google/wiki40b huggingface dataset:
Nuija ja tosinuija

Juoni

Lloyd on pölhö mutta lämminsydäminen limusiinikuski, jonka kyytiin nousee eräänä päivänä kaunis Mary. Kun Mary jää kyydistä lentokentällä, Lloyd huomaa tämän jättäneen matkalaukkunsa kentälle. Lloyd nappaa laukun ja lähtee yhdessä yhtä lailla pölhön ystävänsä Harryn kanssa kohti Aspenia palauttamaan seteleitä täynnä olevan laukun Marylle. Matka on täynnä vastoinkäymisiä, ja perillä käy ilmi, että laukulla olisi muitakin ottajia. Ehtivätkö sankarit löytää Maryn ajoissa?

Jatko-osa

Nuija ja tosinuija kaks -elokuvan kuvaukset alkoivat Atlantassa syyskuussa 2013, ja ensi-ilta on marraskuussa 2014, 20 vuotta ensimmäisen elokuvan valmistumisesta. Jatko-osan ohjasivat Peter ja Bobby Farrelly, käsikirjoituksen laativat Sean Anders, Mike Cerrone, John Morris ja Bennett Yellin, ja pääosissa esiintyvät jälleen Jim Carrey ja Jeff Daniels. Cam Neelyn näyttelemä Sea Bass esiintyy myös jatko-osassa.
Elokuussa 2013 Kathleen Turner vahvistettiin ensimmäisessä elokuvassa mainittuun Fraida Felcherin rooliin.
Elokuvalle on esiosa, Tosinuija ja vielä nuijempi, joka kertoo kuinka Harry ja Lloyd tapasivat. Elokuva sai todella huonon vastaanoton, mutta pärjäsi siitä huolimatta hyvin lippuluukuilla. Kukaan alkuperäisen elokuvan tekijätiimistä ei ollut mukana elokuvan teossa.
Islamic Republic of Iran Broadcasting

IRIB (pers. ‏سازمان صدا و سيمای جمهوری اسلامی ايران‎, Sāzmān-e Sedā va Sima-ye Jomhūrī-ye Eslāmī-ye Īrān, engl. Islamic Republic of Iran Broadcaster) on Iranin yleisradioyhtiö, joka tunnettiin ennen islamilaista vallankumousta nimellä Iranin kansallinen radio ja televisio.
IRIB omistaa mm. 1, 2, 3, 4, 5, Teheran TV, ja Press TV -televisiokanavat sekä useita radiokanavia.
Maik Wagefeld

Ura

Wagefeld pelasi juniorina Lokomotive Riesan ja Stahl Riesan joukkueissa, joista hän siirtyi Dynamo Dresdeniin vuonna 1993. Wagefeld nousi Dynamo Dresdenin juniorijoukkueista edustusjoukkueeseen, jossa hän teki ensiesiintymisen Oberliga Nordostissa vuonna 2000. 18-vuotiaana Wagefeld jopa toimi joukkueen kapteenina ja nosti Dynamon Regionalligaan vuonna 2002. Kesällä 2004 Wagefeld siirtyi Bundesliigassa pelanneeseen 1. FC Nürnbergiin. Hän pelasi Nürnbergissä kaksi kautta, joista jälkimmäisestä hän vietti puolet lainalla 2. Bundesligassa Dynamo Dresdenissä. Dynamo putosi kauden päätteeksi Regionalligaan. Kauden 2006–2007 Wagefeld pelasi 2. Bundesligassa Hansa Rostockissa, minkä jälkeen hän palasi takaisin Dynamo Dresdeniin.
Miesten Superpesiksen kausi 2010

Sarjajärjestelmä

Runkosarjassa pisteitä jaettiin seuraavasti: 2–0-voitosta sai kolme pistettä ja 1–0-voitosta kaksi. Jos ottelu oli kahden jakson jälkeen tasan (0–0 tai 1–1), molemmat joukkueet saivat yhden pisteen. Tällöin ottelun voittaja ja ylimääräisen (siis toisen) sarjapisteen saava joukkue ratkaistiin supervuorossa tai tämän jälkeen kotiutuslyöntikilpailulla.
Runkosarjassa tasapisteissä olevien joukkueiden keskinäisen paremmuuden ratkaisi kolmen pisteen voittojen (eli 2–0-voittojen) määrä tai niiden ollessa tasan kaikkien voittojen määrä. Jos edelleen olisi oltu tasatilanteessa, olisi ratkaissut tehtyjen ja annettujen juoksujen ero, sitten keskinäisten ottelujen voitot, keskinäisten ottelujen pisteet tai lopulta keskinäisten ottelujen juoksuero.
Runkosarja pelattiin kaksinkertaisena sarjana. Tämän lisäksi pelattiin maantieteellisesti muodostetut paikallislohkot seuraavasti: Oulu–Pattijoki–Sotkamo, Koskenkorva–Nurmo–Vimpeli, Joensuu–Kitee–Kouvola ja Hyvinkää–Jyväskylä–Ulvila. Paikallislohkot pelattiin kaksinkertaisena sarjana, jolloin joukkueille kertyi yhteensä 26 runkosarjaottelua.
Runkosarjan päätyttyä kahdeksan parasta joukkuetta pääsivät pudotuspeleihin. Puolivälierät, välierät ja loppuottelut pelataan paras viidestä -järjestelmällä ja pronssiottelut paras kolmesta. Joka kierroksella runkosarjassa parhaiten sijoittunut joukkue kohtaa heikoimmin sijoittuneen.
Runkosarjassa sijoille 9–12 sijoittuneet pelaavat karsintaottelut (otteluparit: 9–12 ja 10–11) paras viidestä -järjestelmällä. Näiden ottelujen voittajat säilyvät Superpesiksessä. Häviäjät pelaavat paras viidestä -järjestelmällä varsinaisen karsinnan, jonka hävinnyt putoaa Ykköspesikseen kaudelle 2011. Ykköspesiksen voittanut joukkue nousee suoraan Superpesikseen kaudelle 2011.
Esitumalliset

Esitumalliset, alkeistumaiset eli prokaryootit ovat tumattomia soluja. Ne jaetaan
bakteereihin ja arkeoneihin. Esitumalliset ovat yksisoluisia eliöitä, jotka voidaan havaita vain mikroskoopilla. Muodoltaan esitumalliset jaetaan pallomaisiin kokkeihin, sauvamaisin basilleihin, kierteisiin spirilleihin ja käyriin vibrioihin. Esitumallisten läpimitta on luokkaa 0,1-100 mikrometriä.
Niiltä puuttuvat mitoottisesti jakautuva kotelon ympäröimä tuma ja pitkälle kehittyneet soluelimet. Näin ollen ne ovat rakenteeltaan tumallisia soluja alkeellisempia. Esitumallisten ribosomit ovat suurelta osin toisenlaisia kuin tumallisten. Esitumalliset ovat monesti aitotumallisia pienempiä ja niistä löytyvätkin pienimmät elävät solut.
Tumallisten uskotaan kehittyneen esitumallisesta eliöstä, mutta ei ole selvää, miten ja milloin nykyiset kunnat ovat syntyneet.
On väitetty, että olisi olemassa nanobeja tai nanobakteereja, jotka ovat huomattavasti bakteerejakin pienempiä, viruksen kokoisia, mutta tätä ei ole kyetty todistamaan.

Esitumalliset

Raja aitotumaisten eli eukaryoottien ja esitumallisten välillä on ollut solubiologiassa pitkään merkittävin jako eri eliöryhmien välillä.
Esitumallisista käytetään monia nimiä: prokaryootit, prokariootit, alkeistumalliset, esitumaiset ja tumattomat. Esitumallisten olennaisin puute on kaksoiskelmun ympäröimän tuman puuttuminen. Solun keskustassa on sen sijaan rengasmainen kromosomi, jossa esimerkiksi arkeonien tapauksessa on eukaryooteille luonteenomaisia histoneita.
Esitumallisilla on genomina yksi rengasmainen kromosomi, minkä lisäksi geneettistä materiaalia saattaa olla plasmideissa. Esitumallisilla on solukalvon lisäksi yleensä jäykkä soluseinä, joka estää solun tilavuuden muuttumisen.

Eliökunnan jako kolmeen kuntaan

Esitumalliset on jaettu mm. Carl Woesen näkemyksen mukaan bakteereihin ja arkeoneihin muun muassa geenien rakenteen pohjalta.
Bakteereita sanotaan myös eubakteereiksi, arkeoneja arkeiksi.
Bakteerien ja arkeonien geenit ovat hyvin erilaisia. Bakteerit, arkeonit ja tumalliset solut ovat geeneiltään yhtä kaukana toisistaan.
Näin ollen Maan eliöt voidaan jakaa kolmeen suureen kuntaan, ns.
domeeniin: eubakteereihin, arkkeihin ja eukaryootteihin.
Slackware

Historiaa

Slackwaren perusti Patrick Volkerding vuoden 1992 lopulla. Volkerding tutustui Linuxiin ensimmäisen kerran, kun hän tarvitsi LISP-tulkkia. Siihen aikaan Linux-jakelupaketteja oli erittäin vähän, ja Volkerding otti käyttöönsä Softlanding Linux Systemin eli SLS:n.
Löydettyään SLS:stä virheitä Volkerding alkoi tehdä korjauspäivityksiä. Ajan mittaan hän päätti yhdistää kaikki korjaukset omaksi käyttöjärjestelmäksi itseään ja ystäviään varten. Tämä yksityinen käyttöjärjestelmä sai nopeasti julkisuutta, ja Volkerding julkaisi Slackware 1.00:n 16. heinäkuuta 1993.
Myöhemmin Volkerding lisäsi Slackwareen valikoihin perustuvan, käyttäjäystävällisen asennusohjelman sekä paketinhallintajärjestelmän. Tämä antoi käyttäjille mahdollisuuden lisätä, poistaa ja päivittää ohjelmiaan helposti.
Slackware oli ensimmäinen Linux-käyttöjärjestelmä, joka saavutti laajan käyttäjäkunnan.

Yleistä

Slackwaren yksi suunnitteluperiaatteista on ollut helppokäyttöisyys, mutta nykymittapuulla Slackwarea saatetaan pitää vaikeana käyttää esimerkiksi yhtenäisen graafisen ohjauspaneelin (kuten YaST) puutteen takia. Myös paketinhallintaa pidetään vaikeana, koska se ei automaattisesti asenna pakettien välisiä riippuvuuksia. Binääripakettien sijaan perusasennukseen kuulumattomat ohjelmat toimitetaan skriptipaketteina, joissa on valmiilla skriptillä käännettävä lähdekoodi.
Slackwarella on myös monia tyytyväisiä käyttäjiä, joiden mielestä samat piirteet ovat Slackwaren paras ominaisuus. Nämä käyttäjät pitävät siitä, ettei järjestelmä yritä tehdä asioita heidän puolestaan.
Slackwaren perusasennus on muihin Linux-distribuutioihin nähden suhteellisen laaja, täyttäen viisi CD-rom -levyä. Tähän ei kuitenkaan sisälly esimerkiksi LibreOfficea (vaan Calligra Suite) eikä WINEä.
Nainen ikkunassa

Juoni

Professori Richard Wanleyn (Edward G. Robinson) perhe lähtee viettämään kesää, ja perheenisä jää kaupunkiin. Hän tapaa Alice Reedin (Joan Bennett), jota esittävän maalauksen hän on aiemmin nähnyt näyteikkunassa, ja he menevät ravintolan kautta naisen asunnolle. Asuntoon tulee naisen miesystävä, ja tapahtuu surmatyö. Wanley ja Reed yrittävät hävittää jälkiä.

Tuotanto

Oman tuotantoyhtiön International Picturesin omistanut Johnson sai elokuvan käsikirjoituksen valmiiksi syksyllä 1943. Hän kiinnitti pääosiin Robinsonin ja Bennettin ja halusi Langin ohjaajaksi. Johnsonin käsikirjoitus on Wallisin romaanille pitkälti uskollinen. Hän oli vaihtanut vain Robinson esittämän professorin alan englanninkielisestä kirjallisuudesta rikospsykologiaan ja Bennettin hahmon moniselitteisemmäksi, kun romaanissa tämä oli prostituoitu.
Johnson antoi itsenäisenä tuottajana Langille melko vapaat kädet Naisen ikkunassa ohjaukseen. Lang pystyi matkustamaan kuvauspaikoille New Yorkiin, jotta lavasteista tuli hänen mielestään oikeat.
Fritz ohjasi vuoden kuluttua saman näyttelijäryhmän kanssa samantapaisen elokuvan Punainen katu, jossa myös piinataan keski-ikäistä miestä. Sekin kuuluu Langin parhaimmistoon

Vastaanotto

Nainen ikkunassa sai aikalaiskriitikoilta ja yleisöltä hyvän vastaanoton. Elokuvan musiikin tekijät Hugo Friedhofer ja Arthur Lange olivat ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi parhaasta musiikista draama- tai komediaelokuvaan. Elokuvaa pidetään nykyään Langin Yhdysvaltojen-uran parhaimpana teoksena ja hänen 1940-luvun elokuvistaan tärkeimpänä.
2000-luvun kritiikissä  todetaan, että juonenkäänteet ovat osittain epäuskottavia, mutta sen korvaavat tunnelma ja onnistunut rytmitys. 
Dan Duryeain ovimiehen hahmon älykkyys tekee myös kriitikkoon vaikutuksen, mutta hän olisi odottanut Robinsonin ja Bennettin rooleilta enemmän hermostusta. 
Nainen ikkunassa vaikutti myös film noir -termin kehittymiseen. Ranskalaiset toimittajat käyttivät termiä ensimmästä kertaa vuonna 1946, kun viisi samantyylistä yhdysvaltalaista elokuvaa sai ensi-iltansa Ranskassa. Ne olivat Nainen ikkunassa, Maltan haukka, Laura, Hyvästi, kaunokaiseni ja Nainen ilman omaatuntoa.
Jauhemaalaus

Jauhemaalaus on menetelmä, jossa muovijauhetta ruiskuttamalla useimmiten staattisen sähkön avulla peitetään maalattava esine maalijauheella, jonka jälkeen esine kuumennetaan niin, että jauhe sulaa. Lämmitys tehdään yleensä uunissa, minkä vuoksi menetelmästä käytetään usein nimitystä polttomaalaus. Siitä käytetään myös nimitystä "pulverimaalaus".
Menetelmää käytetään paljon teollisuudessa, jossa se on normaalisti osittain automatisoitu maalauslinjoilla. Muovijauheena on yleensä epoksi, polyesteri tai epoksipolyesteriseos. Muita laatuja ovat polyakryyli ja polyuretaani. Myös metallijauheita, kuten sinkkipölyjauhetta voidaan käyttää. Tyypillisiä maalausalustoja ovat metallipinnat, koska ne ovat sähköäjohtavia. Esimerkiksi kuluttajakäyttöön tarkoitetut metallikotelorakenteet, kuten erilaiset metallikaapit ovat usein polttomaalattuja. Maalauksen onnistumiselle ja maalikerroksen pysyvyydelle on tärkeää, että pohja on hyvin puhdistettu. Usein metalliesineiden pohjakäsittely ennen maalausta on fosfatointi.
Automaattisessa maalauslinjassa on yleensä kattokuljetin, jossa on koukkuja liikkuvassa ketjussa. Maalattavat kappaleet nostetaan yleensä manuaalisesti koukkuihin. Tässä käytetään usein apuna maalattavalle kappaleelle suunniteltuja maalauskiinnittimiä, jotka eivät estä maalausta ja peittävät maalattavasta esineestä vain jonkin piiloon jäävän kohdan, koska tämä kohta jää ilman maalia. Kuljetin vie esineet maalauspisteeseen, jossa traverssiksi sanottu maalausruiskua ylös-alas liikuttava mekanismi auttaa saamaan jauheelle tasaisen peiton. Jauheella pinnoitettuja kappaleita voidaan ravistaa ylimääräisen jauheen poistamiseksi ja tasaisen peiton parantamiseksi. Pudonnut jauhe otetaan yleensä talteen ja kierrätetään uudelleen ruiskutukseen. Pinnoituksen jälkeen kuljetin vie esineet uuniin. Kuljettimen pituus uunissa on rakennettu sellaiseksi, että polttoaika on sopiva. Uunin jälkeen kuljettimen purkaminen on yleensä manuaalinen työ.
Traverssin sijasta käytetään joskus maalausrobottia, jos on maalattavat kohteet ovat suurehkoja koteloja, koska Faradayn häkki -ilmiö vaikeuttaa metallikoteloiden sisäpintojen maalausta vain ulkopuolelta ruiskutettaessa.
Jauhemaalauksen etuna on, että siinä ei käytetä liuottimia, minkä vuoksi ei ole myöskään VOC-päästöjä.
Marcy-l’Étoile

Marcy-l’Étoile on kunta Rhônen departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 3 091 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Marcy-l’Étoilen pinta-ala on viisi neliökilometriä. Marcy-l’Étoile kuuluu Lyonin suurkaupunkialueeseen Communauté urbaine de Lyon.
Ryan Bell

Ura

Bell pelasi yliopistokoripalloa Carletonin yliopistossa. Viimeisellä kaudellaan hän teki 8,7 pistettä ja antoi 3,5 syöttöä ottelua kohden. Bell aloitti ensimmäisen ammattilaiskautensa Pro A:ssa pelanneessa Schalkessa. Hän pelasi joukkueessa 12 ottelua, joiden aikana hän teki 5,7 pistettä. Kauden jälkeen hän siirtyi Espoon Honkaan. Hänen sopimuksensa Hongan kanssa päättyi tammikuussa 2010.
Vähä-Melkutin

Maantietoa

Järven pinta-ala on 14,9 hehtaaria ja se on 1,0 kilometriä pitkä ja 300 metriä leveä. Se sijaitsee Räyskälän ympäristössä Pernunnummella, missä maaperä on muodostunut jääkauden loppuvaiheessa jäätikköjoen muodostumissa, joista alueella sanduri tai delta on vallitsevin maa-aineksen kasautumismuoto. Tasaiasen sandurin keskellä olevat painaumat ovat voineet syntyä, kun paikalleen juuttunut jäävuori on estänyt hiekan täyttymisen kohdallansa ja joka on myöhemmin sulanut pois . Sen rantaviivan pituus on 2,6 kilometriä ja se rannat ovat metsämaata. Rannoille on rakennettu kolme vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet yhdystieltä 2824.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Kaartjärven valuma-alue kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 119,4 metriä mpy. Järveen ei tule eikä lähde ojia lukuun ottamatta kapeaa salmea Iso-Melkuttimeen. Järvillä on sama vedenpinnankorkeus.
Markus Bader

Markus Bader (s. 14. marraskuuta 1988) on itävaltalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä. Hän edusti SC Waldring-Tirolia.
Bader hiihti maailmancupissa ensimmäisen kerran 14. joulukuuta 2008 Davosissa. Hänen paras maailmancup-sijoituksensa on 28. sija 15. tammikuuta 2011 Liberecin vapaan hiihtotavan sprintissä. FIS-kilpailuja hän on voittanut kuusi. (Päivitetty 4. joulukuuta 2014.)
Bader sijoittui kuudenneksi vapaan hiihtotavan sprintissä alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa Hinterzartenissa 26. tammikuuta 2010.
Bader lopetti uransa maastohiihtäjänä keväällä 2016.
Pimpinone

Menestys ja esityshistoria

Pimpione oli hyvin suosittu omana aikanaan ja viihdyttävän musiikkinsa sekä lyhyytensä (ooppera kestää vain hieman yli tunnin) vuoksi sitä on esitetty meidän päiviimme asti. Telemann sävelsi teokselle jatko-osan, Pimpione, Die amours der Vespetta, vuonna 1727, mutta sen partituuria ei ole koskaan löydetty.

Ensimmäinen näytös

Huonesiivooja Vespetta on etsiskellyt rikasta aviomiestä. Hän tapaa Pimpionen, rikkaan ja hyväuskoisen kauppapatruunan joka puolestaan etsii palvelijatarta. Viehkeän ulkomuotonsa ja imartelunsa ansiosta tyttö saa paikan.

Toinen näytös

Vespetta uhkoaa ottaa lopputilin koska työ on liian raskasta ja koska ihmiset ovat juoruilleet heidän mahdollisesta suhteestaan. Pimpione tarjoutuu naimaan hänet ja Vespetta suostuu sillä ehdolla, että saa muhkeat myötäjäiset.

Kolmas näytös

Vespetta on naimisissa mutta onneton - hän haluaisi käydä ulkona ja pitää hauskaa. Pimpione uhkaa antaa hänelle selkäsaunan, mutta Vespetta ei ole milläänsäkään vaan heittää omat uhkauksensa peliin. Vespetta muistuttaa, että heidän avioehtonsa sanelee avioeron sattuessa myötäjäisten tulevan hänelle. Pimpione alistuu kohtaloonsa.
SS Traffic (1911)

SS Traffic oli SS Nomadicin sisarusalus, joka liikennöi White Star Linen laivojen tenderinä. Sen sisarusalus SS Nomadic on nykyään Belfastissa Titanic-museon vieressä. SS Traffic upposi toisen maailmansodan aikana.
Havaijinalbatrossi

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 80 cm, siipien kärkiväli 2,1 m ja paino keskimäärin 3,2 kg. Kooltaan se on mustajalka-albatrossin luokkaa. Havaijinalbatrossin habitus on lokkimainen: sen selkä on musta ja alapuoli sekä kaula valkoiset. Poskella on harmaa laikku. Koiras on noin 10 % naarasta kookkaampi.

Esiintyminen

Pohjoisen Tyynenmeren pesimälaji. Valtaosa, noin 90 % lajin kannasta pesii Havaijin luoteisilla saarilla, muun muassa Midway ja Laysan saarilla, joilta laskettiin 441 178 pesää vuonna 2003. Japanin ja Meksikon ulkosaarilla pesii noin 500 paria. Kaikkiaan tunnetaan tällä hetkellä 16 pesimäpaikkaa, joista yhdeksällä pesii yli 100 paria. Lajin kanta on kasvamassa mutta on edelleen vain murto-osa sadan vuoden takaisesta, jolloin massiivisen höyhenten keräämisen takia tapettiin valtava määrä albatrosseja. Tällä hetkellä pahin ongelma on avomeren pitkäsiimakalastus, jonka yhteydessä kuolee vuosittain noin 10 000 havaijinalbatrossia.

Elinympäristö

Pesimäyhdyskunnat sijaitsevat puuttomilla saarilla ja atolleilla. Pesimäajan ulkopuolella havaijinalbatrossit kiertelevät Tyynellämerellä Kiinan, Alaskan ja Meksikon rajaamalla alueella.

Lisääntyminen

Laji pesii vuosittain. Parit solmivat elinikäisen parisuhteen ja saapuvat pesimäsaarelleen lokakuun lopulla yhdessä. Pesä on kuoppa maassa. Naaras munii yhden munan, jota molemmat puolisot hautovat yhteensä noin 65 päivää. Poikanen on lentokykyinen noin 160 päivän ikäisenä.

Ravinto

Syö kaloja, mustekaloja, äyriäisiä ja haaskoja.
’S Wonderful!

”’S Wonderful!” (vap. suom. Se on ihanaa!) on George Gershwinin säveltämä ja Ira Gershwinin sanoittama musiikkikappale vuoden 1927 Broadway-musikaalista Funny Face. Kappaleen esittivät näytelmässä Adele Astaire ja Allen Kearns ja siitä tuli hitti heti ilmestyttyään. Vuonna 1928 sekä The Ipana Troubadors -yhtye että laulaja Frank Crumit nostivat kappaleen listoille Yhdysvalloissa. Myös Funny Facen miespääosan esittäjä Fred Astaire nauhoitti laulusta oman versionsa.
Kappaleesta on useiden Gershwinin sävellysten tavoin tullut jazzstandardi. Sen ovat nauhoittaneet muun muassa Benny Goodman, Stan Getz, Coleman Hawkins, Art Tatum, Red Garland, Sonny Stitt ja Eddie Harris.
Vuosalmen linja-autoturma 1943

Vuosalmen linja-autoturma tapahtui jatkosodan aikana 31. joulukuuta 1943 Karjalan kannaksella Vuosalmella kun linja-autoliikenne Rupasen Käkisalmen ja Viipurin välillä liikennöinyt linja-auto saapui illalla kello 18 aikaan Vuosalmen lossille. Sakean sumun takia autonkuljettaja ei nähnyt lossin valomerkkejä vaan linja-auto syöksyi Vuokseen. Onnettomuudessa 15 autossa olleesta henkilöstä 8 hukkui, heidän joukossaan linja-auton rahastajana toiminut Toini Esteri Timonen. Onnettomuusauton takaosassa istunut korpraali Einar Johannes Virolainen onnistui rikkomaan kaksi auton lasia niin että hän ja viisi muuta henkilöä pääsi pelastautumaan autosta. Linja-auton kuljettaja pelastui tuulilasin kautta. Onnettomuusauto saatiin nostettua ylös uudenvuodenpäivänä 1944 ja kaikki onnettomuuden uhrit löytyivät auton sisältä.
Valkjärven sotilashallintopiirin kenttäoikeus tuomitsi maaliskuussa 1944 linja-autoa kuljettaneen Nikolai Lindroosin ja lossin lautturina toimineen Eero Arvid Vesterisen kahdeksasta kuolemantuottamuksesta kummankin vuoden vankeusrangaistukseen. Lindroos tuomittiin varomattomasta ajosta, Vesterinen taas siitä että lossin puomi ei ollut onnettomuushetkellä suljettuna. Puomia oli pari päivää aikaisemmin korjattu ja korjauksessa käytetty väkipyörä oli jäänyt paikoilleen niin että se esti puomin sulkemisen.
Salisyylialdehydi

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa salisyylialdehydi on väritöntä nestettä. Yhdisteellä on karvasmantelinkaltainen pistävä tuoksu. Yhdisteen sulamispiste on matala verrattuna sen isomeereihin ja tämä johtuu molekyylinsisäisten vetysidosten muodostumisesta hydroksyyliryhmän ja karbonyyliryhmän välille. Salisyylialdehydi liukenee erittäin niukasti veteen ja hyvin muun muassa etanoliin, asetoniin ja dietyylieetteriin. Luonnossa salisyylialdehydiä esiintyy muun muassa pensasangervoissa, tuomessa, kahvissa, teessä ja viinirypäleissä. Salisyylialdehydin reaktiot ovat tyypillisiä fenoleille ja aldehydeille. Se voidaan esimerkiksi hapettaa salisyylihapoksi ja pelkistää salisyylialkoholiksi.
USS Cairo

Palvelus

Alus kuului armeijan Mississippillä ja Ohion joilla sekä niiden sivujoilla toimineeseen läntiseen tykkivenelaivastoon, jonka komentajana oli A. H. Moore. Tykkiveneet siirrettiin laivastolle 1. lokakuuta 1862. Alus osallistui Tennesseessä 17. helmikuuta Clarksvillen ja 25. helmikuuta Nashvillen valtaukseen. Alus matkasi alas jokea 21. huhtikuuta suojaten mörssäriveneitä, jotka osallistuivat pitkään Fort Pillowin piiritykseen. Alus osallistui 11. toukokuuta Plum Point Bendissä taisteluun konfederaation tykkiveneitä vastaan, jonka seurauksena linnakkeen saarto täydentyi johtaen lopulta linnakkeen puolustajien vetäytymiseen 4. kesäkuuta.
Kaksi päivää linnakkeen kukistumisen jälkeen alus liittyi seitsemän aluksen ja hinaajan osastoon, joka kohtasi kahdeksan konfederaation tykkivenettä Memphisin edustalla. Taistelun seurauksena viisi konfederaation tykkivenettä upposi tai ajettiin uppomisen estämiseksi matalikolle, kaksi vaurioitui pahoin  ja ainoastaan yksi kykeni pakenemaan paikalta. Taistelun jälkeen kaupunki siirtyi pohjoisvaltioiden hallintaan.
Alus palasi partioimaan Mississippille, kunnes se liittyi 21. marraskuuta Yazoon retkeen. Raivatessaan miinoja 12. joulukuuta valmisteltaessa hyökkäystä Haines Bluffiin Mississippissä alus osui miinaan, minkä seurauksena se upposi.
HMCS Longueuil

Kanadan laivasto

HMCS Longueuil liitettiin heinäkuussa 1944 Kanadan 2. saattajaryhmään, ja se oli Euroopan sotatoimien päättymiseen saakka saattuetehtävissä Pohjois-Atlantilla. Alus oli satunnaisesti ryhmänsä johtoaluksena ja se ylitti sodan aikana Atlantin neljätoista kertaa. Alus palasi Kanadaan kesäkuussa 1945 ja se poistettiin palveluksesta 31. joulukuuta Esquimaltissa.
Alus myytiin vuonna 1947 ja se upotettiin Kelsey Bayssä Brittiläisessä Kolumbiassa aallonmurtajaksi.
M/S Capella

M/S Capella (entinen Rosala, Sääminki II, Jurmo II) on ruotsalainen, aiemmin suomalainen yhteysalus. Se on liikennöinyt Merenkurkussa Norrfjärdenin ja Holmön välillä vuodesta 2014 alkaen.
Alus liikennöi Jurmo II-nimisenä pitkään Iniön saaristossa muun muassa Åselholmiin, Själöhön ja Kolkoon, vuoden 2012 loppuun asti. Alus ajoi myös raskaskuljetusvuoroja Houtskarin saariin ja Ahvenanmaan Torsholmaan. Ennen Auroran valmistumista Jurmo II oli Iniön saaristokunnan pääasiallinen yhteysalus ja kulki myös Kustaviin. Aluksen omisti alun perin Merenkulkuhallitus ja myöhemmin Suomen valtion Arctia Shippingin Saaristovarustamo. Varsinais-Suomen ELY-keskuksen kilpailutettua linjan Jurmo II joutui väistymään reitiltään ja sen korvasi sisaralus M/S Satava.
Capella on rakennettu vuonna 1975 Rauma-Repolan Savonlinnan telakalla ja se liikennöi ensin Rosala-nimisenä Hiittisten saaristossa sekä vuosina 1981 ja 1982 Kiviapajan ja Savonlinnan välillä nimellä Sääminki II. Sen pituus on (vuonna 1983 valmistuneen pidennyksen jälkeen) 32,8 metriä ja leveys 6,6 metriä.  Alukselle mahtuu 110 matkustajaa ja 8 henkilöautoa. Samaan tapaan on pidennetty myös sisaralukset Jurmo ja Sääminki eli nykyiset Falkö ja Rosala II sekä Satava.