Trekka

Tausta

1950-luvun alussa Uuden-Seelannin hallitus sääti raskaat tuontitullit henkilöautoille, sillä se halusi edistää paikallista autonvalmistusta. Kilpailukykyään parantaakseen monet autonvalmistajat teettivät paikallisilla yrityksillä autoja rakennussarjoista. Useimmat autot erosivat varustelultaan jonkin verran alkuperäisistä malleista. 1960-luvun alkuun mennessä maahan oli kehittynyt jo vahva ajoneuvojen kokoonpanoteollisuus. Omasta tuotannosta huolimatta autoja jouduttiin usein jonottamaan, sillä niin valmiiden autojen kuin rakennussarjojenkin tuontilupien saanti riippui kulloinkin maan valuuttavarantojen määrästä.
Paikallinen Škodan edustaja Motor Lines oli myynyt vuodesta 1963 Uudessa-Seelannissa koottua Škoda Octaviaa, ja tämän jälkeen Škoda Sabre -nimellä myytyä 1000 MB- ja 100/110-malleja. Kokoonpanon aloittamista valvomaan oli Tšekkoslovakiasta lähetetty Josef Velebný, joka oli hieman aiemmin jäänyt eläkkeelle johdettuaan 1000 MB:n korin suunnittelua. Ennen kotiin paluutaan hän kertoi aucklandilaisen New Zealand Motor Holdings -yrityksen johtajalle Noel Turnerille havainnostaan, että paikalliset maanviljelijät tarvitsisivat pienen, yksinkertaisen, luotettavan ja maastokelpoisen auton, jollainen voitaisiin rakentaa Škoda Octavian alustalle. Pian Velebnýn lähdön jälkeen Turner otti yhteyttä tehtaaseen ja pyysi lähettämään hänet takaisin. Jouluna 1965 palattuaan Velebný suunnitteli Turnerille maastoauton prototyypin, jonka kantavuus oli 500 kg. Tämän jälkeen hän suunnitteli korin hitsausta varten jigit.

Teknisiä tietoja

Voimanlähteenä oli Škodan nelisylinterinen, nestejäähdytteinen rivimoottori, jossa oli irrotettavat sylinteriputket. Moottorin iskutilavuus oli 1 221 cm³ ja suurin teho 35 kilowattia. Nokka-akseli oli sijoitettu moottorinlohkoon.
Käsivalintaisessa vaihteistossa oli neljä vaihdetta eteen ja yksi taakse. Vetävällä taka-akselilla oli heilurityyppinen erillisjousitus ja puolielliptiset lehtijouset. Edessä oli kierrejousilla varustettu erillisjousitus. Sekä edessä että takana oli rumpujarrut. Ohjauslaite oli kierukkatyyppinen. Autossa oli 5,90×15 tuuman kokoiset maastorenkaat. Octaviaan verrattuna akseliväliä oli lyhennetty 224 mm, ollen nyt 2 165 mm.
Autoa oli saatavana avolavaisena ja umpikorisena mallina. Ensimmäisissä lavamalleissa oli pressukate, mutta se korvattiin pian lasikuituisella. Perusvärivalikoimaan kuului kaksi vaihtoehtoa: Trekka Green ja Autumn Gold. Muun värisenä auton sai vain erikoistilauksella. Lisävarustelistaan kuuluivat tasauspyörästön kitkalukko, erilaisia suojakatteita, verhoillut takaistuimet, tuulilasin pesulaite, lämmityslaite, radio, lumiketjut, tehokkaammat jarrut sekä matkustajanpuoleinen häikäisysuoja ja sivupeili.

Ominaisuuksia

Trekka oli erityisesti suunniteltu maatilojen käyttöön, sillä tähän sopiville ajoneuvoille oli kysyntää. Maastokelpoisuudeltaan Trekka ei toki vastannut muotoilullista esikuvaansa Land Roveria puuttuvan etuvedon tähden. Etenemiskykyä paransi tosin siihen saatavana ollut tasauspyörästön kitkalukko.
Maavara oli 18 senttimetriä ja kääntöympyrän halkaisija 9,6 metriä. Auton kantavuus oli noin 450 kilogrammaa.
Auton valmistuskustannukset ja verot olivat alhaiset, sillä kori varusteineen oli kokonaan uusiseelantilaista työtä ja Škodan valmistamat alustat hankittiin erittäin edullisesti Tšekkoslovakiasta. Auton hinta voitiin näin asettaa hyvin kilpailukykyiselle tasolle. Se maksoi 895 puntaa, mikä oli vähemmän kuin Morris 1100:n hinta. Etuna oli myös hyvä saatavuus, sillä Trekkan voi ostaa suoraan ilman jonotusta.

Vientiponnistelut

Uuden-Seelannin ja Australian hallitukset sopivat autojen viennistä Australiaan ilman erityistullia. Vuonna 1968 autoja toimitettiin 46 kappaleen erä. Myynti ei kuitenkaan vastannut odotuksia, sillä markkinointi hoidettiin huonosti.
Heinäkuussa 1969 Etelä-Vietnamissa sijainneen uusiseelantilaisten hallinnoiman sairaalan käyttöön toimitettiin viisi Trekkaa. Ajoneuvot joutuivat kokemaan kovia jatkuvien sateiden ja huonokuntoisten teiden takia. Niiden hyvänä puolena pidettiin sitä, että ne eivät olleet erityisesti autovarkaiden suosiossa toisin kuin Jeepit ja Land Roverit.
Vuonna 1969 General Motors osti tuntemattomasta syystä yhden Trekka-yksilön ja kuljetti sen Detroitiin.
Neuvottelut vientikaupoista Indonesiaan olivat pitkällä, kun ne katkesivat vuonna 1971 Noel Turnerin yllättävään kuolemaan. Indonesiaan oli toimitettu saman vuoden aikana Trekkoja rakennussarjoina, jotka koottiin Surabayassa.

Trekka nykyään

Vaikka Trekkaa pidetään eräänlaisena kansallisen osaamisen symbolina, niitä on säilynyt hyvin vähän. Trekka-harrastajien kerhon tiedossa on alle kolmekymmentä autoa.