J. A. Mannermaa

Perhe

J. A. Mannermaa syntyi Rantsilan lukkarin Abraham Tuomaanpoika Mennanderin ja Brita Birgitta Niilekselän perheeseen sen neljäntenä lapsena vuonna 1871. Hänen sisaruksiaan olivat Katri Loviisa, Maikki (Anna Maija), Yrjö-Rieti, Hanna Adolfina ja Brita Lyydia. Vanhemmat harrastivat uskonnollista, kaunokirjallista ja historiallista kirjallisuutta. Isä muisti ulkoa enimmät virret ja Siionin virret.
Mannermaan ensimmäinen puoliso oli Laura Magdalena Schwartzberg vuodesta 1900 (k. 1908) ja toinen Anna Elisabet Jalava (s. Moisio) vuodesta 1942.

Opintie

J. A. Mannermaan alkuopinnot tapahtuivat Rantsilassa, josta hän siirtyi Oulun suomalaisen Yksityislyseon toiselle luokalle. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1888.
Mannermaa suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon vuonna 1893. Samana vuonna hänet vihittiin Kuopiossa papiksi. Pastoraalitutkinnon hän suoritti korkeimmalla arvolauseella vuonna 1899. 
Mannermaa teki opintomatkoja 1905 ja 1907 Saksaan, Sveitsiin ja Skandinaviaan. Hän halusi täydentää teologisia opintojaan ja tutustua eri maiden kirkollisiin oloihin. Tübingenin ja Leipzigin luennoista pysyvimmäksi jäi raamatunselitysopin harrastus.

Papilliset tehtävät

Valmistumisensa jälkeen J. A. Mannermaa toimi kirkkoherran apulaisena Kuopiossa, mutta muutti Ouluun 1902, jossa toimi ensin Oulun lääninvankilan ja lääninsairaalan saarnaajana, kunnes nimitettiin Oulun tuomiorovastiksi 1918. Mannermaa nimitettiin Oulun hiippakunnan piispaksi 1936, jossa tehtävässä toimi kuolemaansa 1943 saakka.
Sivutoiminaan Mannermaa hoiti Kuopion lääninvankilan ja Niuvanniemen parantolan vt. saarnaajan tehtäviä, minkä lisäksi hän toimi Oulun papiston apulaisena 1904-1905, Oulun tuomiokapitulin asessorina 1906-1918 sekä Oulun yhteiskoulun johtajana ja uskonnon opettajana 1903-1905. Hän oli myös Uskonpuhdistus ja Suomen kirkko -aikakauslehden toimittaja 1917, Uuden testamentin selitysteoksen toimittaja 1919-1929, Seurakuntatyön toimittaja 1931 sekä Vartijan toimituksen jäsen 1907-1920.
Kirkolliskokouksiin Mannermaa osallistui vuodesta 1908 vuoteen 1942. Hän oli erityisen perehtynyt kirkkolakiin, sen syntyhistoriaan ja kirkon oikeusjärjestykseen. Hänen mielipiteensä sai usein ratkaisevan kannatuksen.
Ansioistaan Mannermaa sai kunniatohtorin arvon vuonna 1923.

Poliittinen toiminta

Teologian ohella Mannermaa oli kiinnostunut politiikasta. Hän toimi Oulun kaupunginvaltuustossa vuosina 1920-1922. Hänet valittiin eduskuntaan 1911 vaaleissa Kansallisen Kokoomuksen edeltäjän Suomalaisen puolueen edustajana Oulun läänin eteläisestä vaalipiiristä. Hän istui eduskunnassa kolme vaalikautta. Mannermaa valittiin eduskuntaan uudelleen vuoden 1922 vaaleissa – nyt Kokoomuksen edustajana – ja hän istui eduskunnassa kaksi vaalikautta vuoteen 1927 asti. Toimikausinaan hän kuului Adressi-, Laki-, Perustuslaki-, Ulkoasiain- sekä Suureen valiokuntaan.

Huomioita

J. A. Mannermaa edusti kirkossa ns. raamatullista suuntaa eli beckiläisyyttä, joka on saanut nimensä saksalaisen teologin J.T. Beckin mukaan. Mannermaan erikoisalaa olivat raamatun alkukielet ja selitysoppi. Hän oli jäsenenä raamatunkäännöskomiteassa vuodesta 1918 lähtien ja komitean puheenjohtajana vuodesta 1931. Uusi suomennos hyväksyttiin kirkon viralliseksi käännökseksi Vanhan testamentin osalta 1933 ja Uuden testamentin osalta vuonna 1938. Mannermaa teki pohjakäännökset Vanhan Testamentin vaikeimpiin kirjoihin ja kantoi suurimman vastuun komitean työstä. Mannermaan toive täyttyi: Pyhä Raamattu saatiin käyttöön uudenaikaisena, johdonmukaisesti käännettynä.
Kansankirkko-ajatus oli Mannermaalle rakas. Seurakunnalle Herra on uskonut sanan ja sakramentit, virat ja armolahjat, joiden tuli palvella kansaa, niin ettei yksikään voisi tehdä syntiä hyvällä omallatunnolla. Piispana Mannermaa johti hiippakuntaansa kuin isä, joka tuntee talonsa ja perheensä.
Suhteessaan papistoon Mannermaa oli veljellinen, avarasydäminen ja totuudellinen. Luonteeltaan hän oli huumorintajuinen. Laiskuutta, huolimattomuutta ja kopeutta hän ei sallinut.
Eduskunnan jäsenenä Mannermaa osallistui myös lainvalmisteluihin mm. perustuslakivaliokunnassa. Suomen tultua itsenäiseksi hän kuului komiteaan, joka teki ehdotuksen uudeksi asevelvollisuuslaiksi. Mannermaa joutui usein pitämään valtiollisia puheita. Hän osoittautui monia tieteenhaaroja tuntevaksi. Mannermaan puheita ja esitelmiä kuunneltiin suurella mielenkiinnolla.

Julkaisuista

J. A. Mannermaan tärkein saavutus oli uusi Raamatun käännös. Toisena hänen kirjallisena erityissaavutuksenaan mainitaan Uuden testamentin selitysteos, jonka hän toimitti Eero Hyvärisen kanssa. Vanhan Testamentin alueelta Mannermaa kirjoitti synodaalikirjoituksena Vanhan Testamentin selittämisestä kansalle sekä Jobin kirjan viittauksia kärsimyksistä ja kärsivien sielunhoidosta.