google/wiki40b huggingface dataset:
Caymansaarten vaakuna

Caymansaarten vaakuna on Caymansaarten tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se on otettu käyttöön vuonna 1958. Vaakuna on myös Caymansaarten lipussa.
Vaakunan kilvessä on ylhäällä leijona kuvaamassa yhteyksiä Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Alhaalla vettä kuvaavien raitojen päällä on Caymansaarten kolmea saarta kuvaavat kolme tähteä. Vaakunan yllä on lakipunos ja kypäränkoristeena liemikilpikonna ja ananas. Kilpikonna viittaa saarten merenkulkuhistoriaan, punos kuvaa saarten köysiteollisuutta ja ananas yhteyksiä Jamaikaan.
Alhaalla nauhassa on saarten motto He hath founded it upon the seas, suomeksi Hän on perustanut sen merille.
Keskuskomitea (jääkäriliike)

Keskuskomitea (CK, Centralkommittén) oli Suomen itsenäistymiseen liittyneen aktivismin ja jääkäriliikkeen eräs toimielin, joka muodostui aktivismiin myönteisesti suhtautuvista poliitikoista.
Helmikuussa 1915 he muodostivat ensimmäisen elimen ns. "vanhain neuvoston". Toiminta laajeni syksyllä 1915 ja sai järjestöllisen muodon eli perustettiin virallisemmin Keskuskomitea eli Centralkommitteé (=C.K.)

Toiminta

Keskuskomiteassa oli leimaa antavaa ruotsinkielisten suuri osuus. Lisäksi merkille pantavaa oli vanhasuomalaisten Rautapään ja Sarion mukaantulo, joka nähtiin merkkinä vanhasuomalaisten muuttuneesta suhtautumisesta itsenäisyysliikkeeseen. Sosialisteja ei ollut edelleenkään mukana itsenäisyysliikkeessä.
Järjestön merkitys oli marginaalinen itse Suomessa. Suurin merkitys tuli keskuskomitean jäsenten siirtyessä ulkomaille eli Ruotsiin ja Saksaan, jossa heidän roolinsa oli huomattavasti vaikuttavampaa. Loppuvuodesta 1915 aloitti toimintansa Tukholmassa Suomen vapausliikkeen ulkomaanvaltuuskunta, jota pidettiin tarpeellisena yhteyksien hoitamiseen. Ensimmäisiä jäseniä ulkomaanvaltuuskunnassa olivat Jonas Castrén, tohtori Herman Gummerus ja maisteri Almar Fabritius. Lokakuussa 1915 ulkomaanvaltuuskuntaan liittyivät Keskuskomitean jäsenet vapaaherra Adolf von Bonsdorff ja professori Rafael Erich. Tammikuussa 1916 mukaan tuli vielä johtaja Samuli Sario. Valtuuskunnan puheenjohtajaksi tuli vapaaherra von Bonsdorff. Ohjeet valtuuskunta sai niin Aktiivilta komitealta kuin Keskuskomitealta. Ulkomaanvaltuuskunnan jäsenistä Sario siirtyi myöhemmin Berliiniin.
Poliittisen tilanteen muututtua vuoden 1917 Helmikuun vallankumouksen jälkeen itsenäisyysliikkeen roolikin muuttui. Ulkomaanvaltuuskunnan toiminnan painopiste siirtyi syyskuussa 1917 Tukholmasta Berliiniin, ja jääkäreitä koskevien asioiden järjestely siirtyi Berliiniin. Tällöin Keskuskomitean jäsenistä valtioneuvos Hjelt nousi keskeiseen asemaan.
Blow Out – viimeinen todistaja

Juoni

Kauhupornoelokuvia tekevä elokuvaäänittäjä (John Travolta) äänittää vahingossa todisteen, joka todistaa auto-onnettomuuden olleen poliittinen murha ja sen jälkeen äänittäjä havaitsee olevansa itse vaarassa. Elokuva mukailee tarinaltaan Michelangelo Antonionin kulttielokuvaa Blow-Up (1966), satirisoi elokuvantekoa ja viittaa moniin muihinkin tunnettuihin elokuviin.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo antaa Blow Outille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
A. E. Jokipii

Aapeli Erhard Jokipii (20. joulukuuta 1893 – 27. tammikuuta 1968) oli suomalainen lääninrovasti, asessori ja Suomen Kirkon Seurakuntatyön Keskusliiton pääsihteeri, kirjallisuuskriitikko ja suomentaja. Koulutukseltaan hän oli teologian tohtori. Jokipii kirjoitti paitsi kirjoja, myös artikkeleita aikakauslehtiin, muun muassa Teologiseen aikakauskirjaan.
A. E. Jokipiin kirjastoa säilytetään pääosin Joensuun yliopiston kirjastossa. Hänen kirjoittamaansa J. Gummeruksen elämäkertaan liittyvä aineisto on säilytyksessä Kansalliskirjastossa.
Aapeli Erhard Jokipii oli naimisissa Frida Josefina Winterin kanssa. Heidän poikansa oli historiantutkija, professori Mauno Jokipii.
Sakari Kännö

Sakari Kännö (s. 7. huhtikuuta 1941 Tarvasjoki) on suomalainen kirjailija.

Elämä ja ura

Vaasalaistunut Kännö on koulutukseltaan biologi ja hän on työskennellyt kalatalousopettajana ja kalabiologina sekä eläkkeelle jäämiseensä asti hallinto-oikeustuomarina.
Kännön kirjat ovat pääosin Lappi-aiheisia. Moskusta valmistui 2003 Tapio Suomisen ohjaama elokuva.
Hwang Woo-suk

Hwang Woo-suk (황우석) (s. 29. tammikuuta 1953 Bu-yeo) on eteläkorealainen kantasolututkija, joka toimi biotekniikan ja eläinten lisääntymistutkimuksen (engl. theoriogenology) professorina Seoul National Universityssä maaliskuuhun 2006 asti. Hwang tunnetaan parhaiten kahdesta vuosina 2004 ja 2005 Science-lehdessä julkaistuista tutkimuksestaan, joissa hän väitti onnistuneensa valmistamaan ihmisen embryonaalisia kantasoluja kloonaamalla. Vuoden 2005 lopulla osoittautui, että molemmat Hwangin tutkimuksista perustuivat merkittäviltä osilta väärennettyihin koetuloksiin. Hwang myöhemmin myönsi useita valheita ja petoksia tutkimuksiinsa liittyen.
Enon opetukset (romaani)

Juoni

Aika: heinäkuu 1981. Paikka: varsinaissuomalainen maalaistalo. Kirjan minä-kertoja Jussi on kahdentoista, Olli-eno on häntä kymmenisen vuotta vanhempi. Enon isä (eli Jussin äidinisä) tekee lähtöä tuonpuoleiseen. Hänelle on määrä ostaa arkku ja hän haluaa nähdä sen ennen kuolemaansa. Arkku ostetaan Turusta, jonne matkataan enon Peugeotilla. Mukaan lähtee enon ja Jussin lisäksi kauppiaanpoika Myrsky, joka on tarinan keskeinen sivuhahmo. Jussin äiti ja hänen miehensä (Jussin isä) ovat paikalla maatalossa; seuraa pientä sukudraamaa. Jussin erkaneminen poikaiästään kohti miehuutta on ensimmäisen osan olennaisena aiheena. Taustalla seurataan Englannin prinssi Charlesin ja Diana Spencerin hääseremoniaa.
Lokakuu 1994. Enon ote elämästä on lipsumassa. Samaan aikaan hänen otteensa viinapullosta on vahvistumassa. Jussi on jo perheenisä ja eno kutsuu hänet kalaan. Jussilla on poika ja vaimo. Kalastuksen sijaan toiminta keskittyy juopotteluun ja ambulanssikin kutsutaan hätiin. Jussi seuraa holtitonta alkoholinkäyttöä vierestä, eikä ymmärrä enon ja tämän viinaanmenevän toveripiirin valintoja.
Helmikuu 2005. Jussi on ottanut avioeron. Englannin prinssi Charles ja Camilla Parker Bowles ovat astumassa aviosäätyyn. Jussi surkuttelee kuninkaallisten häiden tuputtamaa armon ja kohtuuden eetosta. Eno on jo syrjäytynyt ja luuhaa toisten alkoholistien seurassa. Hän soittaa Jussille ja käskee tätä pitämään pintansa. Seuraavana kesänä eno kuolee. Hautajaisissa Jussi keskustelee poikansa kanssa ja huomaa, että hänellä on vuosikymmenen verran aikaa joko välttää enonsa kohtalo tai ajautua samanlaiseen umpikujaan.
Olli-enon ammattina on valokuvaus, ja ihmisten kuvaamiseen liittyvät teemat ovat tuon tuosta esillä.

Muuta

Enon opetukset oli Finlandia-ehdokkaana vuonna 2006. Teos on julkaistu myös sähkökirjana ja äänikirjana.
Yleisradio tuotti kaksiosaisen televisioelokuvan Enon opetukset vuonna 2010. Teos julkaistiin DVD:nä 2013.
Weston-super-Mare

Maantiede ja liikenne

Westonin alue on enimmäkseen tasaista. Siellä on kaksi kukkulaa. 109-metrinen Worlebury Hill kaupungin pohjoisrajalla ja Bleadon Hill, 176 metriä, kaupungin eteläpuolella. Kaupungin pohjoispuolella on Sand point, jossa Severn-joen estuaari yhtyy Bristolin kanaaliin. Kaupungin länsiosassa on Weston Bayn hiekkaranta, jonka edustalta paljastuu laskuveden aikana kurainen savikko. Suurimmillaan vuoroveden vaihtelu Bristolin kanaalissa ja Severnin estuaarissa on 14,5 metriä.
Bristolin ja Exeterin välinen rautatie ulotettiin Weston-super-Mareen vuonna 1841. Sen suunnittelija Isambard Kingdom Brunel asui Westonissa radan rakennusaikana. Ratalinjausta on sen jälkeen muutettu, ja nykyinen asema on vuodelta 1881. Lähin lentokenttä on Bristolin lentoasema. 
Yhdystie Weston-super-Maresta läheisen M5-moottoritien liittymään muutettiin nelikaistaiseksi 1990-luvulla, mikä vähensi liikenneruuhkia alueella.
Chris Killen

Christopher John Killen (s. 8. lokakuuta 1981 Wellington, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelaa tällä hetkellä Kiinan ykkösliigan Chongqing FC:ssä.
Killen on pelannut urallaan useissa huippuseuroissa, muun muassa brittiläisissä Manchester Cityssä, Middlesbroughissa ja Celticissä. Hän on edustanut Uuden-Seelannin maajoukkuetta vuoden MM-kisoissa 2010 ja pelannut toistaiseksi 40 A-maaottelua.
Kultakynsimö

Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen kultakynsimö kasvaa 5–15 cm korkeaksi. Varsi on haaraton, lehdetön ja kukkaperiä myöten karvainen. Tummanvihreät lehdet ovat suikeita tai pitkulaisia, ehytlaitaisia ja niukkakarvaisia. Lehdet ovat ruusukkeena kasvin tyvessä. Kukissa on neljä hohtavankeltaista terälehteä, ja ne kasvavat terttumaisena kukintona lehdettömän kukkavarren päässä. Kyltakynsimö kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Lidut ovat alle sentin pituisia, siirottavia, kaljuja ja selväotaisia. Kultakynsimö on ainoa Suomen tuntureilla esiintyvistä kynsimölajeista, jonka kukinto on keltainen.

Levinneisyys

Kultakynsimö on arktis-alpiininen, sirkumpolaarinen kasvi. Sitä tavataan Ruotsin ja Norjan tunturiseuduilla, Kuolan niemimaalla, Pohjois-Venäjän ja Siperian arktisilla alueilla, Alaskassa, Pohjois-Kanadassa, Grönlannissa, Islannissa ja Huippuvuorilla. Suomessa kultakunsimöä on tavattu ainoastaan Käsivarren Lapin luoteisosan suurtuntureilla Mallalla ja Saanalla. Lajin epäillään hävinneen Mallan luonnonpuistosta poronhoidon loputtua, kun kasvuympäristö on kasvanut umpeen.

Elinympäristö

Kultakynsimö on keskipaljakan kasvi. Suomessa sitä tavataan noin 900 metrin korkeudella varjoisilla, kosteilla kallioilla lumenviipymien reunamailla. Kultakynsimö on kalkinsuosija.
Mozarabialainen messu

Mozarabialainen messu (muita käytettyjä nimityksiä ovat vanhaespanjalainen liturgia ja visigoottien liturgia) on katolisessa kirkossa käytössä oleva jumalanpalveluskaava. Se on eräs vanhimmista nykyään käytössä olevista messukaavoista. Se on kehittynyt nykyiseen muotoonsa 1500-luvulla, mutta kaava on pääpiirteissään sama kuin jo 600-luvulla arabien valloittamassa Espanjassa käytössä ollut messujärjestys. "Mozarabialaiset" oli nimitys, jota Iberian niemimaan vallanneet arabit käyttivät alueen kristityistä asukkaista.
Mozarabialaisessa messussa on samat pääosat kuin roomalaisessa messussa yleensäkin, mutta se on tätä laajempi. Siinä on muotoja ja rukouksia, jotka ovat peräisin jakamattoman kirkon ajoilta ja jotka sittemmin ovat hävinneet Rooman kirkon liturgiasta, mutta jotka ovat käytössä itäisten ortodoksisten kirkkojen liturgioissa. Idän kirkkojen liturgioista tuttu on esimerkiksi Trishagion-rukous (Pyhä Jumala, Pyhä väkevä, Pyhä kuolematon) sekä uskontunnustuksen sijoittaminen ehtoollisliturgian yhteyteen. Myös neitsyt Marialle osoitettujen hymnien ja rukousten suuri määrä yhdistää mozarabialaista liturgiaa Idän kirkkoihin. Mozarabialainen hetkirukousperinne on säilyttänyt liturgisia elementtejä jakamattoman kirkon ajalta.
Mozarabialainen liturgia oli aiemmin laajalle levinnyt Iberian niemimaalla. Se kuului niihin vanhoihin liturgioihin, joiden viettämisen Trenton kirkolliskokous salli. Suuri osa Espanjan seurakunnista siirtyi kuitenkin viettämään tridentiinistä messua muun katolisen maailman kanssa. Nykyään mozarabialaista messua vietetään joka päivä Toledon katedraalin sakramenttikappelissa (joka tunnetaan myös nimellä mozarabialainen kappeli). Toledon vanhan kaupungin seurakunnista mozarabialainen messu on viikoittaisessa käytössä vielä kahdessa, ja kaikki kaupungin kirkon viettävät messua sen mukaan Marian ilmestyspäivänä 25. maaliskuuta ja San Ildefonson muistopäivänä 23. tammikuuta. Salamancassa mozarabialaista messua vietetään säännöllisesti Talaveran kappelissa, ja muuallakin Espanjassa sitä vietetään satunnaisesti. Paavi Johannes Paavali II vietti sitä kahdesti vieraillessaan Espanjassa 1999 ja 2000.
Vaikka mozarabialaista messua käytetään nykyään harvoin, se on kiinnostava ennen muuta liturgian historian kannalta.
Harri Kaitila

Harri Kaitila (s. 1959 Laitila) on suomalainen ooppera- ja konserttilaulaja, jonka ääniala on lyyrinen tenori.
Kaitila aloitti lauluopintonsa Turun konservatoriossa, mutta sai varsinaisen oopperalaulajan koulutuksensa Wienissä, jossa hän opiskeli sekä esittävän taiteen korkeakoulussa (Universität für Musik und darstellende Kunst) että Wienin konservatoriossa. Hän on ollut  kiinnitettynä Passaun Oopperaan Saksassa ja laulanut Suomessa mm. Turun, Tampereen, Jyväskylän ja Kuopion oopperoiden keskeisissä solistitehtävissä.
Vuodesta 1999 lähtien Kaitila omistautunut varsinkin erilaisille konserttitangoprojekteille ja mm. kääntänyt ja levyttänyt suomalaisia tangoklassikkoja saksaksi. Vuosina 1998-2002 hän toimi Berliinissä Suomen Saksan-instituutin kulttuurivastaavana. Vuodesta 2000 alkaen Harri Kaitila on esiintynyt merkittävillä musiikkifestivaaleilla Suomessa ja Saksassa, mm. Cantango Berlin -ensemblen ja argentiinalaisten huipputanssijoiden kanssa ensimmäisenä suomalaisena konserttitangon tulkitsijana Berliinin Filharmoniassa ideoimallaan ohjelmalla "Suomalais-Argentiinalainen Tangosota". Kaitila esittää myös argentiinalaista tangoa, varsinkin Carlos Gardelin ohjelmistoa. Lokakuussa 2012 hän teki Tango Sonorte-ensemblen kanssa kiertueen Slovakiassa ja Tšekissä. Hän on esiintynyt  myös Slovakian Radion Sinfoniaorkesterin (The Slovak Radio Symphony Orchestra) solistina ykpm. Mario Kosikin johdolla Bratislavassa esittäen muun muassa Astor Piazzollan, Carlos Gardelin ja Mario Moresin säveltämää konserttitangoa.
Konserttitangon ohella Harri Kaitila esiintyy myös oratorio- ja liedlaulajana. Hän on esittänyt mm. Franz Schubertin "Die schöne Müllerin"- sekä Robert Schumannin "Dichterliebe"-laulusarjat sekä konserttiareenoilla Johann Strauss nuoremman operettilauluja.
Kaitila toimii myös Uudenmaan Musiikkikoulun johtajana ja laulupedagogina Keravalla.
Poitsila

Poitsila on kaupunginosa Haminan kaupungissa. Poitsilaa on pääosin rakennettu 1970-luvulla. Alue jakaantuu Valtatie 7:n etelä- ja pohjoispuolille Etelä-Poitsilaksi ja Pohjois-Poitsilaksi. Alue on meren välittömässä läheisyydessä melko lähellä kaupungin keskustaa. Etelä-Poitsilan pääkatu on Metsämäentie ja Pohjois-Poitsilan Riekontie.
Poitsila sai nimensä myöhäiskeskiajalla Poitz-rälssisuvusta, kun se (esi-isä Niklas Poitz) ainakin jo vuodesta 1463 piti pääkartanoaan Savilahden itärannalta hankkimallaan maalla, Norspyyssä.
Kuninkaanportti

Kuninkaanportti on Suomenlinnan eteläisimmällä saarella Kustaanmiekan salmen edustalla sijaitseva porttirakennus. Se on merilinnoituksen alkuperäinen pääsisäänkäynti ja sitä pidetään yleisesti yhtenä Suomenlinnan tunnusmerkeistä. 
Se rakennettiin alun perin 1753–1754 paikalle, jolle silloinen Ruotsin kuningas Aadolf Fredrik oli kiinnittänyt laivansa tullessaan tarkkailemaan linnoituksen rakennustöitä vuonna 1752. Tästä tuli nimi Kuninkaanportti.
Porttirakennus on kaksikerroksinen ja sisäänpäin kaareva. Keskellä oleva varsinainen porttikäytävä on reunustettu marmorikivin. 1770-luvulla porttia muutettiin, siihen rakennettiin laskusilta sisä- ja ulkopuolelle. Portin eteen rakennettiin laituri ja porttia kohden nouseva leveä portaikko Tukholman läheltä tuodusta hiekkakivestä. Viaporin pommitus Krimin sodan aikana tuhosi alkuperäisen laiturin ja osan portaita. Suomen itsenäisyyden aikana Kuninkaanporttia on restauroitu neljästi.
Portti on tyypillinen linnoitusportti tykinaukkoineen ja sen edessä on syvä kuilu molemmille sivuille linnoitukseen kiipeämisen vaikeuttamiseksi. Portaikon kerrotaan alun perin ulottuneen vesirajaan asti, mutta Kustaanmiekan salmen syventämistöiden yhteydessä alin osa luhistui ja poistettiin.
Kuninkaanportin kuva oli vuosina 1986–2001 tuhannen markan setelissä.
Jaana Husu-Kallio

Jaana Husu-Kallio (s. 14. heinäkuuta 1959 Heinola) on maa- ja metsätalousministeriön kansliapäällikkö. Hänet nimettiin tehtävään 1. helmikuuta 2012 alkaen seitsemän vuoden määräajaksi.
Husu-Kallio on ollut Euroopan elintarvikeviraston (EFSA) johtokunnan jäsen heinäkuusta 2012. Vuosina 2006–2012 hän toimi Elintarviketurvallisuusvirasto Eviran pääjohtajana. Aiemmin Husu-Kallio oli Euroopan komission terveys- ja kuluttajansuojaosaston varapääjohtajana (2002–2006). Vuosina 1998–2002 hän oli maa- ja metsätalousministeriön elintarvike- ja terveysosaston päällikkö. Maa- ja metsätalousministeriöön hän tuli vuonna 1992.
Husu-Kallio valmistui ylioppilaaksi Heinolan yhteiskoulusta vuonna 1978. Vuonna 1984 hän valmistui eläinlääketieteen lisensiaatiksi ja vuonna 1990 tohtoriksi. Vuonna 2002 hänestä tuli tarttuvien eläintautien erikoiseläinlääkäri. Husu-Kallio toimi kunnallisena eläinlääkärinä vuosina 1982–1986. Vuodesta 1993 hän on ollut Helsingin yliopiston elintarvikemikrobiologian dosentti.
Husu-Kallio on suorasanainen keskustelija, joka vaatii maataloustuottajilta ja elintarviketeollisuudelta enemmän avoimuutta. Maa- ja metsätalousministeriön kansliapäällikkönä Husu-Kallio on uudistanut hallintoa ja ajoi muun muassa ministeriön nimeämistä uudelleen ruoka- ja luonnonvaraministeriöksi.
Capriole

Capriole on korkean kouluratsastuksen liike. Capriolessa hevonen nousee ensin levade-asentoon takajaloilleen ja sen jälkeen hyppää takajaloillaan ilmaan ja potkaisee suoraan taakseen. Capriole on vaativa liike sekä hevoselta että ratsastajalta. Hevosen pitää olla hyvin voimakas ja pitkälle koulutettu. Myös ratsastajan tulee olla erittäin harjaantunut. Usein capriole kuitenkin esitetään talutuksessa ilman ratsastajaa. Hevosen kouluttaminen caprioleen on pitkä prosessi, joka aloitetaan hallitusta matalasta takajaloillaseisonnasta (levade) ja tästä asennosta ilmaan hypähtämisestä (courbette). Takapotkun harjoitteluun siirrytään vasta kun edelliset vaiheet sujuvat varmasti. Läheskään kaikki yksilöt eivät opi capriolea esittämiskelpoisesti.
Alfred Leonhard Wilhelms

Alfred Leonhard Wilhelms (19. joulukuuta 1854 Turku – 8. heinäkuuta 1916 Mustameri) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan laivastossa palvellut kontra-amiraali.
Wilhelmsin vanhemmat olivat kapteeni Karl Odin Oskar Wilhelms (1825–1899) ja Edla Wilhelmina Hummelin. Hän kävi Pietarin 1. sotakoulun 1864–1870 ja Pietarin merikadettikoulun 1870–1873. Hän palveli sitten 2. meriekipaasissa ja hänestä tuli luutnantti 1875. Wilhelms oli vuosina 1882–1888 komennettuna Pietarhoviin keisariperheen palvelukseen. Hän suoritti miinaupseerikurssin Pietarin merikadettikoulussa ja hän sai miinaupseerin arvon 1887.
Wilhelms oli päällikkönä kuunari Sorkajalla 1888–1890, torpedovene Kotlinilla 1890–1891 ja tykkivene Grosalla 1891–1893. Tämän jälkeen hän oli 4. meriekipaasin sotaoikeuden jäsenenä ja puheenjohtajana 1893–1895 ja klipperi Opritšnikin päällikkönä 1895–1896. Wilhelms suoritti 1896–1897 Nikolain merisota-akatemian kurssin ja hän oli kurssin suoritettuaan päällikkönä tykkivene Giljakilla 1897–1898 ja monitori Veštšuninilla 1898–1899.  
Wilhelms oli Venäjän merivoimien ylimerisotaoikeuden jäsen vuodesta 1899 ja hän toimi 13. ja 17. meriekipaasin päällikönä 1899–1901, Kaspianmerellä höyrylaiva Geok-Tepen päällikönä 1901 ja Itämerellä panssaripatterilaiva Kremlin päällikkönä 1902–1903. Viimeksi Wilhelms oli Tallinnan meriekipaasin päällikkönä 1903–1905 ja muutamia kuukausia 18. meriekipaasin päällikkönä keväällä 1906. Hän erosi laivaston palveluksesta 1906 kontra-amiraalin arvoisena. Wilhelms korotettiin 1903 Venäjän aateliin. 
Wilhelms palasi laivaston palvelukseen ensimmäisen maailmansodan puhjettua 1914. Hän toimi Mustallamerellä sairaalalaivojen Portugalin ja Fpejardin päällikkönä. Hän kuoli heinäkuun alussa 1916 kun sairaalalaiva Fpejard torpedoitiin. 
Wilhelms oli naimisissa vuodesta 1880 Tatjana Paulovna Rudaffskyn (s. 1853) kanssa. Kaksi heidän pojistaan Paul ja Boris kaatuivat luutnantteina Venäjän-Japanin sodan aikana 1904–1905.
Mithridates I (Pontos)

Mithridates I Ktistes (Perustaja) oli Pontoksen ensimmäinen kuningas vuosina 280 eaa.. Mithridates I:n isän oli Mithridates Kioslainen, jonka isä puolestaan oli Bithynian länsipuolella sijainneen pienen Kioksen hallitsija Ariobarzanes (noin 362 eaa. – 337 eaa.)
Diadokki Antigonos I Monofthalmos tappoi Mithridateen isän noin vuonna 302 eaa. Mithridates pakeni tuolloin itään Kioksesta ja saapui kuuden toverinsa kanssa Paflagoniaan ja sieltä edelleen Amasiaan Pontokseen. pontoslainen ajanlasku alkoi vuodesta 297 eaa. Tämä vuosi saattaa olla sama jolloin Mithridates saapui Amasiaan. Sen jälkeen kun Lysimakhos kärsi tappion Korupedionin taistelussa, Mithridates taisteli Seleukos I:ä vastaan ja saavutti itsenäisyyden. Vuonna 281/280 eaa. Mithridates julisti itsensä kuninkaaksi. Mithridateen kuningaskunta käsitti Paflagonian itäosan ja Kappadokian pohjoisosan. Vuonna 279 eaa. eräs Mithridateen poika valtasi Amastriksen rannikkokaupungin. Mithridates I:n seuraaja oli hänen poikansa Ariobarzanes.
Atlantinnokkahai

Kuvaus

Atlantinnokkahai on yleensä harmaan värinen ja sen vatsa on vaaleampi. Se kasvaa yleensä 110 senttimetrin pituiseksi. Uros yleensä kasvaa 65–80 senttimetrin pituiseksi, kun taas naaras kasvaa yleensä 85–90 senttimetrin pituiseksi. Sen paino on yleensä seitsemän kilogrammaa. Ne elävät yleensä kymmenen vuotta. Sen kuono on noin neljä prosenttia hain kokonaispituudesta.

Ravinto

Atlantinnokkahai syö ravinnokseen pääasiassa pieniä luukaloja, matoja, katkarapuja, rapuja ja nilviäisiä. Sen ravinnokseen kuuluu myös ankeriat, hopeakylkikalat, huulikalat.

Elinalue

Atlantinnokkahai levinneisyysalue on suurimmaksi osaksi Yhdysvaltojen itärannikkoa. Ne elävät yleisimmin, New Brunswickin, Kanadan, Meksikonlahden ja Brasilian rannikoilla.

Elinympäristö

Atlantinnokkahai asuu tavallisesti sekä lämpimässä että trooppisessa vedessä. Niitä löytyy 280 metrin syvyydessä, mutta jäävät yleisin alle 10 metrin syvyyteen. Niitä löytyy usein satamista ja laguuneista. Ne eivät siedä makeaa vettä.

Lisääntyminen

Atlantinokkhai synnyttää 1–7 poikasta. Poikasen koko syntymän jälkeen on noin 29–37 senttimetriä. Raskausaika on 10–11 kuukautta Meksikonlahdella.
Valdemar Christian

Valdemar Christian, (26. kesäkuuta 1622 Frederiksborg Slot – 26. helmikuuta 1656 Lubin, Puola), Slesvig-Holsteinin kreivi, oli kuningas Kristian IV:n ja Kirsten Munkin poika. Hän omisti Tåsingessa olevan Valdemars Slotin, joka on saanut nimensä hänen mukaansa.
Lysergihapon amidit

Lysergamideja eli lysergihapon amideja käytetään laajasti lääkityksessä ja päihteinä. D-lysergihapon amidi sellaisenaan eli LSA on sellaisenaan päihdyttävä aine. Päihdekulttuurissa ehkä tunnetuin lysergihapon amidi on d-lysergihapon dietyyliamidi eli LSD. Lysergihappo on näiden aineiden esiaste ja ne luokitellaan amideiksi. Usein valmistettaessa LSD:n kaltaisia aineita lopputuloksessa syntyy useita muita lysergihapon amideja. Albert Hofmann työskenteli lysergihappojen parissa löytäessään LSD:n.