google/wiki40b huggingface dataset:
Jefferson Davis

Varhainen elämä

Jefferson Davis syntyi 3. kesäkuuta 1808 Fairviewissa, Kentuckyn osavaltiossa. Hän oli Jane- ja Samuel Emory Davisin kymmenes ja viimeinen lapsi. Molemmilla vanhemmilla oli englantilaiset ja walesilaiset juuret.
Jeffersonin isä Samuel taisteli Amerikan vapaussodassa Siirtokuntien armeijassa yhdessä molempien velipuoliensa kanssa. Hän nai Jane Cookin vuonna 1783. Samuel kuoli 4. heinäkuuta 1824, Jeffersonin olleessa 16-vuotias. Jane kuoli 3. lokakuuta 1845.

Opinnot ja sotilasura

Davis muutti ensin Louisianan St. Maryn piirikuntaan ja myöhemmin Mississippin Wilkinsonin piirikuntaan. Hän opiskeli Wilkinsonin akatemialla. Kaksi vuotta myöhemmin Davis aloitti opinnot katolisella Saint Thomas' College -koululla. Davis oli opiskeluaikoinaan koulun ainoa protestanttinen oppilas. Tämän jälkeen hän lähti Jefferson Collegelle, joka sijaitsi Mississippissa. Täältä hän jatkoi Lexingtonin Transylvania Universitylle. Davis meni vuonna 1824 West Pointin sotilasakatemiaan. Hän valmistui luutnantiksi, mutta erosi armeijasta vuonna 1834. Hän lähti 1840-luvulla politiikkaan. Meksikon sodan sytyttyä Davis jätti politiikan ja astui takaisin armeijan palvelukseen. Hän haavoittui pahasti Buena Vistan taistelussa vuonna 1847 ja palasi politiikkaan.

Ennen sisällissotaa

Davis istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Mississippin osavaltiosta vuosina 1845-1846. Seuraavana vuonna hänet valittiin Mississipin senaattoriksi, jossa hän istui vuoteen 1851 asti. Tämän jälkeen hän toimi Yhdysvaltain sotaministerinä Franklin Piercen hallinnossa. Davis palasi senaattiin 1857, jossa hän istui tammikuuhun 1861 asti.

Konfederaation presidenttinä

Davis erosi Yhdysvaltain senaatista 9. helmikuuta 1861. Pian hänet nimitettiin juuri muodostetun Amerikan konfederaation väliaikaiseksi presidentiksi. Saman vuoden marraskuussa hänet äänestettiin presidentiksi ilman vastaehdokasta. Davis nimitettiin Konfederaation presidentiksi Montgomeryssä Alabamassa helmikuussa 1861. Davisin virkapaikka oli Virginian Richmondissa, Konfederaation pääkaupungissa. Hän toimi tehtävissään tappiollisen sisällissodan loppuun ja Konfederaation lakkauttamiseen 5. toukokuuta 1865 saakka.

Pako

Davis pakeni Richmondista lähestyvien Unionin joukkojen tieltä 3. huhtikuuta 1865, mutta hänet saatiin kiinni Georgian Irwinvillessä viiden viikon kuluttua, 10. toukokuuta 1865.

Loppuelämä

Davis istui sodan jälkeen tutkintavankeudessa Virginian Fort Monroe -linnoituksessa. Hänta vastaan nostettiin syyte maanpetoksesta, muttei ikinä joutunut oikeuden eteen. Davis vapautui takuita vastaan toukokuussa 1867 ja sai armahduksen joulupäivänä 1868 presidentti Andrew Johnsonilta.

Kuolema

Davis kuoli Louisianan New Orleansissa 81-vuotiaana 6. joulukuuta 1889. Hänen arkku oli joulukuun 11. päivään asti esillä kaupungin kaupungintalolla. 
Hautajaisista tuli yksi Etelä-Yhdysvaltain suurimmista. Tapahtuman järjestelyistä vastannut työvaliokunta halusi painotti Davisin suhdetta Yhdysvaltoihin. Liittovaltion hallinto sivuutti hänen kuoleman, mutta kirkot eri puolella etelää soittivat kellojaan.
Romain Duris

Romain Duris (s. 28. toukokuuta 1974 Pariisissa) on ranskalainen näyttelijä. Tähän mennessä hänen tunnetuimpia roolejaan ovat olleet ujo Xavier elokuvassa Espanjalainen kimppakämppä (L'Auberge espagnole) vuonna 2002 sekä Arsène Lupin elokuvassa Arsène Lupin vuonna 2004. Jälkimmäistä varten Duris'n oli harjoiteltava viehätysvoiman ja sorminäppäryyden lisäksi muun muassa valssia, ratsastusta ja nyrkkeilyä.
Toivo Hj. Långström

Toivo Hjalmar Långström (12. toukokuuta 1889 Helsinki – 30. syyskuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja ammattiyhdistysaktivisti. Hän oli Suomen sosialistisen työväenpuolueen kansanedustaja (1922–1923) ja puheenjohtaja, kun viranomaiset lakkauttivat puolueen ja pidättivät sen johtajat elokuussa 1923.

Elämäkerta

Långströmin vanhemmat olivat suutari Anders Långström ja Helena Kristiina Hiltunen. Hän kävi kansakoulun ja suoritti 1910 taideteollisuuskeskuskoulun. Långström oli sorvaajan oppilaana Helsingissä 1904–1906, merimiehenä 1906 sekä metallisorvaajana 1906–1918. Suomen sisällissodan aikana Långström toimi Kansanvaltuuskunnan työasiainosaston virkamiehenä, ja sodan loppuvaiheissa hän siirtyi Venäjälle, jossa hän toimi laivaston liikkuvan konepajan teknillisenä johtajana 1918–1920.
Palattuaan Suomeen Långström työskenteli metallisorvaajana Helsingissä 1920–1922. Hän oli vankilassa poliittisista syistä 1923–1926 ja toimi vapauduttuaan Työväenjärjestöjen Tiedonantajan toimittajana 1926–1927 sekä Rakennustyöväen liiton sihteerinä 1927–1929. Långström oli uudelleen vangittuna poliittisista syistä 1930–1934. Långström oli SKP:n Suomen byroon jäsen joulukuusta 1928 tammikuuhun 1930, jolloin hänet vangittiin. Långström tuki voimakkaasti SKP:n politiikkaa, jossa niin ”sosiaalifasistit” kuin ”hoipertelijatkin” tuomittiin jyrkästi. Syksyllä 1929 Långström nousi Suomen Ammattijärjestön toimeenpanevaan valiokuntaan, kun SKP otti järjestön haltuunsa hoipertelijoilta.
Päästyään vapaaksi hän oli itsenäinen yrittäjä 1934–1940. Långström oli Metallityöväen liiton sihteeri 1940–1941 ennen kuin joutui taas vankeuteen jatkosodan ajaksi. Sodan jälkeen Långström oli kansanhuoltoministeriön osastosihteerinä 1946–1948 ja Kulutusosuuskuntien keskusliiton teknillisenä johtajana 1948–1959.
Långström oli kansanedustajana 1922–1923 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli Suomen sosialistisen työväenpuolueen eduskuntaryhmän puheenjohtaja ja oli myös puolueen puheenjohtaja 1923. Långström toimi myös Helsingin kaupunginvaltuutettuna. Hän oli Metallityöväen liiton varapuheenjohtaja ja kuului Suomen kansan demokraattisen liiton liittotoimikuntaan, Suomen rauhanpuolustajien keskustoimikuntaan ja Osuusliike Elannon johtokuntaan.
Toivo Långström oli naimisissa vuodesta 1944 Tilda Ahlforsin kanssa.
Pyhä Celestinus V

Pyhä Celestinus V alias Pyhä Peter Celestine (1215 Isernia, Abruzzo, Italia – 1296) oli paavina 5. heinäkuuta 1294 – 13. joulukuuta 1294. Hän oli syntymänimeltään Pietro Angelerio, köyhän mutta uskonnollisen talonpoikaisperheen yhdestoista lapsi. Isänsä kuoltua Pietro alkoi työskennellä pelloilla, mutta lähti opin tielle. Hänestä tuli benediktiinimunkki 17-vuotiaana. Benediktiinimunkkien lahko selestiiniläiset on saanut nimensä hänen mukaansa.
Celestinus suostui vastentahtoisesti paaviksi edeltäjänsä kuoltua, koska kardinaalit eivät pääseet sopuun uudesta paavista. Viiden kuukauden päästä hän luopui paaviudesta.
Hänet kanonisoitiin pyhimykseksi (Pyhä Peter Celestine) vuonna 1313 ja hänen merkkipäiväänsä vietetään 19. toukokuuta.
Sekajäte

Sekajäte tai kuivajäte on jätettä, jossa on sekaisin eri jätelajikkeita. Jätehuollon piirissä sekäjätteeksi voidaan määritellä se osa kerättävästä jätteestä, jota ei voida tai haluta erilliskerätä omana lajikkeenaan kierrätyskäyttöön kuten esimerkiksi jätepaperi tai biojäte. Tyypillisesti sekajäte päätyy jätevoimalaitokseen poltettavaksi tai kaatopaikalle. 
Sekajätteeseen pannaan edelleen myös runsaasti lajikkeita, jotka voisi kierrättää. Esimerkiksi Suomessa vuonna 2017 tutkimusten mukaan noin kolmannes sekajätteestä on biojätettä. Lain mukaan orgaanista jätettä ei saa enää viedä kaatopaikalle. Puhtaasti teknisesti tarkasteltuna lopullista sekajätettä ei kotitalouksissa pitäisi syntyä juuri lainkaan. Noin puolet sekäjätteestä voitaisiin kierrättää materiaalina ja puolet polttaa jätevoimalaitoksissa.

Sekajätteen synty ja määrä

Jäte, jota ei pystytä lajittelemaan tai joka jää lajittelematta ja viedään sekajäteastioihin, on sekajätettä. Suomessa tämä jäte viedään pääosin kaatopaikoille. Yleinen käsittely Suomen ulkopuolella on polttaminen. Vuonna 2005 tilastokeskuksen mukaan yhdyskuntajätettä syntyi noin 2,5 miljoonaa tonnia ja siitä vietiin kaatopaikoille noin 60 %. Suurin osa tästä kaatopaikoille tulevasta jätteestä on sekajätettä. Noin 70 % kaatopaikalle vietävästä jätteestä on biohajoavaa materiaalia.

Kierrätys ja käsittely

Kotitalouksissa lähinnä elintarvikepakkauksiin käytetyistä paperi- ja muovipakkauksista syntyvä jäte on hyvin vaikeaa lajitella muovimateriaalien määrän ja komposiittisten (kuten metallipinnoitettu muovi) rakenteiden vuoksi. Jos tätä jätelajiketta ei erotella poltettavaksi, niin se päätyy sekajätteenä kaatopaikoille. Muovilla on hyvä polttoarvo ja polttoon lajitellulla jätteellä voidaan korvata hiiltä ja öljyä. Sekajätteen joukossa kaatopaikalle joutuva biohajoava jäte on haitallisinta ympäristölle.
Sekajätteen määrää voidaan vähentää tiukemmalla syntypaikkalajittelulla. Yhdyskuntajätteestä kierrätetään EU:n alueella 13 %. Sekajätettä ei Suomessa lajitella keräyksen jälkeen, koska se katsotaan terveydelle vaaralliseksi työksi. Muualla, EU:n alueellakin, tällaista lajittelua tehdään. Terveysvaarojen vuoksi siinä on katsottu olevan markkinarako robotisoidulle lajittelulle.
Sekajätettä voidaan hyödyntää jätteenpolttolaitoksista saatuna lämpöenergiana. Suomen ympäristökeskuksen mukaan suurin hyöty sekajätteestä saadaan polttamalla. Suomen Luonnonsuojeluliitto vastustaa jätteenpolttoa ja tarjoaa tilalle jätteensynnyn ehkäisemistä. Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskuksen raportin mukaan pakkauksista aiheutuva ympäristökuormitus on pienempää kuin elintarvikkeiden hävikistä aiheutuisi.
Vuoden luontokirja

Vuoden luontokirja on WWF Suomen (Maailman luonnonsäätiö) vuosittain valitsema teos, joka sopii suurelle yleisölle, edistää luonnonsuojelun viestiä ja on korkealaatuinen.
Ecublens (Fribourg)

Historiaa

Nykyinen Ecublens syntyi vuonna 1969, kun kolme pikkukuntaa Ecublens, Eschiens ja Villangeaux yhdistyivät uudeksi Ecublensin kunnaksi.

Maantiede

Ecublens sijaitsee Broyejoen laaksossa, joen länsipuolella, parikymmentä kilometriä Lausannesta koilliseen ja saman verran Bullestä länteen.

Liikenne

SBB:n rautatie Payernesta Palézieux’hön kulkee kunnan kautta.
Nuori pari

Nuori pari (Domicile conjugal) on François Truffaut’n ohjaama ranskalainen komediaa ja draamaa yhdistävä elokuva vuodelta 1970. Truffaut teki myös elokuvan käsikirjoituksen yhdessä Bernard Revonin ja Claude de Givrayn kanssa.
Nuori pari on Truffaut’n neljäs elokuva, jonka päähahmona on Jean-Pierre Léaud’n esittämä nuori mies Antoine Doinel. Tässä elokuvassa hän menee naimisiin Christinen (Claude Jade) kanssa, joka alkaa odottaa lasta. Tasainen kotielämän vastapainoksi Antoine ryhtyy suhteeseen japanilaisen nuoren naisen (Hiroko Berghauer) kanssa.

Juoni

Antoine Doinel on nyt naimisissa Christinen kanssa, ja he asuvat yhdessä pienessä kerrostaloasunnossa. He tapaavat usein Christinen vanhempia ja keskustelevat naapuruston persoonallisten tyyppien kanssa. He ovat päällisin puolin onnellisia, kunnes Antoine tutustuu työssään japanilaiseen tyttöön ja alkaa tapailla tätä salaa.

Tuotanto

Elokuvan pääkuvaajana toimi Néstor Almendros ja musiikin teki Antoine Duhamel.

Vastaanotto ja arvostus

The New York Timesin kriitikot valitsivat Nuoren parin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Listalle pääsivät kaikki muutkin Truffaut’n Doinel-elokuvat, lukuun ottamatta usean ohjaajan episodielokuvaan Rakkautta 20-vuotiaana tehtyä tarinaa ”Antoine ja Colette”.
Jack Johnson (muusikko)

Elämäkerta

Jack Johnson vietti nuoruutensa O‘ahun saarella Havaijilla. Hänen isänsä Jeff Johnson oli aktiivinen surffaaja, ja Jack Johnson sai ensimmäisen surffilautansa jo 5-vuotiaana.  Hänen asuessaan aivan meren rannalla, surffauksesta tuli jokapäiväistä hänelle. 14-vuotiaana Johnson alkoi opetella kitaransoittoa.
17-vuotiaana Johnson oli jo lupaava ammattilaissurffaaja, kunnes loukkaantui pahoin surffatessaan. Toipilasaikanaan hän keskittyi kitaransoittoon ja alkoi löytää omaa tyyliään ja tekemään omia kappaleitaan.
Johnson opiskeli elokuva-alaa Kalifornian yliopistossa Santa Barbarassa. Opiskeluaikanaan hän soitti rytmikitaraa Soil-nimisessä yhtyeessä, muttei ajatellut vakavissaan ruveta muusikoksi. Valmistuttuaan Johnson matkaili vaimonsa kanssa ympäri Eurooppaa käytetyllä pakettiautolla. Rahojen ollessa vähissä Johnson kuuli kaveriltaan, että tämä oli saanut rahoituksen surffauselokuvan tekemiseen ja kysyi Johnsonia avukseen.
Seuraavat vuodet Johnson vietti vaimonsa kanssa ympäri Tyynenmeren rantoja kuvaten elokuvaa. Hän sävelsi kappaleita harrastuksenaan ja päätti käyttää niitä myös elokuvassaan. Elokuva Thicker Than Water julkaistiin vasta vuonna 2000 Johnsonin musiikkiuran jo alettua. Hänen Andamaaneille tekemästä matkastaan kertova kappale Holes to Heaven on elokuvan soundtrackillä.

Musiikki

Vuonna 2000 Johnson äänitti albumin Brushfire Fairytales. Albumi julkaistiin helmikuussa 2001, ja ahkeran keikkailun ansiosta se kasvatti suosiotaan seuraavan kahden vuoden aikana. Vuonna 2003 Johnson julkaisi albumin On and On. Hänen seuraava albuminsa In Between Dreams äänitettiin Johnsonin omassa Mango Tree -studiossa Havaijilla, ja se julkaistiin maaliskuussa 2005 hänen oman Brushfire Records -levymerkkinsä alla.
In Between Dreams oli pitkään U.S. Billboard 200 -listan kärkipaikoilla, parhaimmillaan toisena. Albumi on myynyt hyvin myös Isossa-Britanniassa. Sen johdosta Johnson voitti vuonna 2006 Brit Award -palkinnon "International Breakthrough Act" -kategoriassa.
Helmikuussa 2006 julkaistu Utelias Vili -elokuvan soundtrack-albumi Sing-A-Longs and Lullabies for the film Curious George nousi U.S. Billboard 200 -listan kärkisijalle, mikä on soundtrack-albumeille harvinaista. Albumi on ollut Suomen virallisella albumilistalla parhaimmillaan sijalla 25. 
Albumi Sleep Through the Static julkaistiin helmikuussa 2008 ja nousi heti listojen kärkeen muun muassa Yhdysvalloissa, Isossa-Britanniassa ja Australiassa. Yhdysvalloissa sitä ladattiin digitaalisessa muodossa ensimmäisen viikon aikana 139 000 kertaa, joka on viikkokohtainen myyntiennätys. 
Vuonna 2007 Johnson esiintyi vain satunnaisesti. Albumin Sleep Through the Static julkaisun myötä hän ilmoitti lähtevänsä maailmankiertueelle keväällä 2008. Johnson on perinteisesti sallinut kuuntelijoiden äänittää hänen konserttejaan ja levittää äänityksiä.
Jaume Miravitlles

Jaume Miravitlles i Navarra (Jaime Miravilles) (1906 Figueres – 1988 Barcelona) oli katalaaninkielinen katalonialainen poliitikko ja kirjailija.
Miravitlles lähti Espanjasta 1939 maanpakoon Pariisiin, jossa hän oli asunut jo 1925–1930. Siellä hän tutustui André Malraux'hon. Hän toimitti Ranskasta käsin lehteä El Poble Català. Hän matkusteli Pohjois-Afrikassa ja Meksikossa ja asettui 1962 Yhdysvaltoihin New Yorkiin, jossa hän kirjoitti useisiin julkaisuihin.
Tom Brier

Tom Brier (s. lokakuu 1971) on yhdysvaltalainen ragtime-pianisti ja säveltäjä.

Lapsuus ja nuoruus

Tom Brier syntyi lokakuussa 1971 Oakleyssä, Kaliforniassa – Great Central Valleyn maanviljelijäyhteisössä, joka sijaitsee Sacramentosta etelään. Kun Brier oli nelivuotias, hänen vanhempansa ostivat hänelle mekaanisen pianon. Pian nuori Tom harjoitteli itse soittamaan pianorullilta kuuntelemiaan kappaleita. Viisivuotiaana Brier aloitti soittotunnit paikallisen opettajan opastuksella.
Lukion jälkeen Brier opiskeli Kalifornian osavaltionyliopistossa Turlockissa pääaineenaan tietotekniikka, ja valmistui kandidaatiksi vuonna 1993. Sen jälkeen hän on toiminut Sacramentossa piirikunnan palveluksessa ohjelmoijana ja suunnittelijana. Työnsä ohessa hän on säveltänyt pianomusiikkia ja esiintynyt monissa musiikkitapahtumissa.

Musiikillinen ura

Vuonna 1985 Brier herätti Sacramenton ragtimeyhdistyksen puheenjohtajan Larry Applegaten kiinnostuksen. Brier kutsuttiin yhdistyksen tapaamisiin ja hän pääsi esiintymään niissä. Brierin aggressiivisiksi kuvatut tulkinnat ragtimemusiikin klassikoista herättivät yleistä huomiota. Erityisesti hän sai tunnustusta varhaisen ragtime-musiikin eri tyylilajien syvällisestä tuntemuksesta.
Brier on esiintynyt pääasiassa Yhdysvaltain länsirannikon ragtimemusiikille omistetuissa musiikkitapahtumissa. Hän esiintyi esimerkiksi ensimmäistä kertaa West Coast Ragtime Festivalilla vuonna 1989. Hän on konsertoinut muun muassa Sedaliassa, Columbiassa Missourin osavaltiossa, Phoenixissa Arizonassa sekä Indianapolisissa.
Ensimmäisen ragtime-sävellyksensä Pine Cone Rag Brier sävelsi 11-vuotiaana vuonna 1982. Vuoteen 2006 mennessä hän sävelsi yli 150 sävellystä.  Sittemmin tuotanto on ylittänyt jo 200 sävellyksen rajan. Niistä noin 100 on ragtime-kappaleita. Brierin tuotanto kattaa monipuolisesti erilaiset ragtime-musiikin alalajit ja niihin läheisesti liittyvät musiikkityylit (mm. klassinen ragtime, stride piano, fox trot ja novelty piano). Hän on myös tehnyt yhteistyötä monien ragtime-säveltäjien (mm. Eric Marchese, Neil Blaze, Gil Lieberknecht ja Kathi Backus) kanssa.

Nykytilanne

Nykyisin Brier tunnetaan monien YouTube-käyttäjien lataamista videoista, joilla hän tulkitsee ensisilmäyksellä muun muassa videopelimusiikkia.
Omaisten ilmoittamien tietojen mukaan Brier joutui 6. elokuuta 2016 auto-onnettomuuteen, jossa takaapäin tullut rekka murskasi hänen autonsa työntäen hänet edessä olevaa autoa vasten. Brieriä pidettiin koomassa jonkin aikaa, mutta Brierin omaiset ilmoittivat myöhemmin, että hän reagoi kuulemaansa musiikkiin ja kutitukseen.
Veriseerumi

Verihera eli veriseerumi tai yksinkertaisemmin seerumi on veren se osa, josta puuttuvat verisolut ja veren hyytymistekijät, kuten fibrinogeeni. Verihera saadaan erotettua verestä antamalla veren hyytyä, jonka jälkeen näyte lingotaan. Diagnostiset kokeet tehdään usein joko veriherasta tai verinesteestä.
Veriheraa käytetään joskus estämään sairauden syntyä tai hoitona joidenkin sairauksien yhteydessä, koska verihera sisältää vasta-aineita.
Nuoret Vihaiset Miehet

Nuoret Vihaiset Miehet on vuonna 1989 perustettu porilainen rock-yhtye. Nuoret Vihaiset Miehet julkaisi ensimmäisen levynsä: "Ananasta ja rauhaa" omakustanteena, toisen, minicd:nsä: ”Prrrkele!?!” yhtye levytti (jo edesmenneelle) porilaiselle Betelgeuze-recordsille, seuraavan pitkäsoittonsa ”Maailmanloppua odotellessa” bändi julkaisi jälleen omakustanteena. Maanantai klo 4.45-minicd:n julkaisusta vastasi taasen helsinkiläinen Saturnus Records. Vuosina 2003-2012 yhtye julkaisi levyjään porilaisen musiikkiyhdistyksen, Karhurock ry:n kautta. Vuodesta 2013 saakka yhtyeen levyt on julkaissut Ulvilalainen Valerian Music joka julkaisi vuonna 2015 yhtyeen koko tuotannon uudelleenmasteroituina versioina digitaalisessa muodossa. 
Yhtyeen merkittävin kokoonpanomuutos oli alkuperäisen laulusolistin Make Vettenrannan lähtö yhtyeestä vuonna 2004. Yhtye palasi kuitenkin vuonna 2012 lähes alkuperäiseen, vuoden 1989 kokoonpanoonsa  ja nykyinen kokoonpano koostuukin rumpalia lukuun ottamatta yhtyeen alkuperäisjäsenistä.
Nuoret Vihaiset Miehet on tehnyt jääkiekkojoukkue Porin Ässien kannatuslaulun Patasydän. Levytetyssä versiossa on mukana Yö-yhtyeen laulusolisti Olli Lindholm.
Suomen jääkiekkomaajoukkueelle yhtye teki virallisen kannatuslaulun "Sydän on sinivalkoinen" vuonna 2009, laulun on levyttänyt myös Pate Mustajärvi vuonna 2011.
Yhtye sai oman nimikko-oluen elokuussa 2013 kun Pyynikin käsityöläispanimo julkaisi Nuoret Vihaiset Miehet - Patasydän Dark ale -oluen.
Sindi

Väestö

Vuonna 2011 Sindin kaupungissa oli 4 076 asukasta, joista 3 306 (81,1 %) oli virolaisia, 606 (14,9 %) venäläisiä ja 165 (4,0 %) muita kansallisuuksia.
Nemoa etsimässä

Juoni

Elokuva kertoo puolisonsa menettäneestä vuokkokalasta, Marlinista, joka elää suurella koralliriutalla, Australiassa. Menetettyään vaimonsa Coralin ja lähes kaikki jälkeläisensä barrakudan hyökkäyksessä, hän tekee parhaansa kasvattaakseen ainutta poikaansa, Nemoa. Marlinilla on kuitenkin taipumus olla ylihuolehtivainen, sillä Nemon toinen evä on pienempi kuin toinen ja hän pelkää menettävänsä ainoan poikansa vaarallisessa meressä.
Nemo haluaa näyttää kavereilleen ja isälleen, ettei hän kaipaa suojelua ja ui avomerelle kohti kalastusvenettä. Marlinin pahin pelko kuitenkin toteutuu ja Nemo pyydystetään, päätyen lopulta hammaslääkärin akvaarioon. Marlin ja hänen uusi ystävänsä, huonomuistinen Dori, lähtevät pelastamaan kalanpoikaa meren toiselta puolelta kohdaten matkalla vaaran jos toisenkin. Sillä aikaa Nemo pyrkii vapautumaan ja palaamaan akvaariosta mereen muiden vangittujen kalojen kanssa.
Bruno Böök

Elämä ja ura

Bruno Böökin isä oli Padasjoen kruununnimismies ja Alhon kartanon omistaja Thure Wilhelm Böök (1815–1871). Hänen äitinsä oli Uudessakaarlepyyssä syntynyt opettaja Carolina Forssell (1825–1898). Böök syntyi seitsenlapsisen sisarussarjan esikoiseksi; vuosina 1853–1864 hän sai neljä veljeä ja kaksi siskoa. Eräs heistä oli kirjailija Albert Theodor Böök (1858–1943).
Böök opiskeli Helsingin Normaalikoulussa ja liittyi vastaperustettuun Suomalaiseen Teatteriin vuonna 1873. Miellyttävän näköiseksi ja vartaloltaan miehekkääksi luonnehdittu Böök aloitti uransa koomisissa tehtävissä ja eteni vähitellen kohti ensirakastajan rooleja, joihin hänen äänensä ei tosin ollut aina riittävän heleäsointinen. Hän näytteli useissa klassikkokappaleissa ja suomalaisissa uutuuksissa, kuten Minna Canthin maalaisdraamassa Roinilan talossa. Erityisen hyvin aikalaisyleisön mieleen jäi Böökin tulkinta Bothwellista näytelmässä Maria Stuart. Böök näytteli myös Wienissä ja teki vaikutuksen sikäläiseen yleisöön runollisella taiteellaan. Yhdessä Ida Aalbergin kanssa Böök muodosti suositun näyttelijäparin, monet uskoivat heidän olevan pariskunnan myös yksityiselämässään.
Valkomerikotka

Tuntomerkit

Valkomerikotkalla on valkoinen pää ja alapuoli ja tummanharmaa selkä ja siivet. Siipien takareuna on alhaalta musta. Nokka on harmaa, ja sen kärki on tummempi. Silmät ovat tummanruskeat. Sukupuolet ovat samannäköiset, mutta naaraat ovat koirasta suurempia. Naaraat painavat 2,8–4,2 kg ja koiraat 2,5–3,7 kg. Valkomerikotkan siipien kärkiväli on 1,8–2 metriä.

Levinneisyys

Valkomerikotkaa tavataan Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa sekä Australiassa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.

Ravinto

Valkomerikotka käyttää ravinnokseen pääasiassa vesieläimiä, kuten kaloja, kilpikonnia ja merikäärmeitä, mutta se saalistaa myös nisäkkäitä ja lintuja. Se hyödyntää myös haaskoja.
Nokka-ankeriaat

Lajit ja anatomia

Nokka-ankeriaiden heimoon kuuluu 3 sukua ja noin 9 lajia. Lajeja ovat muun muassa avosettiankerias (Avocettina infans) ja nokka-ankerias (Nemichthys scolopaceus). Suurimmillaan nokka-ankeriaslajit kasvavat noin 100–120 cm pitkiksi. Niiden ruumis on hyvin pitkulainen ja ohut. Selkä- ja peräevät ovat hyvin pitkät ja yhtyneet pyrstöevän kanssa. Peräaukko sijaitsee lähellä päätä rintaevien kohdalla. Nokka-ankeriaiden tunnusomainen piirre on nuorten koiraiden ja naaraiden pitkät leuat, joista yläleuka kaartuu ylöspäin. Pitkissä leuoissa on pieniä hampaita. Sukukypsiltä koirailta nokka ja hampaat surkastuvat, mikä viittaa siihen, että ne kuolevat pian kutemisen jälkeen. Leukojen surkastumisen vuoksi aikuisten koiraiden on aikaisemmin luultu olevan jopa eri heimoon kuuluvia kuin naaraiden ja nuorten koiraiden. Heimon kalojen silmät ovat kookkaat ja hyvin kehittyneet. Nokka-ankeriaat ovat suomuttomia ja väriltään tummia ja eräät lajit ovat vatsastaan vaaleampia.

Levinneisyys ja elintavat

Nokka-ankeriaslajeja tavataan Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta pääasiassa trooppisilta ja subtrooppisilta vesiltä. Ne elävät tyypillisesti muutaman sadan metrin syvyydestä aina yli kahdentuhannen metrin syvyyteen. Nokka-ankeriaiden ravintoa ovat katkaravut.
Malvakasvit

Kuvaus

Malvakasvit ovat vaihtelevan kokoisia puu- tai ruohovartisia kasveja. Useat kasvien osat ovat yleensä monentyyppisten karvojen peittämiä.
Lehdet voivat olla asettuneet kierteisesti tai vastakkaisesti. Lehtilapa voi olla yksinkertainen tai sormilehdykkäinen. Lehdet ovat yleensä kuorasuonisia ja voivat olla ehyt- tai hammaslaitaisia.
Kukinnot ovat tavallisesti yksinkertaisesti tai kerrannaisesti viuhkomaisia. Kukan kehä on vierilaitainen, eli verholehdet ja terälehdet kasvavat toisissaan kiinni kasvamatta limittäin. Kukat ovat yleisimmin viisilukuisia ja kaksineuvoisia. Heteitä on viisi tai useampia. Ne ovat usein tyvestään yhteenkasvaneita. Hedelmä on yleensä rakenteeltaan kota.