google/wiki40b huggingface dataset:
Borchardt C-93

Borchardt C-93 on saksalaisen asesuunnittelijan Hugo Borchardtin suunnittelema, vuonna 1893 tuotantoon tullut itselataava pistooli. Sen sulkumekanismi perustuu lyhyeen piippurekyyliin ja lukkomekanismina toimii Maxim-konekivääristä periytyvä polvilukko.
Karlsruhelaisen Ludwig Loewe & Companyn ja Deutsche Waffen- und Munitionsfabrikenin valmistama 7,65 × 25 millimetrin Borchardt-kaliiperinen ase oli yksi ensimmäisistä sarjavalmistukseen päässeistä itselataavista pistooleista ja ensimmäinen, joka oli varustettu kahvan sisään sijoitetulla irtolippaalla. Sitä valmistettiin noin 3 100 kappaletta, näistä Loewe valmisti noin 1 100 kappaletta.
Georg Luger suunnitteli sen pohjalta uuden, edeltäjäänsä yksinkertaisemman, pienemmän ja kenttäkelpoisemman Parabellum-pistoolin ja siihen uuden Parabellum-patruunan.
Johann Heinrich Rosenplänter

Johann Heinrich Rosenplänter (23. heinäkuuta, J. 12. heinäkuuta 1782 Wolmar – 27. huhtikuuta, J. 15. huhtikuuta 1846 Pärnu) oli baltiansaksalainen kielitieteilijä ja estofiili. Hän oli ensimmäisiin vironkielisiin tieteellisiin lehtiin kuuluvan lehden Beiträge zur genauern Kenntniß der ehstnischen Sprache (usein lyhyesti: Beiträge...) päätoimittaja.
Rosenplänter oli itämerenmaakuntalainen pappi ja kirjailija. Hän syntyi Wolmarin kaupungissa, latvialaisessa osassa Liivinmaata, ja aloitti monien vastoinkäymisten jälkeen 1803 opiskelun Tarton yliopistoossa, jossa hän 1806 suoritti pappistutkinnon. Hän oli vuodesta 1809 kuolemaansa asti Pärnun kaupungissa virolaisen seurakunnan pappina. Rosenplänter on kirjoittanut viroksi ja latviaksi muutamia kirjasia. Hänen huomattavin kirjallinen ansionsa on kuitenkin aikakausijulkaisu Beiträge zur genauern Kenntniss der ehstnischen Sprache (yhteensä 20 vihkoa vuosina 1813–1822), jonka tarkoituksena oli viron kielen tuntemisen edistäminen. Lehti pyrki ensi sijassa kehittämään viroa kirjakielenä. Oli turvattava puhtaaseen kansankieleen, lainattava sopivia sanoja esimerkiksi suomesta. Rosenplänter harrasti viron samoin kuin latvian kielen viljelyä etupäässä kansansivistyksen kohottamista silmällä pitäen. Hänestä oli myös luonnollista, että papit ja muut virkamiehet osasivat virolaisalueella kunnollisesti viroa ja latvialaisalueella latviaa. Siksi näitä kieliä oli hänen mielestään opiskeltava jo kymnaaseissa. Rosenplänterin aloitteesta esitettiin ensimmäiset vironkieliset näytelmät Pärnussa 1816, 1824, 1829. Kansansivistystä hän edisti muun muassa perustamalla kyläkouluja. Suomalaisuuden harrastukset Turussa 1820-luvulla saivat ainakin osittain virikettä Rosenplänterin Beiträgessä esitetyistä mielipiteistä.
Gustav Rosenlew

Gustav Erik Wilhelm Rosenlew (s. 1929) on suomalainen diplomi-insinööri. Hän oli Oy Rosenlew Ab:n toimitusjohtaja 1969–1977 ja pääjohtaja vuodesta 1977. Hänen pääjohtajakautensa kesti siihen saakka, että yritys myytiin 1987 hänen selkänsä takana Rauma-Repolalle.
Rosenlewin isä oli Sven-Erik Rosenlew.
Univers (kirjasintyyppi)

Univers on tunnettu ja laajalti käytössä oleva sans serif -kirjasintyyppi, jonka Adrian Frutiger suunnitteli vuonna 1957. Universin rationaalisen selkeät muodot tekevät siitä helppolukuisen ja mitä moninaisimpiin käyttötarkoituksiin sopivan. 
Ranskalainen kirjasinvalimo Deberny & Peignot halusi vuonna 1954 lisätä valikoimaansa puhdaslinjaisen sans serif -kirjasimen, jossa olisi useita leikkauksia. Kirjapainon taiteellinen johtaja Frutiger piirsi uuden kirjasintyypin opiskeluaikaisten luonnostensa pohjalta. Deberny & Peignot julkaisi Universin vuonna 1957, ja myöhemmin Univers siirtyi Linotypen omistukseen. Vuonna 1997 Frutiger päivitti Universin yhdessä Linotypen henkilökunnan kanssa vastaamaan paremmin nykyaikaisia vaatimuksia. Lopputuloksena syntynyt Univers Next koostuu 59 kirjasinleikkauksesta sekä neljästä Linotype Univers Typewriter -kirjasimesta.
Joan & Melissa: Joan Knows Best?

Joan & Melissa: Joan Knows Best? oli yhdysvaltalainen tositelevisio-ohjelma, joka seurasi koomikko Joan Riversin ja hänen tyttärensä Melissa Riversin elämää. Sarjaa esitettiin 25. tammikuuta 2011 – 4. toukokuuta 2014. Sarja lopetettiin neljä kuukautta ennen Joan Riversin kuolemaa.
Péter Lékó

MM-haastaja

Niin sanotun Prahan sopimuksen mukaan, jonka tarkoitus oli yhdistää kahteen leiriin jakautunut shakin maailmanmestaruustitteli,  Lékón voitto Dortmundin turnauksessa 2002 oikeutti hänet haastamaan Vladimir Kramnik shakin klassisesta maailmanmestaruudesta. Voittaja pelaisi myöhemmin FIDE:n maailmanmestaria vastaan. Useiden viivytysten jälkeen ottelu pelattiin 25. syyskuuta – 18. lokakuuta Brissagossa, Sveitsissä 2004. Lékó johti ottelua pisteellä, kun vain yksi peli oli pelaamatta. Kramnik voitti viimeisen pelin tasoittaen ottelun tulokseen 7–7, mikä oikeutti hänet säilyttämään mestaruutensa.
Lokakuussa 2005 Lékó pelasi FIDE:n MM-turnauksessa San Luisissa, Argentiinassa sijoittuen viidenneksi kahdeksasta pelaajasta.
Touko-kesäkuussa 2007 Lékó pelasi MM-ehdokasotteluissa, joissa hän kukisti Mihail Gurevitšin ja Jevgeni Barejevin. Näin hän selviytyi Méxicossa samana vuonna pelattuun varsinaiseen MM-turnaukseen, jossa hän tuli neljänneksi.

Chess960

Lékó voitti niukasti Michael Adamsin kahdeksan pelin Chess960-lajin ottelussa, joka pelattiin Mainzin turnauksen yhteydessä 2001. Saavutuksen ansiosta monet pitävät häntä lajin ensimmäisenä maailmanmestarina. Asiasta on vastakkaisiakin näkemyksiä, koska avoimia ehdokasotteluita ei ollut. Lékó hävisi tittelinsä ottelussa Pjotr Svidlerille 2003.

Pelityyli

Lékó on äärimmäisen vakaa pelaaja ja häntä pidetään yhtenä maailman vaikeimmista pelaajista voittaa. Häntä on kritisoitu varovaisesta pelistä, "tappajavaiston" puuttumisesta ja taipumuksesta tasapeleihin. Valkeilla Lékó pelaa melkein aina 1.e4 ja mustilla hän pelaa usein sisilialaista puolustusta tai Grünfeldin puolustusta. Hänet tunnetaan myös erinomaisesta loppupelitekniikastaan.
Juhani Surakka

Väinö Juhani Surakka (19. lokakuuta 1944 Lievestuore – 27. elokuuta 2002 Jyväskylä) oli paperikoneenhoitaja ja kansanedustaja. Hän toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1975–1987. Hän oli kansanedustajana Keski-Suomen läänin vaalipiiristä.
Putkiasentaja Väinö Surakan ja kotiäiti Toini Inkeri Lesosen poika Juhani kävi 4 luokkaa keskikoulua ja pääsi paperikonemieheksi Kankaan paperitehtaalle vuonna 1960. Tehtaan pääluottamusmieheksi hänet valittiin 1968. Tässä luottamustehtävässä hän jatkoi vuoteen 1971, kunnes tuli valituksi SAK:n Keski-Suomen piiriasiamieheksi. Työn ohessa Surakka opiskeli ammattiyhdistysopistossa ja kansankorkeakoulussa. Kansanedustajavuosien jälkeen hän palasi SAK:n toimitsijaksi vuosiksi 1987-1991, jolloin hän siirtyi yksityiseksi konsultiksi. Hän oli Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1972–1980 ja 1984-2002. Presidentin valitsijamiehenä Surakka oli vuosien 1978 ja 1982 vaaleissa.
Surakka oli naimisissa etuussihteeri Marja-Liisa Kovasen kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Presbyteerinen kirkko Irlannissa

Historia

Presbyteerinen kirkko Irlannissa perustettiin vuonna 1840, kun kaksi presbyteerikirkkoa, jolloin Ulsterin synodi ja Secession Synod yhdistyivät. Tämä tapahtui Belfastissa 10. heinäkuuta 1840 ensimmäisessä Presbyteerisen kirkon Irlannissa yleiskokouksessa. Kirkon juuret ovat skottien muuttoliikkeessä Ulsterin 1600-luvun alussa. Kirkon vanhin seurakunta on Antrimin Ballycarryssä sijaitseva vuonna 1613 perustettu seurakunta ja uusin Dublinin kreivikunnan Donabateen vuonna 2010 perustettu seurakunta.

Organisaatio ja jäsenmäärä

Kirkon järjestys on presbyteerinen ja sen kaikilla hallintotasoilla on sekä pastoreita että maallikkoja. Seurakuntatasoa ylempänä ovat alueelliset presbyteeriot (presbytery), joitten yläpuolella puolestaan on yleiskokous General Assembly), joka on kirkon korkein päätöksentekoelin. Sen tehtäviin kuuluu myös valita joka vuosi moderaattori (Moderator), joka edustaa kirkkoa julkisesti ja on tehtävässään vuoden verran. Varsinaisesti kirkon peruskirja, The Code, määrittelee kirkon kuninkaaksi ja pääksi Herran Jeesuksen Kristuksen.
Kirkolla on yhteensä 536 seurakuntaa, joissa on yhteensä noin 225 000 jäsentä. Se on Pohjois-Irlannin suurin protestanttinen kirkkokunta.

Teologia

Kirkon teologinen perusta on reformoitu. Se korostaa Jumalan kaikkivaltiutta, Kristuksen kuninkuutta ja Raamatun auktoriteettia.
Vuoden 2018 kesäkuussa kirkon yleiskokouksessa Belfastissa kirkko otti voimakkaasti kantaa samaa sukupuolta olevien parisuhteisiin, mikä osaltaan oli reaktiota niin ikään presbyteerisen Skotlannin kirkon päätökseen edistää samaa sukupuolta olevien parien vihkimistä. Presbyteerinen kirkko Irlannissa linjasi, että kirkko kutsuu kaikkia halukkaita jumalanpalveluksiinsa ja pastoraalisen hoivan piiriin, mutta parisuhteessa samaa sukupuolta olevien kanssa elävät henkilöt eivät voi olla kirkon täysimääräisiä jäseniä vaikka kävisivät säännöllisesti sen jumalanpalveluksissa. Myöskään näiden pariskuntien lapsia ei voida kastaa kirkon jäseniksi. Kirkko perusteli päätöstään sillä, että kirkon täysimääräisten jäsenten tulisi tunnustaa uskoaan elämällä Jumalan sanan eli Raamatun opetuksen mukaista elämää, jollaisen elämäntavan kanssa homoseksuaalisuuden harjoittaminen on ristiriidassa. Kirkko haluaa kutsua ihmisiä armoon, mutta ei halua sitä sekoitettavan moraaliseen välinpitämättömyyteen tai Jumalan Sanan vastaiseen käytökseen.
Solvent Yellow 124

Ominaisuudet

Solvent Yellow 124 muistuttaa rakenteeltaan Solvent Yellow 56 -väriä. Se hydrolysoituu helposti hapoilla, jolloin sen asetaaliryhmä irtoaa. Tuloksena on veteen liukeneva muoto. Solvent Yellow 124 muuttuu punaiseksi, kun liuoksen pH laskee. Kun tutkittavaan näytteeseen lisätään suolahappoa, näytteen väri muuttuu ja osoittaa väriaineen läsnäolon. Se voidaan havaita polttoaineesta jopa 0,3 ppm:n pitoisuuksina, mikä tekee sillä värjätyn polttoöljyn olemassaolon havaitsemisen dieselöljystä helpoksi jopa silloin, kun polttoöljyä on vain 2–3 % dieselin seassa.
Solvent Yellow 124 -väriainetta on vaikea poistaa polttoöljystä taloudellisesti kannattavilla menetelmillä. Sitä jää polttoainejärjestelmään ja se on havaittavissa sieltä myös monen myöhemmän tankkauksen jälkeen. 
Koska polttoöljyyn sekoitetun väriaineen suhde on tunnettu, sen määrän mittaaminen tutkittavasta polttoaineesta tekee mahdolliseksi laskea, kuinka paljon polttoöljyä on sekoitetettu lailliseen polttoaineeseen.
Väriaine hajoaa valon vaikutuksesta. Huijarit ovat Britanniassa "pesseet" väriainetta sisältänyttä, niin sanottua punaista dieseliä hapoilla ja kemikaaleilla poistaakseen väriaineen ja sitten myyneet väärennetyn dieselin eteenpäin. Polttoaineeseen jääneet hapot ja muut aineet vahingoittavat kuitenkin polttoainejärjestelmää ja pumppuja.
RMS Oceanic (1899)

HMS Oceanic

Ensimmäisen maailmansodan puhjettua RMS Oceanic sai 8. elokuuta 1914 määräyksen liittyä Kuninkaalliseen laivastoon. Alukselle asennettiin kuusitoista 4,7 tuuman tykkiä ja se liitettiin 10. Risteilijälaivueeseen apuristeilijänä nimettynä HMS Oceaniciksi. Alus lähti 27. elokuuta Southamptonista ensimmäiselle matkalleen länsirannikkoa pohjoiseen vieraillen Scapa Flowssa. Sen tehtävänä oli partioida Färsaarten ja Skotlannin välistä merialuetta tehtävänään tarkistaa kaikki alueella tavatut alukset.
Alus oli 7. syyskuuta Foulan länsipuolella. Seuraavana päivänä se ajoi karille Shaaldissa kolmisen kilometriä Foulan itäpuolella merkitsemättömällä riutalla. Hinaajat HMS Forward ja HMS Alsatian yrittivät 11. syyskuuta tuloksetta irrottaa alusta riutalta. Tuloksettomasti päättyi myös taistelulaiva HMS Hannibalin yritys irrottaa alus, minkä jälkeen troolari HMS Glenogil pelasti aluksella olleet 400 henkeä.
Kahden viikon ajan alus oli karilla aaltojen armoilla. Laivaston pelastusalus HMS Lyons pelasti alukselta kaiken mahdollisen kuten sen tykit ja tarvikkeet. Voimakas tuuli aiheutti lopulta vuodon ja irrotti aluksen karilta, jolloin se upposi. Amiraliteetti myi 1920-luvulla hylyn Scapa Flowssa toimineelle pelastusyritykselle 200 punnalla. Aluksesta oli maaliskuuhun 1924 mennessä purettu lähes kaikki vedenpäälliset osat. Voimakas virtaus osoittautui vedenalaisten osien purkamisen esteeksi, mistä siten luovuttiin. Vuosien 1973 ja 1979 välillä Simon Martin ja Alec Crawford nostivat aluksesta runsaasti metallia ja muun muassa kaksi 29 tonnin potkuria.
Rönnskärin saariryhmä

Rönnskärin saariryhmä on osa Merenkurkun saaristoa. Se kuuluu Maalahden kuntaan.
Fäliskäretin saarella on vanha luotsiasema, josta on tehty luontoasema. Saarella pesii paljon lintuja, joiden pesimäaikaan saarella ei saa poistua poluilta. Siellä on myös Pohjanlahden vanhin puinen tunnusmajakka eli pooki. Nykyisin luontoasemalla ei ole henkilökuntaa, mutta luotsiaseman aikana saaristossa on ollut kulkutauteja, sotilaita ja salakuljettajia.
Kasvisto on rehevää ja monipuolista, mikä on yhdistetty siihen, että kallioperä on diabaasia. Kasvistoon kuuluu syyläjuuri, keto-orvokki, mäkikaura, kivikkoalvejuuri ja peltopähkämö. Tulokaslajeja ovat isorantasappi (Centaurium littorale) ja rantaputki (Ligusticum scoticum). Vesilintuja on paljon; huomattava osa Suomen lapasotkista pesii Rönnskärin saaristossa.
International Harvester Travelall

Mallin historia

Travelall-mallien juuret ulottuvat 1940-luvun loppuvuosiin. Tuolloin joitain kappaleita umpikorisia K-sarjan panel van -pakettiautoja muutettiin lentoyhtiöiden matkustajakäyttöön, lisäämällä niihin sivuikkunat ja takaistuimet. Samalla tavoin valmistettiin vuonna 1952 joitain kappaleita L-sarjan malleja, mutta nämäkään eivät vielä kantaneet Travelall-nimeä. Vuoteen 1952 asti International Harvester station wagonit olivat pääsääntöisesti jonkin ulkopuolisen autokorivalmistajan tekemiä puukorisia ja -kylkisiä eli woodie-versioita. Vuonna 1953 markkinoille esitellyn uuden R-sarjan myötä IH alkoi valmistaa henkilökuljetuksiin soveltuvaa versiota tehtaan omana vakiomallina. Mallinimenä tällä sivuikkunoilla ja kahdella tai kolmella penkkirivillä varustetulla versiolla oli Travelall, ja vaikka se ei ollutkaan oma itsenäinen mallisarjansa, rintapellin kyljen International-tunnuksen alla oli Travelall-tunnus. Travelallissa käytettiin samoja 115 tuuman (2921 mm) akselivälillä olevia alustoja kuin panel vaneissa ja kevyissä pick-upeissa. Travelall oli varustettu kaksiosaisella, ylös- ja alaspäin aukeavalla takaluukulla, mutta malliin oli mahdollista valita myös sivulle aukeavat pariovet. Seuranneissa S-, A- ja B-sarjoissa Travelall pysyi edelleen umpikylkisten vanien alaversiona. Travelall erotettiin omaksi varsinaiseksi mallikseen vuonna 1969, International Harvester Light Line-malliston uudistusten myötä. 
Vuosien varrella Travelallista tehtiin lukuisia erilaisia muunnoksia mm. korotetulla katolla ja pidennetyllä akselivälillä. Käyttökohteina näissä oli esim. sairaskuljetukset, koulukuljetukset sekä lentokenttien matkustajaliikenne. Yksi tunnetuimmista International Harvestereita muokanneista autokorivalmistajista oli Springfield Equipment Company.
Vuodesta 1956 lähtien Travelall oli mahdollista valita nelivetoisena versiona. Moottoreina käytettiin pääsääntöisesti IH:n omia moottoreita, 1950-luvun Silver Diamond 220- tai 240 -rivikuutosista 1970-luvun 392 V8-moottoriin. Joihinkin viimeisimpiin malleihin asennettiin myös AMC:n V8-moottori. Vaihteistoina oli joko automaattinen tai 3-, 4-, tai 5-portainen manuaalivaihteisto. Viisiportainen manuaalivaihteisto oli valinnaisena vaihtoehtona, noin vuodesta 1966 vuoteen 1973. Viides vaihde oli joko varsinainen vaihde, välityssuhteeltaan 1:1 tai neliportaisen laatikon jatkeena ollut ylivaihdeyksikkö samalla välityssuhteella. Vuoden 1971 Travelall- ja pick-up -mallien yhtenä valinnaisvarusteena oli Bendix Corporationin kehittämä, auton takajarruihin vaikuttava lukkiutumaton jarrujärjestelmä, nimeltään Adaptive Braking System. Eräs markkinoiden ensimmäisistä ABS-järjestelmistä jäi harvinaiseksi lisävarusteeksi, lähinnä korkean hintansa vuoksi.

Wagon Master

Vuosina 1973 ja 1974 markinoilla oli tarjolla Travelallin versio nimeltään Wagon Master. Tässä mallissa oli Travelette-mallien tavoin yhtenäinen ohjaamo joka loppui toisen penkkirivin jälkeen ja tavaratila oli avoin lava. Wagon Master oli tarkoitettu amerikkalaisten suosiman puoliperä-matkailuvaunun vetämiseen, vetopöytä (fifth wheel) sijoitettiin auton lavalle.
Violet Ådahl

Violet Ida Margareta Ådahl (s. 16. elokuuta 1910 Uusikaarlepyy) on suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
Sikava

Sikava on Eläinten terveys ETT ry:n ylläpitämä kansalinen sikatilojen terveysluokitusrekisteri. Sikavan avulla teurastamot pystyy suunnittelemaan välitysporsaiden sekä teurassikojen kuljetukset siten, että tarttuvien tautien leviäminen estyy. Sikava luokitus vaikuttaa tuottajan saamaan tilityshintaan sekä sikatautien varalta otettuun ryhmävakuutukseen. Rekisterissä on lähes kaikkien Suomen sikatilojen tiedot. Sikavan toimintaa rahoittavat Suomen suurimmat teurastamot.
Sikavan tekninen toteuttaja on Finnish Net Solutions Oy.
Pikkutervakko

Ulkonäkö ja koko

Pikkutervakko kasvattaa 5–40 cm pitkän pystyn ja kaljun varren. Aluslehdet vaihtelevat melkein neulasmaisista kapean lusikkamaisiin ja tasasoukan suikeisiin. Toisin kuin lajin lähisukulaisella mäkitervakolla (L. viscaria), sen varsi ei ole tahmea. Kukinto on mykerömäinen tai lyhyen terttu­mainen, tiheähkö tai harsu. Sekä verhiö että teriö ovat viisilehtisiä. Verhiö on yhdislehtinen, ulkoverhiötön ja kooltaan 4–6 mm. Vaaleanpunaiset terälehdet ovat lisäteriöllisiä, kynnellisiä sekä kaksihalkoisia. Kooltaan terälehtien lapa on 3,5–7 mm pitkä. Emin vartaloita on viisi kappaletta. Joskus osassa kukkia on surkastuneet heteet. Suomessa pikkutervakko kukkii kesä-elokuussa. Hedelmä on viisiliuskaisesti aukeava kota.
Suomessa tavattavat pikkutervakot jaetaan kahteen muotoon, jotka eroavat toisistaan koon, lehtien ja kukinnon perusteella. Nimimuoto kalliopikkutervakko (var. alpina) on kooltaan suurempi, aluslehdet vaihtelevat muodoltaan kapean lusikkamaisista tasasoukan suikeisiin ja sen kukinto on tavallisesti tiheähkö. Toinen muoto serpentiinipikkutervakko (var. serpentinicola) saattaa olla hyvinkin pienikokoinen, aluslehdet ovat lähes neulasmaisia ja kukinto on harsu. Lisäksi kukat ovat tavallisesti pitkäperäisiä ja toisinaan myös terälehdettömiä.
Pohjoismaista tavataan myös kolmatta pikkutervakon muotoa, öölanninpikkutervakkoa (var. oelandica). Muoto on muita pitkävartisempi ja vaaleakukkaisempi.
Pikkutervakko ja mäkitervakko saattavat risteytyä lajien yhteisillä kasvupaikoilla.

Levinneisyys

Pikkutervakkoa tavataan Euroopassa Pyreneillä, Alpeilla, Apenniinien pohjoisosissa, Skotlannissa, Islannissa sekä Fennoskandiassa Tanskaa lukuun ottamatta. Laji on levinnyt myös Pohjois-Kanadaan ja Grönlantiin. Suomessa pikkutervakko on alkuperäislaji, jota kasvaa suurimmassa osassa maata Satakuntaa ja Ahvenanmaata lukuun ottamatta. Runsaimmillaan laji on Lapissa ja Kaakkois-Suomessa.
Kasvin Suomessa esiintyvistä muodoista serpentiinipikkutervakko on selkeästi harvinaisempi ja on luokiteltu silmälläpidettäväksi lajiksi. Sitä tavataan lähinnä Keski-Lapissa sekä Kainuussa serpentiniittialueilla Oulujärven ympäristössä, esimerkiksi Jormuan laatan lähistöllä Paltamossa.

Elinympäristö

Pikkutervakkoa tapaa tyypillisesti kallionraoissa, hietikoilla, jokivarsien sora- ja hiekkakentillä varsinkin emäksisellä alustalla, tunturikankaiden sora- ja vuotomailla sekä jäkäläkallioilla. Muodoista serpentiinipikkutervakko esiintyy ultraemäksisillä kallioilla ja soraikoilla. Öölanninpikkutervakko puolestaan kasvaa vain Öölannin alvareilla.
Serpentiinipikkutervakko kuuluu niihin harvoihin kasvilajeihin, jotka kasvavat erittäin kuparipitoisilla ultraemäksisillä kallioilla. Lajin runsaat esiintymät ovat usein merkki maaperän korkeasta kuparimalmipitoisuudesta. Malmirikkaita serpentiinikallioita ja samalla niillä kasvavia kasvilajeja uhkaakin paikoin kaivostoiminta muun muassa Suomessa.

Käyttö

Pikkutervakkoa viljellään myös koristekasvina. Lajista on kehitetty jopa eri sävyisiä viljelymuotoja.
Mauritz Ekholm

Mauritz Kristian Ekholm (6. syyskuuta 1897 Vaasa – 29. lokakuuta 1986 Helsinki) oli Helsingin Osakepankin (HOP) pääjohtaja vuosina 1956–1962.
Ekholm kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1915 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1919 pääaineinaan fysiikka, matematiikka ja astronomia. Hän työskenteli HOP:n palveluksessa vuodesta 1922 ja kuului pankin johtokuntaan vuodesta 1934. Hän oli pääjohtajan varamies vuodesta 1946 ja pankin pääjohtaja vuosina 1956–1962. Ekholm kuului myös Suomen Pankkiyhdistyksen, Vientiluoton ja Hartwallin johtokuntiin.
Mauritz Ekholmin veli oli vuorineuvos Karl-Erik Ekholm.
Rob Mayth

Taustaa

Jo nuorena Robin huomasi taitonsa musiikissa. Hän kasvoi perheessä, jossa musiikki merkitsi paljon kaikille. Kahdeksan vuotiaana hän alkoi ottamaan pianotunteja, se ei tyydyttänyt häntä täysin. Pitäessään ensimmäistä kosketinsoitintaan käsissään, häntä ei voinut pysäyttää mikään.
Vuonna 1996 hän otti ensimmäiset askeleensa erilaisiin musiikinteko-ohjelmiin. Hän alkoi laittaa kappaleitansa erilaisille sivuille saadakseen suuremman yleisön. Hän sai paljon palautetta ja kritiikkiä, jotka paransivat hänen kappaleidensa laatua. Vuosien kuluessa hän sai monia mahdollisuuksia puhua levy-yhtiöille kappaleidensa julkaisemisesta. Kaikki päätyivät olemaan vain tyhjiä lupauksia. Eräänä päivänä hän tapasi tuottaja-kollegansa Wavelinerin. Tuloksena oli kaksikko nimeltä Waveliner Vs. Rob Mayth. He panostivat suuresti kappaleisiinsa ja tekivät kaksi kappaletta yhdessä Harder Than Ever ja Children of XTC. Kappaleet menestyivät jo melko hyvin Saksan klubilistoilla.
Rob Mayth on tehnyt remixejä mm. Special D.:lle, Cascadalle, Groove Coveragelle, Sven-R-G Vs. Bass-T:lle sekä Angel Citylle. Se on tehnyt hänestä halutun remixaajan. Hänen kappaleensa ovat jo yleinen osa isoissa julkaisuissa ympäri maailmaa. Brandes on myös useiden eri projektien takana kuten; Katie Jewels, Pimp! Code, Straight Flush ja Azora. Robin on esiintynyt useissa maissa, kuten Japani, Amerikka, Ranska, Slovenia ja Puola.
Anadolu Efes SK

Historia

Efes Pilsen SK perustettiin vuonna 1976 Kadıköysporin tilalle kakkosdivisioonaan. Kadıköyspor oli huonossa taloustilanteessa, eikä pystynyt jatkamaan, jolloin Efes otti joukkueen paikan. Efes pelasi viimeisen divisioonakautensa, kauden 1977-1978 ilman tappioita ja nousi Turkin koripalloliigaan. 
Heti ensimmäisellä kaudellaan Turkin koripalloliigassa joukkue voitti mestaruuden. Ensimmäisenä turkkilaisseurana joukkue pääsi vuonna 1990 Korać Cupin puolivälieriin. Kolme vuotta myöhemmin Efes pääsi Saporta Cupin finaaliin, jonka se kuitenkin hävisi Aris Thessalonikille. Ensimmäisenä turkkilaisseurana joukkue voitti myös kansainvälisen kilpailun, kun Efes vuonna 1996 voitti Korać Cupin. Vuonna 2002 Efesistä tuli eniten Turkin mestaruuksia voittanut joukkue, kun se kaatoi finaalissa pahimman vastustajansa, Fenerbahçe Ülkerin. Vuodesta 2002 alkoi myös seuran neljän vuoden mittainen voittoputki, jolloin seura voitti Turkin mestaruuden neljä kertaa perättäin.

Saavutukset

Turkin Liiga: 1978–1979, 1982–1983, 1983–1984, 1991–1992, 1992–1993, 1993–1994, 1995–1996, 1996–1997, 2001–2002, 2002–2003, 2003–2004, 2004–2005, 2008–2009 (13)
Turkin Cup : 1994, 1996, 1997, 1998, 2001, 2002, 2006, 2007, 2009, 2015 (10)
Henrik Drysell

Henrik (Hindrich) Drysell eli Henricus Johannis, Ostrobotniensis (noin 1693 – 13. marraskuuta 1738 Turku) oli suomalainen Turun hovioikeuden asessori ja lainopillinen kirjailija.
Drysellin vanhemmat olivat luultavasti Pohjanmaan läänin lääninsihteeri Johan Dryzelius, myöhemmin Drysell (k. 1695) ja Elisabet Rechard. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1710.
Drysell oli leskikuningattaren kansliassa kanslistina ja sitten kamarirevision kansliassa kanslistina vuodesta 1719, aktuaarina vuodesta 1729, notaarina vuodesta 1731 sekä sihteerinä vuodesta 1736. Viimeksi hän toimi Turun hovioikeuden asessorina vuodesta 1737.
Drysell oli naimisissa Hedvig Elisabet Hagertin (k. 1743) kanssa jonka isä oli Finströmin kirkkoherra Daniel Hagerus, vuodesta 1689 Hagert (1666–1712).
Lohkoperunat

Lohkoperunat ovat ranskalaisia perunoita muistuttavia perunoita, jotka voidaan maustaa suolalla ja mausteilla. Erona näillä on kuitenkin se, että lohkoperunat ovat hieman isompikokoisia lohkoja. Lohkoperunoita voidaan tarjoilla lisukkeena esimerkiksi pihvin kera.