google/wiki40b huggingface dataset:
Toni Nieminen

Valmentajana

Nieminen on toiminut vuonna 2004-2005 myös Suomen Hiihtoliiton mäkihypyn junioriryhmän valmentaja. 
Nieminen aloitti vuoden 2018 keväällä mäkihyppääjä Julia Kykkäsen henkilökohtaisena valmentajana.
Nieminen perusti yhdessä Kalle Palanderin kanssa elokuussa 2017 henkisen valmentautumisen konsultaatiota antavan yrityksen, nimeltään Herkät herrasmiehet.

Yksityiselämä

Toni Nieminen oli naimisissa kirjailija Veera Niemisen kanssa vuosina 2003-2013. Avioliitosta Veera Niemisen kanssa Toni Niemisellä on kaksi lasta, Kerttu ja Maiju/Maija. Toukokuussa 2014 Nieminen kihlautui urheilija Johanna Rantosen kanssa, mutta kihlaus purkautui saman vuoden lokakuussa. Syyskuussa 2015 Nieminen meni naimisiin Heidi Laitilan kanssa. Aviopari oli mukana vuoden 2016 alkupuolella lähetetyssä Yleisradion televisio-ohjelmassa Elämä pelissä. He saivat poikavauvan marraskuussa 2017 ja tyttären heinäkuussa 2019. Heidillä on myös kaksi tytärtä aiemmasta suhteestaan. Vaimo Heidi jätti 22. helmikuuta 2019 avierohakemuksen Oulun käräjäoikeuteen, mutta peruutti sen 7. maaliskuuta 2019.
Nieminen muutti vuoden 2017 tammikuussa Ouluun. Maaliskuussa 2017 Nieminen aloitti työt KJ Rekryn aluejohtajana. Lisäksi Nieminen ryhtyi toukokuussa 2017 kauppaamaan pesuaineita oman yrityksensä kautta. Elokuussa 2017 Nieminen aloitti kokin opinnot Oulun seudun ammattiopistossa.
Niemisestä tehdään Lahden kesäteatteri Laukesiin yhteistyössä Lahden kaupunginteatterin kanssa musikaali, joka saa ensi-iltansa syksyllä 2017.
Kaisa Jokinen

Ura

Jokinen aloitti lentopalloilun Vammalassa vuonna 1992. Pääsarjauransa hän aloitti LiigaEurassa vuonna 2000. Hän pelasi Eurassa aina kauteen 2003 asti, kunnes siirtyi Vanajan Racing Clubiin. Hän voitti Racing Clubissa vuonna 2004 hopeaa sekä vuosina 2005–2007 kolme kertaa peräkkäin SM-kultaa ja kaksi Suomen Cupia (2005, 2006). 
Kaudeksi 2007–2008 hän teki ammattilaissopimuksen Ranskan Pro A -liigaseura Hainautin kanssa ja seuraavaksi vuodeksi Istresin. Kahden Ranskan-vuoden jälkeen hän palasi Hämeenlinnaan, HPK:n joukkueeseen, jossa hän saavutti SM-hopeaa keväällä 2010. 
Yhden LiigaEurassa vietetyn kauden jälkeen Jokinen siirtyi kaudeksi 2011-2012 LP Viestiin, jossa hän on voittanut SM-kultaa neljä kertaa (2012, 2013, 2014, 2015), SM-hopeaa kerran (2016) ja Suomen Cupin kolme kertaa (2011, 2014, 2015).
Jokinen valittiin vuoden naisjunioriksi 2001 ja Mestaruusliigan naistulokkaaksi vuonna 2002. Mestaruusliigan tähtiseitsikkoon hänet on valittu neljä kertaa (2007, 2012, 2013, 2014). Kauden naislentopalloilijan palkinnon Jokinen sai 2014.
Jokisesta tuli maaliskuussa 2015 ensimmäinen naispelaaja, joka on ottanut 1000 torjuntaa kotimaisella pääsarjatasolla. Keväällä 2016 Jokinen ylitti viidentenä naispelaajana 400 liigaottelun rajan. Kauden 2015-2016 päättyessä Jokinen oli neljänneksi eniten naisten pääsarjapelejä pelannut lentopalloilija.

A-maajoukkue

Naisten A-maajoukkueessa Jokinen teki ensiesiintymisensä vuonna 2002 Viroa vastaan. Hän on edustanut Suomen A-maajoukkuetta 73 maaottelussa (tilanne 1.2.2014).
Battersean voimalaitos

Battersean voimalaitos (engl. Battersea Power Station) on Lontoossa Battersean alueella sijaitseva tunnettu hiilivoimalaitos. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1928. Laitos on kooltaan valtava, ja se onkin Euroopan suurin tiilirakennelma. Voimalaitos pysäytettiin lopullisesti vuonna 1983, minkä jälkeen tilat ovat saaneet olla pääasiassa käyttämättöminä. Irlantilainen Real Estate Opportunities (REO) osti rakennuksen vuonna 2006.
Voimala on esiintynyt useaan otteeseen myös populaarikulttuurissa. Ehkäpä tunnetuin esimerkki tästä on Pink Floyd -yhtyeen Animals-levyn kansikuva.
Joseph M. Schenck

Joseph Michael Schenck (25. joulukuuta 1878  – 22. lokakuuta 1961) oli venäläissyntyinen yhdysvaltalainen elokuvatuottaja.
Schenck syntyi juutalaisperheeseen Rybinskissä, Venäjän keisarikunnassa, ja muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1893. Hän avioitui mykkäelokuvanäyttelijä Norma Talmadgen kanssa lokakuussa 1916 ja toimi uransa alkuvaiheessa vaimonsa ja Roscoe Arbucklen managerina. Schenck ja Talmadge erosivat vuonna 1934, eikä Schenck mennyt uudelleen naimisiin.
Schenck perusti vuonna 1933 tuotantoyhtiö Twentieth Century Picturesin yhdessä Darryl Zanuckin kanssa. Kaksi vuotta myöhemmin yhtiö fuusioitui Fox Film Corporationin kanssa muodostaen 20th Century Foxin, jonka johtokunnan puheenjohtaja Schenckistä tuli.
Vuonna 1941 Schenck joutui oikeuteen veronkierrosta. Hänen puolestaan todistivat oikeudessa muun muassa näyttelijä Charles Chaplin, Kalifornian korkeimman oikeuden puheenjohtaja Phil S. Gibson ja säveltäjä Irving Berlin. Valamiehistö totesi Schenckin syylliseksi kahteen neljästä asetetusta syytteestä ja hänet tuomittiin vankeuteen yhdeksi vuodeksi ja yhdeksi päiväksi. Presidentti Harry S. Truman kuitenkin armahti Schenckin syyskuussa 1942 neljän kuukauden vankeuden jälkeen. Oikeusministeriön lausunnon mukaan armahdus tapahtui ”merkittävien henkilöiden” suosituksesta. Schenck joutui luopumaan johtokunnan puheenjohtajan tehtävästä, mutta sai paikan 20th Century Foxilta vastaavana tuottajana.
Vuonna 1952 Joseph Schenck palkittiin Oscar-kunniapalkinnolla.
Joseph Schenck kuoli 22. lokakuuta 1961 Beverly Hillsissä. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Emilie Holmberg

Emilie (joskus Emelie) Augusta Christina Holmberg (6. toukokuuta 1821 Tukholma – 26. maaliskuuta 1854 Columbia, Etelä-Carolina) oli ruotsalaissyntyinen, Yhdysvaltoihin muuttanut laulaja, pianisti, urkuri ja säveltäjä.

Elämä

Holmbergia kasvatti Ulrica-vaimonsa kanssa säveltäjä Eduard Brendler. Hän sai opetusta harmoniassa Erik Drakelta ja laulamisessa Johan Peter Cronhamnilta. Hän julkaisi ensimmäisen laulukokoelmansa 14-vuotiaana. Hän myös esiintyi monissa konserteissa Tukholmassa ja saavutti varhain merkittävän aseman kaupungin musiikkipiireissä. Vuonna 1841 Holmberg valittiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi.
Holmberg piti Tukholmassa 1840-luvun alussa omaa musiikkikouluaan. Vuonna 1843 hän matkusti kirjailija Julia Nybergin kanssa Pariisiin, jossa hän pääsi Henri Herzin oppiin. Palattuaan vuonna 1844 Tukholmaan hän meni naimisiin Peder Hjalmar Hammarskjöldin kanssa. Pariskunta lähti pian Yhdysvaltoihin, jossa vaimo järjesti jo helmikuussa 1845 vokaali- ja soitinkonsertin Washingtonissa (DC); tapahtumassa esiintyi myös Ole Bull. Onnistunutta konserttia seurasivat esiintymiset muissa kaupungeissa, kuten New Orleansissa. Tämän jälkeen Holmberg otti vastaan urkurin toimen kirkossa Charlestonissa, Etelä-Carolinassa, jossa hän myös perusti filharmonisen seuran. 
Holmberg sai miehensä kanssa neljä lasta, joista kaikki syntyivät Yhdysvalloissa. Kahdesta tyttärestä tuli muusikoita.

Tuotanto

Kaikki Holmbergilta säilyneet teokset ovat Ruotsissa julkaistuja: vuosina 1835–43 häneltä ilmestyi viisi pianolla säestettävien laulujen kirjaa. Merkittäviä ruotsalaisnaisia käsittelevä kirja Anteckningar om svenska qvinnor (1864–66) mainitsee Holmbergin teoksiksi kaksi muutakin laulukokoelmaa, mutta vain viisi on löydetty.
HMS Polaris (1909)

Palvelus

Alus luokiteltiin 1928 yhteysveneeksi runkonumerolla V47, jolloin sen torpedoaseistus korvattiin miinanraivauskalustolla. Alus poistettiin palveluksesta 13. kesäkuuta 1947 ja se romutettiin 19471.
Grand Theft Auto IV: The Lost and Damned

Hahmot

Jonathan ”Johnny the Jew” Klebitz on Lostin varapuheenjohtaja ja siten korkea-arvoisin jäsen varsinaisen johtajan Billyn Grayn ollessa huumevieroituksessa. Tänä aikana Johnny keskittyi rahan ansaitsemiseen ja kerhon liiketoimien kehittämiseen, sekä lopetti "kakaramaisina" pitämänsä jengisodat AoD:n kanssa. Kun Billy palaa kerhon johtajaksi ja alkaa taas hoitaa asioita omalla tavallaan, kaikki Johnnyn uurastus näyttää valuvan kerralla hukkaan.
William ”Billy” Gray on The Lostin Alderneyn jaoston puheenjohtaja. Hän on kovaääninen ja äkkipikainen mies, jonka elämänfilosofiana on ”viinaa, laulua, naisia sekä pyöriä, vapaassa järjestyksessä ja mieluiten yhtä aikaa”. Hän turvautuu ongelmatilanteissa lähes poikkeuksetta väkivaltaan ja on jatkuvasti alkoholin ja/tai huumeiden vaikutuksen alaisena.
James ”The Fitz” Fitzgerald on Johnnyn paras ystävä ja The Lostin ”talouspäällikkö”, joka jakaa Johnnyn kanssa tavoitteen hankkia mahdollisimman suuren summan rahaa ennen kuin virkavalta ennemmin tai myöhemmin tekee kerhon puuhista lopun. Hän on Lostin ainoa perheellinen jäsen, eikä muiden tapaan asu klubin tiloissa.
Ashley Butler on Johnnyn huumeriippuvainen ex-tyttöystävä, joka on joutumassa pahaan syöksykierteeseen huumevelkojensa takia. Hän soittelee Johnnylle useaan otteeseen, ja vakuuttaa yhä rakastavansa tätä. Ashleyn takia Johnny muun muassa sotkeutuu mukaan niin mafian kuin venäläisgangstereidenkin toimintaan.
Brian Jeremy on klubin sihteeri, ja erittäin uskollinen Billylle. Hänen mielestään Johnnyn tapa johtaa Lostia johtaa ongelmiin, mutta kukaan ei ota häntä vakavasti. Syy on todennäköisesti Brianin liiallisessa tukeutumisessa Billyyn ja tämän mielipiteisiin.
Thomas Stubbs III on Alderneyn osavaltion kongressiedustaja. Hän pyytää Johnnyn apua arkaluonteisissa ongelmissaan, jotka voisivat paljastuessaan uhata hänen uraansa. Myöhemmin Stubbs käyttää asemaansa hidastaakseen poliisin The Lostia koskevia rikostutkimuksia.
Angus Martin on The Lostin pyörätuolissa istuva jäsen. Hänen jalkansa halvaantuivat hänen jouduttuaan Billyn aiheuttamaan pyöräkolariin. Angus on kyyninen ja katkera vammansa vuoksi mutta tukee kuitenkin Johnnya, ja antaa tälle moottoripyörien varastamiseen liittyviä sivutehtäviä.

Juoni

Pelissä seurataan The Lost(vrt. Outlaws) -moottoripyöräjengin varajohtajan Johnny Klebitzin arkea, kun jengin johtaja Billy Grey palaa vieroituksesta. Ensi töikseen hän sanoo irti rauhansopimuksen, jonka Johnny teki The Lostin viholliskerhon, Angels of Deathin (vrt. Hells Angels) kanssa toimiessaan klubin presidenttinä Billyn istuessa tuomiotaan. Myöhemmin Billy joutuu kuitenkin uudelleen vankilaan ja syyttää tästä Johnnya, sanoen että hänet on lavastettu. Tapaus jakaa The Lostin kahteen leiriin. Pelillä on yhteys varsinaiseen Grand Theft Auto IV -peliin, koska Nikon, Luisin ja Johnnyn tarinat tapahtuvat suurimmaksi osaksi samaan aikaan. Protagonisteilla on jopa tehtäviä, joihin kukin vaikuttaa omalla tavallaan. The Lost and Damned toisin sanoen täydentää varsinaista tarinaa kertomalla siitä, mitä Johnnylle ja Lostille tapahtui sillä aikaa kun Niko teki omia tehtäviään.
Boyd Robert Horsbrugh

Boyd Robert Horsbrugh (27. heinäkuuta 1871 Pune, Intia – 11. heinäkuuta 1916 Englanti) oli englantilainen lintutieteilijä ja sotilas, joka tunnetaan parhaiten vuonna 1912 julkaistusta teoksesta The Gamebirds and Waterfowl of South Africa, jonka hän kirjoitti yhdessä Claude Gibney Finch-Daviesin kanssa.
Hän syntyi vanhimpana poikana Charles Bell Horsbrughille, joka toimi upseerina Intiassa. Jo varhain Boyd lähetettiin Englantiin, jossa hän kävi Wellington Collegen ja Sandhurstin kuninkaallisen sotakorkeakoulun. 25. helmikuuta 1893 hän liittyi Royal Warwickshire Regimentiin ja palveli Ceylonissa kaksi vuotta. Vuonna 1895 hänet siirrettiin armeijan huoltojoukkoihin ja toimipaikaksi tuli Irlanti, jossa hänet ylennettiin luutnantiksi 1896.
Horsbrugh sai siirron Sierra Leoneen ja työskenteli siellä vuosina 1898–1899. Sierra Leonessa hän perehtyi maan lintuihin ja hänestä tuli Britannian Avicultural Societyn elinikäinen jäsen. Hän kirjoitti toisinaan artikkeleita seuran julkaisuun.
Vuonna 1899 hän palasi Englantiin, mutta pian hän sai komennuksen Etelä-Afrikkaan, jossa alkoi toinen buurisota. Hän palveli etupäässä Lordi Methuenin joukoissa ja sai ylennyksen kapteeniksi 1900. Seuraavat pari vuotta hän soti eri puolilla maata, haavoittui, eikä voinut keskittyä lintutieteeseen. Juuri ennen sodan päättymistä hänet kotiutettiin Englantiin. Ansioistaan hänet palkittiin Kuningattaren mitalilla (Queen's South Africa Medal) ja Kuninkaan mitalilla (King's South Africa Medal).
Toipilasaikanaan 1902 Horsbrugh matkusti Yhdysvaltoihin, missä hän kulutti paljon aikaa tutkimalla riista- ja vesilintuja. Matkallaan hän avioitui philadelphialaisen Elizabeth Mitchellin kanssa. Vietettyään pari vuotta Kentissä Horsbrugh komennettiin jälleen Etelä-Afrikkaan vuonna 1905, missä hänen sijoituspaikakseen tuli Bloemfontein, josta hän ja Elizabeth saivat asuttavakseen upseerin talon Naval Hillillä. Hän rakensi siellä muutamia suuria aviaarioita, joissa hän saattoi perehtyä lintujen elämäntapoihin. Horsbrughit palasivat Englantiin 1906 ja toivat mukanaan suuren määrän eläviä lintuja.
Isaac Peral (C1)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 30. tammikuuta 1950.
Barney Danson

Barnett Jerome "Barney" Danson PC, CC, (s. 8. helmikuuta 1921 Toronto, Kanada – 17. lokakuuta 2011) oli kanadalainen poliitikko. Hänet valittiin liberaalipuolueesta eduskuntaan vuoden 1968 vaaleissa. 
Toisessa maailmansodassa toisen silmänsä menettänyt Danson toimi vuosina 1976–1979 liittovaltion puolustusministerinä. 
Danson nimitettiin Order of Canadan upseeriksi vuonna 1996 ja sitten vuonna 2007 companioniksi. Vuonna 2007 hänestä tehtiin lisäksi Ranskan Kunnialegioonan ritari. Hän on Ordre National du Mériten upseeri.
Henrik Lyra

Henrik Lyra (2. maaliskuuta 1738 Pieksämäki – 11. maaliskuuta 1775 Kiuruvesi) oli suomalainen kappalainen ja runoilija.
Lyran vanhemmat olivat Pieksämäen kappalainen Henrik Lyra (1699–1775) ja Kristina Gummerus. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1753 ja hänet vihittiin papiksi Porvoon hiippakunnassa 1758. Lyra toimi Pielisjärven kirkkoherran apulaisena vuodesta 1758 ja Kiuruveden kappalaisena 1767–1775. Hän sai varapastorin arvon.
Lyra kirjoitti kaksi kalevalamittaista muistorunoa ja yhden häärunon.
Henrik Lyra oli naimisissa vuodesta 1763 Pielisjärven kirkkoherra Jakob Steniuksen tyttären Maria Katarina Steniuksen kanssa. Heidän poikansa oli Mårten Johan Lyra (1767–1846) joka oli aluksi sotilasuralla yleten vänrikiksi mutta opiskeli sitten papiksi ja toimi Kiuruveden kappalaisena 1800–1846. Mårten Johan Lyra kirjoitti myös suomen kielellä runoja.
Arokapuaja

Levinneisyys

Arokapuajaa tavataan Argentiinassa ja Chilessä. Lajia on kuvattu harvinaisesta melko yleiseksi. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Erik Stagnelius

Erik Johan Stagnelius (14. lokakuuta 1793 Gärdslösa, Öölanti - 3. huhtikuuta 1823 Tukholma) oli ruotsalainen romantiikan ajan runoilija ja näytelmäkirjailija.
Brazil – tämän hetken tuolla puolen

Juoni

Brazil muistuttaa jonkin verran George Orwellin kirjoittamaa romaania Vuonna 1984. Päähenkilö Sam Lowry (Jonathan Pryce) elää maailmassa, jossa kaikki ovat tiukan kontrollin alaisina. Sam on pikkuvirkamies, joka keskellä kaupungin ja työn ankeaa harmautta haaveilee unelmiensa naisesta (Kim Greist). Kun hän viimein kohtaa tämän, todellisuuden monimutkaisuus sotkee Samin unelmat. Hänen kauan etsimänsä nainen saattaakin olla terroristi, useiden tahojen vainoaman huipputerroristi Harry Tuttlen (Robert De Niro) kätyri. Yhteiskunnassa, jossa kaikki ovat koko ajan tarkan valvonnan alaisina, Samin on vaikea pitää rakkaastaan kiinni.

Vastaanotto ja jälkimaine

Chicago Sun-Timesin kriitikko Roger Ebert sanoi elokuvan olevan ”vaikeasti seurattava” ja antoi kaksi tähteä neljästä. Los Angeles Timesin kriitikko puolestaan kehui elokuvan olevan ”tehokkain satiirinen poliittinen elokuva sitten Tohtori Outolemmen”. 
British Film Instituten valitsemat asiantuntijat äänestivät Brazilin vuonna 1999 mukaan kaikkien aikojen sadan parhaan brittielokuvan listalle. 
Vuonna 2005 Empire listasi elokuvan sijalle 83 listallaan ”500 kaikkien aikojen parasta elokuvaa”. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Sukhothai

Sukhothai on yksi Thaimaan rauniokaupungeista. Sitä rakennettiin 1200-luvun loppupuolelta 1300-luvun alkupuolelle kuningas Ramkanghaengin aikana. Se oli Sukhothain kuningaskunnan pääkaupunkina 1238–1419. Sukhothai kukoisti miltei 150 vuotta, kunnes Ayutthayan kuningaskunta valtasi sen. Uusi Sukhothain kaupunki sijaitsee noin 430 kilometriä pohjoiseen Bangkokista ja Sukhothain rauniot ovat n. 13 kilometriä länteen uudesta Sukhothain kaupungista.
Sukhothain vanhaa kaupunkia ympäröivät muurit, joiden koko on 1600 x 2000 metriä, mutta raunioita on laajalla alueella sen ympärillä. Niitä pääsee tutkimaan joko polkupyörällä tai tuktuk-taksilla. Alueella on myös useita vesialtaita lootuskukkineen. Muinaiset temppelit ovat nyt raunioina, mutta osa Buddhan patsaista on säilynyt hyvin. Muurien sisällä tunnetuimmat temppelit ovat Wat Mahathat, jossa on useita hyvin säilyneitä Buddhan patsaita, saarella sijaitseva Wat Sra Sri -temppeli, jossa on istuva ja seisova Buddha, sekä Wat Si Sawai, jossa on kolme tornia (prang). Muurien ulkopuolisen alueen temppeleistä huomattavimpiin kuuluvat Wat Phra Phai Luangin rauniot ja prang. Valokuvatuin kohde on Wat Si Chum, jossa 15 metriä korkea Buddha kurkistaa rakennuksen raosta. Wat Si Chumin Buddha on kuuluisa pitkistä kullatuista sormistaan. Wat Saphan Hinin Buddha seisoo kukkulan laella, jonne johtaa kivetty polku.  
Sukhothain historiallinen puisto on tärkeä turistikohde ja UNESCO:n maailmanperintökohde vuodesta 1991 lähtien. Maailmanperintökohteen alueeseen kuuluu kolme historiallista kaupunkia: Sukhothai, Si Satchanalai ja Kamphaeng Phet. Kaikissa on esillä siamilaista kulttuuria edustavaa arkkitehtuuria ja muistomerkkejä Sukhothain kuningaskunnan ajalta. Niitä pidetään luovan taiteen mestariteoksina ja ne erottautuvat omaksi tyylikseen, jota kutsutaan Sukhothain tyyliksi. Kaupunki ei ollut uranuurtaja ainoastaan kulttuurissa, vaan myös insinööritaidoissa. Alueelle rakennettiin patoja, lampia, kanavia ja vesialtaita maanviljelyä, taloutta, juomavettä ja uskonnollisia rituaaleja varten. Maanviljely oli pääelinkeino, mutta tuotantoon kuului myös korkeatasoinen keramiikka. Sukhothai kukoisti kuningaskunnan aikana, ja sitä kutsuttiinkin nimellä "Onnen aamunkoitto".
Nykyisin turismi on tärkeä elinkeino. Kaupungin ympäristössä maanviljelys on huomattava tulonlähde, erityisesti riisin ja vihannesten viljely. Viime vuosina on kehitetty luonnonmukaista viljelyä.
Metsänvartija

Metsänvartijat Suomessa

Metsänvartijakunta sai alkunsa 1859, jolloin annettu armollinen julistus määräsi, että kruunun puistot on jaettava hoitoalueisiin ja ne taas "vartio-osuuksiin". Kuhunkin vartio-osuuteen oli asetettava "metsävahti". 
Suomessa metsänvartija valvoi metsäalueen asukkaiden järjestyssääntöjen noudattamista. Hän saattoi vartiointitehtävien lisäksi toimia laillisten metsätöiden työnjohtajana.
Metsänvartija-nimike muuttui vuonna 1942 metsäteknikoksi. Metsäteknikoiden koulutus muuttui edelleen metsätalousinsinööri-koulutukseksi 1990-luvulla. Vuodesta 1995 alkaen metsätalousinsinööri-tutkinnon suorittaneet ovat saaneet alemman korkeakoulututkinnon ja nimike on nykyisin metsätalousinsinööri (AMK).

Metsänvartijoiden koulutus 1876 - 1942

Metsänvartijoiden koulutuksen aloittaminen eteni hitaasti. "Suomen metsäkouluopetuksen isän" A. G. Blomqvistin sitkeän työn ansiosta metsänvartija-koulutus aloitettiin perustamalla Suomen ensimmäinen metsänvartijakoulu Evolle 6. huhtikuuta 1876 annetulla asetuksella. Evo on nykyisin osa Hämeenlinnaa.   
Aluksi metsänvartija-laitos oli Evon metsänhoito-opiston alaosastona, kunnes metsänhoitajien opetus vuonna 1908 siirrettiin Helsinkiin. Tällöin Evon metsänvartijakoulusta tuli itsenäinen oppilaitos.

Metsänvartijaseura 1895

Evolta valmistuneet metsänvartijat yrittivät perustaa "Metsänvartijaseuran" 26.6.1895, kun Hämeenlinnassa pidettiin Kaarle Aleksanteri Wäggin (myöh. Vasama) kutsumana perustamiskokous. Keisarillinen Suomen Senaatti ei suostunut kuitenkaan vahvistamaan sääntöjä. Vuonna 1906 senaatti hyväksyi vihdoin metsänvartijoiden valtakunnallisen järjestön "Suomen Metsänhoitoammattimiesyhdistys" säännöt. Yhdistyksen nimi on nykyisin METO - Metsäalan Asiantuntijat.

Lisää tietoa metsänvartijoista

Korteniemen perinnetila Liesjärven kansallispuistossa Suomessa on entinen metsänvartijan torppa. Lusto - Suomen Metsämuseossa on lisää tietoa metsänvartijoista. METO - Metsäalan Asiantuntijat ry:llä on metsänvartijoiden historiaa käsittelevää kirjallisuutta.
Cygnaeuksen koulu (Jyväskylä)

Cygnaeuksen koulu oli Jyväskylän Mäki-Matissa sijaitseva alakoulu (ennen peruskoulu-uudistusta kansakoulu). Koulu on perustettu vuonna 1925. Vuosina 1939-1945 siinä toimi osa 30. sotasairaalasta. Koulun vanhassa juhlasalissa perustettiin talvisodan jälkeen 18. elokuuta 1940 Sotainvalidien Veljesliitto sotamarsalkka Mannerheimin läsnä ollessa.
Vuonna 1961 koulun länsipuolelle valmistui lisärakennus. Siinä on toiminut eri kouluja, kuten Syrjälän yläaste, Keskikadun koulu, Mäki-Matin koulu ja Jyväskylän Rudolf Steiner -koulu. Lisärakennus peruskorjattiin 2008. Samassa lisärakennuksessa on pohjoispuolella B-siipi, joka peruskorjattiin vuonna 2009. B-siivestä säästettiin vain betonirunko ja vesikatto.
Cygnaeuksen koulu lakkautettiin kesällä 2007. Nykyisin nimi Cygnaeuksen koulu tarkoittaa koulurakennusta, jota käyttivät väistötilana vuosina 2009–2011 Vaajakosken koulu ja sen jälkeen Huhtasuon ja Huhtaharjun koulut. Koulun katuosoite on Voionmaankatu 18, 40700 Jyväskylä.
Kirsi Tiihonen

Kirsi Johanna Tiihonen (s. 19. elokuuta 1963 Rovaniemi) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. 
Tiihonen opiskeli vuodesta 1985 Liisa Linko-Malmion johdolla Sibelius-Akatemiassa ja suoritti diplominsa vuonna 1993. Hän on voittanut useita kilpailuja, kuten Timo Mustakallio -laulukilpailun 1. sijan 1987, Lappeenrannan valtakunnallisten laulukilpailujen 1. sijan 1989 sekä Mirjam Helin -laulukilpailun 1. sijan 1994. Tiihonen menestyi Cardiffin kansainvälisessä laulukilpailussa 1995 voitettuaan siellä parhaan lied-tulkinnan palkinnon.
Tiihosella on ollut niin Suomen Kansallisoopperassa kuin ulkomaillakin lukuisia oopperarooleja muiden muassa Giuseppe Verdin, Wolfgang Amadeus Mozartin ja Richard Wagnerin teoksissa sekä Ludwig van Beethovenin Fideliossa. Hän on esiintynyt myös Savonlinnan oopperajuhlilla.
Oopperarooliensa lisäksi Tiihonen on esittänyt ja levyttänyt esimerkiksi Toivo Kuulan, Leevi Madetojan ja Jean Sibeliuksen yksinlauluja.