Pyöreälehtikihokki

Ulkonäkö ja koko

Monivuotisen pyöreälehtikihokin lehdet kasvavat ruusukkeena maata vasten. Lehtiruoti on 5–45 mm pitkä. Lehtilapa on pyöreähkö tai munuaismainen ja kooltaan 3–12 x 5–15 mm. Vaaleanvihreissä lehdissä on punaisia, nuppineulan muotoisia nystykarvoja, joiden päistä erittyy tahmeaa, hieman hunajalta tuoksuvaa mutta kirkasta, liimamaista ainetta. Lehtien keskeltä nousee 5–20 cm korkea suora kukintovana. Kukinto on vaatimaton, yksihaarainen viuhko. Pienet kukat ovat kaksineuvoisia ja säteittäisiä. Verhiö ja teriö ovat neljä- tai viisilehtisiä. Terälehdet ovat väriltään valkoisia. Kukat avautuvat aamupäivisin vain lyhyeksi aikaa aurinkoisella säällä. Suomessa pyöreälehtikihokki kukkii kesä-heinäkuussa. Siemenkota on sileä. Kota sisältää suuren määrän keveitä, sileitä siemeniä, joita tuuli ja suovedet kuljettavat uusille kasvupaikoille.
Pyöreälehtikihokki voi levitä paitsi siementen avulla, myös kasvullisesti syyskesällä muodostuvista jälkisilmuista. Kasvi talvehtii lehtiruusukkeen kärkisilmun avulla, muiden lehtien lakastuessa.
Pyöreälehtikihokki risteytyy helposti samoilla kasvupaikoilla kasvaessaan toisen kihokkilajin, pitkälehtikihokin (D. longifolia) kanssa. Risteymä D. longifolia x rotundifolia on kantalajejaan kookkaampi ja sen lehtilavat ovat vastapuikeita ja pyöreäkärkisiä.

Levinneisyys

Pyöreälehtikihokkia tavataan Euroopassa Pohjois-Espanjasta itään aina Venäjälle saakka. Esiintymisalueen eteläraja kulkee Etelä-Ranskassa, Pohjois-Italiassa, Balkanin pohjoisosissa, Pohjois-Ukrainassa ja Keski-Venäjällä. Pohjoisessa levinneisyysalue ulottuu Fennoskandian ja Venäjän pohjoisosiin. Lajia kasvaa myös Britteinsaarilla ja Islannissa. Venäjältä levinneisyysalue jatkuu Aasian puolelle läpi Etelä-Siperian Tyynelle valtamerelle asti, jossa sitä tavataan myös Japanissa. Pohjois-Amerikassa pyöreälehtikihokin levinneisyysalue kattaa suurimman osan Alaskaa ja Kanadaa sekä suuren osan Yhdysvaltain itä- ja länsiosia. Kasvia kasvaa harvinaisena myös Grönlannissa, Turkissa, Kaukasuksen alueella ja Uudessa-Guineassa.
Suomessa pyöreälehtikihokki on alkuperäislaji, jota tavataan koko maassa. Runsain laji on maan itäosissa Pohjois-Karjalasta Pohjois-Lappiin.

Elinympäristö ja ekologia

Pyöreälehtikihokkia tavataan varsinkin soilla, rämeiden ja nevojen kuivahkoilla mätäs- ja välikköpinnoilla. Lajia voi tavata myös rantapalteissa ja kosteissa sorakuopissa.
Lehtiensä tahmeilla karvoilla pyöreälehtikihokki pyydystää hyönteisiä. Hyönteisen jäätyä kiinni karvoihin kietoutuu lehti hitaasti sen ympärille ja lopulta se tukehtuu limaan. Lehden entsyymit sulattavat saaliin kasvin ravinnoksi muutamassa päivässä tai viikossa, hyönteisen koosta riippuen. Pyöreälehtikihokki ottaa ravintoa myös juurillaan, mutta hyönteisravinto on silti arvokas ravinnonlisä muuten niukkaravinteisilla soilla.
Kihokkisulkasen (Buckleria paludum) toukat käyttävät pyöreälehtikihokkia ravinnokseen.

Käyttö

Monista kihokkilajeista on tehty yskänlääkkeitä. Niitä on käytetty jo kauan kouristuksia laukaisevina rohtoina erityisesti hinkuyskään. Suomessa pyöreälehtikihokkia kerätään edelleen ammattimaisesti lääketeollisuuden tarpeisiin Keski-Eurooppaan. Ulkoisesti kihokeilla on perinteisesti hoidettu myös känsiä ja liikavarpaita. Suomessa kihokeilla on ollut myös potenssirohdon maine, mihin viittaavat monet sen kansanomaisista nimistä, kuten himoheinä ja kiimaruoho.
Alkemistit yrittivät käyttää kihokkeja kullan valmistukseen. Lehtien eritteen uskottiin kestävän kuumintakin auringonpaistetta ja siten olevan hyvä raaka-aine kullan valmistusprosessissa.
Kihokkeja on Ruotsissa käytetty myös viilin tapaisen maitotuotteen valmistukseen. Astia hierottiin kihokinlehdillä ja sitten siihen kaadettiin vastalypsettyä maitoa käymään. Kihokkeja on myös käytetty lankojen värjäämiseksi punaisiksi.