google/wiki40b huggingface dataset:
Tornikallio

Tornikallio on kallio Lapinjärven kunnassa Porlammin kylässä. Tornikallio on tunnettu Struven ketjun Porlom II -mittapisteestä. Tornikalliolla oli 1980-luvulle saakka Maanmittauslaitoksen kolmiomittaustorni. Nykyään alue on metsittynyt Struven ajoista, mutta se on edelleen suosittu näköalapaikka.
Urpolan luontokeskus

Urpolan luontokeskus on näyttely- ja retkeilykohde Mikkelissä, Urpolan kaupunginosassa osoitteessa Selännekatu 30. Luontokeskusta ylläpitää Mikkelin kaupungin tekninen toimi, ja se on auki kesäisin.

Näyttely

Luontokeskuksessa on vuosittain vaihtuva ilmainen näyttely. Yleensä näyttelyssä on esillä erilaisia luontoon liittyviä taiteita sekä kotimaisia kaloja akvaarioissa. Luontokeskuksessa on myös vuorovaikutteinen luonto-aiheinen elämysseinä joka tuottaa kävijälle mieleenpainuvan elämyksen. Näyttely sijaitsee Mikkelin vanhimmassa asuinrakennuksessa, joka on alun perin rakennettu 1700-luvun lopulla Peitsariin pappilaksi.

Luonnonsuojelualue ja luontopolku

Urpolanjoen varsi on suojeltua lehtomaista metsää. Suojelualueella kulkeva luontopolku on hieman yli kilometrin pituinen. Polun varrella on nuotiopaikka. Puut voi joko tuoda itse tai hakea luontokeskukselta sen aukioloaikana. Nuotiopaikalle pääsee myös kevyenliikenteen väylää pitkin myös kulkematta osin jyrkän ja pienen luontopolun kautta.
Mesilä

Mesilä (ruots. Mesil) on Kokkolassa Koivuhaan vieressä sijaitseva kaupunginosa, reilut kaksi kilometriä keskustasta lounaaseen. Mesilässä on kioski sekä kaksi hautausmaata, Annan ja Marian hautausmaat. Mesilässä on myös Marian kappeli ja asukasyhdistys. Mesilässä ei ole koulua eikä päiväkotia.
Luettelo

Luettelo on eräs keino järjestää informaatiota sisältäviä symboleita, abstrakteja kohteita, peräkkäin, yleensä jonkin ilmaistun kriteerin mukaan. Sen sijaan konkreettisia kohteita, kuten ihmisiä tai esineitä ei voida järjestää luetteloksi, vaan niitä järjestettäessä muodostuu esimerkiksi jono tai pino. Luetteloita käytetään järjestäytyneissä yhteiskunnissa esimerkiksi hallinnossa, uskonnoissa, elinkeinoelämässä ja opetuksen apuvälineinä. Esimerkiksi perimätietoa välittävä luettelo voi olla olemassa pelkästään suullisena. Luetteloiden käyttö ei siis rajoitu pelkästään kirjallisiin kulttuureihin. 
Englannissa Vilhelm Valloittajan määräyksestä koottu Domesday book -maakirja vuodelta 1086 on tunnettu esimerkki vanhasta hallinnolliseen käyttöön tarkoitetusta luettelosta.
Roomalaiskatolinen kirkko julkaisi kiellettyjen kirjojen luettelonsa Index Librorum Prohibitorumin ensimmäisen laitoksen vuonna 1557.
Puhelinluettelo sisältää tietoja puhelinnumeroista ja niiden haltijoista, tavallisesti haltijoiden nimen mukaisessa järjestyksessä.
Laajoja kirjaluetteloita kutsutaan bibliografioiksi. Tunnettu suomalainen kirjaluettelo on Fredrik Wilhelm Pippingin yhdessä Matti Pohdon kanssa kokoama Luettelo suomeksi präntätyistä kirjoista (1856-1857).
 Nykyisin vastaavaa tehtävää täyttää Suomen kansallisbibliografia Fennica-tietokanta.
Ensimmäisen laatijansa Ludwig von Köchelin mukaan nimetty Köchelin luettelo sisältää tietoja Wolfgang Amadeus Mozartin teoksista.
Luettelo voidaan laatia myös kortiston tai tietokannan muotoon, jos sen sisältöä on tarpeen laajentaa tai muuttaa eli päivittää usein.
Kirjastoissa ja muissa tietohuolto-organisaatioissa tapahtuvaa aineistoluetteloiden ja muiden bibliografisten tietokantojen kartuttamista järjestettävien kohteiden metatiedoilla nimitetään luetteloinniksi.
Luetteloiden tekeminen, kerääminen ja tutkiminen voivat olla harrastuskin.  
Ohjelmoinnissa luettelo eli linkitetty lista on eräs tietorakenne. Merkintäkielissä on omat rakenteensa luetteloiden esittämiseksi ja muotoilemiseksi.
Helheim

Helheim, myös Helgard tai Hel, on skandinaavisessa mytologiassa kuolleiden valtakunta. Mytologian mukaan maailma on jakautunut yhdeksään maailmaan, joista Helheim sijaitsee alimmaisena. Maailmoja yhdistää elämänpuu Yggdrasil. Helheimin kerrotaan sijaitsevan Yggdrasilin kolmannen pääjuuren alla, lähellä Hvergelmiriä ja Naströndia.
Helheim oli kuoleman jälkeinen kohde niille, jotka kuolivat kotona sänkyynsä sairauden johdosta, ja niille, jotka rikkoivat eläessään valansa tai olivat muuten epärehellisiä. Helheimistä kuolleet saattoivat jatkaa matkaansa Niflheimiin tai joutua karkotetuksi Naströndiin eli ruumisrannikolle, jossa hirviömöinen lohikäärme Nidhöggr asui syöden Yggdrasilin juuria. Taistelussa kuolleet soturit puolestaan pääsivät Valhallaan loputtomiin juhliin, jota isännöi Odin, taistelun jumala.
Helheimin valtiatar oli Hel, kuoleman jumalatar, jonka ruumis oli puoliksi elävä ja puoliksi mädäntynyt.
Jorma Hynninen

Ura

Hynninen opiskeli Sibelius-Akatemiassa 1966–1971 (Matti Tuloisela, Antti Koskinen, diplomi 1970). Hän oli vuosina 1970–1990 kiinnitettynä Kansallisoopperaan, jossa hän toimi myös taiteellisena johtajana vuodesta 1984. Hynninen toimi 1980–1991 Joensuun laulujuhlien taiteellisena johtajana, vuosina 1993–2002 Savonlinnan oopperajuhlien taiteellisena johtajana sekä Sibelius-Akatemian laulutaiteen professorina 1997–2003. Hynninen on lisäksi pitänyt useita mestarikursseja. Hynninen on esiintynyt maailman johtavissa oopperataloissa, kuten Lontoossa, Chicagossa, Moskovassa, Pekingissä, Milanossa (La Scala) ja New Yorkissa (Metropolitan). Hän on esiintynyt eri puolilla maailmaa myös konserttilaulajana, erityisesti liedlaulajana, yhdessä pianisti Ralf Gothónin kanssa. Hynninen lopetti oopperauransa vuonna 2013. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 2005.

Perhe

Oopperalaulaja Marko Salo (1964–2005) oli Hynnisen poika, tytär Ursula Hynninen on Heinolan seurakunnan kanttori, ja toinen tytär Laura Hynninen on harpisti ja kuvataiteilija. Näyttelijä  Olivia Ainali on Hynnisen tyttärentytär. Hynnisen ensimmäinen vaimo Reetta kuoli syöpään keväällä 2017. Jorma Hynnisen nykyinen puoliso on sopraano Johanna Tuomi.
HMS St Albans (F83)

Palvelus

Alus osallistui vuonna 2004 operaatio Oracleen Arabianmerellä. Se lähti 13. helmikuuta 2006 kuudeksi kuukaudeksi Persianlahdelle, jonne se saapui huhtikuun alussa. Aluksen tehtävänä oli Irakin öljynporauslauttojen suojaaminen sekä valvoa Persianlahden pohjoisosien meriliikennettä. Tehtävänsä aikana alus vieraili kuudessatoista maassa kuten Algeriassa, Albaniassa, Ukrainassa, Romaniassa, Bulgariassa, Turkissa ja Libanonissa.
Serrano (1928)

Palvelus

Serrano lähti 3. tammikuuta 1929 Southamptonista Valparaísoon ensimmäisenä päällikkönään Victor Contreras. Matkalla alus vieraili Portlandissa, Las Palmasissa, Pernambucossa, Montevideossa ja Punta Arenasissa. Puerto Buenoon se saapui 13. helmikuuta ja jatkoi sieltä matkaansa Puerto Edénin ja San Antonion kautta Valparaísoon, mihin se saapui 22. helmikuuta.
Alus modernisoitiin 1950-luvun puolivälissä saattajaksi, mutta suurimmat muutokset olivat yhdysvaltalaisen tutkan asentaminen sekä maston muuttaminen kolmijalkaiseksi. Lisäksi polttoainesäiliöitä oli kasvatettu ja kaikuluotain asennettu. Aseistusta kasvatettiin neljään 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiin.
Alus poistettiin palveluksesta 18. joulukuuta 1962 ja alusluettelosta 29. syyskuuta 1966. Alus myytiin 17. heinäkuuta 1967 romutettavaksi Agencias Metalúrgicas S.A.C:lle.
Isaac Ware

Isaac Ware (1704-1766) oli brittiläinen arkkitehti ja arkkitehtuurikriitikko. Hän tutki ja ihaili erityisesti italialaista renessanssiarkkitehtia Andrea Palladiota. Ware oli syntyisin vaatimattomista oloista ja hankki lapsena toimeentulonsa nokipoikana. Hänen lahjakkuutensa huomattiin sattumalta vuonna 1712 hänen tehdessään taitavia piirroksia katuun. Vuonna 1721 Thomas Ripley otti hänet kasvatikseen ja alkoi kouluttaa hänestä arkkitehtia. Waren teos The Complete Body of Architechture (1756-57) oli aikakatensa arkkitehtuurin hyvän maun opas.
Seinäjoen ammattikorkeakoulu

Historiaa

Seinäjoen ammattikorkeakoulu aloitti toimintansa vuonna 1992. Se muodostettiin yhdistämällä viisi oppilaitosta: Seinäjoella toimineet kauppaoppilaitos, teknillinen oppilaitos, sosiaalialan ja terveydenhuollon oppilaitokset sekä Ilmajoella toiminut maatalousoppilaitos. Vuonna 1995 Seinäjoen ammattikorkeakoulu oli yksi yhdeksästä vakinaistamisluvan saaneista ammattikorkeakouluista 39 hakijan joukossa. Vuonna 1997 oppilaitokseen liitettiin Tuomarniemen metsäoppilaitos Ähtärissä, vuonna 1999 Jurvan käsi- ja taideteollisuusoppilaitos, Kauhajoen koti- ja laitostalouden oppilaitos sekä Kauhavalla toiminut Suomen Yrittäjäopisto. Jurvassa aloitettiin muotoilualan amk-koulutus ja kulttuurialan koulutukseksi siirrettiin tekniikan alalta myös rakennuskonservointi, joka lakkautettiin 2013, samalla kun Jurvan, Ähtärin ja Kauhajoen toiminta siirrettiin Seinäjoelle.
Ilpo Murtojärvi

Ilpo Murtojärvi (s. 1954 Huittinen) on suomalainen kitaristi, säveltäjä, sovittaja ja musiikkituottaja.
Murtojärvi soitti 1970-luvun lopussa yhtyeessä Kaamos ja 1980-luvun alussa yhtyeessä Pasi & Mysiini. Tämän jälkeen alkoi yhteistyö Jukka Alihangan ja Tuula Amberlan kanssa. Murtojärvi on lisäksi tehnyt yhteistyötä mm. Anna Hanskin, Anneli Saariston ja Joel Hallikaisen kanssa. Yle TV2:n musiikkiohjelmien kitaristina hän toimi Tuttu juttu- ja Laulava sydän -ohjelmissa.  
Murtojärvi toimii teatteri- ja studiomuusikkona sekä Turun konservatorion pop- ja jazzkitaransoiton lehtorina.
Vuonna 2011 Murtojärvi sai Varsinais-Suomen taidetoimikunnan taidepalkinnon. Vuonna 2015 Turku Jazz ry. nimitti Murtojärven Vuoden artistiksi tunnustuksena monipuolisesta työskentelystä jazz-musiikin säveltäjänä, sovittajana ja soitonopettajana.
Colour Me Kubrick

Arvioita

Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä aihe on kiinnostavaa veijarikomedian materiaalia, mutta tuloksena on silti melko tasapaksu yhden vitsin kokonaisuus joka toistaa itseään käymällä läpi huiputuksen toisensa perään. Malkovichin roolityö kannattelee Valotien mielestä tarinaa melko hyvin, vaikka hahmo onkin luotu melkoiseksi elostelevaksi homokliseeksi.
Leleks (Spartan kuningas)

Leleks (m.kreik. Λέλεξ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Spartan ensimmäinen kuningas, jonka mukaan Lakoniaa kutsuttiin hänen aikanaan Lelegiaksi. Hän meni naimisiin najadi Kleokhareian – tai toisen uskomuksen mukaan Peridian – kanssa, jonka kanssa hän sai useita poikia kuten Myleen, Polykaonin ja mahdollisesti Eurotaksen.
Leleksin kuoleman jälkeen häntä seurasi valtaistuimelle hänen poikansa Myles. Lelexia kunnioitettiin Spartassa heeroksena, ja hänelle pystytettiin heroon.
HK Kolskaja GMK Montšegorsk

Historia

Seuran perusti vuonna 1957 paikallinen metallurginen kombinaatti nimellä "Severonikel" (suom. "pohjois-nikkeli"), Nimi Montšegorsk-Severonikel otettiin käyttöön vuonna 2000. Vuonna 2009 seura nimettiin pääsponsorin, Norilski nikel-konserniin kuuluvan kaivos- ja metallurgiateollisuusyhtiö Kola MMC:n mukaan (ven. Kolskaja GMK).
Historiansa aluksi Severonikel pelasi paikallisessa sarjassa ja voitti Murmanskin alueen mestaruuksia. Joukkue pelasi ensimmäisen A-kakkossarjan ottelunsa 12. joulukuuta 1965 kotonaan HK Trud Krasnogorskia vastaan. Ottelu päättyi vierailijoiden voittoon 1–3. Ensimmäisen ottelunsa korkeimmalla sarjatasolla joukkue pelasi 20. marraskuuta vuonna 1966 Vympel Kaliningradia vastaan, jolle se hävisi 1–2. Joukkueen ensimmäisen maalin korkeimmalla sarjatasolla teki Juri Uljanov yhdeksän minuutin peliajan jälkeen. Kaikkiaan joukkue pelasi Neuvostoliiton pääsarjassa seitsemän kauden ajan (1967, 1970, 1971, 1975, 1976, 1991 ja 1992), mutta ei koskaan saavuttanut mitalisijoja. Pääsarjassa se pelasi 189 ottelua, joista saavutti 33 voittoa, 16 tasapeliä ja 140 tappiota maalierolla 454–914. Joukkueen paras maalintekijä korkeimmalla sarjatasolla oli kaikkiaan 98 maalia tehnyt Anatoli Kleimenov. Eniten otteluita pelasi Jevgeni Pavlotšenkov, kaikkiaan 128. Neuvostoliiton toiseksi korkeimmalla sarjatasolla joukkue pelasi 20 kautta, joiden aikana se saavutti 635 ottelussa 400 voittoa, 87 tasapeliä ja 148 tappiota maalierolla 3 010–1 547. Kaikkiaan 14 kertaa se eteni pudotuspeleihin.
Venäjän korkeimmalla sarjatasolla joukkue on pelannut yhteensä seitsemän kautta, 1992–1998 ja viimeksi kaudella 2002-2003. Sen paras sijoitus Venäjän liigassa on kahdeksas sija vuonna 1994. Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla joukkue on pelannut kaudet 1999–2002 ja 2003-2012. Seura on voittanut sarjan mestaruuden kausina 2002, 2006, 2007 ja 2010. Montšegorsk-Severonikel ei ole kuitenkaan halunnut nousta ylemmälle sarjatasolle, mihin sillä olisi ollut mestaruuksien myötä oikeus.
Elokuussa 2012 seuran pääsponsori Kola MMC ilmoitti vaikeassa taloustilanteessaan jääpalloseuralle rahoituksen päättymisestä, mikä ajoi seuran taloudellisiin vaikeuksiin. Taloustilanteen takia Kolskaja GMK ei osallistunut Venäjän mestaruussarjaan kaudella 2012-13.
Hr. Ms. Van Kinsbergen (F809)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1995 ja se myytiin Kreikalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Navarinon.
Stegosauria

Kuvaus

Monilla stegosaureilla oli kilvet ruumiinsa päällä ja hännissä piikit. Ne olivat keskikokoisia dinosauruksia, joilla oli lyhyet eturaajat ja pitkät takaraajat. Varhaiset stegosaurit olivat lyhyitä, noin 2,5–3 metrin pituisia ja niillä ei ollut kilpiä tai piikkejä. Myöhemmät stegosaurit kasvoivat jopa 8–9 metrin pituisiksi. Niillä oli kapeat kuonot ja pieni pää.

Kilvet

Yksi stegosaurien ainutlaatuisin, tunnistavin ja oudoin piirre oli niiden kilvet. Kilpien toiminnasta ollaan kiistelty ja niiden käyttötarkoitus on mysteeri. Yksi teoria on, että niiden kilvet olivat verisuonien peitossa. Mutta nykyään ajatellaan, että stegosaurit käyttivät niitä lämmön haihduttamiseen pois kehosta tai parittelumenoissa.

Piikit

Stegosaureilla oli myös toinen tunnistettava piirre, niiden piikit, joita oli yleensä niiden hännissä neljä paria, mutta niitä saattoi olla myös niiden kehossa: esimerkiksi Kentrosauruksella oli hännässä ja ruumissa piikkejä. Piikkien käyttötarkoitus on ollut puolustautuminen.
Muhsin Al-Ramli

Muhsin Al-Ramli (s. 1967) on irakilaissyntyinen kirjailija, runoilija, kääntäjä ja filosofian tohtori. Hän on julkaissut novelleja, romaaneja, runoja ja näytelmiä arabiaksi, espanjaksi ja englanniksi. Al-Ramli on asunut Espanjassa vuodesta 1995 ja suorittanut tohtorin tutkinnon filosofiassa, kirjallisuudessa ja espanjalaisessa filologiassa Madridin yliopistossa 2003. Väitöskirjan aiheena oli ”Islamilaisen kulttuurin jäljet Don Quijotessa”. Hän on kääntänyt useita espanjalaisia klassikoita arabiaksi. Hän työskentelee Alwah-kulttuurijulkaisun parissa sekä opettajana Saint Louisin yliopistossa Madridissa.
Jalkaväkirykmentti 36 (jatkosota)

Keskittäminen

Rykmentin toisen pataljoonan keskityskuljetus lähti Kiikan rautatieasemalta 24. kesäkuuta 1941 Särkisalmelle. II pataljoonaan keskitettiin hyökkäysvaiheen päätyttyä 1941 rykmentin "vanhat miehet" ja se kotiutettiin 8.12.1941 Kiikassa.

Lakkauttaminen

Jalkaväkirykmentti 36 (esikunta ja kolonna) lakkautettiin maaliskuussa 1942. I pataljoonasta tuli III/JR 57, II pataljoona oli kotiutettu jo joulukuussa 1941 ja III pataljoona jatkoi itsenäisenä pataljoonana, josta myöhemmin tuli Erillinen pataljoona 25 (Er.P 25).
Saamelaiskulttuurin ensyklopedia

Saamelaiskulttuurin ensyklopedia (SENC) on Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisen laitoksen toteuttama ja ylläpitämä verkkotietokanta saamelaisten kulttuuriin liittyvistä aiheista. Hankkeen pohjalta julkaistiin 2005 englanninkielinen tietoteos The Saami, A Cultural Encyclopaedia (498 sivua, SKS 2005, ISBN 951-746-506-8), jonka toimittajat Ulla-Maija Forsberg, Irja Seurujärvi-Kari ja Risto Pulkkinen palkittiin valtion tiedonjulkistamispalkinnolla.
Nelikielistä ensyklopediaa (pohjoissaame, suomi, englanti ja ruotsi) alettiin suunnitella vuonna 1998, ja se sai kaksivuotisen EU-rahoituksen vuonna 2001. Sen toteutuksessa toimitaan yhteistyössä Tromssan yliopiston humanistisen tiedekunnan saamen osaston, Uumajan yliopiston arkeologian ja saamen laitoksen, Kotimaisten kielten keskuksen saamelaiskielten etymologisen Algu-tietokannan ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kanssa.
Yhä keskeneräisen, valtaosin tyhjistä sivuista koostuvan ensyklopedian on tarkoitus koostua noin 2 000 eripituisesta hakusana-artikkelista. Niissä esiteltäisiin saamen kieltä, historiaa, mytologiaa, folklorea, kirjallisuutta, musiikkia, taloutta, luontoa ja elinkeinoja, medioita, oikeuksia, koulutusta, taidetta ja yhteiskunnallisia oloja. Ensyklopedia sisältää myös kuvia ja karttoja sekä ääninäytteitä. Lokakuussa 2019 tietosanakirjan sisältöä oli julkaistu kattavammin vasta suomeksi ja englanniksi. Pohjoissaameksi ja ruotsiksi sisältöä ei oli puutteellisemmin, sillä esimerkiksi sisällysluetteloa aineistosta ei vielä ollut julkaistu näillä kielillä lainkaan.
Ensyklopedian toimituskuntaan kuuluivat vuonna 2003 Ulla-Maija Forsbergin, Risto Pulkkisen ja Irja Seurujärvi-Karin lisäksi Lars-Dan Beck ja Christian Carpelan Helsingin yliopistosta, Jelena Porsanger Tromssan yliopistosta sekä Olavi Korhonen ja Mikael Svonni Uumajan yliopistosta. Vuoteen 2019 mennessä toimituskunnan kokoonpano oli muuttunut, ja tällöin mukana olivat Irja Seurujärvi-Kari, Pirjo Virtanen, Risto Pulkkinen ja Hanna Guttorm.
Aarne Nissinen

Aarne Johannes Nissinen (27. toukokuuta 1891 Kuopio  – 12. joulukuuta 1954) oli keittiömestari ja keittokirjailija.

Henkilöhistoria

Aarne Nissisen vanhemmat olivat perämies Paavo Nissinen ja Elisabeth Heikkinen. Nissinen kävi kansakoulun ja suoritti stuerttikoulun 1911. Yhdysvalloissa hän opiskeli 1928–1929. Nissinen työskenteli useiden eri hotellien palveluksessa ja piti ruuanlaittokursseja muun muassa SOK:ssa ja Marttaliitossa, samoin kuin omaa keittokoulua. Hän myös julkaisi useita ruuanlaitto- ja keittokirjoja. Nissinen toimi myös jonkin aikaa 1920-luvulla perustetun Suomen Kokki- ja stuerttikoulun johtajana.
Mehmed pašša Sokolović

Mehmed pašša Sokolović (serb. Мехмед паша Соколовић) (noin 1505 Sokolovići, Osmanien valtakunta [nyk. Bosnia ja Hertsegovina] – 1579 Konstantinopoli, Osmanien valtakunta) oli osmanien valtiomies, joka oli kotoisin nykyisen Bosnia ja Hertsegovinan alueelta. Hän oli osmanien suurvisiiri kolmen sulttaanin aikana vuodesta 1565 vuoteen 1579, jolloin hänet salamurhattiin.
Mehmed pašša Sokolović syntyi Sokolovićin kylässä lähellä Rudon kaupunkia Višegradin alueella osmanien Bosnian hallintopiirissä. Hän syntyi Serbian ortodoksiseen kristittyyn perheeseen ja sai kasteessa nimekseen Bajo. Hän opiskeli nuoruudessaan Mileševan ortodoksiluostarissa. Kun Bajo oli noin 17-vuotias hänet vietiin monen muun lahjakkaan nuoren tavoin kotiseudultaan devşirme-järjestelmän turvin valtakunnan keskisiin osiin ja hänelle annettiin uudeksi nimeksi Mehmed. Mehmed vietiin ensin Edirneen ja sitten Istanbuliin 1520-luvulla.
Mehmedistä tuli vuonna 1543 hovin vartiokaartin komentaja ja vuonna 1546 osmanien laivaston päällikkö. Myöhemmin hänet nimitettiin Rumelian maaherraksi (beylerbey). Suleima Suuren veljien Selimin ja Bayezidin vallanperimystaisteluissa 1559–1561 hän johti Selimin joukkoja. Mehmed meni vuonna 1562 naimisiin sodan voittaneen Selimin tyttären kanssa.

Suurvisiirinä

Mehmed nimitettiin diplomaattisen ja sotilaallisen menestyksensä ansiosta valtakunnan korkeimpaan virkaan, suurvisiiriksi Suleiman Suuren aikana 28. heinäkuuta 1565. Hän oli valtakunnan todellinen hallitsija Suleimanin pojan Selim II:n aikana. Selimin aikana Osmanien valtakunta ja Venäjä sotivat keskenään ensimmäisen kerran, kun Venäjä oli vallannut Astrahanin kaanikunnan. Mehmed pašša kehitti uskaliaan suunnitelman, joka onnistuessaan olisi ratkaissut monta ongelmaa. Hänen ajatuksenaan oli järjestää sotaretki Don- ja Volga-jokien alajuoksuille, ja rakentaa niiden väliin kanava. Kanava olisi luonut osmaneille yhteyden Mustaltamereltä Kaspianmerelle ja siirtänyt Astrahanin ja jokien eteläpuolisen Kaukasian joko Krimin kaani Devlet I Girayn tai osmanien hallintaan. Samalla Osmanit olisivat saaneet jalansijan Kaspianmerelle Persiaa vastaan. Vuonna 1569 tehty Astrahanin sotaretki päättyi kuitenkin turkkilais-tataariarmeijan karvaaseen tappioon, joskin seuranneissa rauhanneuvotteluissa Mehmed pašša sai ajettua läpi joitakin sodalle asetettuja tavoitteita.
Selim II:n hallintokausi jäi suhteellisen lyhyeksi, se kesti kahdeksan vuotta. Mehmedin vaikutusvalta heikkeni Murat III:n noustua sulttaaniksi. Tuntematon dervišši puukotti Mehmed paššan Murat III:n sulttaanikaudella 11. lokakuuta 1579.
Fineli

Historia

Finelin koostumustietokanta on perustettu vuonna 1989. Alun perin koostumustietokanta on kerätty tutkimustarkoituksiin. Epidemiologisissa tutkimuksissa on haettu yhteyksiä ruoankäytön ja sairauksien välille. Tällaisia on löydetty muun muassa sydän- ja verisuonitautien ja erilaisten syöpien välillä.
Vuodesta 1999 alkaen Fineli on ollut käytettävissä myös internetissä.

Käyttö

Fineli on tarkoitettu vastaamaan erityisesti Suomessa käytettäviä elintarvikkeita ja niiden koostumusta.  Tiedot sopivat kohtalaisen hyvin myös Suomen lähialueilla, ja Fineliä käytetään Suomen lisäksi myös Virossa, Ruotsissa ja Norjassa. Finelin verkkosivustolla vierailee päivittäin noin 4 000 kävijää.  
Finelin verkkosivustolla vierailee ravinnosta kiinnostuneita laidasta laitaan: laihduttajia, hiilihydraattitietoisia, voimailijoita - sekä koirien ravitsemuksesta kiinnostuneita. Tärkeitä käyttäjäryhmiä ovat myös henkilöt, joilla on ravitsemukseen liittyviä sairauksia, kuten diabetes tai keliakia .
Fineli on keskeisessä osassa suomalaista ruoankäyttötutkimusta. Finelin tietoja käytetään Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen kaikessa ravitsemustutkimuksessa, kuten esimerkiksi Finravinto-tutkimuksessa. Lisäksi Finelin tietoja käytetään ravitsemuslaskentaohjelmistojen välityksellä muissa tutkimuslaitoksissa, ruokapalveluissa ja yrityksissä. Myös monet ravitsemusterapeutit käyttävät Finelin tietoja.  
Finelin tiedot ovat helmikuusta 2015 alkaen vapaasti käytettävissä avoimena datana.
Invisible Heroes

Juoni

Suomen ulkoministeriön virkamiehet Tapani Brotherus (Pelle Heikkilä) ja Ilkka Jaamala (Ilkka Villi) lähetetään vuonna 1973 Chileen solmimaan kauppasopimusta. Samaan aikaan Chilessä alkaa kuitenkin sotilasvallankaappaus. Brotherus ja Jaamala sekä Brotheruksen vaimo Lysa Brotherus (Sophia Heikkilä) taistelevat pelastaakseen sotilasjuntan vainoamia ihmisiä.

Tuotanto

Sarjaa kuvattiin Chilessä kesällä 2018.
Sarjassa puhutaan eniten suomea ja espanjaa, mutta myös ruotsia, saksaa ja englantia. Musiikissa keskeinen osa on Víctor Jaran laululla ”Manifiesto”, jota kuullaan lopputekstien aikana Eva Louhivuoren esittämänä.

Vastaanotto

Invisible Heroes sai erittäin hyvän vastaanoton kriitikoilta. Helsingin Sanomien Veli-Pekka Leppäsen mielestä sarja on "taitava ja ajankuvaltaan vankka draamasarja". Hän kehuu myös Pelle Heikkilän ja Ilkka Villin roolisuorituksia.
Seura-lehdessä Pertti Avola kirjoittaa, että "sarjassa yhdistyvät saumattomasti poliittinen draama ja jännitystarina." Keskipohjanmaan Hannu Björkbackan mukaan Invisible Heroes "onnistuu hienosti ilman yhteistuotannoille tyypillisiä kompromisseja" ja antaa sarjalle neljä tähteä viidestä. "Santiago de Chilen kadut ja kujat ovat elähdyttävä kiihkeiden kohtaloiden näyttämö", Björkbacka kuvailee.
Niilo Mantere

Juhani Nikolai Merenheimo (sukunimi vuoteen 1906 Mecklin), käytti kirjailijanimeä Niilo Mantere (13. kesäkuuta 1870 Kuopio – 20. helmikuuta 1954 Pulkkila) oli rovasti ja runoilija.
Merenheimon vanhemmat olivat seppämestari Juho Niklas (Johan Nikolaus) Mecklin ja Anna Liisa Tuppurainen. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1893 ja suoritti teologian erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1899.
Merenheimo oli Oulunsalon kappalaisena 1904–1911 ja Oulunsalon kirkkoherrana 1911–1950. Hän oli myös Limingan kansanopiston uskonnon opettajana 1906–1920 ja Pyrkijä-lehden toimituksen jäsenenä 1893–1900.
Merenheimo oli naimisissa vuosina 1895-1903 Katri Häggqvistin kanssa ja vuosina 1905-1914 Hilja Katri Mertasen kanssa jääden kummastakin liitosta leskeksi. Vuonna 1915 Merenheimo meni naimisiin Elsa Agneta Heikkisen kanssa.