Layne Staley

Nuoruus

Layne Thomas Staley syntyi Kirklandissa, Washingtonin osavaltiossa vuonna 1967. Hän aloitti muusikonuransa ensin rumpalina kahdentoista vuoden iässä, mutta vaihtoi myöhemmin instrumenttia kiinnostuksen kasvaessa laulamiseen. Vanhemmat erosivat Laynen ollessa seitsenvuotias. Hänen isänsä Phil Staley jätti vaimonsa ja lapsensa Laynen vielä ollessa nuori. Tällä oli suuri vaikutus Staleyn elämään myös myöhemmällä iällä. Tulevaa AIC vokalistia pidettiin teini-iässä varsin omituisena tyyppinä. Todellisuudessa hän oli kuitenkin taiteellinen ja tiedonjanoinen nuorimies. Taiteellisuudesta esimerkkeinä Staleyn myöhemmin suunnittelemat Alice In Chainsin Sun-logo ja Mad Seasonin Above-albumin kansilehdet.

Uran alkuvaiheet

Ennen Alice In Chains -yhtyeen muodostumista Staley esiintyi useissa Seattlen underground-yhtyeissä, tosin silloin vielä rumpalina, joka lauloi toisinaan. Hänellä oli muun muassa yhtye nimeltä Alice N' Chains, josta Alice In Chains myöhemmin sai nimensä. Vuonna 1987 Staley sitten tapasi Jerry Cantrellin eräissä juhlissa Seattlessa. Miesten kemiat sopivat yhteen ja he päättivät perustaa yhtyeen, johon myöhemmin liittyivät mukaan rumpali Sean Kinney ja basisti Mike Starr (joka vuonna 1993 vaihtui Mike Ineziin). Staleysta tuli yhtyeen laulaja. Hän myös sanoitti monia biisejä sekä teki kokonaan sellaiset kappaleet kuten "Angry Chair" ja "Hate To Feel" albumille Dirt ja "Head Creeps" albumille Alice in Chains.

Henkilökohtainen alamäki ja Alice in Chainsin menestys

Huumeet tulivat mukaan Staleyn elämään ensimmäisen Alice in Chains -albumin Faceliftin aikoihin, 90-luvun alussa. Layne jäi nopeasti koukkuun ja meni vieroitukseen ennen yhtyeen toisen albumin nauhoituksia. Hän kuitenkin poistui vieroituksesta nauhoittaakseen albumin muiden jäsenten kanssa, jolloin hänen päihdeongelmansa pahenivat entisestään. Vuonna 1992 julkaistu albumi Dirt on oiva esimerkki päihteiden vaikutuksesta Staleyn sekä Cantrellin musiikin tekoon. Kappaleet "God Smack", "Junkhead", "Hate to Feel" ja "Angry Chair" kertovat Laynen päihdeongelmista ja isäsuhteesta. Albumi nosti Alice in Chainsin ja samalla Laynen grungen johtohahmoksi monien muiden artistien rinnalle. Muut yhtyeen jäsenet olivat huomanneet hänen fyysisen heikkenemisensä ja täten vuoden 1994 EP:n Jar of Fliesin suunniteltu kiertue jätettiin tekemättä. Samana vuonna Staley meni jälleen vieroitukseen. Samoihin aikoihin hän liittyi Mike McCreadyn ehdotuksesta projektiin nimeltä Mad Season, joka teki ainoastaan yhden albumin, Above, joka julkaistiin vuonna 1995. Staley konsertoi tämän kokoonpanon kanssa vain muutaman kerran vuoden 1995 aikana.
Staleyn jatkuva kamppailu varsinkin heroiinin kanssa aiheutti sen, että Alice in Chainsin viimeiseksi studiotuotokseksi jäi nimikkoalbumi Alice In Chains, joka julkaistiin vuonna 1995. Kehnosta fyysisestä voinnistaan huolimatta kyseiselle albumille Layne kirjoitti materiaalia enemmän kuin koskaan aikaisemmin. Yhtye ei koskaan virallistanut hajoamispäätöstään, mutta vuoden 1995 jälkeen ei tämä kokoonpano enää julkaissut uutta materiaalia albumimuodossa. 
Tässä vaiheessa Staley oli jo niin riippuvainen heroiinista, ettei esiintyminen onnistunut kunnolla. Viimeiset live-esiintymiset Alice in Chainsin kanssa olivat vuonna 1996. Ne sisälsivät esiintymisiä KISS-yhtyeen Alive-kiertueella. Yhtye esiintyi samana vuonna myös MTV:n Unplugged -ohjelmassa esittäen vanhoja kappaleitaan sekä uusia kolmannen levyn kappaleita. Layne levytti yhden kappaleen tehneen kokoonpanon Class '99 kanssa coverin Pink Floydin kappaleesta "Another Brick in the Wall Pt. 2", jossa oli mukana Layne Staleyn lisäksi jäseniä yhtyeistä Porno for Pyros ja Rage Against the Machine.
Viimeiset levytykset olivat Alice in Chainsin kanssa "Get Born Again" ja "Died", jotka nauhoitettiin vuonna 1998, mutta julkaistiin vasta seuraavana vuonna yhtyeen box-setillä Music Bank.

Viimeiset vaiheet

Alice In Chains -vokalisti vajosi entistä enemmän syvemmälle huumeisiin pitkäaikaisen tyttöystävänsä Demri Parrotin kuoltua vuonna 1996. Mies ei tästä koskaan toipunut ja hänen alamäkensä vain paheni. Lopulta Staley menehtyi 5. huhtikuuta 2002 heroiinin ja kokaiinin yliannostukseen Seattlen asunnollaan (University District apartment). Hänen ruumiinsa löydettiin vasta pari viikkoa kuoleman jälkeen, 20. huhtikuuta. Huumeongelmiensa vuoksi Staley pysytteli viimeiset elinvuotensa poissa julkisuudesta, eläen lähes täysin eristäytyneenä. Hän tuskin piti yhteyttä edes äitiinsä tai siskoonsa viimeisinä elinkuukausinaan. Kuitenkin tästä poiketen Staley antoi haastattelun vain kaksi kuukautta ennen kuolemaansa argentiinalaiselle kirjailijalle, Adriana Rubiolle. Haastattelun todenperäisyyttä on kyseenalaistettu mm. David de Solan kirjassa "Alice in Chains-The Untold Story". Myös Staleyn perhe on kertonut, ettei Rubio koskaan haastatellut tätä. Tämä haastattelu on luettavissa Rubion kirjasta, Layne Staley: Angry Chair. Alla muutama katkelma haastattelusta .
"I know I'm dying," he rasped through missing teeth. "I'm not doing well. Don't try to talk about this to my sister Liz. She will know it sooner or later."
"This fucking drug use is like the insulin a diabetic needs to survive," he said. "I'm not using drugs to get high like many people think. I know I made a big mistake when I started using this shit. It's a very difficult thing to explain. My liver is not functioning and I'm throwing up all the time and shitting my pants. The pain is more than you can handle. It's the worst pain in the world. Dope sick hurts the entire body."
"I know I'm near death," he said. "I did crack and heroin for years. I never wanted to end my life this way. I know I have no chance. It's too late. I never wanted [the public's] thumbs' up about this fucking drug use. Don't try to contact any AIC (Alice in Chains) members. They are not my friends."
"My world became a nightmare," he said. "There were just shadows around me. I got a call saying that my dad had died, but my family always knew he was around doing all kind of drugs. Since that call I always was wondering, 'Where is my dad?' I felt so sad for him and I missed him. He dropped out of my life for 15 years."