google/wiki40b huggingface dataset:
Berghin postilla

Historia

Berghin postilla julkaistiin yhdeksän vuotta hänen kuolemansa jälkeen. Sen toimitti Berghin vävy O. H. Cleve. Sen kustansi Weilin & Göös ja siitä otettiin 10 000 kappaleen painos. 569-sivuinen teos oli vasta perustetun kustantamon siihen asti laajin julkaisu. Toinen painos julkaistiin vuonna 1881. Kielellisesti uudistetut laitokset ovat julkaisseet Matti Saaninkoski vuonna 1909 ja Kaarlo Hyrske 1937.
Vaikka Bergh lukeutui Pohjanmaan ja Savon herännäisyyteen, hänen postillaansa on luettu myös Länsi-Suomen rukoilevaisten keskuudessa.

Sisältö

Postillan toimittajan Cleve kertoo esipuheessa toimitusperiaatteistaan. Cleven mukaan Bergh ei kirjoittanut saarnojaan täydellisesti. Sen takia julkaisija on käyttänyt aineistonaan Berghin muistiinpanoja, ”saarnan juuria”. Bergh on hyödyntänyt saarnoissaan muiden tekemiä postilloja ja merkinnyt papereihinsa, kenen postillan mukaan hän on saarnan rakentanut. Berghin omissa muistiinpanoissa ei ole ollut kylliksi aineistoa, joten julkaisija on ottanut mukaan kaksi Steinhoferin saarnaa ja yhden J. O. Hoofin saarnan. Cleven mukaan hän on tehnyt melkein joka saarnaan korjauksia ja lisäyksiä, ja joissakin tapauksissa Berghin muistiinpanot ovat antaneet vain suunnan saarnan tekemiseen. Tiililä toteaakin: ”Emme siis ole suinkaan tämän kirjan ääressä lukemassa vain Berghiä, vaan lähinnä Berghiä ja Cleveä sekä lisäksi eräitä ulkomaisia saarnaajia”. Esipuheessaan Cleve arvioi tavoittaneensa Berghin ajatukset, jotka hän Berghin perheenjäsenenä ja apulaisena katsoi hyvin tunteneensa.
Tiililän mukaan Berghin postilla on tyypillinen pietistikirja, jonka ote on sekä herättävä että sielunhoidollinen.
Erkki Juhani Minkkinen

Erkki Juhani Minkkinen (1948? – 24. elokuuta 2004) oli suomalainen taidekauppias, jonka ura ja elämä päättyivät Suomen suurimman taideväärennöstapauksen paljastumiseen.
Minkkinen järjesti vuonna 2004 Salvador Dalín satavuotisjuhlan yhteydessä Dalí-näyttelyn Katajanokan Wanhassa Satamassa, jossa oli myös teoksia kaupan. Usean ostajan epäiltyä teoksia väärennöksiksi poliisi teki tarkastuskäynnin näyttelyyn. Tarkemmat tutkimukset osoittivat, että jopa 80 prosenttia esillä ja myynnissä olleista teoksista oli väärennöksiä. Väärennöksiksi paljastui myös joukko Joan Mirón, Marc Chagallin, Pablo Picasson ja Andy Warholin teoksia. Poliisikuulusteluissa kävi ilmi, että väärennöskauppa oli jatkunut 20 vuotta.
Minkkinen ja Galerie Petite järjestivät Forssan kehräämössä vuonna 1989 Artexpo-näyttelyn, jossa oli runsaasti Dalín ja muiden arvotaiteilijoiden töiksi väitettyjä maalauksia. 
Minkkinen vapautettiin kuuden viikon pidätyksen jälkeen 10. elokuuta 2004. Hänet löydettiin kuolleena kaksi viikkoa myöhemmin, 24. elokuuta.
Minkkisen henkilökohtainen taidekokoelma sisälsi useiden tunnettujen taiteilijoiden nimissä olleita teoksia. Ulosottoviranomaiset myivät kokoelman pilkkahinnalla pakkohuutokaupassa pian Minkkisen kuoleman jälkeen.
Elfriede Lohse-Wächtler

Anna Frida "Elfriede" Lohse-Wächtler (4. joulukuuta 1899 Dresden, Saksi, Saksa − 31. heinäkuuta 1940 Pirna, Saksi) oli saksalainen kokeileva taidemaalari, joka edusti ekspressionistista suuntausta.

Elämä

Wächtler kasvoi keskiluokkaisessa perheessä Dresdenissä Löbtaun kaupunginosassa. Vanhemmat vastustivat hänen taiteilijahaaveitaan. Wächtler opiskeli kuitenkin Dresdenin taideakatemiassa ja muutti kotoa 16-vuotiaana elättäen itsensä tekemillään batiikkitöillä. Häntä kiehtoi Dresdenin boheemius ja dada. Wächtler osallistui myös marxilaisen vallankumousjärjestö Spartakistiliiton tapahtumiin.
Wächtler meni naimisiin harrastelijataiteilija Kurt Lohsen kanssa, mistä hänen ystävänsä eivät pitäneet. Mies tuhlasi omat ja Lohse-Wächtlerin rahat, mistä lähtien Lohse-Wächtlerin elämää vaivasi köyhyys. Pari erosi, vaikkei hankkinut virallista eroa. Kurt muutti Hampuriin, jossa kuitenkin sairastui. Lohse-Wächtler muutti hänen peräänsä huolehtiakseen hänestä, mutta Kurt hankki pian uuden rakastajan.

Lohse-Wächtlerin elämäntilanne kävi niin vaikeaksi, että hän sai hermoromahduksen ja hän pääsi mielisairaalaan lepäämään. Sairaalassa hän maalasi muotokuvia muista potilaista, niin kutsutut Friedrichsbergin muotokuvat (Friedrichsberger Köpfe), joita kriitikot ylistivät. Toivuttuaan Lohse-Wächtler oli vuosia hyvin tuottelias, maalaten syrjäytyneitä ja vähemmistöjä. Hänellä meni kuitenkin henkilökohtaisesti huonosti, hän tunsi itsensä henkisesti eristäytyneeksi ja kärsi ajoittain asunnottomuudesta.
Lohse-Wächtler muutti takaisin vanhempiensa luokse Dresdeniin, minkä he kokivat häiritsevänä. Vuonna 1932 isä toimitti hänet Arnsdorfin mielisairaalaan, jossa hänellä diagnosoitiin skitsofrenia. Vuonna 1935 Kurt otti virallisen avioeron vedoten parantumattomaan mielisairauteen. Miehellä oli kuitenkin jo useita lapsia avopuolisonsa kanssa. Lohse-Wächtler taas joutui samana vuonna pakkosteriloiduksi, koska natsit olivat säätäneet eugenistisen "lain perinnöllisestä terveydestä". Nöyryyttävän kokemuksen jälkeen hän lopetti maalaamisen ja piirtämisen.
Vuonna 1940 Lohse-Wächtler joutui holokaustin uhriksi. Adolf Hitlerin joukkotuhontaohjelma Aktion T 4 määräsi henkisesti tai ruumiillisesti vammaisiksi katsotut eli "elämän, joka ei ole elämisen arvoista" murhattavaksi. Lohse-Wächtler murhattiin heinäkuun 1940 lopussa Sonnensteinin mielisairaalassa Pirnassa.
Kristiina Mäki (yleisurheilija)

Tausta

Seinäjoella syntynyt, mutta syntymäpaikakseen Lapualle merkitty Mäki on kahden kilpajuoksijan, lapualaisen Risto Mäen ja tšekkiläislähtöisen Jana Mäen tytär. Perhe vietti Kristiinan kolme ensimmäistä elinvuotta Lapualla ja muutti sitten Tšekkiin.
Mäki alkoi harrastaa lapsena yleisurheilua ja keskittyi parin vuoden kuluttua kestävyyslajeihin. Vuonna 2008 hän kärsi huonoista veriarvoista eikä saanut juoksussa toivottuja tuloksia. Tilanteen korjaannuttua Mäki voitti seuraavana vuonna nuorten 1 500 metrin Tšekin mestaruuden. Helmikuussa 2014 Mäki kertoi edustavansa maajoukkuetasolla Tšekkiä, jonka yleisurheilujärjestelmän kasvatti hän on.
Mäki on asunut vuodesta 2011 Prahassa, missä hän harjoittelee ja opiskelee arkkitehtuuria.

Urheilu-ura

Helmikuussa 2014 Mäki juoksi hallissa 3 000 metrillä 2000-luvun nopeimman suomalaisajan 9.02,14. Sisäratojen SM-kilpailuissa 2014 hän voitti kultaa 1 500 ja 3 000 metrillä.
Kesäkuussa 2014 Mäki rikkoi Marjo Venäläisen 14 vuotta vanhan 2 000 metrin Suomen ennätyksen ja juoksi matkan ensimmäisenä suomalaisnaisena alle kuuden minuutin aikaan 5.42,71. Samassa kuussa hän rikkoi 5 000 metrillä Zürichin EM-kilpailujen tulosrajan ja 2000-luvun parhaan suomalaisajan ja juoksi matkalla historian neljänneksi nopeimmaksi suomalaisnaiseksi ajalla 15.35,82. Elokuussa Kuopion Kalevan kisoissa 2014 Mäki sai hopeaa 1 500 metrin juoksussa. Porin Kalevan kisoissa 2015 Mäki voitti kultaa 1 500 ja 5 000 metrillä ja myös Oulun Kalevan kisoissa 2016 hän voitti samoilla matkoilla. Seinäjoen Kalevan kisoissa 2017 Mäki voitti Suomen mestaruuden 5 000 metrin juoksussa ja hopeaa 1 500 metrin juoksussa. Jyväskylän Kalevan kisoissa 2018 Mäki voitti kultaa 5 000 metrin ja hopeaa 1 500 metrin juoksussa. Lappeenrannan Kalevan kisoissa 2019 hän sai hopeaa 1 500 metrillä. Maastojuoksun SM-kilpailuissa hän on saanut kultaa 2019 ja hopeaa 2014, 2015, 2017 ja 2018.
Mäki on juossut Tšekin ennätyksen 2 000 metrillä (5.42,71), 3 000 metrillä (8.51,69) ja 5 000 metrillä (15.31,15). Tšekin-mestaruuskilpailuissa Mäki on voittanut kultaa 800 metrillä 2019, 1 500 metrillä vuosina 2014, 2015, 2017 ja 2019 sekä 5 000 metrillä vuosina 2013, 2015 ja 2018. Sisäradoilla hän on voittanut 1 500 metrillä vuosina 2013, 2014 ja 2015 sekä 3 000 metrillä vuosina 2013 ja 2019.
Mäki sijoittui Zürichin 2014 EM-kilpailuissa 5 000 metrillä 13:nneksi. Vuonna 2015 Mäki voitti 5000 metrillä kultaa Gwangjun universiadeissa. Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui 3 000 metrillä kymmenenneksi. Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016 hän karsiutui 1 500 metrin alkuerissä. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 hän oli 5 000 metrillä yhdeksäs. Taipein universiadeissa 2017 hän sai 1 500 metrillä pronssia. Saman vuoden maastojuoksun EM-kilpailuissa hän saavutti sekaviestissä hopeaa. Hän karsiutui 1 500 metrin alkuerissä Berliinin EM-kilpailuissa 2018 ja Glasgow'n EM-hallikilpailuissa 2019.
Janne Sinkkonen

Pelaajaura

Oulussa syntynyt Sinkkonen oli Reipas Lahden kasvatti. Hän pelasi myöhemmät juniorivuotensa Pelicansissa, jonka miesten joukkueessa Sinkkonen debytoi I-divisioonan kevään 1997 pudotuspeleissä. Kausi 1998–1999 oli hänelle ensimmäinen kokonainen I-divisioonassa ja se toi Sinkkoselle 41 runkosarja- ja kuudessa playoff-ottelussa tehot 6+12=18. Hän oli kauden päätteeksi nostamassa Pelicansia SM-liigaan. Kausi 1999–2000 oli Sinkkosen tulokaskausi SM-liigassa; hän teki 35 runkosarjaottelussa tehot 3+3=6. Kaudella 2000–2001 Sinkkonen pelasi myös viisi Mestis-ottelua lainalla KooKoossa.
Kauden 2001–2002 Sinkkonen aloitti Mestis-joukkue KJT:ssä, mutta hänellä meni seurajohdon kanssa sukset ristiin jo harjoituskaudella. Sinkkonen tämän jälkeen viisi runkosarjaottelua Hyvinkään Ahmoissa, mutta sai hän lähteä sieltäkin. Lopulta aiemmat joukkuetoverit houkuttelivat Sinkkosen Suomi-sarjajoukkue Heinolan Kiekkoon. Hän kuitenkin siirtyi kesken kauden norjalaisjoukkue Manglerud Starin riveihin. Kaudeksi 2002–2003 Sinkkonen siirtyi ranskalaiseen Ours de Villard-de-Lansiin, jonka sisäisen pistepörssin voiton hän jakoi Robert Millarin kanssa tehoilla 9+11=20. Sinkkonen voitti myös Ranskan-cupin.
Kaudeksi 2003–2004 Sinkkonen palasi Heinolan Kiekkoon, jonka sisäisen piste- ja maalipörssin hän voitti tehoilla 17+22=39. Kauden 2004–2005 päätteeksi Sinkkonen voitti Suomi-sarjan hopeaa. Hän lopetti pelaajauransa kevääseen 2005. HeKin kausi 2005–2006 päättyi Suomi-sarjan mestaruuteen ja sarjanousuun. Sinkkonen palasi kaukaloihin kaudeksi 2006–2007 ja siirtyi samalla myös HeKin urheilutoimenjohtajaksi. Hän oli tehoilla 15+17=32 joukkueen toiseksi paras pistemies Ville Kiiskisen jälkeen. Sinkkonen oli myös HeKin paras pistemies kevään 2007 pudotuspeleissä tehoilla 2+2=4 sekä karsintasarjassa tehoilla 3+4=7. Huhtikuussa 2007 hän teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Sinkkonen lopetti pelaajauransa kevääseen 2008.

Valmentajaura

Sinkkonen toimi jo pelaajauransa lopetettua Kiekkoreippaan B-junioreiden apuvalmentajana kaudella 2005–2006. Lopetettuaan uudelleen hän siirtyi kaudeksi 2008–2009 HeKin apuvalmentajaksi Kari Elorannalle. Kaudella 2009–2010 Sinkkonen nousi joukkueen päävalmentajaksi. Hän hoiti virkaa kaikkiaan kolme kautta, mutta HeKi (nimi muuttui Peliitoiksi kaudella 2011–2012) sijoittui Sinkkosen aikana runkosarjassa parhaillaan vain yhdeksännelle sijalle kaudella 2010–2011. Kaudeksi 2012-2013 hän siirtyi MOL Ligassa pelaavan unkarilaisjoukkue Újpesti TE:n apuvalmentajaksi.
Kaudeksi 2013–2014 Sinkkonen palasi valmentamaan Mestikseen, kun hän sopi 2+1-vuotisesta päävalmentajasopimuksesta Savonlinnan Pallokerhon kanssa helmikuussa 2013.

Muuta

Sinkkosen pikkuveli Olli on myös entinen SM-liigapelaaja. Janne Sinkkonen pelasi myös opiskelijoiden talvikisoissa Innsbruckissa vuonna 2005, jolloin hän toimi Suomen kapteenina.
Kuivauskaappi

Kuivauskaappi on vaatteiden kuivatukseen tarkoitettu kodinkone. Kaapin koneisto poistaa vaatteiden kostuttaman ilman ja tuottaa tilalle kuivaa, lämmintä ilmaa. Kuivauskaappi on yleinen laite kouluissa ja päiväkodeissa.
Puuliesien aikakaudella suljettava kuivauskomero vaatteiden kuivaamista varten pyrittiin maalaistaloissa rakentamaan leivinuunin tai muun lämmönlähteen savuhormimuurin kylkeen siten, että muurin lämpö lämmittää myös kuivauskomeron ilmaa. Ilmanvaihdon varmistamiseksi komerosta johdettiin ilmatorvi savuhormissa olevaan reikään.
Adam Korpak

Adam Korpak (s. 1936 Krakova, Puola) on Suomessa asuva puolalaissyntyinen graafikko, valokuvaaja, taidemaalari ja kirjailija.
Korpak valmistui Krakovan Taideakatemiasta. Hän muutti Suomeen vuonna 1974 sisustusarkkitehti Antti Nurmesniemen kutsusta. Hän työskenteli kolme vuotta Nurmesniemen arkkitehtitoimistossa ja on sen jälkeen tehnyt kirjankansia Otavalle, kaikkiaan noin 150. Korpak tunnetaan Suomessa ennen kaikkea Helsingin Sanomien mielipidesivulle vuosina 1986–2017 tekemistään piirroksista, jotka kuvittivat ja kommentoivat lehden lukijakirjeitä. Hän asuu Kemiönsaaren Västanfjärdissä.
Lehtipiirrostensa lisäksi Korpak on kuvittanut Suomessa ja Puolassa julisteita ja kirjoja sekä sisustussuunnittelua. Hän on pitänyt näyttelyitä piirustuksistaan, maalauksistaan ja kuvituksistaan Suomessa, Puolassa ja muualla Euroopassa. Korpak on edustanut Suomea EU:n sanomalehtipiirtäjien poliittisen satiirin näyttelyssä.
Tsushima (1943)

Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 5. lokakuuta 1945 ja se aloitti 1. joulukuuta kotiutuvien sotilaiden kuljetukset Japaniin. Alus luovutettiin 31. heinäkuuta 1947 sotakorvauksena Kiinalle, joka poisti sen palveluksesta 1963.
Sotilaspoika (romaani)

Sotilaspoika (Johnny Got His Gun) on kirjailija ja käsikirjoittaja Dalton Trumbon vuonna 1938 kirjoittama romaani, joka julkaistiin vuotta myöhemmin. Hän ohjasi sen pohjalta myöhemmin elokuvan Sotilaspoika (1971). Kirjan on suomentanut Pentti Saarikoski.
Keskushenkilö on nuori amerikkalainen sotilas, joka ensimmäisen maailmansodan viime minuutilla haavoittui vakavasti: hän menetti kätensä ja jalkansa sekä hänen kasvonsa tuhoutuivat ja sen myötä näkö, kuulo ja puhe. Tuntoaisti on ainoa aisti, joka hänelle jäi. Hän oppii kommunikoimaan morsettamalla päällään.
Kirjan pohjalta on tehty yhdelle näyttelijälle tarkoitettu näytelmä Johnny Got His Gun, jonka kirjoitti ja ohjasi Bradley Rand Smith. Esittäjänä oli Grant Tyler. Esitys kuvattiin elokuvaksi, joka on esitetty 2008. Muut roolit ovat ääniä.
Metallica on  tehnyt kirjasta laulun One ja videon jossa on pätkiä elokuvasta.
Herman Friele

Herman Friele (s. 21. elokuuta 1943) on norjalainen liikemies ja konservatiivien poliitikko. Hän on toiminut kahvinvalmistaja Frielen johtajana seitsemännessä sukupolvessa vuodesta 1981. Hän toimi myös Bergenin pormestarina vuosina 2003–2007; hän ei asettunut uudelleen ehdolle vuonna 2007. Häntä edelsi tehtävässä Kristian Helland ja seurasi Gunnar Bakke.
HMS Abeille

Valmistus

Ranskan laivasto tilasi Daniel Denÿs’n suunnitteleman Montagne-luokan 10-tykkisen kutterin 18. toukokuuta 1793 Saint-Malosta, jolloin se sai myös nimensä Bonnet Rouge. Sen köli laskettiin kesäkuussa 1793, ja se laskettiin vesille lokakuussa. Alus valmistui 12. marraskuuta.

Palvelus

Alus nimettiin 30. toukokuuta 1795 L’Abeilleksi.
Kommodori John Pullingin komentama 36-tykkinen fregatti Dryad valtasi 2. toukokuuta 1796 Lizardin edustalla Ranskan laivaston 10-tykkisen kutterin L’Abeillen, joka otettiin laivastoon 14-tykkisenä kutterina nimellä Abeille.
Aluksella ei ole merkittyjä palvelustehtäviä, ja se myytiin romutettavaksi vuonna 1798.
Ahvenuslampi (Laukaa)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 6,0 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Makkarajoen valuma-alueeseen (14.296) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 124,4 metriä mpy.
Darren Randolph

Darren Randolph (s. 12. toukokuuta 1987) on irlantilainen jalkapallomaalivahti. Hän syntyi Dublinissa ja on edustanut muun muassa skotlantilaisseura Motherwelliä sekä Englannissa Birmingham Cityä, West Ham Unitedia ja vuodesta 2017 Middlesbrough'ta.
Randolph pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa Irlannin tasavallan jalkapallomaajoukkueessa 11. syyskuuta 2012. Sitä ennen hän oli kuulunut maan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueeseen. Vuoden 2018 loppuun mennessä hän on pelannut 34 A-maaottelua.
Kaneliselkäorneero

Levinneisyys

Kaneliselkäorneeroa tavataan Kolumbiassa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
NW 2,5 t

Teknisiä tietoja

Kuorma-auton kuljetuskapasiteetti oli 2,5 tonnia. Autossa oli kaksi Benzin valmistamaa kaksisylinteristä, vesijäähdytteistä bokserimoottoria. Moottorit oli sijoitettu lattian alle auton takaosaan. Autolla kyettiin ajamaan pelkällä toisella moottorilla polttoaineen säästämiseksi. Ensimmäinen moottori piti veivata kammen avulla käyntiin, mutta toisen pystyi käynnistämään ensimmäisen moottorin avulla. Auton jäähdytysjärjestelmä oli avoin, eli höyrystynyt vesi ohjattiin putkia pitkin ajoneuvon kattoon, josta se jäähdyttyään valui takaosassa oleviin astioihin ja sitä kautta takaisin kiertoon.
Auton huippunopeus oli 20 km/h ja mäennousukyky 12 astetta. Polttoaineenkulutus oli 4 kg/h.

Replika

Alkuperäinen yksilö ei ole säilynyt, mutta autosta tehtiin 1970-luvulla käytettävissä olevien teknisten dokumenttien ja aikalaiskuvausten pohjalta replika, joka on taltioitu Tatran museoon Kopřivniceen.
UKKO.fi

UKKO.fi on suomalainen laskutuspalvelu, jonka avulla yksityishenkilö voi laskuttaa omista töistään ilman omaa yritystä. UKKO.fi on SLP Groupin vuonna 2012 perustama verkkopalvelu, jolla on yli 55 000 käyttäjää. Käyttäjämäärällä mitattuna UKKO.fi on Suomen suurin laskutuspalvelu.
Laskutuspalveluista käytetään myös termiä sateenvarjoyritys. Termien käyttö alalla on kirjavaa, sillä laskutuspalvelun käyttäjiä kutsutaan muun muassa nimityksillä kevytyrittäjä, freelancer ja itsensä työllistäjä.

Historia

Kokonaan verkossa toimivan UKKO.fi-laskutuspalvelun taustalla on vuonna 2012 perustettu SLP Group OSK. Yritysmuoto muuttui osuuskunnasta osakeyhtiöksi kesäkuussa 2016. Yrityksen nykyinen toimitusjohtaja on Aleksi Rautavuori.
UKKO.fi-laskutuspalvelu on kasvanut nopeasti ja sen liikevaihto oli vuonna 2015 jo 26 miljoonaa euroa.

Laskutuspalvelun tehtävät

Työskenneltäessä itsenäisesti ja laskutettaessa töistä laskutuspalvelun kautta hoitaa laskutuspalvelu kaikki työnantajamaksut käyttäjien ja käyttäjien asiakkaiden puolesta. Työnantajan sivukuluina laskutuspalvelu hoitaa ennen palkan maksua eläkemaksut, työttömyysvakuutusmaksun, tapaturma- ja ryhmähenkivakuutusmaksun sekä sosiaaliturvamaksun.
Työnantajakulujen jälkeen laskutuspalvelu vähentää palkasta vielä työntekijän pidätykset ja sivukulut. Näitä ovat henkilökohtaisen veroprosentin mukaan tehtävä ennakonpidätys, eläkemaksut sekä työttömyysvakuutusmaksu.

Kevytyrittäjyys-termi

Kevytyrittäjyys on uudehko termi, jolla tarkoitetaan itsensä työllistämistä ilman yritystoiminnassa vaadittavaa Y-tunnusta. Kevytyrittäjyys-termin taustalla on UKKO.fi-laskutuspalvelua alkuaikoina sparrannut kauppatieteiden tohtori Tapio Laakso. Vuonna 2013 Laakso totesi, että UKKO.fi:n käyttäjät toimivat yrittäjämäisesti, mutta kevyemmällä byrokratialla. Käyttäjät ovat siis kevytyrittäjiä.
Kevytyrittäjä-termi on vähitellen vakiintunut kielenkäyttöön ja nykyään sillä tarkoitetaan myös muiden kuin UKKO.fi-laskutuspalvelun kautta itsensä työllistäviä.
Laura Iacovache-Pana

Laura Iacovache-Pana (s. 23. tammikuuta 1990 Pori, Suomi) on suomalainen pianisti. Hänen perheensä on romanialais-unkarilainen muusikkoperhe. Iacovache-Pana on opiskellut pianonsoittoa Sibelius-Akatemian nuorisokoulutuksessa vuodesta 2005 lähtien.
Iacovache-Pana sijoittui toiseksi ja voitti yleisöäänestyksen Damaskoksen kansainvälisillä nuorten pianistien kilpailussa vuonna 2008. Hän sijoittui toiseksi myös kansainvälisen Viardo-pianokilpailun 12-17-vuotiaiden sarjassa Tarrytownissa, New Yorkissa vuonna 2006.
Vähä-Tarus

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,7 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari.  Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Heinjoen valuma-alueeseen (14.223) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 129,8 metriä mpy.
Sredni Stogin kulttuuri

Sredni Stogin kulttuuri sijaitsi Asovanmerestä pohjoiseen Dnepr- ja Donjokien välillä vuosina 4500–3500 eaa. Kulttuurin peruslöytöpaikka on Ukrainassa sijaitsevan Zaporižžjan kaupungin lähettyvillä.
Karl-Marx-Allee

Karl-Marx-Allee on katu Berliinissä, Saksan pääkaupungissa, Mitten ja Friedrichshainin kaupunginosissa. Katu on nimetty filosofi Karl Marxin mukaan, ja sitä reunustaa huomattava rivistö sosialistista klassismia edustavia rakennuksia. Karl-Marx-Allee alkaa Alexanderplatzilta ja jatkuu Strausberger Platzin kautta Frankfurter Torille, jossa se muuttuu Frankfurter Alleeksi. Katu on osa Bundesstraße 1:stä ja Bundesstraße 5:tä ja sen alla kulkee Berliinin metron linja U5. 
Kadun alkuperäinen nimi oli Große Frankfurter Straße ja se oli Berliinistä Frankfurt an der Oderiin johtaneen päätien alku.  Alexanderplatzilta itään lähtenyt katu kulki läpi Friedrichshainin työläiskaupunginosan, ja sitä reunustivat ennen toista maailmansotaa tiheästi rakennetut vuokrakasarmit. Kadun alkuperäinen rakennuskanta tuhoutui kuitenkin maan tasalle toisen maailmansodan pommituksissa. Berliinin jaossa Große Frankfurter Straße jäi Itä-Berliinin puolelle, ja 21. joulukuuta vuonna 1949 DDR:n sosialistinen hallinto antoi sille uuden nimen Stalinallee Josif Stalinin 70-vuotispäivän kunniaksi. Itä-Berliinin jälleenrakennusohjelmassa Stalinallee valittiin arvokkaimmaksi kohteeksi ja siitä ryhdyttiin rakentamaan uuden sosialistisen Itä-Saksan paraatikatua. 
Stalinalleen ensimmäinen vaihe Strausberger Platzilta Frankfurter Torille rakennettiin 1950-luvun aikana. Sen suunnittelusta vastasivat arkkitehdit Hermann Henselmann, Egon Hartmann, Hans Hopp, Richard Paulick, Karl Souradny ja Kurt Leucht. Tätä katuosuutta reunustavat rakennukset edustavat sosialistista klassismia, tyyliä joka oli noussut kukoistukseen Stalinin Neuvostoliitossa. Kadun varteen nousseet valtavat kerrostalot varattiin asunnoiksi ansioituneille työläisille ja vallankumouksellisen älymystön jäsenille. Kadun monumentaalisena päätepisteenä ovat Frankfurter Torin kaksi kupolitornia, jotka ovat jäljitelmiä Karl von Gontardin 1700-luvulla suunnittelemista Gendarmenmarktin kirkontorneista. Stalinallee oli 1950-luvulla Itä-Saksan merkittävin rakennusprojekti ja siihen uhrattiin valtavasti aikaa ja voimavaroja. 16. kesäkuuta 1953 Stalinalleen rakennustyömaalla kuitenkin puhkesi lakko, joka laajeni kuuluisaksi Itä-Saksan kansannousuksi ja jonka hallitus joutui kukistamaan asevoimin ja Neuvostoliiton tuella.
Vuonna 1956 Neuvostoliiton johtaja Nikita Hruštšov tuomitsi Stalinin ja tämän terrorin, mistä alkoi destalinisaation kausi Itä-Euroopassa. Stalinallee sai 13. marraskuuta 1961 uuden nimen Karl-Marx-Allee kommunismin isän Karl Marxin mukaan. Kadun varrelta myös poistettiin Stalinin patsas. 1960-luvun aikana rakennettiin Karl-Marx-Alleen toinen puolisko Alexanderplatzilta Strausberger Platzille. Tällä välin arkkitehtuurissa oli kuitenkin tapahtunut muutos: DDR:ssä oli luovuttu 1950-luvun sosialistisesta klassismista ja siirrytty voimallisesti elementtirakentamiseen. Karl-Marx-Alleen alkupäätä reunustavatkin modernistiset elementtitalot.
Joulu Connecticutissa

Joulu Connecticutissa (Christmas in Connecticut) on vuoden 1992 elokuva, jonka ohjasi Arnold Schwarzenegger. Hän teki elokuvaan myös cameoroolin esittämällä miestä, joka istuu uutisauton edessä. Elokuvan päänäyttelijöinä nähtiin Dyan Cannon Elizabethina, Kris Kristofferson Jefferson Jonesina ja Tony Curtis Mr. Yardleynä. Elokuva oli uusintaversio vuoden 1945 elokuvasta Naisreportteri rakastuu.