google/wiki40b huggingface dataset:
Puotilan kappeli

Historiaa

Kivirakenteinen kappeli toimi viereisen Puotinkylän kartanon viljamakasiinina valmistumisvuodestaan 1859 alkaen. Kartano siirtyi Helsingin kaupungin omistukseen vuonna 1933 ja liitettiin Helsinkiin vuoden 1946 alueliitoksessa. Helsingin evankelisluterilaiset seurakunnat ostivat viljamakasiinin kaupungilta vuonna 1959 ja se vihittiin kirkoksi vasta toisena pääsiäispäivänä 15. huhtikuuta 1963. Rakennuksen valmistumisvuodesta muistuttaa kiveen hakattu vuosiluku Puotilantielle antavan seinän ylimmässä kivessä. Rakennus on kaksikerroksinen ja siinä on goottilaistyyliset ikkunat. Kappelin nykyiset urut ovat tyyliltään suomalaista varhaisromantiikkaa ja ne valmistuivat vuonna 2005. Uruissa käytetään mekaanista kaksivartista soittokoneistoa. Kappelin vieressä on samanlaisista kivistä rakennettu paikallisten perunakellariksi kutsuma varastorakennus, joka nykyisin on Vartiokylän seurakunnan kerhotila.
Kansantarinan mukaan amiraali Carl Olof Cronstedt piileskeli viljamakasiinissa Viaporin antautumisen jälkeen, sillä antautumisen jälkeen hän oli pahasti epäsuosiossa. Cronstedt on syntynyt Puotinkylän kartanossa, jonka hänen isänsä omisti tuolloin. Tarina ei kuitenkaan pitäne paikkaansa, koska makasiini valmistui vasta kymmeniä vuosia Cronstedtin kuoleman jälkeen.
Kappeliksi vanha makasiini muutettiin 1960-luvun alussa. Kirkoksi rakennus vihittiin 15. huhtikuuta 1963. Suunnittelija oli arkkitehti Tarja Salmio-Toiviainen. Kappeli on yksi Helsingin ja Suomen suosituimmista vihkikirkoista. Kappelissa on 155 istumapaikkaa. 
Alttarilla on Eino Räsäsen käsialaa oleva veistos Ristiinnaulittu ja kuori-ikkunassa Tarja-Salmio-Toiviaisen tekemä lasimaalaus Pääsiäisaamu
Finlandia Records

Finlandia Recordsin johto

Finlandia Recordsin ensimmäinen tuotantopäällikkö ja taiteellinen johtaja Jaakko Borg (1927–2005) loi visiollaan ja huolellisuudellaan oloissamme ainutlaatuisen, kansainväliset mittapuut täyttävän, ulkoisesti yhtenäisen ja tyylikkään levyjulkaisusarjan. Jaakko Borg jatkoi levymerkin tuotantopäällikkönä aina 1980-luvun lopulle saakka. Borgille myönnettiin valtion säveltaidepalkinto vuonna 1985, Suomen Leijonan ritarimerkki vuonna 1987, Sibelius-mitali vuonna 1988 sekä levytuottajien kunniapalkinto Kultainen Emma vuonna 1997.
Finlandia Recordsin tuotantopäällikkönä jatkoi Jaakko Borgin jälkeen joulukuusta 1990 aina kevääseen 2004 asti Jari Tiessalo. Jari Tiessalo (s. 1962) oli tullut Fazer Musiikin palvelukseen vuonna 1981 ja luotsasi levymerkin laajenemista ja kansainvälistymistä sen Warner-vuosien aikana aina säännöllisen julkaisutoiminnan päättymiseen saakka.

Finlandia uusien siipien alla

Vuonna 1989 pörssilistautunut Musiikki-Fazer myytiin Time Warnerille vuonna 1993, jonka jälkeen 30.11.1994 se sulautui Warner Music Finlandiin. Tämän jälkeen Finlandia Records jäi moniksi vuosiksi osaksi kotimaista emoyhtiötään Fazer Recordsia ja samalla osaksi Warner Classicsin ulkomaista levymerkkiryhmää (Finlandia, Erato, Teldec, Nonesuch). Finlandia Records olikin pitkään yksi Fazer/Warner-kaupan hyötyjistä: levytettävä ohjelmisto ja merkille levyttävät taiteilijat kansainvälistyivät, ja pääseminen Warnerin maailmanlaajuiseen jakeluverkostoon hyödytti niin taiteilijoita kuin levyjen myyntiäkin. Samalla toisaalta kaupalliset paineet, toisaalta Lontoon pääkonttorin toiveet taiteellisiin seikkoihin saivat aikaan sen, että monien silmissä – etenkin Suomessa – levymerkin asema suomalaisen klassisen musiikin lippulaivana himmeni.
Warnerin levypuolen omistus siirtyi ulkomailla loppuvuodesta 2003 yksityiselle sijoittajakonsortiolle. Tämän seurauksena keväällä 2004 Finlandia Recordsin lähes 25 vuotta jatkunut säännöllinen ja merkittävä julkaisutoiminta käytännössä loppui kokonaan. Huhtikuussa 2013 levymerkin alla julkaistiin lähes 10 vuoden tauon jälkeen Ylioppilaskunnan Laulajien (YL) uusi kokonaislevytys Toivo Kuulan mieskuorolauluista.
Rail Baltica

Taustaa

Suurhankkeen taustalla on vuosien 1991, 1994 ja 1997 yleiseurooppalaisissa liikennekonferensseissa esitetyt ajatukset Baltian rataverkkojen kehittämisestä ja liittämisestä Euroopan yhteisön liikennejärjestelmään ja -käytäviin.  Jo vuonna 1997 hahmoteltiin eurooppalaisen raideliikenteen liikennekäytävä 1:tä, joka alkaisi Viron Tallinnasta, kulkisi Latvian  Riian ja Liettuan  Kaunasin kautta Puolan Białystokiin ja edelleen Varsovaan. Vuonna 2004 EU:n liikennekomissaari Karel Van Miertin johdolla Rail Baltica -ratayhteys nostettiin EU:n prioriteettiprojektiksi numero 27 . Euroopan laajuisen liikenneverkon toimeenpanoviraston (TEN-T EA) perustamisen myötä hankkeen valvonta ja seurantavastuu selkeytyi.

Kustannukset

Vuonna 2008 Rail Baltica -hankkeen kokonaisbudjetiksi arvioitiin lähes 3,2 miljardia euroa. Tästä aikavälin 2007–2013 investoinneiksi arvioitiin 1,556 miljardia ja vuosien 2014–2020 osuudeksi 1,592 miljardia euroa.  Hankkeen kohtaloa epäiltiin vuonna 2010.

Puolan-osuus

Puolan-osuuden uudistaminen ei ole vielä alkanut.

Rail Baltica I

Ensimmäinen osa Rail Balticasta Puolan–Liettuan rajalta Mockaista Šeštokaihin ja edelleen Kaunasiin otettiin käyttöön lokakuussa 2015. Yhteys on pituudeltaan 119 kilometriä. Hankkeen kustannukset olivat 380 miljoonaa euroa.

Rail Baltica II

Latvia, Liettua ja Viro sopivat lokakuussa 2014 Kaunas–Tallinna-yhteyden rakentamisesta ja yhteistyöyhtiön perustamisesta. RB Rail -yhtiön tehtävänä on hankkeen kehitystyö, koordinointi ja markkinointi. Maakohtaiset projektiyhtiöt, Rail Baltica Statyba Liettuassa, Eiropas Dzelzcela Linijas Latviassa ja Rail Baltic Estonia Virossa, omistavat kolmanneksen RB Railista.
Rautatien pituus on arviolta 728 kilometriä. Hankkeen alustava kustannusarvio on 3,7 mrd. euroa. Kukin valtio rahoittaa rakennushankkeen alueellaan. EU:n tuki hankkeelle on jopa 85 prosenttia. Varsinainen rakennustyö on tarkoitus aloittaa vuonna 2020 ja saada loppuun vuonna 2024.

Helsinki–Tallinna-yhteys

Liityntä Suomeen, Helsingin Vuosaareen on ajateltu toteuttaa ainakin aluksi meriteitse, vaikka visiointia ja keskustelua on käyty ja myös esitutkimuksia laadittu EU:n hanke- ja työllistämisrahojen hakemisen yhteydessä myös Suomenlahden alittavan tunnelin rakentamisesta . Suunnitelmassa tunnelin pituudeksi on arvioitu Tallinnasta Helsinkiin 83 km tai Porkkalaan 67 km. Vuonna 2010 tunnelin kustannuksiksi arvioitiin 6–7 miljardia euroa, mutta vuonna 2015 esitetyn esiselvityksen mukaan 9–13 miljardia. Suuret laivavarustamot ovat pyrkineet vastustamaan tunnelihanketta, joka voisi merkitä heidän liiketoimintansa kannalta merkittävän tavara- ja kassavirran siirtymistä tunneliin.
Viron puolustusvoimat

Historiaa

Huhtikuussa 1917 Venäjä pääesikunta määräsi virolaiset sotilaat palvelemaan oman maansa puolustuksessa. Ensimmäinen kansallinen virolainen sotilasyksikkö muodostettiin 20. toukokuuta 1917 jolloin Venäjän sotaministeri antoi virallisti 1. Virolaisen rykmentin. Eversti Aleksander Tõnisson otti yksikön komentoonsa. Se koostui 32 upseerista ja 3 372 sotilaasta. Yksikkö siirrettiin Rakvereen jossa se saavutti lopullisen kokonsa 118 upseerillaan ja 10 151 sotilaansa. Olemassaolonsa aikana siinä ehti palvella 216 upseeria ja 11 538 sotilasta. Viron julistauduttua itsenäiseksi 24. helmikuuta 1918, Viron asevoimat perustettiin 16. marraskuuta 1918, pian ensimmäisen maailmansodan päättymisen jälkeen.
Itsenäisen Viron tasavallan kohtaloksi oli joutua Saksan ja Neuvostoliiton solmiman Molotov–Ribbentrop-sopimuksen ja sen salaisen lisäpöytäkirjan kohteeksi. Osapuolet jakoivat keskenään koko itäisen Euroopan. Viron hallitus oli pakotettu hyväksymään maaperällään neuvostoliittolaisten sotilastukikohdat ja niiden mukana 25 000 sotilasta. Neuvostoliiton Itämeren laivasto saartoi Viron 12. kesäkuuta 1940. Verenvuodatusta välttääkseen Viron hallitus päätti 17. kesäkuuta ettei se ryhdy vastarintaan. Viron täydellinen miehitys saatettiin loppuun 21. kesäkuuta mennessä. Viron puolustusvoimat riisuttiin aseista heinäkuun aikana. Ainoastaan yksi pataljoona Tallinnassa jatkoi vastarintaa.

Nykytilanne

Viron puolustusvoimat perustettiin uudelleen 3. syyskuuta 1991 maan saadessa itsenäisyytensä takaisin. Virossa on asevelvollisuus. Varusmiespalveluksen pituus on kahdeksan tai 11 kuukautta, ja reserviläiset kutsutaan kertausharjoituksiin viiden vuoden välein. Viime vuosina asepalveluksen on suorittanut 30–36 % miespuolisesta ikäluokasta. Naisilla on ollut mahdollisuus suorittaa vapaaehtoinen asepalvelus vuodesta 2013 lähtien.
Viron puolustusvoimien oman ilmoituksen mukaan Viron puolustusvoimien nykyinen rauhanaikainen vahvuus on 6 000 henkeä, joista noin puolet on kantahenkilökuntaa. Suunniteltu sodanaikainen vahvuus on 60 000 henkeä.
Kadmiumnitraatti

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kadmiumnitraatti on valkoisia, neulamaisia ja hygroskooppisia kiteitä. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja ammoniakkiin sekä useisiin polaarisiin liuottimiin kuten etanoliin, asetoniin ja etyyliasetaattiin. Kidevedettömän kadmiumnitraatin lisäksi tunnetaan myös useita kidevedellisiä muotoja, joita ovat dihydraatti (Cd(NO₃)₂·2H₂O, stabiili 48,7–56,8 °C:n lämpötilassa), tetrahydraatti (Cd(NO₃)₂·4H₂O, stabiili 3,5–48,7 °C:n lämpötilassa) ja nonahydraatti (Cd(NO₃)₂·9H₂O, stabiili -16–3,5 °C:n lämpötilassa).
Karl Lindberg (jääkäri)

Karl Evert Ehrnfrid Lindberg (15. toukokuuta 1897 Hanko – 11. tammikuuta 1940) oli suomalainen jääkärimajuri ja apulaisjohtaja. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä joukkueenjohtajana. Hän menehtyi lopulta talvisodan aikana työskennellessään esikuntatehtävissä III Armeijakunnassa.

Perhe ja opinnot

Lindbergin vanhemmat olivat rakennusmestari Karl Sigfrid Lindberg ja Erika Sofia Boström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Käthie May Wolffin kanssa.
Lindberg kävi kuusi luokkaa Hangon ruotsalaista yhteiskoulua ja yhden lukukauden Helsingin merikoulua vuonna 1915. Hän suoritti taktiikan soveltamiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuosina 1925 ja 1927.

Jääkärikausi

Lindberg liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 10. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).

Suomen sisällissota

Lindberg astui Suomen armeijan palvelukseen vänrikiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.
Rohkunborrin kansallispuisto

Rohkunborrin kansallispuisto on kansallispuisto Tromssan läänin alueella Pohjois-Norjassa. Kansallispuisto perustettiin vuonna 2011 ja sen pinta-ala on 556 km².
Valtaistuinpeli

Juoni

Starkin suvun pään, lordi Eddard "Ned" Starkin luo Talvivaaraan saapuu Seitsemän kuningaskunnan kuningas Robert Baratheon. Baratheon tarjoaa Eddardille Kuninkaankouran virkaa, koska aikaisempi Koura lordi Jon Arryn on kuollut. Eddard ottaa tarjouksen vastahakoisesti vastaan ja lähtee pääkaupunki Kuninkaansatamaan lapsiensa Aryan ja Sansan kanssa.
Eddard saa Kuninkaansatamassa selville, että kuninkaan poika Joffrey Baratheon on todellisuudessa kuningatar Cersei Lannisterin ja hänen veljensä Jaime Lannisterin sukurutsassa syntynyt äpärä. Eddard paljastaa Cerseille saaneensa asian selville. Robert Baratheon kuolee villisian metsästyksessä ja Eddard teloitetaan maanpetturuudesta, kun hän vastustaa Joffreyn nimitystä kuninkaaksi.

Vastaanotto

Vesa Sisättö kirjoitti Helsingin Sanomien arvostelussa, että vaikka kirjan aineksissa ei ole mitään kovin omaperäistä, se nousee lajissaan keskitason yläpuolelle ja on ”hyvää, mieltä kiehtovaa ja älykästä viihdettä”. Useimmat henkilöt on hahmoteltu muutaman vahvan ominaisuuden kautta, mutta he herättävät silti tunteita.
Keijo Nevaranta

Keijo Nevaranta (s. 18. marraskuuta 1957 Nurmijärvi) on suomalainen runoilija ja kuvataiteilija. 
Nevaranta opiskeli Oriveden opiston kirjoittajalinjalla vuonna 1986 ja Kemin taidekoulussa 1993–1997. Hän työskenteli 1980–1990-luvuilla myös toimittajana Pohjanmaan Kansassa ja freelancerina Pohjolan Työssä. Nevarannan esikoisteos on vuonna 1982 omakustanteena julkaistu runokokoelma Lintujen silmissä kivien kylmyys. 
Vuonna 1998 valmistui Kemiin Nevarannan suunnittelema veiston StoneAge, joka on punagraniitista tehty Stonehengen nykyisten pääkivien toisinto mittakaavassa 1:2. Nevarannan teoksia on myös Kemin taidemuseon kokoelmissa. Hän on saanut Kemin kaupungin taidepalkinnon vuonna 1998 ja toisen palkinnon tv-käsikirjoituskilpailussa 1994. Sevettijärven kolttia käsittelevä ohjelma esitettiin MTV3-kanavalla vuotta myöhemmin.
Vuonna 2016 Nevaranta perusti silloiselle asuinpaikkakunnalleen Ylistaroon yhden miehen katupartion rasismia ja suvaitsemattomuutta vastaan äärioikeistolaisen Soldiers of Odin -ryhmän innoittamana.
Harald Teir

Harald Teir (27. lokakuuta 1914 Lapväärtti – 18. helmikuuta 1992) oli patologisen anatomian professori ja syöpätutkija.
Teir oli Helsingin yliopiston patologisen anatomian professori 1955–1977 ja lääketieteellisen tiedekunnan dekaani 1963–1968. Hän oli kansainvälisestikin merkittävä syöpätutkija. Hän tuli tunnetuksi myös tieteen popularisoijana. Hänet tunnettiin myös saunakulttuurin ja suomenruotsalaisen kansankulttuurin edistäjänä ja tukijan.
Keltahemppo

Koko ja ulkonäkö

Keltahemppo on kellertävä 11–12 cm pitkä lintu, joka painaa 10–14 g. Nokka on lyhyt ja tylppä siemensyöjän nokka. Kaikissa puvuissa yläperä keltainen. Siivellä ei ole voimakkaita vaaleita kuviointeja. Koiras on ruumiista kirkkaankeltainen, viiruinen. Keltainen yläperä ja tummat siivet. Naaras ja nuori ovat paljon himmeämpiä, rusehtavanharmaita. Laulu on korkeata viserrystä, muistuttaen hieman vihervarpusen laulua.
Vanhoilla linnuilla on täydellinen sulkasato loppukesällä, nuorilla osittainen, mutta jotkut nuoret saattavat sulkia osan siipisulista ja/tai kaikki pyrstösulat.
Euroopan vanhin rengastettu keltahemppo on ollut espanjalainen vähintään 7 vuoden 3 kuukauden ikäinen yksilö.

Levinneisyys

Keltahemppo pesii Keski- ja Etelä-Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa. Euroopan populaation koko on 10–14 miljoonaa paria eli 17–40 miljoonaa yksilöä. Pohjoisimmat pesijät talvehtivat etelämpänä. Suomessa vuosittainen satunnaisharhailija, muutamia pesintöjäkin on varmistettu.

Elinympäristö

Viihtyy erilaisissa havupuita kasvavissa ympäristöissä, kuten puistoissa, pihoilla ja vuorenrinteillä.

Lisääntyminen

Keltahemppo tekee pesän havu- tai sitruspuuhun ja munii siihen 3–5 munaa. Naaras hautoo noin 12 päivää. Poikaset lähtevät pesästä 13–17 päivän ikäisinä. Pesii tavallisesti kahdesti kesässä. Sukukypsä 1–vuotiaana.

Ravinto

Keltahemppo syö siemeniä, pesimäkaudella myös hyönteisiä.
Lauseke (kielitiede)

Lauseke on kielitieteessä yhdestä tai useammasta, yleensä peräkkäisestä sanasta koostuva lauseen rakenneosa, joka käyttäytyy ja liikkuu lauseessa yhtenä kokonaisuutena. Lausekkeen sisällä yksi sanoista on pääsana, jonka ympärille lausekkeen sisäinen hierarkia rakentuu. Tälle pääsanalle on tyypillistä, että sitä ei voi poistaa lauseesta vahingoittamatta sen rakennetta ja se voi myös edustaa lauseketta yksinäänkin, mikäli lauserakenteita halutaan yksinkertaistaa. Tyypillisiä pääsanoja ovat verbit ja substantiivit. Kun pääsanaa tarkastellaan edustusmerkityksessä lauseen tasolla, puhutaan edussanasta. Termillä ’pääsana’ puolestaan on hierarkkisuutta ja viittaussuhteita korostava vivahde. Käytännössä pääsana ja edussana ovat usein sama sana, mutta näkökulma vaihtuu termin mukaan.

Lauseketyypit

Lausekkeet jaetaan karkeasti substantiivi-, adjektiivi-, adverbi- ja verbilausekkeisiin sen mukaan, minkä sanaluokan sana lausekkeen pääsana on. Pääsanan sanaluokka sanelee myös sen, minä lauseenjäsenenä kyseinen lauseke voi toimia. Kaikki luokat jakaantuvat alaluokkiin semanttisten sekä syntaktisten ominaisuuksiensa perusteella.
C/o

c/o on postiliikenteessä käytettävä merkintä, jolla ilmoitetaan postille, mihin osoitteeseen postilähetys on toimitettava, jotta se tavoittaa oikean vastaanottajan silloin, kun vastaanottajalla ei ole omaa postiosoitetta paikassa, johon hän haluaa lähetyksen toimitettavan. Merkintä on peräisin englannin kielen ilmauksesta care of, ja sen merkitys on ’jonkun luona’ tai ’jonkun huostassa’. Merkinnän alkuperäinen käyttötarkoitus on ollut mahdollistaa postin kulku alivuokralaiselle silloin, kun tällä ei ole ollut omaa postiosoitetta.
Esimerkiksi Marja Hämäläiselle tarkoitettu postilähetys varustetaan seuraavanlaisilla vastaanottajatiedoilla silloin, kun se lähetetään Annikki Aallon osoitteeseen:
Marja Hämäläinen
c/o Annikki Aalto
Pökkelökuja 17 D 5
00100 HELSINKI
Unicode-merkistössä c/o-merkinnällä on oma symboli ℅ (U+2105). Latexissa se voidaan tuottaa nicefrac-paketin avulla koodilla \nicefrac{c}{o}.
Avaruusasema

Avaruusasema on keinotekoinen rakennekokonaisuus, joka antaa ihmiselle mahdollisuuden asua avaruudessa. Avaruusaseman keksi venäläinen Konstantin Tsiolkovski 1920-luvun alussa. Avaruusasemassa on useasti monia osia ja se koostuu moduuleista.
Tähän mennessä rakennetut avaruusasemat ovat sijainneet Maan matalilla kiertoradoilla eli 200–400 kilometriä merenpinnasta. Toistaiseksi yksittäinen avaruuslentäjä on voinut asua avaruusasemalla enintään alle 2 vuotta kerrallaan.
Avaruusasemilla ei ole suurta työntövoimaa tuottavia raketteja, mutta useita pienempiä raketteja aluksen ratakorkeuden ja asennon säätämiseen tarvittaessa. Avaruusasemat ovat suurimpia ihmisen rakentamista avaruusaluksista.

Fiktio ja tiede

Elokuvissa on 1920-luvulta lähtien ja televisiosarjoissa 1950-luvulta lähtien tullut tunnetuksi suuri joukko kuvitteellisia avaruusasemia, kirjallisuudessa jo 1800-luvun jälkipuolella. 
Venäläinen tutkija Konstantin Tsiolkovski laati ensimmäisen tieteellis-teknisen kuvauksen avaruusasemasta 1800-luvun lopulla.
HMS Rigel (1910)

Palvelus

Alus luokiteltiin 1928 yhteysveneeksi runkonumerolla V48, jolloin sen torpedoaseistus korvattiin miinanraivauskalustolla. Alus poistettiin palveluksesta 24. maaliskuuta 1944 ja se romutettiin 1949.
Akira Yoshino

Ura

Yoshino opiskeli kemiaa Kioton yliopistossa ja valmistui sieltä maisteriksi vuonna 1972. Tohtoriksi hän väitteli Osakan yliopistosta vuonna 2005. Heti valmistumisensa jälkeen Yoshino aloitti tutkijana Asahi kaseilla. Hänen tutkimuksensa kohteena olivat sähköäjohtavat polymeerit ja aluksi erityisesti polyasetyleeni, jota hän tutki anodimateriaalina. Myöhemmin hän siirsi tutkimuksensa kohteen hiilipohjaisiin materiaaleihin kuten hiilikuituihin ja lämpökäsiteltyyn koksiin. Aikaisempien litiumioniakkujen ongelmana oli, että ne vaativat anodikseen räjähdysherkkää litiumia. Yoshino keksi tutkia koksipohjaisia materiaaleja anodeina, ja katodiksi hän valitsi Goodenoughin kehittämän litiumkobolttioksidin. Yhdistelmä tuotti suurehkon jännitteen ja oli litiumanodeja turvallisempi. Ensimmäiset litiumioniakut tulivat markkinoille vuonna 1991 ja perustuivat Goodenoughin ja Yoshinon kehittämiin materiaaleihin.
Yoshino on toiminut professorina Meijo-yliopistosa Nagoyassa vuodesta 2017 alkaen.

Tunnustukset

Yoshino on saanut litiumioniakkututkimuksistaan useita tunnustuksia esimerkiksi Charles Stark Draper Prize-palkinnon vuonna 2014 ja Japani-palkinnon vuonna 2018.
Júlio César (jalkapalloilija, 1979)

Ura

Júlio César aloitti uransa Flamengossa, jossa hän pelasi kuusi vuotta. Talvella 2005 hän siirtyi Interiin ja lunasti nopeasti paikkansa ykkösmaalivahtina, mutta myöhemmin menetti paikkansa Francesco Toldolle, joka jo aiemmin oli joukkueen ykkösmaalivahti. Hän allekirjoitti neljän vuoden sopimuksen Queens Park Rangersin kanssa 29. elokuuta 2012. César jäi lontoolaisjoukkueessa kuitenkin statistin rooliin ja siirtyi lainalle Toronto FC:hen saadakseen peliaikaa tulevia MM-kisoja silmällä pitäen. MM-kisojen jälkeen César siirtyi Portugalin pääsarjan Benficaan kahden vuoden sopimuksella.
Keväällä 2018 César palasi kasvattajaseuraansa Flamengoon, jossa hän lopetti uransa.

Maajoukkueura

Brasilian jalkapallomaajoukkueessa Júlio César pelasi ensimmäisen kerran 8. heinäkuuta 2004 Chileä vastaan. Vuoden 2006 MM-kisoissa hän oli Brasilian joukkueen varamaalivahti. Júlio César edusti Brasiliaa 87 maaottelussa, lopettaen maajoukkueuransa pettymykseen päättyneisiin MM-kotikisoihin.

Yksityiselämä

Hän on naimisissa brasilialaisen näyttelijä/malli Suzana Wernerin kanssa, joka oli 1990-luvulla Ronaldon kihlattu.
Martti J. Ekblom

Martti Johannes Ekblom (19. maaliskuuta 1898 Pori – 20. kesäkuuta 1962 Pori) oli suomalainen kunnallispoliitikko, joka toimi Porin kaupunginjohtajana vuodesta 1947 lähtien kuolemaansa saakka. Porin kaupunginvaltuustoon hän kuului sosialidemokraattien edustajana vuodet 1926–1946 ja toimi myös sen puheenjohtajana 1941–1946. Koulutukseltaan Ekblom oli sähköasentaja.

Elämä

Porin teollisuuskoulusta valmistunut Ekblom työskenteli Porin sähkölaitoksella vuodesta 1917 lähtien ja liittyi ammattiosastoon samana keväänä. Marraskuun 1917 yleislakon aikana hän liittyi Verner Forstenin johtamaan Porin työväen järjestyskaartiin ja sisällissodan sytyttyä Porin punakaartiin helmikuussa 1918. Ekblom ei kuitenkaan osallistunut taisteluihin, vaan työskenteli punakaartissa puhelinasentajana. Punaisten vetäydyttyä Porista 13. huhtikuuta Ekblom osallistui kuulustelupöytäkirjojen mukaan pakomatkan aikana Harjavallan sillan ja Pahakosken rautatiesillan räjäytyksiin. Hän jäi lopulta saksalaisten vangiksi Hollolassa 1. toukokuuta ja toimitettiin Hämeenlinnan vankileirille. Ekblom sai kolmen vuoden kuritushuonerangaistuksen valtiopetoksesta, mutta vapautui yleisen armahduksen myötä. 
Vapautumisensa jälkeen Ekblom työskenteli sähkölaitoksella, ja vuonna 1926 hänet valittiin ensimmäistä kertaa Porin kaupunginvaltuustoon. Vuonna 1941 hänestä tuli Porin kaupungin puhelinlaitoksen käyttöpäällikkö. Kaupunginjohtajana Ekblom aloitti vuoden 1947 alussa ja sai kaupunkineuvoksen arvonimen 1958. Hän toimi myös muun muassa Suomen Satamaliiton puheenjohtajana.
Kaupunginjohtajana toimiessaan Ekblom tunnettiin Porin liikenneyhteyksien ja erityisesti Porin sataman kehittäjänä. Vuonna 1972 Mäntyluodon satamassa otettiin käyttöön Suomen suurin satamanosturi, joka nimettiin hänen mukaansa ”Masaksi”. Ekblom kuoli kesken virkakautensa kesällä 1962, jolloin virkaatekeväksi kaupunginjohtajaksi tuli kaupunginvaltuuston puheenjohtaja päätoimittaja Vilho Rantanen. Hänet on haudattu Poriin Käppärän hautausmaalle.
Kvartsiitti

Kvartsiitti on metamorfoitumalla eli Maan kuoressa kovassa paineessa ja kuumuudessa pääasiassa kvartsihiekkakivestä syntynyt kivilaji, jossa alkuperäinen, hiekkakivelle ominainen kerrosrakenne on usein säilynyt. 
Kvartsiitti voi olla myös voimakkaasti liuskeista. Väriltään se voi olla vaalea, harmaa, punertava tai vihertävä. Suomen kallioperässä kvartsiitti on varsin yleinen kivilaji, ja monet Keski-Lapin tuntureista koostuvat kvartsiitista. Joillakin alueilla, mm. Pohjois-Savon joillakin vaaroilla, sitä esiintyy myös puhtaana ortokvartsiittina. Kauniin näkönsä ja puhtautensa vuoksi kvartsiitti on suosittu rakennusaineena, erityisesti verhouskivenä.
Dragon Ball Z: Bardock – The Father of Goku

Dragon Ball Z: Bardock – The Father of Goku on Dragon Ball Z -elokuva, joka kertoo Son Gokun isän Bardocin taistelusta Friezaa ja hänen joukkojansa vastaan.

Juoni

Bardockin paras ystävä Tora ja muut Bardockin joukosta kuolevat Friezan eliitin yllätyshyökkäyksessä. Bardock menehtyy Friezan tekemään Death Balliin, Bardock tuhoaa eliitin, joka ei edes hätkähtynyt Bardockin tekemästä Final Spirit Cannonista. Hän saa taistelussa kyvyn nähdä tulevaisuuteen, jota hän yrittää muuttaa, jottei Goku joutuisi taistelemaan Friezaa vastaan.
R142

Kuulutukset

R142 junat olivat New Yorkin metron ensimmäiset junat, joissa kuulutettiin äänitetyt kuulutukset. Kuulutuksessa ilmoitetaan seuraavan pysäkin nimi ja sitä seuraavan aseman nimi ja vaihtomahdollisuudet. Ennen ovien sulkemista kuuluu varoitusääni.