Alankomaiden merijalkaväki

Historia

Jo ensimmäisessä Englannin ja Hollannin sodassa käytettiin tavallista jalkaväkeä laivoilla menestyksekkäästi. Hollannin tasavallan epävirallinen johtaja Johan de Witt ja amiraali Michiel de Ruyter perustivat Alankomaiden merijalkaväen toisen Englannin ja Hollannin sodan aikana 10. joulukuuta 1665 nimellä Regiment de Marine. Sen ensimmäisenä komentajana oli Willem Joseph van Ghent. Alankomaiden merijalkaväestä tuli viides perustettu merijalkaväki Espanjan Infanteria de Armadan, Portugalin merijalkaväen, Ranskan Troupes de Marinen ja Englannin merijalkaväen jälkeen.
Amiraali van Ghentin johdolla laivasto teki 10.-14. kesäkuuta 1667 Medwayhin tuhoisan iskun, johon myös merijalkaväki osallistui uuden komentajansa englantilaisen everstin Thomas Dolmanin johtamana. Lähes 1500 merijalkaväen sotilasta osallistui 2. heinäkuuta tehtyyn Landguardiin (lähellä Harwichia) tehtyyn iskuun ja sitä edeltäneeseen Woodrichin maihinnousuun.
Kolmannen Hollannin ja Englannin sodan aikana merijalkaväki osallistui 7. kesäkuuta 1672 Solebayn taisteluun, mutta 29. kesäkuuta kaksi kolmannesta merijalkaväestä siirrettiin maavoimiin muodostettavaan prikaatiin. Joukot palasivat laivoille kuitenkin Texelin taisteluun 21. elokuuta 1673, mutta ne taistelivat 1674 Seneffen taistelussa jälleen maavoimien rinnalla ranskalaisten etenemistä torjuttaessa.
Merijalkaväki oli mukana yhdistetyn Englannin ja Hollannin laivaston valloittaessa Gibraltarin 1704 sekä puolustaessa valloitustaan sen jälkeen. Hollannin tuki Yhdysvaltain itsenäisyydelle johti neljänteen Hollannin ja Englannin väliseen sotaan, jossa merijalkaväki osallistui Dogger Bankin taisteluun.
Merijalkaväki oli välillä lakkautettuna. Batavian tasavalta perusti 20. maaliskuuta 1801 merijalkaväen ja kuningas Louis Bonaparte perusti 14. elokuuta 1806 Korps Koninklijke Grenadiers van der Marinen. Nykyinen merijalkaväki on perustettu 1814 ja se sai nykyisen nimensä 1817.
Joukot osallistuivat sotatoimiin Hollannin Itä-Intian siirtokunnissa, jossa Alankomaat lopulta sai haltuunsa koko alueen 1850-luvulla ja se kesti aina ensimmäiseen maailmansotaan. Acehin sota 1873-1913 sekä Balin taistelut muodostava edelleen osan merijalkaväen perinteistä.
Toisessa maailmansodassa merijalkaväen yksiköt puolustivat Maasin siltoja estäen Rotterdamiin pudotettujen saksalaisten laskuvarjomiesten ja etenevän jalkaväen yhdistymisen. Alankomaiden antauduttua merijalkaväen sotilaat antautuivat piirittäville saksalaisille. Osa merijalkaväen sotilaista liittyi prinsessa Irenen mukaan nimettyyn prikaatiin, joka taisteli syksyllä 1944 lähellä Tilburgia. 
Yhdysvaltain merijalkaväki koulutti 1943Camp Lejeunessa ja Camp Davisissa Pohjois-Carolinassa alankomaalaisia, joista muodostettiin uusi merijalkaväkiprikaati taistelemaan japanilaisia vastaan Jaavalla. Japanilaiset kuitenkin antautuivat ennen joukkojen osallistumista taisteluihin. Merijalkaväki laivattiin 1945 Indonesian itsenäisyystaisteluun. Prikaati lakkautettiin 1949. Alankomaiden haltuun jäi Uuden-Guinean länsiosa, jossa merijalkaväki palveli alueen itsenäistymiseen saakka vuonna 1962. Indonesia valtasi alueen vielä samana vuonna.

Kokoonpano

Kaikki operatiiviset yksiköt kuuluvat Merijalkaväen koulutuskeskuksen, joka neljine pataljoonineen ja huolto-osineen prikaatin kokoinen yhtymä.