Päihde

Päihteet ovat farmakologisen määritelmän mukaan ilman hoidollista tavoitetta käytetyt, psyykkisiin toimintoihin vaikuttavat aineet. Yleisiä päihteitä ovat alkoholi, impattavat aineet ja huumeet, joista alkoholi sekä impattavat liimat ja liuottimet ovat laillisia päihteitä ja huumeet ovat kiellettyjä eli laittomia päihteitä tai sellaisiin rinnastettavissa olevia päihteitä. Lääkkeet ovat päihteitä silloin kun niitä väärinkäytetään lääkinnällisen tarkoituksen sijaan päihtymistarkoituksessa.
Päihteet sisältävät psykoaktiivisia aineita eli keskushermostoon vaikuttavia yhdisteitä. Päihteet vaikuttavat keskushermostoon ja tajuntaan euforisoivasti, piristävästi, lamaavasti ja hallusinogeenisesti.
Jos käyttäjälle muodostuu aineeseen riippuvuus ja toleranssi, ei käyttäjä välttämättä koe kovin voimakkaita vaikutuksia, vaan vaikutus on enemmänkin normalisoiva ja mahdolliset vieroitusoireet poistava.
Päihteitä käytetään joidenkin kulttuurien uskonnollisissa rituaaleissa ns. enteogeeneina. Näitä ovat yleensä suoraan luonnosta saatavat päihteet.
Monia päihteinä käytettyjä aineita käytetään myös lääkkeinä, erityisesti neurologisten ja psyykkisten sairauksien sekä kivun hoidossa. Esimerkiksi morfiini ja amfetamiini kehitettiin alun perin lääkkeiksi.

Nimitys

Suomen kirjakieleen sana päihtyä on tullut 1800-luvulla. Sana mainitaan ainakin kielitieteilijä Daniel Europaeuksen vuonna 1853 ilmestyneessä sanakirjassa.

Historia

Päihteitä on käytetty ihmiskunnan koko tunnetun historian ajan. Arkeologisia todisteita psykoaktiivisten päihteiden käytöstä on löydetty ainakin viimeiseltä 10 000 vuodelta, ja historiallisia todisteita eri kulttuurien käyttämistä päihteistä viimeiseltä 5 000 vuodelta. Käymismenetelmällä tuotettavat olut ja viini ovat tuhansia vuosia vanhoja keksintöjä. Hamppu ja oopiumiunikko on tunnettu tuhansia vuosia, ja niistä on saatu kannabista ja oopiumia. Tislattuja alkoholijuomia ja lääketeollisuuden valmistamia lääkkeitä ei kuitenkaan ollut olemassa ennen niiden keksimistä. Tislaus on verrattain uusi keksintö. Oopiumista alettiin valmistaa morfiinia 1800-luvulla ja sitä seurasi tehokkaamman heroiinin sekä muiden opidoidien valmistus.
Nykyisin monet päihteet ovat levinneet laajalle kautta maailman. Entisaikoina jokaisella maailmankolkalla oli omat päihteensä, joihin käytettäviä kasveja tai sieniä alueella kasvoi. Euroopassa suosittiin 1000 vuotta sitten alkoholijuomia kuten hunajaviiniä, olutta ja viiniä. Lähi-idässä käytettiin kahvia ja khatia. Siperiassa päihteenä käytettiin punakärpässientä, Itä-Aasiassa nautittiin teetä, efedraa ja riisiviiniä, Keski-Aasiassa oopiumia, Etelä-Aasiassa kannabista ja betelpähkinää, Indonesiassa betelpippuria, Polynesiassa kavaa, Pohjois-Amerikassa tupakkaa ja meskaliinikaktusta sekä Latinalaisessa Amerikassa ayahuascaa, psilosybiinisieniä, kokalehtiä, kaakaota ja olutta.

Käytön syitä

Päihteitä käytetään etupäässä kahdesta syystä: mielihyvän kokemiseksi tai kärsimyksen lievittämiseksi. Jälkimmäinen käyttösyy voidaan joskus nähdä päällekkäisenä aineiden lääkekäytön kanssa.
Jotkut käyttävät päihteitä tietoisesti niiden hyötyvaikutusten vuoksi. Tietyt päihteet voivat auttaa pysyttelemään valveilla, keskittymään, tai ajattelemaan luovasti. Yleisin henkisen suorituskyvyn parantamiseksi käytettävä piriste on kahvi, joka sisältää kofeiinia. Kestävyysurheilijat ovat käyttäneet piristeitä kuten kokaiinia ja amfetamiinia jo 1800-luvulta alkaen. Sotilaat, juhlijat ja muut yöllä valvovat henkilöt saattavat käyttää piristeitä pysyäkseen valveilla. Vaativilla elämänaloilla kuten sodassa, katurikollisudessa tai talouselämän huipulla toimivat ihmiset voivat käyttää piristeitä selvitäkseen psykologisesta stressistä. Opiskelijat, sotilaat ja rekkakuskit ovat käyttäneet stimulantteja kuten Ritalinia ja modafiniilia. Ampujat ovat hakeneet lisää suorituskykyä rauhoittavista ja kättä vakauttavista aineista kuten alkoholista ja beetasalpaajista. Jotkut muusikot, taiteilijat ja tieteilijät ovat käyttäneet kannabista ja psykedeelejä parantaakseen luovuuttaan. Jotkut käyttävät psykedeelejä oman psykologiansa tutkimiseen. Psykedeelejä käytetään myös enteogeeneina uskonnollisissa ja rituaalisissa yhteyksissä. Tällöin päihteestä etsitään merkityksellisiä tai mystisiä kokemuksia.
Päihteitä käytetään usein sosiaalisissa tilanteissa toisten ihmisten läsnäollessa, sillä monet päihteet aiheuttavat estojen höltymistä ja puheliaisuutta. Tietyt päihteet voivat toimia käyttäjilleen identiteetin tunnuksena. Alkoholin tai jonkin nuorten ryhmässä käytetyn huumeen käytöstä kieltäytyminen voi johtaa ulkopuolisuuden tunteeseen.
Jotkut nauttivat päihteiden käyttöön liittyvästä riskistä. Joillekin on kehittynyt riippuuus johonkin päihteeseen, jolloin sen käytön jatkamisen syynä on välttää vieroitusoireita.
Päihteiden käytössä olennaista on tietoinen tarkoitus, sillä vahingossa päihtyminen koetaan yleensä epämiellyttävänä ja huolestuttavana merkkinä myrkytyksestä tai psykoosista.

Päihteiden käyttötapoja

Päihteitä voidaan esimerkiksi poltella savukkeissa tai piipussa, nuuskata nenään, syödä tai juoda, tai käyttää suonensisäisesti. Joitain päihteitä voi käyttää monella eri tavalla.
Alkoholia ja huumesieniä nautitaan normaalisti suun kautta. Myös kannabista, heroiinia ja amfetamiinia voidaan käyttää suun kautta. Kannabiksen vaikuttavan aineen voi sekoittaa ruokaan ja juomaan.
Kannabista, tupakkaa ja joitain muita päihteitä voidaan nauttia niiden savua hengittämällä. Polttamiseen voidaan käyttää esimerkiksi savuketta tai vesipiippua. Kokaiinia poltettaessa vaikutukset kestävät vähemmän aikaa verrattuna muihin käyttötapoihin. Myös huumesieniä voi käyttää polttamalla.
Päihteen nuuskaus tarkoittaa sen vetämistä nenään hengitysilman mukana, jolloin aine imeytyy nenän limakalvojen kautta. Näin käytetään esimerkiksi kokaiinia.
Heroiinia käytetään nuuskauksen ja suonensisäisen käytön lisäksi polttamalla. Kokaiinin vaikutus kestää suun kautta otettuna pitempään kuin nuuskattuna tai poltettuna.
Imppaus on haihtuvien aineiden, kuten nestekaasujen ja teknisten liuottimien, hengittämistä päihtymistarkoituksessa.

Päihteiden vahingollisuus

Alkoholi aiheuttaa Suomessa eniten myrkytyskuolemia. Seuraavaksi yleisintä on kuolla lääkkeiden päihdekäyttöön. Yleisimmin kuollaan tällöin kodeiinin yliannostukseen tai tramadolin, buprenorfiinin tai metadonin käyttöön alkoholin kanssa.
Jotkin opioidit aiheuttavat voimakasta riippuvuutta. Opioidien sivuvaikutuksia ovat pahoinvointi ja ummetus. Opioidin yliannostus voi pysäyttää hengityksen ja aiheuttaa kuoleman. Vahvimmat piristeet kokaiini, crack-kokaiini ja metamfetamiini ylistimuloivat keskushermostoa ja haittaavat keskittymistä. Alkoholi vahingoittaa maksaa ja aivoja. Psykedeelien vaikutuksen alaisena voi olla vaikea toimia normaalisti.
Päihteet voivat heikentää ajokykyä ja kasvattaa onnettomuusriskiä liikenteessä eri tavoin, esimerkiksi hidastaen informaation käsittelyä aivoissa, heikentäen koordinaatiokykyä, reaktiokykyä, keskittymiskykyä, huomiokykyä ja muistia, heikentäen ajantajua sekä paikan, nopeuden ja etäisyyksien arviointia, lisäten välinpitämättömyyttä tai riskinottoa, lisäten rattiin nukahtamisen riskiä tai aiheuttaen harhoja.
Ison-Britannian parlamentin alainen tieteellinen elin Science and Technology Select Committee laati vuonna 2005 seuraavan luokittelun, jossa päihteet asetetaan järjestykseen niiden haitallisuuden mukaan siten, että ensimmäisenä on ihmisille vahingollisin: heroiini, kokaiini, barbituraatit, metadoni, alkoholi, ketamiini, bentsodiatsepiini, amfetamiini, tupakka, buprenorfiini, kannabis, päihteinä käytettävät liuottimet, DOM, LSD, metyylifenidaatti, anaboliset steroidit, GHB, ekstaasi, alkyylinitriitit ja khat.
Vuonna 2009 Ison-Britannian valtion johtava huumausaineasiantuntija professori David Nutt kommentoi tapaa, jolla Britanniassa sijoitetaan huumausaineita eri vaarallisuusluokkiin. Maan asiantuntijat ovat olleet erimielisiä mm. ekstaasin vaarallisuuden tasosta. Journal of Psychopharmacology julkaisi Nuttin artikkelin, jossa hän vertasi ekstaasin ja hevosratsastuksen tilastollista vaarallisuutta. Artikkelissaan Nutt toi esiin, että hevosratsastus tuottaa Britanniassa vuosittain kymmenen henkilön kuoleman ja vielä useammin pysyvän hermostollisen vaurion. Hevosratsastus yhdistettiin myös vuodessa yli sataan liikenneonnettomuuteen, joihin liittyi usein myös kuolonuhreja. Ekstaasin osalta vakavia haittoja ilmeni yksi kymmentätuhatta altistuskertaa kohden, kun hevosratsastuksessa haittoja ilmeni yksi kolmeasataaviittäkymmentä altistuskertaa kohden. Nutt kritisoi artikkelissa sitä, miksi yhteiskunta sallii ja jopa kannustaa muihin vähintään yhtä riskialttiisiin, mielihyvää tuottaviin vapaa-ajan toimintoihin, mutta suhtautuu täysin toisella tapaa huumausaineiden käyttöön. Nuttin mukaan huumausainepolitiikan kehittyminen uskottavaan suuntaan vaatii suhteellisten haittojen ja riskien rationaalista arvioimista todistusaineiston perusteella.
Vuonna 2010 Nutt kollegoineen kehitti 16-kriteerisen arviointimenetelmän päihteiden haittojen arvioimiseksi. Menetelmällä arvioitiin kahdenkymmen päihteen haittoja Iso-Britanniassa sekä käyttäjälle että muille. Kokonaishaittojen mukaan järjestys haitallisimmasta haitattomimpaan oli: alkoholi, heroiini, crack-kokaiini, metamfetamiini, kokaiini, tupakka, amfetamiini, kannabis, GHB, bentsodiatsepiinit, ketamiini, metadoni, mefedroni, butaani, khat, anaboiliset steroidit, ekstaasi, LSD, buprenorfiini, psilosybiinisienet.
Samalla menetelmällä arvioitiin kahdenkymmen päihteen haittoja euroopanlaajuisesti vuonna 2015. Arviointia oli tekemässä asiantuntijoita 40:sta Euroopan valtiosta. Kokonaishaittojen mukaan järjestys haitallisimmasta haitattomimpaan oli: alkoholi, heroiini, crack-kokaiini, kokaiini, metamfetamiini, tupakka, amfetamiini, kannabis, GHB, metadoni, ketamiini, bentsodiatsepiinit, mefedroni, butaani, ekstaasi, khat, anaboliset steroidit, LSD, buprenorfiini, psilosybiinisienet.
Nuorilla miehillä päihteet ja seksuaalinen riskikäyttäytyminen liittyvät vahvasti toisiinsa.