google/wiki40b huggingface dataset:
Eino Kalima

Eino Armas Kalima (vuoteen 1906 Landgren, 19. huhtikuuta 1882 Sääminki – 14. helmikuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen teatterinjohtaja ja ohjaaja sekä professori.
Eino Kalima syntyi Säämingin Kallislahdessa tilanomistaja ja valtiopäivämies Hugo Landgrenin (myöhemmin Kalima) perheeseen. Hänen veljensä oli kielitieteilijä Jalo Kalima. Eino Kalima kävi koulua Savonlinnassa ja pääsi ylioppilaaksi Suomalaisesta Realilyseosta 1900. Sen jälkeen hän valmistui kandidaatiksi Helsingin yliopistosta ja opiskeli stipendiaattina Moskovassa (1904–1907) ja Pietarissa (1907–1908). Tällöin hän perehtyi hyvin venäläiseen teatteriin ja alkoi kääntää venäläistä näytelmäkirjallisuutta. Hän toimi myös kirjallisuudentutkijana ja näytelmäkriitikkona.
Venäjän vallankumous esti Kaliman suunnittelemat jatko-opinnot Venäjällä. Kotimaahan palattuaan hän ryhtyi kirjallisuus- ja teatteriarvostelijaksi ja kirjallisuuden suomentajaksi. Maltillisen ja älykkään kriitikon maineeseen noussut Kalima otettiin 1913 Kansallisteatterin johtokuntaan ja 1914 sen apulaisjohtajaksi. Suomen itsenäistyttyä hän toimi pitkäaikaisena Kansallisteatterin johtajana vuosina 1917–1950. Hänen tehtäviinsä kuului myös teatterin pääohjaajana toimiminen. Slaavilaisten kielten taitajan hän ohjasi paljon venäläisiä, puolalaisia ja tšekkiläisiä näytelmiä. Taiteellisen työn osalta Kalima tunnetaan etenkin Tšehov-kääntäjänä ja -ohjaajana. Kaliman tunnetuimpia Tšehov-käännöksiä ovat Kirsikkapuisto (1960) ja Vanja-eno (1960). Lisäksi hänet tunnetaan muun muassa Leo Tolstoin Anna Kareninan alkuperäisenä kääntäjänä.
Eino Kalima sai professorin arvonimen vuonna 1947. Kaliman mukaan on nimetty Eino Kalima -palkinto. Sen jakaa joka kolmas vuosi erillinen palkintolautakunta, johon on kuulunut muun muassa teatteriarvostelijoita, ansiokkaasta Suomen Kansallisteatterissa tehdystä ohjauksesta.
Vedenkeitin

Vedenkeitin on kodinkone, joka kuumentaa vettä. Sitä voidaan myös käyttää veden sterilointiin. 
Keittimessä on termostaatti, joka katkaisee keittimen vastukselta sähkövirran veden kuumennuttua riittävästi. Osassa malleissa on lämpötilasäädön mahdollisuus, jolloin vesi voidaan kuumentaa sopivaan lämpötilaan esimerkiksi vihreän teen valmistamiseksi.
Francois Botha

Ura

Francis Botha debytoi ammattinyrkkeilijänä vuonna 1990, ja oli voittamaton aina vuoteen 1995, jolloin hän otteli tasan Saksan Axel Sachultsin kanssa. Seuraavassa ottelussa Michael Moorer voitti Bothan 12-eräisessä ottelussa teknisellä tyrmäyksellä. Botha voitti urallaan IBF:n mestarin tittelin, mutta menetti sen pian ottelun jälkeen jäätyään kiinni dopingin käytöstä. Botha pääsi haastamaan mestari Lennox Lewisin vuonna 2000, mutta oli ottelussa pahasti alakynnessä ja tuli tyrmätyksi toisessa erässä. Nykyisin Botha asuu Newport Beachillä Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Botha palasi vuonna 2009 kehään oltuaan sitä ennen kaksi vuotta sivussa. Paluuottelussa hän voitti pistein tuntemattoman Ron Guerreron. Botha jatkoi uraa kohtaamalla Timo Hoffmannin 15.5.2009. Botha voitti ottelun hajaäänituomiolla.
Botha kohtasi vuonna 2010 entisen nyrkkeilysuuruus Evander Holyfieldin jolle hävisi teknisellä tyrmäyksellä kamppailun kahdekasnnessa erässä. Kamppailussa oli panoksena World Boxing Federation liiton mestaruusvyö. Vuonna 2011 Botha kohtasi Michael Grantin häviten ottelun kahdennentoista erän tyrmäyksellä.
Vuonna 2014 Botha lopetti uransa häviten viimeisen ottelunsa Andrzej Wawrzykiä vastaan. Bothan kulmaus luovutti ottelun Bothan käytyä viidennessä erässä kanveesissa. Bothan viimeiseksi voitoksi nyrkkeilykehässä jäi tekninen tyrmäysvoitto tuntemattomasta Flo Simbasta jonka Botha voitti teknisellä tyrmäyksellä ottelun kuudennessa erässä.
Urallaan hän otteli myös potkunyrkkeilyn ja vapaaottelun parissa, joissa Botha ei kuitenkaan menestynyt nyrkkeilyn tavoin.
Pasi Heikkilä

Pasi Heikkilä (s. 31. toukokuuta 1965) on suomalainen moukarinheittäjä. Hän edusti Tampereen Pyrintöä ja hänen valmentajanaan toimi Elis Heikkilä. Kalevan kisoista Heikkilä voitti hopeaa ja kaksi pronssia. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 1992 jälkeen. Ennätyksensä 75,10 metriä Heikkilä on heittänyt vuonna 1991 Parikkalassa ja se oikeuttaa Suomen kaikkien aikojen tilastossa sijalle 13.
Peter Townsend

Peter Wooldridge Townsend (22. marraskuuta 1914 – 19. kesäkuuta 1995) oli brittiläinen hävittäjälentäjä sekä kuningas Yrjö VI:n ja kuningatar Elisabet II:n ylitallimestari 1944–1953. Townsend muistetaan romanssistaan prinsessa Margaretin kanssa.
Townsend syntyi 1914 Burman Rangoonissa (Yangun) ja kävi koulua Englannin Haileburyssä. Hän liittyi Kuninkaallisiin ilmavoimiin 1933 ja sai koulutuksensa Cranwellissa. Hän palveli lennonopettajana RAF Montrosessa, ja sai siirron Tangmereen 1937, jossa hän palveli toisen maailmansodan syttyessä 85. lentueessa. Vuonna 1940 majurin arvoisena hänet siirrettiin 43. lentueeseen, jossa hän palveli taistelussa Britanniasta. Hän oli everstiluutnanttina yölentotoiminnan komentajana Hunsdonista 1941–1942. Hänet nimitettiin 611. lentueen (Spitfire-laivue) komentajaksi Drewiin 1942, ja sodan loppuvaiheissa hän komensi 605 Squadronia (yöhävittäjälaivue), käytyään esikuntaupseerikoulun 1942–1943. Hänet ylennettiin everstiksi 1948.
Townsend oli yksi tunnetuimpia lentäjiä taistelussa Britanniasta, ja hän palveli 85. lentueen komentajana, joka lensi Hawker Hurricane -hävittäjiä koko taistelun ajan. Hänellä oli 14 ilmavoittoa, ja haavoituttuaan hän karkasi sairaalasta päästäkseen takaisin lentämään.
Townsend meni kesäkuussa 1941 naimisiin Rosemary Cecil Pawlen (1921–2004) kanssa, jonka kanssa hän sai kaksi poikaa nimeltä Giles (1942–) ja Hugo (1945–). Pariskunta erosi 1952. Vuonna 1944 Townsend nimitettiin kuninkaan virkaatekeväksi tallimestariksi. Samana vuonna virasta tehtiin pysyvä, ja hän palveli virassa vuoteen 1953 asti. Jäätyään eläkkeelle 1953 hän palveli Brysselissä lentoattaseana 1953–1956.
Townsend tunnetaan parhaiten onnettomasta romanssistaan prinsessa Margaretin kanssa. Vaikka hän oli sotasankari ja hävittäjä-ässä, ja vaikka hänen ja Margaretin rakkaus oli aitoa, hänellä ei aiemman avioeronsa takia ollut mitään mahdollisuutta avioliittoon prinsessan kanssa. On sanottu, että asiasta syntynyt kohu särki sekä prinsessan että Townsendin sydämet. Townsend meni myöhemmin naimisiin Marie-Luce Jamagnen kanssa. Prinsessa Margaret oli kuitenkin Townsendin itsensä mukaan hänen elämänsä ainoa todellinen rakkaus, ja he kävivät kirjeenvaihtoa aina Townsendin kuolemaan saakka.
Townsend säilytti loppuun saakka kiinnostuksensa ilmailuun, ja hän toimi teknisenä sotilasneuvonantajana elokuvaa Taistelu Englannista tehtäessä 1968. Hänen kunniamerkkeihinsä kuuluivat CVO (1947), Distinguished Service Order (1941) ja Distinguished Flying Cross and Bar (1940). Townsend kuoli vuonna 1995 Rambouillet’ssä, Ranskassa.
Vähäjärvi (Orivesi, Leväslahti)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,4 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee Leväslahden peltoalueen eteläreunalla yhdessä Mikkolanjärven kanssa. Järven kaakkoisrantaan laskeutuu kallioiselta Vähävuorelta rinne rantaviivalle asti. Järven luoteispää on ilmavalokuvista päätellen hyvin matalaa. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja sen lähiympäristössä sijaitsee kaksi maatilaa. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä ja sen rannat ovat puoliksi metsämaata ja peltomaata. Rannoille on rakennettu kolme vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 3280.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueella (35.7) Längelmäveden alueeseen (35.72), jonka Koljonselän alueeseen (35.722) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 91,2 metriä mpy. Järveen ei ole johdettu mainittavia kuivatusojia ja sen laskuoja lähtee luoteispäästä ja se yhtyy välittömästi Mikkolanjärven laskuojaan. Je virtaa Raukoselän läpi ja laskee Koljonselän lounaisrantaan.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven rannassa ja Mikkolanjärven välisellä kannaksella sijaitsee neljä maatilaa sekä niiden peltoja ja niittyjä.
Vuosien 1957–1986 peruskartassa järven viljelyalat ja asutus on pysynyt samanalisena.
Kortesuo

Kortesuo on asuinalue Kortepohjan kaupunginosassa Jyväskylässä. Se sijaitsee Kortepohjan ylioppilaskylän ja Viitaniemen välissä. Kortesuo on kerrostalovaltaista aluetta, mutta siellä on myös rivitaloja. Alueen rakennuskanta on valmistunut enimmäkseen 1990-luvulla ja 2000-luvun ensikymmenellä, mutta alueella on myös 1960–1970-lukujen vaihteessa rakennettuja kerrostaloja.
Kortesuolla toimii koulu ja Kortepohjassa toimii myös Kortesuon päiväkoti, joka nimestään huolimatta sijaitsee kuitenkin virallisesti ylioppilaskylän alueella. Kortesuolla sijaitsee myös Vehkalammen puisto, ja 1930-luvun lopulla rakennettu Kortesuon kartano.
Guisen herttuan murha

Juoni

Ranskan kuningas Henrik III on päättänyt hankkiutua eroon kilpailijastaan Guisen herttuasta Henristä. Henrik kutsuu herttuan linnaansa. Tämä saapuu sinne itsevarmana, vaikka häntä on etukäteen varoitettu. Kuninkaan miehet surmaavat herttuan murhan suunnittelijan lymytessä verhojen takana. Lopuksi herttuan ruumis hävitetään polttamalla.

Tuotanto

Elokuvahistoriallisesti merkittävä Guisen herttuan murha oli Le Film d’Art -yhtiön ensimmäinen tuotanto. Se ei kuitenkaan ollut ensimmäinen ”taidefilmi”, sillä Pathé Frèresin tytäryhtiön SCAGL:n Arlesitar oli julkaistu jo aikaisemmin. Samaa aihetta oli käsitelty Lumièren veljesten ja Pathén elokuvissa.
Tunnettujen teatterimiesten tekemän elokuvan ansioita olivat selkeä juonirakenne ja hienostunut lavastus. Sen esiintyjät olivat oikeita näyttelijöitä ja näyttämöllepano perustui vakiintuneisiin teatterikonventioihin. Useissa kohtauksissa hyödynnettiin syvyyssuuntaista kuvausta. Puvut ja lavasteet tavoittelivat historiallista totuudenmukaisuutta. Camille Saint-Saënsin säveltämä musiikki oli ehkä historian ensimmäinen elokuvan alkuperäissäestys. Guisen herttuan murhalla oli suuri vaikutus elokuvan kehitykseen taidemuotona. Sen marraskuussa 1908 järjestettyä ensiesitystä kommentoitiin ensimmäistä kertaa laajasti myös lehdistössä.
Guisen Herttuan murhaa esitettiin helsinkiläisissä Central ja Maailman Ympäri -teattereissa ja tamperelaisen Maat ja Kansat -yhtiön Hämeenkatu 8 -teatterissa marraskuun lopussa vain viikko Ranskan ensi-illan jälkeen. Hufvudstadsbladetin mukaan tämä järjestyksessä toinen ”taiteellinen” ranskalainen kuva oli uusi osoitus siitä, että elokuva voi nousta taiteen tasolle: ”Tässä kuvassa näemme täysipainoista näyttämötaidetta, joka on paljon korkeammalla kuin yleensä elokuvateattereissa”.
Paul Darmanin

Paul Darmanin (s. 6. marraskuuta 1940 Santa Venera) on Maltalta lähtöisin oleva, Keniassa toimiva roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin kapusiinien papiksi 26. maaliskuuta 1966 ja nimitettiin Garissan hiippakunnan johtoon 3. helmikuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Mercieca, jota avustivat John Aloysius Ward ja Biagio Vittorio Terrinoni.
Pelinrakentajan säkitys

Pelinrakentajan säkitys (engl. Sack) tarkoittaa Amerikkalaisessa jalkapallossa tilannetta, jossa puolustaja onnistuu taklaamaan hyökkäävän joukkueen pelinrakentajan aloitusviivan takapuolella.
Puolustuksen linjamiesten (DT/DE) ja myös tukimiesten (LB) tehtävänä on päästä hyökkäyksen linjan läpi häiritsemään pelinrakentajaa ja taklaamaan eli säkittämään (sack) hänet.  Säkitys estää hyökkäyksen heittopelin. Puolustuksen linjan tulee olla tarpeeksi vahvoja, mutta myös tarpeeksi nopeita ehtiäkseen kiertää linjan ja häiritsemään pelinrakentajaa. Strip sack on puolustuksen erityinen ansio ja tarkoittaa sitä, että pelinrakentaja rähmää (fumble) pallon ja menettää sen vastustajalle. Tällöin pelin suunta vaihtuu ja puolustava joukkue vaihtaa kentälle hyökkäyskokoonpanon.
Säkitys tilanne alkaa usein puolustuksen painostuksesta, jolloin heittopeliin tulee painetta ja pelinrakentaja ei löydä oikeaa pallon vastaanottajaa. Pelinrakentaja yrittää viimeiseen saakka välttää säkitystä ja siten pakottaa kiirehtimään ratkaisua. Puolustus voi tehdä säkityksellä myös pisteitä. Oma maali syntyy pallonkantaja esim pelinrakentaja taklataan omalla maalialueella.
Sadan säkityksen rajapyykin saavuttaneista pelaajista NFL pelaajista n 2/3 osaa pelasivat linjamiehinä (DE/DT) ja loput tukimiehinä (LB). Noin 15% heistä pelaa tai pelasi useampaa pelipaikkaa vaihdellen tukimiehestä linjaan tai päinvastoin.
Celebesinleiju

Levinneisyys

Celebesinleijua tavataan Indonesiassa. Sen ei uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sävilampi (etelä)

Maantiede

Ovaalin muotoisen lammen pinta-ala on 2,1 hehtaaria ja sen halkaisija on 120 metriä. Sillä on vain kaksi tulo-ojaa. Pienempi toimii pohjoisemman Sävilammen laskuojana ja toinen on Luomanoja, joka laskee pohjoisesta esimerkiksi Uusinevan vesiä. Lammen luusua sijaitsee sen etelärannalla, josta saa alkuunsa Sävijoki. Lammen rantaviiva on 0,54 kilometriä pitkä ja ranta on peltojen ympäröimää. Lampia kutsutaan myös yhteisnimellä Sävilammit.
Michael Brecker

Michael Brecker (29. maaliskuuta 1949 – 13. tammikuuta 2007) oli yhdysvaltalainen jazz-saksofonisti. Hän voitti säveltäjänä ja esittäjänä yhteensä 11 Grammya.
Brecker syntyi Philadelphiassa, Pennsylvaniassa, ja hänen isänsä soitti pianoa. Hän opiskeli klarinetinsoittoa, mutta siirtyi alttosaksofoniin ja valitsi sittemmin pääsoittimekseen tenorisaksofonin.
Brecker muutti New Yorkiin vuonna 1970. Hän levytti mm. Columbia Recordsille yhtyeessä Dreams. Hänen yhteistyökumppaneihinsa lukeutuivat James Taylor, Paul Simon, Art Garfunkel, Steely Dan, Donald Fagen, Pat Metheny, Dire Straits, Jaco Pastorius, John Lennon, Charles Mingus, Chick Corea, Horace Silver, Parliament, James Brown ja Joni Mitchell. Hän myös soitti Frank Zappan livelevyllä Zappa in New York.
Breckerin ensimmäinen sooloalbumi julkaistiin vuonna 1987. Hänellä todettiin vuonna 2005 myelodyspastinen oireyhtymä, joka aiheutti hänen kuolemisensa leukemiaan tammikuussa 2007. Kampanjasta huolimatta hänelle ei ollut löydetty sopivaa luuytimen luovuttajaa. Breckerin hautajaiset pidettiin 15. tammikuuta. Hän oli esiintynyt Suomessa yli kymmenen kertaa, ja hänet nähtiin maassa viimeisen kerran vuoden 2002 Pori Jazzeilla.
Miss Helsinki

Miss Helsinki on Helsingissä vuosittain järjestettävä kauneuskilpailu, jonka järjestäjänä toimii Martina Aitolehti. Kilpailun ensimmäinen voittaja Viivi Pumpanen valittiin sittemmin myös Miss Suomeksi. Vuoden 2018 finaalin jälkeen Aitolehti siirtyy sivuun kilpailun vetäjän paikalta, ja hänen tilalleen tulee Rosanna Kulju, joka voitti kilpailun vuonna 2015.
Miss Helsinki -nimellä järjestettyjä kauneuskilpailuja on ollut jo ennen Aitolehden perustamaa tapahtumaa. Esimerkiksi Armi Aavikko valittiin Miss Helsingiksi juhannuksena 1976. 1930-luvulla Miss Helsinki valittiin Golf Casino -ravintolassa Munkkiniemessä. Vuoden 1962 Miss Helsinki on Kaarina Leskinen, joka voitti sittemmin Miss Suomi- ja Miss Scandinavia -tittelit ja oli 1. perintöprinsessa Miss Maailma -kilpailuissa. Hänen siskonsa Marja-Liisa on vuoden 1971 Miss Helsinki.
Mikrokontrolleri

Valmiita kehitysvälinepaketteja

Mikro-ohjainsovellusten kehitykseen sopivia, valmiita kehitysvälinepaketteja on saatavilla useita, kuten Picaxe, joka soveltuu muun muassa opetuskäyttöön johtuen mahdollisuudesta ohjelmointiin tietokoneella sarjakaapelin välityksellä.
Al-Dauha

Al-Dauha (arab. الدوحة‎) (koord. 25.3° N 51.5333° E) on yksi Qatarin seitsemästä kunnasta. Sen pinta-ala on 234 km² ja väkiluku vuonna 2010 oli 796 947.
Ennen vuotta 2004 se oli yksi kymmenestä kunnasta. Kunnassa sijaitsee maan pääkaupunki, Doha. Dohan kunta sisältää myös enklaavin al-Rayyanin kunnassa, Dohan kaupungista etelään, jossa on teollisuusalue.
Haali (Pertteli)

Haali on kylä Perttelissä Salossa. Se on Perttelin kylistä pohjoisin ja rajautuu lännessä Perttelin Pitkäkosken, etelässä Kiikalan Rekijoen, pohjoisessa Kuusjoen Kanungin sekä lännessä Kiikalan Kärkelän ja Revän kyliin.

Luonto

Kylä rajoittuu etelässä Uskelanjokeen, joka saa alkunsa kylän länsirajalla, missä Uskelanjoen sivujoet Rekijoki, Terttilänjoki ja Hitolanjoki yhtyvät Uskelanjoeksi. Kylään ulottuu Rekijokilaakson Natura 2000 -alue kylän eteläosassa Uskelanjoen yläjuoksulla, Rekijoen ja pieneltä osin myös Terttilänjoen alajuoksuilla sekä Uskelanjokeen laskevan Syväojan varrella.
Raimo Tuomela

Raimo Heikki Tuomela (s. 9. lokakuuta 1940 Helsinki) on Helsingin yliopiston käytännöllisen filosofian laitoksen yhteiskuntatieteiden metodiikan emeritusprofessori. Yhteiskuntatieteiden filosofian lisäksi hänen erikoisalansa on toiminnan filosofia.
Tuomela tunnetaan poikkeuksellisen tuotteliaana tutkijana, joka on julkaissut lukuisia artikkeleita maailman johtavissa filosofian aikakauslehdissä ja yhdeksän kirjaa. Hän on kirjoittanut erityisesti yhteiskuntatieteiden filosofiasta ja metodologiasta. Tuomelan työn ytimen muodostaa sosiaalisen toiminnan filosofia laajasti ymmärrettynä.
Tuomela valmistui filosofian kandidaatiksi 1965 (psykologia), filosofian lisensiaatiksi 1965 (psykologia) ja filosofian tohtoriksi 1968 (teoreettinen filosofia) Helsingin yliopistosta. Hän suoritti filosofian tohtorin tutkinnon myös Stanfordin yliopistossa vuonna 1969 ja toimi Helsingin yliopiston filosofian professorina vuodesta 1971 vuoteen 2008.
Tuomela on opiskellut ja osallistunut tutkimushankkeisiin useissa Euroopan maissa, Yhdysvalloissa sekä Kanadassa. Häntä pidetään eräänä Suomen kansainvälisesti tunnetuimmista nykyfilosofeista. Vuonna 1983 hän tuli Suomalaisen tiedeakatemian jäseneksi. Alexander von Humboldt -säätiön tutkimuspalkinnon hän sai vuonna 1993 ja Suomalaisen Tiedeakatemian kunniapalkinnon 2019.
Vuosina 2002–2004 Tuomela osallistui sosiaalisen tietoteorian tutkimushankkeeseen Helsingin yliopistossa.
Filosofi Sami Pihlström on arvioinut väitöskirjassaan Tuomelan tieteellistä realismia pragmatismin näkökulmasta.
Makroskooppinen kvanttitunnelointi

Makroskooppinen kvanttitunnelointi on kvanttimekaaninen prosessi, jossa useasta alkeishiukkasesta syntynyt makroskooppinen kvanttisysteemi tunneloituu tilasta toiseen. Esimerkkejä makroskooppisesta kvanttitunneloinnista on havaittu magneettisissa systeemeissä sekä suprajohtavissa liitoksissa.

Makroskooppinen kvanttitunnelointi suprajohtavissa liitoksissa

Suprajohteissa elektronisysteemin tilaa kuvataan makroskooppisella aaltofunktiolla , jolla on itseisarvo  ja vaihe . Suprajohtavia liitoksia voidaan kuvailla liitoksen eri puolilla olevien suprajohteiden vaihe-erolla . Vaiheen käytöstä kuvaa niinkutsuttu kallistettu pesulautamalli (engl. "tilted washboard model"), jossa potentiaali on muotoa
missä  on Josephsonin ilmiön kriittisestä virrasta  riippuva Josephson-energia,  liitoksen läpi ajettava virta,  Diracin vakio ja  elektronin varaus.
Kun , vaihe sijaitsee potentiaalin yhdessä minimikohdassa ja liitos on suprajohtavassa tilassa. Joko termisistä tai kvanttimekaanisista fluktuaatioista johtuen vaihe voi kuitenkin aktivoitua tai tunneloitua potentiaalivallin yli tai läpi, jolloin liitos muuttuu häviölliseksi. Edellistä prosessia kutsutaan termiseksi aktivaatioksi, jälkimmäistä makroskooppiseksi kvanttitunneloinniksi.
Säyneinen

Kyliä

Hirvisaari, Koskenala, Likosaari, Siikajärvi, Säyneinen, Tuohisaari, Viitaniemi, Venäänaho, Konttimäki, Pisankoski, Losomäki. Koskenala ja Tuohisaari ovat maarekisterissä olevia termejä, eivät varsinaisia eläviä kyliä.
Vuosien 1960 ja 1970 taajamarajausten mukaan Säyneisissä ei ollut lainkaan taajamia. Vuosina 1990–2011 Säyneisen kirkonkylä laskettiin taajamaksi, mutta ei enää vuonna 2014.

Kirkko

Säyneisen kirkon ovat suunnitelleet Sakari Honkavaara ja Esko Suhonen. Se on rakennettu vuosina 1939–1940. 350-istumapaikkainen Säyneisen kirkko edustaa 1940-luvun funktionalismin romanttista tyylisuuntaa. Alttaritaulun paikalla on risti, mutta myös entisöity vanha alttaritaulu palautettiin vuonna 2002 näkyville kirkkosaliin. Kirkkorakennuksen yhteydessä on myös seurakuntasali.
Balliol College

John Balliol

John Balliol oli kuningas Henrik III:n uskollisimpia lordeja niin kutsutun paronien sodan aikana 1258–1265. Hän oli naimisissa skotlantilaisen prinsessan Dervorguillan kanssa. Dervorguillaa muistetaan collegen toisena perustajana, sillä hän lahjoitti collegelle alkupääoman miehensä kuoltua vuonna 1269. Balliolin sukunimi oli peräisin Bailleul-en-Vimeu-nimiseltä paikkakunnalta Picardiesta Ranskasta. Balliolin samannimisestä pojasta tuli vuonna 1292 Skotlannin hallitsija.
Matti Korkiala

Matti Korkiala (s. 4. heinäkuuta 1962 Kälviä) on suomalainen iskelmälaulaja. Hän sai 10-vuotiaana viulun ja päätyi Kokkolan Musiikkiopistoon opiskelemaan. Hän otti myös laulutunteja. Hän kouluttautui muurariksi ja toimi siinä ammatissa useita vuosia.
Nähtyään televisiosta Seinäjoen Tangomarkkinoita Korkiala päätti osallistua itsekin ja oli vuonna 1993, vaikkei ollutkaan kokenut esiintyjä. Vuonna 1995 Korkiala yritti uudelleen ja pääsi tangoprinssiksi. Voiton vei sinä vuonna Jari Sillanpää. Musiikkiharrastuksesta tuli päätyö ja vuonna 1996 Matti Korkiala julkaisi ensialbuminsa Musta ruusu, joka oli tangopainotteinen. Seuraavana vuonna hän saikin päähänsä tangokuninkaan kruunun.
Tangokuningasvuonna 1997 julkaistiin albumi Kallein aarre, jonka nimikappaleen oli tehnyt Jukka Kuoppamäki. Kaksi vuotta myöhemmin ilmestyi Silta sydämeen. Kesällä 1999 Korkiala nähtiin viuluineen Linnanmäellä Uuden Iloisen Teatterin vieraana.
Numb (Linkin Parkin kappale)

Musiikkivideo

Numbin musiikkivideon on ohjannut tuttuun tapaan yhtyeen samplaaja Joe Hahn. Videon sisäkohtaukset on kuvattu Los Angelesin kirkossa ja ulkokohtaukset Prahassa. MuchMusic rankkasi videon kaikkien aikojen 40:nneksi parhaaksi.
Video ylitti 8. marraskuuta 2018 yhden miljardin katselukerran rajan.

Listasijoitukset

Billboard Hot 100-listalla kappale oli parhaimmillaan sijalla 11. Mainstream Rock Tracks-listalla kappale oli 3 viikkoa kärjessä ja Modern Rock Tracks-listalla 12 viikkoa. Myös muissa maissa kappale sijoittui hyvin: Kreikassa #1, Alankomaissa #2, Itävallassa #2, Portugalissa #5, Australiassa #10 ja Uudessa-Seelannissa #13.
YleX:n kuuntelijat valitsivat kappaleen kahdensadan parhaan joukkoon 2000-vuosituhannella tehdyistä kappaleista kesäkuussa 2010. Numbin lopullinen sijoitus äänestyksessä oli 154.
Spartacus (baletti)

Spartacus (ven. Спартак) on armenialaisen Aram Hatšaturjanin 2. helmikuuta 1954 valmistunut baletti. Baletti kertoo Spartacuksesta, joka johti orjakapinaa vuosina 73–71 eaa.
Hatšaturjan oli kertonut julkisesti projektistaan ensimmäistä kertaa 1940, vaikka sävellystyö tapahtui pääasiassa vuosien 1950–1954 kesäkuukausina Staraja Russassa. Spartacus sai kantaesityksensä Pietarin Mariinski-teatterissa 27. joulukuuta 1956. Säveltäjä sai teoksellaan Lenin-palkinnon 1959.
Hatšaturjan teki Spartacuksesta neljä orkesterisarjaa, joista ensimmäiset kolme vuosina 1955–1957.
Neljässä näytöksessä olevan Spartacuksen Adagio on tullut suosituksi konserttikappaleeksi myös yksinään. 1970-luvulla se tuli televisiokatsojille tutuksi BBC:n draamasarjan Merilinja tunnusmusiikkina.
Michel Serrault

Michel Serrault (24. tammikuuta 1928 – 29. heinäkuuta 2007) oli ranskalainen näyttelijä, joka esiintyi pitkälti yli sadassa elokuvassa. Niistä tunnetuimpiin lukeutuu Hullujen häkki (La Cage aux Folles) vuodelta 1978.
Serrault tuli tunnetuksi myös teatterista. Hän voitti parhaan miesnäyttelijän César-palkinnon vuosina 1979, 1982 ja 1996. Hän jatkoi uraansa näyttelijänä 2000-luvulle saakka. Hänellä oli vaimonsa Nitan kanssa lapset Nathalie ja Caroline; Nathaliesta tuli näyttelijä, mutta Caroline kuoli liikenneonnettomuudessa vuonna 1977. 
Serrault kuoli pitkällisen sairauden jälkeen kotonaan Normandiassa heinäkuussa 2007.