google/wiki40b huggingface dataset:
Rockabilly

Rockabilly Suomessa

1970- ja 1980-luvun vaihteessa rockabilly nousi uuden aallon ohella nuorison suosituimmaksi musiikiksi Suomessa. Tyylisuunnan ja koko Suomen ykkösnimenä toimi silloin keravalainen Teddy & The Tigers, jonka esikoisalbumi Boppin' ilmestyi vuonna 1978. Turkulais-raisiolainen Buck Jones bändeineen oli myös ykkösnimiä. Brittiläiset Matchbox, Crazy Cavan & His Rhythm Rockers sekä Flying Saucers olivat Suomessakin huippusuosittuja. Vuosina 1981-1982 amerikkalainen Stray Cats oli yksi suosituimmista yhtyeistä Suomessa ja saavutti laajaa suosiota myös muiden kuin rockabilly-fanien keskuudessa. Pitkän linjan rockabilly-muusikot, kuten Ray Campi ja Sleepy LaBeef kävivät Euroopan kiertueilla hyvällä menestyksellä, myös Suomessa.
Muoti-ilmiönä rockabilly hiipui Suomessa 1980-luvun alkupuoliskolla. 1990- ja 2000-luvulla musiikin uskolliset kannattajat ovat muodostaneet elinvoimaisen alakulttuurin. Aika-ajoin jotkut rockabillyyn pohjaavat yhtyeet saavuttavat myös laajempaa suosiota. Listoille nousseita suomalaisyhtyeitä on muun muassa Francine.
Fidget spinner

Fidget spinner eli spinneri tai sormihyrrä on stressiä lievittäväksi tarkoitettu lelu, joka on suosittu erityisesti varhaisnuorten keskuudessa. Sen keskellä on tyypillisesti laakeri, joka voi koostua eri materiaaleista, kuten messingistä, ruostumattomasta teräksestä, titaanista, kuparista tai muovista. Hyrrän suosio kasvoi vuonna 2017 sosiaalisen median kautta. Hyrrällä voi tehdä temppuja, ja sen suosiota on verrattu 1990-luvun jojoon.
Hyrrän keksijäksi on sanottu yhdysvaltalaista Catherine Hettingeriä, joka alkoi vuonna 1993 myydä kehittämäänsä hyrrää. Lelukaupat eivät kuitenkaan ottaneet sitä myyntiin, eikä hyrrä menestynyt. Sen patentti raukesi vuonna 2005. Toisten lähteiden mukaan Hettingerin kehittämä hyrrä ei kuitenkaan ole sama kuin fidget spinner. Monet valmistajat ovatkin alkaneet valmistaa useita eri muotoisia ja tyylisiä spinnereitä.
Tavallisesti laakerin materiaalina käytetään keramiikkaa, metallia (ruostumatonta terästä tai kromia) ja sekoitusta. Erilaiset laakerit vaikuttavat värinään, ääneen ja pyörimisaikaan. 
Lelun on tarkoitus helpottaa keskittymistä ja mikroliikuntaa toimimalla laitteena, johon stressin voi purkaa.
Työturvallisuuskortti

Toimialat

Työturvallisuuskortteja on eri toimialoille.  Näistä voidaan mainita palo- ja pelastusala, sähköala-, sekä yleiset muut yrityskohtaiset järjestelmät.  
TTK Työturvallisuuskoulutus haarautuu yli kymmeneen toimialakohtaiseen kokonaisuuteen sekä erikseen myönnetyihin yrityssisältöihin.  Myös kouluttajilla on oikeus soveltaa sisältöä koulutettavan ryhmän mukaan. Jokaisesta erilaisesta toimialakohtaisesta sisällöstä saa kuitenkin täsmälleen samanlaisella ulkoasulla olevan kurssin suorittamiskortin. Kaikissa tapauksissa suorittamisesta myönnetään samanlainen työturvallisuuskortti.

Työturvallisuuskortin käyttöönotto

Työturvallisuuskortin käyttöönotto on työpaikoille vapaaehtoista, eikä Suomen laissa ole mainintaa Työturvallisuuskortista.  Ensisijainen tarkoitus on ollut kehittää yhteisten työpaikkojen (alihankkijat ja päämiehet samalla työmaalla) turvallisuutta. Kortti ei kuitenkaan korvaa uusien työntekijöiden työpaikkakohtaista perehdyttämistä. Kortti soveltuu ja sitä myös käytetään muillakin esimerkiksi teollisuuden työpaikoilla. Kortin käytöllä on todettu olevan myönteinen vaikutus työpaikkojen turvallisuuden kehittymiseen.
Sähköiset vaatimukset työturvallisuuskoulutuksen ympärillä ovat viime aikoina lisääntyneet merkittävästi myös EU:n vapaan työvoiman liikkuvuuden kautta.
Ranveer Singh

Yksityiselämä

Singh meni naimisiin näyttelijä Deepika Padukonen kanssa Comojärvellä Italiassa 14. marraskuuta 2018.
Shirayuki (1928)

Palvelus

Keisarillisen Japanin laivaston hyökätessä Pearl Harboriin alus oli sijoitettuna keisarillisen Japanin laivaston 1. laivaston 3. hävittäjälaivueen 11. hävittäjäviirikköön.
Alus upposi ilmahyökkäyksessä 3. maaliskuuta 1943.
Federica Mogherini

Ura

Mogherini toimi kansanedustajana Italian parlamentissa 2008−2014. Ennen nimittämistään Junckerin komissioon hän toimi 2013−2014 Italian valtuuskunnan johtajana Naton parlamentaarisessa yleiskokouksessa ja 2014 Italian ulkoministerinä. Hän on Italian ulkopoliittisen instituutin jäsen vuodesta 2008.
Tampereen yliopiston kunniatohtori, vuonna 2018

Yksityiselämä

Mogherini on naimisissa ja hänellä kaksi lasta.
Pierre Gaveaux

Pierre Gaveaux (1761 Béziers – 1825 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä. Hän aloitti uransa kirkkolaulajana Bordeaux’ssa. Hän sävelsi 35 oopperaa, jotka tunnetaan luonnollisen yksinkertaisista melodioista ja dramaattisesta tyylistä. Tunnetuimpiin teoksiin kuuluva Léonore, ou L’amor conjugal (Leonore, eli aviollinen rakkaus, 1799) perustuu samaan näytelmään kuin myöhempi Ludwig van Beethovenin ooppera Fidelio (1814).
Pyjamakala

Koko ja ulkonäkö

Pyjamakala kasvaa noin 7 cm pitkäksi. Sen vartalo on pyöreähkö, evät kapeat ja korkeat. Pohjaväri on hopeansävyinen, "vyötärön" kohdalla kulkee tummempi pystyjuova. Tästä raidasta taaksepäin ("pyjamanhousujen" kohdalta) kala on ruskeapallokuvioinen. Pyrstö on violetti.

Alkuperä

Luonnossa pyjamakala elää Indopasifisella merialueella.

Käyttäytyminen

Pyjamakala ei näyki koralleja, joten se sopii myös riutta-akvaarioon. Luonnossa se piileksii meriheinän tai jopa merisiilin piikkien keskellä.

Ravinto

Pyjamakala syö lihapitoista ruokaa.
Trietyleeniglykoli

Valmistus

Trietyleeniglykolia ja dietyleeniglykolia muodostuu glykolin valmistuksen sivutuotteina. Prosessissa etyleenioksidi ja vesi reagoivat muodostaen näitä alkoholeja. Glykoli, dietyleeniglykoli ja trietyleeniglykoli erotetaan toisistaan tislaamalla vakuumissa.

Käyttö

Trietyleeniglykolin ominaisuudet muistuttavat dietyleeniglykolin ominaisuuksia ja se on korvannut dietyyliglykolin käyttöä tietyissä sovelluksissa, joissa sen heikompi haihtuvuus on etu. Yksi tärkeimmistä yhdisteen käyttökohteista on maakaasun kuivaaminen. Lisäksi trietyleeniglykolia käytetään desinfiointiaineena, aromaattisten yhdisteiden erottamiseen parafiiniöljyistä, lisäämään muovien taipuisuutta, lisäaineena autojen jarrunesteissä ja teattereissa käytettävissä savukoneissa.
Gnomoninen projektio

Muunnelmia

Vuonna 1946 Buckminster Fuller patenteoi gnomonista projektiota muistuttavan kartta­projektion, jota hän käytti kubokta­edrisessa versiossaan Dymaxion-kartasta. Vuonna 1954 hän julkaisi ikosaedrisen version nimikkeellä AirOcean World Map, ja tämä on nykyisin useimmiten käytetty versio.
Gnomonista projektiota käytetään laajasti valo­kuvauksessa, jossa sitä sanotaan suoraviivaiseksi projektioksi.
Katakombenschule

Katakombenschule (suom. katakombikoulu) on saksankielinen termi, jolla viitataan fasistisen Italian aikana perustettuihin laittomiin saksankielisiin kouluihin Etelä-Tirolissa.

Tausta

Etelä-Tirolin italialaistamispyrkimysten keinona Italiassa säädettiin vuonna 1923 asetus italian kielestä opetuskielenä kaikissa kouluissa (Lex Gentile). Etelätirolilaiset opettajat korvattiin kouluvuodesta 1925–1926 alkaen italialaisilla. Vuonna 1924 kiellettiin saksan kielen käyttö kaikissa lastentarhoissa, ja vuonna 1925 kiellettiin yksityisopetus koulun ulkopuolella.
Vastalauseena italialaistamiselle Etelä-Tirolissa perustettiin salaisia, maanalaisia kouluja, joissa opetus tapahtui saksaksi. Oppimateriaaleja salakuljetettiin Saksasta ja Itävallasta, ja noin 200 opettajaa koulutettiin salaisesti. Kouluopetus tapahtui iltapäivisin italiankielisen kansakoulun opetuksen jälkeen esimerkiksi maatiloilla tai majataloissa.
Uskonnollinen opetus sallittiin jälleen vuonna 1928 pyhäkouluissa. Yleisemmin saksan kielen käyttö opetuskielenä sallittiin jälleen vuonna 1943, kun kansallissosialistisen Saksan joukot miehittivät Etelä-Tirolin. Toisen maailmansodan jälkeen saksan kieli on ollut Etelä-Tirolissa tasavertainen opetuskieli osana maakunnan autonomista asemaa.
Katkennut linja

Katkennut linja (vir. Katkenud liin) on autolautta M/S Estonian 28. syyskuuta 1994 sattuneen suuronnettomuuden 852 uhrin muistoksi pystytetty vaikuttava muistomerkki Tallinnan Kesklinnan kaupunginosassa. Mustasta graniitista veistetyn, katkennutta kaarta esittävän suurikokoisen teoksen suunnittelivat kuvanveistäjä Villu Jaanisoo ja arkkitehti Jorma Mukala. Veistokseen liittyy suuri muistokivi, johon on kaiverrettu jokaisen merionnettomuudessa kuolleen matkustajan tai miehistön jäsenen nimi. Kuolleista 501 oli ruotsalaisia, 285 virolaisia, 17 latvialaisia, 11 venäläisiä, 10 suomalaisia ja 10 saksalaisia. Muistomerkin paljasti Viron presidentti Lennart Meri onnettomuuden 2-vuotispäivän aattona 27. syyskuuta 1996.
Kudosneste

Kudosneste on monisoluisten eläinten solujen ympärillä olevan liuoksen, soluväliaineen, yksi komponentti. Se käsittää noin 16 % ihmiskehon painosta.

Koostumus

Kudosnesteen koostumus riippuu kudoksessa olevien solujen ja veren välisestä aineenvaihdunnasta. Tämän vuoksi kudosnesteellä on erilainen koostumus kehon eri osissa.
Koska kaikki veren osatekijät eivät pääse kudokseen, veren ja kudosnesteen sisällöt poikkeavat toisistaan. Punasolut, verihiutaleet ja veriplasman proteiinit eivät läpäise hiusverisuonten seinämiä, joten kudosneste koostuu pääosin veriplasmasta. Osa valkosoluista kuitenkin pääsee kudokseen, jossa ne torjuvat tulehduksia.
Ryysyrannan Jooseppi (elokuva)

Juoni

Elokuvan tapahtumien ajankohta on kansalaissodan jälkeinen aika 1920-luvulla. Jooseppi ryhtyy pontikankeittoon perheensä elättämiseksi.

Tuotanto

Suurin osa elokuvan ulkokohtauksista kuvattiin Otaniemessä, jonne oli siirretty Tuusulasta hankittu vanha mökki esittämään Joosepin asuntoa. Lumimyskykohtaukset kuvattiin Suomussalmen Kiantajärvellä. Myrsky saatiin aikaan lentokoneen moottorin avulla.

Arviot

Aikalaisarvioissa elokuva sai yksimielistä kiitosta. Vaikeita kohtauksia on pehmennetty lämpimällä huumorilla (Valma Kivitie, Elokuva-Aitta, Paula Talaskivi, Helsingin Sanomat). Kiitosta saavat ohjaajan lisäksi näyttelijät Heimo Lepistö ja Hilkka Helinä, kuvaaja Esko Töyri ja musiikin säveltänyt Tauno Pylkkänen, joskin Martti Savo asettaa siihen pienen varauksen: se ei aina pysy tilanteiden tasalla. Leif Wagerin esittämää nimismiestä eivät kaikki pitäneet onnistuneena.
Myöhemmissä arvioissa Ryysyrannan Jooseppia on pidetty onnistuneena kansanomaisena tulkintana Kiannon köyhälistöromaanista. Neuvostoliitossa elokuvaa esitettiin 1950-luvun Suomen todenmukaisena kuvauksena. Kriitikko Pertti Avola on luokitellut elokuvan Hällströmin parhaaksi: vaikka sen sävy on komediaa, köyhyyden kuvaus koskettaa.
Apinannyrkki

Apinannyrkki on solmu, joka voidaan solmia kiven ympärille heittoliinan päähän.

Solmiminen

Pidä köyden toista päätä peukalon alla. Kiedo köyden toinen pää muiden sormien ympäri kolme kertaa. Kierrä peukalon köysi muiden köysien ympäri kolme kertaa. Laita köysi kaikkien köysien ytimen ympäri kolme kertaa. Kiristä köyden päitä niin, että kummallakin puolella ovat köyden päät yhtä pitkiä. Kiristä.
Kustannuspiste

Kustannuspiste oli Tampereella noin vuosina 1972–1982 toiminut pienkustantamo. Se kustansi muun muassa muutamia Neuvostoliiton toisinajattelijoiden kirjoja, Baltian pasiivista vastarintaa esittelevän kirjan, sekä Neuvostovakoilua Suomessa ja Ruotsissa koskevia julkaisuja. Kustannuspiste julkaisi myös Suomen talvi- ja jatkosotaa käsitteleviä kirjoja.
Kustantamon perusti vuonna 1971 tamperelainen Aamulehden toimittaja Matti Arjanne. Arjanne ei hakeutunut itse julkisuuteen, vaan kirjoitti ja käänsi kirjallisuutta useimmiten salanimillä. Kirjat saatettiin julkaista kirjoittajanimillä Veijo Varjo tai Aito Salamies. Ulkomaisten kirjojen kääntäjäksi oli yleensä merkitty Antti Virtanen. Omalla nimellään Arjanne julkaisi Heikki Eskelisen kanssa kustantamonsa Vapaus-sarjassa kirjan Me syytämme – Ihmiskohtaloita sosialismissa (1980). Arjanne kirjoitti Aito Salamiehen nimellä kirjan Turisti (1977), joka irvaili Neuvostoliiton matkailulle, votkaturismille. Sitä luonnehditaan "pelkkää valhetta olevaksi veijaritarinaksi". 
Kauko Kareen Alea-kirjan ohella Kustannuspiste oli merkittävä kustantamo, jonka julkaisi kirjoja Itä-Eurooppaa ja Suomea koskevista aiheista aikana, jota usein kutsutaan suomettumisen kaudeksi. Kustannuspisteen kirjoja kirjoittaneista Tuure Junnila oli Kokoomuksen kansanedustaja ja Kullervo Rainio liittyi  Perustuslailliseen oikeistopuolueeseen.
Kustannuspiste muistetaan myös Aleksandr Solženitsynin kirjan Vankileirien saariston osien 3–4 (1976) ja 5–7 (1978) julkaisijana. Kirjan ensimmäisen niteen 1974 suomeksi julkaissut Wahlström & Widstrand -kustantamo Tukholmassa ei jatkanut kirjasarjan julkaisemista, eikä kirjaa julkaissut myöskään Solženitsynin kirjoja aikaisemmin julkaissut kustantamo Tammi. 
Kustannuspiste julkaisi Vankileirien saariston lisäksi Solženitsyniltä myös kirjat Kirje Neuvostoliiton johtajille ja muita kirjoituksia (1975), Lenin Zürichissä (1976) sekä Puskipa vasikka tammeen. Tutkielma kirjallisesta elämästä (1976).
Saar-riitti

Saar-riitti on somalinaisten matriarkaalinen miehiltä salattu riitti jonka tehtävänä on välittää hengissä selviämisen tietoa äidiltä tyttärelle. Riittiin kuuluu initaatioriitit naisten salaisuuksiin; hyvä elämä ja elämän jatkaminen. Siihen kuuluu omasta henkisestä hyvinvoinnista, kehosta, perinteistä ja kodista huolehtiminen. Riittiin kuuluu henkien eli jinnien hyvinvoinnista huolehtiminen.

Tausta

Naiset kokoontuvat riittimenoihin ja tanssivat yhdessä tamburiinien ja laulujen säestyksellä, "jolloin saar-henget täyttävät tilan ja aika pysähtyy". Rituaali on olennainen osa somalikulttuuria. Se on syntynyt paimentolaisuuden myötä jo ennen islamia. Saar-rituaali korostaa naisen asemaa autonomisena toimijana. Hän vastaa elämän jatkumisesta, rakentaa kodin ja huolehtii lapsista ja vanhuksista samaan aikaan, kun miehet kulkevat paimenessa kamelien kanssa poissa kotoa. Saar-riitti on siirtynyt sanallisena perinteenä äidiltä tyttärelle. Saar-riittejä tunnettiin aiemmin huonosti, koska useimmat antropologit olivat miehiä ja saar-riitit ovat miehiltä salattua tietoa. Naiset eivät myöskään kirjoittaneet saar-runojaan kuten miehet, sillä edelleenkään useimmat naiset eivät osaa kirjoittaa.

Saar-henkien hoitaminen

Riitti järjestetään saar-henkien hoitamiseksi. Uskonnolliset johtajat eivät tällaista tilaisuutta hyväksy, mutta eivät voi sitä estääkään. Mielenterveysongelmat ovat lisääntyneet varsinkin sisällissodan myötä ja henkien hoitaminen toimii psykoterapian tavoin. Mielisairaus merkitsee, että tasapaino hengen ja ruumiin välillä horjuu. Saar-hengen uskotaan olevan ruumiin seuralainen ja siirtyvän esivanhemmilta lapsille. Kun saar-riitillä pidetään hengestä huolta, niin myös ruumis voi hyvin.

Saar-riitit diasporassa

Diasporan myötä miljoonat somalit ovat muuttaneet ulkomaille ja saar-riitistä on tullut naisten selviytymiskeino uusissa oloissa. Isalamin usko tarjoaa miehille henkisen pakotien. Somalinaisille saar-riitit tarjoaa keinon jakaa kokemuksiaan ja pitää kiinni perheensä historiasta. Sisällissodan vaikeat muistot, pakolaisuuden ongelmat ja uudessa kotimaassa koettu syrjintä pyrkivät pinnalle sairauksien ja kipujen muodossa. Somalinaiset selittävät pahaa oloaan henkien avulla ja hoitavat itseään perinteisin rituaalein, tanssein ja lauluin yhdessä kanssasisartensa kanssa.
Uskonnolliset johtajat leimaavat naisten selviytymiskeinot taikauskoksi. Saar-rituaalit ovat naisille kuitenkin keino selvitä arjen traumoista ja säilyttää itsenäisyytensä ympäristön paineessa. Perinteisesti naisella on ollut määräysvalta kotipiirissä. Uudessa kulttuuriympäristössä saar-rituaalit ovat tarjonneet kotirouvillekin aktiivista yhteisöllisyyttä, jonka puitteissa voi keskustella ongelmistaan ja olla tukena kanssasisarilleen.
Diasporassa somalinaisiset ovat sopeutuneet paremmin kuin miehet, sillä heillä on enemmän tukea toisistaan kuin miehillä. Ammatillisten sekä uskontoon liittyvien tietojen ja taitojen lisääntyminen yhdessä suuremman taloudellisen riippumattomuuden kanssa on antanut heille uudenlaista vaikutusvaltaa myös somaliyhteisön sisällä.
Kukuljärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 13 hehtaaria, se on 850 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Se sijaitsee Kukuljärvenkallion pohjoispuolella aivan sen rinteen juurella. Siinä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Järven rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Sen itäpuolelle tulee metsäautotie yhdystieltä 1792 ja toinen metsäautotie, joka ohittaa sen lounaispäässä, tulee samalta yhdystieltä Vähä Ahvenkoskelta. Metsäautoteitä yhdistää kävelypolku, joka seuraa järven etelärantoja. Järven ympäristö on luonnonsuojelualuetta.

Luontoarvoja

Järven ranta-alueet kuuluvat suojelualueeseen, mutta järven vesialuetta ei ole suojeltu. Alueen omistaa metsäyhtiö Tornator . Järvi on valuma-alueensa soista huolimatta vähäravinteinen ja sen kasvillisuus vähäistä.
Kukuljärven kallioisessa ja paikoin jyrkkärinteisessäkin ympäristössä kulkee noin kahdeksan kilometrin mittainen merkitty Kukuljärven vaellusreitti, jota ylläpitää Loviisan kaupunki. Reitin varressa järven koillisrannalla on taukolaavu sekä uimapaikka. Vaellusreitti alkaa entisen Ruotsinpyhtään kunnan keskustaajamasta urheilukentän kupeelta ja kulkee osan matkasta myös Kymijoen Ahvenkoskenhaaran vartta.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kymijoen alaosan alueella (14.11), jonka Kymijoen suuhaarojen alueeseen (14.111) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 27,0 metriä mpy. Siihen on johdettu kolme lyhyttä metsäojaa ja sen oma laskuoja lähtee järven lounaispäästä. Se virtaa Hevossuon kautta etelään ja kääntyy kaakkoon päin laskien 1,4 kilometrin päässä Ahvenkosken voimalaitoksen yläpuolelle muodostuneeseen Yläaltaan patoaltaaseen.

Historiaa

Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855–1856 oli järvi piirretty näkyviin ja se oli nimetty ”Skokelträsk”. Järven laskuoja yhtyi alempana Ryttarjärven laskuojaan ja se laski kosken alle merenlahteen. Järvi oli myös tuolloin autio . Vuoden 1964 peruskartassa oli läntinen Hevossuo harvakseltaan ojitettu ja järven laskuoja muodosti sen johto-ojan. Seuraavassa vuoden 1980 kartassa oli järven länsipuolelle rakennettu tie, joka jatkui etelään päin kärrypolkuna. Koillisrantaan tuli polku, missä sijaitsi kartan mukaan uimaranta.
Järven pohjoispuolella sijaitsee niin sanottu Brannin luola, kivenlohkareiden muodostama suoja, jota paikallisten tarinoiden mukaan piti kesäasuntonaan 1900-luvun alulla lehmipaimen nimeltä Jaakko Bränn (tai Brandt). Luolalle johtaa Kukuljärven laavulta noin kilometrin mittainen polku.
Paulakengät

Paulakengät, paulapieksut eli lapikkaat on monen kansallispuvun osa. Ne valmistetaan parkitusta nahasta. Kengän kärjessä on suora ommeltu sauma. Kanta on pyöristetty, ja reunareikiin on pujotettu taakse solmittava nahkainen kurepaula. Paulakengät sopivat erityisesti talvijalkineiksi.
Palsamointi

Palsamoinnin historia

Palsamointia on harjoitettu monissa kulttuureissa. Kenties tunnetuin ja merkittävin palsamointia harjoittanut vanhan ajan kulttuuri oli muinainen Egypti, jossa kehitettiin muumioimisen taito. Egyptiläiset uskoivat, että ruumiin muumioiminen auttoi sielua, joka palaisi asumaan säilöttyyn ruumiiseen.
Muita muumioimista harjoittaneita kulttuureita olivat muiden muassa inkat ja muut perulaiset kulttuurit, joiden asuttaman alueen ilmasto suosi muumioimista.
Euroopassa palsamoinnilla on ollut paljon hajanaisempia ilmentymiä. Sitä käytettiin aika ajoin, etenkin ristiretkien aikaan, kun ristiretkeläinen aatelinen halusi ruumiinsa säilöttävän kotona järjestettäviä hautajaisia varten. Ristiretkien jälkeen palsamointi palasi hitaasti takaisin käyttöön, kun renessanssin ihmisruumiin rakenteen tutkijat halusivat säilyttää mallikappaleensa.
Nykyaikaiset palsamointimenetelmät kehittyivät etenkin Yhdysvaltain sisällissodan aikana samasta syystä kuin ristiretkilläkin. Kaukana kotoa kaatuneiden perheet halusivat ruumiit kotiin hautajaisiin. Myös Abraham Lincolnin ruumis palsamoitiin hautausta varten ja tämä toi menetelmän mahdollisuudet suuremman yleisön tietoisuuteen. 
Saksalainen kemisti August Wilhelm von Hofman keksi 1867 formaldehydin, jonka säilövät ominaisuudet huomattiin pian. Formaldehydistä tuli palsamoinnin nykyaikaisen taidon peruspylväs.
1800-luvulla ja 1900-luvun alkupuolella arsenikkia käytettiin usein palsamointinesteenä, mutta se on sittemmin korvattu tehokkaammilla ja myrkyttömämmillä kemikaaleilla. Ruumiissa oleva arsenikki saattoi liueta maahan ja päätyä lopulta pohjavesiin.
Henrik Grönroos

Ura

Grönroos aloitti Helsingin yliopiston kirjaston palveluksessa vuonna 1931. Seuraavana vuonna hän sai määräyksen amanuenssiksi. Grönroos oli keskeinen tekijä evakuoitaessa kirjaston aineistoa toisen maailmansodan takia, ja myös sen palauttamisessa sodan jälkeen. Hän jäi eläkkeelle 1971.
Grönroosin puoleen käännyttiin usein, kun jotain tietoa ei kerta kaikkiaan löytynyt. Hän tunsi kirjaston kokoelmat perinpohjin ja harjoitti tutkimusta, mutta ei koskaan väitellyt tohtoriksi. Koko Suomen kirjastotoimea Grönroos avitti opettamalla Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Hän kirjoitti suomalaisten bibliografioiden bibliografian, Finlands  bibliografiska  litteratur, joka julkaistiin 1975. Grönroos vihittiin kunniatohtoriksi 1973.
Grönroosin kirjahistoriallisia artikkeleita on koottu teokseen Cognitio librorum. Retkiä kirjojen maailmaan. Utflykter i böckernas värld.
Jatkettu jaksollinen järjestelmä

Jatkettu jaksollinen järjestelmä on malli, jota on ehdotettu superraskaiden alkuaineiden luokitteluun. Nykyisessä jaksollisessa järjestelmässä on 7 jaksoa, ja se päättyy alkuaineeseen 118, oganessoniin. Kuitenkin, mikäli suurempia alkuaineita on olemassa, ne pitää järjestellä erilaisen mallin mukaan. Tähän malliin lisättäisiin nykyisten s- p- d- ja f-lohkojen ohella uusi g-lohko, sillä 6:nteen ja 7. jaksoon kuuluu kumpaankin 32, mutta 8. jaksoon teoreettisesti 50 alkuainetta. Ensimmäisen kerran g-lohkon sisältävää mallia jaksolliselle järjestelmälle ehdotti Glenn Seaborg vuonna 1969
Toistaiseksi ainuttakaan g-lohkon alkuainetta ei ole valmistettu laboratoriossa eikä löydetty luonnosta. Ensimmäisen g-lohkon alkuaineen järjestysluku on luultavasti 121, ja sen systemaattinen nimi on unbiunium. Tämän lohkon alkuaineet tulevat luultavasti olemaan hyvin epävakaita. Ei tiedetä, onko alkuaineiden valmistaminen mahdollista jaksoon 8 asti ja jos on, kuinka pitkälle. Mikäli on olemassa jakso 9, se tulee luultavasti olemaan viimeinen.
Meritorjuntaohjus

Meritorjuntaohjus on sotilaskäytössä oleva ohjus, joka on tarkoitettu pinta-alusten tuhoamiseen. Useimmat meritorjuntaohjukset ovat lähellä merenpintaa lentäviä, nopeudeltaan alle äänennopeuden ja ovat inertia- ja tutkaohjautuvia. Meritorjuntaohjus voidaan laukaista lentokoneesta, laivasta, sukellusveneestä tai maalla sijaitsevasta laukaisualustasta. Ohjusvene on meritorjuntaohjuksin käytävään taisteluun kehitetty pieni 200–300 tonnin sota-alus.
Meritorjuntaohjuksia voidaan torjua ohjustentorjuntaohjuksilla, kuten Sea Sparrow ja Sea Wolf tai konetykkijärjestelmillä, kuten Phalanx CIWS sekä erilaisilla harhautusjärjestelmillä.
Lorenz Nikolai Achté

Elämäkerta

Achté polveutui itämerenmaakuntalaisesta von Acht -suvusta. Hänen vanhempansa olivat majuri Nikolai von Acht ja Sofie Charlotte Gottleben ja puolisonsa vuodesta 1875 laulajatar Emmy Achté o.s. Strömer (1850–1924). Laulajattaret Irma Tervani ja Aino Ackté olivat heidän tyttäriään, ja Aino Acktén tytär oli näyttelijä ja teatterinjohtaja Glory Leppänen.
Achté tuli ylioppilaaksi 1856 ja opiskeli lyhyen aikaa Helsingin yliopistossa, joskin suoritti musiikinopintoja pääosin Saksassa.  Hän kuului yhdessä puolisonsa kanssa Suomalaisen Teatterin oopperaosaston ensimmäisiin taiteilijoihin. Achté perusti 1880-luvulla Helsingin lukkari- ja urkurikoulun (nyk. Sibelius-Akatemian kirkkomusiikkiosasto), jonka johdossa hän oli 1882–1900, ja hän toimi vuosina 1881–1900 myös Helsingin vanhan kirkon kanttorina. Hänet on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.

Sävellykset

Achté sävelsi muun muassa sinfonian osan ja konserttialkusoiton orkesterille, alkusoiton näytelmään Regina von Emmeritz, Psalmin 84 kuorolle, mieskuorolauluja sekä "Turun marssin" ja "Hämäläisten marssin" pianolle. Hän julkaisi 63 koraalin kokoelman 1882, koraalikirjan 1890 ja teoksen Musiikin ensimmäiset alkeet. Achté piti sävellyskonsertin Helsingissä vuonna 1890.