google/wiki40b huggingface dataset:
Liikenneopettaja

Liikenneopettaja on yleensä autokoulun palveluksessa oleva henkilö, joka vastaa ajokorttia suorittavien kuljettajien ajo- ja teoriaopetuksesta. Liikenneopettajat voivat toimia myös erilaisissa liikennealan asiantuntijatehtävissä.  Alalla voi suuntautua erilaisiin erikoistumisvaihtoehtoihin, kuten kaksipyöräisten, raskaan liikenteen tai ekologisen liikenteen koulutuksiin.

Koulutus

Liikenneopettajan ammattipätevyysvaatimuksena on liikenneopettajan erikoisammattitutkinto, joka suoritetaan näyttötutkintona. Tutkinto on mahdollista suorittaa Jyväskylän liikenneopettajaopistossa tai Hämeenlinnan liikenneopetuskeskuksessa. Opintojen suorittaminen kestää keskimäärin 2,5-3 vuotta. 
Liikenneopettajan ammatissa toimimista varten on haettava Liikenne- ja viestintävirastolta liikenneopettajalupa. Luvan hakijan on oltava vähintään 23-vuotias, liikenneopettajan erikoisammattitutkinnon pakolliset osat suorittanut ja hänellä tulee olla opetettavan kulkuneuvon tai sitä ylemmän luokan ajo-oikeus vähintään kolmen vuoden ajalta. Hakija ei saa olla ajokiellossa, hänen on täytettävä yleisimpien ajokorttiluokkien terveysvaatimukset ja oltava henkilökohtaisilta ominaisuuksiltaan pätevä liikenneopettajaksi.

Työnkuva

Autokouluissa työskentelevät liikenneopettajat toimivat opettajina käytännön ajoharjoituksissa, jotka yleensä suoritetaan lähialueen maanteillä. Lisäksi he vastaavat teoriatuntien suunnittelusta ja tuntien pitämisestä. Teoriatunneilla opetellaan liikennesääntöjä, liikenteen vuorovaikutusta sekä ajoneuvoihin liittyviä perusasioita. Opetuksen on tärkeää olla yksilöllistä, sillä oppilaiden lähtötaso koulutukseen vaihtelee.

Liikenneopettajan eettiset ohjeet

Autokoululiitto on julkaissut liikenneopettajille eettiset ohjeet, joiden keskiössä on liikenneopettajien oman vastuunsa ja  roolinsa tunteminen. Liikenneopettajien tärkein tehtävä on liikenneturvallisuuden edistäminen, mikä korostuu erityisesti kuljettajaopetuksessa. Liikenneopettaja on vastuussa siitä, että jokainen ajokortin suorittaja saavuttaisi kuljettajaopetuksen tavoitteet mahdollisimman laajasti. Eettiset ohjeet myös korostavat liikenneopettajan ja asiakkaan välistä vuorovaikutussuhdetta ja keskinäistä luottamusta.

Keskustelua

Vuoden 2018 ajokorttiuudistus on aiheuttanut keskustelua liikenneopettajien keskuudessa. Ajokorttiuudistuksen myötä esimerkiksi mopo-opetuksesta poistuivat pakolliset ajotunnit, autokoulun kakkosvaihe jäi pois ja opetusluvalla opettamisesta tuli houkuttelevampaa. Liikenneopettajat ovat esittäneet huolensa erityisesti liikenneturvallisuudesta; tilastojen mukaan mopo-opetuksen ajotunnit sekä autokoulun kakkosvaihe olivat olleet olennaisia onnettomuuksien määrää vähentäviä tekijöitä.  Opetusluvan haltijan opastuksessa ajokortin suorittavien määrän nousu puolestaan on laskenut autokoulussa käyvien ihmisten määrää ja sitä kautta vähentänyt liikenneopettajien työtä.
Coline Serreau

Ura

Serreau aloitti näyttelijän uransa vuonna 1970: hänen ensimmäinen näyttämönsä oli Théâtre du Vieux-Colombier. Serreaulla oli roolitehtäviä muun muassa William Shakespearen ja Bertolt Brechtin näytelmissä. Lisäksi hän näytteli itsekirjoittamissaan teoksissa. Serreaun ohjaajana toimi useaan otteeseen sveitsiläinen Benno Besson (1922–2006).
Serreaun ensimmäinen elokuvatyö oli käsikirjoittajana ja näyttelijänä Jean-Louis Bertucellin (1942–2014) ohjaamassa teoksessa On s'est trompé d'histoire d'amour (1973). Serreau ohjasi 1970-luvulla muutaman yhteiskunnallisesti kantaa ottavan elokuvan, mutta hänen varsinaiset kassamenestyksensä olivat komedioita, kuten Trois hommes et un couffin (1985) ja Äiti! Sängyssäsi on valkoinen mies! (Romuald et Juliette, 1989). Elokuvissaan Serreau käsittelee aikakautensa tapoja ja seksuaalisia tabuja hienovaraisen huumorin ja ironian keinoin.
Komediasta Trois hommes et un couffin tehtiin vuonna 1987 Hollywood-versio Kolme miestä ja baby (Three Men and a Baby) ohjaajanaan Leonard Nimoy.
Coline Serreaun isä oli teatteriammattilainen Jean-Marie Serreau (1915–1973).
Nelli Hankonen

Nelli Hankonen (s. 1977) on suomalainen sosiaalipsykologi ja tutkija. Hän toimii apulaisprofessorina Helsingin yliopistossa. Hän tutkii motivaation ja käyttäytymisen muuttamista sekä vaikuttamiskeinoja erityisesti hyvinvoinnin ja terveyden alueella. Hankonen on sosiaalipsykologian dosentti (Helsingin yliopisto) sekä terveys- ja liikuntapsykologian dosentti (Jyväskylän yliopisto).
Hankonen on toiminut opettajana mm. Aalto yliopiston kauppakorkeakoulussa (vuodesta 2005), Helsingin yliopiston avoimessa yliopistossa, Valmennuskeskuksessa ja Kannustin oy:ssa sekä kouluttajana Spring House oy:ssä.

Tutkimus ja ura

Hankonen on suorittanut tohtorintutkinnon Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa pääaineenaan sosiaalipsykologia. Väitöksen jälkeen Hankonen on työskennellyt Cambridgen yliopistossa (Behavioural Science Unit, Department of Public Health and Primary Care, School of Clinical Medicine) lukuvuonna 2012–13, Helsingin yliopistossa (Sosiaalitieteiden laitos, 2012–2015) ja Tampereen yliopistossa (Yhteiskunta ja kulttuuritieteiden yksikkö, 2015–).
Hankosen johtamia tutkimusryhmiä on rahoittanut Suomen Akatemia, opetus- ja kulttuuriministeriö (liikuntatieteelliset tutkimushankkeet) ja Sosiaali- ja terveysministeriö.
Tutkimuksessaan Hankonen on keskittynyt terveyteen ja hyvinvointiin liittyvän motivaation, käyttäytymisen ja organisaatioiden muutoksen prosesseihin sekä kokeelliseen interventiotutkimukseen (esimerkiksi Let’s Move It -tutkimus nuorten liikunnan edistämiseksi). Hankosen arvioimia ja/tai kehittämiä näyttöperustaisia käyttäytymismuutosohjelmia käytetään mm. terveydenhuollossa ja oppilaitoksissa.
Hankosen tutkimus on saanut kansainvälistä tunnustusta mm. European Health Psychology Societylta ja Society of Behavioral Medicinelta (“Top 10 Best and Most Relevant Articles to Theories and Techniques of Behavior Change Interventions”).
Hankonen on toiminut asiantuntijajäsenenä mm. valtioneuvoston kanslian koollekutsumassa työryhmässä ja puheenjohtajana Suomen Psykologisen Seuran Terveyspsykologian jaoksessa.
Mikko Haanpää

Mikko Jaakko Ehto Haanpää (3. lokakuuta 1875 Pulkkila – 3. syyskuuta 1954 Piippola) oli keskipohjalainen maanviljelijä, kunnallispoliitikko ja kirjailija Pentti Haanpään isä. Mikko Haanpää kirjoitti myös itse joitain kaunokirjallisia teoksia.
Mikko Haanpään vanhemmat olivat maanviljelijä ja valtiopäivämies Juho Haanpää ja talollisentytär Liisa Haaraniemi. Haanpää vieraantui jo varhain kotoaan ja hän yritti aluksi pitää maatilaa yhdessä veljensä kanssa mutta myi pian pois osuutensa. Tämän jälkeen hän vaelsi muutamia vuosia jätkänä ja pelimannina kunnes kävi sitten Haapaveden kansanopiston 1897–1898. Opiston käytään Mikko Haanpää lähti 1899 siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin ja siellä hän meni 1902 naimisiin Maria Susanna (Sanna) Keckmanin (1877–1950) kanssa. Pariskunta palasi Suomeen 1904 ja he asuivat aluksi vähän aikaa Haapavedellä kunnes Mikko Haanpää osti Pulkkilan Leskelän kylästä Makkosen rappiotilan jota hän sitten viljeli seuraavat 13 vuotta. Tällä tilalla syntyi myös 1905 hänen vanhin poikansa Pentti. Myytyään Makkosen tilan Mikko Haanpää osti samasta kylästä Nivalan kruununtorpan, haki sen itsenäiseksi tilaksi ja laajensi tilaa myöhemmin maakaupoilla.
Mikko Haanpää oli mukana kunnallispolitiikassa, osuustoiminnassa sekä sosialidemokraattisen puolueen, maalaisliiton ja pienviljelijäpuolueen paikallisosastojen toiminnassa. Hän kirjoitti ahkerasti sanomalehtiin artikkeleita, pakinoita, kertomuksia, maaseutukirjeitä yms. käyttäen nimimerkkejä "M.E.H." ja "Nivan äijä". Haanpää oli alkanut kirjoittaa jo Amerkan-siirtolaisena ollessaan sikäläisiin suomalaisiin lehtiin ja samoihin aikoihin hän julkaisi ensimmäiset kaunokirjalliset kertomuksensa.
Vuonna 1916 Mikko Haanpää julkaisi Hätämaan Jussin unikirjan joka perustui samassa Leskelän kylässä eläneen kansanparantaja ja tietäjä Jussi Luomajoen antamiin tietoihin. Hän jatkoi saman aihepiirin käsittelyä vielä 1924 kirjoitetussa näytelmässään Tietäjän talossa. Viimeksi Mikko Haanpää kirjoitti romaanikäsikirjoituksen Kauneuden kirous jota ei kuitenkaan painettu. Hän tarjosi käsikirjoitusta pojalleen Pentti Haanpäälle ja tämä alkoikin suunnitella sen pohjalta Sisarukset-nimistä romaania. Tämä romaani ei kuitenkaan toteutunut mutta romaanin alusta Pentti Haanpää teki kertomuksen Lähtö maailmalle ja hän julkaisi romaania varten kirjoittamaansa materiaalia myös kertomuskokoelmassa Heta Rahko korkeassa iässä (1947) ja romaanissa Jauhot (1949).
Trivial Pursuit

Trivial Pursuit on tietokilpailulautapeli, jonka kehittivät joulukuussa 1979 Chris Haney ja Scott Abbott  Montrealissa, Quebecin osavaltiossa Kanadassa. Varsinaisesti peli julkaistiin vuonna 1981.

Pelin kulku

Pelin perusajatuksena on edetä pelilaudalla nopan heittojen mukaan kunkin pelaajan osalta niin kauan, kuin pelaaja osaa vastata värillisiä peliruutuja vastaaviin tietokilpailukysymyksiin. 
Pelaajat lähtevät laudan keskeltä, ja yrittävät myös palata sinne kerättyään kuusi värillistä lohkoa omaan pelinappulaansa. 
Lohkot saa vastaamalla oikein kutakin lohkoa vastaavassa ruudussa laudan kehällä. 
Trivial Pursuitin lohkoja ja peliruutuja vastaavat kysymysten aihealueet ovat maantiede, viihde, historia ja yhteiskunta, kirjallisuus ja taide, luonto ja tiede sekä urheilu ja vapaa-aika.
Damien Magee

Damien Magee (s. 17. marraskuuta 1945 Belfast) on entinen brittiläinen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui kahteen Formula 1 -osakilpailuun kausilla 1975–1976. Hän oli 14. Ruotsin GP:ssä 1975 korvaten loukkaantunutta Arturo Merzariota. Seuraavana vuonna hän karsiutui Ranskan GP:stä. Hän ei saavuttanut pisteitä urallaan.
Kodin henki

Juoni

Elokuva seuraa italialaisperheiden naisten eri sukupolvia New Yorkissa. Alussa nuori tyttö (Tracey Ullman) varttuu kaupungissa toisen maailmansodan aikana, kasvaa äidiksi ja lopulta tarina seuraa hänen tyttärensä vaiheita. Valtaosin 1960-luvulle sijoittuvan elokuvan teemoja ovat katolilaisuus ja sen rituaalit, naisen asema, amerikanitalialainen ruokakulttuuri ja elokuvat. Savoca käsittelee teemoja pikkutarkoin ajankuvin.

Vastaanotto ja myöhempi arvostus

Savoca ja Guay olivat käsikirjoituksestaan Independent Spirit -ehdokkaina. The New York Timesin kriitikot valitsivat Kodin hengen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Nonpoint

Nonpoint on yhdysvaltalainen nelihenkinen alternative metalia soittava yhtye, joka on kotoisin Fort Lauderdalesta, Floridasta. Yhtyeen musiikissa on myös paljon vaikutteita latinomusiikista yhtyeen rumpali Robb Riveran ja laulaja Elias Sorianon sukujuurien vaikutuksesta.
Hosgrin siirros

Hosgrin siirros on merenalainen siirrosvyöhyke, joka sijaitsee Kalifornian rannikolla San Luis Obispon piirikunnan läheisyydessä. Pääasiallinen siirros on noin 140 kilometriä pitkä, ja sijaitsee Cambrian, San Simeonin, Morro Bayn, Baywood Park-Los Ososin ja Avila beachin yhteisöjen läheisyydessä. Koko siirrosvyöhyke (mukaan lukien sen haarat) on noin 420 kilometriä pitkä, ja se on San Andreasin siirrokesen oikea-lateraalinen osa.

Ominaisuudet

Hosgrin siirros on osa San Andreasin siirroshyöhykettä. Sen liike on ensisijaisesti käänteinen työntösiirros, kuten myös sivuttaisuuntainen siirros. Tutkijoiden mukaan Hosgrin siirros kykenee aiheuttamaan jopa 7,5 magnitudin maanjäristyksiä.  4. marraskuuta 1927 tapahtuneen Lompocin maanjäristyksen (7,1 magnitudia) arvioidaan saaneen alkunsa mahdollisesti kyseisestä siirroksesta.

Diablo Canyonin voimalaitos

Seismologit valvovat jatkuvasti Hosgrin siirroksen aktiivisuutta johtuen Diablo Canyonin ydinvoimalan läheisyydestä. Itse asiassa siirros on merellä vain 4 kilometrin päässä ydinvoimalasta. Vasta vuonna 2008 löydettiin uusi vieläkin lähempämä oleva siirros; Shorelinen siirros, vain noin 1,5 kilometrin päässä ydinvoimalasta.
Untersturmführer

Untersturmführer (suom. alirynnäkköjohtaja) oli natsi-Saksan SS:n alin upseeriarvo. Vastaava arvo maa- ja ilmavoimissa oli Leutnant. Untersturmführerin arvo otettiin käyttöön vuonna 1934. 
Waffen-SS:n riveissä Untersturmführerin arvon sai suorittamalla hyväksytysti upseerikurssin jossakin SS:n omassa upseerikoulussa, SS Junkerschulessa. Allgemeine SS ylensi Hauptscharführerin Untersturmführeriksi, mikäli hakija pystyi osoittamaan kelvollisuutensa ”Lebenslauf”-dokumentilla, joka suurin piirtein vastasi Curriculum Vitaeta natsijärjestössä.  Lisäksi ennen hyväksymistä hakijan rodullinen tausta selvitettiin, kuten myös mahdollinen rikosrekisteri.
Bruno Génésio

Ura

Lyonissa syntynyt Génésio aloitti jalkapalloilijan uransa Olympique Lyonin juniorijoukkueessa ja edusti seuraa lähes koko uransa ajan. Hän nousi Lyonin edustusmiehistöön kaudella 1984/85 ja teki läpimurtonsa liiganousuun päättyneellä kaudella 1988/89.  Hän oli Raymond Domenechin luottopelaajia myös liigassa, kunnes kaudella 1992/93 putosi penkille. Génésio pelasi kaudella 1993/94 lainalla OGC Nicessä Division 2:ssa ja palasi vielä seuraavaksi kaudeksi Lyoniin. Peliaikaa ei kuitenkaan juuri enää tullut ja Génésio lopetti uransa kauteen 1995/96, jolloin hän edusti FC Martiguesia.
Génésio aloitti valmennusuransa FC Villefranchessa heinäkuussa 1999. Joukkue putosi hänen alaisuudessaan CFA:sta, eikä kaudella 2000/01 onnistunut nousemaan takaisin. Génésio lähti seurasta kesällä 2001 ja jatkoi uraansa Stéphane Paillen apuvalmentajana Racing Besançonissa. Kaksikko luotsasi seuran Nationalin mestariksi kaudella 2002/03, mutta visiitti Ligue 2:ssa jäi yhden kauden mittaiseksi. Syöksykierre jatkui kaudella 2004/05, kun Racing putosi myös Nationalista. Kauden jälkeen Génesio nousi seuran päävalmentajaksi. Hän sai kuitenkin potkut maaliskuussa 2006. 
Kesällä 2006 Génésio palasi Olympique Lyonin organisaatioon scoutiksi. Vuonna 2007 hän siirtyi valmennustehtäviin Lyonin reservijoukkueen apuvalmentajaksi ja kesällä 2009 päävalmentajaksi. Kesäkuussa 2011 hän nousi Rémi Garden valmennustiimiin edustusjoukkueen apuvalmentajaksi ja jatkoi tehtävässä myös Hubert Fournierin tultua seuran päävalmentajaksi. Jouluna 2015 Génésio nousi Lyonin päävalmentajaksi loppukauden mittaisella sopimuksella. Génésion johdolla Lyon pelasi vahvan kevätkauden ja hävisi vain neljä liigaottelua. Lopputuloksissa joukkue sijoittui ylivoimaisen mestarin Paris Saint-Germainin jälkeen liigassa toiseksi. Kauden jälkeen Lyon teki Génésion kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen.
Kaudella 2016/17 Génésio luotsasi Lyonin pelasi vaihtelevasti ja joukkue putosi kärkitaistelusta sijoittuen lopulta liigan neljänneksi. Lyon pelasi kauden aikana vain neljä tasapeliä, mutta hävisi 13 liigaottelua, mikä oli kärkijoukkueista eniten. Eroa kolmanneksi sijoittuneeseen OGC Niceen kertyi peräti 11 pistettä. Mestarien liigassa Lyon jäi lohkonsa kolmanneksi, mutta eteni Eurooppa-liigassa aina välieriin saakka. Välierissä Génésion joukkue kärsi tappion AFC Ajaxille yhteismaalein 5-4. Kaudella 2017/18 Lyon taisteli liigan kakkossijasta AS Monacon kanssa, mutta taipui lopulta kahdella pisteellä ja sijoittui kolmanneksi. Eurooppa-liigassa tie katkesi jo neljännesvälierissä TsSKA Moskovaa vastaan. Toukokuussa 2018 Lyonin puheenjohtaja Jean-Michel Aulas vahvisti, että Génésio jatkaa seuran päävalmentajana sopimuksensa loppuun eli vielä kauden 2018/19.
Elokuussa 2019 Génésiosta tuli Kiinan Superliigan Beijing Guoanin päävalmentaja.
Orientti

Orientti (latinan sanasta oriens ’itä’, joka perustuu sanaan oriri ’nousta’), itämaat, on alkuaan tarkoittanut Etu-Aasiaa ja Egyptiä. Sen jälkeen kun Rooma jakautui Itä- ja Länsi-Roomaan, se tuli merkitsemään koko Bysanttia. Toisinaan orienttiin lasketaan kuuluvan myös Pohjois-Afrikka.
Yhteiskuntatieteellisessä tutkimuksessa orientti nähdään lännen luomana käsitteenä. Edward Said esittää teoksessaan Orientalismi (1978), että orientti on läntisen voimien, tieteentekijöiden, filosofien ja taiteilijoiden luoma käsite. Saidin mukaan länsi on toiseuttanut idän ja tehnyt siitä hegemonisen kulttuuris-maantieteellisen alueen samalla yleistäen alueelle tiettyjä ominaispiirteitä.
Elisenvaaran koulu ja lukio

Elisenvaaran lukio ja Elisenvaaran koulu (syksystä 2018 Elisenvaaran yhtenäiskoulun Elisenvaaran yksikkö) ovat Pöytyän kunnassa, entisen Karinaisten kunnan Kyrön asemanseudulla yhteisessä koulutalossa toimivat koulut. Yläkoulun rehtori on Mika Virtanen (2016), Elisenvaaran lukion rehtori on Outi Jalonen (2016).
Syksyllä 2018 Elisenvaaran koulusta tuli 1.8.2018 toimintansa aloittaneen Elisenvaaran yhtenäiskoulun Elisenvaaran yksikkö, kun Pöytyän kunnan koululaitoksen uudistuksessa siihenastiset Elisenvaaran koulu, Kyrön koulu, Heikinsuon koulu ja Kaulanperän koulu yhdistettiin Elisenvaaran yhtenäiskouluksi, joka syksystä 2018 toimi väiaikaisesti Elisenvaaran, Kyrön, Kaulanperän ja Heikinsuon yksiköissä. Syksyllä 2018 uusien pysyvien tilojen suunnittelu yhtenäiskoululle oli käynnissä ja niihin odotettiin päästävän syksyllä 2021.

Historia

Elisenvaaran koulun ja Elisenvaaran lukion edeltäjä Elisenvaaran yhteiskoulu aloitti toimintansa  Kurkijoella Laatokan Karjalassa, josta se joutui muuttamaan sodan takia. Valtaosa evakkoon joutuneista kurkijokelaisista asutettiin Loimaan ympäristöön.
Ennen peruskoulu-uudistusta koulu oli yksityinen oppikoulu, jota piti yllä Karinaisten kunta, koululla oli myös kannatusyhdistys. 
Elisenvaaran yhteiskoulu aloitti toimintansa 1. syyskuuta 1927 Karjalassa Kurkijoen kunnan Elisenvaaran asemanseudulla. Oma koulutalo valmistui 1930 ja ensimmäiset ylioppilaat valmistuivat 1935. Koulu lakkautettiin 1940 talvisodan sytyttyä, mutta perustettiin uudelleen Elisenvaaraan 1942. Vuonna 1944 se siirrettiin Suolahden kauppalaan. 1948 koulu aloitti toimintansa neljännen kerran, nyt Karinaisten kunnan Kyrön asemanseudulla. Elisenvaaran yhteiskoulussa koulunsa käyneen toimittaja Hannu Taanilan mukaan koulun omistajien toivomus oli, että "junan vihellys täytyy kuulua tulevaan Elisenvaaran yhteiskouluun". Kyrössä koulu 1950 laajeni uudelleen 8-luokkaiseksi yliopistoon johtavaksi oppikouluksi. Vuonna 1955 koulu muuttui keskikoulun osalta kaksoiskouluksi ja kunnallistettiin 1969, jolloin keskikoulun nimeksi tuli Karinaisten-Auran kunnallinen keskikoulu ja lukiosta tuli Elisenvaaran yhteislukio. Vuonna 1971 koulun nimi muuttui Karinaisten-Auran-Pöytyän kunnalliseksi keskikouluksi, kun osa Pöytyää liitettiin koulupiiriin. Vuosina 1971–1976 koulu toimi Auranlaakson kunnallisena keskikouluna, lukion nimi oli Elisenvaaran lukio. 1976 keskikoulusta tuli Kyrönseudun peruskoulun yläaste ja 1998 nimi muutettiin Elisenvaaran kouluksi. Karinaisten ja Pöytyän kuntaliitoksen seurauksena koulun sijaintikunta on ollut Pöytyä vuodesta 2005.

Oppilaita ja opettajia

Koulun tunnettuihin oppilaisiin kuuluvat muiden muassa toimittaja Hannu Taanila ja taiteilija Heljä Liukko-Sundström. Koulussa opettajina toimineisiin kuuluu muiden muassa kirjallisuudentutkija Esko Ervasti
Guy Siner

Guy Siner (s. 16. lokakuuta 1947) on yhdysvaltalaissyntyinen, varhain Britanniaan muuttanut näyttelijä. Hänet muistetaan varsinkin luutnantti Hubert Gruberin roolista televisiosarjassa Maanalainen armeija iskee jälleen (1982–1992).
Siner on lisäksi vieraillut muiden muassa Star Trekissä ja Doctor Whossa. Hän on ollut äänenä Star Wars -peleissä, ja hänellä oli pieni rooli Pirates of the Caribbeanissa: Mustan helmen kirouksessa (2003).
Siner opiskeli Lontoon Webber Douglas Academy of Dramatic Artissa.
Siner on esiintynyt myös monissa teatterinäytelmissä.
Michael Hopkins (arkkitehti)

Sir Michael Hopkins, CBE, (s. 7. toukokuuta 1935 Poole, Dorset) on brittiläinen arkkitehti. Hän on työskennellyt vuodesta 1976 vaimonsa Patty Hopkinsin kanssa.
Michael Hopkins kävi Sherbornen poikakoulun ja opiskeli Lontoon AA-arkkitehtuurikoulussa (Architectural Association School of Architecture). Hän työskenteli aluksi Frederick Gibberdin toimistossa, kunnes perusti yhteisen toimiston Norman Fosterin kanssa. Heidän merkittävimpiä töitään oli Ipswichiin rakennettu vakuutusyhtiön toimitalo Willis Building, joka oli yksi ensimmäisiä kokonaan lasijulkisivuin toteutettuja rakennuksia maailmassa.
Vuonna 1976 Hopkinsin ja Fosterin tiet erosivat, ja Hopkins perusti uuden toimiston yhdessä arkkitehtivaimonsa Pattyn kanssa. Heidän ensimmäisiin yhteisiin projekteihinsa kuului perheen oman asuintalon suunnittelu Hampsteadiin. Talon julkisivut ovat kokonaan lasia ja kevyen metallirungon rakenteet ovat teollisuusrakennuksen tapaan näkyvillä talon sisätiloissa. Muutkin heidän varhaiset rakennuksensa, kuten Greene Kingin panimo ja Schlumbergerin laboratoriot lähellä Cambridgeä, käyttivät uudenlaisia materiaaleja ja rakennustekniikoita kuten telttamaisia tekstiilikattoja. Heidän myöhempiin kohteisiinsa lukeutuu Britannian parlamentin lisärakennus, historialliseen ympäristöön sulautuva Portcullis House sen alla olevine metroasemineen.
Hopkinseille myönnettiin 1994 Royal Institute of British Architects -järjestön kultamitali. Michael Hopkins valittiin 1992 Royal Academy of Artsin jäseneksi ja aateloitiin.
Peltisakset

Peltisakset on työkalu, jolla leikataan peltiä. Peltisakset ovat tavanomaisia saksia jykevämpiteräiset, ja niissä on paksummat varret. Osa niistä muistuttaa ulkonäöltään saksia silmukkapäisine varsineen, toiset mallit taas ovat pihtien kaltaisia. Pellin leikkaamiseen peltisaksilla vaaditaan vain hieman enemmän voimaa, kuin jos tavallisilla saksilla leikkaisi paperia. Peltisaksia käyttävät esimerkiksi peltisepät pienissä peltitöissä. Isommat työkappaleet paloitellaan kiinteällä mekaanisella leikkurilla tai sähkökäyttöisellä kuviosahalla. Peltisaksia käytetään myös askartelussa ja taidekäsitöissä. Niitä valmistetaan sekä vasemmalta että oikealta leikkaavina, suora- tai kaarevateräisinä.
Carbonated Games

Carbonated Games oli Microsoft Game Studiosin omistama pelitalo. Se toimi Joshua Howardin johtamana vuodesta 2004 maaliskuuhun 2008. Olemassaolonsa aikana pelitalo kehitti pelejä muun muassa Xbox Live Arcadeeen, Windows Live Messengeriin, MSN Gamesiin ja Microsoft Surfacelle.
Heikki Metsä-Ketelä

Heikki Juhani Metsä-Ketelä (s. 21. syyskuuta 1942 Kouvola) on suomalainen teollinen muotoilija.
Metsä-Ketelä syntyi rakennusvalvoja Eino Salomo Metsä-Ketelän ja verovirkailija Sirkka Irene Kunnaksen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1969 on ekonomi Kirsti Hilkka Anneli Kuusisto. Metsä-Ketelä valmistui teolliseksi muotoilijaksi 1966 ja on harjoittanut jatko-opintoja 1960-luvun lopulla ja toiminut teollisen muotoilun tutkijana 1970-luvun alussa Saksassa. Taideteollisen oppilaitoksen opettajana Metsä-Ketelä työskenteli 1968–1971, Taideteollisen korkeakoulun yliopettajana 1973–1975 sekä tuote- ja ympäristösuunnittelun professorina 1981–1987 ja Oulun yliopiston teollisen muotoilun professorina 1991–2000. Hän oli Ornamon tutkimusjohtaja 1971–1972, teollinen muotoilija 1975–1977 Tuotesuunnittelu Oy:ssä, Design Bartlamaessa Ulmissa 1978–1980 ja Ergoplan Oy:ssä 1981–1986. Oma sunnittelutoimisto Metsä-Ketelällä on ollut vuodesta 1986. Vierailevana opettajana Metsä-Ketelä on työskennellyt Antwerpenissä 1970-luvulla, Teknillisessä korkeakoulussa1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa sekä Tampereen teknillisessä korkeakoulussa 1992–1995. Hän on saanut sekä koti- että ulkomaisia palkintoja töistään, Taideteollisuuden valtionpalkinto hänelle myönnettiin 1977.