google/wiki40b huggingface dataset:
DKW RT 125

Sodan jälkeiset mallit

Mallista tuli mailman eniten kopioitu moottoripyörämalli. RT 125 -mallin jäljennöksiä rakennettiin ainakin kuudessa maassa. Maailmansodan jälkeen Neuvostoliitto otti suunnitelmia, työkaluja ja jopa henkilöstöä tehtaalta mukaansa. Malli nimeltä MMZ tehtiin Moskovassa (myöhemmin MMVZ ja SMZ). Puolassa RT 125 -mallin pohjalta luotiin uudet mallit SHL 125 ja Sokół 125, moottorikokoina 125 ja 175 cm³. RT 125 -piirustukset kulkeutuivat myös Britanniaan, jossa ne toimivat pohjana mallille BSA Bantam. Yhdysvalloissa ne olivat pohjana Harley-Davidsonin Hummer-mallille (myös Harley Lightweights Hummer).
Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 2013

Karsinnat

Kisojen karsinnat alkoivat 15. tammikuuta 2012 ja päättyivät 14. lokakuuta 2012, joista viisitoista maata pääsi isäntämaan lisäksi turnaukseen.
Eddie Futch

Eddie Futch (9. elokuuta 1911 – 10. lokakuuta 2001) oli nyrkkeilyvalmentaja, joka harjoitti useita legendaarisia nyrkkeilijöitä. Hänen valmennettaviaan olivat muun muassa Joe Frazier, Ken Norton, Larry Holmes ja Trevor Berbick – kolme viidestä miehestä, jotka koskaan voittivat Muhammad Alin.
Futch syntyi Hillsborossa, Mississippin osavaltiossa, mutta muutti perheensä kanssa Detroitiin Michiganiin ollessaan viisivuotias. Futchin perhe asui Black Bottom -alueella kaupungissa. Kun Futch oli murrosikäinen, hän pelasi puoliammattilaisena baseballia Moreland YMCA Flashes -joukkueessa. Hän pääsi YMCA College Schooliin, Chicagon yliopistoon, mutta 1930-luvun laman aikana hän joutui lopettamaan koulunkäynnin ja työskentelemään hotellissa elättääkseen perheensä.
Vuonna 1932 Futch voitti Detroitin Athletic Association kevytsarjan kilpailut, ja vuonna 1933 hän voitti samaisen kaupungin Golden gloves -kilpailun. Hän harjoitteli samalla salilla kuin Joe Louis, the Brewster Recreation Center Gymillä, ja toisinaan harjoitteli tulevan mestarin kanssa.
Epänormaalit sydänäänet estivät Futchia jatkamasta nyrkkeilemistä, ja hän ryhtyi valmentajaksi. Ensimmäinen hänen harjoittama mestari oli Don Jordan, joka voitti välisarjan maailmanmestaruuden vuonna 1958. Muita Futchin valmentamia mestareita ovat Bob Foster, Joe Frazier, Alexis Argüello, Larry Holmes, Michael Spinks, Marlon Starling, Montell Griffin, ja Riddick Bowe.
Futch onnistui tekemään Ken Nortonista toisen miehen, joka oli koskaan onnistunut voittamaan Muhammad Alin. Futch ohjeisti Nortonin lyömään Alia aina, kun tämä yritti iskeä jabinsa, koska tällöin hänellä oli tapana pudottaa oikean kätensä suojaus. Norton kohtasi Alin voittonsa jälkeen vielä kahdesti: ensimmäisellä kerralla Ali voitti ottelun jaetuin tuomariäänin ja kolmannella kerralla yksimielisesti, vaikka Alin onkin kritisoitu voittaneen tämän ottelun vain maineensa ansiosta.
Futch valmensi myös Joe Frazieria, kun tämä kohtasi Muhammad Alin kolmatta kertaa Thrilla in Manila-nimellä tunnetussa kamppailussa raskaansarjan maailmanmestaruudesta. Futch muistetaan erityisesti siitä, miten hän esti silmät umpeen turvonneena otellutta Frazieria nousemasta kehään ottelun viimeisessä erässä. Futch heitti ottelijansa vastalauseista huolimatta pyyhkeen kehään.
Muoti-ilmiö

Opiskelijatempaukset muotivillityksinä

Otollista maaperää muotivillitysten syntyyn ovat olleet oppilaitokset ja niiden opiskelijaporukat, etenkin miespuoliset. Amerikkalaisissa collegeissa 1930-luvulla tuli suosituksi kilpailla siitä, kuka nielaisee elävältä eniten kultakaloja. 1950-luvulla oli muodikasta rynnätä naisopiskelijoiden asuntolaan varastamaan pikkuhousuja (engl. panty raid). 1960-luvulla kilpailtiin siitä, montako ihmistä voi ahtautua puhelinkioskiin tai Volkswagen Kuplaan, tai ketkä rikkovat nopeimmin pianon kirveillä ja lekavasaroilla. 1970-luvulla tuli muotiin viuhahtaminen alastomana yleisellä paikalla. Suurin joukkoviuhahdus eli alastonjuoksu, noin 1 500 mies- ja naisopiskelijaa kerralla, tapahtui tiettävästi Georgian yliopistossa 1974.
HMS Tumlaren (1914)

Palveluskäyttö

Alus poistettiin palveluksesta 27. marraskuuta 1936 ja sen myöhempi kohtalo on tuntematon.
Alivääpeli

Alivääpeli on vanha sotilasarvo, joka on käytössä ainakin Viron puolustusvoimissa.

Virossa

Alivääpelin sotilasarvo on tällä hetkellä käytössä Viron puolustusvoimissa muodossa nooremveebel (n-vbl) (suom. nuorempi vääpeli).
Viron armeijan laaja aliupseeristo jakaantuu kahteen osaan: alempaan ja ylempään aliupseeristoon. Alempaan aliupseeristoon kuuluvat nooremseersant (suom. alikersantti), seersant (suom. kersantti) ja vanemseersant (suom. ylikersantti). Ylempään aliupseeristoon kuuluvat nooremveebel (suom. alivääpeli), veebel (suom. vääpeli), vanemveebel (suom. ylivääpeli), staabiveebel (suom. esikuntavääpeli) ja ülemveebel (suom. sotilasmestari). Alivääpelin englanninkielinen kansainvälinen vastine on Junior Warrant Officer.

Suomessa

Suomessa on ollut alivääpeleitä ainakin Kustaa III:n sodan aikana, jolloin Oulun vapaajoukoissa oli alivääpeleitä.
Carmen Electra

Yksityiselämä

Electra oli lyhyesti naimisissa koripalloilija Dennis Rodmanin kanssa vuosina 1998–1999. Toisen avioliittonsa Electra solmi kitaristi Dave Navarron kanssa vuonna 2003, mutta vuonna 2006 he ilmoittivat eroavansa. Vuonna 2008 Electra kihlautui muusikko Rob Pattersonin kanssa, mutta he ovat sittemmin eronneet.
Esihistoriallinen puisto

Esihistoriallinen puisto (Prehistoric park) on kuusiosainen dokumenttia jäljittelevä televisiosarja. Se kertoo seikkailija Nigel Marvenista, joka kerää aikaportin kautta matkustamalla esihistoriallisia sukupuuttoon kuolleita eläinlajeja, kuten dinosauruksia ja mammutteja, nykymaailmassa sijaitsevan ”Esihistorialliseen puistoon”.
Richard Sievers

Klas Richard Sievers (21. heinäkuuta 1852 Helsinki – 9. marraskuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja arkkiatri.
Sieversin vanhemmat olivat leipurimestari August Conrad Sievers ja Aurora Mathilda Möller. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1874 ja teki 1875 ja 1876 eläintieteellisiä tutkimuksia Aunuksessa, mutta siirtyi sitten lääketieteen pariin. Sievers valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1883 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1886. Helsingin yliopiston sisätautiopin dosenttina hän toimi 1888-1906, Helsingin diakonissalaitoksen sairaalan ylilääkärinä 1890-1893 ja Marian sairaalan ylilääkärinä 1895-1906. Sievers nimitettiin lääkintöhallituksen ylijohtajaksi 1906, mutta erotettiin poliittisista syistä tehtävästä 1911. Hän toimi 1911-1926 ruotsinkielisten kansakoulujen lääkärinä ja vakuutusyhtiö Kalevan ylilääkärinä 1914-1929. Samalla Sievers hoiti omaa praktiikkaansa.
Sievers oli pioneeri suomalaisessa taistelussa tuberkuloosia vastaan, hän perusti 1907 Suomen Tuberkuloosin vastustamisyhdistyksen, jonka puheenjohtajana hän toimi vuoteen 1928 asti, samoin kuin Nummelan parantolan, jonka johtokunnan puheenjohtaja hän oli 1903-1906 ja 1911-1931. Sievers toimi myös Raajarikkoisten huoltoyhdistyksen puheenjohtajana 1899-1923. Lääkärinä hän perehtyi erityisesti tartuntatauteihin, mutta tutki myös lääkintölaitoksen historiaa Suomessa. Hän oli Suomen ruotsinkielisen lääkäriseuran Handlingar -nimisen sarjan toimittaja. Sieversille myönnettiin professorin arvo 1923 ja arkkiatrin arvo 1928. Hän oli myös Upsalan yliopiston ja Kööpenhaminan yliopiston kunniatohtori.
Sieversin puoliso oli vuodesta 1888 vapaaherratar Karin Ulrika Mathilda von Bornsdoff (k. 1952). Perheen pojasta Hjalmar Richard Olof Sieversistä (s. 1899) tuli lääketieteen ja kirurgian tohtori, joka erikoistui bakteriologiaan ja serologiaan. Kirjailija Olof Lagercrantz ja näyttelijä Marika Lagercrantz ovat Sieversin lapsenlapsia.
Jaakko Pöyry

Jaakko Veikko Emanuel Pöyry (6. elokuuta 1924 Sodankylä – 8. syyskuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen tekniikan tohtori, suomalaisen metsäalan osaamisen vaikuttaja sekä Pöyry Oyj:n perustaja. Pöyry  kirjoitti ylioppilaaksi Ilmajoen yhteiskoulusta vuonna 1942 ja ilmoittautui pian tämän jälkeen vapaaehtoisena rintamalle, jossa haavoittui vakavasti Talin–Ihantalan taistelussa kesällä 1944. Samana vuonna hän myös suoritti reserviupseerikurssin Niinisalossa. Pöyry valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1948. Vuonna 1958 hän perusti nimeään kantaneen yrityksen ja toimi tämän johdossa aina vuoteen 1990 asti. Tämänkin jälkeen hän toimi vielä yhtiön hallituksessa ja muissa luottamustehtävissä. Hän oli tosin jo aikaisemmin myynyt puolet yhtiöstään Henrik Ehrnroothille.
Jaakko Pöyry vihittiin tekniikan kunniatohtoriksi Teknillisessä Korkeakoulussa vuonna 1974. Hän sai myös professorin arvonimen. Sotilasarvoltaan Pöyry oli reservin yliluutnantti.
Aragonian kieli

Kirjakieli

Yhtenäisen aragonian kirjakielen kehittäminen sai alkunsa vuonna 1987 sovitusta ortografiasta (Grafía de Uesca de 1987), jonka mukaan esimerkiksi jokaista foneemia merkitään säännöllisesti samalla kirjaimella toisin kuin espanjan kielessä, jossa samaa foneemia voidaan merkitä eri sanoissa eri kirjaimella sanan etymologiasta riippuen. Esimerkiksi kirjaimia b ja v käytetään espanjassa saman foneemin kirjoittamiseen, mutta vuoden 1987 normin mukaan aragonian kielessä tätä foneemia merkittäisiin aina kirjaimella b. Aragonian kielen lautakunta (Consello d'a Fabla Aragonesa) on pyrkinyt vakiinnuttamaan vuoden 1987 ortografiaan pohjautuvaa kirjakieltä, mutta vuonna 2004 perustettu Aragonialaisen kielitieteen seura (Sociedat de Lingüistica Aragonesa) on esittänyt kritiikkiä sitä kohtaan ja luonut kilpailevan ortografian, joka esimerkiksi sisältää b:n lisäksi v-kirjaimen. Vuonna 2010 Aragonian kielen akatemia julkaisi kolmannen ehdotuksen oikeinkirjotuksen pohjaksi.
Juho Ritola

Ritola hiihtäjänä

Juho Ritola oli hiihtäjäsukua, toinen suurhiihtäjä Aappo Luomajoki oli hänen sukulaisensa – Ritolan äidin serkku. Ritolan kerrotaan hiihtäneen ahkerasti 5-vuotiaasta lähtien, kilpailuihin hän osallistui täytettyään kymmenen. Hiihtoinnostuksen hän ilmeisesti peri isältään Matilta. 17-vuotiaana hän sijoittui Aappo Luomajoen kanssa palkintosijoille Oulun hiihdossa, 30 kilometrin kilpailun toinen sija tuotti palkintona 80 markkaa rahaa.
Ritola voitti kilpailuja Suomessa ja ulkomailla, muun muassa Ruotsissa, ja löi aiempia ennätyksiä. Sortavalan hiihdoissa 17. maaliskuuta vuonna 1895 voitettuaan hänelle laadittiin erityinen onnitteluruno. Kotimatka kisoista tehtiin Joensuusta hiihtämällä, sen pituus oli peräti 40 vanhaa peninkulmaa. Tukholmassa suomalaiset Ritola, Juho Räihä ja Fredrik Liljeberg ottivat kolmoisvoiton 1892, paras norjalainen hävisi Ritolalle 12 minuuttia ja paras ruotsalainen lähes puoli tuntia. Suomalaisilla oli etunaan 1890-luvulla suurempi määrä kilpailuja ja paremmat välineet, joilla he saattoivat hiihtää tasaisella maalla kaksipotkuista vuorotahtia. Tukholman kisojen palkintojenjaosta Ritola ei joutunut suksille, vaan professori Nordenskjöldin tarjoamille illallisille. Tarina kertoo, että paluumatkalla laiva juuttui jäihin Tukholman saaristossa, jolloin Ritola laskeutui jäälle, keihästi kuusi hyljettä ja kiskoi ne kannelle.
Ritola hiihti ensimmäisissä Pohjoismaisissa kisoissa 1901 Tukholmassa 60 kilometrin kilpailussa kolmanneksi. Kilpailu päättyi suomalaisten kolmoisvoittoon. Ritola jäi voittaneesta Otto Hepoahosta 12 minuuttia.
Ritola voitti vielä 37-vuotiaana Oulun hiihtojen 20. pitokerralla hopeisen tuopin, vuotta aiemmin eli 1908 hän oli ollut neljäs. Ikämiehenä hän myös sijoittui ensimmäiseksi Raahen piirin hiihtoammunnassa sarjassaan.

Elämänvaiheet

Ritola eli lähes 90-vuotiaaksi, harrastaen koko ikänsä ahkerasti metsästystä ja kalastusta. Aappo Luomajoen kanssa hän kerran onnistui pyydystämään hiihtäen suden, hirvi ja kettu olivat kuitenkin tavallisempia saaliita. 
Ritola tunnettiin suksiseppänä, Helsingin suksinäyttelyssä hän voitti ensimmäisen palkinnon. Niin sanottu haapavetinen suksimalli on lähtöisin hänen kotitalostaan. Helsingin hiihtomuseossa on edelleen paljon Ritolan keräämiä ja tekemiäkin suksia, vuonna 1930 pidettyyn suksikeräykseen hän lahjoitti eniten suksia ja sai siitä palkinnon. 
Ritola oli sanavalmis kansanmies, hän myös kokosi sananparsia ja sutkauksia, joista sai Pohjois-Pohjalaiselta Osakunnalta kunniapalkinnon. Hänet nimitettiin Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan II luokan ritariksi. 
Ritolan esimerkin arvellaan vaikuttaneen suuresti hiihdon yleistymiseen, häntä pidetään usein ensimmäisenä kansainvälisenä hiihtosankarina Suomessa. Hänen poikansa, vuonna 1902 syntynyt Matti Ritola, edusti Suomea ensimmäisissä talviolympialaisissa Chamonix’ssa vuonna 1924.
Blair Russel

Blair Russel (17 syyskuuta, 1880 - 7 joulukuuta, 1961) oli kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi hyökkääjänä Montreal Victoriasissa.
Blair syntyi Montrealissa Quebecissä. Hän auttoi Victoriasin useisiin Stanley Cupin voittoihin. Hänet valittiin Hockey Hall of Fameen 1965.
Borgia

Suvun historiaa

Paavi Aleksanteri VI:n eli Rodrigo Borgian poika Joffre Borgia (1482-1516) avioitui Napolin kuninkaan Alfonso II:n tyttären Sancia (Sancha) Aragonialaisen kanssa saaden läänityksikseen Squillacen ruhtinaskunnan (1494) ja Alviton herttuakunnan (1497).
Joffre menetti Alviton vaimonsa kuoltua vuonna 1506, mutta onnistui pitämään Squillacen hallussaan ja avioitui Maria de Milan kanssa. Heidän poikansa Francesco Borgia peri Squillacen. Francescon jälkeen ruhtinaana seurasi Giovanni ja tämän jälkeen Pietro. Squillacen viimeinen Borgia-hallitsija oli Anna e Donna Antonia Borgia D’Aragona, jonka kuoltua ruhtinaskunta siirtyi Molempain Sisiliain kuningaskunnan Bourboneille. Tämän jälkeen Napolissa tai Espanjassa elävät Borgiat hallitsivat maitaan kuvernööriensä kautta.
Joffren veli Juan Borgia avioitui Ferdinand Katolilaisen tyttären María Henriquez de Lunan kanssa. Juan Borgia peri veljeltään Pedro Luis de Borjalta (ital. Pier Luigi de Borgia) Gandían herttuakunnan vuonna 1491. Hänen poikansa ja järjestyksessään 3. Gandian herttua Juan de Borja y Enríquez de Luna avioitui Ferdinand Katolilaisen aviottoman lapsen, Zaragozan ja Valencian arkkipiispan, Alonso de Aragónin tyttären Juana de Aragónin kanssa. 
Juanin ja Juanan poika Francesco Borgia de Candia d'Aragon (1510−1572) on yksi tunnetuimmista Borgia-suvun jäsenistä. Hän sai koulutuksensa Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Kaarle V:n hovissa ja avioitui 16-vuotiaana portugalilaisen aatelisneidon Eleanor de Castro Melo e Menezesin kanssa Madridissa. Liitosta syntyi kahdeksan lasta. Vuonna 1539 Francescosta tuli vain 29-vuotiaana Katalonian varakuningas ja neljä vuotta myöhemmin hän peri isältään Gandian herttuakunnan. Francescon vaimo kuoli vuonna 1546 ja hän päätti liittyä jesuiittioihin. Vuonna 1550 hän luopui kaikista hallitsija- ja aatelisarvoistaan poikansa Luis de Borja-Aragon y de Castro-Melon hyväksi. Francesco alkoi tavalliseksi jesuiittapapiksi kieltäytyen kardinaalin punaisesta hatusta. Vuonna 1556 Francesco Borgia valittiin koko jesuiittajärjestön johtajaksi. Hän lähetti lähetyssaarnaajia ympäri maailmaa ja perusti Roomaan Gregoriaanisen yliopiston. Vuonna 1624 Francesco julistettiin autuaaksi ja vuonna 1670 pyhimykseksi nimellä Pyhä Franciscus Borgia.
Francescon pojan Candian 6. herttuan Francisco Tomás de Borja y Centellasin pojasta Gaspar de Borja y Velascosta (1580–1645) tuli Espanjan katolisen kirkon korkein johtaja eli Espanjan primaatti, Sevillan ja Toledon arkkispiispa sekä Napolin varakuningas. Hän myös toimi paavin konsistorin jäsenenä ja Espanjan suurlähettiläänä Roomassa.
Candían herttuoiden jälkeläisten kautta Borgian suku on edelleen elossa. Rodrigo Borgiasta eli paavi Aleksanteri VI:sta suorassa mieslinjassa periytyvät jälkeläiset elävät tällä hetkellä Chilessä ja Ecuadorissa. Nykypäivänä merkittävimpään asemaan edennyt Borgia-suvun jäsen on Ecuadorin entinen sosialistipresidentti (1988-1992) tohtori Rodrigo Borja Cevallos, joka on paavi Aleksanteri VI:n ja tämän rakastajattaren Vanozza dei Cattanein jälkeläinen suoraan alenevassa polvessa.
Feliks Dzeržinski

Feliks Edmundovitš Dzeržinski (ven. Феликс Эдмундович Дзержинский, puolalaisittain Feliks Dzierżyński, 11. syyskuuta (J: 30. elokuuta) 1877 – 20. heinäkuuta 1926) oli bolševikkivallankumouksellinen, joka perusti salaisen poliisin Tšekan. Hänen lempinimensä oli Rauta-Feliks. Neuvostoliittolaisessa lastenkirjallisuudessa häntä kuvattiin myös lasten ystäväksi.

Puolalainen tausta

Dzeržinski kuului syntyjään puolalaiseen szlachtaan eli aatelistoon. Hänen isänsä Edmund Dzeržinski opetti kymnaasissa Taganrogissa ennen jäämistään eläkkeelle perheen huvilalle nykyisellä Valko-Venäjällä. Äiti Helena Januszewska oli aristokraattisesta perheestä. Isän kuoleman 1882 jälkeen äiti kasvatti pojasta katolilaisen ja nationalistin. Hän toivoi pojastaan pappia, mutta Feliks erotettiin gymnasiumista kaksi kuukautta ennen valmistumista radikaalin toiminnan vuoksi. Dzeržinskin toiminta Liettuan sosialidemokraattisessa puolueessa päättyi pidätykseen 1897. Hänet karkotettiin Siperiaan kaikkiaan kolmeen otteeseen, mutta hän pakeni joka kerta. Vuonna 1899 hän perusti Puolan kuningaskunnan ja Liettuan sosialidemokraattisen puolueen Varsovassa. SDKPiL yhdistettiin Venäjän sosialidemokraattisen työväenpuolueeseen 1906, ja Dzeržinski sai paikan sen keskuskomiteasta.

Lokakuun vallankumouksen kautta turvallisuusjohtajaksi

Dzeržinski pidätettiin viimeisen kerran 1912 ja tuomittiin kovaan pakkotyöhön. Hänet vapautettiin maaliskuussa 1917 keisarinvallan kaaduttua samalla kuin muutkin poliittiset vangit.
Pietarissa hän liittyi bolševikkien keskuskomiteaan ja toimi olennaisessa osassa lokakuun 1917 vallankaappauksessa. Hän vastasi bolševikkien päämajan Smolnan turvallisuudesta, ja sen jälkeen Tšekan johdossa. Samalla kun Tšeka toimi terrorivälineenä vallankumouksen vihollisia vastaan, se myös hallinnoi rautatietä, tuotantoa, hyväntekeväisyyttä ja terveydenhuoltoa.

Loppuvuodet

Sisällissodan jälkeen Dzeržinski toimi Buharinin, Rykovin, Tomskin ja Smirnovin oikeisto-opposition kanssa ja toimiessaan kansantalouden korkeimman neuvoston puheenjohtajana vuodesta 1924 kannatti uutta talouspolitiikkaa.
Dzeržinski kuoli sydänkohtaukseen 20. heinäkuuta 1926 Moskovassa. Sydänkohtaus tuli välittömästi hänen pidettyään huonokuntoisena ja sairaana keskuskomiteassa puheen, jossa hän voimakkaasti tuomitsi niin sanotun yhtyneen opposition, jota johtivat Lev Trotski, Grigori Zinoviev ja Lev Kamenev.

Muuta

Dzeržinski järjesti mekaanisten laskukoneiden tuotannon Neuvostoliitossa. Koneen tyyppinimi oli Feliks ja lempinimi luonnollisesti rautafeliks. Hän järjesti myös Leica-kameroiden kopiointia ensin orpolasten työprikaatissa, myöhemmin erillisessä tehtaassa Ukrainassa. Kameran mallinimeksi tuli F.E.D..
Utorgoš

Maantiede ja asutus

Utorgošin kunnan pinta-ala on 598,2 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Leningradin alueeseen ja Novgorodin alueen Batetskin piiriin, idässä Šimskin piirin Medvedin kuntaan, etelässä Soltsyn piiriin ja lännessä Pihkovan alueeseen. Pinta-alasta 81,4 % on metsää, 13,4 % maatalousmaata ja 3,0 % asutusaluetta. Seudulla virtaa Šelonin sivujoki Mšaga. Kunnassa sijaitsee luonnonmuistomerkkinä suojeltu Sosnovyi Borin maisema-alue.
Utorgošin rautatieaseman ja Ktšeryn sivuutusaseman lisäksi kuntaan kuuluu 37 kylää: Bologovo, Bolšaja Utorgoš, Bolšije Berezitsy, Borok, Buino, Dobryni, Glinsko, Gora, Gorodištše, Gorohovištše, Hotynja, Kazovitsy, Komarovo, Krjokšina Gorka, Listovka, Ljubonjo, Ljudjatino, Lonno, Lutški, Malaja Utorgoš, Maloje Gorodištše, Malyje Berezitsy, Mjaskovo, Nizova, Peski, Ploskovo, Podmošje, Prussko, Radoška, Rjameška, Sosnovyi Bor, Stai, Tšudsko, Turskaja Gorka, Virki, Vodosy ja Zvad. Toiseksi suurin asutuskeskus on reilun 200 asukkaan Gorodištše. Viidellä paikkakunnalla ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Historia

Utorgošin kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Šelonin viidenneksen verokirjassa vuonna 1498. Asemataajama on syntynyt vuonna 1903 avatun rautatien varrelle. Vuosina 1927–1931 ja 1935–1963 se oli aluksi Leningradin ja myöhemmin Novgorodin alueeseen kuuluneen hallintopiirin keskus. Gorodištšen kunta liitettiin Utorgošiin vuonna 2010.

Liikenne, talous ja palvelut

Rautatien lisäksi Utorgošin kautta kulkee Pihkovan ja Šimskin välinen maantie. Asemalla pysähtyy joukko kaukojunia sekä Dnon ja Oredežin väliset paikallisjunat. Kunnasta on linja-autoyhteydet Šimskiin, Novgorodiin ja Pihkovaan.
Seudun pääelinkeinot ovat puunhankinta ja maatalous. Kunnassa toimii kaksi metsäteollisuusyritystä, pellavanjalostuslaitos, kaksi maatalousyritystä sekä rautatieliikennettä palvelevia yrityksiä. Suurin osa väestöstä saa elantonsa omilta palstaviljelmiltään.
Asemataajaman palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, poliklinikka ja sairaala. Gorodištšessa on keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja lääkintäasema. Vähittäiskaupasta vastaavat piirin kulutusosuuskunta sekä joukko yksityisyrittäjiä.

Kaupunkikuva ja nähtävyydet

Utorgošin asemataajama koostuu etupäässä puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Keskustassa on kaksikerroksisia asuintaloja. Rautatie ja maantie jakavat taajaman neljään osaan. Sen itälaidalla virtaa Mšagajoki.
Seudulla sijaitsee lukuisia muinaisia hautapaikkoja. Rakennusmuistomerkkehin kuuluvat Gorodištšen ja Turskaja Gorkan kartanoiden puistoalueet. Kunnassa on myös useita toisen maailmansodan muistomerkkejä.
Suomen Lukiolaisten Liitto

Toiminta

Suomen Lukiolaisten Liiton järjestön tehtävä on edistää opiskelijakuntatoimintaa, lukio-opiskelun edellytyksiä sekä ajaa lukiolaisten etuja kaikissa koulutus-, sosiaali- ja nuorisopolitiikkaan liittyvissä kysymyksissä. Liitto antaa kannanottoja ja lausuntoja, kirjoittaa mielipidekirjoituksia ja kouluttaa lukioiden opiskelijakuntia. Se on myös säännöllisesti kuultavana koulutuskysymysten asiantuntijana opetusministeriössä ja eduskunnassa. SLL:lla on edustus jokaisessa keskeisessä opetushallituksen ja opetusministeriön työryhmässä. Lisäksi liiton johto tapaa päättäjiä ja virkamiehiä sekä lobbaa lukiolaisten mielipiteitä. Järjestö tekee yhteistyötä muiden opiskelijajärjestöjen kanssa ja on jäsenenä lukuisissa sitoutumattomissa järjestöissä. SLL vaikuttaa kansainvälisesti opiskelija- ja koulutusasioissa sekä itsenäisesti että kattojärjestönsä OBESSU:n kautta.
Ylintä päätäntävaltaa SLL:ssä käyttää edustuksellinen liittokokous. Vuosittaiseen kokoukseen osallistuu noin 300 lukiolaista. Liittokokouksessa päätetään tavoiteohjelmasta ja toimintasuunnitelmasta ja valitaan liittohallitus, joka johtaa järjestöä kokouksen päätösten mukaisesti. Hallitukseen kuuluu puheenjohtaja, kaksi varapuheenjohtajaa ja kuudesta kahdeksaan liittohallituksen jäsentä. Liittohallituksen puheenjohtaja on myös liiton puheenjohtaja, jona vuonna 2018 toimii Alvar Euro.
Suomen Lukiolaisten Liiton toimisto sijaitsee Helsingissä, osoitteessa Töölönkatu 35 B. Liitolla on puheenjohtajiston lisäksi kahdeksan palkattua työntekijää. Liiton piirijärjestöjen lukiolaistoimijat kiertävät syksyisin Suomen lukioissa kertomassa liitosta ja tapaamassa opiskelijakuntia, opiskelijakuntien ohjaavia opettajia sekä rehtoreita.
SLL:llä on 11 piirijärjestöä. Piirit toimivat yhteistyössä liiton toimiston ja liittohallituksen kanssa. Liitolla on myös yksi jäsenjärjestö, FIBS.
Jäsenilleen liitto tarjoaa palveluja, kuten opiskelijakortin, lukiolaisten aikakauslehti Improbaturin sekä neuvontapalvelua kaikissa opiskeluun liittyvissä kysymyksissä.
Liitto on yksi Talousguru-kilpailun järjestäjistä.