google/wiki40b huggingface dataset:
Yläonttolaskimo

Yläonttolaskimo (lat. vena cava superior) on ylävartalolta sydämeen niukkahappista verta tuova verisuoni, jota kutsutaan eläimillä etuonttolaskimoksi (lat. vena cava cranialis). Se liittyy sydämen oikeaan eteiseen alaonttolaskimon kanssa. Yläonttolaskimo muodostuu käsien ja pään laskimorungoista ja on pituudeltaan melko lyhyt.
Kaulan tai käden laskimoiden kautta voidaan yläonttolaskimoon, sydämeen tai keuhkovaltimorunkoon johtaa neste- tai ravitsemushoitoa, keskuslaskimopaineen mittausta tai näytteenottoa varten katetri. Joihinkin syöpätauteihin liittyy yläonttolaskimo-oireyhtymä, jossa syöpäkasvain tunkeutuu yläonttolaskimon sisään ja tukkii verenkiertoa.
Ihmissyöjä (eläin)

Ihmissyöjä on nimitys eläimelle, joka saalistaa ihmisiä. Vaikka monenlaiset eläimet voivat hyökätä ihmisen kimppuun, ihmissyöjien ruokavalioon ihmisliha kuuluu yleisemmin. Raportoiduissa tapauksissa on yleisimmin osallisena tiikerit, leopardit, leijonat ja krokotiilit. Myös karhut, komodonvaraanit, hyeenat, puumat ja hait ovat ottaneet ihmisiä saaliikseen.
Karl Magnus Mellgren

Karl Magnus Mellgren (1806 Marstrand Ruotsi – 1886 Helsinki) oli Suomessa vaikuttanut ruotsalaissyntyinen mitalinkaivertaja.
Hän oli Tukholmassa mitalintekijä L. P. Lundgrenin oppilaana. 1830-luvulla Mellgren teki mitaleja, joista osalla katsotaan olevan taiteellista arvoa. Vuonna 1838 hän muutti Ruotsista Helsinkiin, jossa Mellgren teki postilaitokselle postimerkkien ja ehiöiden kuvakkeita. Hän kaiversi muun muassa Suomen ensimmäisten postimerkkien eli niin sanottujen soikiomerkkien painamiseen käytetyt leimasimet. Myös Kansalliskirjaston julkisivun reliefit ovat Mellgrenin tekemiä.
Mellgrenin poika Carl Theodor Mellgren (1836–1905) työskenteli Moskovassa arkkitehtina. Hänet aateloitiin ja hän sai valtioneuvoksen arvon.
Sovetskaja Belorussija

Sovetskaja Belorussija («Советская Белоруссия») on valkovenäläinen päivittäin ilmestyvä venäjänkielinen sanomalehti. Se on hallituksen pää-äänenkannattaja. Se on toinen maan kahdesta suuresta sanomalehdestä valkovenäjänkielisen Respublikan ohella. Lehden päätoimittaja on Pavel Yakubovich, jonka presidentti Lukashenko nimitti tehtävään vuonna 1995.
Ragnar Länsivuori

Elämä ja ura

Ragnar Länsivuoren vanhemmat olivat koneenkäyttäjä Karl Victor Johansson ja Olga Josefina Vesterberg. Ennen teatteriuraansa hän työskenteli päähinetehtaan konemiehenä. Länsivuori opiskeli lausuntaa. Hän aloitti taiteellisen uransa avustajana ja iltanäyttelijänä Sörnäisten Työväen Näyttämöllä 1904. Seuraavan vuosikymmenen puolivälissä hän työskenteli lyhyen aikaa Koiton Näyttämön johtajana, ja sen jälkeen hänellä oli useita johtajanpestejä työväen näyttämöillä eri puolilla Suomea. 1930-luvun alussa Länsivuori toimi Kajaanin Työväen Näyttämön johtajana. 1930-luvun puolivälissä hän työskenteli menestyksekkäästi Iisalmen Työväen Näyttämön johtajana.
Länsivuoren näyttämötehtäviä olivat muun muassa Nummisuutarien Esko ja Daniel Hjortin nimiosa.
Maxim Birbraer

Seuraura

Birbraer syntyi ja kasvoi Kazakstanissa ja aloitti jääkiekkoilun Torpedo Ust-Kamenogorskissa. Hän muutti vuonna 1999 Pohjois-Amerikkaan ja siirtyi OPJHL:n Newmarket Hurricanesiin. New Jersey Devils varasi Birbraerin kolmannella kierroksella kesällä 2000. Hän pelasi kolme seuraavaa kautta Devilsin farmijoukkue Albany River Ratsissa, AHL:ssä muttei otteluakaan NHL:ssä. Hän aloitti kauden 2003–2004 AHL:n San Antonio Rampagessa, mutta siirtyi loppukaudeksi CHL:n Laredo Bucksiin. Vuodet 2004–2006 Birbraer pelasi ECHL:ssä. Hän oli kaudella 2004–2005 San Diego Gullsin paras pistemies tehoilla 19+30=49. Kauden 2005–2006 Birbraer pelasi Long Beach Ice Dogsissa.
Kaudeksi 2006–2007 Birbraer siirtyi walesilaiseen Cardiff Devilsiin, EIHL:ään ja pelasi siellä kaksi kautta. Keväällä 2007 hän voitti Challenge Cupin. Birbraer palasi kaudeksi 2008–2009 Kazakstaniin ja siirtyi HK Kaztsink-Torpedon riveihin, mutta siirtyi sieltä kesken kauden Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaan Heilbronner Falkeniin.
Birbraer palasi kaudeksi 2009–2010 Cardiff Devilsiin. Hän teki 24. lokakuuta 2009 EIHL:n kaikkien aikojen yhden ottelun syöttöennätyksen seitsemällä syötöllään. Kaudella 2010–2011 Birbraer sijoittui tehoilla 30+57=87 liigan pistepörssissä viidenneksi. Kaudella 2012–2013 hän nousi Devilsin kapteenistoon. Kaudeksi 2014–2015 Birbraer siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella sarjatasoa alemmas EPIHL-joukkue Telford Tigersiin. Hän voitti kauden päätteeksi sarjan mestaruuden sekä EPIHL Cupin. Kaudeksi 2016–2017 Birbraer siirtyi jatkamaan EPIHL-taivaltaan Swindon Wildcatsiin. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 16+31=47 sekä pudotuspeleissä Wildcatsin paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 6+3=9.

Maajoukkueura

Birbraer edusti Israelia II-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2008 ja 2013, joista jälkimmäinen turnaus päättyi IIB-divisioonan kultaan ja sarjanousuun IIA-divisioonaan. Hän pelasi myös D-sarjan MM-kilpailuissa vuosina 1997, 1999 ja 2000.
Birbraer pelasi myös alle 18-vuotiaiden D-sarjan EM-kilpailuissa vuosina 1997 ja 1998. Hän oli molemmissa turnauksissa Israelin paras pistemies ja maalintekijä; ensimmäisessä tehoilla 10+2=12 ja jälkimmäisessä tehoilla 5+4=9.
Pikkujärvi (Sastamala, Sävi)

Maantiede

Järven pituus on 100 metriä ja leveys 60 metriä. Järven luusua sijaitsee järven kaakkoisrannalla, josta saa alkuunsa 800 metriä pitkä laskuoja, joka yhtyy Sävijokeen pian Sävijärven alapuolella. Järven ranta on pääosin soista metsää. Sen rantoja ei ole rakennettu, mutta vierestä kulkee metsätie, joka alkaa Sävin kylän ja Suodenniemen taajaman väliseltä tieltä.
Monniset (suku)

Suvut

Corydoras-monniset ovat yksi monnisten (Corydoradinae) alaheimon kolmesta suvusta. Muut suvut ovat soukkamonniset (Aspidoras) ja Scleromystax.
Corydoras-monnisia on kuvattu yli 130 lajia, ja ainakin noin 50 tuntematonta lajia on kuvattujen lisäksi jo esiintynyt akvaariokaupan piirissä. 
Tyypillisiä monnislajeja ovat mm. korumonninen (Corydoras elegans), kuparimonninen (Corydoras aeneus), täplämonninen (Corydoras paleatus) ja kirjomonninen (Corydoras schwartzi).

Koko ja ulkonäkö

Monnisilla ei ole muille kaloille tyypillisiä suomuja, vaan luulevyistä muodostunut panssari. Monniset jäävät pieniksi. Pääosa monnislajeista on 4-7 cm:n mittaisia, lähes kaikki alle 10-senttisiä.

Alkuperä

Monniset ovat kotoisin Etelä-Amerikasta ja ovat levinneet ylhäältä maanosan pohjoisosasta alas Argentiinan pohjoisosaan saakka.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Monniset oleskelevat mieluiten pohjassa, jonka hiekan (ei soran) pitää olla pienirakeista ja pyöreää ilman teräviä reunoja.

Vesiolot ja ravinto

Monniset ovat useimmiten kotoisin yläjuoksulta ja viileämmästä vedestä n. 22 Celsius-asteen ollessa usein optimaalinen. Monniset syövät peruskuivaruokaa. Ne tonkivat ruokaa soran joukosta, jonne ruoka helposti muuten jäisi pilaantumaan, ja ovat näin ollen hyviä "roskisdyykkareita".
Pedagoginen malli

Pedagoginen malli on teoriapohjainen jäsennys opetustilanteiden ja oppimisprosessin etenemisestä. Pedagoginen malli kuvaa, miten opetus tapahtuu pedagogisen asetelman mukaan. Ne jäsentävät oppimisprosessin eri vaiheisiin ja toimivat kehikkona opetuksen suunnittelussa. Nykyisissä yleisesti käytetyissä pedagogisissa malleissa oppija on aktiivinen tiedonrakentelija, joka oppii yhteisöllisesti muiden oppijoiden kanssa.
Savoijin kuningashuone

Savoijin kuningashuone (ital. Casa Savoia) on hallitsijasuku (alun perin aatelisperhe, sittemmin ruhtinassuku ja lopulta kuninkaallinen dynastia), jonka ruhtinaskunta oli alkujaan Savoiji. Suvun päämiehet ovat kantaneet arvonimiä Savoijin kreivi (vuodesta 1033) ja herttua (vuodesta 1416), Piemonten ruhtinas, Kyproksen, Jerusalemin ja Armenian kuningas (vuodesta 1460), Sisilian kuningas (1713–1720), Sardinian kuningas (1720–1861) ja viimeksi Italian kuningas (1861–1946).

Historia

Kuningashuoneen jäsenet polveutuvat Umberto Valkokädestä (1003–1047 tai 1048). He hallitsivat pitkään Savoijia, joka on nykyään ranskalainen maakunta Italian ja Sveitsin ranskankielisen osan naapurissa Alpeilla. Savoijin vaakunana on ollut hopeinen risti punaisella kentällä jo 1200-luvulta alkaen, perintönä ristiritareilta. Savoijien hallitsijavalta päättyi italialaisten valittua kansanäänestyksellä valtiomuodokseen tasavallan vuonna 1946. Italian viimeiseksi kuninkaaksi jäi Umberto II, joka hallitsi vain 33 päivää.

Kuningashuone nykyään

Italian perustuslaissa oli vuoteen 2002 asti säännös, jonka mukaan Savoijin kuningashuoneen miespuoliset jälkeläiset eivät saaneet tulla Italian rajojen sisäpuolelle. Perustuslainmuutoksen jälkeen kuninkaallisen perheen jäsenet, mukaan lukien kruununtavoittelija, Napolin prinssi Viktor Emanuel sekä hänen poikansa, Venetsian ja Piemonten prinssi Emanuele Filiberto ovat palanneet Italiaan.
Vaikka Italian tasavallan lainsäädäntö ei anna kuningashuoneen jäsenille erivapauksia, niin kuningashuone jatkaa muutamien dynastisten ritarikuntien kunniamerkkien jakoa (tasavalta lopetti vanhojen ritarikuntien kunniamerkkien jakamisen ja korvasi ritarikunnat uusilla, mutta vanhojen kunniamerkkien käyttöä ei kielletty) samaan tapaan kuin eräät muut tasavalloiksi muuttuneet Euroopan maat. Samoin kansainvälisen kohteliaisuuskäytännön mukaisesti suvun keskeisistä jäsenistä käytetään myös prinssien ja prinsessojen titteleitä ja heitä puhutellaan kuninkaallisiksi korkeuksiksi, vaikka suvun päämiestä ei valtaistuimen puuttuessa enää kutsutakaan kuninkaaksi tai hänen majesteetikseen eikä Savoijin suvulla ole virallista asemaa Italian tasavallan valtiollisessa protokollassa.

Muuta

Venetsian ja Piemonten prinssi Emanuele Filiberto lähetti ainoana kuninkaallisena julkisen tervehdyksen Porin kaupungille kaupungin täyttäessä 450 vuotta vuonna 2008. Tapaus ja sen arvokkuus huomioitiin useimmissa paikallisissa tiedotusvälineissä. Prinssin yhteyksien kaupunkiin arveltiin olevan henkilötasolla, vaikka tarkkaa taustaa ei kerrottukaan.
Jonathan Adams

Ura

Adams on esiintynyt useissa amerikkalaisissa televisiosarjoissa, joista huomattavin on American Dreams. Adams esitti kyseisessä sarjassa Henry Walkeria, radio- ja televisiokaupan työntekijää. Sarjaa esitettiin NBC:llä vuosina 2002–2005.
Adams esitti tri Daniel Goodmania FOX:n televisiosarjassa Bones, mutta jätti sarjan toisen tuotantokauden alussa. Adamsin seuraava esiintyminen oli ABC:n rikosdraamassa Women's Murder Club.
Vuodet 1996–2000 Adams vietti Oregon Shakespeare Festivalissa esittäen muun muassa Petruchiota näytelmässä Kuinka äkäpussi kesytetään ja Buckinghamia Kolmessa muskettisoturissa.
Carlo von Erlanger

Vapaaherra Carlo von Erlanger (5. syyskuuta 1872 Nieder-Ingelheim – 4. syyskuuta 1904 Salzburg) oli saksalainen tutkimusmatkailija ja lintutieteilijä.
Erlanger oli vapaaherra Wilhelm von Erlangerin ja puolisonsa Karoline Bernusin nuorin poika. Vuonna 1891 hän opiskeli lintutiedettä Lausannen yliopistossa. Näihin aikoihin teki lyhyen tutkimusmatkan Pohjois-Afrikkaan Tunisiaan, minkä jälkeen hän jatkoi opintojaan Cambridgessä ja Berliinissä. 
Talvella 1896–1897 Erlanger alkoi suunnitella tutkimusretkeä Pohjois-Afrikkaan. Retki toteutui 1899–1901, ja se suuntautui Somaliaan ja muualle Itä-Afrikkaan. Oskar Neumannin (1867–1946) kanssa tehty matka kesti runsaan vuoden. He asuivat Addis Abebassa, Zeylassa ja Hararissa ja kävivät muun muassa oromokansan luona. Matkalla Erlanger keräsi yli 20 000 hyönteistä, noin 10 000 linnunnahkaa ynnä muita eläimiä, ja matkasi 2 700 kilometriä.
Erlanger nimesi ja kuvaili muutamia lintulajeja ja -alalajeja, muun muassa kultarusopyrstön ja somalianturturikyyhkyn sekä aavikkovarpusen alalajin saharae (1899). Hänen kunniakseen on nimetty Calandrella erlangeri (Neumann, 1906), joka usein luetaan etiopianhietakiurun (Calandrella blanfordi) alalajiksi, sekä sammakkolaji Ptychadena erlangeri (Ernst Ahl, 1924).
Erlanger kuoli auto-onnettomuudessa vuonna 1904.
Pony Express

Pony Express oli yhdysvaltalainen postiyhtiö, joka toimitti postia ratsain Pohjois-Amerikan mantereen poikki Missourin Saint Josephista Kalifornian Sacramentoon vuosina 1860−1861. Lyhyen toimintansa aikana Pony Express oli reitillään nopein postikuljetus, kunnes uusi lennätinyhteys syrjäytti sen. Pony Express -ratsastajan matka oli hengenvaarallinen, ja reitti kulki vaikeassa maastossa.

Historia

Pony Express aloitti toimintansa vuonna 1860. Sen perusti Russell, Majors & Waddell, joka kilpaili tuottoisista valtionpostin jakelusopimuksista ja päätti aloittaa postinkuljetuksen ratsain, joka oli aiempaa nopeampaa. Koko reitti oli 3 000 kilometrin mittainen. Yhtiö rakensi hevosten vaihtoasemia 25 kilometrin välein Missourin Saint Josephin ja Kalifornian Sacramenton välille.
Keväällä 1860 yhtiö alkoi etsiä ilmoituksilla 200 harmaata tammaa sekä ratsastajiksi ”laihoja, jänteviä, enintään 18-vuotiaita nuorukaisia”, joiden täytyi olla paitsi kokeneita ratsastajia, myös valmiita antautumaan kuolemanvaaraan päivittäin. Lähettien palkka oli suhteellisen korkea, 25 dollaria viikossa.
Ensimmäinen kuljetus lähti liikkeelle 3. huhtikuuta 1860. Kirjetaksa oli viisi dollaria per unssi. Posti käärittiin satulanpäällyksen lukittaviin taskuihin.
Ratsastajan matka oli vaarallinen vihamielisten intiaanien, maantierosvojen, autiomaan ja vuoriston johdosta. Aluksi ratsastajat kantoivat aseenaan Colt Navy -revolvereita ja joskus Coltin rullakarbiinia, mutta painon vuoksi he kantoivat myöhemmin vain yhtä revolveria ja ladattua vararullaa.
Pony Expressiä kuvaileva näytös oli Buffalo Billin suositun Villin Lännen Näytös -sirkuksen avausnumerona useiden vuosikymmenien ajan. Buffalo Bill kertoi itsekin ratsastaneensa Pony Expressiä 14-vuotiaana, mutta nykyisin jotkut ovat kyseenalaistaneet tämän tarinan paikkaansapitävyyden.
Alkuperäisen Pony Expressin toiminta päättyi lokakuussa 1861, kun Western Union loi suoran lennätinyhteyden itärannikolta San Franciscoon. Syrjäseuduilla jatkoi kuitenkin senkin jälkeen toimintaansa linjoja, jotka käyttivät samaa nimeä.
Nurpaši Kulajev

Nurpaši Kulajev (s. 1980) on Venäjän viranomaisten mukaan ainoa hengissä selvinnyt vuoden 2004 syyskuussa toteutetun Beslanin koulukaappauksen 32 tekijästä.
Tiistaina 17. toukokuuta 2005 alkoi Vladikavkazissa Venäjän Pohjois-Ossetiassa oikeudenkäynti, jossa Kulajevia syytettiin aseellisesta hyökkäyksestä ja panttivankien otosta sekä puolustuskyvyttömien ihmisten murhasta. Kaikkiaan häntä vastaan nostettiin kahdeksan syytettä, ja 26. toukokuuta 2006 Pohjois-Ossetian korkein oikeus totesi hänet syylliseksi niihin kaikkiin. Kulajev myönsi aluksi syytteet, mutta kiisti myöhemmin kaiken väittäen, että hänet oli sekoitettu hänen veljeensä, joka kuoli turvallisuusjoukkojen rynnäkössä kouluun.
Kulajev tuomittiin elinkautiseen vankeuteen. Jotkut Beslanissa kuolleiden oppilaiden äideistä yrittivät hyökätä Kulajevin kimppuun, kun häntä ohjattiin pois oikeustalosta.
Kulajevin nimi vaihdettiin, koska hänen uskottiin joutuvan vankilassa väkivaltaisten hyökkäysten kohteeksi.
Chongoni

Chongoni on yli kaksituhatta metriä korkea vuori Malawissa, Dezdan provinssissa. Vuoren rinteillä on yhteensä 127 paikassa kalliomaalauksia.
Kalliomaalauskai on tehty kivikaudelta lähes nykypäiviin asti. Vanhimmat, punamullalla tehdyt piirrokset ovat Batwa-nimisen kääpiökasvuisen metsästäjä-keräilijäheimon tekemiä. Uudemmat maalaukset ovat nykyisin alueella elävien maanviljelijäheimojen työtä. Kuva-aiheilla on edelleen sijansa paikallisten asukkaiden seremonioissa.
Alue on UNESCOn maailmanperintökohde.
Ekbatana

Ekbatana (muinaispersiaksi 𐏃𐎥𐎶𐎫𐎠𐎴, Hagmatāna tai Haŋmatāna; arameaksi אַחְמְתָא, Aħĕmĕta; m.kreik. Ἀγβάτανα, Agbatana tai Ἐκβάτανα, Ekbatana; akkadiksi 𒆳𒀀𒃵𒋫𒉡, ᵏᵘʳa-gam-ta-nu) oli muinaisen Meedian pääkaupunki. Nykyään se tunnetaan nimellä Hamadan ja se sijaitsee 400 km lounaaseen Teheranista. Se oli tärkeällä paikalla pääteiden varrella. 
Persian kuningas Kyyros Suuri valtasi kaupungin vuonna 549 eaa. Meedian kuningas Astyageeltä. Kaupungista tuli aikanaan Persian kuninkaiden kesäasuinpaikka. Parthialaiset tekivät siitä oman pääkaupunkinsa kun he valtasivat Persian seleukideilta.
Taloussanomat

Historiaa

Sanoma Osakeyhtiö alkoi pohtia 1990-luvulla kilpailijan perustamista Kauppalehdelle, joka tuolloin hallitsi kokonaan talouslehtien markkinaa. Taloussanomien ensimmäinen numero julkaistiin lopulta 18. marraskuuta 1997. Paperiversio lehdestä ilmestyi tiistaista lauantaihin. Ensimmäinen It-viikon numero ilmestyi 18. marraskuuta 1999. Vuosina 2002–2005 Taloussanomat hoiti myös tv-kanava Nelosen Talousuutisia. Myös Nelonen kuuluu Sanoma-konserniin.
Taloussanomien levikki vuonna 2006 oli arkisin 34 002 ja lauantaisin 42 933. Viimeinen, järjestyksessään 2 537. paperilehti ilmestyi 28. joulukuuta 2007. Painettu lehti muuttui vuoden 2008 alusta vain internetissä ilmestyväksi. Painettuna Taloussanomat oli tehnyt tappiota koko historiansa ajan.
Keväällä 2009 Sanoma-konserni kertoi siirtävänsä Taloussanomat osaksi Ilta-Sanomien organisaatiota. Tässä yhteydessä vastaavaksi päätoimittajaksi nimitettiin Ilta-Sanomien vastaava päätoimittaja Tapio Sadeoja.

It-viikon lopetus

Vuoden 2015 lopussa Taloussanomat ilmoitti Digitodayn ja It-viikon toimitusten yhdistyvän, minkä johdosta It-viikko lopetettiin ja sen toimitus siirtyi Digitoday-verkkolehden toimitukseen. Taloussanomien mukaan Digitoday on jo nyt Suomen ict-alan suurin verkkomedia ja vahvistuu tällä muutoksella entisestään.
Karl Sjöblom

Karl Gustav Sjöblom (26. kesäkuuta 1861 Fiskari  – 15. tammikuuta 1939 Helsinki) oli kanttoriurkuri, kapellimestari, kuoronjohtaja ja musiikkipedagogi.
Karl Sjöblomin vanhemmat olivat konemestari Gustav Adolf Sjöblom ja Amanda Matilda Tegelsten ja puoliso vuodesta 1901 Sofia Wilhelmina Winblad. Sjöblom kävi reaalikoulun ja opiskeli Polyteknillisessä opistossa, mutta vaihtoi sitten musiikkiuralle. Musiikkia hän opiskeli Helsingin musiikkiopistossa 1882–1886 ja 1893–1894 sekä Leipzigin konservatoriossa 1906–1907. Hän oli Helsingin Vanhan kirkon urkuri vuodesta 1891 aina kuolemaansa saakka eli lähes 50 vuotta ja väliaikaisesti myös Helsingin tuomiokirkon urkuri. Director cantus -arvonimen vuonna 1920 saanut Sjöblom toimi myös useiden kirkkokuorojen johtajana, laulun, musiikin ja urkujen soiton opettajana sekä Suomalaisen teatterin, Suomalaisen oopperan ja Uudenmaan tarkka-ampujapataljoonan kapellimestarina. Hän sävelsi Johan Mätthaus Meyfartin sanoittaman ja Toivo Muroman ja Joel Rundtin kääntämän neliäänisen, seitsenosaisen motetin Jerusalem, sä uus ja ylhäinen (ruots. Jerusalem, du Herrens nya stad) sekakuorolle.
Catherine Labouré

Elämä

Pyhä Catherine syntyi angeluksen soidessa Pierre ja Madeleine Labourén perheen yhdeksänneksi lapseksi yhdestätoista 2. toukokuuta 1806 ja kastettiin seuraavana päivänä. Catherinen ollessa 9 vuotta vanha hänen äitinsä kuoli, jonka jälkeen hänen kerrotaan sanoneen Neitsyt Marian patsaalle, että nyt Maria on hänen äitinsä. 15-16-vuotiaana pyhän Catherinen kerrotaan nähneen unen, jossa pyhä Vincent de Paul pyysi naista seuraamaan itseään. Vuonna 1830 pyhä Catherine astui erääseen hengelliseen yhteisöön Pariisissa, jossa hän vielä saman vuoden aikana sai ilmestyksiä Neitsyt Mariasta. Erityisesti 27. marraskuuta Neitsyt Marian väitetään näyttäneen naiselle niin sanotun ihmeitätekevän mitalin mallin ja kehotti naista laatimaan sellaisen ja levittämään hartautta sitä kohtaan. Pyhä Catherine oli pitkään vaiti sen suhteen, kuka tarkalleen oli vastaanottanut ihmeitätekevän mitalin hartauden, kunnes lopulta paljasti salaisuuden ja kuoli 31. joulukuuta 1876.
Lev Sedov

Lev Lvovitš Sedov (myös Ljova tai Leon; helmikuu 1906 Pietari – 16. helmikuuta 1938 Pariisi, Ranska) oli venäläisen kommunistijohtaja Lev Trotskin ja tämän toisen vaimon Natalia Sedovan vanhempi poika. Hän toimi isänsä avustajana tämän maanpakolaisvuosina. Sedovin varhaista kuolemaa on pidetty epäilyttävänä, varsinkin kun myös hänen isänsä Trotski murhattiin kaksi vuotta myöhemmin.

Elämä

Sedov syntyi Pietarissa, mutta vietti lapsuutensa pääosin ulkomailla, sillä hänen vanhempansa elivät ennen vuoden 1917 helmikuun vallankumousta enimmäkseen maanpaossa. Nuoruutensa hän eli Neuvostoliitossa. Hän opiskeli Moskovan teknillisessä valtionyliopistossa, mutta keskittyi 1920-luvun puolivälistä alkaen yksinomaan poliittiseen toimintaan. Hän meni ensimmäisen kerran naimisiin 1925 ja hänellä oli ensimmäisen vaimonsa Anjan kanssa yksi poika. Sedov seurasi vapaaehtoisesti isäänsä ensin sisäiseen karkotukseen Kazakstanin Alma-Ataan tammikuussa 1928 ja sitten maastakarkotukseen Turkkiin helmikuussa 1929. Hän hoiti isänsä salaisia viestiyhteyksiä tämän oppositiotovereihin. Ensimmäisen vaimonsa ja poikansa Sedov jätti Neuvostoliittoon.
Trotskin asuessa maanpaossa Lev Sedovista tuli hänen sihteerinsä ja avustajansa. Hän toimi Trotskin heinäkuussa 1929 perustaman lehden Bjulleten oppozitsiin toimittajana ja kirjoitti useita isänsä näkemyksiä puolustaneita kirjoja. Sedov oli aktiivisesti mukana myös kansainvälisen trotskilaisten liikkeen kokoamiseksi luodun neljännen internationaalin perustamisessa. Hän meni naimisiin ranskalaisen trotskilaisen kommunistin Raymond Molinierin vaimon Jeannen kanssa, ja molemmat hylkäsivät samalla aiemmat puolisonsa. Sedov asui 1931–1933 Berliinissä ja vuodesta 1933 Pariisissa. Vuosien 1936–1938 Moskovan näytösoikeudenkäynneissä Sedovin väitettiin yhdessä isänsä kanssa johtaneen Neuvostoliittoon kohdistettua sabotaasi- ja terrorikampanjaa. Yhdysvalloissa kokoontunut epävirallinen vastatuomioistuin Deweyn komissio totesi heidät syyttömiksi. Lev Sedovin nuorempi veli Sergei Sedov oli jäänyt asumaan Neuvostoliittoon, jossa hänet vangittiin Stalinin puhdistuksissa 1935 ja teloitettiin lokakuussa 1937.

Kuolema

Sedov kuoli helmikuussa 1938 pariisilaisessa kunnallisessa sairaalassa umpisuolileikkausta seuranneisiin komplikaatioihin. Leikkaus oli suoritettu aiemmin venäläisten valkoisten emigranttien ylläpitämässä yksityissairaalassa, johon hän oli mennyt hoidattamaan umpisuolentulehdustaan. Kyseistä sairaalaa oli suositellut Sedovin ystävä Mark Zborowski, joka myöhemmin paljastui Neuvostoliiton turvallisuuspalvelu NKVD:n agentiksi. Tämän vuoksi Sedovin kuolemaa on epäilty NKVD:n järjestämäksi murhaksi ja myös Trotski itse uskoi tähän. Zborowskin tiedetään tiedottaneen NKVD:lle Sedovin kirjautumisesta sairaalaan. NKVD:n apulaisjohtaja Pavel Sudoplatov myönsi myöhemmin muistelmissaan avoimesti olleensa vastuussa Trotskin salamurhan järjestämisestä vuonna 1940, mutta kiisti NKVD:n olleen osallisena Sedovin kuolemaan.
Mitch Kupchak

Elämä ja ura

Kupchak pelasi yliopistokoripalloa vuodet 1972–1976 Pohjois-Carolinan (Chapel Hill) yliopiston joukkueessa. Viimeisellä yliopistokaudellaan hänet valittiin konferenssinsa vuoden pelaajaksi. Washington Bullets varasi hänet NBA:han 13. vuorolla vuoden 1976 varaustilaisuudessa.
NBA-tulokaskaudellaan 1976–1977 Kupchak oli sentterinä sarjan toiseksi tarkin kahden pisteen korien ja pelitilannekorien heittäjä, ja hänet nimettiin NBA:n tulokkaiden tähdistöjoukkueeseen. Seuraavat kaudet Kupchak pelasi isona laitahyökkääjänä edustaen Bulletsia vuoteen 1981 asti voittaen seurassa NBA:n mestaruuden vuonna 1978. Tämän jälkeen hän siirtyi Los Angeles Lakersiin jota edusti Bulletsin tavoin viisi kautta. Kupchakin Lakers-aikaa haittasivat loukkaantumiset, ja hän muun muassa ei pelannut polvivamman vuoksi kaudella 1982–1983 lainkaan. Kupchak voitti Lakersissa kaksi NBA:n mestaruutta vuosina 1982 ja 1985.
Yhdysvaltain maajoukkueessa Kupchak voitti yliopistovalmentajansa Dean Smithin alaisuudessa olympiakultaa Montréalissa 1976.
Pelaajauransa jälkeen Kupchak siirtyi työskentelemään Lakersin organisaatiossa ja toimi myöhemmin 17 kauden ajan Lakersin general managerina. Keväällä 2018 hän aloitti Charlotte Hornetsin general managerina.