google/wiki40b huggingface dataset:
Poikamiesilta

Poikamiesilta tai kansanomaisesti polttarit (saks. Polterabend) on avioliittoon astumiseen liittyvä initiaatiomeno tai siirtymäriitti. Poikamiesillalla on juurensa saksalaisessa kansanperinteessä, jossa Polterabend on vastaava tapahtuma. Suomeen perinne lienee kantautunut Ruotsista 1800-luvulla. Yhdysvalloissa poikamiesilta on riehakas tapahtuma strippareineen. Alun perin miesporukan kesken vietetty ilta on sittemmin laajentunut naistenkin keskuuteen. Suomessa polttarit ovat olleet viime vuosikymmeninä karnevaalinomainen ja alkoholin nauttimista korostava tapahtuma, mutta nykyään on palattu myös perinteisempiin muotoihin.
Suomen keskiaika

Suomen keskiaika alkaa määritelmästä riippuen 1100- ja 1200-lukujen kuluessa, kun Suomi siirtyy hitaasti esihistoriasta historialliseen aikaan. Usein keskiajan alku Länsi-Suomessa liitetään tarunomaiseen ensimmäiseen Suomeen tehtyyn ristiretkeen, jonka on arvioitu tapahtuneen 1150-luvulla. Tapahtumasta kertovat lähteet ovat kuitenkin peräisin vasta 1200-luvun lopulta. Vanhin tunnettu Suomea koskeva asiakirjalähde on Gravis admodum -nimellä kutsuttu paavi Aleksanteri III:n kirje Uppsalan arkkipiispalle vuodelta 1171 tai 1172. Karjalassa keskiajan alku sijoitetaan noin vuoteen 1300, kolmannen ristiretken yhteyteen. Suomen keskiajan katsotaan päättyvän 1500-luvulla. Käytettyjä takarajoja ovat esimerkiksi vuosi 1523 tai 1570-luku. Suomen Lapissa kirjallisten lähteiden valaisemaa keskiaikaa ei varsinaisesti ole, vaan siellä historiallinen aika alkaa kunnolla vasta 1500-luvulla.
Manner-Euroopassa keskiajan määritellään alkavan jo noin vuodesta 400, mutta Suomessa aika vuodesta 400 aina 1100- tai 1200-luvulle lasketaan vielä esihistoriaksi, tarkemmin sanottuna keski- ja myöhäisrautakaudeksi.

Suomen keskiajasta säilyneet lähteet ja monumentit

Suomen keskiaikaa pidetään historiallisen ajan periodina, mutta kirjallisia lähteitä on säilynyt vain vähän. Esimerkiksi Turun tuomiokapitulin, luostareiden ja keskiaikaisten kaupunkien arkistot ovat valtaosaltaan tuhoutuneet vuosisatojen mittaan. Säilyneitä lähteitä on vain noin 300, kun vertailun vuoksi Ruotsissa keskiaikaisia lähteitä on tallella noin 20 000. Tästä syystä Suomen keskiajan tutkimus on esihistorian tavoin suureksi osaksi arkeologian tutkimusalaa. Säilynyt kirjallinen lähdeaineisto on julkaistu  Finlands medeltidsurkunder -sarjana. Kirjallisten ja arkeologisten lähteiden ohella myös paikannimistö on ollut tärkeää lähdeaineistoa Suomen keskiajan tutkijoille.
Keskiajan näkyviä muistoja ovat Turun tuomiokirkko ja Suomen 72 muuta säilynyttä keskiaikaista kirkkoa, Turun linna, Hämeen linna, Olavinlinna, Kastelholman linna, Raaseporin linna ja Kuusiston linnanraunio sekä lukuisat pikkulinnojen jäännökset. Suomen kaupungeista Turulla, Porvoolla, Raumalla, Ulvilalla ja Naantalilla on keskiaikaiset juuret. Myös Viipurin keskiaikainen historia katsotaan osaksi Suomen keskiaikaa.
Kauko Jämsén

Kauko Jämsén (s. 22. heinäkuuta 1943 Helsinki) toimi Suomen Bulgarian suurlähettiläänä vuodesta 2005 vuoteen 2009. Ennen sitä hän oli Suomen pääkonsulina Pietarissa vuosina 2001–2005. Koulutukseltaan hän on valtiotieteen maisteri. Ulkoministeriön palveluksessa hän aloitti vuonna 1975.    
Paitsi diplomaattina, Jämsén on toiminut myös koripallovalmentajana ja toimittajana. Hän oli vuosina 1974–1976 Suomen koripallomaajoukkueen päävalmentaja, minkä lisäksi hän on valmentanut Helsingin NMKY:tä ja Porvoon Tarmoa. Vuosina 1970–1973 hän toimi Ilta-Sanomien työmarkkina- ja politiikantoimittajana ja vuosina 1973–1975 Helsingin Sanomien taloustoimittajana.
Jämsén on naimisissa matkailuyrittäjä Hannele Eerola-Jämsénin kanssa. Hänellä on viisi lasta.
Nobelin kirjallisuuspalkinto

Nobelin kirjallisuuspalkinto on yksi viidestä alkuperäisestä Nobel-palkinnosta. Ruotsin akatemia on myöntänyt sen ansioituneille kirjailijoille vuodesta 1901 alkaen. Palkinto jaetaan lokakuun alkupuolella. Mitalin lisäksi palkinnon saajaksi valittu henkilö saa huomattavan rahasumman, joka vuonna 2009 oli noin miljoona euroa.
Alfred Nobelin testamentin mukaan kirjallisuuspalkinnolla piti palkita teoksia, joissa on "ihanteellinen tendenssi". Tämän nojalla on useana vuonna palkittu suurelle yleisölle tuntemattomia kirjailijoita ja vastaavasti sivuutettu tunnettuja nimiä ja ennakkosuosikkeja. Ison-Britannian pääministerin Winston Churchillin palkitseminen hänen muistelmistaan vuonna 1953 herätti epäilyjä valinnan poliittisuudesta.
Vuoden 1949 kirjallisuuspalkinto myönnettiin vasta seuraavana vuonna yhdysvaltalaiselle William Faulknerille. Kirjallisuuspalkintoja ei jaettu vuosina 1914, 1935 ja 2018 eikä toisen maailmansodan aikana vuosina 1940–1943. 
Vuoden 1958 kirjallisuuspalkinto myönnettiin neuvostoliittolaiselle Boris Pasternakille. Neuvostoliiton kirjailijaliiton lehti Literaturnaja gazeta katsoi Pasternakin palkitsemisen Neuvostoliitolle vihamieliseksi teoksi ja Pasternak erotettiin kirjailijaliitosta. Tämän jälkeen Pasternak ilmoitti kieltäytyvänsä palkinnosta. Vuoden 1970 palkinnon sai samoin neuvostoliittolainen, kotimaassaan jo tällöin julkaisukiellossa ollut Aleksandr Solženitsyn, joka oli kuvannut teoksissaan Stalinin valtakauden ilmapiiriä ja sen aikaista terroria. Solženitsyn karkotettiin Neuvostoliitosta hänen teoksensa Vankileirien saaristo ilmestyttyä Pariisissa syksyllä 1973 ja hän vastaanotti palkintonsa vasta vuonna 1974. Vuoden 1964 palkinto myönnettiin ranskalaiselle Jean-Paul Sartrelle, joka kieltäytyi siitä "henkilökohtaisista syistä". Palkinnosta kieltäytyi myös brittiläinen George Bernard Shaw vuonna 1925.
Toistaiseksi ainoana suomalaisena Nobelin kirjallisuuspalkinnon on saanut Frans Emil Sillanpää vuonna 1939.
Vuoden 1931 kirjallisuuspalkinnon saaja, ruotsalainen Erik Axel Karlfeldt on ainoa, jolle palkinto on myönnetty hänen kuolemansa jälkeen. Karlfeldt oli kuollut huhtikuussa 1931.   
Vuoden 2018 kirjallisuuspalkinto jaettiin keväällä 2018 akatemian ympärillä syntyneen kohun vuoksi vasta 2019.
Pöyhijärastas

Levinneisyys

Pöyhijärastasta tavataan Afrikan itä- ja eteläosissa. Lajin kannan kokoa ei tiedetä, mutta sitä on kuvattu harvinaisesta yleiseksi ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Murphyn laki

Murphyn laki on Yhdysvaltain armeijan kapteeni Edward A. Murphyn mukaan nimetty periaate, jonka mukaan ”jos jonkin asian voi tehdä monella tavalla ja näistä tavoista yksi johtaa onnettomuuteen, ennen pitkää joku tekee asian sillä tavalla”. Lyhyemmässä ja ehkä tunnetummassa muodossa periaate kuuluu ”jos jokin voi mennä pieleen, se menee pieleen”. Murphy työskenteli sotilasinsinöörinä koelentoprojektien parissa ja huomasi tapahtuneista onnettomuuksista, että onnettomuudet estää parhaiten varmistamalla, ettei mikään voi mennä vikaan.
Murphyn lakia siteerataan usein virheellisesti ja siitä on tullut pessimistinen hokema, jolla ei välttämättä ole mitään tekemistä Murphyn alkuperäisen tarkoituksen kanssa. Murphyn tarkoitus oli kiinnittää huomiota huolelliseen työhön, kun tehdään tieteellistä tutkimusta, jossa on aina olemassa onnettomuuksien riski.
Laki sai alkunsa vuonna 1949 Edwardsin lentotukikohdassa Kaliforniassa, jossa USA:n ilmavoimat suoritti törmäyskokeita. Kapteeni Murphy oli suunnitteluinsinöörinä Wright Fieldin lentokonelaboratoriossa, kun erääseen mittariin tuli johdotusvirheen vuoksi häiriö. Tästä turhautuneena Murphy tokaisi: ”Jos sen suinkin voi tehdä väärin niin hän tekee”, tarkoittaen vastuullista teknikkoa. Pari viikkoa myöhemmin lehdistötilaisuudessa projektin päällikkö eversti J.P. Stapp ilmoitti kokeiden edistyneen, koska Murphyn lakiin uskottiin ja sen toteutumista pyrittiin välttämään. Lähikuukausina laki mainittiin useissa mainoksissa ja levisi nopeasti yleisön tietoisuuteen.
Ambulocetus

Ulkonäkö ja käyttäytyminen

Ambulocetus eli Aasiassa, nykyisen Pakistanin alueella. Tällöin alueella oli paljon merenlahtia, jokisuistoja ja rannikoita, jotka olivat täydellinen ympäristö Ambulocetukselle.
Se vietti suurimman osan ajastaan rannoilla loikoilemassa auringon lämmössä, kuten krokotiilit. Luultavasti Ambulocetuksen elämä ja luonne oli samanlainen kuin krokotiililla. Se väijyi veden alla niin, että vain silmät näkyivät, ja nappasi sitten juomaan tulleen eläimen kitaansa.
Ensimmäiset fossiilit löydettiin Pakistanista vuonna 1904. On arvoitus, millainen iho Ambulocetuksella oli: se saattoi olla karvainen kuten saukko tai sitten karvaton kuin valas. Ambulocetuksella oli pyrstön tilalla voimakas häntä ja kaviomaiset räpylät.

Ambulocetusin suhde valaisiin

Kun Ambulocetus vuonna 1904 löydettiin, tutkijat saivat vastauksen valaiden alkuperästä. 
Joidenkin tutkijoiden mukaan valaat polveutuvat Andrewsarchuksen kaltaisista mesonykeista.
Ambulocetuksen korvat, hampaat ja luuranko osoittivat, että se oli selvästi alkeellinen valas, mutta sillä oli myös monia mesonykien piirteitä. Nämä tosiasiat yhdistettynä siihen, että Ambulocetus käveli kuivalla maalla, merkitsivät sitä, että kyseessä oli puuttuva lenkki Andrewsarchuksen kaltaisten maalla kävelevien mesonykien ja Basilosauruksen kaltaisten täydellisesti vesielämään sopeutuneiden valaiden välillä. Se oli samalla vedenpitävä todiste siitä, että valaat ovat kehittyneet maanisäkkäistä. Tämän jälkeen Aasiasta löydettiin lisää primitiivisiä valaita, ja Aasiaa pidetäänkin nyt valaiden syntypaikkana. Viime aikoina tehdyt tutkimukset osoittavat, että valaat ovat kehittyneet Propalaeotheriumin kaltaisista kavioeläimistä.
Eemelin uudet metkut (elokuva)

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi pitää tätä toista Eemeli-elokuvaa hieman ensimmäistä hajanaisempana ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Daniel Bellissimo

Seuraura

Bellissimo syntyi ja kasvoi Kanadassa. Hän on Mississauga Senatorsin kasvatti. Bellissimo pelasi vuodet 2001–2004 OPJHL-juniorisarjassa joukkueissa Vaughan Vipers, Georgetown Raiders, St. Michael's Buzzers ja Stouffville Spirit. Hän pelasi vuodet 2004–2007 NCAA-sarjassa Western Michiganin yliopistossa. Bellissimo oli joukkueen ykkösmaalivahti kahdella ensimmäisellä kaudellaan, mutta menetti ykkösmaalivahdin paikkansa kaudella 2006–2007 Riley Gillille.
Kaudeksi 2007–2008 Bellissimo siirtyi Italian Serie A:han HC Asiagoon. Hän pelasi joukkueen ykkösmaalivahtina vuodet 2007–2011. Kaudella 2009–2010 Bellissimo voitti Italian Serie A:n mestaruuden ja valittiin sarjan parhaaksi pelaajaksi. Hänellä oli myös sarjan paras torjuntaprosentti 93,6 sekä runkosarjassa että pudotuspeleissä.
Uransa viimeiset vuodet Bellissimo pelasi Ruotsissa muun muassa Elitserienin Timrå IK:ssa ja Luleå HF:ssa.

Maajoukkueura

Bellissimo on edustanut Italiaa MM-kilpailuissa vuosina 2010, 2011 ja 2012, joista vuoden 2011 turnauksessa joukkue pelasi I-divisioonassa ja voitti A-lohkon kultaa. Bellissimo teki MM-debyyttinsä vuoden 2010 turnauksessa Italian ykkösmaalivahtina ja valittiin joukkueen kolmen parhaan pelaajan joukkoon.

Muuta

Bellissimon veli Vince Bellissimo on myös jääkiekkoilija.
Roy Cohn

Roy Marcus Cohn (20. helmikuuta 1927 – 2. elokuuta 1986) oli yhdysvaltalainen lakimies. Hän toimi senaattori Joseph McCarthyn pääneuvonantajana toisen punapelon aikana ja sai erityistä merkittävyyttä Army-McCarthy -kuulemisissa.  
Cohn tunnetaan myös Yhdysvaltain oikeusministeriön syyttäjänä Ethel ja Julius Rosenbergin tapauksessa ja myöhemmin hän edusti Donald Trumpia tämän liikeuransa alussa.
Vuoden 1992 televisioelokuva Citizen Cohn kertoo dramatisoidun version Cohnin elämästä. Häntä esittää siinä James Woods. Homoseksuaalisuutensa ja AIDS-tartuntansa kieltävä Cohn on keskeinen hahmo myös HBO:n minisarjassa Angels in America (2003), jossa häntä esittää Al Pacino.
Drum Workshop

Drum Workshop, tunnettu myös nimellä DW Drums, on yhdysvaltalainen rumpuvalmistaja. Se on tunnettu käsityönä tehtävistä rummuistaan.

Historia

Drum Workshopin perusti Don Lombardi vuonna 1972 Santa Monicaan, Kaliforniaan. Alun perin se oli pieni opetusstudio, joka sekä antoi yksityistunteja että järjesti työpajoja rumpujen soittoon liittyen. Don kuitenkin alkoi yhdessä oppilaansa John Goodin kanssa myydä rumpuja ja tarvikkeita kattaakseen studion pitämisestä aiheutuneet kulut. Pian tämän yhteistyön tuloksena syntyi DW:n ensimmäinen oma tuote, korkeussäädöllä varustettu rumputuoli, joka toimi myös tarvikkeiden säilytyslaatikkona.
Vuonna 1978 Don osti konkurssiin ajautuneen Camco Drum Companyn valmistustyökalut ja -laitteet, ja DW:n pääpainoksi tuli rumputarvikkeiden valmistus. Seuraava merkittävä tuote oli uudelleen DW:n nimellä esitelty Camcon 5000-sarjan hihnavetoinen bassorummun pedaali. Vuonna 1983 DW esitteli saman pedaalin pohjalta luodun maailman ensimmäisen tuplapedaalin, joka mahdollisti nopeampien rytmien soittamisen vain yhdellä bassorummulla. 1980-luvulla DW kehitti myös muita innovatiivisia rumputarvikkeita ja valmisti ensimmäiset rumpunsa. DW:n ensimmäinen virallinen artisti oli Mötley Crüen Tommy Lee.
Vuonna 2000 DW:n tehdas muutti Oxnardiin, Kaliforniaan. Samana vuonna DW perusti uuden yhtiön nimeltä Pacific Drums and Percussion (PDP), joka alkoi valmistaa halvempia rumpuja DW:n mallin mukaan.
Kansallispukuraati

Kansallispukuraati on Suomen kansallispukukeskuksen asiantuntijaelin, jonka jäseniä ovat kansallispukukulttuuriin perehtyneet asiantuntijat. Kansallispukuraatii päättää pukutarkistusten ja uusien pukujen kokoamisen aloittamisesta, nimeää pukuhankkeille asiantuntijan, hyväksyy mallipuvut ja ottaa kantaa sekä antaa lausuntoja erilaisissa kansallispukuihin liittyvissä kysymyksissä.

Historia

Kansallispukuraadin perusti vuonna 1979 Suomen kansallispukuneuvosto ohjaamaan kansanpukujen ja kansallispukujen tutkimusta sekä dokumentointia, vastaamaan pukujen kokoamisesta sekä hyväksymään uudet ja tarkistetut kansallispuvut. Kansallispukuraati on laatinut kansallispuvun käyttöohjeet vuonna 1991.

Jäsenet

Kansallispukuraadissa on 12 jäsentä. Sen puheenjohtaja on KM Ktyö Inga Pihlhjerta, varapuheenjohtaja on tutkija Leena Holst, sihteeri on kansallispukukonsultti Taina Kangas ja jäsenet ovat tutkija Sirkka-Liisa Hakala, FM pääsihteeri Aila Nieminen, museoneuvos Marliina Perkko, FM Seija Johnson, FT Elina Salminen, artenomi (AMK) Minna Koskinen, koulutuspäällikko Marjo Vainio, kansallispukukonsultti Eija Mendelin ja kansallispukuamanuenssi Marja Liisa Väisänen.
Devonne Giles

Ura

Giles pelasi yliopistokoripalloa Texas Techin joukkueessa kaksi kautta vuosina 2003–2005 yltäen Big Ten -konferenssin tilastojen kärkisijoille muun muassa heitontorjunnoissa.
Yhdysvalloista Giles siirtyi Eurooppaan, missä hän pelasi aluksi useamman kauden ajan Alankomaissa ja yhdellä kaudella myös EuroChallengea. Sen jälkeen hän pelasi Ranskassa ja Unkarissa. Kaudeksi 2012–2013 Giles siirtyi Suomen pääsarjassa pelanneeseen KTP-Basketiin, joka ylsi kauden päätteeksi SM-hopealle. Giles pelasi hopeakaudella runkosarjassa 16,6 pisteen, 9,1 levypallon ja 1,0 heitontorjunnan keskiarvoilla. Kauden 2013–2014 Giles pelasi Japanissa ja seuraavat kaksi kautta Suomessa, ensin Kauhajoen Karhun ja sitten KTP:n joukkueessa. KTP osallistui kaudella 2015–2016 myös Europe Cupiin. Kauden 2016–2017 Giles aloitti slovakialaisessa BC Prievidzassa jossa pelasi myös Europe Cupia. Kevääksi 2017 hän palasi Karhuun.
Syyskuussa 2017 Giles palasi jälleen Korisliigaan ja Toiviaisen valmennukseen, tällä kertaa Tampereen Pyrintöön. Gilesin kauden 2017–2018 parhaat piste- ja levypallolukemat (25/15) syntyivät 21. lokakuuta 2017 Vilpasta vastaan. Runkosarjan päätösottelussaan hän teki kautensa toisen tupla-tuplan. Giles ei Aamulehden arvion mukaan ollut Pyrinnössä enää edellisten Korisliiga-kausiensa tasolla mutta toi joukkueeseen kokemuksellaan rauhallisuutta. Pyrintö eteni runkosarjasta pudotuspeleihin joissa hävisi heti puolivälierissä lopulta mestaruuden voittaneelle Karhulle.

Pelityyli ja ominaisuudet

Giles tunnettiin tasaisen varmana pelaajana: hänen uransa keskiarvot vaihtelivat tyypillisesti 13-16 pisteen ja 7-9 levypallon välillä. Senttereille tyypillisesti Giles oli kahden pisteen heitoissaan tarkka ja fyysisesti voimakas puolustaja. Tasonsa ja tasaisuutensa vuoksi Giles oli valmentaja Sami Toiviaisen mukaan Korisliiga-urallaan sarjan arvostetuimpia korinaluspelaajia. Eurobasket.comin mukaan Gilesin syliväli oli kymmenisen senttimetriä tämän pituutta suurempi.
Shyam Dhakal

Shyam Kumar-Dhakal (s. 7. syyskuuta 1981) on nepalilainen alppihiihtäjä. Hän osallistui Val d'Isèren MM-kisoihin 2009, joissa hän sijoittui pujottelussa 66:nneksi ja suurpujottelussa 83:nneksi.
Tommy Ladnier

Varhaiset vuodet

Tommy Ladnier syntyi 28. toukokuuta 1900 Florencessa, Louisianassa. Hän vietti nuoruutensa New Orleansissa.  Hän oppi jo nuorena soittamaan trumpettia ja aloitti aktiivisen soittamisen jo New Orleansissa asuessaan. Hän sai soittoonsa musiikillisia vaikutteita Bunk Johnsonilta ja King Oliverilta. Vuonna 1917 Ladnier muutti Chicagoon, jossa esiintyi kiertävän orkesterin mukana. Vuonna 1921 hän muutti St. Louisiin, jossa työskenteli Charlie Creathin ja Fate Marablen kanssa.

Musiikillinen ura

Ladnierin varsinainen aktiiviura käynnistyi hänen palattuaan takaisin Chicagoon. Hän teki siellä ensimmäiset levytyksensä soitettuaan syksyllä 1923 jonkin aikaa kornettia Ollie Powersin orkesterissa. Vuonna 1924 Ladnier soitti kornettia Lovie Austinin Blues Serenaders -yhtyeessä ja teki Austinin kanssa joitakin levytyksiä. Vuosina 1924–1925 hän soitti Joe Oliverin orkesterissa.
Vuonna 1925 Ladnier matkusti kiertueelle Eurooppaan, jossa esiintyi Sam Woodingin kanssa. Seuraavana vuonna hän palasi takaisin New Yorkiin ja liittyi Fletcher Hendersonin orkesteriin, jossa toimi ykköstrumpetistina. Vuonna 1928 Ladnier matkusti Woodingin kanssa toista kertaa Eurooppaan ja hän viipyi kiertueella vuoteen 1929. Palattuaan takaisin Yhdysvaltoihin hän soitti vuonna 1930 Benny Peytonin ja Noble Sisslen orkestereissa.
Vuonna 1932 Ladnier johti yhdessä Sidney Bechet’n kanssa The New Orleans Feetwarmers –nimistä orkesteria. Orkesteri myös levytti kyseisenä aikana. Taloudellinen lamakausi kuitenkin johti orkesterin toiminnan päättymiseen. Ladnier vetäytyi tämän jälkeen muutaman vuoden ajaksi pois musiikkialalta. Hänellä oli vuosina 1933–1934 oma vaatetusliikkeensä New Yorkissa, mutta se ei osoittautunut kannattavaksi. Vuosina 1935–1937 Ladnier johti omia orkestereitaan ja esiintyi pääasiassa paikallisesti New Jerseyn ja Connecticutin alueella. Tuona aikana hänet käytännössä unohdettiin lähes kokonaan.
Ladnier löydettiin uudestaan vasta vuonna 1938. Saman vuoden lopulla hän teki viimeiset levytyksensä Sidney Bechet’n ja Mezz Mezzrowin kanssa. Hän kuoli sydänkohtaukseen 4. kesäkuuta 1939 Genevassa, New Yorkissa. Hänet haudattiin Frederick Douglass Memorial Parkin hautausmaalle, Richmondiin, New Yorkiin.
Tähti on syntynyt (vuoden 1954 elokuva)

Juoni

Alkoholisoitunut elokuvatähti auttaa nuoren näyttelijää pääsemään uran alkuun. He menevät naimisiin, mutta mies ei pysty hyväksymään vaimonsa nousu tähdeksi, kun samalla hänen oma uransa hiipuu yhä enemmän ja enemmän kasvavan alkoholin käytön takia. Vaimo päättää luopua urastaan, jotta voisi auttaa miestään. Mies ei voi kuitenkaan hyväksyä sitä vaan tekee itsemurhan. Murheen murtama vaimo aikoo ensin luopua urastaan mutta jatkaa kuitenkin kunnioittaakseen miehensä muistoa.

Elokuvan pituus

Elokuvan ensi-iltaversio oli 181 minuuttia pitkä. Ensi-illan jälkeen Warner Bros. poisti 27 minuuttia (muun muassa musiikkinumero ”Here what's I'm here for” ja kohtaukset, joissa James Mason kosii Judy Garlandia). Vuonna 1983 restauroitu versio on alkuperäisen elokuvan pituinen, mutta vain ääniraidaltaan. Osa kuvatusta filmistä on kadonnut. Kaikki säilynyt filmimateriaali on 176 minuuttia kestävässä versiossa.
Holsteininhevonen

Ominaisuudet

Holsteininhevonen on tyypiltään kevyt lämminverinen. Säkäkorkeudeltaan se on noin 160–170 cm ja väriltään yleensä yksivärinen: yleisin väri on ruunikko, mutta myös esimerkiksi mustia ja kimoja esiintyy. Holsteininhevosta käytetään lähinnä ratsuna ja vaunuhevosena. Holsteininhevoset ovat yleensä hyviä hyppääjiä ja niillä on hyvä laukka. Tunnettu ori Landgraf I symboloi uutta urheilukäyttöön jalostettua holsteininhevosta.

Historia

Rotu on peräisin noin 1200-luvulta, jolloin munkit kasvattivat holsteininhevosta. Holsteininhevonen toimi aluksi sotaratsuna. 1500–1800-luvulla holsteininhevosia vietiin paljon kaikkialle Eurooppaan. Sodat ja teollistuminen vähensivät holsteinhevosten määrää, ja vuonna 1960 jäljellä oli vain 1280 yksilöä. Kanta elpyi, kun holsteininhevosta alettiin risteyttää täysiverioriiden kanssa. Rotu on edelleen varsinkin muihin saksalaisiin puoliverirotuihin verrattuna harvalukuinen, mutta hevosten laatu on ensiluokkainen.

Käyttö

Holsteininhevonen on menestyksekäs kilparatsu, jolla kilpaillaan olympia- ja maailmanmestaruustasolla muun muassa kenttäratsastuksessa, esteratsastuksessa ja valjakkoajossa. Rodun suosiota ratsastusurheilussa kuvaa sitä, että 70 prosenttia vuoden 1984 olympialaisissa kilpailleista hevosista oli holsteininhevosia.
Shinigami

Shinigami (jap. 死神, kuoleman jumala tai kuolonhenki) on kuoleman henkilöitymä Japanin kulttuurissa. On epäselvää, miten käsite ilmaantui Japaniin; mahdollisesti Kiinasta, jonka kulttuurissa on useita psykopompos-tyyppisiä jumaluuksia, tai Euroopasta sengoku-kaudella, jolloin kuolemantanssi oli yleinen teema. Termi esiintyy kahdesti Shinjū Ten no Amijima -näytelmässä, jonka ensi-ilta pidettiin 1721.
Käsitettä voidaan käyttää myös väljästi viittaamaan mihin tahansa kuoleman jumaluuteen, ja kyse on melko uudesta termistä, joka esiintyy harvoin tai ei lainkaan kansanperinteessä eikä liity ainakaan šintolaisuuteen.
Nykyään käsite on saanut suosiota manga- ja animesarjoissa. Näitä ovat esimerkiksi Shinigami no ballad, Bleach, Death Note, Full Moon wo Sagashite, Soul Eater ja Kuroshitsuji.
Rhinopithecus strykeri

Ulkonäkö

R. strykeri on pääväriltään musta, mutta sillä on valkoiset korvatupsut ja parta. Sen huulet ovat ulkonevat. Lajin epätavallisin piirre on ylöspäin kääntyneet sieraimet. Lajin häntä on pitkä, sillä se on 1,4-kertainen muuhun vartaloon verrattuna.

Levinneisyys ja elinympäristö

Lajin arvellaan elävän pienellä, noin 270 neliökilometrin laajuisella alueella Kachinin osavaltiossa Myanmarin koillisosassa. Lajin populaatioksi on arvioitu 260–330 yksilöä. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto ei ole vielä arvioinut lajin uhanalaisuutta, mutta todennäköisesti se on äärimmäisen uhanalainen.
Lajin asuinalue on Mawjoen varrella. Se on eristyksissä muista Rhinopithecus-suvun lajeista, sillä asuinalueiden välissä virtaa kaksi suurta jokea: Mekong ja Salween. Lähin sukulaislaji on Kiinan Yunnanin maakunnasta löytyvä bietinpystynenäapina.

Löytäminen

R. strykeri löydettiin osana Myanmarin kädellisten suojeluohjelmaa vuonna 2010. Tutkijat pääsivät lajin jäljille paikallisilta metsästäjiltä saaduista turkiksista ja kalloista. Metsästäjät raportoivat myös lajista, jonka määritelmä ei sopinut mihinkään tunnettuun nisäkäslajiin. Vaikka laji onkin tieteelle uusi, paikalliset tunsivat sen jo ennestään nimellä mey nwoah, joka tarkoittaa "apinaa, jolla on ylöspäin kääntyneet kasvot".
Löydöstä ilmoitettiin ensimmäisen kerran American Journal of Primatologyssä julkaistussa tutkimuksessa lokakuussa 2010.
Llívia

Historia

Alun perin paikkakunta tunnettiin nimellä Kerre, joka tarkoittaa kivikkoista paikkaa tai vuoriketjua. Myös Kerretania-, Ceretania- ja nykyinen Cerdanya-nimi pohjautuvat Kerre-nimeen. Roomalaiset antoivat alueelle nimen Julia Libica, josta kehittyi sen jälkeen Julia Livia ja lopulta Llívia. Visigootit kutsuivat paikkakuntaa nimellä Castrum Libyae. Muslimeille paikka oli nimeltään Medinet-el-Bab.
Llívian alue oli muinoin osa iberialaisten oppidumia, joka oli Rooman valtakunnan hallinnassa. Se oli antiikin ajoista lähtien Cerdanyan pääkaupunki vuoteen 1117 saakka.
Ranskan kuninkaan Ludvig XI:n armeija tuhosi Llívian linnan vuonna 1479. Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari ja Espanjan kuningas Kaarle V teki Llíviasta kaupungin vuonna 1528.
Vuonna 1659 Pyreneiden rauhassa 33 Cerdanyan kylää luovutettiin Ranskan alaisuuteen. Llíviasta ei kuitenkaan tullut osa Ranskaa, koska Miquel de Salbà väitti sopimuksen koskevan ainoastaan kyliä ja Llívia oli kaupunki (vila). Llíviasta Espanjan Puigcerdàan Ranskan alueen kautta kulkevasta tiestä tehtiin neutraali.