google/wiki40b huggingface dataset:
Novica Veličković

Ura

Veličković aloitti uransa KK Drvomarketin junorijoukkueissa. Sieltä hän siirtyi KK Zemuniin vuosiksi 1998–2001. Vuonna 2001 KK Partizan kiinnostui hänestä ja Veličković hankittiin seuraan. Hän pelasi seuran juniorijoukkueissa kunnes teki debyyttinsä ykkösjoukkueen kanssa kaudella 2004–2005. Hän teki ensiesiintymisensä Serbian maajoukkueen kanssa EM-kisoissa 2007. Kaudella 2008–2009 hänet palkittiin Euroliigassa Nouseva tähti -palkinnolla.
Kesäkuussa 2009 Veličković siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Espanjan ACB-liigan Real Madridiin. Sopimuksessa oli myös yhden vuoden lisäoptio. Veličković edusti seuraa vuoteen 2012 asti ja pelasi kaudella 2012–2013 serbialaisessa KK Mega Vizurassa. Vuonna 2013 hän siirtyi saksalaiseen Brose Basketsiin.
Djurgårdsbron

Djurgårdsbron (Djurgårdenin silta) on Tukholman keskustassa sijaitseva silta, joka yhdistää Djurgårdenin saaren mantereeseen Östermalmin kaupunginosan kohdalla. Silta toimii Narvavägenin eteläisenä jatkeena ja alkaa Strandvägeniltä.
Silta rakennettiin Tukholman isännöimää vuoden 1897 suurta taide- ja teollisuusnäyttelyä varten ja se valmistui 1896. Sillan suunnitteli arkkitehti Erik Josephson ja sen rakennutti insinööri Carl Fraenell. Silta on koristeltu Rolf Adlersparren veistämillä neljää skandinaavisen mytologian jumalaa esittävillä patsailla, jotka seisovat korkeiden graniittipylväiden päällä. Sillan pohjoispäässä ovat Heimdall ja Frigg, eteläpäässä Freija ja Thor.
Saaren ajoneuvoliikennettä rajoitetaan kesäaikaan sulkemalla silta moottoriajoneuvoilta busseja, takseja ja saaren asukkaita lukuun ottamatta. Vuonna 2018 siltaa on suljettu viikonloppuisin ja tiistai-iltaisin, jolloin saarelta kuvataan Allsång på Skansen -tv-ohjelma.
Markku Pääkkönen

Markku Olavi Pääkkönen (s. 21. kesäkuuta 1955 Kuhmo) on suomalainen taidemaalari. Hän on valmistunut Vapaasta taidekoulusta vuonna 1981. Viime vuosina Pääkkönen on keskittynyt  arkkitehtuuriin sijoittuviin taideteoksiin. Pääkkösen töitä on muun muassa arkkitehti Juha Leiviskän suunnittelemissa Männistön kirkokssa Kuopiossa ja Hyvän paimenen kirkossa Helsingin Pakilassa.Taiteilijakoti Lallukassa asuva Pääkkönen on opettanut useissa taidekouluissa ja on yksi Taidekoulu Maan perustajajäsenistä. Taiteilijalle on myönnetty valtion viisivuotinen apuraha vuosiksi 2006–2010. Markku Pääkkösen veljiä ovat näyttelijät Seppo ja Antti Pääkkönen ja näyttelijä Jasper Pääkkönen on hänen veljenpoikansa. Hänellä on myös kaksi muuta veljeä, Jukka ja Matti.
Jorma Silvasti

Jorma Tapio Silvasti (s. 9. maaliskuuta 1959 Leppävirta) on suomalainen oopperalaulaja, ääneltään tenori.
Jorma Silvasti on opiskellut laulua Savonlinnan musiikkiopistossa, Sibelius-Akatemiassa Ritva Auvisen ja Mikko Pasasen johdolla sekä Frankfurt am Mainissa Karl-Heinz Jariuksen oppilaana. Ennen soolouraansa hän lauloi Savonlinnan Oopperajuhlien ja Suomen Kansallisoopperan kuoroissa.
Silvasti on ollut kiinnitettynä Krefeld-Mönchengladbachin oopperan ja Badenin valtionoopperan solistikuntaan. Suomen kansallisoopperan solistikuntaan hän on kuulunut vuodesta 1991. Hän on vieraillut muun muassa New Yorkin Metropolitan-oopperassa, Wienin valtionoopperassa, Berliinin valtionoopperassa ja Deutsche Operissa sekä Bayreuthin musiikkijuhlilla.
Silvastin laulamia rooleja ovat muun muassa Tamino (Taikahuilu), Max (Taika-ampuja), Loge (Reininkulta), Lenski (Jevgeni Onegin), Parsifal (Parsifal) ja Laca (Jenůfa).
Silvasti voitti Timo Mustakallio -laulukilpailun 1982. Hän on mukana Leoš Janáčekin oopperan Jenůfa levytyksessä, joka sai parhaan oopperalevytyksen Grammy-palkinnon 2004. Vuonna 2009 hän oli Mirjam Helin -laulukilpailun tuomariston puheenjohtaja.
Eric Woerth

Eric Woerth (s. 29. tammikuuta 1956) on ranskalainen poliitikko (RPR, UMP, Républicains). Hän oli François Fillonin hallituksissa budjetti- ja työministerinä 2007–2010 ja Chantillyn pormestari 1995–2017.
Woerthia epäillään laittomasta puoluerahoituksesta, ja asian on arvioitu voivan vaikuttaa Nicolas Sarkozyn mahdollisuuksiin päästä uudelle presidenttikaudelle. Asia tuli julki 2010, kun L'Oreal-kosmetiikkayhtiön omistaja Liliane Bettencourt ja hänen tyttärensä selvittelivät äidin kykyä päättää asioistaan.
Srilankanloistoharakka

Tuntomerkit

Srilankanloistoharakka on 42–47 cm pitkä. Sen höyhenpuku on väriltään sininen ja kastanjanruskea. Sillä on punainen nokka, silmärengas ja jalat. Pää, rinta ja siipisulkien uloimmat osat ovat kastanjanruskeat. Muu vartalo on sininen. Linnulla on pitkät, siniset pyrstösulat, joissa on valkoinen kärki. Nuoret yksilöt ovat himmeämpiä ja niillä on ruskea silmärengas ja harmaata sävyä sinisessä höyhenpeitteessä.
Srilankanloistoharakalla on monipuolinen äänivalikoima. Ääniä ovat esimerkiksi kuuluva helinä ”chink-chink”, rahiseva ”krakrakrakrak” ja kuuluva ”vhee-vhee”.

Levinneisyys

Srilankanloistoharakoita tavataan endeemisenä Sri Lankalla. Lajin populaatioksi arvioidaan 9 500–19 500 aikuista yksilöä. Lajin kanta on pienentynyt ja esiintymät sirpaloituneet 1800-luvun lopulta lähtien ja laji on luokiteltu vaarantuneeksi.

Elinympäristö

Srilankanloistoharakat elävät koskemattomissa metsissä alle 150 metrin korkeudesta 2 135 metriin asti.
Tuutikki Tolonen

Tuutikki Tolonen (oik. Tolonen de Arias, s. 2. maaliskuuta 1975 Suomussalmi) on suomalainen sanataidekasvattaja ja lastenkirjailija.

Elämä ja ura

Koulutukseltaan Tolonen on filosofian maisteri Oulun yliopistosta, missä hän opiskeli suomen kieltä ja kirjallisuutta. Tolonen on myös suorittanut opintoja Jyväskylän yliopiston avoimessa yliopistossa ja opiskellut espanjaa ja latinalais-amerikkalaista kirjallisuutta Universidad del Salvadorissa Buenos Airesissa, Argentiinassa.
Vuodesta 1995 Tolonen on työskennellyt lasten ja nuorten sanataideopettajana eri puolilla Suomea, muun muassa Helsingin Annantalon taidekeskuksessa. Hän oli perustamassa oululaista Nukun (nyk. Valveen) sanataidekoulua. Vuonna 2001 Tolonen sai sanataidekasvatustyöstä lastenkulttuurin valtionpalkinnon yhdessä Outi-Maria Takkisen kanssa. Vuodesta 2011 hän on ollut lasten kirjallisuuslehti Vinskin toimitussihteeri ja vastaava toimittaja.
Tolonen on tehnyt paljon yhteistyötä Eppu Nuotion kanssa. Vuonna 2000 he dramatisoivat Aili Somersalon kirjan pohjalta näytelmän Mestaritontun seikkailut Oulun kaupunginteatteriin. Vuosina 2005 ja 2006 Tolonen julkaisi Nuotion kanssa kirjaparin Unienvaihtaja ja Kuunsulka. Vuosina 2007–2013 he julkaisivat yhdessä viisiosaisen Pensionaatti Onnela -kirjasarjan. Lisäksi heiltä ilmestyi vuosina 2008 ja 2009 kaksi Sari Airolan kuvittamaa Leonardo-kuvakirjaa. Tolonen on julkaissut myös 24 sadun kokoelman Joulusatuja (2013).
Vuonna 2002 Tolonen sai kunniamaininnan Gummeruksen, Nuoren Voiman Liiton ja Xeroxin novellikilpailussa. Tammikuussa 2016 hän sai Arvid Lydecken -palkinnon lastenromaanistaan Mörkövahti. Kirjan julkaisuoikeudet on myyty 14 maahan ja siitä on tekeillä Hollywood-elokuva. Teos on myös Anni Polva -palkintoehdokkaana 2017.
Tolonen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hän asuu perheineen Helsingissä.
Adriano (jalkapalloilija, 1982)

Seurajoukkueura

Ammattilaisuransa aikana Adriano on edustanut Interin lisäksi Flamengoa ja São Pauloa kotimaassaan sekä ACF Fiorentinaa ja Parmaa Italiassa. Seurajoukkueuran parhaat saavutukset ovat tulleet kuitenkin Interissä; milanolaisseurassa hän on voittanut kaksi Serie A:n mestaruutta 2006 ja 2007, Italian Cupin vuosina 2005 ja 2006 ja lisäksi Italian Supercupin vuonna 2005.

Maajoukkueura

Brasilian maajoukkueessa Adriano on pelannut 47 ottelua ja tehnyt niissä 27 maalia (tilanne 27. syyskuuta 2010). A-maajoukkueessa hän debytoi 15. marraskuuta 2000 pelatussa ottelussa Kolumbiaa vastaan. Maajoukkuepaidassa Adriano on voittanut Copa Américan 2004 ja Maanosaliittojen Cupin sitä seuraavana vuonna. Kummassakin turnauksessa hän kuului joukkueensa parhaisiin pelaajiin, hän voitti molemmissa maalikuninkuuden ja hänet valittiin kummassakin turnauksen parhaaksi pelaajaksi. Lisäksi Adriano oli voittamassa alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruutta vuonna 1999.
Black Knight

Juoni

Jamal Walker joutuu kesken työpäivänsä keskiaika-teemapuistossa ajassa taaksepäin 1300-luvun Englantiin. Maata hallitsee ilkeä kuningas, joka on syrjäyttänyt kuningattaren valtaistuimelta. Jamalista tulee kuninkaan turvallisuuspäällikkö, mutta hän loppujen lopuksi liittyy taistelemaan kuningasta vastaan Sir Knolten ja kauniin Victorian rinnalla.
Oikeusneuvosmies

Oikeusneuvosmies (ruots. justitierådman) oli Suomessa tuomarin virkanimike.

Raastuvanoikeuden tuomari

Suomen vanhoissa kaupungeissa oli ennen alioikeusuudistusta kussakin raastuvanoikeus, jonka jäsenet olivat keskiaikaisen perinteen mukaisilla raatimiehestä johdetuilla virkanimikkeillä. Oikeusneuvosmies oli lainoppinut raatimies, ja virkaan vaadittiin 1900-luvulla jo oikeustieteen tutkinto ja varatuomarin arvo.
Myös vanhojen kaupunkien maistraateissa oli oikeusneuvosmiehen virkoja.
Oikeusneuvosmiehet toimivat paitsi oikeudenistunnon jäseninä, myös ainakin suuremmissa oikeusistuimissa omien jaostojensa istunnoissa oikeuden puheenjohtajina.
Alioikeusuudistuksessa 1990-luvulla maaseudun kihlakunnanoikeudet ja vanhojen kaupunkien raastuvanoikeudet muutettiin kaikki käräjäoikeuksiksi. Oikeusneuvosmiehen viroissa olleet tuomarit siirrettiin pääsääntöisesti käräjätuomarin virkoihin.
Move66 ja Move67

Ominaisuudet

Ulkomuodoltaan veturi muistuttaa typistettyä Dv12 -dieselveturia. Veturi on myös hyvin samankaltainen kuin Lokomon C600, itse asiassa sitä voidaan sanoa rinnakkaismalliksi. Ulkonäkökin on hyvin samankaltainen, Move66/67 on koriltaan vain hiukan pyöreämpimuotoinen. Move67 poikkeaa Move66:sta lähinnä suuremman massan ja vetovoiman osalta. 
Veturin akselijärjestys on C, eli veturissa on kolme akselia joista kaikki ovat vetäviä. Veturissa ei ole telejä, vaan jokainen pyöräkerta on suoraan kiinni alustassa.
Move66- ja 67-veturit on varustettu hydraulisella voimansiirrolla. Veturi on tarkoitettu vaihtotyöhön, joten sen ominaisuudet keskittyvät enemmän voimaan kuin nopeuteen. Moottorina on 545 hevosvoiman GM 16V-71N -dieselmoottori ja vaihteistona hydraulinen TwinDisc CF 13800. Veturin suurin nopeus on 25-65 km/h.
Move66- ja 67-vetureiden alustaan on lisätty painolevyjä paremman irtiottokyvyn saavuttamiseksi. Move66-veturin paino työkunnossa on 45 tonnia ja Move67:n 60 tonnia.

Tulevaisuus

Molempien veturien olemassaolo on malliesimerkki onnistuneesta suunnittelusta; vasta vuosituhanteen vaihteen jälkeen veturien käyttö on vähentynyt jonkin verran, kun junapainot ovat alkaneet vaatia järeämpiä vetureita. Muun muassa UPM-Kymmene Oyj Kuusankoskella on myynyt Move66-veturinsa, koska 1990-luvun lopussa ostettu Dv15-veturi (nro 2000) on teholtaan riittävä järjestelemään aina vain kasvavia junarunkoja. Sittemmin UPM Kymi on luopunut omien vetureiden käytössä kokonaan.
Romutuskausikin on lähtenyt hiljalleen käyntiin; pari vanhinta Move66-yksilöä on jo romutettu, mutta veturien palvelu jatkuu näin näkymin vielä kauan varakalustona, ratatyökoneina ja peruskorjattuna teollisuuskäytössä. Muun muassa Maansiirto Veli Hyyryläinen on hankkinut ratatyökoneeksi kaksi Move66-veturia.
Wihuri Oy Witraktor suunnittelee Move66-vetureille modernisointiohjelmaa. Alustavan suunnitelman mukaan veturista jää käyttöön runko, akselistot sekä ohjaamon ja konepeittojen runkorakenteet. Voimansiirto uusitaan kokonaan. Ohjaamoon toteutetaan ääni-, lämpö-, ja tärinäeristys. Myös veturin instrumentointi ja hallintalaitteet uusitaan, akselistot kunnostetaan ja kaikki osat pintakäsitellään uudelleen. Korjausten toteutuspaikka on pääosin Ruukin ajoneuvokorjaamo Raahessa.
Yksi vetureista, 7/1971, on luovutettu Haapamäelle museokäyttöön.
Paraabelikoordinaatisto

Paraabelikoordinaatisto on kaksiulotteinen ortogonaalinen koordinaatisto, jossa koordinaattiviivat ovat paraabeleja, joiden polttopisteet sijaitsevat origossa. Koska kaikkien kyseisten paraabelien polttopiste on sama, niitä kutsutaan konfokaaleiksi paraabeleiksi. Kolmiulotteinen versio paraabelikoordinaateista saadaan kiertämällä kaksiulotteista koordinaatistoa sen symmetria-akselinsa ympäri.
Rehab Doll/Dry As a Bone

Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoitti Green River, ellei toisin mainittu.
Daniel Morad

Daniel Morad (s. 24. huhtikuuta 1990 Markham, York Region, Ontario) on kanadalainen moottoriurheilija.

Ura

Hän aloitti moottoriurheilu-uransa kilpailemassa karting-sarjoissa vuodesta 1998 lähtien kahdeksan vuoden ajan voittaen lukuisia palkintoja kuten Kanadan Formula Senior -mestaruuspalkinnon ja Florida Winter Tour -mestaruuspalkinnon. Vuonna 2005 Morad siirtyi Formula BMW USA -sarjaan sijoittuen debyyttivuonnaan kuudenneksi 75 pisteellään. Seuraavana vuonna Morad voitti sarjan mestaruuden ylivoimaisesti. Hän testasi myös Kanadan A1GP-autoa samana vuonna. Vuonna 2008 Morad kilpaili Eurointernational Atlantic Championship -sarjassa sijoittuen 12:nneksi. Samana vuonna Morad kilpaili A1 Grand Prix -sarjassa edustaen Libanonia kauden 2008-2009. Tämä oli mahdollista, koska hänen isoisänsä oli libanonilainen. Sarjan lopetettua Morad siirtyi GP3-sarjaan vuonna 2010. Hän voitti yhden kilpailun ja sijoittui loppupisteissä 12:nneksi. Morad jatkoi GP3:ssa vuonna 2011 Carlin-tallissa. Hän jätti avausviikonlopun väliin, mutta tuli mukaan seuraavassa Barcelonan ja Valencian kilpailuissa. Hänet korvasi tallissa Saksan kilpailusta lähtien Callum MacLeod. Morad siirtyi myöhemmin Indy Lights -sarjaan.
Jaakko Kahma

Jaakko Kahma (20. joulukuuta 1886 Ilmajoki – 31. elokuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen elinkeinoelämän vaikuttaja, joka toimi 25 vuotta Suomen Vientiyhdistyksen toimitusjohtajana.
Kahman vanhemmat olivat työmies Juho Kahma ja Justiina Honkanen. Hän kävi kansakoulun ja kauppakoulun sekä suoritti oppikoulun oppimäärän yksityisesti. Kahma toimi aluksi vuosina 1905–1909 konttoristina, konttoripäällikkönä ja prokuristina eräässä vaasalaisessa rautakaupassa. Vuosina 1910–1917 Kahma työskenteli lehtialalla ensin sanomalehtimiehenä Vaasassa ja sen jälkeen vuosina 1911–1916 Suur-Savo-lehden päätoimittajana Mikkelissä. Vuonna 1916 Kahma muutti Helsinkiin, jossa hän toimi vielä vuoden verran Maaseudun Tulevaisuus -lehden toimittajana.
Keväällä 1917 Kahma siirtyi elintarvikehallituksen palvelukseen. Suomen sisällissodan aikana Kahma toimi valkoisten puolella elintarvikeasiain järjestäjänä ensin Savossa ja Karjalassa sekä myöhemmin sotatoimien edetessä myös muuallakin. Kahma erosi elintarvikehallituksen palveluksesta keväällä 1918 sisällissodan päätyttyä ja siirtyi sitten yksityisen liike-elämän palvelukseen työskennellen viljakauppaa ja myllyteollisuutta harjottaneissa yrityksissä. Hän toimi myös Myllyteollisuusyhdistyksen asiamiehenä.
Kahma toimi 1928–1953 Suomen Vientiyhdistyksen toimitusjohtajana. Hän oli mukana perustamassa Suomen Teollisuusliittoa ja kuului sen hallitukseen usean vuoden ajan. Kahma perusti myös vuonna 1938 yhdessä eräiden muiden kanssa Talouselämä-lehden ja toimi sen toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana vuosina 1941–1958. Päätoimittajien vaihtuessa usein hän käytännössä hallitsi lehteä kaksi vuosikymmentä. Politiikkaan Kahma osallistui Kansallisen edistyspuolueen puoluehallituksen jäsenenä. Kahma oli jäsenenä Kauppa-, teollisuus- ja merenkulkuhallinnon uudistamiskomiteassa 1938–1941 ja kauppakamarikomiteassa 1941–1943. Hän oli Suomen edustajana maailman kauppa- ja työllisyyskonferenssissa Havannassa 1947–1948 ja toimi maaseudun elinkeinokomitean puheenjohtajana 1950–1951.
Yksityiselämässä Kahma oli kiinnostunut astrologiasta, horoskoopeista ja spiritismistä. Hänen tuttavapiirinsä kuului tunnettu selvänäkijä Axel Ringström, jonka Kahma muun muassa esitteli ystävälleen Risto Rytille jo vuonna 1930.
Kahma oli naimisissa vuodesta 1927 Ester Viktoria Pettersonin kanssa, mutta liitto päättyi avioeroon jo 1930-luvun lopulla. Heillä oli yksi poika, Kaius Kahma, joka kuoli jo 15-vuotiaana.
Aarne Wegelius

Aarne Johannes Wegelius (29. huhtikuuta 1891 Tampere  – 14. heinäkuuta 1957) oli urkutaiteilija ja Tampereen vanhan kirkon urkuri yli 40 vuotta. Hän toimi myös tunnettuna urkujen suunnittelun ja rakentamisen asiantuntija.
Aarne Wegeliuksen vanhemmat olivat rehtori Kaarle Albert Wegelius ja Aini Öhmann ja puoliso vuodesta 1933 Ingrid Fredriksson. Wegelius tuli ylioppilaaksi 1911 ja kävi Helsingin musiikkiopiston 1915, jossa häntä opetti urkujen soitossa Oskar Merikanto, ja Helsingin lukkari- ja urkurikoulun 1916. Hän teki tutkimusmatkoja useisiin Keski-Euroopan maihin 1920-luvulla ja perehtyi urkujen rakenteeseen ja rakentamiseen syvällisesti, toimien useiden urkujen suunnittelun ja rakentamisen asiantuntijana. Hän myös valmisteli aihetta käsittelevän laajan teoksen käsikirjoituksen. Tampereen vanhan kirkon urkurina Wegelius toimi vuodesta 1916. Hän myös antoi urkukonsertteja ja toimi Tampereen lyseon laulunopettajana vuodesta 1924.
Sammakkajärvi

Maantiede

Järven pinta-ala on 30,4 hehtaaria ja sen pituus on 1,4 kilometriä ja leveys 350 metriä. Järveen laskee muutama suo-oja ja pelto-oja. Järven luusua sijaitsee järven luoteisrannalla, josta saa alkuunsa 2,9 kilometriä pitkä laskuoja Sammaljokeen. Laskuoja virtaa suuren tekolammen läpi ennen yhtymistään Sammaljokeen.
Järven rantaviiva on 4,6 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Järven eteläpäässä on metsäistä suota. Loma-asuntoja on muutamissa kohdin ja koilliskulmassa on maatila ja peltoja. Sinne johtaa tie Sammaljoen kylän suunnalta. Järvi sijaitsee Punkalaitumen ja Sastamalan rajalla niin, että suurin osa järvestä kuuluu Punkalaitumen alueelle.

Historiaa

Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Sammakajärvi".
Adam Lallana

Seurajoukkueura

Lallana teki ensimmäisen ammattilaissopimuksensa Southamptonin kanssa vuonna 2006. Lokakuussa 2007 hän oli kuukauden lainalla Bournemouthissa. Hänestä tuli Southamptonin kapteeni syksyllä 2012, seuran noustua Valioliigaan. Huhtikuussa 2013 Lallana solmi Saintsin kanssa viisivuotisen jatkosopimuksen. Jatkosopimuksesta huolimatta heinäkuun 2014 alussa ilmoitettiin Lallanan siirtymisestä Liverpoolin joukkueeseen. Hän pelasi Southamptonissa kaikkiaan 68 valioliigaottelua, joissa teki 12 maalia. Mestaruussarjassa hän pelasi 87 ottelua ja teki 13 maalia sekä Ykkösliigassa 80 ottelua ja 23 maalia.
Lallana pelasi Liverpoolissa kolmella ensimmäisellä kaudellaan yhteensä 88 valioliigaottelua, joissa teki 17 maalia ja antoi 16 maalisyöttöä. Kahdella seuraavalla kaudella hän pelasi yhteensä 25 sarjaottelussa ilman tehomerkintöjä. Hän pelasi kolmessa ottelussa Liverpoolin matkalla Mestarien liigan voittoon kaudella 2018−2019.

Maajoukkueura

Ensimmäisen A-maaottelunsa niin sanotulla kymppipaikalla viihtyvä Lallana pelasi Englannin paidassa marraskuussa 2013. Lallana kuului Englannin joukkueeseen Brasilian MM-kilpailuissa 2014, joissa pelasi kaikissa kolmessa ottelussa, ja Ranskan EM-kilpailuissa 2016, joissa pelasi niin ikään kolme ottelua. Hän on pelannut 34 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.
Spoon River antologia

Sisältö

Ensimmäinen runo on teoksen johdanto.
Seuraavat runot ovat kuolleiden kaupunkilaisten hautakivien tekstejä, joita vainajat itse esittävät. He kertovat asioita, joita voi odottaa: jotkut kertovat oman tarinansa ja elämänsä käännekohtia, toiset tekevät havaintoja ulkopuolisesta elämästä, pikkutarkat valittavat hautojensa kohtelusta, ja jotkut kertovat, miten he oikeasti kuolivat. Kun ei enää ollut syytä valehdella seurausten pelosta, he kertovat elämästä kaupungin julkisivun takana. Yksi asukkaista, älykäs ja menestyvä mies, kiittää vanhempia kaikista saavutuksistaan, ja vanha nainen itkee, sillä mies onkin hänen salainen avioton lapsensa, ja näistä kuvauksista syntyy vaikuttava, joskaan ei kaunis kokonaisuus.
Kuolemanjälkeinen elämä saa vain satunnaisia mainintoja, ja nekin vaikuttavat ristiriitaisilta.
Monet teoksen hahmoista pohjautuvat Mastersin lapsuuden kotiseutujen kahden kaupungin Petersburgin ja Lewistownin todellisiin henkilöihin, jotka Masters joko tunsi tai joista hän oli kuullut. Merkittävimpiä heistä on Ann Rutledge, joka paikallisen tarinan mukaan olisi ollut Abraham Lincolnin nuoruudenrakkaus, mistä kuitenkaan ei ole minkäänlaisia todisteita. Rutledgen hauta on yhä nähtävissä Petersburgin hautausmaalla, ja kierroksella noiden kaupunkien hautausmailla vastaan tulevat useimmat muutkin Mastersin henkilöhahmojen nimet.
Toisen paikallisen tarinan mukaan Mastersin vähemmän imarteleva kuvaus rakennuksista herätti hänen kotikaupungissaan hämmennystä ja pahennusta, eikä hän juuri sen vuoksi olisi asettunut asumaan Lewistowniin eikä Petersburgiin.
Spoon River antologiaa käytetään usein toisen vuoden opetuksessa Meisner-tekniikan näyttelijäkoulutuksessa.
Vibrafoni

Vibrafoni on useimmiten jazzissa käytettävä ksylofonia muistuttava lyömäsoitin. Sen ääniala on yleensä kolme oktaavia, mutta myös suurempia, neljä oktaavia kattavia vibrafoneja on valmistettu. Vibrafoni keksittiin Yhdysvalloissa vuonna 1921. Vaikka sitä käytettiin alun perin nimenomaan jazzissa, nykyään sitä käytetään toisinaan myös muussa populaarimusiikissa ja klassisessa musiikissa. Vibrafonia soittavaa henkilöä kutsutaan vibrafonistiksi.
Toisin kuin soitinsukulaisissaan marimbassa ja ksylofonissa, on vibrafonissa metalliset kielet ja pedaalijärjestelmä, joka toimii samalla periaatteella kuin esimerkiksi pianossa. Vibrafonin nimi tulee soittimen moottorista, joka synnyttää vibrafonin äänen värähtelyn, vibraton. Moottori pyörittää kielten ja putkiresonaattorien väliin asetettuja läppiä, mikä synnyttää äänen värähtelyn.
Dagestanin lippu

Dagestanin lippu on Venäjään kuuluvan Dagestanin tasavallan tunnus. Se hyväksyttiin 26. helmikuuta 1994. Sen mittasuhteet ovat 2:3 ja malliltaan lippu on horisontaalinen trikolori väreiltään ylhäältä alas vihreä, sininen ja punainen. Värit symboloivat islamia (vihreä), Kaspianmerta (sininen) ja ihmisten rohkeutta ja uskollisuutta (punainen). 19. marraskuuta 2003 lipun mittasuhteet vaihdettiin 1:2 nykyisiin mittasuhteisiin.
Dongguan

Maantiede

Kaupunki rajoittuu luoteessa Kantoniin (Guangzhou), idässä Huizhoun ja etelässä Shenzhenin kaupunkeihin. Lounaassa rajan muodostaa Helmijoen estuaari, jota kautta osa joen uomista laskee Etelä-Kiinan mereen.

Ilmasto

Dongguanissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen kostea ilmasto. Kesät ovat kuumia ja sateisia, talvella on leutoa ja kuivaa. Vuoden keskilämpötila on noin 23 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 780 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 29 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 14 °C. Sateisin kuukausi on elokuu, jolloin sataa keskimäärin noin 270 millimetriä. Joulukuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 28 millimetriä.
Piikkihäntäagamat

Yleistä

Piikkihäntäliskot ovat suuria tai keskikokoisia aavikkoeläimiä. Ne ovat kaikkiruokaisia (omnivoreja), jotka syövät poikasena paljon hyönteisiä. Aikuisena niiden ravinto vaihtuu siemeniin, kukkakasveihin, hedelmiin ja lehtiin. Ne syövät myös kasvien kuivuneet osat. Piikkihäntäagamien kuono on lyhyt ja pää leveä. Ne ovat päiväeläimiä, ja pysyvät öinä ja epäsuotuisina vuodenaikoina kaivamissaan koloissa tai kallionhalkeamissa. Suvun liskoilla on nimensäkin mukainen piikkisuomuinen häntä, jolla ne tukkivat kolonsa suuaukon levätessään. Piikkihäntäagama on tumma lähtiessään liikkeelle aamupäivällä, mutta sen väri vaalenee auringossa. Se ottaa aurinkoa kallion huipulla, jolloin sen on helppo havaita vihollinen. Liskot kasvavat noin 30-senttisiksi.