google/wiki40b huggingface dataset:
Katie Piper

Kate "Katie" Piper (s. 12. lokakuuta 1983  Andover, Hampshire, Iso-Britannia) on englantilainen entinen televisiojuontaja ja malli, joka maaliskuussa 2008 joutui miesystävänsä järjestämän happoiskun kohteeksi.
Piperin 33-vuotias ihailija, Daniel Lynch, kamppailulajien harrastaja, sai hänet kiinnostumaan itsestään Facebookin kautta ja heille kehittyi suhde. Kaksi viikkoa seurustelun alkamisesta Lynch raiskasi Piperin väkivaltaisesti hotellihuoneessa. Kolme päivää myöhemmin Lynch sai anteeksipyynnöillään houkuteltua naisen tapaamiseen internetkahvilaan. Piperin matkan varrella sinne, Lynchin värväämä mies, Stefan Sylvestre heitti Piperin kasvoille rikkihappoa. 
Lynch ja Sylvestre tuomittiin teoistaan elinkautisiin vankeusrangaistuksiin.
Piper, jonka koko kasvojen iho oli jouduttu yli 250:llä operaatiolla uusimaan, astui vammoistaan huolimatta julkisuuteen tv-dokumentin, kirjan ja perustamansa, vastaavista vammoista kärsivien ihmisten tukemiseksi tarkoitetun hyväntekeväisyyssäätiön, The Katie Piper Foundationin muodossa. Hän toimii myös Suomessa "Pilasin ulkonäköni"-nimellä ("My Beautiful Friends") esitettävän, vuonna 2011 Yhdysvalloissa alkaneen, tv-ohjelmasarjan juontajana.
Piper avioitui vuonna 2015 Richard Suttonin kanssa ja heillä on vuonna 2014 syntynyt Belle-niminen tytär ja vuonna 2017 syntynyt Penelope Diane -niminen tytär.
Agan

Agan (ven. Ага́н) on Obin vesistöön kuuluvan Tromjeganin sivujoki Hanti-Mansian autonomisessa piirikunnassa Venäjällä. Agan laskee Tromjeganiin lähellä tämän suuta, minkä takia sitä toisinaan pidetään Obin sivujokena. Joen pituus on 544 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 32 200 neliökilometriä.
Agan saa alkunsa Purin ja Obin itäisten sivujokien soiselta vedenjakajalta. Se virtaa Länsi-Siperian alangon keskiosassa kohti lounasta ja yhtyy Tromjeganiin lähellä Surgutin kaupunkia. Keskimääräinen virtaama on 260 kuutiometriä sekunnissa. Joki jäätyy lokakuun lopussa ja vapautuu jäistä toukokuussa.
Agan varrella sijaitsevat Radužnyin ja Pokatšin kaupungit sekä Novoaganskin taajama. Pokatšin lähistöltä on löydetty arkeologisissa kaivauksissa esihistoriallisesti merkittäviä vanhan asutuksen jäänteitä laajoilta alueelta (useita kymmeniä kaivauspaikkoja).
Brahe Djäknar

Studentkören Brahe Djäknar on vuonna 1937 perustettu Åbo Akademin mieskuoro. Sen johtajina ovat toimineet John Rosas (1947–1955), Gottfrid Gräsbeck (1955–1990) ja Ulf Långbacka (1991–). Långbackan virkavapauksien aikana kuoroa on johtanut Heikki Seppänen (2000–2001) sekä Martin Segerstråle (2010).
Kuoron levytyksiä ovat mm. Vintern rasat, joka sisältää perinteisiä kevätlauluja Vartiovuorelta, Goda råd till dem som lever ett dåligt liv (2003), Julkonsert (2000) yhteistyössä Florakörenin ja Akademiska orkesternin kanssa, sekä kuoron 60-vuotiskiertueella taltioitu Live in America (1998). Yhdessä Florakörenin kanssa on toteutettu myös albumi Skål i öl och brännvin (1995), jolla kuorot esittävät laajaa juomalaulurepertoaariaan.
Pentti Vuosmaa

Pentti Vuosmaa on suomalainen basisti ja ammattimuusikko, joka on säestänyt monella suomalaisella levyllä.
Vuosmaa oli Vaasasta kotoisin.
Ernst Busch

Nuoruus

Ernst Busch oli syntynyt Essen-Steelessä Saksassa. Hän liittyi Preussin armeijaan vuonna 1904 ja otti osaa ensimmäiseen maailmansotaan länsirintamalla. Hän jäi armeijaan sodan jälkeen ja vuonna 1930 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi ja hän sai komentoonsa 9. jalkaväkirykmentin.

Toinen maailmansota

Busch palveli Wilhelm Listin alaisena Puolan offensiivissa 1939 ja seuraavana vuonna länsirintamalla hän johti 16. armeijaa. Hän ansaitsi palveluksestaan rautaristin ritariristin tammenlehvillä ja miekoilla. Hän otti seuraavaksi osaa operaatio Barbarossaan. 8. syyskuuta 1941 hänen 16. armeijansa valtasi Demjanskin ja otti osaa Leningradin piiritykseen. Venäläisten vastahyökkäyksistä huolimatta hänen miehensä pitivät rintamalinjan Staraja Russassa. Tämän uroteon johdosta hänet nimitettiin sotamarsalkaksi. Hän komensi Saksan keskustan armeijaryhmää 1943 ja 1944. Vuoden 1944 katastrofaalisen tappion jälkeen Adolf Hitler erotti hänet ja nimitti tilalle marsalkka Walther Modelin. Hänet kutsuttiin uudestaan palvelukseen vuonna 1945.

Viimeiset vaiheet

Busch sai komentoonsa armeijaryhmän ja taisteli länsirintamalla Kurt Studentin laskuvarjojoukkojen kanssa brittikenraali Bernard Montgomeryn joukkoja vastaan. Hän yritti pysäyttää tämän etenemisen Saksaan. Busch antautui briteille 3. toukokuuta 1945. Hän kuoli englantilaisten sotavankeudessa heinäkuussa 1945.
TOC

TOC (aiemmin Throne of Chaos) oli vuonna 1991 perustettu suomalainen heavy metal -yhtye. Yhtye yhdisteli musiikissan death, black ja power metalia.
Vaikka Throne of Chaosta on vaikea kategorisoida jälkikäteen, ensimmäinen levy, Menace and Prayer, toi yhtyeelle mainetta Children of Bodomin jäljittelijänä jopa niin pitkälle, että TOC:ia pidettiin "Bodom-kloonina". Toisella albumillaan, Pervertigolla, yhtye käytti kahta vokalistia studiossa, joista kumpikaan ei laulanut Bodomin tyyliin. Lisäksi yhtye siirtyi kohti progressiivista ja perinteisempää metallia. Tuloksena oli vaikeasti luokiteltava ja monipuolinen albumi.
Kolmannella ja viimeisellä levyllään, Loss Angeles (2003), yhtye muutti taas tyyliään huomattavasti. Nyt mentiin selvästi yhä enemmän progressiivisen metallin ja myös power metallin suuntaan. Thrash -vaikutteita oli silti edelleen mukana. Albumin päätti speed metal-versio Deep Purplen "Smoke on the Waterista". Levy julkaistiin myös Yhdysvalloissa.
Yhtyeen viimeiset levyt saivat osin varsin suopeita arvosteluja kriitikoilta, mutta pojat päättivät kuitenkin lopettaa vuonna 2005.
Percy MacKaye

Percy MacKaye (16. maaliskuuta 1875 New York – 31. lokakuuta 1956 Cornish, New Hampshire) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija ja runoilija.
MacKaye suoritti tutkinnon Harvardin yliopistossa 1897 ja matkusteli sitten kolmisen vuotta Euroopassa. Hän asui ainakin Roomassa, Lontoossa ja Sveitsissä ja opiskeli Leipzigin yliopistossa 1899–1900. Palattuaan New Yorkiin hän opetti yksityiskoulussa vuoteen 1904 saakka, kunnes liittyi taiteilijayhdyskuntaan New Hampshiren osavaltion Cornishissa ja omistautui näytelmien kirjoittamiselle.
Hänen tunnetuimpia näytelmiään ovat The Canterbury Pilgrims (1903), Sappho and Phaon (1907), Jeanne D’Arc (1907), The Scarecrow (1908) sekä Anti-Matrimony (1910). Vuonna 1937 hän julkaisi runokokoelman The Far Familiar ja vuonna 1950 neljän näytelmän sarjan The Mystery of Hamlet King of Denmark, or What We Will, joka oli tarkoitettu edeltämään ja jatkamaan Shakespearen Hamletin tarinaa.
MacKaye valittiin National Institute of Arts and Lettersin jäseneksi 1914. Seuraavalla vuosikymmenellä hän toimi Ohiossa sijaitsevan Miami Universityn residenssirunoilijana. MacKaye luennoi teatterista myös Harvardissa, Yalessa, Columbiassa ja muissa Yhdysvaltoin huippuyliopistoissa.
MacKayen isä oli näyttelijä ja teatteritekniikan uranuurtaja Steele MacKaye. Hänen veljiään olivat filosofi James MacKaye sekä metsänhoitaja ja luonnonsuojelija Benton MacKaye.
Vuonna 1912 MacKaye julkaisi teoksen The Civic Theatre in Relation to the Redemption of Leisure; A Book of Suggestions, jossa hän esitteli ajatuksen kaupallisuudesta ja voitontavoittelusta vapaasta, yhteiskunnan tukemasta teatterista. Hänen ajatuksensa ottivat tuulta Neuvostoliiton Proletkult-teatteriliikkeessä.
Palais du Trocadéro

Palais du Trocadéro oli näyttely- ja museorakennus, joka sijaitsi Pariisissa nykyisen Palais de Chaillot’n paikalla vuosina 1878–1935. Palatsiin kuului kaksi tornia sekä pitkät ja matalat siipirakennukset.
Palais du Trocadéro rakennettiin vuoden 1878 Pariisin maailmannäyttelyä varten ja sen suunnittelivat arkkitehti Gabriel Davioud ja insinööri Jules Bourdais. Se toimi näyttelyrakennuksena myös vuoden 1889 ja vuoden 1900 maailmannäyttelyn yhteydessä. Palatsi sai nimensä Espanjan Cádizin lähellä sijainneesta Trocaderon linnakkeesta, jonka ranskalaiset olivat vallanneet vuoden 1823 sotaretkellään. Palais du Trocadéron arkkitehtuurissa olikin vaikutteita perinteisestä maurilaisesta arkkitehtuurista. Palatsin ympärille sijoitettiin kuusi suurta patsasta, jotka edustivat eri maanosia. Toisin kuin muita maailmannäyttelyn rakennelmia, Palais de Trocadéroa ei purettu näyttelyn päätyttyä. Siellä aloittivat vuonna 1882 toimintansa kansatieteellinen museo Musée d’Ethnographie du Trocadéro ja kuvanveistomuseo Musée de Sculpture. Rakennus purettiin lopulta vuonna 1935 Palais de Chaillot’n tieltä, joka vuorostaan rakennettiin vuoden 1937 maailmannäyttelyn näyttelyrakennukseksi.
Napoleon oli jo vuonna 1811 määrännyt rakentamaan palatsin samalle paikalle, mutta hän joutui keskeyttämään rakennushankkeensa ennen kuin mitään saatiin valmiiksi.
Marsha Thomason

Varhaisvaiheet

Thomason syntyi Manchesterissa. Hän kävi Blackleyn peruskoulua sekä Pohjois-Manchesterin tyttökoulua, minkä jälkeen opiskeli Oldham Sixth Form Collegessa. Thomason suoritti Manchester Metropolitan Universityssä humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon (Bachelor of Arts) englannin kielessä.
Mel Powell

Mel Powell (alkujaan Melvin D. Epstein; 12. helmikuuta 1923 Bronx – 24. huhtikuuta 1998 Sherman Oaks) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, sovittaja ja pianisti. Hän työskenteli sekä taidemusiikin että jazzin parissa.
Powell aloitti pianonsoiton 4-vuotiaana ja sai opetusta muiden muassa Nadia Reisenbergiltä. Hän teki jo 18-vuotiaana sovituksia Benny Goodmanille ja soitti tämän kanssa pianoa. Tätä aiemmin hän oli soittanut Bobby Hackettin, George Brunisin ja Zutty Singletonin (1939) kanssa. Powellin Goodmanille sovittamia kappaleita ovat muiden muassa "The Earl", "Mission to Moscow", "Clarinade" ja "Jersey Bounce". Powell työskenteli myös CBS Orchestrassa Raymond Scottin johdolla (1942) ja oli yksi Glenn Millerin Army Air Force Bandin tähdistä. Hänen tyylissään oli samankaltaisuutta Teddy Wilsonin tyyliin. Hän levytti Goodmanin kanssa vuosina 1945–47.
Powell siirtyi pääasiallisesti taidemusiikin säveltäjäksi opiskeltuaan Paul Hindemithin johdolla Yalen yliopistossa (1952). Hän ei täysin hylännyt jazzuraansa, mutta keskittyi pitkään toimimaan sarjallisen musiikin säveltäjänä. Hän jatkoi säveltämistä ja esiintymistä vielä lihasrappeumaan sairastuttuaan. Hänelle myönnettiin Pulitzer-palkinto vuonna 1990. Palkittu teos oli tammikuussa 1990 Los Angelesin filharmonikkojen kantaesittämä Duplicates-niminen konsertto kahdelle pianolle ja orkesterille.
Powell loi myös pedagogisen uran ja oli California Institute of the Artsin perustajadekaani. Hänen oppilaisiinsa kuuluivat Justin Connolly, Walter Hekster, Arturo Marquez, Lewis Spratlan, John Stewart, Lois V. Vierk ja John Ferritto. Powell kuoli kotonaan maksasyöpään 75-vuotiaana. Häntä jäivät kaipaamaan näyttelijävaimo Martha Scott, kaksi tytärtä ja poika. Powell haudattiin vaimonsa kotiseudulle Missourin Jamesportiin.
Sporadinen E

Sporadinen E on radiosää, mikä toteutuu silloin, kun ilmakehän E-kerrokseen auringonpilkkumaksimin aikaan tavanomaisen auringonpilkkutihentymän ylittävä kerros. Tämä satunnainen ilmakehän E-kerroksen auringonpilkkujen runsaus aiheuttaa E-kerroksen satunnaisen auringonpilkkurunsauden mukaisen parantuneen mahdollisuuden vastaanottaa tavanomaista kauempaa radioaaltoja mm. DX-kuuntelussa
Linnea Melotindos

Linnea Melotindos (s. 29. heinäkuuta 2000 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän laukoo vasemmalta puolelta.
Melotindos on IFK Mariehamnin kasvatti. Hän pelasi Blues EKS -joukkueessa Suomisarjassa ja Mestiksessä ennen kuin siirtyi naisten liigassa pelaavaan Team Kuortaneeseen kaudelle 2015–2016. Hän voitti joukkueessaan pronssia keväällä 2018 Kuortaneen kukistettua pronssiottelussa Espoon Bluesin. Hän on pelannut kaikkiaan sata SM-sarjan/liigan runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 36 maalia ja antanut 38 maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän on tehnyt 16 ottelussa kolme maalia ja antanut viisi maalisyöttöä (tilanne kauden 2018−2019 jälkeen).
Melotindos kuului Suomen joukkueeseen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2016, 2017 ja 2018. Ensimmäisen naisten maaottelunsa hän pelasi Ruotsia vastaan syyskuussa 2016. Hän on pelannut 6.4.2019 mennessä 13 naisten maaottelua, joissa hän on tehnyt yhden maalin ja antanut kaksi maalisyöttöä.
A122

A122 eli Viipurin maantie (ven. Выборгское шоссе, Vyborgskoje šosse) on Pietarista kohti Viipuriia johtava maantieväylä Venäjällä.
Viipurin maantie alkaa Pietarin pohjoiosassa Viipurin piirin Ozerkista, jossa se erkanee Prospekt Engelsasta kohti pohjoisluodetta. Parkalan läpi kuljettuaan se risteää Pietarin kehätien kanssa, siirtyy Pietarista Leningradin alueen puolelle ja kulkee Sierattalan (Sertolovo) läpi länteen. Leningradin alueen Viipurin piirin puolelle saavuttua on ensimmäinen liittymä Viipuriin ja Suomeen johtavan M10-valtatien (E18, "Skandinavia") kanssa. Tämän jälkeen Viipurin maantie ja M10:n kulkevat rinnan noin 10 km:n matkan. Mainilan (entinen valtakunnanraja) ja Simaginon (Joutselkä) kautta, ja yhtyvät sitten toisiinsa Lintulan (Ogonki) kohdalla. Heti tämän liittymän jälkeen A122 kuitenkin erkanee taas valtatieltä pohjoiseen. Tie kulkee Kivennavan (Pervomaiskoje) läpi ja jatkaa vähäliikenteisenä maaseututienä Kyyrölän (Krasnoselskoje) ja Muolaankylän (Gribnoje) kautta, kunnes lopulta taas liittyy päätiehen Kähärin Tolokonnikovossa noin 12 km ennen Viipuria.
Raskaat ajoneuvot eivät saa ajaa ulos Pietarista Suomenlahden rantaa aluksi seuraavaa M10-tietä pitkin, vaan poistuvat pohjoisempaa A122-tietä pitkin, kunnes se liittyy M10:een.
Edistyspuolue (Norja)

Historia

Puolue perustettiin vuonna 1973 nimellä Anders Langes Parti til sterk nedsettelse av skatter, avgifter og offentlige inngrep (ALP, suom. Anders Langen puolue verojen, julkisten maksujen ja julkisen asioihin puuttumisen voimakkaan leikkaamisen puolesta). Vuonna 1974 osa puolueesta, johtohahmonaan Carl I. Hagen, irtautui ja muodosti Reformpartiet-puolueen. Seuraavana vuonna suurin osa Reformpartietista palasi kuitenkin ALP:hen. ALP muutti nimensä Fremskrittpartietiksi (suom. Edistyspuolue) vuonna 1977.
Vuoden 1985 Storting-vaaleissa puolue sai kaksi edustajapaikkaa. Samalla silloisen pääministeri Kåre Willochin hallituskoalitio jäi vähemmistöön. Vuonna 1986 Willoch erosi FrP:n äänestäessä bensiiniveronkorotuksia vastaan. FrP oli käyttänyt ensimmäistä kertaa poliittista vaikutusvaltaa merkittävässä mitassa.
Alkuaikoina FrP oli populistinen minipuolue, joka kamppaili eduskuntapaikoista äänikynnyksen alarajoilla, eikä onnistunut herättämään suurempaa äänestäjien huomiota. Tilanne muuttui merkittävästi kunnallis- ja lääninhallintovaaleissa 1987, jolloin Hagen käytti niin sanottua Mustafa-kirjettä, jonka hän luki ääneen mediassa osoittaakseen siirtolaisten pahantahtoisuuden ja vaarallisuuden norjalaiselle yhteiskunnalle. Kirjeessä kerrottiin, kuinka muslimiryhmittymä tahtoisi muuttaa Norjan islamilaiseksi valtioksi ja kirkot muutettaisiin moskeijoiksi. Hagen julisti: "Turvapaikanhakijat ovat valtaamassa isänmaamme." Kirje osoittautui myöhemmin väärennökseksi. FrP kolminkertaisti kannatuksensa. Siirtolaispolitiikasta tuli eräs puolueen tärkeimpiä kiinnostuksen kohteita. Puolueen kannatus vaihteli kuitenkin voimakkaasti muun muassa sisäisten ristiriitojen vuoksi. Vuonna 1993 puolue jakautui voimakkaasti poliittisesta profiilista käytyjen kiistojen vuoksi ja sen puhdasoppisimmat liberalistit jättivät puolueen. Samana vuonna neljä puolueen kansanedustajaa siirtyi Fridemokratene-puolueeseen ja puolueen nuorisojärjestön puheenjohtaja erosi niin ikään puolueesta. FrP onnistui palauttamaan kannatuksensa jälleen vuonna 1995.
Vuonna 2001 puolueesta erosivat sisäisten ristiriitojen vuoksi sen näkyvät kansanedustajat Jan Simonsen ja Vidar Kleppe. Suurkäräjävaaleissa 2005 puolue nousi maan toiseksi suurimmaksi puolueeksi 22,1 % kannatuksella. Toukokuussa 2006 Carl I. Hagen jätti puolueen puheenjohtajan tehtävät ja Siv Jensen valittiin uudeksi puheenjohtajaksi.
Shikishima

Taustaa

Vuosien 1894–1895 Kiinan–Japanin sodan jälkimainingeissa Venäjä painosti Japania palauttamaan Liaotungin niemimaan takaisin Kiinalle, minkä seurauksena Japani alkoi kasvattaa omaa sotilasmahtiaan tulevien uhkien varalta. Japani aloitti vuonna 1896 kymmenvuotisen laivastonrakennusprojektin valmistaakseen kuusi taistelulaivaa ja kuusi panssaroitua risteilijää.

Valmistus

Shikishima tilattiin Britanniasta Thames Ironworks and Shipbuilding Companylta Blackwallista vuonna 1897. G. C. Macrow suunnitteli aluksen, joka oli käytännössä Britannian kuninkaallisen laivaston Majestic-luokan aluksen paranneltu versio. Sen köli laskettiin 29. maaliskuuta 1897 ja alus laskettiin vesille 1. marraskuuta 1898. Alus valmistui 26. tammikuuta 1900.

Palvelus

Shikishima osallistui Venäjän–Japanin sotaan ja vaurioitui 9. helmikuuta 1904 Port Arthurin taistelussa. Lisäksi se otti osaa Yalu-joen taisteluun ja Tsushiman salmen taisteluun, jossa alukseen osui kymmenen kranaattia. Alus palveli ensimmäisessä maailmansodassa Japanin kotivesillä ja vuonna 1919 laiva modernisoitiin.
Alus uudelleenluokiteltiin 1. syyskuuta 1921 ”ensimmäisen luokan rannikkopuolustuslaivaksi”. Samalla se siirrettiin sukellusveneiden koululaivaksi. Laivasta poistettiin vuonna 1923 aseistus ja se poistettiin alusluettelosta Washingtonin laivastosopimuksen mukaisesti. Alus luokiteltiin 1. huhtikuuta kuljetusalukseksi. Se pysyi Sasebossa asunto- ja koululaivana.
Shikishima kellui yhä Tyynenmeren sodan jälkeen ja oli välttänyt yhdysvaltalaisten ilmahyökkäykset. Alus ei kuitenkaan ollut liikkunut omin voimin yli kahteen vuosikymmeneen, ja lopulta se romutettiin vuonna 1948 Sasebossa.
Gregorius V

Gregorius V, syntymänimeltään Bruno, (noin 972–999) oli paavina 3. toukokuuta 996 – helmi-maaliskuulle 999. Hän oli keisari Otto I Suuren pojanpojanpoika, ja nousi paaviksi jo kaksikymmentäneljävuotiaana. Gregorius V oli ensimmäinen saksalaissyntyinen paavi. (Toisinaan kyllä ostrogootti Bonifacius II lasketaan myös saksalaiseksi.)
Poliittisesti Gregorius toimi johdonmukaisesti keisarin edustajana Roomassa ja antoi monia erityisoikeuksia Pyhän Roomalaisen keisarikunnan luostareille. Yksi hänen ensimmäisistä virkatoimistaan oli keisari Otto III:n kruunaaminen.
Gregoriuksen aikana vaikutti vastapaavi Johannes XVI, jota suosi ennen kaikkea Crescentius II ja roomalainen ylimystö, joka niskuroi Gregorius V:n pikkuserkkua, keisari Otto II:ta vastaan.
VIAF

VIAF tai VIAF-tunniste (engl. Virtual International Authority File) on kansainvälisesti sovittu tunnistenumero henkilötietojen kuvailutiedostolle. VIAF-tunnisteen avulla yhdistetään saman henkilön erilaiset tekijätiedot eli erilaiset nimimuodot ja julkisesti varmennettavissa olevat salanimet toisiinsa. Tunnisteen avulla myös samannimiset henkilöt voidaan erottaa toisistaan. VIAF-nimiauktorisointipalvelua isännöi yhdysvaltalainen Online Computer Library Center (OCLC), joka yhteistyökirjastojensa kanssa ylläpitää myös kirjastoalan WorldCat-yhteisluetteloa.
VIAF-tunnisteen luomiseksi perustetusta yhteistyöhankkeesta Yhdysvaltain ja Saksan kirjastoalojen välillä tiedotettiin vuonna 2003. Kattavampi kuvaus hankkeesta julkaistiin kansainvälisessä kirjastoalan kokouksessa vuonna 2006.
Toivo Suursoo

Pelaajaura

Suursoo siirtyi kotimaastaan pelaamaan Venäjälle Krylja Sovetovin joukkueeseen syksyllä 1993. Kolmen kauden jälkeen hän siirtyi Suomeen, jossa hän edusti Turun Palloseuraa kaksi kautta vuosina 1996–1998. Keväällä 1997 tuli SM-hopeaa. Tämän jälkeen peliura jatkui Ruotsin Elitserienissä ja AHL:ssä. Sittemmin hän on pelasi Venäjän, Tanskan, Valko-Venäjän, Latvian, Ruotsin, Ison-Britannian, Ranskan ja Norjan sarjoissa. Tanskan mestaruuden hän voitti Herning Blue Foxissa vuosina 2005 ja 2008 ja Latvian mestaruuden HK Riga 2000:n riveissä vuonna 2006. Pelaajauransa viimeisellä kaudella 2011–2012 Suursoo toimi Norjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneen Kongsvinger Knightsin pelaajana ja päävalmentajana.
Viron maajoukkueessa Suursoo pelasi vuosien 2003, 2007 ja 2011 MM-kisojen D1-sarjassa.

Valmentajaura

Kaudella 2011-2012 Suursoo toimi norjalaisen Kongsvingerin pelaaja-valmentajana. Seuraavan kauden aluksi hän siirtyi päätoimiseksi valmentajaksi ja paketoi pelaajauransa. Kevään 2013 jälkeen Suursoo piti yhden välivuoden ja siirtyi sitten norjalaisen Manglerud Starin A-nuorten joukkueen päävalmentajaksi yhden kauden pestillä. Kaudella 2015–2016 Suursoo valmensi eestiläistä HC Panternin edustusjoukkuetta. Seuraavalla kaudella Suursoon valmennuksessa olivat HC Panternin B- ja C-juniorien joukkueet. B-juniorit pelasivat Viron juniorisarjassa ja C-juniorit Suomessa C-juniorien Aluedivisioonaa. Kaudelle 2017–2018 Suursoo siirtyi valmentamaan HC Vipersin edustusjoukkuetta Viron pääsarjassa ja sen ohella seuran 17-vuotiaiden joukkuetta Suomen B2-junioreiden Mestiksessä. Seuravalmennuksen ohessa Suursoo toimi apuvalmentajana Viron miesten joukkueelle Baltic Cupissa, nuorten alle 18-vuotiaiden maajoukkueelle sekä alle 20-vuotiaiden maajoukkueille ikäluokkien MM-turnauksissa. Kauden 2018–2019 Suursoo valmensi Venäjän MHL-liigassa Chaika Nizhny Novgorodin joukkuetta. Hänet kutsuttiin valmentajaksi marraskuun 2018 puolivälissä korvaamaan erotettu Vjacheslav Ryanov.
Julma leikki (elokuva)

Juoni

Pariskunta Jessie ja Gerald Burlingame matkustaa syrjäiselle mökille saadakseen suhteeseensa uutta jännitystä. Seksileikin yhteydessä Jessie antaa miehensä kahlita hänet käsiraudoilla vuoteeseen, mutta mies saa sydänkohtauksen ja Jessie jää yksin jumiin mökkiin. Hän joutuu kamppailemaan kipujen, näkyjen ja synkkien lapsuusmuistojen kanssa eikä pian tiedä mikä on totta ja mikä ei.