google/wiki40b huggingface dataset:
Rotary International

Nuorisovaihto ja apurahatoiminta

Rotaryn nuorisovaihto tarjoaa vuosittain noin 8 000 nuorelle mahdollisuuden tutustua muiden maiden kulttuureihin. Vaihtoehtoina ovat vuosivaihto (10–12 kk), kesävaihto (n. 2 kk) ja leirivaihto (n.2-3vk). 
Korkeakouluopiskelijoille ja ammatissaan jo toimiville kansainvälisellä Rotarysäätiöllä on oma stipendiohjelmansa ulkomailla opiskelua tai muihin maihin suuntautuvia 4–6 viikon ammatillisia ryhmäopintomatkoja varten. Lisäksi Rotarysäätiö myöntää apurahoja yliopisto-opettajien opintojaksoille kehittyvissä maissa. Säätiön uusimpana toimintamuotona on Rotary Peace Fellowships, jossa satakunta rauhan- ja konfliktintutkijaa vuodessa valitaan opintojaksoille kuuden yliopiston yhteyteen perustetuissa Rotary-opintokeskuksissa. Vuonna 2013 nämä yliopistot olivat Yhdysvaltain Duke University ja Pohjois-Carolinan yliopisto Chapel Hillissä, International Christian University Japanissa, Bradfordin yliopisto Englannissa, Queenslandin yliopisto Australiassa ja Uppsalan yliopisto Ruotsissa.

Historiaa

Rotaryjärjestö sai alkunsa Chicagossa 1905 Paul Harrisin kokoonkutsumana. Ensimmäiseksi tärkeäksi tehtäväksi koettiin Chicagon silloisen liiketoimintamoraalin parantaminen. Pian järjestön toiminta-ajatus laajentui ympäröivän yhteiskunnan yleisemmäksi kehittämiseksi, josta tuli Rotary Internationalin maailmanlaajuinen päämäärä.
Euroopan ensimmäinen rotaryklubi perustettiin 1911 Lontooseen.

Rotary Suomessa

Suomen ensimmäinen rotaryklubi perustettiin Helsinkiin 1. joulukuuta 1926.  Viroon Rotary rantautui 1930. Viron rotaryklubit ovat vuodesta 2000 lähtien kuuluneet Suomen rotaryorganisaatioon.
Suomessa on 300 rotaryklubia, joissa on yhteensä noin 12 000 jäsentä. Virossa on 16 klubia.
Ensimmäinen suomalainen, joka nousi koko Rotary International -järjestön presidentiksi 1980–1981, oli Rolf Klärich.
Seppo Saves

Seppo Saves (30. syyskuuta 1940 Helsinki – 28. syyskuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen lehtivalokuvaaja. Hän toimi myös opettajana ja kriitikkona sekä oli mukana järjestötoiminnassa.
Saveksen ensimmäinen työpaikka valokuvaajana oli Lehtikuva Oy, jossa hän aloitti oppipoikana vuonna 1957. Sieltä hän siirtyi 1958 Uuteen Suomeen, 1961 Apuun, oli hetken Suomen Kuvalehdessä ja sen jälkeen 1963–1967 Viikkosanomissa. Finnseven-osuuskunnan toiminnan päätyttyä hän oli freelancerina kunnes 1976 palasi Uuteen Suomeen, jonka kuvatoimintoja hän johti lehden kuolemaan, vuoteen 1991 asti. Välillä hän oli 1982–1987 taiteilijaprofessorina. Uuden Suomen lakkautuksen jälkeen hän toimi jälleen freelancerina. Saveksen alkuaikojen maineikasta tuotantoa ovat 1960-luvun mustavalkoiset reportaasikuvat. Maineeseen hän nousi reportaasikuvaajana jo toimiessaan kuvaajana Avussa 1963–1964. 
Vuonna 1965 Saves perusti kuuden muun lehtikuvaajan kanssa vuosikymmenen loppuun saakka toimineen Finnseven-osuuskunnan, jolla oli yhteinen studio ja kuvatoimisto. Finnsevenin muut jäsenet olivat C. G. Hagström, Olavi Kaskisuo, Timo Kirves, Aulis Nyqvist ja Kristian Runeberg sekä vuoden verran Caj Bremer, jonka tilalle tuli Martti Brandt. Finnsevenissä Saveksen päätyöksi muodostui muotikuvaus, asiakkainaan muun muassa Friitala, Nanso, Hyvon ja Marimekko.
Saves oli päätoimittajana Valokuva-lehdessä 1985–1987 ja Lehtikuvaaja-lehdessä 1999–2004.
Saves sai Patricia Seppälän säätiön ensimmäisen kuvajournalismipalkinnon 2005. Hän piti näyttelyitä vuodesta 1962 alkaen ja julkaisi useita kuvateoksia.
Rebiya Kadeer

Elämäkerta

Rebiya Kadeer syntyi Luoteis-Kiinan Xinjiangin alueella vuonna 1946. Hänen isänsä oli kullankaivaja ja Rebiya avioitui 15-vuotiaana. Hän auttoi elättämään kasvavaa perhettään kutomalla vaatteita ja kenkiä ja myymällä ne mustassa pörsissä. Kadeerin avioliitto päättyi eroon hänen ollessaan 28-vuotias. Eron jälkeen hän avasi ensin pesulan ja sulki sen myöhemmin siirtyen sijoittamaan kulutustuotteisiin. Vuonna 1978 hän avioitui Sidik Rouzin kanssa, joka oli ollut 1960-luvulla pidätettynä Kiinan vastaisen uiguuriliikkeen johtamisesta. Kader jatkoi s9ijoittamista ja siirtyi 1980-luvulla sijoittamaan kiinteistöihin. Vuonna 1987 hän avasi naisten bazaarin Ürümqissa, jota seurasi tavaratalo 1990-luvulla. Liiketoiminta laajeni entisestään ja Kadeer perusti kauppoja myös muualle Keski-Kiinaan nousten vuoteen 1993 mennessä Kiinan varakkaimmaksi naiseksi. Hänen miehensä lähti maanpakoon Yhdysvaltoihin poliittisista syistä vuonna 1996. Kadeer pidätettiin vuonna 1999, koska hän lähetti miehelleen lehtileikkeitä. Hän sai kahdeksan vuoden tuomion, josta vapauduttuaan hän lähti vuonna 2005 maanpakoon Yhdysvaltoihin. Rebiya Kadeer kiistää yhteytensä Kiinassa vuonna 2009 puhjenneisiin mellakoihin ja tuomitsi väkivallan.
Jeff Daniels on tehnyt Kadeerista dokumenttielokuvan Ten Conditions of Love (2009), jonka mukaantulo Melbournen elokuvajuhlille aiheutti sen, että kiinalaiset vetäytyivät ohjelmasta. Kadeer osallistui kunniavieraana elokuvan ensi-iltaan Melbournen kaupungintalolla 8. elokuuta 2009.
Vuonna 2004 hän sai Thorolf Rafton muistopalkinnon, joka annetaan ihmisoikeustyöstä. Vuonna 2006 hän oli puolestaan yhtenä ehdokkaana Nobelin rauhanpalkinnon saajaksi.
Simon Marius

Simon Marius (latinisoitu saksalaisesta nimestä Simon Mayr, 20. tammikuuta 1573 – 5. tammikuuta 1625) oli saksalainen tähtitieteilijä.  Hän syntyi Gunzenhausenissa, lähellä Nürnbergiä mutta eli suurimman osan elämästään Ansbachissa.
Vuonna 1614 hän julkaisi teoksensa Mundus Iovialis, jossa hän kuvailee Jupiteria ja sen kuita. Hän väitti kirjassa, että löysi planeetan neljä kuuta ennen Galileita.
John Podesta

John David Podesta (s. 8. tammikuuta 1949 Chicago) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen virkailija. Hän oli Bill Clintonin henkilöstöpäällikkö (Chief of Staff) 1998–2001 ja Barack Obaman neuvonantaja (Counselor to the President) 2014–2015. Hän oli Hillary Clintonin kampanjapäällikkö vuoden 2016 presidentinvaaleissa.
Podesta opiskeli oikeustiedettä Lane Technical Collegessa Chicagossa ja Knox Collegessa Galesburgissa. Hän oli vapaaehtoisena Eugene McCarthyn presidentinvaalikampanjassa. Vuonna 1972 hän oli mukana George McGovernin kampanjassa. Podesta väitteli vuonna 1976 oikeustieteen tohtoriksi Georgetownin yliopistosta, jossa hän on opettanut vierailevana professorina.
Hän perusti veljensä Tonyn kanssa 1988 poliitikkojen lobbausta tekevän Podesta Associates -yrityksen, nykyisin Podesta Group. Podesta oli perustamassa Center for American Progress -ajatushautomoa 2003 ja toimi sen johdossa vuoteen 2011 asti.
Podesta on tunnettu salaisten UFO-tapausten dokumenttien julkaisun vaatija.

Sähköpostivuoto

7. lokakuuta 2016 WikiLeaks alkoi julkaista Podestan Gmail-tililtä saatuja sähköpostiviestejä.
Podestan sähköposteja tutkittiin muun muassa Reddit- ja 4chan-palstoilla, joilla syntyi #PizzaGate-nimellä tunnettu salaliittoteoria. Podestan sähköposteissa nähtiin käytetyn jonkinlaista koodikieltä, joka yhdistettiin pedofiilien käyttämiin termeihin. Sähköposteista ilmeni myös Podestan yhteys James Alefantisiin, joka omistaa Comet Ping Pong -pizzerian Washingtonissa ja jolla on yhteyksiä demokraattivaikuttajiin. Alefantis oli myös ottanut valokuvan Barack Obamasta pelaamassa pingistä ja postannut sen Instagram-tililleen (kuva oli tosin otettu Valkoisessa talossa).
Kohun keskelle joutui myös Podestan taidemaku ja performanssitaiteilija Marina Abramović, joka oli kutsunut töitään keräilevän Tony Podestan ja veljensä Spirit Cooking -lounaalle luokseen. Internetistä löytyneessä videossa Abramović maalaa sian verellä vuoden 1997 Spirit Cooking -performanssissaan, mikä herätti syytöksiä satanistisesta rituaalista.
Kauaskantoisimmissa teorioissa John ja Tony Podesta on yhdistetty Madeleine McCannin kidnappaukseen Portugalissa vuonna 2007. Perusteena olivat Britannian poliisin laatimat tietokoneella luodut kuvat kaappaajista, jotka muistuttivat Podestoja. Väite Podestan veljesten olosta Portugalissa kyseiseen aikaan perustui yksittäisen käyttäjän postaukseen netissä.
Pizzeriasta tuli salaliittoteoriassa Washingtonin demokraattieliitin lapsiseksiringin ja okkultismin keskus. Niinpä 4. joulukuuta 2016 Edgar M. Welch tunkeutui kahden aseen kanssa Comet-pizzeriaan vaatimaan ”lapsiseksiorjien vapauttamista”. Hänet tuomittiin myöhemmin neljän vuoden vankeuteen.
Mall of Tripla

Historia

Hankkeen kustannusarvio on yli miljardi euroa, ja se on Suomen suurin rakennushanke ydinvoimaloita lukuun ottamatta. Vuosina 2018–2019 työmaan vahvuus on 1 000–1 300 henkilöä. Triplan alle rakennetaan myös metrovaraus suunniteltua Pasilan metroasemaa varten.
Triplan suunnitteluvaihetta on kuvailtu erikoiseksi ja salamyhkäiseksi, eikä muita kilpailutöitä kuin voittanut YIT:n ehdotus esitelty julkisuudessa. Kilpailuvaiheessa YIT käytti kuuluisaa hollantilaista Office for Metropolitan Architecture -arkkitehtitoimistoa, mutta voitettuaan kilpailun YIT pudotti tämän pois projektista ja otti sen tilalle pienemmän ja tuntemattomamman suomalaistoimiston. 
Triplaa mainostettiin sen avautuessa "Helsingin uutena keskuksena", mutta kauppakeskuksen konseptia on myös pidetty vanhanaikaisena. Esimerkiksi Helsingin Sanomat kutsui sitä "väkisin tehdyksi sydämensiirroksi" ja Ylioppilaslehti kuvaili Triplan ja vuotta aiemmin avautuneen kauppakeskus Redin olevan "koko liiketoimintamallin kuolonkorinaa".

Palvelut

Mall of Tripla on liiketilojen määrältä Pohjoismaiden suurin kauppakeskus. Siellä on 250 vuokrattavaa liiketilaa. Liiketilojen kokonaispinta-alaltaan Espoon Sello on suurempi Suomessa. Triplan liiketilojen pinta-ala on 85 000 neliömetriä.
Triplan ensimmäinen kerros on maan tasolla. Siellä myydään ruokaa. Toisessa ja kolmannessa kerroksessa myydään vaatteita.
Neljännessä kerroksessa on Pasilan asema sekä kauppoja, ravintoloita ja kahviloita. Viidennessä kerroksessa on virolaisen elokuvateatteriketju Cinamonin teatteri. Siellä on myös seurakuntakeskus Fokus.
Triplan yhteyteen rakennettiin myös musiikkimuseo Fame, Suomen toinen musiikkiin keskittyvä museo (Sibelius-museon jälkeen).

Hotelli

Triplan hotelli on Original Sokos Hotel Tripla ja siinä on 430 huonetta. Hotelli valmistuu vuonna 2020.

Toimistot

Kauppakeskuksen yhteyteen rakennetaan 50 000 neliömetriä toimistotilaa. Toimistoihin pääkonttorinsa siirtävät muun muassa Telia Finland, St1 sekä HOK-Elanto.

Pysäköintilaitos

Triplassa on 2 300 pysäköintipaikkaa ja 3 500 pyöräpaikkaa.
Forrestal-luokka

Tilauksen taustaa

Ensimmäisen toisen maailmansodan jälkeisen superlentotukialuksen, vuonna 1948 tilatun USS United Statesin rakennustöiden peruuttaminen oli katkera pala nieltäväksi Yhdysvaltain laivastolle, mutta kesti ainoastaan hetken ennen kuin Yhdysvaltain laivaston ydinasepelotteen esilletuonti nostettiin jälleen esille. Kongressissa olleet laivaston kannattajat nostivat asian uudelleen esille ja olivat suorastaan vainoharhaisia kaikille merkeille laivaston supistamiseksi.
Lopulta esiteltiin syiksi uusien lentotukialusten hankintaan uudet suihkukoneet, jotka todettiin 1950-luvulla ainoiksi taistelukelpoisiksi lentokoneiksi. Koneiden koko ja polttoaineentarve sekä pidempi nousu- ja laskeutumismatka vaativat aiempaa suuremman aluksen. Uudeksi rynnäkkökoneeksi esitettiin Douglas A3D:tä, joka oli valmistunut suurin piirtein edellisen projektin peruuttamisen aikaan. Lentokonetilaukset voitiin siten tehdä heti. Kongressin epäilykset saatiin hälvennettyä Korean sodan syttyessä kesäkuussa 1950 ja tilausvaltuutus annettiin nopeasti budjettivuodesta 1952 alkaen viiden aluksen tilaamiseksi vuosittain. Ensimmäinen alus USS Forrestal tilattiin heinäkuussa 1951.
Alusten suunnittelu pohjautui osittain valittuun A3D-lentokoneeseen. Hangaarin korkeus oli 25 jalkaa ja sillä oli tilat 1800 tonnille varusteita sekä 750000 gallonalle lentopetrolia. Aluksen lentokannen reunaan asennetut hissit kykenivät kantamaan 75000 paunan lentokoneen ja sen koko oli 74,5 kertaa 49 jalkaa. Aluksilla otettiin käyttöön 8 asteen kulmassa oleva lentokansi, jolle asennettiin nousua helpottamaan tyypin C7-höyrykatapultit.
Alusluokka oli ensimmäinen Yhdysvaltain laivaston lentotukialusluokka, jossa lentokansi oli kiinteä osa runkoa. Tähän vaikutti rungon jäykistämistarpeen lisäksi vaadittu teräskannen kolmen tuuman paksuus. Samoin ensimmäistä kertää Yhdysvaltain lentotukialuksessa tykkiasemat sijoitettiin varsinaisen rungon ulkopuolelle asennettuille parvekkeille. Kummallekin puolelle sekä perään että keulaan asennettiin yksiputkiset 5"/54 DP Mk42 -tykit.
Alun perin suunniteltuna lentorykmentin kokoonpanona oli kolme hävittäjälaivuetta (F9F ja F2H), kaksi rynnäkkölaivuetta (AD ja A4D) sekä yksi pommittajalaivue (A3D) sekä kahdeksan erikoistehtäviin suunniteltua konetta (SAR-helikopterit, kuvaustiedustelu ja ilmavalvonta). Alusten elektroniikkavarustus koostui SPS-12 ja SPS-8A -tutkista.
Eden Lake

Juoni

Pariskunta Jenny (Kelly Reilly) ja Steve (Michael Fassbender) lomailevat järven rannalla, jossa Steve suunnittelee kosivansa Jennya. Suunnitelmiin tulee kuitenkin muutos, kun rannalle saapuu joukko nuoria, jotka häiritsevät heitä esimerkiksi puhkomalla heidän autonsa renkaat. Steve tappaa vahingossa nuorisojoukon johtajan Brettin (Jack O’Connell) koiran, jolloin pariskunnasta tulee ajojahdin uhri.

Vastaanotto

Internetsivusto Rotten Tomatoesin mukaan 83 % kriitikoista on antanut Eden Lakelle positiivisen arvosanan keskiarvolla 6,7/10. Keräys perustuu 24 arviointiin. Internet Movie Databasen 43 000 käyttäjää ovat antaneet elokuvalle keskiarvon 6,9/10, ja kolme IMDb:n henkilökuntaan kuuluvaa keskiarvon 5,3.
Oscar Parviainen

Oscar Andreas Parviainen (9. kesäkuuta 1880 Helsinki – 15. lokakuuta 1938 Vessefjärd, Ruotsi) oli suomalainen taidemaalari ja taidegraafikko. Parviainen maalasi usein eksoottisia aiheita, joihin hän sai innoitusta ulkomaanmatkoiltaan. Hänen maalauksissaan on vahvoja symbolismin vaikutteita sekä värikästä elämäniloa, ja hänen grafiikkansa on mehevän impressionistista.
Suurimman osan koulutuksestaan Parviainen hankki ulkomailta. Hän opiskeli jonkin aikaa Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa, mutta opinnot keskeytyivät kuitenkin vuonna 1898. Sen jälkeen Parviainen jatkoi opintojaan Kööpenhaminassa Peder S. Kröyerin johdolla, mutta jälleen opinnot keskeytyivät, ennen kaikkea iäkkään opettajan väsymyksen vuoksi. Vuonna 1900 Parviainen läpäisi Pariisin École des Beaux-Artsin sisäänpääsykokeet ja aloitti opiskelut siellä. Mutta tälläkään kertaa Parviainen ei saanut opintojaan päätökseen, sillä hän kohtasi amerikannorjalaisen Kristine Sieversin, jonka kanssa meni naimisiin Iowassa 1901. Vuosina 1903–1905 Parviainen opiskeli grafiikkaa Axel Tallbergin yksityisoppilaana Tukholmassa, ja vuonna 1905 Parviainen piti ensinäyttelynsä Helsingissä, jolloin esillä oli hänen grafiikkaansa. Hänen ensimmäinen laajempi yksityisnäyttelynsä oli kuitenkin vasta vuonna 1931.
Aeropos

Aeropos (kreik. Αεροπος) oli antiikin Makedonian kuningas noin 500-luvun eaa. alkupuolella. Herodotos kertoo että Argaioksen isä oli Filippos I ja että Aeroposta seurasi kuninkaana hänen poikansa Alketas.Junianus Justinus kertoo että Aeropos oli vasta lapsi kun hänen isänsä Filippos I kuoli. Justinus kertoo Aeropoksesta seuraavanlaisen anekdootin. Illyrialaiset hyökkäsivät Makedoniaan koska eivät voineet sietää että pieni lapsi oli kuninkaana. Aluksi illyrialaiset löivät makedonialaiset taistelussa. Makedonialaiset toivat tämän jälkeen kuninkaansa kehdossa taistelukentälle ja kantoivat häntä armeijansa takana. Nähdessään kuninkaansa makedonialaiset taistelivat suurella innolla ja kukistivat vastustajansa. Justinus kertoo että Aeroposta seurasi kuninkaana hänen poikansa Amyntas I.
Sophia-yliopisto

Sijoitus yliopistorankingeissa

Sofian yliopisto on japanin korkeatasoisimpia yksityisiä korkeakouluja. THE-yliopistoranking arvioi yliopiston vuoden 2018 listallaan 15. korkeatasoisimmaksi yliopistoksi Japanissa ja sijaluokkaan 801-1000 maailmassa. Vuonna 2017 yliopisto ei kuitenkaan mahtunut kansainvälisen Shanghain Jiao Tong -yliopiston laatiman 800 maailman parhaan yliopiston ARWU-listalle, jolla oli yli kolmekymmentä japanilaista yliopistoa.
Hannu Riikonen (taiteilija)

Taiteilijanura

Kuvanvalmistusta ammattioppilaitoksessa opettanut Riikonen on taiteilijana itseoppinut. Runsaasti näyttelyitä pitäneen Riikosen töitä oli ensi kerran esillä Nuorten näyttelyssä 1970. Hän liittyi 1972 Taidemaalariliittoon ja muutti 1973 Kuopioon ja 1975 Tampereelle. Riikonen alkoi 1976 tehdä myös kipsiveistoksia ja liittyi samana vuonna Tampereen Taiteilijaseuraan.
Riikonen liittyi vuonna 1982 Suomen Kuvanveistäjäliittoon ja alkoi 1984 tehdä maalattuja puu- ja sekatekniikkaveistoksia sekä reliefejä. Riikonen kokeili 1980-luvulla myös video- ja tietokonetaidetta. Hän siirtyi 1990 myös veistosinstallaatioihin. Riikosen taidetta ollut esillä muun muassa Itäkeskuksen metroasemassa Helsingin juhlaviikkojen aikana 1987, Mäntän kuvataideviikoilla 1995 ja 2001 sekä kansainvälisessä kutsunäyttelyssä Pärnussa. Yksityisnäyttelyitä on ollut muun muassa Galleria Sculptorissa, Mikkelin, Oulun, Keravan ja Hämeenlinnan taidemuseoissa sekä BELA Biennalissa Portugalissa 2012.

Tyyli

Riikonen aloitti dada- ja poptaide-vaikutteisilla esinekollaaseilla 1970-luvulla. Riikosen tyyliä luonnehditaan usein naivismiksi, mutta hän soveltaa tyyliä varsin väljästi. Mukana on muun muassa kitsch-sävytteistä banaaliutta sekä satiirista kyynisyyttä.
Esittävät teokset käsittelevät usein yhteiskunnallisia teemoja pienen ihmisen näkökulmasta ja muun muassa suomalaisuuden olemusta. Ihmishahmot ovat enemmän tyyppejä kuin persoonia. Kansanominaisuuksiin viittaavat hahmot muistuttavat toisinaan myös ITE-taiteilijoiden veistoksista tuttuja ihmistyyppejä. Reliefeissä taas on opettavaisen kolmiulotteisen huoneentaulun tuntua.
Kriitikko Hannu Castren on luonnehtinut Riikosen veistoksia piikiksi runsaassa lihassa. Castren on verrannut Riikosen pulleita figuureja Picasson 1920-luvun surrealistisiin mutta antiikin perinnettä jatkaviin hahmoihin, ja Aaltosen Hämeensillan veistoksiin.
Myöhemmissä abstraktimmissa veistoksissa on kaksoiskuvamaisuutta, ne peilautuvat symmetrisesti eri suuntiin.

Teosten vaiheita

Aiemmin Aula-baarissa ollut Riikosen Juicea esittävä veistos on nykyisin Juicen kirjastossa Tampellan alueella. Kirjasto on Viola-kodin tiloissa Reino & Aino Kotikenkä -yhtiön Arto Huhtisen lahjoittamana. Maalattu kipsiveistos on vuodelta 1987.
Huomiota herätti 1990-luvulla myös Kerttu, joka synnytti Jyväskylän paikallislehdissä keskustelua "pornopatsaista". Kohun vuoksi teos jouduttiin poistamaan 1994 julkisista tiloista ja sijoittamaan kaupungintalolle kaupunginsihteerin huoneeseen.
Riikosen maalaus Miesten ehdoilla (1982) on Eero Koivistoisen levyn Kallista on ja halvalla menee kannessa.
Teuvo Valo

Teuvo Ensio Valo (29. elokuuta 1933 Lahti – 18. lokakuuta 2017 Lahti) oli suomalainen iskelmälaulaja. Valo tunnettiin parhaiten Olavi Virran laulamien laulujen tulkitsijana, mistä hän sai lempinimen ”Lahden Olavi Virta”. Hän kiersi Suomen tanssilavoja yli 45 vuotta ja teki yli 250 levytystä.  
Valo teki 1950-luvun alussa sekalaisia töitä, mutta ajan kuluessa ajautui tanssiorkesterien päätoimiseksi solistiksi. Vuosina 1956–1960 Valo lauloi ympäri Suomea, muun muassa Erkki Kaalikosken ja Uolevi Janssonin orkesterien solistina. 
Valo osallistui Musiikki-Fazerin suureen maakunnallisen iskelmälaulukilpailuun 1957, ja vakuutti tuomariston alkukilpailuissa. Valon holtiton alkoholinkäyttö esti häntä osallistumasta lopulta kilpailun finaaliin. Seuraavan vuonna Valo näytti kuitenkin taitonsa voittamalla Toivo Kärki -laulukilpailun. Kärki tarjosi hänelle levytysmahdollisuutta. Valo kuitenkin kieltäytyi silloin levyttämisestä. Lopulta alkoholi sai vallan hänen elämässään. Valon pitkä ryyppyputki kesti vuoteen 1968, jolloin hän pani pullonkorkin lopullisesti kiinni Olavi Virran syntymäpäivänä 27. helmikuuta 1968.
Valo oli pois musiikkikuvioista melkein koko 1960-luvun. Raitistumispäätöksensä jälkeen hän pääsi heti Kalle Palosen orkesterin solistiksi, mistä alkoi tiivis työrupeama. Vuotta myöhemmin hän perusti oman orkesterin. 1970-luvun puolivälissä Valo alkoi levyttää musiikkiaan. Vuoteen 1985 mennessä hän oli tehnyt viisi albumia tanssimusiikkia. Yksi tunnetuimmista levytyksistä on vuonna 1980 Raul Reimanin säveltämä ”Muistatko Olavi Virran”, 1983 "Miehen Ikään", sekä vuonna 1985 Mai-Lis Könösen säveltämä ”Kätketyt tunteet”. Muita merkittäviä iskelmiä häneltä on Toivo Kärjen ”Elokuun kuutamolla” sekä Mai-Lis Könösen sävellys ”Huoleton humppa”. Kun Valo täytti 50 vuotta vuonna 1983, sävelsi Maj-lis Könösen mies Lasse Könönen hänelle laulun. Tango on nimeltään ”Keväinen rakkaus”. Valo ei liiemmin välittänyt televisioesiintymisistä, mutta Lauantaitanssit-ohjelmassa hän vieraili säännöllisesti. Valo levytti neljä laulua niiden pohjalta levytettylle kokoelmalevylle "Lauantaisin tanssitaan". Ne julkaistiin alkuun vain CD-kasettiformaatissa, kunnes siitä julkaistiin myös vinyylipainos.  
Vuonna 1998 julkaistiin CD-kokoelma, joka sisälsi ”Teuvo Valon parhaat”, ja vuonna 2001 ilmestyi vielä uusi CD, joka sisälsi täysin uutta tanssimusiikkia: ”Teuvo Valo – Aito rakkaus”. Vuonna 1995 kulttuuriministeri Claes Andersson myönsi Valolle täyden taiteilijaeläkkeen, joten hän päätti hillitä keikkatahtiaan. Vuonna 2005 hän lopetti aktiiviuran, mutta teki muutaman keikan vuosittain. Vuonna 2008 Valo innostui musisoimaan vielä kerran, ystävänsä Lasse Könösen uuden sävellyksen innostamana, ja näin syntyi omakustanteena julkaisematon laulu ”Keikkakaverit”.
Israelin parlamenttivaalit 2009

Israelin parlamenttivaalit 2009 pidettiin 10. helmikuuta 2009 noin vuosi etuajassa, koska pääministeri Ehud Olmert oli eronnut Kadima-puolueen puheenjohtajan paikalta eikä hänen seuraajansa Tzipi Livni onnistunut muodostamaan hallitusta. Vaaleissa valittiin 120 edustajaa 17. Israelin parlamenttiin eli knessetiin.

Hallituksen muodostaminen

Eniten paikkoja on Kadimalla, toiseksi eniten Likudilla ja kolmanneksi Jisrael Beitenulla. Presidentti Shimon Peres nimitti Netanjahun hallituksenmuodostajaksi 20. helmikuuta. Netanjahun hallitus sai knessetin hyväksynnän 31. maaliskuuta 2009.
British Touring Car Championship

Pistejärjestelmä

Pisteitä jaetaan nykyään kilpailun päätteeksi kymmenelle ensimmäiselle seuraavasti: 15, 12, 10, 8, 6, 5, 4, 3, 2, 1. Lisäksi kilpailun nopeimman kierroksen ajaneelle annetaan yksi piste. Jokaiselle, joka on johtanut kilpailua vähintään yhden kierroksen ajan, saa yhden ylimääräisen pisteen (enimmillään yksi piste kuljettaja kohti per kilpailu). Näiden lisäksi aika-ajoissa paalupaikalle yltänyt kuljettaja saa yhden pisteen.
Jenny Kallur

Jenny Margareta Kallur (s. 16. helmikuuta 1981 Huntington, New York, New York, Yhdysvallat) on entinen ruotsalainen yleisurheilija/aitajuoksija. Hänen kaksoissiskonsa on juoksija Susanna Kallur.
Kallurin isä Anders Kallur on entinen jääkiekkoilija. Kaksoset ovat syntyneet New Yorkissa, koska heidän isänsä pelasi siihen aikaan siellä NHL:ssä. Jenny Kallur on kuitenkin varttunut aikuiseksi Falunissa. Hän seurusteli aikanaan tennispelaaja Joachim Johanssonin kanssa. Elokuussa 2008 ilmoitettiin kuitenkin, että pari on eronnut.
Kallurin päälaji oli 100 m ja 60 m aitajuoksu, kuten sisarellaan Susannallakin. Hänen ennätyksensä 60 m aidoissa on 7,91 s ja 100 m aidoissa 12,85 s.
Pitkään loukkaantumisista kärsinyt Kallur ilmoitti lopettavansa uransa keväällä 2011. Tammikuussa 2013 hänet nimitettiin Ruotsin yleisurheiluliiton hallitukseen.
Emmanuel Mathias

Seurajoukkueura

Mathias aloitti uransa synnyin maassaan Nigeriassa BCC Lionsin junioreissa, josta hän siirtyi togolaisseuraan Étoile Filante de Loméen vuonna 2004. Mathias vietti Togossa kaksi vuotta, jonka jälkeen hän siirtyi Tunisiaan Espéranceen. Joukkueen riveissä Mathias voitti Tunisian-mestaruuden, sekä kahdesti Tunisian cupin vuosina 2006 ja 2007. Kahden kauden jälkeen hän siirtyi lainasopimuksella EGS Gafsaan vuonna 2007. Sopimuksen päätyttyä Mathias siirtyi Israeliin Hapoel Petah Tikvaan vuonna 2009.

Maajoukkueura

Mathias sai tilaisuuden edustaa Togon maajoukkuetta saatuaan maan kansallisuuden vuoden 2004 lopulla. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Malia vastaan pelatussa MM-karsintaottelussa. Mathias on edustanut Togoa yksissä Afrikan-mestaruuskisoissa.