google/wiki40b huggingface dataset:
Lucayanit

Lucayanit  olivat nykyisen Bahamasaarten alkuperäisasukkaita. Bahamasaarten asutus syntyi 600-luvulla ja esimerkiksi keramiikan perusteella saarten asukkaat edustivat esimerkiksi Hispaniolan ja Jamaikan saarten kaltaista taino-kulttuuria. Lucayaneja oli hieman ennen eurooppalaisten saapumista arviolta 80 000, mutta Kristoffer Kolumbuksen saavuttua Karibialle heidän määränsä romahti kulkutautien ja orjuutuksen myötä. Bahamasaaria on tavallisesti pidetty tyhjentyneinä vuoteen 1513 mennessä, mutta on mahdollista että lucayaneja eli saarilla vielä jonkin aikaa tämän jälkeenkin.

Historia

Bahamasaaret asutettiin suhteellisen myöhään, todennäköisesti vasta 600-luvulla. Tuolloiset Bahamasaaret olivat metsien tai savannien peitossa ja niiltä löytyi Karibian saarten olosuhteissa tärkeitä makean pohjaveden lähteitä, vaikka matalilla saarille ei muuten esimerkiksi jokia ollutkaan. Bahamat asukkaat saapuivat Hispaniolata tai Kuubasta. Samaan aikaan Bahamasaarten kanssa ihmisasutus levisi Jamaikalle, mikä saattaa viitata olosuhteiden muuttumiseen muualla siten, että ihmisten oli pakko lähteä etsimään uusia asuinalueita. Muuttoaalto Bahamalle kesti kaksi tai kolme vuosisataa. Lucayanien jälkeensä jättämä keramiikka on samankaltaista, kuin Jamaikan ja Hispaniolan keramiikka, joten heidän voidaan olettaa edustaneen samaa taino-kulttuuria. Lucayanien asuinpaikkoja tunnetaan Bahamasaarten 19 suurimmalla saarilla, tai pienemmillä saarilla niiden välittömässä läheisyydessä. Asuinpaikkoja tunnetaan nykyisen Bahaman alueen ohella Turks- ja Caicossaarilta.
Kristoffer Kolumbus saapui ensimmäisenä eurooppalaisena Karibialle vuonna 1492. Lucayaneja oli eurooppaalaisten saapuessa ehkä noin 80 000, mutta heidän määränsä romahti sittemmin nopeasti. Lucayanit kärsivät todennäköisesti samoista kulkutaudeista, jotka tuhosivat Karibian alueen tainoyhteisöjä. Suuria määriä kaapattiin myös orjuuteen ja kuljetettiin esimerkiksi Hispaniolaan ja Venezuelaan. Peter Martyrin mukaan orjuuteen päätyi jopa 40 000 lucayanilaista. Bahamasaaria on pidetty usein kokonaan tyhjentyneinä vuoteen 1513 mennessä, jolloin espanjalainen Juan Ponce de León matkusti Floridaan. Joidenkin esimerkiksi asuinpaikkojen ajoitukseen perustuvan tutkimuksien mukaan lucayaneja asui Bahamasaarilla kuitenkin vielä jonkin aikaa vuoden 1513 jälkeenkin.
Hertsegovina

Hertsegovina (serb. Херцеговина) on Pyhän Savan keskiaikaisista herttuoista nimensä saanut historiallinen maakunta eteläslaavialueella nykyisen Bosnia ja Hertsegovinan valtion alueella. Hertsegovinalla ja Bosnialla ei kummallakaan ole hallinnollista asemaa. Herzog tarkoittaa saksan kielessä herttuaa ja Hertsegovina siis "herttuan maita". Keskiajalla alueesta käytettiin nimeä Zahumlje ja Travunija tai "Humin maa".
Bosnian ja Hertsegovinan välillä ei kulje selkeää rajaa. Rajat ovat epämääräiset ja kiistellyt. Karkeasti ottaen Hertsegovina on Bosnian ja Hertsegovinan Sarajevon eteläpuolinen alue, jolla sijaitsevat esimerkiksi kaupungit Foča, Trebinje, Konjic ja Stolac. Alueen suurin kaupunki on Mostar, jossa taisteltiin Bosnian sodassa pitkään. Nykyään Hertsegovinaa ovat Hertsegovina-Neretvan, Länsi-Hertsegovinan ja osittain Hertseg-Bosnian kantonit.
Ankkojen maailmanhistoria: Antiikin aika

Knossoksen aarre

Päähahmo: Mikki Hiiri
Piirrokset: Giorgio Pezzin
Kirjoittaja: Paolo Mottura

Hessu ja hoopot esi-isät, osa IV: Hessukleitoksen filosofia

Päähahmo: Hessu Hopo
Piirrokset: Alessandro Perina
Kirjoittaja: Alessandro Sisti

Akurakis ateenalaisen tarina

Päähahmo: Aku Ankka
Piirrokset: Valerio Held
Kirjoittaja: Girgio Figus

Touhotes Kreetalainen ja tyynistinen filosofia

Päähahmo: Touho Ankka
Piirrokset: Lorenzo Pastrovicchio
Kirjoittaja: Roberto Gagnor
Lappeenrannan kaupunginmuseo

Lappeenrannan kaupunginmuseon  edeltäjä,  Lappeenrannan Pallon kaupunginosaan Joutsenosta siirretty savupirttimuseo vihittiin käyttöön juhlavan Erkko-juhlan yhteydessä 24.6.1910. Etelä-Saimaan Nuorisoseura piti museota yllä yhdeksän vuotta, minkä jälkeen museon ylläpitäminen siirtyi 18.7.1919 perustetulle Lappeenrannan kotiseutuyhdistykselle. Museo kärsi tilan puutteesta ja toimi myöhemmin  Muinais-ja kansatieteellisenä museona Pekka Kinnusen talossa Snellmaninkatu 6:ssa sekä Kuninkaankadun (nykyinen Koulukatu) varrella sijainneen kirjastotalon yhteydessä. Savupirttimuseo siirrettiin Tyysterniemeen 1931.   
Lappeenrannan Kotiseutu- ja Museoyhdistys luovutti museon Lappeenrannan kaupungin haltuun 1945. Museo siirtyi Lappeenrannan  Linnoituksen vartiorakennukseen, joka kunnostettiin museokäyttöön. Lappeenrannan kaupungin museo uusissa tiloissa vihittiin käyttöön 6.8.1949.  Nykyisin  tiloissa toimii Ratsuväkimuseo. Museo siirtyi  nykyisiin  tiloihinsa linnoituksen pohjoiskärjessä sijaitseviin kivimakasiineihin ja  avautui Etelä-Karjalan maakuntamuseona 19.7.1962. Museotoiminta  siirtyi samalla Etelä-Karjalan maakuntaliiton hallintaan. Etelä-Karjalan maakuntamuseon hoitajana toimi Johannes Hämäläinen vuosina 1962–1972.
Raimo Sepponen

Raimo Sepponen (s. 1. tammikuuta 1936 Kuopion mlk) on suomalainen entinen jääkiekkomaalivahti ja -erotuomari.
Sepponen pelasi SM-sarjassa maalivahtina 87 ottelua kausina 1957–64 edustaen KalPaa, HIFK:ta ja Warkauden Urheilijoita. Hän pääsi edustamaan myös maajoukkuetta 11 kertaa.
Suuremmat saavutukset Sepposella on kuitenkin erotuomarina. Hän on tuominnut 360 SM-sarjan ja -liigan peliä. Sepponen on viheltänyt myös 89 A-maaottelua. Hän on toiminut Suomen Jääkiekkoliiton tuomarikouluttajana ja otteluvalvojana.
Sepponen on valittu Suomen Jääkiekkoleijonaksi numero 54.
Kansainvälinen erotuomari 1971-1982. Erotuomarina viidet A-MM-kisat,1976 Innsbruckin Ol.,Kanada-cup 1976, B-D-sarjan ja juniorien MM-kisoja,IIHF:n ertuomarikomitean jäsen kaksi kautta. IIHF:n erotuomaritarkkailija 1990 -luvulle asti.
Pieni-Röyhkönen

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,9 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee ylänköalueen keskellä jyrkkärinteisessä painaumassa Iso-Röyhkösen lounaispuolella. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä ja sen rannat ovat suota ja metsämaata. Sen itärantaan on rakennettu vapaa-ajan asunto, jolle tulee tie. Myös järven länsipuolella kulkee tie, joka vie Iso-Röyhkösen lounaisrantaan.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Äväntäjärven valuma-alueeseen (35.724) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 126,8 metriä mpy. Lampeen laskee metsäoja etelän suunnasta ja siihen on johdettu vettä myös Isosuon kuivatusojista. Vaikuttaa myös siltä, että pienen Hanhijärven lammesta tulee tähän ojaan vettä. Röyhkösen laskuoja virtaa luontaisena Iso-Röyhköseen, jonka kautta vesireitti jatkaa Isoon Urttimenjärveen, Ristijärveen, Nautajärveen ja lopuksi Äväntäjärven Pitkäveteen.
Papuanviuhkasiipi

Levinneisyys

Papuanviuhkasiipeä tavataan Uuden-Guinean saarella Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on raportoitu olevan enimmäkseen yleinen koko levinneisyysalueellaan. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Radek Smoleňák

Ura

Smoleňák pelasi Tšekissä juniorina jääkiekkoa HC Kladnossa vuoteen 2004 asti. Hän ei kuitenkaan pelannut seurassa miesten pelejä, vaan siirtyi kaudeksi 2004–2005 Kanadaan pelaamaan juniorijääkiekkoa OHL:n Kingston Frontenacsiin, jossa pelasi kaksi kautta.
Tampa Bay Lightning varasi Smoleňákin kesällä 2005 NHL:n varaustilaisuudessa vuorolla 73. Kaudella 2006–2007 Smoleňák siirtyi ammattilaiseksi, mutta pelasi kahdella ensimmäisellä kaudella vain farmijoukkueissa, AHL:ssä ja ECHL:ssä.
Kaudella 2008–2009 Smoleňák pelasi NHL:ssä Tampa Bayssä kuusi peliä, vaikka pelasi edelleen suurimman osan kaudesta AHL-farmijoukkue Norfolk Admiralsissa. Syyskuun 2009 lopussa Smoleňák siirtyi waivers-siirtolistalta Chicago Blackhawksiin, mutta pelasi seurassa vain yhden NHL-ottelun, sillä Tampa Bay otti hänet takaisin waiver-listalta 10. lokakuuta.
Porin Ässät ilmoitti toukokuussa 2011 tehneensä Smoleňákin kanssa yksivuotisen pelaajasopimuksen. Hän edusti Ässiä tammikuun 2012 loppupuolelle, jolloin Ässät hankkiutui miehestä eroon siirtorajan kynnyksellä. 30. tammikuuta Smolenak teki Pelicansin kanssa loppukauden kattavan sopimuksen. Hän jatkoi Pelicansissa myös seuraavalla kaudella ja jakoi joulukuussa Juha-Pekka Haatajan kanssa SM-liigan maalitilaston kärkipaikan, kun Pelicans päästi hänet kevätkaudeksi KHL-seura Torpedo Nižni Novgorodiin. Pelicans solmi samalla Smolenakin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen, jossa on kuitenkin mahdollisuus KHL-siirtoon. Smolanak käytti KHL-option myös syksyllä 2013.
Kaudeksi 2014–2015 Smolenak siirtyi Turun Palloseuraan. Joulukuussa hän ja TPS purkivat sopimuksensa. Hän teki pelaamissaan 31 ottelussa 13+10=23 tehopistettä. Muutama päivää myöhemmin hänen ilmoitettiin siirtyvän Ruotsiin SHL-joukkue MODOon.
Isät lasten asialla

Historia

Yhdistys perustettiin Karkkilassa 20. helmikuuta 2012 ja hyväksyttiin Patentti-ja rekisterihallituksen yhdistysrekisteriin 30. maaliskuuta 2012. Ensimmäisenä puheenjohtajana toimi Jari Pulkkinen. Hänen jättäydyttyä tehtävästään tehtävää hoiti varapuheenjohtaja Jouni Erppola, kunnes tehtävään valittiin ensimmäisessä vuosikokouksessa alkuvuodesta 2013 yhdistyksen tiedottajana toiminut Juha Järä. Keväällä 2015 puheenjohtajaksi valittiin hallintotieteiden tohtori Pasi Malmi. Sen jälkeen puheenjohtajina ovat toimineet Pauli Tossavainen (2016-2017), Harri Salonen (2017-2018) ja Petri Kolmonen (2018-).
Yhdistyksen jäsenmäärä ylitti tuhat 2015 (osan ollessa kannatusjäseniä). Yhdistys sai toimintansa rahoittamiseksi ensimmäisen RAY-tukensa vuonna 2015. Yhdistys saa rahaa myös jäsenmaksuista ja lahjoituksista.

Toiminta

Yhdistys tekee yhteistyötä kansainvälisissä asioissa eri maiden verkostojen, järjestöjen sekä ylikansallisten toimielinten kanssa. Yhdistyksen tunnuslause on: "Jotta lapsen oikeus molempiin vanhempiinsa toteutuisi".
Yhdistys antaa päättäjille lausuntoja sen ajamia asioita koskettaviin lakihankkeisiin. Se on tuonut laajempaan yhteiskunnalliseen keskusteluun mm. käsitteet "lapsen vieraannuttaminen" ja "huoltokiusaaminen". Yhdistys tukee lähtökohtaisesti vuoroasumista eronneiden parien lasten ensisijaisena vaihtoehtona.
Yhdistys tarjoaa vertaistukea vanhemmille, jotka ovat kärsineet tai kärsivät lapsen huoltajuuteen tai vanhemmuuteen liittyvien epäkohtien aiheuttamista ongelmista. Yhdistys pyrkii kehittämään vertaistukea myös aikuisille, jotka ovat lapsuudessaan kokeneet vieraannuttamisprosessin.
Yhdistys haluaa korostaa olosuhdeselvitysten merkitystä viittaamalla siihen, että Saksassa, Ranskassa ja Alankomaissa selvityksen tekee moniammatillinen, vanhemmuutta arvioiva ryhmä, Suomessa vain sosiaaliviranomaiset. Lastenpsykiatri Jari Sinkkosen mukaan vieraannuttajalla on useissa tapauksissa mielenterveysongelmia, kuten psykopatiaa, narsismia ja tunnekylmyyttä, joihin ei kiinnitetä riittävästi huomiota. Sinkkonen luonnehtii vieraannuttamista "massiiviseksi emotionaaliseksi kaltoinkohteluksi", lapsen henkiseksi pahoinpitelyksi.
Damb Sadaat -vaihe

Damb Sadaat -vaihe oli Indus-kulttuuria edeltänyt kehitysvaihe Quetta-Mundigakin seuduilla nykyisisä Pakistanissa ja Afganistanissa noin 3500-2800 eaa. Jaksoa sanotaan myös Faidz Mohamamd-kaudeksi. Kulttuurin asutuskeksittymä on Quettan laaksossa, joka on Pishin Lora-joen sivuhaaran varrella. Etelämpänä kulttuuria oli Shar Sardarin ja nykyisen kalatin tienoilla.

Löytöpaikkoja

Paikkoja on löydetty 37. Keskimääräine paikan koko 2.6 ha, mikä vatsaa muutaman sadan asukkaan kylää. 29 paikan koko arvioitu. Tällöin 25 paikaka on kooltaan alle 5 ha.  Löytöpaikkojen yhteinen ala arviolta noin 97 ha.
Yli 10 ha
Quetta Miri 23 ha
Mundigak 18.75 ha
Kranai hill 10.7 ha
1.1-3.5 ha
Sra Kala
Faiz Mohammad
Damb Sadaat
Gurdi Mound
Q-25
Kasiano Dozakh
Isplinji 1
Deh morasi Ghundai
Q-26
Georg Asp

Georg August Asp (25. elokuuta 1834 Vaasa – 25. huhtikuuta 1901 Helsinki) oli suomalainen anatomian professori ja voimistelunopetuksen uranuurtaja.
Aspin vanhemmat olivat sotatuomari, hovioikeudenneuvos Carl Henrik Asp ja Sofia Wilhelmina Hellgren.  Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1860, lääketieteen lisensiaatiksi 1865 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1861. Aspin väitöskirjan aihe oli Om missbildningar inom urogenitalapparaten vid klyfning af nedre bukväggen (1865). Vuonna 1867 hän julkaisi tutkimuksen Bidrag till kärn- och hjärtnervernas funktionslärä. Seuraavana vuonna Aspista tuli Helsingin yliopiston fysiologian dosentti ja 1869 anatomian, kun hän oli julkaissut maksan rakennetta koskevan tutkimuksen. Hän tutki myös sylkirauhasten mikroskooppista anatomiaa. Professorin arvo hänelle myönnettiin 1874 ja 1884 hänet nimitettiin yliopiston ensimmäiseksi anatomian professoriksi. Asp oli opettajana kiivas ruotsinmielinen, mikä aiheutti vaikeuksia suomenkielisille opiskelijoille. Hän toimi vaimonsa Mathilda Aspin (1840–1920) kanssa voimistelunopetuksen uranuurtajana Suomessa ja johti tämän kanssa Helsingissä sinne perustamaansa voimisteluopistoa 1868–1871. Siellä opetettiin myös naispuolisia voimistelunopettajiksi aikovia. Vuonna 1874 hän perusti vielä erillisen lääkintävoimistelulaitoksen. 
Aspin ja hänen puolisonsa (1865) Mathilda o.s. Wetterhofin poika oli kuvanveistäjä, taidemaalari ja monilahjakkuus Sigurd Wettenhovi-Aspa (1870–1946).
Itselleni

Sisältö

Itselleni koostuu kahdestatoista kirjasta. Ensimmäisessä kirjassa keisari kiittää eri tahoja, kuten sukulaisiaan, kasvattajiaan, opettajiaan ja jumalia, erilaisista saamistaan asioista. Muut kirjat sisältävät eri sotaretkillä tehtyjä muistiinpanoja. Aureliuksen muistiinpanot ovat lyhyitä mietelmiä, joiden pituus vaihtelee lyhyistä sitaateista pidempiin kappaleisiin. Muistiinpanot ovat todennäköisesti olleet alun perin pelkkiä muistivihkoja, joiden tarkoituksena on ollut stoalaisten oppien sisäistäminen niitä toistuvasti mieleen palauttamalla.
Stoalaiset ajatukset liittyvät usein tunteiden kieltämiseen, mikä kirjoittajan mukaan vapauttaa ihmisen materiaalisen maailman kivuista ja nautinnoista. Aurelius katsoi, että muut voivat vahingoittaa ihmistä vain jos hän sallii reaktioidensa viedä voiton itsestään. Hän ei osoittanut mitään erityisempää uskonnollista uskoa kirjoituksissaan, mutta vaikuttaa uskoneen jonkun loogisen, hyväntahtoisen voiman järjestävän maailman niin, että jopa ”paha” tapahtuu kokonaisuuden hyväksi.
Ajan tavan mukaan teos oli kirjoitettu kreikaksi, joka oli Rooman valtakunnan yläluokan laajalti käyttämä kieli. Ei ole varmuutta, oliko kirjoitukset tarkoitettu koskaan julkaistavaksi. Siksi kirjoitusta on kutsuttu historian saatossa useilla eri nimillä.

Arviointeja

Marcus Aureliusta on ylistetty hänen kyvystään kirjoittaa sydämellään olleista asioista sellaisinaan, ilman tietoisuutta ulkopuolisista lukijoista ja ilman mitään varsinaista takaa ajettua päämäärää. Gilbert Murray on verrannut teosta Augustinuksen (Tunnustukset) ja Jean-Jacques Rousseaun (Tunnustuksia) vastaavanlaisiin teoksiin. Vaikka Murray kritisoikin teosta ”kirjallisen tyylin ankaruudesta ja karuudesta”, hän sanoo sen sisältävän ”yhtä paljon väkevää tunnetta [...] kuin useimmissa ylevämmissä nykyajan uskonnollisissa teoksissa, ainoastaan ankaramman voiman ohjaamana”. Anthony Birley on kommentoinut, että ”Mietteiden lukeminen pitkissä jaksoissa saattaa johtaa melankoliaan”.
Bertrand Russell piti teosta ristiriitaisena ja epäjohdonmukaisena ”väsyneen ajan” todistuskappaleena; ajan, jolloin hyvätkin asiat menettävät makunsa: ”Emme voi olla onnellisia, mutta voimme olla hyviä; teeskennelkäämme siis, että niin kauan kuin olemme hyviä, ei merkitse mitään, vaikka olemme onnettomia”.
Indianapolis 500 1960

Indianapolis 500 1960 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 30. toukokuuta 1960 Indianapolis Motor Speedway -radalla. Kilpailun voitti Jim Rathmann.
John Lomax

John Avery Lomax (23. syyskuuta 1867 Goodman, Mississippi – 26. tammikuuta 1948) oli yhdysvaltalainen uraauurtava musiikkitieteilijä ja folkloristi.
Lomax varttui maatilalla Texasissa ja opiskeli englantia Texasin yliopistossa Austinissa. Myöhemmin hän suoritti loppututkinnon Harvardin yliopistossa. Tämän jälkeen Lomax sai apurahan cowboy-laulujen tutkimiseen, minkä tuloksena syntyi vuonna 1910 antologia Cowboy Songs and Other Frontier Ballads.
John Lomax oli perustamassa Texas Folklore Societya ja arkistoi tuhansia äänitteitä Yhdysvaltain kongressin kirjaston Amerikan kansanlauluarkistoon yhdessä poikansa Alan Lomaxin kanssa.
Vuonna 1933 John Lomax aloitti yhdessä poikansa kanssa afroamerikkalaisen kansanmusiikin kenttätutkimukset. He aloittivat vankiloista aluksi Texasissa ja myöhemmin Louisianassa. Louisianassa he löysivät muun muassa Huddie ”Lead Belly” Ledbetterin.
RN Carlo Mirabello (1915)

Palvelus

Alus upposi osuttuaan miinaan 21. toukokuuta 1941 Albanian rannikolla Dukatonniemen lähistöllä.
Anna Moffo

Anna Moffo (27. kesäkuuta 1932 Wayne, Pennsylvania, Yhdysvallat – 9. maaliskuuta 2006 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen sopraano. Hänen tuloroolinsa Metropolitan-oopperassa oli Violetan rooli oopperassa La Traviata.
Moffo oli kiinnitettynä New Yorkin Metropolitaniin seitsemäntoista kauden ajan vuodesta 1959 lukien. Moffolla oli Italiassa viikoittainen suosittu televisio-ohjelma Anna Moffo Show vuosina 1960–1973.
Hän sairasti rintasyöpää mutta kuoli aivoinfarktiin New Yorkissa maaliskuussa 2006.
Thomas W. Ferebee

Thomas Wilson Ferebee (9. marraskuuta 1918 Mocksville, Pohjois-Carolina – 16. maaliskuuta 2000 Windermere, Florida) oli yhdysvaltalainen eversti, joka tunnetaan Little Boy (suom. Pikkupoika) -atomipommin pudottamisesta Hiroshimaan. Ferebee oli Enola Gayn pommittaja. Hän osallistui myös Vietnamin sotaan, mihin kuitenkin vain lyhyen aikaa vuonna 1965. Ferebee toimi pommitusmiehistöissä Boeingin B-17, B-29, B-47 sekä B-52-tyyppien raskaissa pommikoneissa.
Ferebee vammautui urheillessaan lievästi nuoruudessaan. Hän sai polvivamman pelatessaan amerikkalaista jalkapalloa. Toisen maailmansodan syttymisen jälkeen hän kunnostautui pommitustehtävissä Euroopan rintamalla, sekä suorittaen 63 pommihyökkäystehtävää. Ferebee osallistui muiden muassa Abbevillen tukikohdan pommitukseen.
Majurin arvoisena Ferebee oli yksikön koulutustehtävistä vastaavia henkilöitä 509. Erillisessä Pommitusrykmentissä aluksi Wendoverissa. Hän myös vastasi omalta osaltaan muiden pommittajien koulutusohjelmasta ja oli samalla yksikön pommittajana eli esimiehenä. Jatkuvien harjoitusten ansiosta Ferebeen tarkkuustulokset eli harjoitusosumat olivat hyvin korkealuokkaisia, ja sen vuoksi hän oli pommittajana Hiroshimassa.
Kun kirjailijat Max Morgan Witts ja Gordon Thomas haastattelivat Thomas Ferebeetä, hän totesi roolistaan pommin pudottajana:"Jonkunhan se oli tehtävä". Haastattelijat julkaisivat kirjan Enola Gay - pommikone Hiroshiman yllä.
Vietnamin sodan jälkeen Thomas Ferebee palveli kiinteistönvälittäjänä, jäätyään eläkkeelle ilmavoimista everstinä vuonna 1970. Hän harrasti myös pienviljelyä sekä retkeilyä. Ferebee vieraili Nagasakissa heti toisen maailmansodan jälkeen. Hän menehtyi haimasyöpään.
Charles-François-Prosper Guérin

Charles-François-Prosper Guérin (21. helmikuuta 1875 Sens, Ranska – 19. maaliskuuta 1939 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari ja kuvittaja, tyyliltään postimpressionisti.

Koulutus ja ura taiteilijana

Pariisissa Charles-François-Prosper Guérin opiskeli École des Beaux-Arts'ssa Gustave Moreau'n johdolla. Hän aloitti uran taiteilijana vuonna 1887. Hänestä tuli Pariisin Académie de la Grande Chaumière'n professori ja vuosina 1937-1939 École des Beaux-Arts'ssa maalausopintosuunnitelman ohjaaja.
Helka Hiisku

Helka Inkeri Hiisku (sukunimi vuoteen 1945 Heinonen; 1. maaliskuuta 1912 Kotka – 5. lokakuuta 1962 Turku) oli suomalainen runoilija, toimittaja ja kääntäjä.
Helka Hiisku oli yksi kolmesta V. A. Koskenniemen kirjalliseen piirin kuuluneista turkulaisesta Hiiskun sisaruksesta, muita sisaria olivat Aune Hiisku ja Kyllikki Hiisku. He opiskelivat Turun yliopistossa ja valmistuivat sieltä maistereiksi.  Helka Hiisku julkaisi kolme omaa runokokoelmaa sekä suomensi kirjallisuutta virosta ja italiasta. Helka Hiisku toimi sotavuosina myös Turun ylioppilaslehden päätoimittajana.
Baryytti

Käyttö

Baryytin tärkein käyttökohde on öljyn- ja kaasunpourauksessa tarvittava painoaine. Baryyttiä käytetään myös hapen ja rikin isotooppianalyyseissä. Bariumsulfaattia käytetään pyrotekniikassa ja varjoaineena röntgenkuvauksissa.
Kesijärvi (Janakkala, Loppi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 284 ha ja se on 3,2 kilometriä pitkä ja 1,4 kilometriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 11,1 kilometriä ja rannat ovat puoliksi pelto- tai metsämaata. Suomaata on hyvin vähän. Korkeammat mäet, jotka näkyvät järvelle, ovat Ristimäki, Ketunkallio, jotka kohoavat jopa 40 metriä vedenpintaa korkeammalle. Rannat ovat melko matalia eikä järvikään ole syvä. Sen keskisyvyys on 3,7 metriä ja suurin syvyys on 8,2 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven keskikohdassa. Saaria on yksi, jonka pituus on 80 metriä, pinta-ala on 0,23 ha ja rantaviivan pituus on 220 metriä. Saari on autio.
Järvi on säännöstelty, jolloin vedenpinnan korkeuden tulee pysyä korkeusarvojen 90,76 m ja 91,41 m välillä. Järven vedenpinnan korkeus on 91,2 metriä mpy, mikä on aivan sama kuin alajuoksulla olevilla Sokslammilla ja Alasjärvellä. Näitäkin säännöstellään samoilla raja-arvoilla. Järven tilavuudeksi on luotaamalla saatu 10 435 tuhatta m³.
Rannoille on rakennettu runsaasti vapaa-ajan asuntoja. Järven lähiympäristössä sijaitsee yli kymmenen maatilaa, joiden pellot viettävät järveen päin. Niille pääsee eteläpuolella järven ohittavalta kantatielta 54 ja Launosten kautta tulevalta yhdystieltä 2873. Janakkalan ja Lopen välinen raja ylittää järven niin, että järven eteläpää ja pieni osa koillispään lahtea sekä Toivanjoki puoliksi kuuluu Lopelle.

Vesistösuhteet

Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Tervajoen valuma-alueeseen. Se jaetaan vielä Kesijärven alueeseen, johon järvi itse kuuluu.
Järveen laskee eri suunnilta ojia, joista merkittvimpiä ovat Nummistenjoki, Vetelänoja ja Pihtioja. Näistä pienin on Vetelänoja, joka on Hyvälammin laskuoja. Se laskee järven pohjoispäähän. Vastaiselle kaakkoisrannalle laskee Pihtioja, joka on varsin laaja. Sen valuma-alueella sijaitsevat myös Ali-Heinijärvi, Yli-Heinijärvi, Raikkuanlammi ja Hanhilammi, jotka laskevat Ali-Heinijärven kautta Pihtiojaan.
Nummistenjoki eli Isojoki on laskujoista vesirikkain ja valuma-alueeltaan laajin. Se on Loppijärven laskujoki, mutta siihen yhtyvät etelästä Pikkujoki ja pohjoisesta Ojajoki eli Pikkujoki. Pikkujoki on muuten järvetön, mutta Leiniäisen sivuhaarasta laskee Huhkajanlammi. Ojajoki on Ojajärven laskuoja, mutta sen kautta laskevat myös Leipijärvi ja pienet Keravalammit.
Trifenyylifosfiitti

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa trifenyylifosfiitti on väriltään kellertävää tai väritöntä nestettä tai amorfista kiinteää ainetta. Trifenyylifosfiitti ei liukene veteen, mutta hydrolysoituu hitaasti veden vaikutuksesta. Yhdiste liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin, mutta voi reagoida alkoholien kanssa vaihtoesteröintireaktiolla. Trifenyylifosfiitti ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä aiheuttaen muun muassa yskää ja kurkkukipua.
Trifenyylifosfiittia valmistetaan fenolin ja fosforitrikloridin välisellä reaktiolla. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä muun muassa valmistettaessa alkoholeista alkyylihalogenideja, peptidisynteeseissä ja yhdisteen additiotuotetta otsonin kanssa käytetään happiradikaalien muodostamiseen. Tämän lisäksi ainetta voidaan käyttää stabiloimaan ja liuottamaan muoveja ja hartseja, sekä metallipintojen puhdistamiseen.
Corbetta Competizioni

Corbetta Competizioni on italialainen pikkuformulatalli. Tallin perusti vuonna 1991 Angelo Corbetta. Talli on kilpaillut mm F2000, Italian F3 ja European F3 Open-sarjoissa. Talli on voittanut Italian F3 B-luokan mestaruuden vuosina 1999-2000 ja European F3 Open sarjan kuljettajien mestaruuden vuonna 2011. Talli jatkaa European F3 Open-sarjassa vuonna 2012.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen 2015 kokoonpanot

Tämä on luettelo jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuihin 2015 nimetyistä urheilijoista. Pelaajan nimen yhteydessä on ilmoitettu hänen pelinumeronsa kilpailuissa ja kaudella 2014–2015 edustamansa seura.

Peliasut

Lohko A
Lohko B