google/wiki40b huggingface dataset:
Kerava Shakers

Kerava Shakers oli keravalainen urheiluseura, joka pelasi ainakin jääkiekkoa naisten Suomen mestaruustasolla. Seura oli hyvin menestynyt naisten SM-Liigassa, jossa se saavutti 3 peräkkäistä mestaruutta (1994-1996). 1990-luvulla painottuikin seuran rutiini ja kokemus. Kerava Shakers oli toiminnassa vuosina 1979–1995. Myöhemmin seura tuli osaksi HCK:ta eli HC Keski-Uusimaata. Alueen naiskiekkoilun huippua liigatasolla on sittemmin edustanut KJT Hockey.
Kerava Shakersin edeltäjiä olivat Keravan Pallokerho ja Keravan Kiekko.
Adler Salvius

Adler-Salvius oli Ruotsin ritarihuoneeseen kuulunut aatelissuku numero 170. Johan Adler-Salvius (1590-1652) aateloitiin 1624 sekä korotettiin 1651 vapaaherraksi. Vuonna 1620 hän nai Lorentz Hartmanin upporikkaan lesken ja kasvatti sen jälkeen lapsipuolensa sekä esitteli heidät hovissa.  Johan Adler-Salvius oli Ruotsin neuvottelijana Westfalenin rauhassa 1648.
Brittany Murphy

Varhainen elämä

Brittany Anne Bertolotti syntyi Atlantassa, Georgian osavaltiossa 1977. Hänen vanhempansa Sharon Kathleen Murphy ja Angelo Joseph Bertolotti erosivat tytön ollessa kaksivuotias. Brittanyn kasvatti hänen äitinsä Edisonissa, New Jerseyssä. Hän harrasti laulua ja tanssia neljävuotiaasta asti ja muutti äitinsä kanssa Kaliforniaan 13-vuotiaana aloittaakseen näyttelijänuransa. Lapsena Murphy kävi tanssi- ja draamatunneilla Verne Fowler School of Dance and Theatre Artsissa.
Murphy kasvatettiin baptistiksi, mutta myöhemmin piti itseään kirkkokuntiin kuulumattomana kristittynä. Hänellä oli äitinsä kautta irlantilaisia ja isänsä puolelta italialaisia sukujuuria.

Ura

Murphy teki teatteridebyyttinsä Broadwaylla vuonna 1997 Arthur Millerin näytelmässä Näköala sillalta, jossa hän näytteli Catherinea. 13-vuotiaana hän sai ensimmäisen roolinsa televisiosta tilannekomediassa Drexell's Class, jota tehtiin vuosina 1991–1992. Murphyn rooli sarjassa oli Brenda Drexell, ja hän oli mukana kaikissa 18 jaksossa. Sen jälkeen hän esiintyi useissa muissa 1990-luvun televisiosarjoissa, kuten Frasier, Viiden juttu ja Isojen poikien leikit.
Murphyn läpimurtorooli oli vuoden 1995 teinikomediassa Clueless, joka on sittemmin saanut kulttielokuvan maineen. Tätä seurasivat roolit mm. elokuvissa Freeway – rankka pakomatka ja Vuosi nuoruudestani. Murphy myös lainasi äänensä animaatiosarjan Kukkulan kuningas Luanne Platterille vuosina 1997–2009.
2000-luvulla Murphy näytteli mm. elokuvassa Älä sano sanaakaan, televisioelokuvassa Pahuuden todistaja sekä Eminemin tähdittämässä elokuvassa 8 Mile, jossa hän sai kehuja roolisuorituksestaan. Draamakomediassa Uptown Girls Murphy näytteli poispilattua ja elämänhallintansa menettänyttä naista, joka pestautuu lapsenhoitajaksi. Lisäksi hän esiintyi romanttisissa komediaelokuvissa Just Married ja Mieheni ex-naiset.
Ennen kuolemaansa Murphy oli alkanut näytellä pienemmän budjetin tuotannoissa. Hänen viimeiseksi roolityökseen jäi indie-elokuva Something Wicked, joka julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen vuonna 2014.  
Brittany Murphy toimi ajoittain myös laulajana, ja hän lauloi mm. kaksi cover-kappaletta menestysanimaatioon Happy Feet (2006), jossa hän ääninäytteli Gloria-pingviiniä.

Yksityiselämä

Murphy oli kihloissa Jeff Kwatinetzin (2004) ja Joe Macalusonin (2005–2006) kanssa. Kumpikin kihlaus kuitenkin purkautui. Hän seurusteli myös näyttelijä Ashton Kutcherin kanssa parin tavattua Just Married -elokuvan kuvauksissa. Vuonna 2007 Murphy avioitui käsikirjoittaja Simon Monjackin kanssa yksityisesti järjestetyssä juutalaisessa seremoniassa.
Murphy kuoli äkillisesti 20. joulukuuta 2009 kotonaan Los Angelesissa Kaliforniassa vain 32-vuotiaana. Kuolinsyytutkimuksen mukaan ensisijainen kuolinsyy oli keuhkokuume, toissijaisia syitä raudanpuuteanemia ja erilaisten lääkeaineiden käyttö. Niellyt aineet olivat kaikki reseptilääkkeitä.
Vasili Solovjov-Sedoi

Vasili Pavlovitš Solovjov-Sedoi (ven. Василий Павлович Соловьёв-Седой, 25. huhtikuuta (J: 12. huhtikuuta) 1907 Pietari, Venäjä − 2. joulukuuta 1979 Leningrad, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen säveltäjä, joka on tunnettu erityisesti sävellyksestään Unohtumaton ilta, suoraan suomennettuna Moskovan iltoja (Podmoskovnyje vetšera). Solovjov-Sedoin sävellys ”Leningrad” (Vetšernaja pesnja) kuullaan Topi Sorsakosken ja Agentsin levyllä Half and Half.
Solovjov-Sedoi valmistui Leningradin konservatoriosta vuonna 1936. Hän sävelsi baletteja, operetteja sekä elokuva- ja kamarimusiikkia. Hän toimi Leningradin säveltäjäyhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1948–1964.
Tukholman ohjelma

Tukholman ohjelma määrittelee suunnan Euroopan Unionin toiminnalle poliisi-, raja- ja tulliyhteistyössä, oikeusasioissa sekä turvapaikka-, maahanmuutto- ja viisumipolitiikassa. Se on määräaikainen ja kestää viisi vuotta.

Synty

Euroopan unionin komissio, jolla unionissa on esitysoikeus, esitti Tukholmassa 16.-17. heinäkuuta 2009 kokoontuneelle EU-maiden oikeus- ja sisäministereille ehdotuksen, josta ministerit keskustelivat, tosin vielä epävirallisesti.
Ohjelma on jatkoa kahdella Suomessa ja Alankomaissa neuvotelluille ohjelmilla eli Tampereen ohjelmalle vuosina 1999-2004 ja Haagin ohjelmalle vuosina 2004-2009.
Perustana tälle ohjelmalla on ns. Maastrichtin sopimus, jossa oikeus- ja sisäasioista tuli Euroopan Unionin rakenteen kolmas pilari. Tämä sopimus tuli voimaan vuonna 1993, eli ennen Suomen liittymistä Unionin jäsenyyteen.

Sisältö

Tukholman ohjelma koostuu seitsemästä luvusta: johdanto, kansalaisen oikeudet, oikeusasiat, kansalaisten suojelu, raja-asiat, maahanmuutto- ja turvapaikka-asiat sekä oikeus- ja sisäasioiden ulkosuhteet.
Poliisitoiminnan osalta ohjelmassa korostetaan entistä tehokkaamman tietojenvaihdon merkitystä ja operatiivisen yhteistyön merkitystä.
Yhdeksi Tukholman ohjelman ydintavoitteista on mainittu solidaarisen ”kansalaisten Euroopan” rakentaminen. Sopimuksen sanotaan tarjoavan eurooppalaisille lisäarvoa erityisesti torjumalla tehokkaammin rajatylittävää rikollisuutta ja punnitsemalla turvallisuutta perusoikeuksien suojaa vasten.
Tavoitteena on ollu myös aikaansaada toimiva maahanmuuton hallinta niin vastaanottaja- ja lähtömaiden, kuin yksittäisten maahanmuuttajien näkökulmasta. Lisäksi yhteiseurooppalainen, solidaarisuudelle perustuva turvapaikkajärjestelmä pysyy EU:n tähtäimessä.
Nostaja

Nostaja oli 6. syyskuuta 1972 Pietarsaaren edustalla Nygrundetin kivikkomatalikon luona upponut Tie- ja vesirakennuslaitoksen omistama ketjukauharuoppaaja. Onnettomuudessa menehtyi 16 miehistön jäsentä. 
Nostaja oli rakennettu Pietarissa vuonna 1912. Sen pituus oli yli 50 metriä ja leveys lähes 11 metriä, pääkoneen teho 300 hv ja ruoppaussyvyys 10,2 metriä. Alus jäi vuonna 1918 venäläisiltä Sortavalan satamaan, jossa oli runsaasti muutakin ruoppauskalustoa. Suomi otti käyttöönsä niistä ruoppaaja Vasili Saloffin ja kuljetusalus Muurmanin, kun taas muut luovutettiin takaisin Venäjälle. Vuonna 1921 Vasili Saloffin nimi muutettiin Nostajaksi ja kuljetettiin vuonna 1924 Laatokalta Helsinkiin, jossa siihen tehtiin muutostöitä.
Onnettomuusalus oli vuonna 1972 ruoppaamassa Pietarsaaren satamaväylää Nygrundetin luona. Ruoppaaja ei kestänyt enimmillään 17 metriin sekunnissa noussutta tuulta, vaan sai yöllä vuodon ja kaatui nopeasti. Neljä henkilöä ehti pelastua uimalla ruoppaajan perään kiinnitettyyn huoltoveneeseen.
Tutkijalautakunta katsoi onnettomuuden johtuneen siitä, että vettä oli kovassa aallokossa päässyt ankkurisilmäkkeestä sisään alukseen. Vettä kertyi niin paljon, että alus kaatui. Muina syinä pidettiin amatöörivoimin alukselle tehtyjä muutostöitä, erityisesti välilaipioista poistettujen putkien jättämien aukkojen vaikutusta tiiviyteen.
Eduard Venski

Eduard Venski (s. 21. huhtikuuta 1977) on valkovenäläinen lentopalloilija, peilipaikaltaan keskitorjuja. Venski on pelannut Suomen lentopalloliigassa kaudesta 2002-2003 lähtien. Hänen seuransa on ollut läpi vuosien Vammalan Lentopallo, jonka riveissä Venski on saavuttanut kaksi SM-kultaa, kaksi SM-hopeaa ja kolme SM-pronssia. Venski on valittu urallaan kuusi kertaa lentopalloliigan tähdistökentälliseen (2009, 2010, 2011, 2012, 2014, 2015), ja kerran hänet on noteerattu liigan parhaimmaksi pelaajaksi (2011). Venski on kautta aikain toiseksi eniten tähdistökentälliseen valintoja saanut pelaaja lentopalloliigassa. SM-liigaotteluita Venski on kaiken kaikkiaan pelannut uransa aikana liki 500. Venski on voittanut lentopalloliigan torjuntatilaston viidesti, kausina 2008-09, 2009-10, 2010-11, 2012-13, 2014-15.
Kauden 2015-16 päätteeksi VaLePa ilmoitti seuraikoniksi muodostuneelle Venskille, ettei halua jatkaa hänen sopimustaan. Venski olisi ollut valmis tekemään jatkosopimuksen. Venski pelasi VaLePassa yhtäjaksoisesti yhteensä 14 kautta.
Mario vs. Donkey Kong 2: March of the Minis

Juoni

Mario on mainostamassa uuden Super Mini-Mario World-huvipuiston avajaisia VIP-vieraansa Paulinen kanssa. Yleisön joukossa oleva Donkey Kong äkki-ihastuu Paulineen ja tarjoaa Mini-Donkey Kongia huipuiston maskotiksi kun taas Mario tarjoaa Mini-Marioa maskotiksi. Pauline valitsee Mini-Marion, mistä Donkey Kong suuttuu. Donkey Kong kaappaa Paulinen ja vie tämän rakennuksen korkeimpaan kerrokseen. Tällä kertaa Mario taritsee Mini-Mariojen avun pelastaakseen päivän.

Nintendo Wi-Fi connection

Peli tukee WFC-nettipalvelua. Pelissä ei ole varsinaista moninpelitilaa, mutta pelaajat voivat luoda omia kenttiätasoeditorin avulla ja lähettää niitä Wi-Fi:n kautta muille pelaajille ympäri maailmaa.
FS Formidable (1885)

Palvelus

Vuonna 1890 alus oli havaintopallojen käyttö kokeissa, joissa tutkittiin mahdollisuuksia käyttää havaintopalloja aluksen tykistön tulenjohdossa. Toukokuussa 1891 alus siirrettiin Välimeren laivueen lippulaivaksi. Alus siirrettiin vuonna 1898 Brestiin Atlantin laivueeseen. Alus romutettiin vuonna 1910.
Maan vaippa

Maan vaippa on maapallon sisäinen kerros kuoren ja ytimen välissä.
Vaipan yläraja on Mohorovicic-pinta (Moho) noin 5–90 km syvyydessä. Alaraja on vaipan ja ulkoytimen välinen Gutenberg-rajapinta, noin 2 900 km syvyydessä. Tilavuudeltaan se vie noin 80 % maapallon kokonaistilavuudesta ja massaltaan se vastaa 60 % Maan massasta. 
Lämpötila ja paine kasvavat siirryttäessä alaspäin. Kuoren ja vaipan rajapinnalla lämpötila on 500–900 °C ja vaippa-ydin rajapinnalla lämpötila on noin 4 000 °C. Vaikka lämpötilat ovat korkeat, niin lähes koko vaippa on silti kiinteää kiviainesta. Sulaa esintyy poikkeusalueilla, kuten mannerlaattojen alityöntövyöhykkeillä tai pluumien kohdalla. Lämpötilan suurimmat muutokset tapahtuvat rajapintojen läheisyydessä. Vaipan keskiosien lämpötila on vaipassa tapahtuvan konvektion vuoksi tasaisempi.
Vaippaa ja ydintä tutkitaan mm. analysoimalla maanjäristysaaltoja (seismisiä aaltoja), joiden nopeus muuttuu riippuen aineen ominaisuuksista.
Kuori-, vaippa- ja ydinkerrokset eroavat kemialliselta koostumukseltaan. Vaipassa arvellaan olevan mm. peridotiittia ja granaattia. Siirtymäkerroksessa (vaihettumiskerroksessa 410–660 km) ylemmästä vaipasta alempaan vaippaan kivimateriaalin koostumus muuttuu vähitellen.
Vaipasta voidaan mekaanisten ominaisuuksien erojen (kerroksissa tapahtuva toiminta, kiven olomuoto) takia erottaa litosfääri, hyvin hitaasti virtaava astenosfääri, ja sen alla oleva kiinteämpi vaippa, ns. mesosfääri, jota ei saa sekoittaa ilmakehän mesosfääriin. Mesosfäärin paksuus on noin 2 000 km, noin 70 % vaipan paksuudesta.
Antti-Pekka Pietilä

Antti-Pekka Pietilä (s. 16. huhtikuuta 1954 Raisio) on pitkään eri viestimien päällikkötehtävissä työskennellyt journalisti, joka on julkaissut tietokirjoja.
Pietilä oli Taloussanomien ensimmäinen päätoimittaja lehden perustamisesta 1997 lähtien.
Hän tuli Ilta-Sanomien vastaavaksi päätoimittajaksi eläkkeelle jääneen Vesa-Pekka Koljosen jälkeen. Hän erosi 25. syyskuuta 2006 ilmoittamatta siirtyvänsä toisiin tehtäviin. Eroilmoituksesta muodostui julkinen keskustelu ja epäilys siitä, olisiko Suomen Keskusta myötävaikuttanut eron aikaansaamiseen. Pietilä esitti saman väitteen myöhemmin itse erääseen toiseen asiaan liittyneessä oikeudenkäynnissä. Timo Laaninen kiisti painostusväitteen omalta osaltaan 4. joulukuuta 2006 Yleisradiolle.
Pietilä sai valtion tiedonjulkistamispalkinnon teoksestaan Pankkikriisin peitellyt paperit (2008) ja myös ”korkeatasoisesta ja syvällisestä asianhallintaa osoittaneesta taloustoimittajan työstä”, palkintoperusteissa todettiin.
Keväällä 2008 Pietilä nimettiin Suomen Lehtiyhtymän kaupunkilehtien julkaisujohtajaksi. Samalla hänet nimitettiin Helsingin Uutisten, Vantaan Sanomien ja Länsiväylän vastaavaksi päätoimittajaksi. 1. huhtikuuta 2010–2014 hän toimi Turkulaisen vastaavana päätoimittajana. Hän jatkaa Lehtiyhtymän kaupunkilehtiryhmän julkaisujohtajana ja Keskisuomalainen-konsernin kaupunkilehtimatriisin johtajana.
Pustozersk

Pustozersk (ven. Пустозе́рск, myös Pustozjorsk, Пу­сто­зёрск) on entinen kaupunki Petšoran alajuoksulla Venäjällä. Se sijaitsi noin 20 kilometriä lounaaseen nykyisestä Narjan-Marista.

Historiaa

Pustozerskin linnoitus perustettiin Iivana III:n määräyksestä vuonna 1499 Petšora-joen eteläpuolella sijaitsevan Pustoje- eli Gorodetskojejärven rannalle, josta se on saanut nimensä. Pustozersk oli Venäjän ensimmäinen napapiirin pohjoispuolella sijainnut kaupunki sekä tärkeä arktisten alueiden ja Siperian valloituksen tukikohta.
Vuoteen 1780 saakka Pustozersk toimi Petšoran alueen hallinnollisena keskuksena. Virkamiesten ja sotilaiden lisäksi kaupungissa asui kalastajia, metsästäjiä ja kauppiaita, joista 1500-luvun loppupuolella noin kolmannes oli komeja. Pustozersk oli myös poliittisesti epäluotettavien henkilöiden karkoituspaikka. 1600-luvun puolivälissä sinne oli karkoitettuna vanhauskoisten johtaja Avvakum, joka teloitettiin kaupungissa vuonna 1682. Muita tunnettuja Pustozjorskiin karkoitettuja ovat pajari Artamon Matvejev poikineen, ruhtinas Semjon Štšerbatov ja ruhtinas Ivan Dolgoruki.
Siperiaan johtavien eteläisten kulkureittien avautumisen jälkeen kaupunki menetti merkityksensä. Pustozjorskin linnoitus purettiin vuonna 1762. Vuonna 1780 perustettiin Mezenin kaupunki, josta tuli uusi paikallishallinnon keskus. Vuonna 1924 Pustozersk menetti kaupungin statuksen ja vuonna 1928 lakkautettiin sen kyläneuvosto. Viimeinen asukas muutti pois vuonna 1962. Kaupungin rakennuksista on jäljellä vain Ustjen kylään siirretty Kristuksen kirkastumisen kirkon hirsisalvos.
Vuonna 1964 Pustozjorskiin pystytettiin kivinen muistopatsas, ja vuonna 1989 Avvakumin ja hänen uskonveljiensä oletetulle teloituspaikalle rakennettiin puinen muistomerkki. Vuonna 1991 perustettiin Pustozjorskin historian ja luonnon museo.
Liechtenstein SN-2

Liechtenstein SN-2 oli saksalaisen Telefunkenin valmistama lentokonetutka, jota käytettiin Saksalaisissa lentokoneissa toisen maailmansodan aikana. Tutka asennettiin lähinnä kaksimoottorisiin yöhävittäjiin. Tutkatyyppi SN-2 tuli FuG202:na ensin käyttöön elokuussa vuonna 1941. Myöhemmin opittiin tekemään kevyempiä ja tehokkaampia järjestelmiä. Viimeisenä näistä oli FuG220, jota edelsi FuG212.
Riikka Pelo

Ura ja elämä

Pelo sai vuonna 1998 kunniamaininnan J. H. Erkon kirjoituskilpailussa. Vuonna 2002 hän sijoittui kilpailussa toiseksi.
Vuonna 2006 ilmestyi Pelon esikoisromaani Taivaankantaja, joka kertoi lestadiolaisuudesta pienen tytön näkökulmasta. Kirja oli ehdolla Runeberg-kirjallisuuspalkinnon sekä Vuoden kristillinen kirja -palkinnon saajaksi. Se palkittiin vuoden 2006 Tiiliskivi-palkinnolla. Romaanin englanninkielinen käännös ilmestyy vuonna 2014.
Pelon Finlandia-palkittu toinen romaani Jokapäiväinen elämämme kertoo venäläisestä runoilija Marina Tsvetajevasta ja tämän tyttärestä Ariadna Efronista Stalinin ajan Neuvostoliitossa. Joulukuussa 2013 se asetettiin myös Runeberg-ehdokkaaksi.
Pelo viimeistelee väitöskirjaansa Aalto-yliopistossa elokuva- ja lavastustaiteen laitokselle. Hän on entinen Nuoren Voiman Liiton hallituksen puheenjohtaja. Pelo asuu Helsingin Roihuvuoressa. Hänellä on mies ja kaksi lasta.
Lutz Eigendorf

Pelaajaura

Eigendorf liittyi Dynamo Berlinin juniorijoukkueeseen 13-vuotiaana. Hän oli lahjakas keskikenttäpelaaja ja nousi seuran edustusjoukkueeseen 1974. Eigendorf nousi myös DDR:n maajoukkueeseen. Hänen ensimmäinen maaottelunsa oli elokuussa 1978 Bulgariaa vastaan pelattu ottelu, jossa Eigendorf teki kaksi maalia.
Maaliskuussa 1979 Dynamo Berlin pelasi ystävyysottelun Kaiserslauternia vastaan Länsi-Saksassa. Dynamo hävisi ottelun ja paluumatkalla Eigendorf karkasi bussin pysähdyttyä Gießenissä. Eigendorfin loikkaus oli nolo DDR:lle, sillä Dynamo oli Stasin tukema seura ja Stasin johtaja Erich Mielke oli sen innokas kannattaja. Eigendorfin vaimo ja lapsi jäivät loikkauksen jälkeen DDR:ään.
Kaiserslautern otti Eigendorfin riveihinsä ja tarjosi Dynamolle siirtokorvausta, josta se kuitenkin kieltäytyi. Fifa asetti hänet tapauksen johdosta vuoden pelikieltoon. Hän pelasi Kaiserslauternissa kolme kautta, minkä jälkeen hän siirtyi Eintracht Braunschweigiin kesällä 1982. Eigendorf ehti pelata loukkaantumisten vuoksi Braunschweigissa vain kahdeksan ottelua ennen kuolemaansa.

Kuolema

Eigendorf joutui auto-onnettomuuteen Braunschweigin lähistöllä 5. maaliskuuta 1983. Hänen autonsa suistui tieltä ja osui tien vierellä olleeseen puuhun. Poliisi mittasi hänen verestään korkean alkoholipitoisuuden. Eigendorf kuoli sairaalassa kaksi päivää myöhemmin.
Useat Eigendorfin ystävät epäilivät kuolemaa Stasin järjestämäksi salamurhaksi, mutta valtaosa saksalaisista uskoi onnettomuuteen. Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen Heribert Schwan tutki Stasin arkistoja ja teki Eigendorfin kuolemasta kirjan ja dokumenttielokuvan. Hänen tutkimuksissaan selvisi että Mielke suuttui loikkauksesta eikä aikonut päästää Eigendorfia pälkähästä. Eigendorfin tekemisiä seurasi yli 50 agenttia, ja asiakirjojen mukaan hänet oli määrä murhata. Schwanin mukaan Eigendorf kidnapattiin ja hänelle juotettiin myrkytettyä alkoholia, minkä jälkeen hänet päästettiin lähtemään. Ajaessaan pakoon Eigendorfia häikäistiin kaarteessa ja myrkyn sekä alkoholin vaikutuksesta hän ajautui tieltä ulos. Schwanin paljastukset johtivat tutkimuksiin, jotka kuitenkin päättyivät tuloksettomina.
Stasin agentiksi tunnustautunut Karl-Heinz Felgner, jonka Schwan oli nimennyt osalliseksi tapahtumiin, väitti helmikuussa 2010, että hänet oli määrätty murhaamaan Eigendorf, mutta auto-onnettomuus ehti tapahtua ennen kuin hän toteutti käskyn.
Linda Vojtova

Linda Vojtova (s. 22. kesäkuuta 1985) on tšekkiläinen malli. Voitettuaan Elite Model Lookin vuonna 2000 hän on luonut laajan kansainvälisen uran.
Vojtova syntyi ja opiskeli Prahassa. Hänellä on isoveli Martin. Isä on opettaja ja äiti juristi.
Apianlahti

Apianlahti on lahti Mallasvedessä Valkeakoskella. Sen rannoilla sijaitsevat Apian leirintäalue, Apian uimaranta, seikkailupuisto sekä Valkeakosken kesäteatteri. Alueen ympärillä kiertää ns. "Riippusiltojen lenkki".
Apianlahti sijaitsee Apian alueella Valkeakosken 4. kaupunginosassa. Se rajoittavat idässä Sointula, pohjoisessa Apian kanava, lännessä Apianniemi ja etelässä Seututie 307:n rajaama Apian alue.

Historia

Viimeistään 1600-luvulla Valkeakoski ja Apiankoski täyttyivät myllyistä, ja asutus alkoi levitä Valkeakosken alueelle. Apianlahti toimi reittinä ylävirran myllyiltä Myllysaareen. Myöhemmin, kun koskiin rakennettiin kanavat ja Valkeakoski alkoi teollistumaan, Apianlahden merkitys siirtyi virkistyskäyttöön. Nykyään Apian uimaranta on Valkeakosken uimarannoista käytetyin.
Marie Darrieussecq

Marie Darrieussecq (3. tammikuuta 1969 Bayonne) on ranskalainen kirjailija, joka tuli tunnetuksi esikoisromaanistaan Sikatotta (Truismes, 1996). Darrieussecq on syntyisin Ranskan baskialueelta, joka on tunnettu sioistaan. Hän on opiskellut kirjallisuutta École Normale Supérieuressa ja toiminut ranskan opettajana Lillen yliopistossa.
Darrieussecqin esikoisteos sai suurta huomiota: kirja oli Goncourt -palkintoehdokas vuonna 1996 ja sitä myytiin Ranskassa yli kolmesataatuhatta kappaletta. Sikatotta suomennettiinkin jo 1997. Suomessakin teoksen menekki oli hyvä, 1998 kirjasta otettiin kolmas painos. 
Darrieussecqin tuotannosta on suomennettu toinenkin teos, Kummitusjuttu vuodelta 1998.
Ahti Jokinen

Ahti Antero Jokinen (s. 15. huhtikuuta 1944 Kihniö) on suomalainen näyttelijä. 
Jokinen on yksi Tampereen Työväen Teatterin eläkkeelle jääneistä näyttelijöistä. Hän opiskeli Tampereen yliopiston näyttelijäkurssilla vuosina 1969–1973. Hän oli kiinnitettynä Porin Teatteriin vuosina 1973–1975, Suomen Kansallisteatteriin 1975–1984, Lahden Kaupunginteatteriin 1983–1984 ja Tampereen Työväen Teatteriin vuosina 1984–1998.
Parhaiten hänet muistetaan kuitenkin tamperelaisen komediasarjan Mummo (1987) isä-hahmosta. Tämän lisäksi hän on esiintynyt myös useissa muissa televisiosarjoissa sekä elokuvissa, esimerkiksi televisiosarjoissa Tarkkis (1986), Hermannin arkipäivää (1987), Metsolat (1993–1995) ja Kovaa maata (1994–1997) sekä elokuvissa Akaton mies (1983), Kun Hunttalan Matti Suomen osti (1984), Joki (2001), Onnen varjot (2005), Päätalo (2008) sekä Taistelu Näsilinnasta 1918 (2012). Yksi Jokisen tunnetuimmista roolitöistä oli Otto Ryynänen Veikko Kerttulan tv-filmatisoinnissa Heikki Turusen romaanista Simpauttaja. 1980-luvun loppupuolella Jokinen toimi lukijana piirrossarjassa Leikkitiikeri Luukas.
Jokinen asuu Tampereella, jossa sijaitsee myös hänen perustamansa ohjelmatoimisto Nääsviihde Oy.
Ahti Jokisen poika on näyttelijä Jarno Jokinen.
Riikintaaleri

Riikintaaleri on Ruotsissa 1500–1800-luvuilla käytössä ollut rahayksikkö. Nimitys riikintaaleri (riksdaler) tulee ruotsin sanasta rik, valtakunta ja rahayksikön nimestä taaleri.
Ensimmäiset taalerit lyötiin Kustaa Vaasan valtakaudella vuonna 1534. Nimitys riksdaler otettiin käyttöön saksalaisen esikuvan (Reichstaler) mukaisesti vuonna 1604. Alkuperäisten riikintaalerien hopeapitoisuus oli korkea, joten ne eivät kiertäneet, vaan niitä varastoitiin arvometallina. Taalerin tilalle tuli vähemmän hopeaa sisältävä taalerin hopeakolikko (daler silvermynt). Vuodesta 1624 lähtien otettiin hopeavarojen vähenemisen takia käyttöön kuparitaaleri, joka oli vastaavaa hopearahaa painavampi.
Kustaa III uudisti Ruotsin rahajärjestelmän vuonna 1777. Hopeapitoisuudeltaan vakioitu riikintaaleri jakautui 48 killinkiin (skilling) ja killinki edelleen 12 runstykkiin (rundstycke, suom. kirjaimellisesti ”pyörylä”). Rahanvaihdossa tapahtui 50 prosentin devalvaatio. 
Riikintaalerit korvattiin kruunuilla vuonna 1873 suhteessa 1:1.
Robert Stalnaker

Robert Culp Stalnaker on yhdysvaltalainen filosofi, joka toimii Massachusetts Institute of Technologyn Laurance S. Rockefeller -oppituolin filosofian professorina. Hän on käsitellyt muun muassa semantiikan filosofisia perusteita, pragmatiikkaa, filosofista logiikkaa, päätösteoriaa, peliteoriaa, ehtolauseiden teoriaa, mahdollisten maailmojen semantiikkaa, tietoteoriaa ja mielenfilosofiaa. 
Stalnaker väitteli tohtoriksi Princetonin yliopistosta vuonna 1965. Hänen opettajiaan olivat Stuart Hampshire ja Carl Hempel. Ennen siirtymistään MIT:iin 1980-luvun lopulla Stalnaker opetti Yalen ja Illinois'n yliopistoissa sekä Cornellin yliopiston Sage School of Philosophyssä.
Stalnaker on kirjoittanut kolme kirjaa ja lukuisia artikkeleita filosofisiin tiedejulkaisuihin. Hän piti John Locke -luennot Oxfordin yliopistossa vuonna 2007 aiheesta Our Knowledge of the Internal World.