google/wiki40b huggingface dataset:
Ein Kerem

Ein Kerem (hepr. ‏עין כרם‎, arab. عين كارم‎) on Jerusalemin kaupunginosa. Kristillisen perimätiedon mukaan Johannes Kastaja syntyi Ein Keremissa, minkä vuoksi se on suosittu pyhiinvaelluskohde.
Vuonna 1961 Ein Keremiin perustettiin Hadassahin yliopistollinen sairaala ja sinne siirrettiin heprealaisen yliopiston lääketieteellinen tiedekunta.
Ethiopian Airlines

Historia

Ethiopian Airlinesin perustivat 30. joulukuuta 1945 keisari Haile Selassie ja lentoyhtiö TWA (Trans World Airlines). Toiminta aloitettiin 8. huhtikuuta 1946 Douglas DC-3 -potkurikoneella Addis Abeban ja Kairon välisellä viikoittaisella vuorolla. Pitkänmatkan lennot Frankfurtiin alkoivat vuonna 1958, ja ensimmäiset suihkukonevuorot aloitettiin tammikuussa 1963 Addis Abebasta Nairobiin. Ethiopian Airlines muutti yhtiömuotonsa ja nimensä nykyiseksi vuonna 1965. Yhtiö on kokonaisuudessaan Etiopian valtion omistama ja työllistää 4 700 henkilöä (maaliskuu 2007). Alkutaipaleellaan yhtiö käytti lähes yksinomaan Amerikasta palkattua henkilökuntaa, mutta vuodesta 1971 yhtiön koko henkilökunta on ollut etiopialaista. Vuonna 1998 yhtiö aloitti Atlantin yli lennettävät vuorot. Ethiopian Airlines on saanut tunnustusta englantilaiselta The Economist -lehdeltä, ja vuonna 2000 etiopianisti Paul B. Henze nimesi yhtiön olevan "yksi luotettavimmista ja eniten tuottavista lentoyhtiöista kehitysmaissa".
Mohamed Amin julkaisi kirjoituksiaan lentoyhtiön julkaisussa ennen kuolemaansa Ethiopian Airlinesin lennon 961 kaappauksessa vuonna 1996.

Onnettomuudet

Vuoden 1970 jälkeen Ethiopian Airlinella on ollut neljä vakavaa onnettomuutta.
15. syyskuuta 1988 Ethiopian Airlinesin lennon numero 604 Boeing 737:n noustessa lentoon Bahir Darista Etiopiasta sen molemmat moottorit imaisivat useita lintuja sisäänsä. Toinen moottoreista lakkasi toimimasta täydellä teholla, samoin toinen koneen yrittäessä tehdä pakkolaskua takaisin Bahir Dariin. Onnettomuudessa kuoli 31 koneen 105 matkustajasta
23. marraskuuta 1996 kolme konekaapparia otti komennon pian lentoonlähdön jälkeen Ethiopian Airlinesin lento numero 961:n Boeing 767:ssä. Kone oli matkalla reitillä Addis Abeba–Nairobi–Brazzaville–Lagos–Abidjan. Konekaapparit komensivat kapteenin lentämään koneen Australiaan. Kaappaajat eivät uskoneet kapteenia, ettei koneessa ollut tarpeeksi polttoainetta Australiaan saakka. Kapteeni ja lennonjohto yrittivät neuvotella kaappareiden kanssa laskeutumisesta Mombasaan tankkausta varten. Kun tämä epäonnistui, kapteeni otti kurssin pitkin Afrikan itärannikkoa. Lähestyttäessä Moronia Komoreilla yksi koneen moottoreista sammui polttoaineen loppumisen vuoksi, ja yritettäessä laskeutumista toinenkin moottori sammui. Kone putosi mereen 500 metrin päässä rannasta. 175 matkustajasta kuoli 123. Mereen syöksyssä kuolivat myös kaikki kaapparit. Lentäjät selvisivät hengissä.
25. tammikuuta 2010 Ethiopian Airlinesin lento 409, Boeing 737-800 (ET-ANB), syöksyi Välimereen pian lähdön jälkeen Rafik Haririn kansainväliseltä lentoasemalta Beirutista Addis Abebaan suuntautuneella lennolla. Lentokoneessa oli 90 matkustajaa ja koneen henkilöstöä. Kaikki koneessa olleet kuolivat.
Yhtiön lennolla 302 Keniaan Nairobiin 10. maaliskuuta 2019 sen Boeing 737 MAX -kone syöksyi pian nousun jälkeen maahan Etiopiassa. Lentokoneessa oli 149 matkustajaa ja 8 miehistön jäsentä. Kaikki koneessa olleet kuolivat.
Likolampi (Kouvola, Valkeala)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Lappalanjärven alueeseen (14.181) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 68,5 metriä mpy.
Sormenjälkitunnistus

Sormenjälkitunnistus on sormenjäljen tunnistamiseen perustuva biometrinen tunnistamisen tapa. Sormenjälkitunnistuksessa tunnistettavaa sormenjälkeä verrataan joko useaan tietokantaan tallennettuun sormenjälkeen tai tietyn henkilön sormenjälkiin.

Käyttö mobiililaitteissa

Sormenjälkitunnistus on ollut yksi 2010-luvun merkittävimpiä innovaatioita älypuhelimissa. Se yleistyi lippulaivapuhelimissa 2010-luvun puolivälissä. Vuonna 2015 PhoneArenan testissä olleista viidestä lippulaivapuhelimista neljässä oli kosketuspohjainen sormenjälkitunnistin, joka avautui nopeimmillaan noin 0,8 sekunnissa. Apple lisäsi tuen sormenjälkitunnistukselle iPhone 5:ssä, iPad Air 2:ssa ja iPad Mini 3:ssa. Tuki sormenjälkitunnistukselle tuli Androidiin Marshmallow-päivityksessä. Applen iPhone 5s -puhelimessaan käyttämä sormenjälkitunnistin ei toimi luotettavasti käyttämällä arpisia tai kostuneita sormenpäitä.

Luotettavuus

Monia sormenjälkitunnistimia voidaan huijata korkealaatuisella sormenjäljestä otetulla lateksikopiolla. Vuonna 2016 joitakin Android-puhelimia saatiin huijattua tulostamalla sormenjälki mustesuihkutulostimella erikoispaperille. Mikrobitti onnistui vuonna 2017 tekemään monen puhelimen sormenjälkitunnistimen avaavan keinosormenjäljen liivatelehdistä, vedestä, grafiittijauheesta ja kaksikomponenttisilikonista.
Sormenjäljen kopioimisen lisäksi sormenjälkitunnistus on onnistuttu ohittamaan ohjelmallisesti. Yhdysvalloissa viranomaisilla on oikeus käyttää epäillyn rikollisen sormenjälkeä laitteen avaamiseen, mutta viranomaiset eivät saa pakottaa epäiltyä paljastamaan vain laitteen omistajalla olevaa PIN-koodia tai salasanaa. Älypuhelimen sormenjälkitunnistin ottaa kuvan useista sormenjäljen osista, ja monesti mitä tahansa niistä voi käyttää tunnistautumiseen. Pienikokoisten sormenjälkitunnistimen antureiden heikon resoluution takia sormenjälkitunnistin ei välttämättä kykene erottamaan kaikkia sormenjälkiä toisistaan ja se saattaa avata laitteen väärällä sormenjäljellä.
Sormenjäljet on perinteisesti kaapattu halutun henkilön näplimistä esineistä, mutta vuonna 2014 tutkija Jan Krissler esitteli pelkästä valokuvasta hankittuja sormenjälkiä. Japanilaistutkija Isao Echizenin johtama ryhmä onnistui vuonna 2017 tekemässään kokeessa hankkimaan kolmen metrin päässä olevan ihmisen sormenjäljet 20 megapikselin järjestelmäkameralla. Sormenjälkitunnistuksen käyttäminen monissa palveluissa tekee siitä arvokkaan tunnistautumiskeinon ja sen varastaminen mahdollistaa identiteettivarkauden. Varastettua sormenjälkeään ei voi vaihtaa.
Pikkuhuitti

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 18-20 cm ja paino 30-70 g. Vanha koiras on alapuolelta kyyhkynharmaa, päältä ruskea ja valkopilkkuinen ja jalkojen välistä valkoraitainen. Vanha naaras on alapuolelta vaalean ruskehtava ja selästä tummemman ruskea. Nuorella pikkuhuitilla on valkopilkullinen ruskea selkä, poikittaisjuovainen vatsa ja vaalea rinta. Koivet ovat vaalean vihertävät. Nokan tyvellä on pieni punainen laikku. Pikkuhuitit ääntelevät pääasiassa öisin.

Levinneisyys

Pikkuhuitti tuli Pohjoismaihin 1980-luvulla. Suomessa niitä pesi säännöllisesti vain Parikkalan Siikalahdella, jossa havainnot vähentyivät ja muuttuivat epäsäännöllisiksi 1990-luvulla. Suomessa laji on kevät- ja kesävieras hyvillä lintujärvillä. Laji talvehtii Afrikassa. Pikkuhuitteja pesii Suomessa nykyään todennäköisesti noin 5-10 paria. Yhtäkään pesintää ei kuitenkaan ole täysin varmistettu.
Pikkuhuitin pesimäalue ulottuu Itä-Euroopasta Luoteis-Kiinaan. Länsi-Euroopassa lajilla on hajaesiintymiä. Euroopassa pesii noin 20 000 paria.

Elinympäristö

Pikkuhuitin pääasiallista elinympäristöä ovat kosteikot, erityisesti järviruo'ikot.

Lisääntyminen

Pikkuhuitti rakentaa pesän mättäälle tai ruokopedille. Naaras munii 7-9 munaa, ja molemmat puolisot hautovat yhteensä 21-23 päivää. Untuvikot ovat muidenkin rantakanojen tapaan mustia.

Ravinto

Pikkuhuitti syö vesihyönteisiä ja hämähäkkejä sekä vesikasveja.
Digital Combat Simulator

Versiohistoria

Ensimmäiset versiot olivat itsenäisiä yhden konetyypin simulaattoreita KA-50 Black Shark ja A-10C Thunderbolt koneille. 
Vuonna 2011 julkaistusta DCS World lähtien koneet liitetään moduuleina samaan laajennettavaan ympäristöön.
Lokakuussa 2015 julkaistu DCS World 1.5 päivitys toi uuden Eagle Dynamics Graphics Engine (EDGE) -grafiikkamoottorin, joka käyttää DirectX 11:sta.
Marraskuussa 2015 julkaistu DCS World 2.0 avoin alpha-versio lisää tuen laajennusmaastoille uudella maastomoottorilla.
Toukokuussa 2017 julkaistu DCS World 2.1 lisää renderöintituen deferred shading -muodolle ja fysiikkaperusteiselle renderöinnille (PBR).
Tammikuussa 2018 julkaistu DCS World 2.5 avoin beta-versio päivittää aiemman Kaukasuksen alueen maaston ja yhtenäistää maastojen tuen. Julkaisuversio on julkaistu 6.4.2018.

Ominaisuudet

Simulaattori tukee VR-laseja kuten Oculus Rift ja HTC Vive.
Lisäksi simulaattori tukee TrackIR-laitetta.
EDGE (lyhenne sanoista Eagle Dynamic Graphic Engine) on nimeke DCS:ssä käytetylle grafiikkamoottorille, joka on kehitetty tyhjästä ja ensiksi käytetty Nevadan alueen kanssa.

Moduulit

Laajennuksia kutsutaan moduuleiksi DCS:n terminologiassa. Moduuleina on saatavana lentokoneita, helikoptereita sekä maastoalueita.
Ensimmäinen DCS:ään julkaistu moduuli oli Ka-50 helikopterin simulaatio. Eri moduulit (lentokoneet, helikopterit) voi liittää samaan virtuaaliseen ympäristöön tehtäväeditorissa samanaikaiseen käyttöön.
Normandia 1944 maastomoduuli on julkaistu alpha-versiona DCS 2.1:lle 26.5.2017. Moduuli lisää 93 000 neliökilometriä aluetta.
Eagle Dynamics on ilmoittanut DCS: F/A-18C Hornet -moduulin julkaisusta E3 2017 -tapahtumassa yhteistyössä Thrustmasterin kanssa. Moduuli on julkaistu avoimena beta-versiona 1. kesäkuuta 2018.

Arvioita

PC Gamer on arvioinut DCS: A-10C Warthog moduulin pisteillä 92/100.
Simreviews on arvioinut DCS: L-39 Albatros moduulin pisteillä 9.3/10.
Helisimmer on arvioinut DCS: UH-1H moduulin pisteillä 9.6/10.
Muropaketti on arvioinut DCS: Hawk T.1A moduulin arvosanalla neljä tähteä viidestä (4/5).
Rock, Paper, Shotgun -sivuston 25:n parhaan simulaatiopelin listalla DCS World oli sijalla numero 4 toukokuussa 2017.
British School at Athens

Historia

The British School at Athens on perustettu vuonna 1886. Se on osa British Academyn ulkomailla toimivien tutkimusinstituuttien verkostoa.
Koulun historian merkittävimpiin kaivausprojekteihin kuuluvat muun muassa Knossoksen kaivaukset Kreetalla sekä Mykenen kaivaukset Peloponnesoksella.

Tilat

Koulun päärakennus sijaitsee Ateenassa Kolonákin kaupunginosassa Lykavittós-kukkulan juurella. Aivan sen vieressä toimii myös American School of Classical Studies at Athens. Koulun kirjastossa on yli 70 000 nidettä sekä tiedejulkaisuja antiikintutkimuksen alalta ja muilta aloilta. Koululla on oma arkeologinen laboratorio, Fitch Laboratory, sekä arkisto ja museo.
Koululla on vakituiset kaivaustalot eli kentällä sijaitsevat tutkimustilat Knossoksessa sekä Palaíkastron Rousolákoksessa.
SMIL

SMIL (lausutaan [smail]) (Synchronized Multimedia Integration Language) on multimediaesityksiä varten kehitetty XML pohjainen kuvauskieli. Ensimmäinen julkinen hahmotelma SMIL:sta julkaistiin marraskuussa 1997.
SMIL:n avulla saadaan koottua multimediaelementtejä (video, ääni, kuva, teksti) esitettäväksi halutussa järjestyksessä sitä tukevassa WWW-selaimessa tai mediasoittimessa. SMIL muistuttaa HTML-kuvauskieltä, jossa on rakenteellisen kuvauksen lisäksi mahdollisuus määrittää elementtien esiintyminen aikajanalla. Kullekin mediaelementille voidaan määritellä kesto ja ajankohta, jonka aikana sitä esitetään. Eri elementit voivat esityksessä seurata toisiaan tai olla esillä yhtä aikaa.
SMIL-dokumentissa esiintyviin elementteihin viitataan URL:n (Uniform Resource Locator) avulla jolloin esityksen osana olevat elementit voivat sijaita Internetissä missä vain. Lisäksi SMIL mahdollistaa tarkoitukseen sopivan mediaelementin version valinnan. Elementtejä voidaan tarjota useammassa eri koossa, mobiili-selaimessa voidaan käyttää elementistä mitoiltaan ja tiedostokooltaan pienempää versiota kuin nopean yhteyden päässä olevaan selaimeen tai audio-tiedostosta voidaan tarjota käyttäjille eri kieliversioita.
SMIL:n kehitystyötä koordinoi W3C (World Wide Web Consortium).
Korvatorven risa

Korvatorven risa (lat. tonsilla tubaria) sijaitsee korvatorvien takana nenäontelossa.
Paulette Goddard

Elämäkerta

Goddard, syntymänimeltään Marion Pauline Levy, syntyi Joseph R. Levyn ja tämän vaimon Altan (o.s. Goddard) ainoaksi lapseksi Whitestone Landingissa, Queensin kaupunginosassa New York Cityssä 3. kesäkuuta 1910. Vanhemmat erosivat Goddardin ollessa vielä hyvin nuori, minkä jälkeen äiti kasvatti hänet yksin. Goddard aloitti uransa lapsimallina ja liittyi teini-ikäisenä kuuluisaan Broadwaylla esitettyyn The Ziegfeld Follies -tanssirevyyseen. Ilmeisesti hän samoihin aikoihin myös vaihtoi nimensä Paulette Goddardiksi. Vuonna 1927 Goddard avioitui ensimmäisen aviomiehensä, miljonääri Edgar Jamesin kanssa.
Erottuaan Jamesista 1930-luvun alussa Goddard muutti Hollywoodiin rakentaakseen uraa elokuvanäyttelijänä. Hän esiintyi aluksi vaatimattomissa sivuosissa muun muassa Ohukainen ja Paksukainen -elokuvissa, kunnes vuonna 1932 aloitti suhteen Charles Chaplinin kanssa. Pari oli naimisissa vuosina 1936–1942, ja Chaplin antoi Goddardille naispääosat elokuvissaan Nykyaika (1936) ja Diktaattori (1940), mitkä tekivät tästä kuuluisan. Chaplinin elokuvien lisäksi Goddard näytteli 1930-luvulla myös David O. Selznickin tuottamissa elokuvissa, ja Selznick harkitsikin Goddardia vakavasti  Scarlett O'Haran rooliin elokuvaan Tuulen viemää (1939), päätyen kuitenkin lopulta antamaan osan Vivien Leighille. Selznick lainasi Goddardia myös elokuvastudio Metro-Goldwyn-Mayerin elokuviin, joista tunnetuin lienee  Naiset (1939), jossa Goddard pääsi näyttelemään ajan suosituimpien naistähtien, kuten Joan Crawfordin ja Norma Shearerin, kanssa.
Goddardin uran huippuvuodet alkoivat kuitenkin vasta hänen solmittuaan elokuvasopimuksen Paramount Picturesin kanssa 1930-luvun lopulla. Paramountilla Goddard näytteli päärooleja muun muassa Cecil B. DeMillen elokuvissa sekä komedioissa yhdessä Bob Hopen ja Fred Astairen kanssa. Hän sai myös Oscar-ehdokkuuden roolistaan sotadraamassa Me tervehdimme elämää (1943).
1940-luvun lopulla Goddardin suosio alkoi kuitenkin hiipua, ja 1950-luvulla hän esiintyi enää muutamissa B-luokan elokuvissa sekä televisiossa. Hänen viimeiseksi työkseen jäi pieni sivuosarooli televisioelokuvassa The Snoop Sisters (1972). Näyttelijänuransa jälkeen Goddard tunnettiin kuitenkin elokuvauran ja neljän avioliiton kautta kerääntyneestä huomattavasta varallisuudestaan, sekä seurapiirihenkilönä erityisesti hänen ystävystyttyään taiteilija Andy Warholin kanssa 1980-luvulla. 
Goddard kuoli sydänsairauteen 79-vuotiaana 23. huhtikuuta 1990 Ronco sopra Asconassa, Sveitsissä. Hän testamenttasi useita miljoonia dollareita New York Universitylle, missä on nykyisin tästä syystä Goddardin nimeä kantava professuuri ja opiskelija-asuntola.

Yksityiselämä

Goddard oli elämänsä aikana naimisissa neljä kertaa: Edgar Jamesin (vuodet 1927–1931, päättyi avioeroon), näyttelijä-ohjaaja Charles Chaplinin (vuodet 1936–1942, päättyi avioeroon), näyttelijä Burgess Meredithin (vuodet 1944–1950, päättyi avioeroon) ja saksalaisen kirjailijan Erich Maria Remarquen (vuodet 1958–1970, miehen kuolemaan asti) kanssa. Avioliitot olivat lapsettomia, mutta Goddard oli Chaplinin poikien Charles nuoremman ja Sydneyn äitipuoli.
Norman Finkelstein

Akateeminen ura

Finkelstein suoritti Bachelor of Arts-tutkinnon New York:n Binghamtonin yliopistosta vuonna 1974. Hän jatkoi opintojaan Ranskassa Pariisin yliopiston École Pratique des Hautes Études in Paris:ssa, jonka jälkeen hän siirtyi Princetonin yliopistoon vuonna 1980. Siellä hän suoritti Master of Arts-tutkinnon valtiotieteistä ja myöhemmin tohtorinväitöksensä Sionismista, vuonna 1984. 
Finkelstein teki tohtorinväitöksensä analysoimalla Joan Petersin kirjaa From Time Immemorial (1984), jossa väitettiin suuremman osan Palestiinan arabeja olleen muualta sinne muuttaneita, sen jälkeen kun sionistit "saivat aavikon kukoistamaan." Finkelstein analysoi väitettä väestödemografian pohjalta ja suurin osa kirjan väitteistä osoittautui sionistien propagandalehdyköistä kerätyksi. Amerikkalaisista tutkijoista, joille Finkelstein lähetti alustavat tuloksensa, ainoastaan Noam Chomsky vastasi ja varoitti Finkelsteinia, että tuloksista ei pidettäisi.
Myöhemmin Finkelstein arvosteli Harvardin lakiprofessori Alan Dershowitzin kirjaa The Case for Israel (2003), joka sisältää yleisiä väitteitä Israelista ja niiden vastauksia, plagiaatiksi ja vääristelyksi. Yhteishaastattelussa Dershowitz ei tuntenut oman kirjansa sisältöä ja Finkelstein arveli ettei Dershowitz ollut itse kirjoittanut, tai edes lukenut sitä. Dershowitzista tuli Finkelsteinin vihamies ja hän yritti myöhemmin vaikeuttaa hänen uraansa.
Ehkä tunnetuimmassa kirjassaan The Holocaust Industry (2000) hän esittää näkemyksen, että holokaustin muistoa hyödynnetään teollisissa mitoissa Israelin hyväksi.
Finkelstein kävi Helsingin vuoden 2009 Lens Politica elokuvan ja taiteen festivaaleilla juhlistamassa hänestä kertovan American Radical -elokuvan ensi-iltaa.
Tundrahopeatäplä

Koko ja ulkonäkö

Tundrahopeatäplän siipien kärkiväli on noin 32–42 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita suurempia. Siipien yläpinnan pohjaväri on ruskeankeltainen, siipien tyvessä on mustaa kehnää, erityisesti takasiivissä. Etusiipien yläpuolen kapeat mustat kirjaukset ovat yhtyneet usein juoviksi. Takasiiven alapinnan pohjaväri on punaruskea–mustanruskea, jossa on hopeisia täpliä. Laji muistuttaa hyvin paljon pohjanhopeatäplää, mistä sen erottaa takasiipien alapinnan ulkoreunan puuttuvista T-kirjaimen muotoisista kuvioista.

Levinneisyys

Tundrahopeatäplä esiintyy sirkumpolaarisesti Euraasian ja Pohjois-Amerikan pohjoisosissa ja Grönlannissa. Suomessa sitä esiintyy Lapin korkeimmilla tuntureilla Utsjoella, Inarissa, Enontekiöllä ja Pallas-Ounastunturin alueella. Se on löydetty myös Sokostilta.

Elinympäristö

Tundrahopeatäplän elinympäristöä ovat tundra, tunturiniityt, tuntureiden paljakat ja rinteet sekä alempana myös suomainen maasto.

Lentoaika ja elintavat

Tundrahopeatäplän lentoaika on kesä–heinäkuussa riippuen säistä. Suomessa lentoaika on yleensä heinäkuun ensimmäisellä puoliskolla. Perhonen talvehtii mahdollisesti keskenkasvuisena toukkana.

Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat liekovarpio (Cassiope tetragona) ja lapinorvokki (Viola biflora).
Ornamo

Historia

Vuonna 1911 Veistokoulun kasvatit perustivat Suomen Koristetaiteilijoiden Liitto Ornamon. Vuonna 1982 liittoon kuului arkkitehtea, sisustusarkkitehteja, tekstiilitaiteilijoita, kuvanveistäjiä, koristetaiteilijoita ja -maalareita sekä graafikkoja.
Järjestön toiminta kehittyi vastapainoksi Suomen Taideteollisuusyhdistykselle, joka ajoi teollisuuden etuja.

Toiminta

Ornamon tehtävänä on toimia edunvalvojana sekä edistää jäsentensä näkymistä, verkottumista ja yhteistoimintaa. Ornamo jäsenjärjestöineen on järjestänyt vuosien varrella lukuisia tapahtumia ja osallistunut moniin muotoilualan hankkeisiin.
Ornamo on toimittanut erilaisia julkaisuja, luetteloita ja juhlakirjoja sekä säännöllisesti ilmestyvää omaa jäsenlehteä. Vuosina 1980–2001 Ornamo julkaisi Muoto–lehteä.

Palkinnot ja tunnustukset

Ornamo palkitsee vuosittain ammatillisesti ansioituneita jäseniään tunnustuksin. Vuodesta 2006 lähtien Ornamo on julkistanut ”Vuoden palkitut muotoilijat” yhdessä Grafia ry:n kanssa. Vuodesta 2015 "muotoilijat"-palkinto muutettiin Ornamo-palkinnoksi ja sen sai ensimmäisenä Kirsimari Kärkkäinen. Palkinnon suuruus oli 5000 euroa vuonna 2015 .
Vuodesta 1961 alkaen on Ornamon juhlavuosina jaettu Timo Sarpanevan suunnittelemaa Ornamo-palloa, joka on yrityksille ja yhteisöille jaettava tunnustus. Vuodesta 2007 Ornamo-säätiö on myöntänyt huomattavaa Ornamo Design Award -muotoilupalkintoa.
Walter Meeuws

Ura pelaajana

Meeuws aloitti ammattilaisuransa K.R.C. Mechelenissä vuonna 1970. Hän siirtyi kaksi vuotta myöhemmin K. Beerschot VAViin, jossa pelasi kuusi kautta. Menestyksekkäimmät vuotensa 1977 maajoukkueeseen noussut Meeuws pelasi vasta 1970-luvun lopulla ja seuraavan vuosikymmenen alussa. Hän voitti 1979/80 Belgian mestaruuden Club Bruggessa ja myöhemmin kahdesti Standard de Liègessä. Hän edusti kauden 1984/85 myös AFC Ajaxia, mutta pelasi mestaruuteen päättyneellä kaudella vain 11 ottelua. Tämän jälkeen hän palasi kotimaahansa ja pelasi uransa kaksi viimeistä kautta KV Mechelenissä.
Belgian maajoukkueessa Meeuws pelasi 46 A-maaottelua vuosina 1977-84. Hän oli mukana Guy Thysin luotsaamassa joukkueessa, joka voitti EM-hopeaa 1980. Hän esiintyi myös kaksi vuotta myöhemmin MM-kisoissa.

Ura valmentajana

Meeuws aloitti valmennusuransa Liersessä 1987. Hän nousi 1989 Guy Thysin seuraajaksi Belgian maajoukkuevalmentajaksi, mutta joutui jättämään tehtävänsä ennen MM-kisoja 1990 Thysin palattua tehtäviin. Hän valmensi 1990/91 Sint-Truidensea ja siirtyi sitten Royal Antwerpenin peräsimeen. Hänen johdollaan seura voitti 1991/92 Belgian Cupin mestaruuden ja seuraavalla kaudella Cup-voittajien Cupin. Hänet valittiin Belgian vuoden valmentajaksi 1993.
Menestyskauden jälkeen Meeuws siirtyi KAA Gentin päävalmentajaksi, mutta pesti jäi yhden kauden mittaiseksi. Tämän jälkeen hän luotsasi useita eri belgialaisseuroja, muttei saavuttanut mainittavaa menestystä. Vuonna 2001 hän debytoi ulkomailla luotsaamalla lyhyen aikaa turkkilaista Gençlerbirliğia. Vuonna 2003 Meeuws johdatti Raja Casablancan Marokon mestaruushopealle ja edellisvuonna Afrikan Mestarien liigan loppuotteluun. 
Raja Casablancasta lähtönsä jälkeen Meeuws toimi lyhyen aikaa Al-Gharafa Sports Clubin ja 2006/07 K.S.K. Beverenin päävalmentajana. Kesällä 2009 Meeuws teki kaksivuotisen sopimuksen marokkolaisseura FAR Rabatin kanssa.  Marraskuussa 2009 hän johdatti seuran Marokon cupin mestariksi.  Meeuws sai potkut tehtävistään maaliskuussa 2010 seurajohtoa tyydyttämättömien tulosten vuoksi. 
Toukokuun lopussa 2010 Meeuwsistä tuli egyptiläisen Wadi Deglan päävalmentaja.  Meeuws luotsasi Wadi Deglan parhaimmillaan Egyptin liigassa sijalle 12. Lokakuussa 2011 Meeuws loukkaantui vakavasti auto-onnettomuudessa Egyptissä.  Kesäkuussa 2012 Wadi Degla ja Meeuws purkivat sopimuksensa seuran talousvaikeuksien vuoksi.
Henry Tikkanen (kokki)

Henry Tikkanen (s. 1971 Varkaus) on suomalainen keittiömestari. Hän voitti suomalaisen Vuoden kokki -kilpailun vuonna 2001. Hän työskenteli tuolloin helsinkiläisessä G. W. Sundmans -ravintolassa. Tikkanen edusti Suomea vuoden 2003 Bocuse d’Or –kilpailussa sijoittuen kymmeneksi. 
Tikkanen toimii keittiömestarina ja yhtenä ravintoloitsijana vuonna 2013 perustetussa Gösta-ravintolassa, joka toimii Serlachius-museo Göstan yhteydessä Mäntässä. Muina ravintoloitsijoina ovat Michelin-palkitun Olo-ravintolan ravintoloitsija Pekka Terävä ja Pasi Heinonen. Gösta-ravintolan tavoitteena on kehittyä Euroopan parhaaksi museoravintolaksi. Puhtaita ja tuoreita paikallisia kotimaisia raaka-aineita annoksissaan hyödyntävä ravintola onkin saanut jo suitsutusta kävijöiltään. Vierailijoiksi kutsutaan vuosittain useita koti- ja ulkomaisia huippukokkeja, joiden luomia annoksia tarjoillaan Ruoka on taidematka -tapahtumissa. Ravintolan ja taidemuseon tiloissa vuosittain järjestettävästä Mänttä Food & Art -tapahtuma on noussut Suomen arvostetuimpien fine dining -ruokatapahtumien joukkoon. Tapahtuman pitkät ateriat ovat arvokkaita (voivat maksaa useita satoja euroja). Vuoden 2017 tapahtumassa ruokaa loihti muun muassa vuonna 2015 maailman parhaaksi keittiömestariksi valittu ranskalainen Michel Bras, jonka ravintola sai ensimmäiset kolme Michelin-tähteä jo 1990-luvulla.
Keittiömestari Tikkanen on työskennellyt aiemmin esimerkiksi myös ravintola Haviksessa, hotelli Kämpissä (ravintola est 1887) ja Villa Störsvikissä (Siuntio).
Köln (F211)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 31. heinäkuuta 2012.
Timmion Records

Timmion Records (Timmion Records Oy) on suomalainen levy-yhtiö, joka julkaisee ja tuottaa 7"-singlejä sekä LP-levyjä, CD-levyjen ja muiden digitaalisten formaattien ohella.
Timmion Records Oy omistaa Suomen ainoan vinyylikaiverruslaitteiston. Timmion Records Oy kaivertaa vinyylejä levy-yhtiöille, bändeille sekä yksityishenkilöille. Yhtiön omistavat Jukka Sarapää, ja Sami Kantelinen. Yhtiön toimitilat sijaitsevat Helsingissä, Kaapelitehtaalla.