google/wiki40b huggingface dataset:
Selma Guðmundsdóttir

Selma Guðmundsdóttir (s. 26. lokakuuta 1950) on islantilainen pianisti. Hän aloitti musiikkiopintonsa Ísafjörðurissa ja valmistui Reykjavíkin musiikkikorkeakoulusta. Hän jatkoi opintojaan Hans Leygrafin johdolla Salzburgin Mozarteumissa ja Saksan valtion stipendillä Hannoverin musiikkiakatemiassa. Muissa maissa Selma osallistui kursseille, joita pitivät muiden muassa Pierre Sancan Ranskassa ja František Rauch Tšekkoslovakiassa. Selma asui viiden vuoden ajan Tukholmassa. 
Selma on esiintynyt kansainvälisesti soolokonserteissa ja soittanut sellaisten orkestereiden kuin Islannin ja Trondheimin sinfoniaorkesterien kanssa. Reykjavíkin kamariorkesterin kanssa hän on esiintynyt monissa yhteyksissä, kuten Bergenin taidefestivaalilla ja Ison-Britannian-kiertueella. Selman säännöllinen yhteistyökumppani on ollut vuodesta 1986 viulisti Sigrún Eðvaldsdóttir; duo on esiintynyt esimerkiksi Helsingissä, Saksassa, Liettuassa, Skotlannissa, New Yorkin Carnegie Hallissa ja kesällä 2011 kahdeksassa Kiinan kaupungissa. Muita yhteistyökumppaneitta ovat olleet huilisti Áshildur Haraldsdóttir, viulisti Laufeyja Sigurðardóttir, sellisti Gunnar Kvaran ja pianisti Albert Mamrijev. 
Selma on lehtori Reykjavíkin musiikkikorkeakoulussa ja on lisäksi luennoinut Islannin taideyliopistossa. Hän oli mukana perustamassa Islannin Richard Wagner -seuraa vuonna 1995 ja aloitti tällöin toimimisen sen puheenjohtajana. Hänen 40-vuotisen uransa kunniaksi julkaistiin vuonna 2018 hänen soittoaan sisältävä levypaketti Quo vadis?.
George Anson (paroni)

Maailmanympärysmatka

Sodan Jenkinsin korvasta käynnistyttyä Anson ylennettiin kommodoriksi ja lähetettiin sotimaan Espanjan omistuksia vastaan Etelä-Amerikkassa komennossaan kahdeksasta laivasta koostunut osasto. Se koostui lippulaiva HMS Centurionin lisäksi viidestä sotalaivasta ja kahdesta huoltolaivasta. 
Huono-onninen retkikunta ei onnistunut alkuperäisessä tehtävässään, vaan koki jatkuvia vastoinkäymisiä. Koska matkan alkaminen oli myöhässä, Anson joutui kiertämään Kap Hornin aikana, jolloin Atlantin ja Tyynenmeren risteämisalueella vallitsi myrskyinen sää. Kaksi laivoista ei onnistunut ohittamaan Kap Hornia, ja ne palasivat Englantiin. HMS Wager haaksirikkoutui Chilen edustalla. Siihen mennessä kun Ansonin retkikunta tavoitti Juan Fernándezin saaret, oli laivojen määrä huvennut kolmeen ja hänen miehistönsä laskenut 961 lähteneestä 335 mieheen. Koska Perun edustalla ei ollut merkittävästi espanjalaislaivastoa, hän onnistui häiritsemään vihollista ja ryöstämään pienen Paitan kaupungin Perussa 13. – 15. marraskuuta 1741. 
Kun hänen miehistönsä tila heikkeni keripukin vuoksi ja laivansa alkoivat olla matkan kuluttamia, Anson joutui siirtämään loput miehistöstään HMS Centurioniin. Retkikunta pysähtyi lepäämään Tinianin saarelle, josta se jatkoi Macaoon marraskuussa 1742. Ansonilla oli vaikeuksia kiinalaisten kanssa, mutta selvittyään niistä hän päätti purjehtia kaakkoon saalistamaan rikkaita espanjalaiskaljuunoita, jotka huolehtivat kaupankäynnistä Meksikon ja Filippiinien välillä. Retkikunnan monet vastoinkäymiset palkittiin, kun 20. kesäkuuta 1743 HMS Centurion onnistui kaappaamaan Manilan kaljuuna Nuestra Señora de Covadongan, joka kuljetti aikanaan käsittämättömän suurta aarretta: 1 313 843 hopearahaa. Anson purjehti takaisin Macaoon, jossa myi kaapatun lastin ja purjehti kohti Englantia Hyväntoivonniemen kautta. Hän saapui perille 15. kesäkuuta 1744.
Palkkio teki Ansonista rikkaan miehen, mikä mahdollisti myöhemmin sukukartanon rakentamisen Shugborough Halliin.

Myöhempi ura

Anson toimi parlamentin jäsenenä 1744-1747. Vuonna 1747 hän komensi laivastoa, joka voitti ranskalaisen amiraali de la Jonquièren laivaston Kap Finisterren ensimmäisessä taistelussa. Ansonin laivat onnistuivat kaappaamaan neljä linjalaivaa, kaksi fregattia ja seitsemän kauppalaivaa. Tämä lisäsi Ansonin suosiota, ja hänet ylennettiin vara-amiraaliksi ja aateliseksi Sobertonin paroni Ansoniksi.
Einar Ilmoni

Einar Ilmoni (29. kesäkuuta 1880 Lappeenranta – 4. maaliskuuta 1946 Kangasala) oli suomalainen taidemaalari.

Varhaiset vaiheet

Einar Ilmonin vanhemmat olivat lääketieteen ja kirurgian tohtori Axel Hjalmar Ilmoni ja Fanny Vilhelmina Hannikainen. Myös hänen vanhempansa olivat taiteellisesti lahjakkaita.
Ilmonin lapsuudessa perhe asui Alavudella ja Tampereella, mutta perheen lapset kävivät kuitenkin oppikoulunsa Helsingin Suomalaisessa Yhteiskoulussa.
Vuonna 1896 Einar Ilmoni aloitti 16-vuotiaana opiskelun Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa, jossa opiskeli vuoteen 1902. Hän opiskeli myös Taideteollisuuskeskuskoulussa vuonna 1899. Hänen opettajiinsa kuuluivat Helene Schjerfbeck ja Albert Edelfelt.

Ura

Valmistuttuaan Ilmonilla ei ollut varaa jäädä Helsinkiin tai lähteä opintomatkalle ulkomaille, joten hän asettui vanhempiensa uuteen kotiin Kangasalle. Ilmoni eli niukkaa elämää ja kieltäytyi tilaustöistä, jos ei nähnyt niissä sisältöä. Valmiita töitäänkin hän myi vastahakoisesti. Kaukana isojen kaupunkien taidepiireistä hän ei myöskään ollut juuri apurahojen jakajien suosiossa. Vuonna 1924 Ilmoni sai kuitenkin Alfred Kordelinin säätiön stipendin opintomatkalle Italiaan.
Ilmonin töissä nähdään syvää uskonnollisuutta ja rauhaa. Ilmoni oli taitava piirtäjä, ja käytti uransa alussa töissään niukasti värejä, minkä vuoksi hänen värinkäsittelyään pidettiin "aneemisena, hiutuvana ja verettömänä". Hänen pääaiheitaan olivat muotokuvat ja kompositiot lapsista ja naisista, maisemat ja luonnon yksityiskohdat sekä uskonnolliset aiheet kuten enkelit. Ilmonin teoksia sävytti sisäinen symbolismi ja unenomaisuus. Gösta Stenman luonnehti Ilmonia "Suomen maalaustaiteen Kierkegaardiksi".
Jo Ilmonin eläessä hänen töitään oli esillä ympäri Eurooppaa. Ensimmäisen yksityisnäyttelynsä hän piti vuonna 1917.

Terveysongelmat ja kuolema

Vakava allergia esti Ilmonia työskentelemästä kesäaikaan, ja mielenterveysongelmat veivät hänet useampaan otteeseen hermoparantolaan. Ilmoni kärsi masennuksesta ja hermoromahduksesta, minkä vuoksi vietti muutaman kuukauden jakson Tallbackan hermoparantolassa. Suurin tuki erakoituneelle Ilmonille oli hänen sisarensa Aino.
Vuonna 1946 Ilmoni kuoli 66-vuotiaana erakoituneena ja naimattomana ja hänet haudattiin Kangasalan vanhalle hautausmaalle, jonne pystytettiin vuonna 1950 muistomerkki.
Primera Divisiónin kausi 2016–2017

Joukkueet

Kauden 2015–2016 sarjasta putosivat Rayo Vallecano, Getafe ja Levante . Kaudeksi 2016–2017 sarjaan nousivat Alavés, Leganés ja Osasuna.
Jukka Nieminen

Jukka E. Nieminen (s. 1967) on tamperelainen tietotietokirjailija ja muinaishistorian harrastaja. Nieminen on kirjoittanut myös rajatieto- ja kauhukirjallisuutta sekä aihetta sivuavia lehtiartikkeleita. Nieminen oli myös Hermeetikko-aikakauslehden päätoimittaja. Niemisen teos Muinaissuomalaisten kuningaskunta valittiin Ultra-lehden yleisöäänestyksellä vuoden 2011 rajatietokirjaksi. Tieteen puolella teosta on luonnehdittu epäuskottavaksi näennäistieteeksi.    
Nieminen on esittänyt teoksessaan Muinaissuomalaisten kadonnut kuningaskunta, että Satakunnan alueella kirkot on tietoisesti rakennettu 33,3 km etäisyydelle toinen toisistaan. Kirjassaan Megaliittikivien arvoitus Nieminen on esittänyt, että toistensa päälle nostetut kivet ovat ihmisten nostamia eivätkä luonnonilmiöitä, kuten tähän asti on epäilty. Rannansiirtymän perusteella ne on tehty n. 800 vuotta ennen kuin asutusta maassamme on tiedetty olleen. Nieminen väittää että  kyse on kokonaan tuntemattomasta alkusuomalaisten kulttuurista. Tiedemaailma ei ole kommentoinut Niemisen väittämää.
2013 Nieminen ohjasi ja näytteli pääosan kartanokummitus-aiheisessa lyhytelokuvassa Vaivaistalo. Hän on myös näytellyt ja ohjannut lyhytelokuvan Niina – palkkionmetsästäjä (2016). Lisäksi Nieminen on ohjannut ja käsikirjoittanut tieteiskauhuelokuvan Prioni (2017).
Nieminen kertoo olevansa ylämummo-jääkiekkotermin keksijä.
William Whewell

William Whewell (laus. [ˈhjuːəl]; 1794 – 1866) oli englantilainen tieteilijä, pappi, filosofi, teologi ja tieteenhistorioitsija. Whewell käytti tieteiden yhteenpunoutumisesta ensimmäisenä termiä konsilienssi (engl. consilience).
Pärnumaa

Väestö

Vuonna 2011 silloisella Pärnumaalla oli 82 598 asukasta, joista 73 449 (88,9 %) oli virolaisia, 6 699 (8,1 %) venäläisiä ja 2 357 (2,9 %) muita kansallisuuksia.

Talous

Maakunnan teollisuudenaloja ovat metsä- ja puuteollisuus, metalli-, vaate- ja elektroniikkateollisuus. Näiden lisäksi maakunnassa työllistää turvetuotanto sekä matkailu ja kylpylätoiminta.

Hallinto ja politiikka

Pärnumaa muodostaa Viron riigikogun vaalien vaalipiirin numero 12, josta valitaan kahdeksan kansanedustajaa Viron 101-jäseniseen parlamenttiin.
Aija Leiponen

Aija Leiponen on suomalainen taloustieteilijä. Hän työskentelee professorina Cornellin yliopistossa New Yorkissa sekä osa-aikaisena professorina Lontoon Imperial Collegessa. Leiponen on työskennellyt aiemmin tutkijana Berkeleyn yliopistossa Kaliforniassa, Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksella sekä Wienissä International Institute for Applied Systems Analysis -tutkimusorganisaatiossa. Leiponen on keskittynyt innovaatiotoiminnan yhteistyön tutkimiseen.
Leiponen väitteli taloustieteen tohtoriksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 2000. Pertti Haaparanta toimi hänen ohjaajanaan.
Leppäjärvi (Kangasala)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,7 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Leppäjärvenvuoren pohjoispuolella olevassa painaumassa. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja sen rannoille on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä ja sen rannat ovat metsämaata. Välimaan kylästä tulee järvelle tie, joka ohittaa sen pohjoispuolelta. Pälkäneen vastainen kuntaraja sijaitsee järvestä yli 200 metriä etelään.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Mallasveden ja Pälkäneveden alueella (35.71), jonka Sappeenjärvenojan valuma-alueeseen (35.716) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 145,1 metriä mpy. Järveen ei tule muualta metsäojia ja sen laskuoja lähtee siitä kohti itää ja laskee Isoon Saarijärveen. Reitin vedet laskevat lopuksi Sappeenjärven kautta Pälkäneveden Jouttesselän Hiukonlahteen.

Luontoarvoja

Järven vesi on luokiteltu välttäväksi ja järvi soveltuu myös virkistyskäyttöön välttävästi. Sitä vaivaavat veden happitalouden häiriöt, runsashumuksisuus ja kohoava ravinnetaso.
Chaitén

Chaitén on Chilessä Andeilla sijaitseva kalderatulivuori. Tulivuori alkoi purkautua toukokuussa 2008, ja purkaus on jatkunut siitä lähtien. Purkauksen seurauksena lähikylät ja naapurikaupunki Chaitén evakuoitiin. Tulivuori levitti tuhkaa Argentiinaan saakka ja peitti Futaleufún kaupungin 30 sentin paksuiseen tuhkaan. Purkaus muistutti vuoden 1912 Novaruptan purkausta. Vuonna 2010 purkaus rauhoittui joksikin aikaa.
Vaalearosella

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 30 cm ja paino 95–120 g. Sen höyhenpuku on selästä keltaisen ja mustan kirjava, pää on vaaleankeltainen, rinta keltainen, vatsa ja pyrstö vaaleansiniset, siivet tummansiniset ja mustat, sekä alaperä punainen. Nokka on vaaleanharmaa, iiris tummanruskea ja koivet harmaat. Sukupuolet ovat suunnilleen samanväriset. Nuori lintu on haileamman värinen ja sillä voi olla punaista tai harmaat päässä.

Esiintyminen

Vaalearosella elää yleisenä Australian koillisosassa ja siitä tunnetaan kaksi alalajia, adscitus ja palliceps. John Latham kuvaili lajin holotyypin Cooktownista Australiasta. Populaation koko on noin 100 000 yksilöä. Laji istutettiin Havaijille 1877 mutta sitä ei ole tavattu vuoden 1928 jälkeen.

Elinympäristö

Vaalearosellat asuttavat alavien maiden valoisia metsiä, hakkuuaukeita ja metsäniittyjä.

Lisääntyminen

Pesä on puun kolossa tai onkalossa, usein virran rannalla. Naaras munii kolmesta viiteen munaa, joita se hautoo kolmisen viikkoa. Poikaset jättävät pesän viisiviikkoisina ja pysyttelevät vanhempiensa seurassa vielä useita viikkoja. Aikuisen puvun nuori lintu saa vuoden ikäisenä.

Ravinto

Lajin ruokavalio koostuu siemenistä, viljasta, marjoista, hedelmistä sekä hyönteisistä ja niiden toukista. Paikoin ne ovat harmillisia puutarhatuholaisia.
Pianosonaatti nro 2 (Chopin)

Pianosonaatti nro 2 b-mollissa on vuonna 1839 valmistunut Frederic Chopinin pianolle säveltämä sävellys. Sen tunnetuin osa on kolmas osa, surumarssi (ransk. Marche funèbre), jonka Chopin oli säveltänyt jo 1837.
Surumarssiin sisältyy Lento-väliosa Des-duurissa. Surumarssi itse on b-mollissa. Itse surumarssiksi on usein mielletty vain marssimaiset alku- ja loppuosat. Se soitettiin myös Chopinin hautajaisissa, Père-Lachaisen hautausmaalla, 1849 Pariisissa.
Henry Wood on tehnyt kaksi orkesterisovitusta surumarssista. Yksi on soitettu Proms-festivaaleilla neljissä tilaisuuksissa vuosien 1895–1904 välillä. Ensimmäisenä yönä vuoden 1907 Promseilla, 17. elokuuta 1907, Wood saatti uuden version, jonka oli kirjoittanut, kaksi päivää ennen kuolemaansa kuuluisalle viulistille, Joseph Joachimille. Vuonna 1933 Edward Elgar transponoi sen d-molliin ja sovitti sen kokonaiselle orkesterille; Sen ensimmäinen esitys oli hänen ensimmäisessä muistokonsertissansa seuraavana vuonna. Kapellimestari Leopold Stokowski sovitti sen myös laajalle orkesterille; Tämän version äänitti ensimmäistä kertaa Matthias Bamert.
Tunteikas surumarssi on tullut tunnetuksi populaarikulttuurissa. Sitä käytettiin John F. Kennedyn, Winston Churchillin ja Margaret Thatcherin hautajaisissa ja Neuvostoliiton johtajien hautajaisissa, muun muassa Leonid Brežnevin.
Pekka Mark

Pekka Mark (s. 30. lokakuuta 1961 Nakkila, Suomi) on Ruotsissa vaikuttava teoreettisen kemian tohtori. Hän on myös rumpalina Oz-yhtyeessä taiteilijanimellä Mark Ruffneck.
Roman Vlad

Roman Vlad (29. joulukuuta 1919 Tšernivtsi – 21. syyskuuta 2013) oli romanialaissyntyinen italialainen säveltäjä, pianisti ja musiikintutkija. Hän opiskeli Titus Tarnawskin sekä Liviu Russun johdolla Romaniassa ja sai diplomin pianonsoitossa. Hän muutti Roomaan vuonna 1938. Italiassa hän opiskeli Rooman Sapienza-yliopistossa ja Accademia Nazionale di Santa Ceciliassa; Italian kansalaisuuden hän sai 1951.
Vlad oli huomattava elokuvamusiikin säveltäjä; hänen säveltämänsä on esimerkiksi René Clairin La Beauté du diablen musiikki. Hänen tuotantoonsa kuitenkin kuului lisäksi myös muun muassa sinfonioita ja oopperoita. Hän kirjoitti kirjoja esimerkiksi dodekafonian historiasta, Stravinskista ja Dallapiccolasta.
Vahtajärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 21 hehtaaria, se on 1,2 kilometriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta.  Sen rantaviivan pituus on 3,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Tyystijoen valuma-alueeseen (14.239) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 150,4 metriä mpy.
Ina Rosqvist

Ina (Alma Josefina) Rosqvist (22. joulukuuta 1865 Loviisa – 1942) oli suomalainen lääkäri. Hän oli Suomen ensimmäisiä naislääkäreitä. Hän valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1896, erikoistui sen jälkeen kulkutauteihin ja teki merkittävää työtä tuberkuloosilääkärinä silloisen kansantaudin hoitamisessa ja vastustamisessa.
Rosqvistin vanhemmat olivat merikapteeni Johan Fredrik Rosqvist ja Maria Josefina Fagerström. 
Rosqvistin ystäviin kuului Karolina Eskelin,  joka matkusti Ellen Ahlqvistin kanssa Yhdysvaltoihin, jossa he toimivat lääkärinä. Rosqvist tutustui Eskelinin tyttökoulun jatkoluokilla. He etenivät opinnoissa yhtä aikaa niin että suorittivat ylioppilastutkinnon 1885, filosofian kandidaatin tutkinnon 1888 ja valmistuivat lääketieteen lisensiaateiksi 1896. Hän kirjoitti kokemuksistaan lavantautia sairastavien hoidossa tutkielman, joka ilmestyi 1899. Sittemmin hän keskittyi tuberkuloosin hoitoon muun muassa Helsingin Marian sairaalassa 1897–1923, ja samalla hän toimi Helsingin tuberkuloosipoliklinikan ylilääkärinä vuodesta 1904 ja Helsingin kaupungin tuberkuloosilääkärinä vuodesta 1923. Rosqvist oli useiden taudin torjumista pohtineiden komiteoiden jäsen.
Rosqvist toimi myös tutkijana ja valistajana sekä kirjoitti artikkeleita ja piti esitelmiä. Hän teki selvityksen parantoloiden ja poliklinikoidan toiminnasta eri maissa, ja sen pohjalta mietittiin tuberkuloosityön järjestämistä Suomen maaseudulla. Hän oli aktiivinen myös järjestötyössä.
Suomen Antidopingtoimikunta

Toiminta ja organisaatio

Toimikunnan keskeiset toiminta-alueet olivat antidopingtoiminta, dopingvalvonta, koulutustoiminta, vaikuttamistyö, viestintä sekä kansainvälinen toiminta. ADT sai rahoituksensa opetus- ja kulttuuriministeriöltä veikkausvoittovaroista.
Antidopingtoimikuntaan kuului viisi jäsentä: Suomen Olympiakomitea, Suomen Paralympiakomitea, Suomen Urheilulääkäriyhdistys, valtakunnallinen liikunta- ja urheiluorganisaatio Valo ry ja Suomen valtio, jota edusti opetus- ja kulttuuriministeriö. Toimikunnan hallituksessa oli kuusi edustajaa, joista ministeriö nimitti kolme ja muut jäsenet kukin yhden. Lisäksi hallituksessa oli pysyvänä asiantuntijajäsenenä Suomen Olympiakomitean Urheilijavaliokunnan edustaja. Hallitus huolehti toimikunnan hallinnosta, taloudesta ja strategiasta. Se myös myönsi dopingtestaajille toimivaltuudet.
ADT:ssa oli hallituksen lisäksi erivapaus- ja valvontalautakunta. Erivapauslautakunta päätti urheilijoiden erivapauksista joidenkin dopingiksi määriteltyjen aineiden tai määritelmien suhteen. Valvontalautakunta oli ADT:n yleiskokouksen nimittämä riippumaton elin, joka antoi antidopingsäännöstön perusteella päätökset dopingrikkomuksista. Se myös ratkaisi antidopingsäännöstön asioista tehdyt valitukset sekä sen tulkinnasta ja soveltamisesta syntyneet erimielisyydet.
Kuljurahkasammal

Ulkonäkö ja koko

Kuljurahkasammal on väriltään ruskehtavan vihreä tai vaaleanvihreä. Kasvi on tavallisesti suurikokoinen (20–50 senttimetriä). Kasvin latvushaarat ovat harittavat ja pitkät. Kuljurahkasammalella on veltto varsi. Kasvi on kaksikotinen. Kuljurahkasammalella haarakimpussa on yleensä kaksi alaspäin osoittavaa haaraa. Sen vaalea varsi näkyy, mutta kärkisilmu ei näy. Sen haaralehdet ovat suipot ja varsilehdet kolmiomaiset.

Elinympäristö

Kuljurahkasammal kasvaa esimerkiksi nevoilla ja ojissa.

Levinneisyys

Kuljurahkasammalta kasvaa Euroopassa, Pohjois-, Keski- ja Etelä-Amerikassa, Afrikassa, Australiassa sekä Kiinassa, Indonesiassa, Thaimaassa, Intiassa, Malesiassa ja Uuden-Guinean saarella.
Pohjois-Amerikassa kasvia tavataan pääasiassa Yhdysvaltain ja Kanadan itärannikon osavaltioissa sekä Suurten järvien alueelta. Kiinassa kuljurahkasammalta tavataan Sisä-Mongolian pohjoisosassa, Heilongjiangissa, Fujianissa sekä Yunnanin luoteisosassa.
Suomessa kuljurahkasammal kasvaa keidassuoalueilla yleisesti.
Horizon League

Horizon League on yksi Yhdysvaltain yliopistourheilujärjestö NCAA:n I-divisioonan konferensseista. Vuonna 2015 siihen kuuluu kymmenen Keskilännen korkeakoulua.
Linaria hellenica

Ulkonäkö ja koko

Linaria hellenica on yksivuotinen kasvi eli se kasvaa joka vuosi siemenestä. Kasvin siemenet ovat 0,5–0,75 millimetriä paksuja ja väriltään mustanharmaita. Kasvin lehdet ovat pitkänomaisia ja litteitä, ja kooltaan 15–37 × 1–2,5 mm. Kasvin kukinnossa on 10–20 kukkaa. Suojuslehdet ovat pitkänomaisia ja pituudeltaan 3–8,5 mm. Kukkaperän pituus kukassa on 4,5–6,5 mm ja hedelmässä puolestaan 7–14 mm. Teriö on väriltään keltainen ja pituus on 14–15 mm. Kodan pituus on 5–6 × 4–4,5 mm. Kota on muodoltaan pitkänomainen. Linaria hellenica -kasvin varret ovat noin 50 senttimetriä pitkiä ja pystyjä.

Levinneisyys

Linaria hellenica on kotoperäinen laji Kreikan Peloponnesoksella sijaitsevalla Natura 2000 -verkostoon kuuluvalla alueella. Alue käsittää Elafónisoksen saaren sekä alueita vastapäiseltä mantereelta, Neápolin luoteispuolelta. Kasvin populaatiot ovat pienikokoisia ja haavoittuvaisia ihmistoiminnan, kuten esimerkiksi matkailun, maanviljelyn ja kaupungistumisen vuoksi.
Agrotis infusa

Levinneisyys ja lentoaika

Laji on yleinen Australian etelä- ja itäosissa. Aikuiset esiintyvät yhtenä sukupolvena.

Elintavat ja elinympäristö

Perhoset vaeltavat suurina parvina kesäkuukausiksi Australian Alpeille ja joissakin vuoriston luolissa on yli metrin paksuisia kerroksia, jotka muodostuvat kuolleista perhossukupolvista. Ajoittain vaellukset voivat tuoda miljoonia perhosia suurkaupunkeihin, kuten Sydneyyn Perhosten runsaslukuiset toukat ovat tärkeä proteiinin lähde Australian aboriginaaleille.
Yari

Yari (oikealta nimeltään Jari Ensio Knuutinen, s. 2. marraskuuta 1957 Jyväskylä) on Jyväskylässä lapsuutensa asunut ja Kemin kautta 1970-luvun puolivälissä takaisin Jyväskylään muuttanut säveltäjä, sanoittaja ja muusikko. Hän asuu Polvijärven Sotkumassa. Yarilla oli jo Kemissä pienimuotoinen yhtye nimeltä Pohjolan Voima, mutta toden teolla hän aloitti uransa 1970-luvun loppupuolella Se-yhtyeessä. Yari soitti muun muassa myös Pelle Miljoona & 1980-yhtyeen Pelko ja viha -levyllä ja kävi yhtyeen mukana muutamilla keikoillakin. Vaikka Yarin tuotannossa on monia eri tyylilajeja, pääosan muodostavat pop- ja elokuvamusiikki. Hän on säveltänyt musiikin muun muassa Claes Olssonin elokuviin Elvis kissan jäljillä (1987), Akvaariorakkaus (1993) ja Ihanat naiset rannalla (1998).
Se-yhtyeen jälkeen Yari levytti yhtyeissä Onnensoturit ja MXYZPTLK. Jälkimmäisen nimi on otettu Teräsmies-sarjakuvasta, jossa Mxyzptlk on Teräsmiehen vihollinen. Vuodesta 1992 lähtien Yari on esiintynyt ja levyttänyt sooloartistina.
Boanonmonarkki

Koko ja ulkonäkö

Koiras on mustavalkoinen siten että vatsapuoli on valkoinen ja selkäpuoli sekä pää ja kurkku ovat mustat. Pitkähkön pyrstön reunasulat ovat valkoiset ja keskimmäiset sulat mustat. Lintu liikkuu matalalla pensaikossa ja puissa.

Esiintyminen

Laji elää vain yhdellä saarella Indonesiassa noin 14 neliökilometrin laajuisella alueella. Yksilömäärä on ehkä 100–200. Uhanalaisuuden syynä ovat asumisympäristön tuho tai huonontuminen.
Lajin tuntemus perustuu vain muutamaan havaintoon. Vuodelta 1918 on yksi tuntemattomasta paikasta kokoelmaan otettu yksilö. 1991 laji tavattiin seuraavaksi Boanon saarella. 1994 tavattiin 5–10 yksilöä samassa paikassa noin 5 hehtaarin alalla ja tähän havaintoon perustuu tuo laskennallinen arvio kannan suuruudesta. Koska havaintoja on näin vähän, on virheen riski erittäin suuri, ja yksilömäärä saattaa olla aivan jotain muuta.

Elinympäristö

Trooppiset ja subtrooppiset alavat, kosteat metsät ja pensaikkomaat.

Lisääntyminen

Nuori lintu tavattiin lokakuussa ja sulkasatoinen aikuinen marraskuussa. Pesintä ajoittuu siten ehkä loppukesään.

Ravinto

Hyönteissyöjä.
Fredrik I (Saksi)

Fredrik I Sotaisa (saks. Friedrich der Streitbare; 11. huhtikuuta 1370 – 4. tammikuuta 1428 Altenburg, Thüringen) oli ensimmäinen Wettinin hallitsijasukua edustanut Saksin vaaliruhtinas vuosina 1423–1428. Hänen jälkeensä Wettinit hallitsivat Saksia lähes 500 vuotta.
Fredrikin isä oli Meissenin rajakreivi Fredrik III, jonka kuoltua vuonna 1381 hän hallitsi Meisseniä aluksi yhdessä veljiensä Yrjön (k. 1401) ja Vilhelmin (k. 1424) kanssa ja näiden kuoltua yksinään nimellä Fredrik IV. Hän lisäsi vaikutusvaltaansa auttamalla muita pikkuruhtinaita syrjäyttämään Saksan kuningas Wenzel Luxemburgilaisen. Kun Böömin kuninkaaksi siirtynyt Wenzel karkotti saksalaiset oppineet Prahan yliopistosta, Fredrik kutsui heidät vuonna 1409 pääkaupunkiinsa ja tuli siten perustaneeksi Leipzigin yliopiston. Böömin hussilaissotien aikana Fredrik tuki keisari Sigismundin taistelua kerettiläisinä pidettyjä hussilaisia vastaan. Hän johti keisarilliset joukot voittoon vuoden 1421 tärkeässä Brüxin taistelussa. Kun viimeinen Askania-sukuinen Saksin vaaliruhtinas Albrekt III kuoli ilman perillistä vuoden 1422 lopulla, keisari Sigismund antoi koko Saksin ja vaaliruhtinaan arvon Fredrikille tammikuussa 1423 sillä ehdolla, että tämä jatkaisi sotaa hussilaisia vastaan.
Fredrik I:n puoliso oli vuodesta 1402 Braunschweig-Calenbergin herttuatar Katariina. Heidän poikiaan olivat Saksin vaaliruhtinas Fredrik II ja Thüringenin rajakreivi Vilhelm III. Fredrik I:n ollessa sotaretkellä Katariina kokosi Saksista armeijan, joka kärsi tappion hussilaisille vuoden 1426 Aussigin taistelussa.