalkanen pääsi ylioppilaaksi 1925 ja hän suoritti sacri ministerii -tutkinnon 1930. Hän valmistui sitten teologian kandidaatiksi 1946 ja teologian lisensiaatiksi  ja tohtoriksi 1948. 
Jalkanen toimi Hämeenlinnassa kaupunki- ja maaseurakunnan papiston apulaisena 1930–1933, keskus- ja lääninvankilan pastorina 1934–1939, lääninsairaalan pastorina 1934–1939 sekä Mellilän kirkkoherrana vuodesta 1939 alkaen. Hänestä tuli Helsingin yliopiston teologian esikäsitteiden apulaisprofessori 1949.
Jalkanen on suomentanut kreikkalaista draamarunoutta.
Väinö Jalkanen oli naimisissa vuodesta 1935 Martta Mirjam Tepon kanssa.
Kai Kaila

Kai Kalervo Kaila (s. 23. toukokuuta 1951 Helsinki) on suomalainen neurobiologi. Hän on ollut Helsingin yliopiston professori vuodesta 1994 ja Eläintieteen ja Biotieteiden laitoksen esimies vuosina 1993-1995.  
Kaila syntyi lääketieteen tohtori Kauko Kalervo Kailan (s. 1920) ja Kaija Pirkko Mirjami Männistön (s. 1930) perheeseen. 
Kaila oli akatemiaprofessori 1.8.1996–31.7.2006 ja tohtoriohjelman Finnish Graduate School of Neuroscience ja Doctoral Program Brain & Mind perustaja ja johtaja vuodesta 1995 alkaen. Kaila toimi Finnish Center of Excellence in Molecular and Integrative Neurosciencen varajohtajana 2008–2013. Hän oli jäsenenä Suomen Akatemian Molekulaarisen neurobiologian huippuyksikössä 1999–2005 ja Pohjoismaisen huippuyksikön Nordic Center of Excellence for Research in Water Imbalance Related Disordersissä 2008–2009. Kailalle myönnettiin vuosiksi 2014-2019 ERC Advanced Grant. Kaila on nimitetty akatemiaprofessoriksi 2016 alkaen. Kaila valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2001.
Kaila on tutkinut hermosolujen viestinnän fysiologisia perusmekanismeja. Hänen työnsä on painottunut aivojen monitieteiseen tutkimukseen, Viikin Neurobiologian laboratoriossa käytetyt metodiikat kattavat molekyylibiologian, solujen kuvantamisen, solu- ja systeemitason sähköfysiologian.  Tämän perustutkimuksen päälle rakentuu laajamittainen translationaalinen hanke, jossa saavutettua tietoa hyödynnetään uusien kliinisten menetelmien kehittämiseen erityisesti aivojen varhaiskehitykseen liittyvien häiriöiden ehkäisemiseksi ja hoitamiseksi.
FK Ekranas

Historia

FK Ekranas on voittanut Liettuan mestaruuden viidesti vuosina 1985, 1993, 2005, 2008 ja 2009 sekä Liettuan Cupin neljästi vuosina 1985, 1998, 2000 ja 2010.
Vuonna 2015 klubi joutui konkurssiin.
Mustasiipileski

Levinneisyys

Mustasiipileskeä tavataan Malawissa, Mosambikissa, Tansaniassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
SMS Frauenlob

Palvelus

Britannian kuninkaallisen laivaston kevyt risteilijä HMS Southampton upotti aluksen torpedoimalla Skagerrakin taistelussa 31. toukokuuta 1916.
Ylikiiminki (kaupunginosa)

Palvelut

Kaupunginosan päivittäistavarakauppa on keskittynyt pääasiassa suuralueen keskukseen, jossa sijaitsevat myös muut palvelut.

Liikenneyhteydet

Julkista linja-autoliikennettä hoitavat Suorsan Liikenne sekä Revon Liikenne. Viikonloppuisin liikennöivät ainoastaan Kiimingin ja Ylikiimingin välillä ajettavat tilataksit tai pikkubussit. Ylikiimingin suuralue kuuluu Oulun kaupungin sisäisten matkojen osalta tasataksan piiriin.
Kaupunginosan tärkeimmät tieyhteydet ovat Kuusamontielle johtavat Ouluntie ja Joloksentie, Muhokselle johtava Muhoksentie, Utajärven suuntaan johtava Puolangantie sekä Pudasjärven suuntaan johtava Hetekyläntie.
Haukkamäen koulu

Haukkamäen koulu on peruskoulun alakoulu Karkkilassa Högforsin ruukkimiljöössä, osoitteessa Vanha Turuntie 28. Se on perustettu Högfors-tehtaan kouluksi vuonna 1899. Sitä laajennettiin ja peruskorjattiin 2006–2007. Lukuvuonna 2017–2018 Haukkamäen koulussa on 145 oppilasta.