google/wiki40b huggingface dataset:
Bartolomeu Dias

Bartholomeu Dias (noin 1450 – 29. toukokuuta 1500) oli portugalilainen löytöretkeilijä, joka purjehti ensimmäisenä tunnettuna eurooppalaisena Afrikan lounaiskärjen, Hyväntoivonniemen ympäri.
Portugali oli 1400-luvulla kartoittanut Afrikan rannikkoa Henrik Purjehtijan johtamana. Kuningas Juhana II jatkoi hänen työtään. Hän valitsi 37-vuotiaan Bartolomeu Diasin tutkimaan, päättyykö Afrikan manner vai jatkuuko se Terra Australis -mantereena, kuten jotkin kartat esittivät. Tätä reittiä pitkin saattaisi löytyä kauppareitti Intiaan.
Hänen mukaansa on nimetty korvetti Bartolomeu Dias (1858) ja ohjusfregatti NRP Bartolomeu Dias.

Hyväntoivonniemi

Vuosina 1487–1488 kahdella karavelilla tekemällään matkalla hän purjehti koko Afrikan länsirannikon pituuden ja kiersi mantereen eteläkärjen Cape Agulhasin. Retkeilijöiden huoltoalus jätettiin odottamaan nykyisen Ghanan tienoille. Nykyisen Etelä-Afrikan kaakkoisrannikolla Dias joutui miehistön kapinan vuoksi kääntymään takaisin. Hän oli kuitenkin varmistanut meritien olemassaolon. Paluumatkan alussa ohitettiin Hyväntoivonniemi, jolle Dias antoi nimen "Myrskyjen niemi"; niemen nykyisen nimen antoi kuningas Juhana II. Bartolomeu Dias oli näin selvittänyt, että Afrikan ympäri oli mahdollista purjehtia Intiaan.

10 vuoden tauko

Paluumatkalla ryhmä löysi huoltoaluksensa ryöstettynä. Purjehdittuaan 16,5 kuukautta Dias palasi Lissaboniin joulukuussa 1488. Menestyksestä huolimatta kului 10 vuotta seuraavaan retkeen, sillä espanjalaiset ilmoittivat löytäneensä meritien Intiaan purjehtimalla länteen. Tämä Kolumbuksen päätelmä osoittautui virheelliseksi. Kun Portugalin valtaistuimelle nousi Emanuel I, tutkimukset aloitettiin uudelleen. 
Vuonna 1497 matkaan lähetettiin Vasco da Gaman johtama retkikunta, johon kuului myös Dias. Nyt osattiin jo valita purjehdusreitti suotuisien tuulien mukaan, mikä tarkoitti purjehdusta Länsi-Atlantilla. Ryhmä pääsi Intiaan ja palasi sieltä vuonna 1499.
Sen sijaan Dias hukkui Hyväntoivonniemellä toukokuun lopussa 1500.
Huhtikuussa 2008 Namibian rannikolta löydettiin Diasin laivastoon kuuluneen laivan hylky.
Hylky on vuodelta 1488, eli samalta matkalta jolloin Bartolomeu Dias purjehti Hyväntoivonniemen ympäri. Hylky sisälsi arvokkaan aarteen hopea- ja kulta-rahoineen, tonneittain kuparia ja viisikymmentä norsun syöksyhammasta.
Jukka-Pekka Metsola

Jukka-Pekka Metsola (s. 13. toukokuuta 1964 Tampere) on suomalainen judoka, jonka suurimmat menestykset tulivat 1980-luvulla.
Metsola sijoittui seitsemänneksi Soulin MM-kilpailuissa 1985. Hän voitti British Openin 78 kg:n sarjan 1987. Soulin olympialaisissa 1988 hän voitti 78-kiloisissa kolme ottelua sijoittuen jaetulle 12. sijalle. Helsingin EM-kilpailuissa 1989 hän oli samassa painoluokassa viides.
Metsola edusti seuratasolla Tampereen Fusegia. Hän voitti Suomen-mestaruuden 78 kg:n sarjassa 1987, 1988 ja 1990. SM-hopeaa hän sai samassa painoluokassa 1984 ja 1986 sekä SM-pronssia 71-kiloisissa 1982, 78 kg:n sarjassa 1983 ja 1985 sekä 86-kiloisissa 1993 ja 1994.
Tengström

Tengström on ruotsalaisperäinen suomalainen pappissuku. Suku on lähtöisin Länsi-Götanmaalta Trökörnan ja Tengenen pitäjistä, joista jälkimmäisen nimestä myös suvun nimi on johdettu. Suvun ensimmäinen suomalainen jäsen oli talonpoikaistaustainen Georg Olofinpoika Tengström (1694–1742), joka tuli vuonna 1722 Kokkolan pitäjänapulaiseksi. Hänen pojanpoikansa, Suomen ensimmäisen arkkipiispan Jakob Tengströmin lapset aateloitiin isänsä ansioista vuonna 1809 nimellä af Tengström ja hänen sukunsa introdusoitiin Suomen ritarihuoneelle sen perustamisen yhteydessä vuonna 1818 numerolla 169. Aatelinen sukuhaara sammui mieslinjalta vuonna 1907 ja lopullisesti vuonna 1995.
Vaholammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 11,0 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Hauhon alueella (35.77), jonka Vuolujoen valuma-alueeseen (35.775) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 116 metriä mpy.
Täpläapinankukka

Ulkonäkö ja koko

Täpläapinankukka kasvaa 20–40 cm korkeaksi. Varret ovat yläosistaan nystykarvaiset. Lehdet ovat vastakkain ja silposuoniset. Lehtilapa on puikea, tylppäkärkinen ja nirhalaitainen. Kukinto on nystykarvainen, harsu latvaterttu. Kukkia voi olla myös yksittäin lehtihangoissa. Kukkaperät ovat 12–25 mm pitkiä. Kukan teriö on vastakohtainen ja kooltaan 30–40 mm pitkiä. Teriön alahuuli on kolmiliuskainen ja ylähuuli kaksiliuskainen, nielu on avoin. Väriltään teriö on keltainen ja punatäpläinen. Suomessa täpläapinankukka kukkii heinä-elokuussa. Kasvin kota on 10 mm pitkä ja munamainen.
Laji muistuttaa toista apinankukkalajia, kelta-apinankukkaa (Mimulus luteus), jonka kanssa se saattaa myös risteytyä. Risteymä tunnetaan nimellä tarha-apinankukka (Mimulus × hybridus).

Levinneisyys

Alun perin täpläapinankukka on kotoisin läntisestä Pohjois-Amerikasta, jossa sitä kasvaa yleisenä Kaliforniasta Kanadan eteläosiin ja harvinaisempana aina Alaskaan saakka. Paikoitellen lajia kasvaa myös Yhdysvaltain itäosissa, mutta siellä se on tulokaslaji. Tulokkaana täpläapinankukka on levinnyt myös Eurooppaan, jonne se tuotiin alun perin koristekasviksi. Ensimmäiset havainnot sen leviämisestä luontoon ovat Puolasta vuodelta 1824. Ruotsista ensimmäinen havainto luonnosta on vuodelta 1846. Lajia tavataan nykyisin Britteinsaarilla ja mantereella Pohjois-Ranskasta Saksan läpi Puolaan ja pohjoisessa Fennoskandiaan. Lajia on tavattu myös Alppien alueella, Länsi-Venäjällä ja paikoin Balkanin alueella. Tulokkaana täpläapinankukkaa tavataan myös Argentiinassa ja Uudessa-Seelannissa.
Suomessa laji on uustulokas, josta ensimmäinen havaintotieto on kirjattu ylös vuonna 1851 Inkoosta. Nykyään lajia voi tavata siellä täällä eri puolilla maata aina Keski-Lappia myöten. Ainakin Lounais-Suomessa se on vakiintunut lajistoon.

Elinympäristö

Täpläapinankukka on kosteiden kasvupaikkojen laji. Se kasvaa niin rannoilla kuivalla maalla kuin matalassa vedessäkin. Kasvin siemenet leviävät veden mukana uusille kasvupaikoille, mutta siementen leviäminen lintujen mukana on myös mahdollista. Suomessa sitä on tavattu ojissa ja puroissa asumusten läheisyydessä.

Käyttö

Täpläapinankukkaa kasvatetaan myös puutarhojen koristekasvina.
Isohuurresammalet

Elinympäristö

Huurresammalet kasvavat kalkkipitoisissa lähteiköissä. Ne ovat siksi Suomessa harvinaisia.
Lower East Side

Lower East Side on naapurusto New Yorkin Manhattanilla. Se rajoittuu etelästä ja idästä East Riveriin ja pohjoisesta East Houston Streetiin. Kaupunginosa tunnettiin aiemmin erityisesti Itä-Euroopasta muuttaneiden juutalaisten asuinpaikkana. Vähävaraisen ja työväenluokkaisen väestön alueena tunnettu Lower East Side on muuttunut keskiluokkaistumisen myötä 2000-luvulla.

Historiaa

Nykyinen Lower East Siden alue oli alun perin delaware-intiaanien asuttamaa, ja eurooppalaiset saapuivat alueelle 1600-luvulla. Alue oli pitkään hollantilaisten viljelysmaata. Lower East Siden ensimmäinen vuokratalo rakennettiin 1830-luvulla ja siinä asui lähinnä  amerikanirlantilaisia siirtolaisia. 1840-luvulla alue koki ensimmäisen suuren muuttoaallon, joka koostui enimmäkseen saksalaisista siirtolaisista, ja alueesta käytettiin nimityksiä Kleindeutschland ja Little Germany.
Saksalaisyhteisö alkoi kadota, kun vaurastuneet muuttivat muihin kaupunginosiin, ja yhteisön heikkenemiseen vaikutti myös General Slocumin ihmishenkiä vienyt onnettomuus. 1880-luvulla alueelle alkoi tulla muuttoaaltona muita siirtolaisryhmiä, kuten muun muassa italialaisia, aškenasijuutalaisia, slaaveja ja kreikkalaisia; Itä-Euroopan juutalaisia muodostui Lower East Siden suurin etninen ryhmä. Alueesta tuli New Yorkin tiheimmin asutettu kaupunginosa ja naapurustossa oli paljon köyhyyttä. 1900-luvun ensimmäisen puoliskon ajalla mafia ja muu järjestäytynyt rikollisuus kukoistivat Lower East Siden alueella.
1960-luvulla suurin osa Lower East Siden juutalaisista muutti pois rikollisuutta pakoon. Alueelle alkoi tulla mustia, latinoita ja amerikankiinalaisia. Lower East Siden osa-alueena pidetystä East Villagesta tuli taiteilijoiden ja hipsterien suosimaa aluetta, ja 1970-lukuun mennessä paikan kulttuuri oli muuttunut niin että sitä alettiin mieltämään erilliseksi kaupunginosaksi. Samanlaista gentrifikaatiota alkoi näkymään kuitenkin myös aiemmin slummina pidetyn Boweryn alueella 1990-luvun loppuun mennessä ja lopulta muuallakin Lower East Sidessa. 2000-luvulla Lower East Sideen avattiin muun muassa paljon uusia ravintoloita, gallerioita ja kauppoja, ja alueelle on rakennettu uutta asuntokantaa, mikä on muuttanut kaupunginosan ilmettä.
Inferno (Transformers)

The Transformers

Walker Edmiston ääninäytteli Infernoa The Transformersissa vuonna 1985. hän muuntautui paloautoksi.
Inferno oli alun perin Red Alertin kanssa vastuussa Autobottien turvallisuudesta ja toimi eräänlaisena palomiehenä. Hänet määrättiin eräässä tehtävässä vartioimaan yhdessä Red Alertin kanssa Negavator superasetta bunkkeriin, sillä välin kun muut Autobotit lähtivät taistelemaan Decepticoneja vastaan heidän hyökättyä Autobottien tukikohtaan. Inferno ei kuitenkaan malttanut olla paikallaan vaan lähti Red Alertin pyynnöstä huolimatta taistelurintamalle. Bunkkeri lopulta romahti Red Alertin päälle ammuskelun johdosta ja Inferno oli ensimmäisenä pelastamassa ystäväänsä. Red Alertin logiikkapiirit kuitenkin vioittuivat ja hänestä tuli entistä vainoharhaisempi. Inferno lopulta onnistui pelastamaan Red Alertin Decepticonien käsistä.
Sittemmin hän auttoi useaan otteeseen Autobotteja kukistamaan Megatronin aikeet. Hän muun muassa taisteli New Yorkissa Megatronin armeijaa vastaan.

Unicron-trilogia

Inferno esiintyi Unicron-trilogiassa kahtena eri versiona. Ensimmäisen kerran se esiintyi Deceptoconeihin kuuluneen Thrustin Mini-Conina Transformers: Armadassa, jossa se muuntautui sarjassa ohjusrekaksi.
Toisessa sarjassa, Transformers: Energonissa Inferno oli Autobotti ja muuntautui cybertronilaiseksi paloautoksi. Hän oli myös erinomainen tarkka-ampuja rauhallisen luonteensa ansiosta. Inferno muodosti usein yhdistelmämuuntautumisen Hot Shotin kanssa. Hän koki suuren muutoksen, kun Autobotit siirtyivät sattumalta uuteen paikkaan avaruudessa, jonne Alpha Q oli onnistunut rakentamaan uudelleen Unicronin tuhoamat planeetat. Inferno sai tehtäväkseen vartioida Shockblastia "Rautaplaneetalla", jossa hän joutui Megatronin uhriksi, joka yhdisti omat energiat Infernoon muuttaakseen hänet Decepticoniksi. Inferno taisteli muutosta vastaan, mutta ajatteli ainoaksi keinoksi olla pettämättä Autobotteja, hän syöksyi lopulta energonaurinkoon. Jetfire onnistui elvyttämään hänen kipinän ja loivat Infernolle uuden kehon, jonka nimeksi tuli Roadblock. Sittemmin hän vietti suurimman osan ajastaan meriplaneetalla, kunnes hänet kutsuttiin muiden Autobottien tavoin yhdistymään Optimus Supremeen taistellakseen Unicronin mielenhallinnassa ollutta Galvatronia vastaan.
Daniel Schmid

Lapsuus

Schmid syntyi tapaninpäivänä Flimsissä, Sveitsissä vuonna 1941. Hän kasvoi Schweizerhofin hotellissa, joka kuului hänen suvulleen. Schmid on myöhemmin sanonut, että kasvaminen hotelliympäristössä vaikutti myöhemmin hänen elokuviinsa. Hotellin aulassa illuusio ja todellisuus kohtasivat usein, ja Schmidin mukaan hänen elokuvansa sijoittuvat kaikki hämärälle alueelle, maailmojen rajoille.
Scweizerhofin hotelli sijaitsi noin kolmen kilometrin päässä Flimsin keskustasta, metsän reunalla. Hänen lapsuutensa oli melko yskinäinen ja vahvojen naishahmojen vaikuttama. Isä kuoli tuberkuloosiin, kun Daniel Schmid oli 4-vuotias. Hänen isoisänsä oli viimeiset vuotensa sokea, joten äiti ja isoäiti hoitivat monta vuotta kahdestaan perheyritystä. Schmidilla oli ennen kouluun menoaan hyvin vähän kontakteja muihin lapsiin, ja hänen paras ystävänsä oli mielikuvituspoika.

Ura

Schmid muutti vuonna 1962 Länsi-Berliiniin opiskelemaan historiaa ja kirjallisuustiedettä. Vuonna 1967 hän aloitti Berliinin elokuva- ja televisioakatemiassa, jonka pääsykokeissa hän tapasi Rainer Werner Fassbinderin, ja heille kehittyi syvä ystävyyssuhde. Fassbinder esitteli Schmidin Werner Schroeterille, ja kolmikko vaikutti merkittävästi toistensa ensimmäisiin elokuviin. Schmidin aloitti televisio-ohjaajana vuonna 1970, ja hänen ensimmäinen teatterielokuva, kokeellinen Heute Nacht oder nie valmistui vuonna 1972. Se vanhan linnan isännästä ja palvelijasta, jotka vaihtoivat päiväksi osiaan.
Schmidin seuraavat elokuvat La Paloma (1974), Schatten der Engel (1976) ja Violenta (1978) varmistivat hänelle esteetikon maineen. Hän erottui selvästi muista sveitsiläisistä ohjaajista, joita kiinnosti lähinnä realismi ja naturalismi. Schmidin elokuvissa oli puolestaan satumaisia elementtejä. 1980-luvulla Schmid ohjasi viisi elokuvaa, ja niistä kaksi oli dokumentteja. Vuonna 1992 valmistui Muistojen hotelli, joka kertoi miehestä, joka palasi muistelemaan hylättyyn hotelliin, jossa vietti lapsuutensa.
Elokuvien lisäksi Schmid ohjasi oopperatuotantoja Geneven Grand Théâtreen ja Zürichin oopperaan.
Schmid kuoli syöpään kotikylässään Flimsissa elokuussa 2006.
Delta III

Delta III on Boeing IDS:n Delta-kantorakettiperheeseen kuuluva kantorakettimalli. Sen ensimmäinen laukaisu tapahtui 21. elokuuta 2000. Sen kolmesta laukaisusta kaksi epäonnistui ja kolmas kuljetti koekuorman. Delta III:n seuraaja on Delta IV.
Keltarintaorneero

Levinneisyys

Keltarintaorneeroa tavataan Boliviassa, Brasiliassa ja Paraguayssa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ola Ray

Ola Ray (s. 26. elokuuta 1960) on yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan musiikkivideossa Michael Jackson's Thriller, jossa hän esiintyy Jacksonin tyttöystävänä.

Ura

Ray esiintyi Playboy -lehdessä kesäkuussa 1980. Parhaiten hänet kuitenkin tunnetaan roolisuorituksestaan Thriller -musiikkivideossa.
Ville Luho

Ville Luho (alk. Bernhard Wilhelm Klén, 17. elokuuta 1911 – 15. huhtikuuta 1982) oli suomalainen arkeologi, koulutukseltaan filosofian tohtori (1956).
Luho opiskeli historiaa ja pääsi Kansallismuseoon töihin 1940, missä hän toimi Aarne Äyräpään assistenttina. Hänestä tuli Muinaistieteellisen toimikunnan esihistoriallisen osaston amanuenssi 1949, sen johtaja 1970, museoviraston esihistorian toimisto toimistopäällikkö 1972–1976. Tutki erityisesti kivikautta. Vuodesta 1964 hän toimi dosenttina. Hän järjesti Kansallismuseossa pitkään esillä olleen esihistorian näyttelyn.
Laysaninsorsa

Koko ja ulkonäkö

Laysaninsorsa kasvaa noin 40 cm pitkäksi. Pää on tummanruskea, vihreään vivahtava. Silmän ympärillä on valkoinen, leveä, epätasainen rengas. Muu osa vartalosta on kastanjanruskean ja tummanruskean läikikäs. Koiraan nokka on vihreä, naaraan ruskeankeltainen.

Levinneisyys

Laysaninsorsa on endeeminen laji Havaijin saaristossa. Nykyisin niitä on jäljellä enää kolmella eristyneellä saarella.
Topi Latukka

Ura

Latukan artistiura alkoi käytännössä vuonna 2014, kun hänen yhtyeensä valittiin Suomen edustajaksi Eurovision laulukilpailuun Kööpenhaminaan. Softengine on vuonna 2011 perustettu suomalainen rock-yhtye.
Latukka julkaisi marraskuussa 2018 ensimmäisen soolosinglensä ”Pehmeitä Pintoi”.

Yksityiselämä

Latukka on parisuhteessa. Latukka on lauluntekijän asemassa käsitellyt parisuhteen ja musiikkiuran välisiä haasteita mm. kappaleessa ”She Is My Messiah”.
Tidemannus de Cume

Tidemannus de Cume (suom. Kokemäen Tidemannus, ruots. Tideman av Kumo, k. 8. kesäkuuta 1318) oli Kokemäenjokilaaksossa 1200–1300-lukujen vaihteessa vaikuttanut saksalaissukuinen hansakauppias. Hänen hautakiveään säilytetään nykyään Ulvilan Pyhän Olavin kirkon asehuoneessa. Se on yksi Suomen vanhimmista henkilönimellä varustetuista hautamuistomerkeistä. Esimerkiksi Suomen vanhimpina pidetyt, 1200-luvun alkupuolelta peräisin olevat Raision kirkon hautakivet eivät sisällä nimiä.

Tidemannus

Tidemannus de Cumen nimen loppuosa sisältää Kokemäen pitäjästä keskiajalla käytetyn Kumo-nimityksen latinankielisen muodon. Hautakivi on yhdessä 1200-luvun lopulta peräisin olevan Pyhän Henrikin legendan kanssa vanhin tunnettu lähde, jossa Kokemäen pitäjän nimi esiintyy. Tidemannuksen taustoista ei ole tarkkaa tietoa, mutta hänen kutsumisensa kokemäkiläiseksi osoittaa Tidemannuksen asettuneen vakituisesti asumaan seudulle. Erään teorian mukaan hän saattaisi olla Gotlannista 1200-luvulla Ulvilaan saapuneita saksalaisia kauppiaita. Tidemannus on todennäköisesti haudattu Ulvilan Liikistössä sijainneelle hautausmaalle. Muistokivi on myöhemmin siirretty Ulvilan kirkkoon ja sitä on saatettu käyttää esimerkiksi kynnys- tai porraskivenä.
Ole Kristian Grimnes

Ole Kristian Grimnes (s. 4. tammikuuta 1937 Tromssa) on norjalainen historioitsija. Hän on oppiarvoltaan filosofian tohtori, ja hänestä tuli vuonna 1990 Oslon yliopiston historian professori. 
Grimnes on toisen maailmansodan miehitetyn Norjan tutkimuksen johtava auktoriteetti. Hän on julkaissut useita kirjoja kyseisestä aiheesta; näihin kuuluvat Norge i krig -teoksen ensimmäinen osa, Hjemmefrontens ledelse (1974), Overfall (1984) ja Veien inn i krigen (1987). Vuonna 2001 häneltä ilmestyi elämäkertateos Sam Eyde – den grenseløse gründer.
Eva Gyldén (kuvanveistäjä)

Eva Maria Gyldén (19. heinäkuuta 1885 Viipuri – 1. tammikuuta 1973) oli suomalainen kuvanveistäjä.
Gyldénillä oli monipuolinen taiteilijankoulutus. Hän aloitti opintonsa Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulussa vuonna 1900 ja jatkoi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuodesta 1903 alkaen. Hän kävi myös pari vuotta Helsingin yliopiston piirustussalilla ja Taideteollinen keskuskoulussa sekä opiskeli Viktor Malmbergin johdolla. Myös Berliinin Koenigliche Kunstgewerbeschulessa (Unterrichtsanstalt des Kunstgewerbemuseums Berlin) hän opiskeli pari vuotta ja Pariisissa Académie de la Grande Chaumièressa 1920-luvulla.
Gyldén piti näyttelyitä harvakseltaan. Taiteilijantyön ohessa hän tomi Riihimäen lasitehtaan piirtäjänä pari vuotta ja Lallukan taiteilijakodin emännöitsijänä vuosina 1939–1946. Hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke. Gyldén tunnettiin 1940-luvun lopulla Pohjoismaissa erityisesti kameetaiteilijana.
Gyldénin vanhemmat olivat lääninagronomi Axel Gyldén ja Antonia (Toni) Sofia o.s. Hausen.
Alexa Chung

Alexa Chung (s. 5. marraskuuta 1983 Privett, Hampshire, Iso-Britannia) on brittiläinen televisiojuontaja ja malli sekä Britannian Vogue-muotilehden avustava toimittaja. Hänellä on kiinalaisia sukujuuria. Chung tunnetaan tyyli-ikonina sekä muusana useille merkittäville muotisuunnittelijoille.
Chung löydettiin malliksi Reading Festivalilta, kun hän oli 16-vuotias. Hänet oli hyväksytty opiskelemaan englantia King’s College Londoniin, mutta hän päätti keskittyä sen sijaan mallinuraan. Häntä kuvattiin nuorten muotilehtiin kuten Elle ja CosmoGIRL!. Lisäksi Chung on tehnyt mallintöitä yhtiöille kuten Fanta, Sony Ericsson, Sunsilk, Urban Outfitters ja Tampax. Hän on esiintynyt myös musiikkivideoilla.
Chung vähensi mallintöitään päästyään televisioon ja toimi mainoskasvona parille australialaiselle muotimerkille. Syyskuussa 2008 hän esitteli Vivienne Westwoodin mallistoa catwalkilla Lontoon muotiviikolla. Hän on sen jälkeen toiminut mainoskasvona muun muassa New Lookille, DKNY:lle, Pepe Jeansille ja Lacostelle. Chung on myös ollut juontajana tositelevisiosarjoissa ja musiikkifestivaaleilla.
Serbien maastamuutot

Serbien suuret maastamuutot liittyivät aikakauteen, jolloin kymmenet tuhannet serbit muuttivat pois Kosovosta turkkilaisten kostotoimia pakoon. Serbejä muutti Kosovosta erityisen paljon vuonna 1690 suuren Turkin sodan aikana ja vuosina 1737–1739, kun Venäjän-Turkin sota oli käynnissä.
Turkkilaisten eteneminen oli onnistuttu pysäyttämään Euroopassa ja itävaltalaiset saivat valloitettua Osmanien valtakunnalta alueita Balkanilta. Pyhä liiga, Itävalta, Puola ja Venetsia yllyttivät serbialaisia nousemaan kapinaan turkkilaisia valloittajia vastaan. Itävaltalaiset saivat häädettyä turkkilaiset Kosovosta hetkellisesti, mutta itävaltalaiset kärsivät tappion Kosovon Kaçanikissa. Turkkilaisten kostotoimien pelossa kymmenet tuhannet serbit pakenivat pohjoiseen habsburgien hallitsemille alueille Serbian patriarkan Arsenije III Čarnojevićin johdolla.
Serbit yrittivät nousta kapinaan turkkilaisia vastaan uudelleen Venäjän-Turkin sodan aikana luottaen Itävallan apuun. Suunnitelma kuitenkin epäonnistui ja jälleen useat serbit lähtivät pakoon turkkilaisten kostotoimia. Turkkilaisten kostotoimet olivat ankaria. Kirkkoja ja luostareita poltettiin ja muutettiin moskeijoiksi tai hevostalleiksi. Useat serbit joutuivat orjiksi ja useita pakkokäännytettiin islamiin. Alueelle muutti tuohon aikaan myös paljon albaaneja.

Näkemyksiä suurista maastamuutoista

Serbien suuria maastamuuttoja on pidetty suurelta osin legendana. Brittihistorioitsija Noel Malcolm pitää vuosien 1690 ja 1737–1739 suuria maastamuuttoja serbien kansallisena myyttinä. Serbit pitävät suuria maastamuuttoja yhtenä tärkeimmistä historiallisista tapahtumista Kosovo Poljen taistelun ohella.
HPM

HPM (engl. High Power Microwave) tarkoittaa suurtehoista mikroaaltoa. HPM-ase tarkoittaa mikroaaltoalueen asetta, joka lähettää mikroaaltoalueen erittäin suuritehoisen, mutta erittäin lyhytkestoisen sähkömagneettisen pulssin tai pulsseja.
HPM-ase on elektroniikan vastainen ase, siis tärkeä nykyaikaista asevoimaa vastaan. HPM-ase tuhoaa herkän eletroniikan lähellä asetta ja häiritsee tietokoneiden ohjelmistoja kauempaa. Jälkimmäinen johtuu muun muassa siitä, että pulssin muoto on hyvin lähellä tietokoneen sisäisiä pulsseja. Tietokone menee siis "sekaisin" HPM-pulssista.
HPM:n kehityspolku on ollut tutkien lähettimien tehojen jatkuva kasvu 1930-luvulta alkaen. Kun samalla elektroniikan herkkyys on koko ajan kasvanut mikropiiritekniikan kehittyessä (komponenttikoon pienentyessä mikropiirillä), on muodostunut tilanne, jossa tietyn tehoisilla lähettimillä saadaan tuhoava vaikutus tietyn herkkyyden omaavaan elektroniikkaan tietyltä etäisyydeltä.
HPM-pulssi saadaan aikaiseksi periaatteessa räjäyttämällä sähköinen kela kasaan, jolloin se luo suuren virtapiikin. Tämänkokoinen laite olisi salkkukokoa. Toinen tapa on rakentaa erityisiä HPM-generaattoreita. Tällöin saadaan jatkuva pulssivirta, mutta vastaavasti laite on erittäin suuri.
HPM-pulssitehossa puhutaan gigawateista ja tuhoavana etäisyytenä metreistä kilometreihin. Toisin kuin EMP, HPM-ase on täsmävaikutteinen. Räjähdyttämällä tuotettu HPM-pulssi vaikuttaa suppealla alueella ja HPM-generaattori perustuu keskeisesti suuntaavaan antenniin. HPM:n käyttökynnys on em. syystä paljon pienempi kuin EMP:n, joka vaatii normaalisti ydinaseen käyttöä.
HPM:ltä voidaan suojautua, mutta samat välineet eivät toimi sitä vastaan kuin esimerkiksi EMP:iä tai salamaa (LEMP) vastaan.
Julkisuudessa on esitetty, että Yhdysvalloilla olisi ollut jo vuoden 1991 Persianlahden sodassa risteilyohjuksen taistelukärkenä ko. tyyppinen ase. Neuvostoliitto oli ilmeisesti myös HPM-aseen ensimmäisiä kehittelijöitä. Kranaattiin mahtuva HPM-ase on jo mahdollisuuksien rajoissa.
P-Dinitrobentseeni

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa p-dinitrobentseeni on väritöntä, valkoista tai hieman kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta ja liukenee hieman orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, asetoniin, etikkahappoon, etyyliasetaattiin, bentseeniin ja kloroformiin. Yhdiste voi reagoida nukleofiilien kuten hydroksidi-ionien tai ammoniakin kanssa substituutioreaktiolla. p-Dinitrobentseeni pysäyttää tehokkaasti radikaalireaktiot, koska radikaalien reagoidessa sen kanssa muodostuu hyvin stabiili p-dinitrobentseeniradikaali.

Valmistus ja käyttö

Nitrattaessa bentseeniä tai nitrobentseeniä muodostuu isomeerien seos, jossa suurin osa on m-dinitrobentseeniä ja p-isomeeria on hyvin vähän. Tämän vuoksi yhdistettä valmistetaankin muilla keinoin kuten hapettamalla p-nitroaniliinia tai p-nitroaniliinin diatosniumsuolan ja natriumnitriitin välisellä reaktiolla.
p-Dinitrobentseeniä voidaan käyttää väriaineiden valmistamiseen.
Bors

Bors tai Sir Bors on kuvitteellinen henkilö, joka esiintyy kuningas Arthuriin liittyvissä legendoissa. Hän oli pyöreän pöydän ritari ja yksi niistä kolmesta, jotka löysivät Graalin maljan. Kaksi muuta olivat Galahad ja Percival. Bors oli heistä ainoa, joka palasi etsintämatkaltaan.