google/wiki40b huggingface dataset:
Alfonso I (Asturia)

Alfonso I oli Favilan kuoltua Asturian kuningas vuosina 739–757. Alfonso laajensi pientä hallitsemaansa aluetta käyttämällä hyväkseen muslimien sisäisiä kiistoja. Berberien kapinan aikoihin vuonna 740 hän ulotti vaikutusvaltansa Cantabriaan, Alavaan, La Riojaan ja Pohjois-Portugaliin ja loi näin vakaan perustan tulevalle Asturian kuningaskunnalle. Lisäksi hän teki hävitysretkiä Dueron laaksoon, jonka asutus kärsi sen jälkeen hävityksestä vuosisadan ajan.

Perhe

Alfonso oli Cantabrian herttuan Pedron poika ja mahdollisesti visigoottikuningas Leovigildin jälkeläinen. Alfonson jälkeen kuninkaaksi nousi hänen poikansa Fruela I (757–768).
Miihkali (Prätkähiiret)

Hahmo

Miihkali on Moton rohkea ja seikkailunhaluinen siskonpoika, Marsin puolesta taistelijoiden uutta sukupolvea. Hänellä on sama palava halu taisteluun kuin enollaan ja edellä mainittu seikkailunhalu saakin hänet usein pulaan, josta joku kokeneempi hänet sitten pelastaa. Huolimatta siitä hän on älykäs, hiljainen ja hieman ujo kaikesta rohkeudesta huolimatta.
Hän kasvoi sotaisissa olosuhteissa, kun plutolaiset olivat tulleet valtaamaan Marsia. Tämän myötä Miihkali halusi tulla enonsa tavoin vapaustaistelijaksi. Hän ei kuitenkaan aluksi saanut liittyä joukkoon mukaan nuoren ikänsä vuoksi, ollessaan vasta 16-vuotias. Se ei kuitenkaan estänyt Miihkalia menemästä mukaan taisteluun plutolaisia vastaan ja onnistuikin olemaan sankarina kahteen otteeseen, kun hän pelasti Moton ja muut vapaustaistelijat Stiltonin linnasta. Myöhemmin hän onnistui pelastamaan aivopestyn Rontin, joka yritti vahingoittaa Minniä ja muita Prätkähiiriä.
Prätkähiirten palattua takaisin Maahan Miihkali jäi Marsiin harjoittelemaan sotataitoja. Minni päätti ylentää Turbon yhden tähden kenraaliksi ja käski häntä tämän myötä palaamaan takaisin Marsiin. Minni yritti korvata Turbon Miihkalilla, jonka oli määrä olla kolmas jäsen Prätkähiirissä. Miihkali kuitenkin epäonnistui vakuuttamaan kyvyillään ja palasi takaisin Marsiin Minnin kanssa.
Redditch

Historia

Nykyisen Redditchin paikalla oli alkuaan Feckhamin tammimetsä sekä Osmerleyn ja Bordesleyn kylät. Sisterssiläismunkit saivat vuonna 1141 ilmeisesti keisarinna Matildelta luvan perustaa sinne luostarin, jonka he nimesivät Bordesleyn Pyhän Marian luostariksi. Kylien talot jouduttiin purkamaan, sillä munkit muuttivat joen kulkua ohjatakseen vettä kalalammikkoon ja vesimyllyyn. Vuoteen 1349 mennessä luostaria ympäröivä asutuskeskus oli saanut nimen La Rededitch, joka mahdollisesti viittasi Arrowjoen punertavaan savipenkkaan.
Henrik VIII:n lakkautettua Englannin luostarilaitoksen Bordesleyn luostari suljettiin 1538 ja sen maat päätyivät Lordi Windsorille. Kyläläiset muuttivat kauemmas joesta ja perustivat uuden kylän nykyisen Redditchin keskustan paikalle. Luostarista jäi jäljelle vain Pyhän Tapanin kappeli, joka korvattiin vuonna 1855 Pyhän Tapanin kirkolla.
Redditchin asukkaat saivat pitkään elantonsa kotiteollisuudesta ja läheisistä metsistä, mutta vähitellen neulantuotannosta tuli kylän tärkein elinkeino – vanhin kirjallinen todiste tästä on peräisin vuodelta 1639. Pian Arrowjoen rannoille kohosi useita neulatehtaita. Neulatehtaista on säilynyt nykypäiviin vain museona toimiva Forge Mill (1730), joka on tiettävästi ainoa vesivoimalla toimiva neulatehdas maailmassa.
Neulojen lisäksi kaupungissa alettiin valmistaa myös ongenkoukkuja ja muita kalastusvälineitä sekä jousia. Enfield Cycle Company perusti kaupunkiin 1800-luvun lopussa tehtaan, jossa valmistettiin Royal Enfield -merkkisiä moottoripyöriä, polkupyöriä, ruohonleikkureita ja maamoottoreita. Tehdas suljettiin kuusikymmenluvun lopussa.
Vuonna 1964 Redditchistä alettiin kehittää uutta kaupunkilähiötä Birminghamin nopeasti kasvavalle väestölle parlamentin antaman New Towns -asetuksen mukaisesti. Kaupunkiin kaavoitettiin uusia asuin- ja teollisuusalueita, ja sen keskustaan rakennettiin Kingfisher-ostoskeskus.
Optibet Hokeja Līga

Historia

Jääkiekko rantautui Latviaan 1900-luvun alussa. Maan ensimmäinen virallinen jääkiekko-ottelu pelattiin 1909. Vasta 1930-luvulla jääkiekko järjestäytyi ja vuonna 1931 alkoi kansallinen kilpasarja. Samana vuonna Latvian jääkiekkoliitto hyväksyttiin IIHF:n jäseneksi. Toinen maailmansota lakkautti Latvian jääkiekon tyystin. Yksikään sotaa edeltänyt jääkiekkoseura ei jatkanut neuvostotasavallan aikana.
Neuvostoliiton miehityksen aikana perustettiin uusia latvialaisia joukkueita, jotka pelasivat Neuvostoliiton jääkiekkosarjoissa. Latvian itsenäistymisen jälkeen monet näistä seuroista liittyivät uuteen Latvian mestaruussarjaan. Useat niistä tosin ajautui taloudellisiin vaikeuksiin, mikä uudisti seurakenttä 2000-luvulle tultaessa. Latvian mestaruussarjan nimi oli sponsorisopimuksen myötä Samsung Premjerlīga vuosina 2006–2009.
Randan vuorensortuma

Randan vuorensortuma oli huhti-toukokuussa 1991 Randassa, Sveitsissä, Wallisin kantonissa tapahtunut luonnonkatastrofi. Sortuma tuhosi rakennuksia ja Vispajoen laakson liikenneyhteyksiä sekä esti Vispajoen juoksun. Henkilövahingoilta vältyttiin.
Kolmessa eri sortumassa (18. ja 21. huhtikuuta sekä 9. toukokuuta) irtosi ja valui Weisshornvuoren itäpuoliselta vuorenrinteeltä 1 600–2 300 metrin korkeudelta noin 33 miljoonaa kuutiometriä kiviä ja murentunutta kalliota alas Mattertalin laaksoon, noin 1 400 metrin korkeuteen. Kalliomassat peittivät alleen sekä Vispin ja Zermattin välisen maantien että rautatien. Vispajoen juoksu estyi ja patoutunut vesi kasteli rakennuksia. 
Sortumien syynä oli kosteuden ja lämpötilan vaihteluiden aiheuttama kallioperän rapautuminen.
Rauta- ja maantie rakennettin uudelleen kiertämään vyörymäalue 100–200 metrin etäisyydeltä itäpuolelta. Vispan vesiä varten kaivettiin louhealueen läpi kanava.
Muste

Muste on nestettä, joka sisältää erilaisia väriaineita. Perinteisin muste on valmistettu vesiliukoisen liiman ja nokimustan pigmentin seoksesta. Musteita voidaan valmistaa erilaisia ja eri värisiä riippuen käytettävistä lähtöaineista ja käyttötarkoituksista. Mustetta käytetään kirjoittamiseen tai pintojen värittämiseen. Yleensä mustetta käytetään kynissä, siveltimissä, kirjoittimissa ja painokoneissa sekä tatuoimisessa.
Bentsaalikloridi

Ominaisuudet

Bentsaalikloridi on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä, jolla on pistävä haju. Yhdiste ei juurikaan liukene veteen, mutta liukenee helposti useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin. Happamissa tai emäksisissä vesiliuoksissa se hydrolysoituu bentsaldehydiksi ja katalyytteinä voidaan käyttää esimerkiksi rauta(III)kloridia tai sinkkifosfaattia. Amiinien toimiessa katalyytteinä yhdiste reagoi kaliumasetaatin kanssa kuumennettaessa kanelihapoksi. Lewis-hapot katalysoivat bentsaalikloridin polymeroitumista. Metallisen natriumin vaikutuksesta bentsaalikloridista muodostuu stilbeeniä.
Bentsaalikloridi ärsyttää limakalvoja, ihoa ja silmiä aiheuttaen muun muassa yskää, kurkkukipua, vaikeutunutta hengitystä sekä ihon ja silmien kipua ja punoitusta. Aine on todennäköisesti karsinogeeninen ja luokitellaan Suomessa syöpäsairauden vaaraa aiheuttavaksi kemikaaliksi.

Valmistus ja käyttö

Bentsaalikloridia valmistetaan pääasiassa klooraamalla tolueenia radikaali-initiaattoreiden läsnä ollessa. Reaktiossa muodostuu seos, joka sisältää bentsaalikloridin lisäksi myös bentsyylikloridia ja bentsotrikloridia. Ainetta muodostuu silloin kun kloorin ja tolueenin ainemäärien suhde on 2–2,2. Tuote puhdistetaan tislaamalla. Puhdasta bentsaalikloridia voidaan valmistaa klooraamalla bentsaldehydiä tionyylikloridilla tai klooraamalla tolueenia sulfuryylikloridilla bentsoehappoanhydridin toimiessa katalyyttinä.
Suurin osa tuotetusta bentsaalikloridista käytetään bentsaldehydin valmistamiseen. Siitä voidaan valmistaa myös eräitä muita yhdisteitä kuten kanelihappoa.
HMS Terpsichore (R33)

Palvelus

Alus sijoitettiin 1964 poistolistalle ja se myytiin BISCOlle. Alus saapui 17. toukokuuta 1966 hinattuna West of Scotland Shipbreakersille Trooniin romutettavaksi.
Georg Stolpe

Georg Stolpe (4. huhtikuuta 1778 Tukholma – 26. toukokuuta 1852 Nyköping) oli Tukholman suomalaisen seurakunnan kirkkoherra.
Stolpen vanhemmat olivat kirjanpainaja Carl Stolpe ja Sara Wacklin, Laihian kirkkoherran tytär. Hän opiskeli Vaasan triviaalikoulussa ja Turun akatemiassa, josta hän valmistui maisteriksi 1802. Tukholman suomalaisen seurakunnan apulaiseksi hän tuli 1807, seurakunnan kirkkoherraksi hänet nimitettiin 1812. Seurakunnan lopettamista harkittiin, kun Suomi oli menetetty Venäjälle, mutta 1810 asetettu komitea ehdotti Gabriel Poppiuksen aloitteesta, että seurakunta säilytettäisiin toistaiseksi. Stolpen johdolla seurakunta toimi aina vuoteen 1835 saakka, jolloin hän siirtyi Nyköpingin kirkkoherraksi. Seurakunta jäi apulaisten hoidettavaksi ja sen toiminta supistui.
Stolpen puoliso vuodesta 1878 oli Anna Kristina Slöör.
Fiskari

Fiskari (ruotsiksi Fiskars) on kylä ja taajama Raaseporin kaupungissa entisen Pohjan kunnan alueella läntisellä Uudellamaalla. Taajaman väkiluku oli 454 asukasta vuoden 2011 lopussa.
Fiskarin kylässä sijaitsee entinen Fiskarsin rautaruukki, joka on perustettu vuonna 1649. Huomattavin nähtävyys on 1818 rakennettu Charles Bassin suunnittelema kartanolinna. Fiskari on kesäisin suosittu matkailukohde, jossa toimii muun muassa käsityöläis- ja taiteilijayhteisö. Kylän läpi virtaava Fiskarin- eli Fiskarsinjoki (ruots. Fiskars å) ja siinä oleva Fiskarinkoski ovat edesauttaneet sitä, että teollisuutta on aikoinaan perustettu paikkakunnalle. Uudenmaan liiton maakuntahallitus valitsi Fiskarin vuoden uusmaalaiseksi kyläksi 2000.

Historia

Fiskarin kylä kehittyi saksalaissyntyisen Peter Thorwösten 1649 perustaman rautaruukin ympärille. Ruukissa jalostettiin myös kuparia. Ruukin osti vuonna 1822 John Jacob von Julin, joka perusti Fiskariin 1830 hienotaetehtaan ja 1836 Suomen ensimmäisen konepajan. 
Teollisuusyhdyskunnan kehitys oli nopeaa, ja tehtaat ja pajat tuottivat tarve-esineitä saksista ja puukoista auroihin ja voimansiirtolaitteisiin. Tuotteiden kuljettamista varten Fiskarista Pohjankurun satamaan oli vuosina 1891–1952 käytössä kapearaiteinen rautatie. Fiskars Oyj -yhtiön historia alkaa Fiskarsin ruukista, mutta yhtiöllä ei ole kylässä enää teollista toimintaa.

Nykypäivä

Nykyään ruukki on elinvoimainen suomalaisen taiteen ja muotoilun keskus. Ruukin alueella on asukkaita kuutisensataa, ja paikka on erityisesti taiteilijoiden, käsityöläisten ja muotoilijoiden suosiossa. Varsinkin kesäisin Fiskarsin ruukki on suosittu matkailukohde. Myös talvisin näyttelyt, kokous-, majoitus- ja ravintolapalvelut sekä työpajat ja myymälät tarjoavat nähtävää ja koettavaa.
Raaseporin kaupunki myi vuonna 2012 yrittäjä Olli Muuraiselle sata omistamaan ruukkiasuntoa Fiskarista ja Pinjaisista. Asukkailla on kaksi vuotta oikeus asua entisin ehdoin, ja sen jälkeen kymmenen vuotta asunnoista puolet on säilytettävä vuokrakäytössä. Asunnot myytiin 4,1 miljoonalla eurolla. Fiskarin alueelle on kaavoitettu 140 uutta tonttia.
Black Desert Online

Vastaanotto

GameSpot antoi pelille arvosanaksi 7/10 arvostelussaan. Arvostelun mukaan pelin onnistumisiin lukeutuu virtuaalielämä huvipuistomaisuuden sijaan.
IGN antoi pelille arvosanaksi 7/10 arvostelussaan.

Myynti

Pelillä on yli kolme miljoonaa rekisteröitynyttä pelaajaa länsimaissa. Peli on ylittänyt 10 miljoonaa pelaajaa maailmanlaajuisesti vuonna 2018.
Karl Schwarzschild

Nuoruus

Schwarzschild syntyi Frankfurt am Mainissa vuonna 1873. Hänen vanhempansa olivat Henrietta Sabel ja Moses Martin Schwarzschild. Varakkaaseen juutalaiseen perheeseen kuului hänen lisäkseen neljä poikaa ja yksi tyttö. Perheen kanssa asuivat yhdessä myös muutamia taiteesta - lähinnä musiikista ja maalauksista - kiinnostuneita sukulaisia. Schwarzschildista tuli sukunsa ensimmäinen tieteilijä.
Schwarzschild kävi koulua Frankfurtin juutalaisessa koulussa kunnes täytti 11 vuotta ja jatkoi opintojaan frankfurtilaisessa lukiossa. Näihin aikoihin hän kiinnostui tähtitieteestä. Hän alkoi säästää taskurahansa erilaisia välineitä varten, jotta voisi itse rakentaa kaukoputken. Karlin isällä oli filantropisen akatemian professorin J. Epsteinin kanssa läheinen ystävyyssuhde. Epstein omisti myös oman observatorion ja tätä kautta Schwarzschild tutustui Epsteinin poikaan Paul Epsteiniin, joka oli Karlia kaksi vuotta vanhempi. Epsteinistä ja Schwarzschildista tuli hyvät ystävät ja he harrastivat yhdessä tähtitiedettä. Schwarzschild oppi samalla soveltavampaa matematiikkaa Epsteiniltä. Epsteinin ansiosta hän kiinnostui entistä enemmän tähtitieteestä. Jo 16-vuotiaana, opiskellessaan yhä lukiossa, hän julkaisi kaksi artikkelia kaksoistähtien radoista. Artikkelit julkaistiin saksalaisessa Astronomische Nachrichten -lehdessä.

Opiskeluvuodet ja aikuisikä

Schwarzschild opiskeli vuodet 1891–93 Strasbourgin yliopistossa, jonka jälkeen hän siirtyi Müncheniin. Siellä hän sai tohtorin arvon Hugo von Seeligerin ohjaamana vuonna 1896 Henri Poincarén teorioiden tutkimisesta. Hän työskenteli vähän aikaa Wienissä observatoriolla ja vuonna 1901 hänet nimitettiin professoriksi Göttingeniin, jossa hän pääsi työskentelemään kuuluisien tiedemiesten, kuten Hermann Minkowskin ja David Hilbertin, kanssa. Kahdeksan vuoden jälkeen hän siirtyi Potsdamiin observatorion johtajaksi ja vuodesta 1912 hän oli Preussin tiedeakatemian jäsen. Göttingenin aikanaan hän kehitti menetelmiä tähtien magnitudien mittaamiseksi valokuvista. Hän tutki myös spektroskopiaa ja säteilyn vaikutusta tähtien energian kuljetuksessa.
Schwarzschild liittyi Saksan armeijaan vapaaehtoisena ensimmäisen maailmansodan syttyessä. Schwarzschild palveli sekä itärintamalla että länsirintamalla ja hänet ylennettiin tykistön luutnantiksi. Venäjällä palvellessaan vuonna 1915 hän kirjoitti yhteensä kolme tieteellistä artikkelia. Kaksi niistä käsitteli suhteellisuusteoriaa ja niissä hän ratkaisi Einsteinin kenttäyhtälöt yksittäisen massapisteen tapauksessa ja johti arvon mustan aukon säteelle, joka tunnetaan Schwarzschildin säteenä.

Myöhemmät vuodet

Schwarzschild kuoli vain 42-vuotiaana, ollessaan uransa huipulla. Varhaisen kuolemansa takia hän ei saanut kovinkaan paljoa huomionosoituksia, mutta hän kuului kuitenkin Göttingenin tiedeseuraan, Saksan tiedeakatemiaan sekä ulkomaalaisena jäsenenä Royal Astronomical Societyyn. Schwarzschildille on myös myönnetty postuumeja huomionosoituksia.
Belgianpaimenkoira tervueren

Ulkonäkö

Belgianpaimenkoira on keskikokoinen koira (säkäkorkeus uroksella 62, nartulla 58 cm), joka on suunnilleen yhtä pitkä kuin korkea. Korvien tulee olla pystyt ja ilmeen tarkkaavainen, älykäs ja valpas. Häntä riippuu levossa ollessa alhaalla ja kohoaa liikkeessä ylös. Tervueren eroaa groenendaelista ainoastaan värinsä ja hieman lyhyemmän karvansa perusteella.

Karvapeite

Karvapeite on pitkä ja sileä, ja muodostaa röyhelömäisen kauluksen niskan ympärille, joka ulottuu eturintaan asti. Uroksen karva on varsinkin kaulassa ja eturinnassa pidempää ja tuuheampaa kuin nartun, mikä onkin huomattavin sukupuolien välinen ulkoinen eroavaisuus. Muunnoksen erityispiirre on punaruskea tai hopeanharmaa turkki, jossa karvankärjet ovat mustat. Tämä väritys tunnetaan nimellä hiilikko (charbonné) ja vastaa joidenkin muiden rotujen seesamia, soopelia tai riistanväriä eli agoutia. Punahiilikko on värityksistä hopeahiilikkoa toivotumpi. Jokin verran esiintyy myös hiilikoita, joiden pohjaväritys on hiekanvaalea eli fawn, mutta tätä pidetään erittäin epätoivottuna ominaisuutena. Koiran maskin tulisi olla aina musta ja ulottua kirsun päästä otsaan asti.

Luonne ja käyttäytyminen

Belgianpaimenkoirat ovat vilkkaita ja aktiivisia. Ne tarkkailevat jatkuvasti mitä niiden ympärillä tapahtuu ja puolustavat tarvittaessa isäntäänsä. Ne suhtautuvat vieraisiin tyypillisesti epäluuloisesti synnynnäisen vahtiviettinsä vuoksi. Niissä esiintyy kuitenkin myös heikkohermoisuutta, pehmeyttä sekä paukkuarkuutta. 
Rodunomaisesta herkyydestä huolimatta belgianpaimenkoiria käytetään nykyisin monipuolisesti eri palvelukoiralajeissa. Erityisesti hyvin rotu on menestynyt haku- ja yleiskokeessa sekä pelastuskoirakokeessa.  
Nykyisin tervueren on saavuttanut hyviä tuloksia muun muassa agility-kilpailuissa ja se sopii sekä harrastus- että näyttelykoiraksi. Se on aktiivisuudestaan huolimatta nykyisin suositumpi näyttely- kuin käyttökoirana, ja runsaan, kauniin karvapeitteensä ansiosta pärjääkin usein paimenkoirien ryhmäkehässä hyvin groenendaelin ohella.

Alkuperä

Belgianpaimenkoirat ovat alkujaan lammaskoiria. Tervueren-muunnos on saanut nimensä Tervurenin kylästä, joka sijaitsee Flanderin Brabantissa lähellä Brysseliä. Siellä asui kuuluisa kasvattaja herra Corbeel, joka risteytti mustia ja hiekanvärisiä (fawn) koiria keskenään 1900-luvun alkupuolella. Kaikki belgianpaimenkoiran eri muunnokset yhdistettiin vuonna 1892 virallisesti samaan rotuun kuuluviksi, mutta alussa tervueren ja groenendael luokiteltiin samaksi muunnokseksi nimeltä pitkäkarvainen belgianpaimenkoira. Vielä nykyisinkin groenendael-pentueisiin saattaa syntyä puna- tai hopeahiilikon värisiä pentuja, jotka rekisteröidään värityksen perusteella tervuereneiksi. Samoin tervueren-pentueisiin syntyy toisinaan mustia pentuja, joiden kohdalla menetellään päinvastaisesti.

Terveystilanne

Rodulla on havaittu perinnöllisiä silmäsairauksia, kaihia ja verkkokalvonrappeumaa. Epilepsiasta puhutaan paljon, mutta on tieteellisesti todistettu että sitä ei esiinny yhtään sen enempää kuin muillakaan roduilla.
Roman Jefimov

Roman Jefimov (ven. Роман Ефимов, s. 7. huhtikuuta 1976) on venäläinen suunnistuksen viestin kaksinkertainen maailmanmestari, joka edustaa suomalaista Hiisirastia.
Jefimov kuului MM-kultaa voittaneeseen Venäjän joukkueeseen peräkkäisinä vuosina 2006 Tanskassa ja 2007 Ukrainassa. Hänen muita saavutuksiaan ovat Ukrainan MM-kisojen pitkän matkan kuudes sija 2007 sekä vuoden 2002 Unkarin EM-kisoissa keskimatkan kuudes sija.
Jefimov on naimisissa Natalja Jefimovan (o.s. Koržova) kanssa.
Valter Forsius

Valter Woldemar Forsius (1856–1939) oli suomalainen opettaja, aistivialliskoulujentarkastaja ja kouluneuvos.
Forsius valmistui filosofian maisteriksi opiskeltuaan luonnontieteitä Helsingin yliopistossa. Hän toimi ensin Porvoon kouluissa opettajana ja oli 1890–1892 Porvooseen perustetun Suomen ensimmäisen ruotsinkielisen kansanopiston johtaja. Sen jälkeen 1892 hänestä tuli tarkastaja kouluhallitukseen, ja kouluneuvos hän oli 1918–1925. Aistivialliskoulujen Lehden toimittaja hän oli 1892–1919.
Roosna-Alliku

Entinen kunta

Roosna-Allikun kunta sijaitsi Järvamaan keskiosassa Paiden koillispuolella. Roosna-Allikussa oli arviolta 1 037 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala oli 132,16 neliökilometriä.
Kuntaan kuului Roosna-Allikun pienkauppala (alevik) ja 12 kylää: Allikjärve, Esna, Kaaruka, Kihme, Kirisaare, Kodasema, Koordi, Oeti, Tännapere, Valasti, Vedruka ja Viisu.

Väestö

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Roosna-Allikun kunnassa oli 973 asukasta, joista 930 (95,6 %) oli virolaisia, 18 (1,8 %) venäläisiä ja 24 (2,5 %) muita kansallisuuksia.
Villilän kartano

Villilän kartano on kartano Nakkilassa. Se sijaitsee aivan kunnan keskustan tuntumassa, Valtatie 2:n ja Tampere–Pori-rautatien läheisyydessä. Kartanon alueella on vuodesta 2003 toiminut Villilän elokuvastudiot. Itse studiotilat sijaitsevat kartanon entisissä talousrakennuksissa, kartanon päärakennus toimii majoitus- ja ravintolatiloina.

Historia

Ensimmäinen maininta Villilän kartanosta löytyy 1450-luvulta, jolloin Kokemäen Villiön kylän asukkaat perustivat paikalle torpan. 1600-luvun alussa kolme paikalla sijainnutta verotilaa sulautuivat kartanoksi, joka annettiin 1638 läänitykseksi Viipurin ja Savonlinnan läänin maaherralle Michell von Jordanille. Jordanin suvun hallinnassa se oli vuoteen 1788 asti. Tämän jälkeen omistajana oli Avellan-suku aina vuoteen 1888, jonka jälkeen kartano myytiin Frans Stefanus Pohjalalle.
Vuonna 1905 kartanossa aloitti toimintansa Satakunnan maanviljelysseuran omistama karjatalouskoulu. Kansalaissodan jälkeen kartanon maista erotettiin 20 torppaa ja myöhemmin vielä 12 asutustilaa. Frans Pohjalan tyttären Emma Grönlundlin kuoltua vuonna 1969 siirtyi kartano Nakkilan kunnan omistukseen 1971, joka puolestaan möi sen Nakkilan konepajalle vuonna 1976. Vuonna 2002 kunta osti kartanon takaisin itselleen ja saneerasi sen tiloihin elokuvakeskuksen. Kunnan omistukseen siirtyi kaupassa myös kahdeksan hehtaaria maa-alueita. Vuonna 2003 kartanon päärakennus, majoitusrakennus, perinnesauna ja kesäkahvilarakennus vuokrattiin Villilän Kartanonrouvat Oy:lle. Vuoden 2018 alusta kartanon majoitus- ja ravintolatilojen vuokralaiseksi tuli muusikko Sani Aartela.
Kartanon lahjoittamille maa-alueille on Nakkilassa rakennettu muun muassa Arantilan ja Lattomeren koulut, urheilukeskus sekä Arantilan silta. Myös Kirkonseudun koulun ja pappilan alueet ovat entisiä kartanon maita.

Rakennukset

Villilän kartanon nykyinen päärakennus on valmistunut vuonna 1852. Sen suunnittelijana toimi Carl Ludvig Engelin oppilas Anders Fredrik Granstedt, joka kuoli kolme vuotta ennen rakennuksen valmistumista. Kaksikerroksisessa empiretyylisessä päärakennuksessa on yhteensä 17 huonetta. Kartanon puiston on 1930-luvulla suunnitellut Saksassa opiskellut puutarha-arkkitehti Paul Olsson. Puisto on uusittu 1980-luvulla.
Päärakennuksen lisäksi alueella sijaitsevat muun muassa Sigurd Frosteruksen ja Ole Gripenbergin vuonna 1925 suunnittelema kaksikerroksinen tallirakennus, punatiilinen vuonna 1864 valmistunut navetta sekä karjatalouskoulun asuntolaksi rakennettu kaksikerroksinen talo. Navetta oli valmistuessaan Suomen suurin. Se on yli 60 metriä pitkä ja 21 metriä leveä. Asuntola on rakennettu vuonna 1935 arkkitehti Heikki Tiitolan suunnitelmien mukaan. Alueella on myös Ola Gripenbergin piirtämä viljamakasiini, joka on valmistunut vuonna 1925, sekä Uno Sjöstömin suunnittelemat autotalli ja pumppuhuone vuodelta 1922.
MG

Historia

Ensimmäiset Morris Garagesin valmistamat autot perustuivat Morrisin autoihin, joihin oli vaihdettu Carbodiesin valmistamat, urheilullisemmat autonkorit. Ensimmäiset autot oli merkitty sekä MG:n että Morrisin logoilla. Morrisin valmistamien autojen kustomointi jatkui aina vuoteen 1928, jolloin tuotanto oli kasvanut sellaisiin mittoihin, että itsenäistyminen oli tullut mahdolliseksi, ja M.G. Car Company Limited perustettiin. Tuotanto siirtyi vuonna 1929 Oxfordista naapurikaupunkiin, Abingdoniin, missä tuotanto jatkui aina vuoteen 1980 saakka.
Vuonna 1935 William Morris, jonka omistuksessa yhtiö oli siihen asti ollut, myi yhtiön Morris Motor Companylle, joka oli myös hänen omistuksessaan. Vuonna 1952 MG sulautui British Motor Corporationiin ja edelleen vuonna 1968 British Leyland Motor Corporationiin (BLMC).
BLMC muuttui vuonna 1975 British Leylandiksi (BL) ja aloitti 1970-luvun lopussa yhteistyön japanilaisen Hondan kanssa. 1980-luvulla tuotannossa tapahtui merkittäviä muutoksia ja lopulta autotuotanto päätyi 1995 saksalaiselle BMW:lle. Vuonna 2000 muodostettiin MG Rover -yhtymä, jonka toiminta jatkui vuoteen 2005, jolloin yhtymä ajautui konkurssiin. Yhtymän autotuotanto siirtyi tarjouskilpailun seurauksena lopulta kiinalaisen Nanjing Automobilen omistukseen.

Myynti Suomessa

MG:n maahantuojana Suomessa toimi Morris-autojen maahantuoja Oy Voimavaunu Ab. 1960-luvun alkuun mennessä tämän merkkisiä autoja oli tuotu Suomeen yksittäiskappaleina, mutta seuraavan vuosikymmenen aikana MG:t muodostivat hyvin suuren osan urheiluhenkisten autojen myynnistä Suomessa. Merkille toi näkyvyyttä se, että Timo Mäkinen ja Rauno Aaltonen kilpailivat tämän merkkisillä autoilla muun muassa Monte Carlo -rallissa, ja MG-tehdasjoukkue osallistui Jyväskylän Suurajoihin. MG-autoja myytiin parhaina vuosina 1960-luvun puolivälissä pari sataa kappaletta vuosittain. Virallisissa rekisteröintitilastoissa MG kuului silti koko ajan "muut merkit" -luokkaan. Vuonna 1971 MG:n maahantuonti siirtyi Sisu-autojen valmistajalle Oy Suomen Autoteollisuus Ab:lle. Koko 1970-luvun aikana Suomessa rekisteröitiin enää vain 26 MG-autoa. Vuoden 1999 lopussa Suomessa oli rekisterissä 293 MG-merkkistä autoa.
Miekannieleminen

Miekannieleminen on esityslaji, jossa esiintyjä työntää teroittamattoman miekan ruokatorveensa tukahduttaen oksennusrefleksin. Taito on vanha, mutta unohdettu, ennen kuin sitä esiteltiin vuoden 1893 Chicagon maailmannäyttelyssä. Miekan nielemiseen kykenee maailmassa alle 80 henkeä.