Liberaalinen Kansanpuolue

1990-luku

Urpo Leppänen muodosti LKP:n yhden hengen eduskuntaryhmän helmikuussa 1990. Leppäsen Vapaat demokraatit -ryhmittymä liittyi samalla LKP:n osastoksi. Leppänen tippui eduskunnasta maaliskuun 1991 vaaleissa, mutta LKP:n listoilta valittiin kansanedustajaksi sitoutumaton Tuulikki Ukkola. Vuoden 1991 jälkeen puolueen listoilta ei ole valittu kansanedustajia. Keskustasta loikannut Seppo Kanerva tosin muodosti liberaalin eduskuntaryhmän tammikuusta maaliskuuhun 2003.
1990-luvun alussa liberaalisesti ajatteleva nuoriso ei yleensä enää valinnut Liberaalista Kansanpuoluetta, vaan se ryhmittyi muihin puolueisiin, kuten vuonna 1994 perustettuun Nuorsuomalaisiin tai vihreisiin. Myös vuosina 1989–1991 toiminut Uudistuspuolue Liberaalit sai hetkellisesti annoksen aktiivista väkeä. 1993 syntyi myös Suomen Liberaalidemokraatit. LKP:n kannatus putosi prosentin kymmenyksiin ja puolue vaihtoi virallisen aatekuvauksensa sosiaaliliberaalista liberaaliksi.
Marraskuussa 1998 perustettiin Olavi Borgin johtama LKP:n ja Nuorsuomalaisten neuvottelukunta, jonka tehtävänä oli puolueiden yhteistyön selvittäminen. Tammikuussa 1999 LKP sopi yhdistymisestä Nuorsuomalaisten kanssa. Puolueiden jäsenille tehdyssä tiedustelussa hanketta tuki lähes 90 prosenttia vastanneista. Esisopimuksista huolimatta hanke ei lopulta toteutunut.

Organisaatio

Puolueen jäseniä olivat henkilöt suoraan ja puoluekokouksissa henkilöjäsenet ovat suoraan äänioikeutettuja. Tämä oli poikkeuksellista suomalaisessa puoluejärjestörakenteessa, jossa yleensä jäsenet kuuluvat puolueeseen puolueosaston kautta, ja jäsenten päätäntävaltaa puoluekokouksissa käytetään vain edustuksellisesti ja välillisesti puolueosaston valtuuttaman puoluekokousedustajan kautta. Vuodesta 1990 käytössä ollutta järjestelmää perustellaan jäsenten yksilöllisyydellä sekä järjestöbyrokratian ja laumasieluisuuden vastaisuudella.
Puolueen nuorisojärjestö oli aiemmin Liberaalinen Nuorisoliitto (Liberaalinuoret), jonka puolue katsoi myöhemmin eronneen maksamattomien jäsenmaksujen takia. Puolueen naisjärjestö oli vuodesta 1951 toiminut Suomen Liberaalinaiset.
2000-luvun alussa puolueella oli noin 3 000 jäsentä. Vuonna 1970 jäseniä oli 18 000 ja vuonna 1978 noin 20 400.

Liberaalien tavoiteohjelma 2000-luvulla

Liberaalien tavoiteohjelma tähtäsi etenkin yksilönvapauden ja markkinatalouden edistämiseen. Puolueen tavoiteohjelma erottui muiden suomalaisten puolueiden ohjelmista klassisen liberaalina, yksilönvapautta puolustavana. Ohjelman mukaan liberaalit halusivat toteuttaa julkiset palvelut palveluseteleillä, joilla ne voi ostaa haluamastaan paikasta. Puolue keventäisi verotusta ja tekisi alle 1 000 euron kuukausitulot verottomiksi. Mikäli tulot jäävät tämän alle, tulonsaaja olisi saanut osan hyvitystä, mikä toimii perustulona (negatiivinen tulovero).
Samaa sukupuolta oleville pareille puolue kannatti siviiliavioliiton sekä perheensisäisen adoption sallimista. Kaikkein uskontokuntien etuoikeudet olisi poistettu (myös kirkollisverot), samoin liikkeiden aukioloaikojen rajoitukset, työnmarkkinoiden sopimusvapauden rajoitukset (mm. työehtosopimuksen yleissitovuus), elinkeinolupien myöntämismonopolit (apteekit ja taksit: korkeintaan pätevyysvaatimuksia, ei määräsääntelyä). Valtionyhtiöt olisi tullut yksityistää Yleisradiota myöten. Samalla televisiolupamaksu olisi poistettu. Yhdistymisvapaus olisi tullut toteutettaa esimerkiksi lakkauttamalla ylioppilaskuntien pakkojäsenyys.
Liberaalit halusivat perustaa perustuslakituomioistuimen. Vaaleissa puolue kannatti siirtymistä siirtoäänivaaliin (STV) siten, että äänestäjät voisivat asettaa ehdokkaita paremmuusjärjestykseen puolueiden tai vaalipiirirajojen rajoittamatta. Läänit olisi pitänyt puolueen mukaan lakkauttaa ja byrokratiaa keventää kaikilla tasoilla.
Liberaalit halusivat edistää ihmisoikeuksia, demokratiaa ja markkinataloutta kehitysmaissa sekä lisätä vapaakauppaa ja vapaata liikkuvuutta yli rajojen. Pakolaisten määrää Suomessa olisi tullut lisätä samalla huolehtien siitä, että tulijoiden sopeutumista suomalaiseen yhteiskuntaan edesautetaan.
Liberaalit halusivat, että valtio olisi rahoituksellaan varmistanut jokaiselle yksityisen sairausvakuutuksen, joka olisi korvannut hoidon potilaan itse valitsemassa terveyskeskuksessa, lääkäriasemalla tai sairaalassa enimmäishintojen mukaan.
Ympäristönsuojelussa olisi puolueen mukaan pitänyt ottaa käyttöön päästömaksut ja haittakorvaukset. Päästömaksutuloilla olisi kevennetty tuloverotusta.