google/wiki40b huggingface dataset:
Lyömätön Linja Espoossa

Lyömätön Linja Espoossa ry on perustettu vuonna 1979. Vuosina 1979 -2012 yhdistys toimi nimellä Naisten Apu Espoossa ry. Yhdistyksen sääntöjen mukaisena tarkoituksena on auttaa fyysisen ja henkisen väkivallan uhreja, jotka ovat joutuneet lähisuhde- tai perheväkivallan kohteeksi tai todistajaksi, sekä auttaa ja tukea väkivallan tekijöitä, jotka ovat käyttäneet tai pelkäävät käyttävänsä väkivaltaa lähi- tai perhesuhteessaan. Yhdistys kehittää ja toteuttaa palveluissaan erilaisia toimintatapoja väkivallan uhrien, tekijöiden ja lasten auttamiseen.
Yhdistys on toteuttanut väkivallan uhreille tarkoitettua Turvakotipalvelua vuosina 1983 - 2012. Väkivallan tekijöille tarkoitettu Lyömätön Linja aloitettiin Espoossa vuonna 1993. Maahan muuttaneille miehille tarkoitettu, väkivallan katkaisua ja ennaltaehkäisyä tarjoava Miehen Linja aloitettiin vuonna 2005.
Lyömätön Linja Espoossa ry:n palveluita rahoittavat pääasiassa Espoon kaupunki ja Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus. Erilaisilla kehittämistehtävillä on myös yksittäisiä rahoituksia. Lyömätön Linja Espoossa ry on Ensi- ja turvakotien liiton jäsenyhdistys ja kuuluu Naisjärjestöjen keskusliittoon sekä pääkaupunkiseudun puhelinauttajiin.

Lyömätön Linja –palvelun historia

Lyömätön Linja on perustettu vuonna 1993 Espoossa Raha-automaattiyhdistyksen tuella. Lyömätön Linja toiminnan käynnisti Naisten Apu Espoossa ry (vuodesta 2012 Lyömätön Linja Espoossa ry) osana perheväkivaltaa käsittelevää projektia. Lyömätön Linja oli Suomessa ensimmäinen miehille tarkoitettu väkivaltaa ehkäisevä ja katkaiseva palvelu. Lyömätön Linja on alun perin tarkoitettu miehille, jotka olivat käyttäneet väkivaltaa perheessään tai muussa läheisessä suhteessaan. Historiansa vuoksi Lyömätön Linja on edelleen erikoistunut miestyöhön.
Espoolaisen Lyömätön Linja -palvelun aloitti vuosina 1993 - 1996 Lasse Reijomaa. Vuodesta 1995 Reijomaan opein toimintaa on vienyt eteenpäin nykyinen toiminnanjohtaja Jari Hautamäki. Lyömätön Linja –nimellä väkivaltaa katkaisevaa palvelua toteutetaan myös Helsingissä, jossa sen taustajärjestönä toimii Miessakit ry.
Föri

Föri on Turussa Aurajoen poikki kulkeva lossi, joka on rakennettu vuonna 1903. Förille mahtuu 75 matkustajaa, ja se kulkee ilman aikataulua Tervahovinkadun ja Wechterinkujan välillä, noin puoli kilometriä Martinsillalta joen suulle päin, millä osuudella Aurajoen yli ei ole yhtään siltaa. Nykyinen föri tunnettiin aiemmin myös nimellä alinen föri, erotuksena yliselle förille, joka oli toiminnassa nykyisen Myllysillan kohdalla vuoteen 1940 saakka. Föri ylittää Aurajoen noin puolessatoista minuutissa. Polkupyörän kuljettaminen on sallittu.
Föri on Suomen ainoa kunnallinen jokilautta. Nimi föri on väännös ruotsin kielen sanasta färja tai englannin kielen sanasta ferry.

Historia

Nykyisin liikennöivä föri rakennettiin Ab Vulcanin konepajalla vuonna 1903 Barkerin tehtaiden työntekijöiden matkatarpeisiin. Silloin siinä oli höyrykone, ja lautta kulki puuta polttamalla. Vuonna 1955 föriin asennettiin dieselmoottori, ja vanha höyrykone savupiippuineen poistettiin. Vuonna 2008 Turun kaupunki ulkoisti förin toiminnan West Coast Seaservices -nimiselle yritykselle. Kovina talvina föri ei liikennöi, jos jään paksuus on yli 30 senttimetriä, vaan sen tilalle rakennetaan jääsilta. Keväällä Förin kulkureitti joudutaan usein avaamaan jäänmurtajalla. Förin paikalle on välillä suunniteltu siltaa, mutta se on saavuttanut turkulaisten yleisen rakkauden ja siitä on tullut yksi Turun nähtävyyksistä, joten se on päätetty säilyttää.
Vuosina 1856–1940 Turussa liikennöi Aurajoen poikki toinenkin lautta, nykyisen Myllysillan kohdalla, niin sanottu ylinen föri eli onkaföri. Aluksi se oli soutuvene, mutta 1880-luvun lopussa se vaihtui yksityiseen höyrylauttaan. Samoihin aikoihin Ylinen höyrylaivasatama siirtyi Auransillan kupeesta förin tietämille. Ylinen föri oli alkujaan maksullinen, mutta sen omistajan tehtyä konkurssin föri siirtyi kaupungin omistukseen vuonna 1907 ja ylityksestä tuli ilmainen. Ylinen föri poistettiin käytöstä vuonna 1940, kun läheinen Martinsilta valmistui. Jatkosodan pommituksissa käytöstä jo poistettu ylinen föri upposi Aurajokeen. Se nostettiin ja romutettiin.

»Föri on yhtä tärkeä turkulaisuuden symboli ku tuomiokirkko, tai linna tuol takana tai Käsityöläismuseo, ehkä tärkeämpi siin mielessä että se ei ol museo, vaan toiminnassa jatkuvasti.» 
(Jarkko Laine)

Sähköistys

Vuoden 2017 maaliskuussa Föri vietiin telakalle sähköistettäväksi. Lautan kaksi dieselmoottoria poistettiin ja korvattiin sähkömoottoreilla. Muutostyöt toteutti turkulainen Mobimar Oy. Uudet sähkömoottorit on valmistanut lappeenrantalainen Visedo Oy. Sähkökäyttöisenä Föri on kahdeksan tonnia kevyempi kuin dieselmoottoroituna. Lautan akut ladataan öisin sen ollessa poissa käytöstä. Huhtikuussa 2017 sähköistettyä lauttaa koeajettiin Aurajoella ja liikenteeseen se palasi toukokuussa.
Äänityyppi

Äänityypin määritys

Äänityypin määrityksessä käytetään useita tekijöitä. Näitä ovat ääniala, äänen raskaus, tessitura eli mukavuus- ja vahvuusalue äänialan sisällä, äänen sointiväri ja äänirekisterien siirtymäkohdat (passaggio). Äänityypin määrityksessä käytettäviä vihjeitä ovat lisäksi henkilön fyysiset ominaisuudet ja puheääni. Äänityypit jaetaan sukupuolen mukaan naisten ja miesten äänityyppeihin.
Raskaudeltaan kevyt ja sointiväriltään kirkas ääni kertoo korkeammasta äänityypistä; vastaavasti raskas ja sointiväriltään tumma ääni kertoo matalammasta äänityypistä. Korkeammat äänityypit ovat ketterämpiä ja kykenevät koloratuuriin, siinä missä matalammat äänityypit eivät ole yhtä taipuisia. Matalampi äänityyppi tuottaa pohjimmiltaan suuremman volyymin (desibeleissä) kuin korkeampi äänityyppi.
Äänirekisterin siirtymäkohdat (passaggio) ovat äänityypin määrityksessä keskeisiä, sillä rekisterisiirtymät johtuvat fyysisestä instrumentistä eivätkä ne vaihda paikkaansa. Harjaantuneelta laulajalla ja kevyellä äänellä siirtymäkohdat voivat kuitenkin olla niin huomaamattomia, että niitä ei tahdo löytyä.
Pelkkä ääniala on äänityypin määrittämisessä riittämätön. Henkilö saattaa osua huomattavan mataliin tai korkeisiin säveliin, mutta ne eivät kuulu tessituraan ja niiden laatu on heikko. Monet mezzosopraanot pystyvät laulamaan yhtä korkealle kuin sopraanot. Toisaalta harjaantumattoman sopraanon tekniikka korkeimpien sävelten saavuttamiseen voi olla heikko.
Fluratsepaami

Haittavaikutukset

Fluratsepaamin yleisiin haittavaikutuksiin kuuluu sekavuus, uneliaisuus, harkintakyvyn heikkeminen ja ataksia. Fluratsepaamia, kuten muitakin bentsodiatsepiineja, voidaan käyttää myös väärin humaltumistarkoituksessa. Lääkettä ei tulisi missään tapauksessa käyttää yhdessä alkoholin tai muiden keskushermostoon vaikuttavien aineiden kanssa. Tämä saattaa johtaa helposti voimakkaaseen lääkeriippuvuuteen, ja niiden sekakäyttö voi myös olla hengenvaarallista.
Fluratsepaamia tulisikin käyttää ainoastaan lääkärin määräämän annostuksen puitteissa, ja on suositeltavaa ottaa lääke juuri ennen nukkumaanmenoa. Lääkettä käyttäneet potilaat saattavat myös aamulla herätessään tuntea olonsa tokkuraiseksi.
Fluratsepaamin raskauskategoria on X, joka tarkoittaa käytännössä sitä että kyseistä lääkettä ei saa käyttää raskauden aikana missään tapauksessa.
Ulkomaalaisen omaisuuden hoitokunta

Ulkomaalaisen omaisuuden hoitokunta (myös Ulkomaisen omaisuuden hoitokunta, lyhenne UOH)  oli Suomen valtion toimielin, joka toimi kahdessa vaiheessa jatkosodan aikana ja sen jälkeen. 
Ensimmäisen kerran hoitokunta asetettiin vuonna 1942 vastaamaan vallatuilla alueilla olevasta neuvostoliittolaisesta omaisuudesta. 
Hoitokunta perustettiin uudelleen Moskovan välirauhan  ehtojen velvoittamana 21. toukokuuta 1946 huolehtimaan Suomessa olevan saksalaisen omaisuuden luovuttamisesta Neuvostoliitolle. Rauhansopimuksen 15 pykälän mukaisesti: 
Suomi sitoutuu sotasaaliina luovuttamaan Liittoutuneiden (Neuvostoliiton) Ylimmälle Sotilasjohdolle kaiken Suomen alueella olevan Saksalle ja sen vasalleille kuuluvan sotilasomaisuuden sekä näille maille kuuluvat ja Suomen aluevesillä olevat sota- ja muut alukset.
Sotilasomaisuuteen laskettiin myös joukko teollisuuslaitoksia ja muita yrityksiä. Niihin kuuluivat mm. Tikkakoski Oy sekä AEG:n Suomen tytäryhtiö.
Näitä ei suoranaisesti siirretty Neuvostoliitolle, vaan sille siirtyi yritysten osake-enemmistö. Yritysten määräysvalta siirrettiin ensiksi Ulkomaalaisen omaisuuden hoitokunnalle. Hoitokunnan työ eteni "loppuvaiheeseen" vuoden 1947 helmikuun lopulle tultaessa, jolloin neuvostoliittolaiset olivat ottaneet yritykset tosiasialliseen hallintaansa ja hoitokunta luovutti toimintakertomuksensa ulkoministeriölle.
Let My People Go!

Tarina

Ruben (Nicolas Maury) asuu Oulussa, kaukana Pariisista. Postia vihellellen kantavalla ranskalaisella on komea avopuoliso Teemu (Jarkko Niemi) ja asiat aika hyvin, kun perinteistä kiinni pitävä, kaikki kliseet täyttävä juutalainen suku on jäänyt taakse. Eräänä päivänä kirjattua lähetystä toimittaessaan Ruben joutuu pulaan. Vastaanottaja Tiilikainen (Kari Väänänen) kieltäytyy yllättäen paketista ja saa sairauskohtauksen. Rahalähetys jää hysteerisen Rubenin käteen. Kotona herää paniikki mahdollisesta rikoksesta, ja lopulta miespolo pakenee Pariisiin, jossa perhe odottaa (mm. Carmen Maura). (Kalle Kinnunen / HIFF)
Garrison Historic Area

Historia

Tarve pysyvällä varuskunnalle Barbadoksella nousi Britanniassa Yhdysvaltain vapaussodan aikana, kun ranskalaiset lähtivät tukemaan amerikkalaisia. Joukot saapuivat sinne 1780, mutta ne olivat majoittuneena ympäri Bridgetownia. Tilapäiset varuskuntarakennalmat pystytettiin 1783. Sota päättyi samana vuonna, ja tämän jälkeen sotilaiden määrä laski saarella. Mutta Britanniassa oltiin edelleen huolissaan Karibianmerten saarien tulevaisuudesta, ja vuosien 1789 ja 1780 aikana hallitus hankki 26,1 hehtaaria maata, jolle uusi varuskunta-alue rakennettiin.
Vuosien 1808–1814 aikana varuskunnan alue kasvoi 65,56 hehtaariin, ja sinne pystyi sijoittaan 2 700 sotilasta. 1800-luvun aikana varuskunnan kasvu hidastui ja lopulta pysähtyi. Britanniassa päätettiin 1890-luvulla siirtää siirtomaiden joukot. Bridgetownin varuskunnasta viimeiset joukot lähtivät vuosien 1905–1906 aikana. Nykyään alueella sijaitsee Barbadoksen puolustusvoimien päämaja.

Alue

Varuskunta-alueella on noin 100 rakennusta tai rakennelmaa, joista noin puolella on historiallista, arkkitehtonista tai kulttuurihistoriallista arvoa. Alue sijaitsee Carlislenlahden etelärannalla, ja se on pinta-alaltaan noin 60 hehtaaria. Historiallisesti sitä ympäröi muuri, ja noin kaksi kilometriä pitkällä itäisellä sivulla on edelleen alkuperäisen muurin jäänteitä. Läntinen ja eteläinen raja seurasi noin puolitoista kilometriä pitkää rantaviivaa, jossa on nykyään hiekkaranta.
Alueen suurin rakennus on 1791 kivistä rakennettu upseerien kasarmi. Sen takana on kaksi punaiseksi maalattua tiilikasarmi. Nämä kolme rakennusta pohjoisesta, etelästä ja idästä 1700-luvulla rakennettua pientä paraatikenttää, jolla on nykyään useita moderneja varastorakennuksia. Suurempaa nurmista paraatikenttää käytetään nykyään hevosurheiluratana ja se tunnetaan nimellä Garrison Savannah. Se on myös suosittu virkistäytymisalue, jossa barbadoslaiset käyvät hölkkäämässä ja pelailemassa. Vaikka kentällä ei pelatkaan enää krikettiä, siellä käytiin 1860 ensimmäinen siirtomaiden välinen krikettiottelu, jossa kohtasivat Barbados ja Brittiläinen Guiana. Kentän vieressä on arkkitehtonisesti merkittävä päävartio, jonka julkisivua koristaa rakennusta varten suunniteltu kivestä veistetty Yrjö III:n vaakuna.
Pienestä kentästä itään on kolme 1807–1808 rakennettua kasarmirakennusta. Muita rakennuksia ovat muun muassa 1790 rakennettu harjoitussali, alueen koilliskulmassa sijaitseva vankila, jossa on ollut vuodesta 1933 Barbadoksen museo, vuosina 1803–1806 rakennettu sotilassairaala, joka myytiin asuinkerrostaloksi 1928, ja edelleen käytössä oleva sotilashautausmaa.
Sydney Camm

Sir Sidney Camm (1893 – 12. maaliskuuta 1966) oli brittiläinen lentokonesuunnittelija, jonka kuuluisin suunnitelma oli Hawker Hurricane -hävittäjä. 
Sidney Camm kiinnostui lentokoneista teini-ikäisenä liittyen Windsor Model Aeroplane Club -lennokkikerhoon. Kerho rakensi oman liitokoneen 1912. Sidney Camm pääsi töihin Hawker Aircraft Company-lentokonetehtaaseen vuonna 1925 piirtäjänä. Pian hän oli sen pääsuunnittelija (1926?), jossa tehtävässä hän jatkoi kuolemaansa asti. Hawker Hurricanesta tuli Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien ensimmäinen yksitasoinen hävittäjäkone. Se oli taistelun Britanniasta voittaja, kun Supermarine Spitfire taisteli saksalaisia hävittäjiä vastaan ja Hurricane ampui sillä aikaa saksalaiset pommikoneet alas. Sitä seurasi tehokkaammat hävittäjät Typhoon ja Tempest, joiden rooli oli rynnäköinti maamaaleja vastaan. Typhoonia vaivasi pitkään korkeusperäsimen flutteri ja buffeting-ilmiö suurilla nopeuksilla. Molemmat ongelmat ratkaistiin vaikkei suurten nopeuksien ilman kokoonpuristuvuutta ymmärretty tuohon aikaan.
Camm oli työorientoitunut henkilö ja pyrki työssään erinomaisiin tuloksiin ja vaati samaa alaisiltaan. Suunnittelutiimin koko oli vain sata ihmistä ja Cammia pidettiin hyvin vaikena johtajana. 
Toisen maailmansodan jälkeen Camm suunnitteli muun muassa Hawker Hunter -hävittäjän, Hawker P.1127:n, josta tuli pystysuoraan nouseva Hawker Siddeley Harrier -hävittäjä. Hänet aateloitiin 1953. Hän suunnitteli BAC TSR-2-konetta ja myöhemmin Panavia Tornadoa. Hän esisuunnitteli 1960-luvun alussa Mach 4 nopeuteen yltävää lentokonetta.
Zadar

Historia

Zadarin perustivat illyrialaiset. Vuonna 59 eaa. siitä tuli Rooman municipium ja 48 eaa. siirtokunta. 600-luvulla se oli Bysantin Dalmatian provinssin pääkaupunki. 800-luvulla sen valtasivat frankit, jotka luovuttivat sen takaisin Bysantille Aachehin rauhassa. 900- ja 1000-luvuilta alkaen hallitsijat olivat slaaveja. Vuonna 1105 kaupunki siirtyi Unkari–Kroatian Kolomanille (unk. Könyves Kálmán) ja joutui keskelle taisteluja Venetsian kanssa. Vuodesta 1146 kaupunki on ollut arkkipiispanistuimena. Venetsialaiset ritarit valloittivat sen viimein neljännen ristiretken yhteydessä vuonna 1202, mutta paavi Innocentius III julisti pannaan kaikki kristittyjä vastaan hyökänneet. Unkari–Kroatian Ludvig I :n kuoleman jälkeen kaupunki tunnusti herrakseen keisari Sigismundin ja tämän jälkeen Napolin Ladislasin, joka myi kaupungin Venetsialle vuonna 1409.
Turkkilaiset valtasivat lähialueet, mutta Zadar oli yksi maailman parhaiten linnoitetuista kaupungeista. Se oli myös venetsialaisen kaupan tukikohta Adrianmerellä. Venetsian kukistumisen jälkeen, vuonna 1797, Zadar joutui Itävallalle vuoteen 1918 lukuun ottamatta Ranskan valtaa vuosina 1805–1813, ja kuului Italialle vuosina 1920–1946. Liittoutuneet pommittivat kaupunkia toisen maailmansodan aikana 72 kertaa. Sodan jälkeen se liitettiin Jugoslaviaan, jolloin suuri osa italialaisista lähti pakolaisina Italiaan.
Jugoslavian hajoamissodissa kaupungissa järjestettiin serbien vaino, 2. toukokuuta 1991 Dalmatian kristalliyö (Dalmatinska kristalna noć), jossa tuhottiin 350 serbien liikettä. Myöhemmin Jugoslavian kansanarmeija ja serbitaistelijat piirittivät kaupungin, ja sitä tulitettiin tykistöllä. Piiritys kesti vuoden, tammikuuhun 1993, ja hyökkäykset satunnaisesti aina vuoteen 1995.
Zadarin asemakaava on peräisin Rooman ajoilta ja pyöreä Pyhän Donatuksen kirkko 800-luvulta. Pyhän Marian kirkko vuodelta 1091 on yksi Kroatian merkittävimmistä kulttuuriaarteista, Pyhän Rrševan kirkko vihittiin vuonna 1175. Pyhän Stošijan kirkko 1200-luvulta on suurin romaaninen kirkko Dalmastissa. Kaupungissa on myös fransiskaanikirkko ja luostari vuodelta 1282.
Zadar oli, Dubrovnikin ohella, yksi kulttuurin ja kroaatin kielen kehityksen keskuksista. Kaupungissa mainitaan vuonna 1396 olleen yliopisto osana benediktiiniläisluostaria, joka oli toiminnassa vuoteen 1807. Uusi Zadarin yliopisto (Sveučilište u Zadru) perustettiin vuonna 2003.

Maantiede

Zadarinsalmen toisella puolella sijaitsevat Ugljanin ja Pašmanin saaret. Niemeke, jolle Zadarin vanhakaupunki on rakennettu, oli ennen erotettu mantereesta vallihaudalla, joka myöhemmin täyttettiin maalla. Kaupungista koilliseen sijaitseva satama on rauhallinen ja avara.

Talous

Zadarin elinkeinoja ovat turismin ohella elintarvike-, metalli- ja kemianteollisuus sekä pankkitoiminta. Kaupungissa on tuotettu maraschinolikööriä 1500-luvulta alkaen. Nykyään toimintaa jatkavat Maraska- ja Luxardo-yhtiöt.

Kuuluisia zadarilaisia

Kaupungin tunnettuja asukkaita ovat muiden muassa Pyhä Donatus, jalkapalloilija Luka Modric, paavi Johannes IV, kenraali Ante Gotovina ja vuoden 1989 euroviisut voittanut yhtye Riva.
Giuseppe Riina

Giuseppe Salvatore Riina (3. toukokuuta 1977) on italialainen mafioso ja Italian Mafian yhden tunnetuimman ja pahamaineisimman päällikön Salvatore "Toto" Riinan nuorin poika.
Corleonen perheessa isäänsä ja isoveljeänsä jalanjäljissä ollut Giuseppe Riina pidätettiin Italian poliisin suorittamassa massapidätyksessä Sisiliassa Palermossa vuonna 2002. Giuseppea syytettiin muun muassa mafiaan kuulumisesta, rahanpesusta, huumekaupasta, hämäristä kaupoista ja kiristyksestä. Giuseppe Riina tuomittiin alun perin 14 vuoden vankeusrangaistukseen, mutta lukuisat valitukset ja valitusten myötä tulleet syytteiden hylkäykset pienensivät rangaistusta lopulta noin yhdeksään vuoteen. Lopulta Riina selvisi vain kuuden vuoden tuomiolla ja vapautui yllättäen jo vuonna 2008, kun myös viimeinen eli kolmas syyte jouduttiin vetämään pois ja siten Riina oli vapautettava, koska Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6. artiklan määritämä kuuden vuoden enimmäisaika pidätykselle ilman lainvoimaista tuomiota täyttyi, vaikka uusia tutkimuksia olikin vireillä. Näin Giuseppe Riina käytännössä pääsi odottamaan tulevaa tuomiotaan vapaana, koska häntä ei voitu pitää enää pidätettynä. Tuomioistuin määräsi lopulta Riinan kotiseudulleen tarkan kontrollin alaisuuteen odottamaan mahdollista uutta tuomiota.
Myöhemmin pian vuoden 2009 alussa Giuseppe palautettiin jälleen vankilaan syytenimikkeellä mafiaan kuuluminen. Riina vapautui kuitenkin jälleen vuonna 2011, kun aiempi noin yhdeksän vuoden tuomio täyttyi määrällisesti. Mafiassa lopettamisesta vihjaillut Giuseppe ilmoitti samalla haluavansa muuttaa Pohjois-Italiaan Padovaan, muuttaa elämäänsä ja liittyä hyväntekeväisyysjärjestöön, mutta Riina ei ollut alueella haluttu vieras ja niin hän joutui jälleen kotiseudulleen vähintään kahdeksi vuodeksi tarkkailuun.
Giuseppe Riina on joutunut kuitenkin heti uusiin tutkimuksiin, kun mafiatodistaja kertoi Riinan suunnitelleen mafiaa vahvasti vastustaneen Italian entisen oikeusministerin Angelino Alfano murhaa.
Sisilian Cosa Nostran jäseneksi isänsä myötä noussut Giuseppe on Salvatore Riinan neljästä lapsesta toiseksi nuorin. Veli Giovanni Riina on tuomittu Italiassa mafiayhteyksistään ja lukuisista murhista elinkautiseen vankeuteen.
Rainbow (animaatiostudio)

Rainbow S.p.A. (aik. Rainbow S.r.l.) on italialainen ja yksi Euroopan suurimmista animaatiostudioista. Yhtiön perusti vuonna 1995 sarjakuvien piirtäjä, animaattori, käsikirjoittaja ja tuottaja Iginio Straffi. Yhtiö tunnetaan erityisesti Winx-klubi-piirrossarjasta. Muita sen tuottamia sarjoja ovat Hirviöallergiaa, Huntik, PopPixie ja Mia ja minä. Sen tytäryhtiöitä ovat Bardel Entertainment ja Gruppo Iven.

Historia

Käsikirjoittaja, animaattori, piirtäjä ja tuottaja Iginio Straffi perusti yhtiön vuonna 1995 nimellä Rainbow Animation S.r.l. 
Vuonna 1998 yhtiö vaihtoi nimeen Rainbow S.r.l., josta se vaihtoi nimensä nykyiseen vuonna 2006.
Lokakuussa 2015 yhtiö osti kanadalaisen Bardel Entertainment-animaatiostudion.
Paul David Sirba

Paul David Sirba (s. 2. syyskuuta 1960 Minneapolis, Minnesota) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Saint Paul and Minneapolisin arkkihiippakuntaan 31. toukokuuta 1986 ja nimitettiin Duluthin hiippakunnan johtoon 15. lokakuuta 2009. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Clayton Nienstedt, jota avustivat Peter Forsyth Christensen ja Lee Anthony Piché.
YleQ

Toimittajia

Tuomas Enbuske, Marko Gustafsson, Tero Liete, Susanna Korhonen, Kai Ulmanen, Olga K, Norppa, Laura Airaksinen, Eve Mantu, Jake Nyman, Ivan Puopolo (Thank God It's Puopolo), Markus Turunen, Pekka Vitikka ja Jani Juntunen.
Minni Lukander

Minni Lukander (s. 2. toukokuuta 1930 Joensuu) on suomalainen keramiikkataiteilija. Hän valmistui Taideteollisen Oppilaitoksen keramiikkataiteen linjalta vuonna 1961. Lukander on useasti palkittu niin kotimaassa kuin ulkomailla. Hän työskenteli vierailevana taiteilijana Arabian tehtaalla vuosina 1983–1985 ja on yksi Pot Viaporin perustajajäsenistä. Hänen tunnetuimpia töitään ovat keramiikkaveistokset, leilit ja ruukut sekä erilaiset keraamiset pienesineet. Hän on toiminut useita vuosia Helsingin työväenopistossa savitaiteen opettajana.
Lukanderin töitä ovat hankkineet kokoelmiinsa muun muassa Helsingin ja Norrköpingin kaupungit, Taideteollisuusmuseo, Ruotsin kansallismuseo Tukholmassa ja Arabian museo. On työskennellyt vierailevana taiteilijana Arabian tehtaalla vuosina 1983-1985. Hän piti vuonna 1985 tilakeramiikkanäyttelyn ensin Arabian Museo-Galleriassa ja myöhemmin Taideteollisuusmuseossa. Vuoden 1985 jälkeen hänen töitään on ollut esillä Suomen lisäksi esimerkiksi Japanissa, Yhdysvalloissa, Australiassa ja Englannissa. Lukander on osallistunut useisiin näyttelyihin kotimaassa ja ulkomailla, joihin lukeutuvat esimerkiksi Suomi muotoilee II, Suomen taideteollisuusyhdistyksen kiertonäyttely, Kiinan kansantasavalta ja Filippiinit 1980-81 sekä Finland Nature, Design, Architecture -kiertonäyttely, Yhdysvallat 1982. Hän osallistui myös vuonna 1976 kutsuttuna Suomen edustajana Tukholman kaupungin järjestämään neljän pohjoismaisen keraamikon näyttelyyn Fyra Keramiker.

Palkinnot ja apurahat

Lukander sai vuonna 1966 Italian Ulkomaankauppaministeriön palkinnon Faenzassa järjestetyssä kansainvälisessä kilpailussa. Hänen töitään on siellä vieläkin esillä. Lukander voitti 1. palkinnon Helsingin kaupungin vuonna 1968 järjestämässä Suursuon vanhainkodin sisääntuloaulan reliefikilpailussa. Lukander vastaanotti Kansalais- ja työväenopistojen liiton 10-vuotisansiomerkin ansioista opistotyön hyväksi vuonna 1989.
Lukander on saanut apurahoja muun muassa Helsingin kaupungilta, Leo ja Regina Wainsteinin säätiöltä, Alfred Kordelinin säätiöltä ja Paulon säätiöltä. Lisäksi hän on saanut valtion taiteilija-apurahaa vuosina 1972, 1979 ja 1986-88.
Kirov (Kalugan alue)

Historiaa ja nykypäivää

Paikkakunta on saanut alkunsa metallitehtaan yhteyteen vuonna 1745 perustetusta Pesotšnjan asutuksesta. 1800-luvun lopussa siellä valmistettiin myös emali- ja fajanssiastioita. Vuonna 1936 Pesotšnjasta tuli kaupunki ja se nimettiin uudelleen bolševikkijohtaja Sergei Kirovin mukaan. Nykyään kaupungissa tuotetaan mm. kylpyhuonekalusteita ja rakennustarvikkeita.
Sen ohi kulkee Vjazman ja Brjanskin välinen rautatie (Fajansovajan asema).