google/wiki40b huggingface dataset:
Michael Ignatieff

Michael Ignatieff (s. 12. toukokuuta 1947 Toronto, Kanada) on kanadalainen intellektuelli, historioitsija ja poliitikko, joka toimi vuosina 2008–2011 Kanadan liberaalipuolueen johtajana. Hänellä on ollut akateeminen virka Cambridgen, Oxfordin ja Harvardin yliopistossa. Hän on myös palkittu kirjailija ja toimittaja sekä dokumenttielokuvien tekijä.
Vuodet 1978–2000 Ignatieff asui Britanniassa. Tuolloin hän työskenteli Oxfordissa ja Cambridgessä ja toimi Britannian yleisradioyhtiö BBC:n kommentaattorina ja elokuvantekijänä. Vuosina 2000–2005 hän asui Yhdysvalloissa, jossa toimi Harvardin Carr Centre for Human Rights Policyn johtajana. Ignatieff nimitettiin pitämään kuuluisia Gifford-luentoja Britanniassa vuonna 2002. Vuonna 2005 hän palasi Kanadaan työskentelemään Toronton yliopistossa.
Vuonna 2006 Ignatieff valittiin Kanadan edustajainhuoneen jäseneksi. 10. joulukuuta 2008 hänet valittiin Kanadan liberaalipuolueen johtajaksi ja valinta vahvistettiin 2. toukokuuta 2009 järjestetyssä puoluekokouksessa, jossa hän sai 97 % kannatuksen. Äänestys oli lähinnä muodollinen, sillä Ignatieff oli ainoa ehdolla ollut. Vuoden 2011 parlamenttivaaleissa liberaalipuolue saavutti historiansa heikoimman vaalituloksen, 34 paikkaa 308:sta, mikä oli 43 vähemmän kuin vuoden 2008 vaaleissa, ja puoluejohtaja Ignatieff menetti oman parlamenttipaikkansa Etobicoke—Lakeshoren vaalipiirissä. Vaaleja seuraavana päivänä hän ilmoitti, ettei enää jatka puolueensa johdossa.
Ignatieff sijoittui Maailman intellektuellit 2005 -äänestyksessä tilalle 37.
Ignatieffin suvussa on monia maineikkaita henkilöitä, muun muassa hänen isoisänsä Pavel Ignatjev oli ennen vallankumousta Venäjällä opetusministerinä ja isä George Ignatieff oli kanadalainen diplomatti.
Piipunrassi

Piipunrassi on harjamainen, alun perin piipun puhdistukseen tarkoitettu väline. Se on kätevä puhdistusväline myös moniin muihin kohteisiin.
Piipunrassi koostuu kolmesta noin 15–30 cm:n pituisesta rautalangasta, joiden väliin on kiinnitetty harjaksia. Karkeat harjakset on tarkoitettu irrottamaan lika piipun sisäpinnasta. Pehmeät harjakset on tavallisesti tehty puuvillasta. Harjasten spiraalimainen muoto mahdollistaa puhdistuksen vääntämisliikkeen suoran liikkeen muotoon.
Askartelukaupoista voi löytää askartelukäyttöön tarkoitettuja piipunrasseja. Ne ovat usein pidempiharjaksisia, paksumpia ja saatavana useissa eri väreissä. Askartelukäyttöön tarkoitettujen piipunrassien harjakset on usein valmistettu nailonista eikä niissä ole lainkaan karkeampia harjaksia.
Lotte Brott

Charlotte "Lotte" Brott (o.s. Goetzel; 8. helmikuuta 1922 Mannheim – 6. tammikuuta 1998 Montreal) oli saksalaissyntyinen, kanadalaistunut sellisti. Hänen vanhempansa olivat yrittäjiä, jotka rohkaisivat häntä aloittamaan sellonsoiton opiskelemisen kahdeksan vuoden iässä. Hänet lähetettiin natseja pakoon Sveitsiin, jossa hän sai Zürichin konservatoriosta diplominsa vuonna 1939. Hänen opettajanaan oli Emanuel Feuermann. 
Heinäkuussa 1939 Brott palasi yhteen vanhempiensa kanssa Montrealissa, Kanadassa. Häntä opetti Montrealissa Jean Belland ja Toronton yliopistossa Zara Nelsova. Molemmilla kerroilla hän opiskeli stipendin turvin. Hän oli Montrealin sinfoniaorkesterin jäsen vuodesta 1941 ja seurasi vuonna 1942 Jean Bellandia McGill-jousikvartetin sellistinä. Myöhemmin kvartetti kasvoi McGillin kamariorkesteriksi. Brott meni vuonna 1943 naimisiin Alexander Brottin kanssa ja teki yhteistyötä muiden muassa John Newmarkin sekä Walter Joachimin kanssa. Myöhemmällä urallaan Brott toimi eri orkestereissa hallinnollisissa tehtävissä.
Vuonna 1988 Brottista tehtiin Maltan ritarikunnan Dame of Grace ja vuonna 1990 Kanadan ritarikunnan jäsen. Hän oli myös Québecin ritarikunnan ritari vuodesta 1996.
Whisky a Go Go

Whisky a Go Go on Los Angelesin Sunset Stripillä osoitteessa 8901 Sunset Boulevard, West Hollywood sijaitseva, vuonna 1964 avattu yökerho, joka tunnetaan useasta rockmusiikin historiaan jääneestä esityksestä. Paikka nimettiin vuonna 2006 ensimmäisenä konserttipaikkana Rock and Roll Hall of Fameen.
Whisky a Go Gossa ovat esiintyneet uransa alkuvaiheissa monet rockin historian suurista nimistä, kuten The Doors, Neil Young, Frank Zappa, Jimi Hendrix, Fleetwood Mac, Blondie, X, The Motels, Guns N’ Roses, Mötley Crüe ja Soundgarden. Suositussa paikassa ovat käyneet vakituisesti myös useat muiden alojen kuuluisuudet.
WWD-3

WWD-3 on suomalaisen Winwindin valmistama 3 MW:n tuulivoimalaitos, jollaisia on Suomessa Kemin tuulipuistossa yksitoista ja koko maassa yhteensä kuusitoista. Voimala tuottaa sähköä silloin, kun tuulen voimakkuus on 4 m/s - 20 m/s. Enimmillään tuotos on >12,5 m/s puhaltavalla tuulella. Jos myrsky yltyy yli 20 m/s, voimala pysähtyy.
WWD-3 -tuulivoimalan akselinnavan korkeus maasta on yleensä 88 metriä, sen roottorikehän halkaisija on 100 metriä, tornin massa 225 000 kg, roottorin massa 60  000 kg, konehuone roottorin kanssa 180 000 kg.
WWD-3 -voimaloita on Kemin tuulipuistossa pystytetty myös merelle keinotekoisille saarille. Merelle sijoitettavan keinotekoisen saaren pinta-ala on 30 m x 50 m, louhetarve 23 000 m³, raudoitus 42 000 kg, suodatinkangas 6 000 m², betonia 700 m³, putkia 120 m.
Arfakinmanikki

Levinneisyys

Arfakinmanikkia tavataan vain pienellä alueella Arfak-vuoristossa Indonesiassa. Koska aluetta ei ole tutkittu hyvin, saattaa lajin levinneisyysalue olla kuitenkin tunnettua laajempi. Arfakinmanikkipopulaation kooksi arvioidaan 2 500–9 999 yksilöä. Laji on luokiteltu vaarantuneeksi.
Studio25

Historia

Studio25:n tarina alkaa kolmen sukupolven takaa. Toisen maailmansodan jälkeen Studio25:n perustaja Martti Suominen loukkaantui vakavasti eikä  enää voinut työskennellä ruumiillisessa työssä. Hänen oli keksittävä uudet kuviot elannon hankkimiseksi, mikä tuohon aikaan ei ollut helppoa. Vuonna 1952 hän sai hankittua vanhan Fordin, jolla hän päätti lähteä ovelta ovelle lähikyliin vaatteita myymään. Asiakkaat saivat kätevästi tavarat suoraan kotiinsa, ja mukavat yhteiset juttutuokiot olivat aina odotettuja hetkiä. Työstä muodostui Martti Suomiselle suuri rakkaus.
Sillä välin, kun Martti Suominen huristeli maakunnassa,  oli hänen vaimollaan, Raakkelilla, toripaikka hoidettavana Uudenkaupungin keskustassa. Talvet olivat jäätävän kylmiä, ja Raakkel Suominen paleli kojussaan, kun hän myi pukimia. Huolehtivana aviomiehenä Martti Suominen perusti ensimmäisen kivijalkakauppansa vuonna 1954 ja nimesi sen R. Suomiseksi vaimonsa Raakkelin mukaan. Näin ei Raakkelin tarvinnut enää hytistä ulkosalla pukimiensa kera, vaan torimyyjä sai oman myymälänsä.
Vuonna 1977  Martti ja Raakkel Suomisen poika, Markku, otti vetovastuun liiketoiminnasta uusin ideoin ja ottein. Farmarihousuista oli kysyntää, ja näin ollen päätettiin avata vaatemyymälä, joka nimettiin New York Cityssä olevan kuuluisan yökerhon, Studio54:n, mukaan. 54 korvautui 25:llä, koska se oli silloisen myymälän kadunnumero. Studio25 osoittautui menestykseksi, ja siitä kehkeytyi myös nuorison kohtaamispaikka Uudessakaupungissa.
Vuonna 1985 Studio25 laajensi Turkuun vuonna 1985. Myymälä koki kovia jo ennen varsinaista avaamista, sillä tavarantoimittajat boikotoivat muiden kauppiaiden painostuksesta Studio25:ttä eivätkä suostuneet myymään Studio25:lle tuotteita myyntiin. Kuin nurkkaanajettuna päättivät Markku ja hänen vaimonsa Anne Suominen lähteä hakemaan vaatteita myyntiin sieltä, mistä niitä oli saatavilla eli maailmalta. Markku ja Anne Suominen toivat vaatteita eritoten Lontoosta, ja erikoiset vaatekappaleet tekivät kuluttajiin vaikutuksen. Studio25 oli trendikuluttajan ykkösvalinta, koska se kykeni tarjoamaan tuotteita, joita ei muualta saanut. Sabotointiyritykset kääntyivätkin lopulta siis Studio25:n menestykseksi.
Vuonna 2003 remmiin astui Sami Suominen, Markku ja Anne Suomisen esikoispoika. Sami Suomisen myötä yhtiö on kasvanut franchising-ketjuksi, ja yritys tuo maahan sellaisia merkkejä kuten Bench ja Rich & Royal. Yritys on siis kehittynyt pienestä kauppa-autoilusta ja torimyynnistä suomalaiseksi vaateketjuksi, jonka toimipisteitä löytyy ympäri Suomen. Vaikka elämme muuttuvassa maailmassa, on Studio25:n perusideologia säilynyt: ideana on tuoda muotia maailmalta suurille persoonille pieneen Suomeen.
KDM Viben (P562)

Palvelus

Merivoimien vuoden 2004 uudelleen järjestelyn jälkeen alus kuului 2. eskaaderin 24. divisioonaan, jossa olivat ohjusveneet. Alus osallistui divisioonan mukana useisiin kansainvälisiin tehtäviin kuten UNIFILiin ja operaatio Active Endeavouriin, kunnes se poistettiin palveluksesta 7. lokakuuta 2010.

NRP Tejo

Portugali osti 23. lokakuuta 2014 aluksen miljoonalla eurolla. Alus saapui 12. toukokuuta 2015 Lissaboniin, minkä jälkeen se huollettiin Arsenal do Alfeitessä. Alus otettiin palvelukseen 5. toukokuut 2016 nimellä NRP Tejo (P590).
Alus lähti 27. joulukuuta ensimmäiseen tehtäväänsä Madeiralle.
Ville Muranen

Ville Muranen on suomalainen lentopalloilija. Hän on edustanut urallaan Perungan Poikia. Hän opiskeli Rovaniemen ammattikorkeakoulussa liikunnan- ja vapaa-ajan ohjaajaksi. Muranen on töissä Vuokatin urheiluopistolla Sotkamossa ja hän on Katinkulta Golf Ry:n puheenjohtaja.
Ville Muranen on naimisissa entisen maastohiihtäjän Pirjo Murasen kanssa. He menivät naimisiin kesällä 2007.
Bakteeriplankton

Bakteeriplankton tarkoittaa vedessä eläviä bakteereita, jotka eivät ole kiinnittyneet mihinkään. Toisin sanoen planktonisesti elävä organismi kelluu vesiympäristössä. Organismit kelluvat vedessä kaasuvesikkelien avulla.
Planktonisesti elävien bakteereiden koko on pääasiassa 0,2–2,0 mikrometriä (µm), mutta joidenkin koko voi olla jopa 5 µm. Planktonisesti eläviä bakteereita on sekä merivedessä että makeissa vesissä. Bakteerisoluja on keskimäärin 10³⁰ solua millilitrassa merivettä, kun taas järvissä ja muissa makeissa vesistöissä soluja on noin kymmenkertainen määrä.
Bakteeriplankton voidaan jakaa yhteyttäviin syanobakteereihin ja toisenvaraisiin bakteereihin.
Suurempi eläinplankton saalistaa bakteeriplanktonia ravinnokseen. Bakteeriplantonin määrää ja koostumusta säätevät myös virukset eli bakteriofagit sekä ympäristön olosuhteet, kuten lämpötila, hapen määrä, happamuus ja ravinteiden saanti.
Fontella Bass

Fontella Bass (3. heinäkuuta 1940 St. Louis, Missouri – 26. joulukuuta 2012) oli yhdysvaltalainen soul-laulaja. Hänet muistetaan parhaiten vuoden 1965 R&B-hitistä "Rescue Me". 
Bass oli jo varhain tekemisissä musiikin kanssa. Hänen äitinsä oli gospel-muusikko Martha Bass.
Zip the Pinhead

Zip the Pinhead, oikealta nimeltään William Henry Johnson (1842 Liberty Corners – 28. huhtikuuta 1926 New York) oli yhdysvaltalainen sirkusesiintyjä, joka tunnettiin erikoisen muotoisesta päästään.
Johnsonin molemmat vanhemmat olivat entisiä orjia. Hänen muu vartalonsa kehittyi normaalisti, mutta pää jäi pieneksi lukuun ottamatta leukaa. Hänellä epäiltiin kärsineen pienipäisyydestä eli mikrokefaliasta, mutta toisin kuin kyseisestä kehitysvammasta kärsivät yleensä, hän ei aikalaiskuvausten perusteella ollut erityisen vajaaälyinen. Erikoinen ulkonäkö herätti sirkusmanagerin mielenkiinnon ja pian hänet esiteltiin P. T. Barnumille. Barnum osti oikeudet Johnsonin esittelyyn sirkuksessa. Hänen hiuksensa leikattiin korostamaan pään erikoista muotoa ja hänen nimekseen annettiin Zip the Pinhead (”Neulapää-Zip”).
Yleisölle Zip the Pinheadin esitettiin olevan Afrikasta löydetty puuttuva rengas, joka söi raakaa lihaa, pähkinöitä ja hedelmiä, mutta joka oli oppinut syömään myös leipää ja kakkua.  Usein hän oli esityksessä suljettuna häkkiin, missä hän huusi ja karjui. Zip the Pinheadista tuli eräs American Museumin vetonauloista yhdessä siamilaisten kaksosten Chang ja Eng Bunkerin ohella.
Myöhempinä vuosina Zipin hahmo muuttui enemmän sivistyneeksi. Hän esiintyi lavalla muiden ruumiillisesti poikkeavien ystäviensä, kuten Jim Tarvernin ja Jack Earlen kanssa. Hän myös kiersi usein Ringlingin veljesten sirkuksen mukana. Zipin paras ystävä oli hänen managerinsa kapteeni O. K. White, joka lahjoitti hänelle muun muassa smokin. Myöhemmin Zip soitti esityksissä myös viulua. Hän ei ollut kovinkaan kaksinen soittaja, mutta yleisö piti hänen soitto- ja tanssiesityksistään.
Myöhempinä vuosinaan Zip pyrki esiintymään Coney Islandin Dreamlandiin. Eräänä sunnuntai-iltapäivänä vuonna 1925 hän pelasti pienen, hukkumaisillaan olleen tytön hengen ja häntä juhlittiin sankarina.
Vuonna 1926 Zip sairastui keuhkoputkentulehdukseen, mutta esiintyi esityksessä vastoin lääkärin kehotusta. Palattuaan kotiin hänen tilansa huononi ja hänet kuljetettiin Bellevuen sairaalaan, missä hän kuoli. Kaikkiaan Zipin viihdetaiteilijan ura kesti 67 vuotta.
Hakassit

Määrä, kieli ja uskonto

Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan hakasseja oli yhteensä 75 622. Hakassit muodostavat noin 12 prosenttia Hakassian tasavallan väestöstä, missä heitä asui 65 421. Lisäksi heitä asuu jonkin verran ympäröivillä alueilla, kuten Krasnojarskin aluepiirissä (4 489) ja Tuvan tasavallassa (1 219). 
Hakassit jakaantuva viiteen heimoon (Beltir, Sagai, Katšin, Koibal ja Kyzyl), joiden kielet eroavat toisistaan melkoisesti, mutta tästä huolimatta heille luotiin 1920-luvulla yhteinen kirjakieli hakassi. 
Suurin osa hakasseista harjoitti vielä 1900-luvun alkuun asti omaa šamanismistista uskontoaan, jossa oli vaikutteita buddhalaisuudesta. Ensimmäiset venäläiset lähetyssaarnaajat saapuivat jo 1700-luvulla, mutta vasta 1800-luvulla hakasseja alettiin käännyttää aktiivisemmin ortodoksikristityiksi. Nykyisin suurin osa on ortodokseja, mutta myös šamanistisia piirteitä on säilynyt runsaasti.

Elinkeinot

Hakassit ovat perinteisesti olleet paimentolaisia, mutta he ovat harjoittaneet myös maanviljelyä, metsästystä ja kalastusta. Hakassien paimentolaista elämäntapaa alettiin rajoittaa Neuvostoliiton perustamisen jälkeen ja suuri osa onkin luopunut paimentolaisuudesta. Lampaiden ja karjan kasvatus ovat toki vielä nykyisinkin melko yleisiä elinkeinoja, mutta monet hakassit työskentelevät nykyisin myös teollisuuden ja palveluelinkeinojen palveluksessa.

Historia

Hakassien esi-isien asuinalue oli 500-luvulta lähtien kirgiisien ajoittaisen vallan alainen. Asuinalue oli nykyistä laajempi ja ulottui Jenisein keskijuoksulle. Mongolit alistivat hakassit valtansa alle 1200-luvulla. Nykyinen hakassikansa syntyi kun hakassit sekoittuivat mongolien ja Jenisein alueella asuneiden kirgiisien kanssa. 
Venäjä otti tämän Kirgiisien maana tai Khongorain nimellä tunnetun alueen haltuunsa 1700-luvulla. Venäläisten maahanmuutto alkoi 1820-luvulla, kun Minusinskin ympäristöstä löydettiin kultaa ja avattiin kaivoksia. Venäläiset alkoivat käännyttää hakasseja ortodoksisuuteen 1800-luvulla. Tällöin myös alkoi hakassien siirtyminen paimentolaisuudesta muihin elinkeinoihin. 
Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen aikana alkoi autonomia pyrkimykset levitä myös hakassien keskuudessa. Sittemmin hakassien alue tuli kuulumaan Neuvostoliittoon. Vuonna 1923 perustettiin Hakassien kansallinen piirikunta. Tuolloin myös luotiin virallisesti käsite hakassit, joihin luettiin alueen viisi heimoa. Kansallisesta piirikunnasta muodostettiin Hakassien autonominen alue 20. lokakuuta 1930, joka oli osa Krasnojarskin aluepiiriä. 
Neuvostoliiton hajotessa Hakassien autonominen alue julistautui Hakassian tasavallaksi.
Hale & Pace

Hale & Pace on brittiläinen koomikkopari Gareth Hale ja Norman Pace.

Historia

Gareth Hale ja Norman Pace tapasivat opiskeluaikoina Elthamissa, Lontoossa 1971. He jakoivat saman huoneen ja huomasivat nopeasti, että heillä oli samankaltainen huumorintaju. He alkoivat esiintyä musikaalisessa komediaryhmä Daffyssä. Vuoteen 1976 mennessä he olivat muodostaneet komediaduon ja vierailivat klubeissa ja pubeissa esittämässä sketsejään. 
Gareth Halesta ja Norman Pacesta tuli tunnettu koomikkopari 1980-luvun puolivälissä. Esiinnyttyään mm. BBC1:n ja C4:n Pushing Up Daisies -sarjassa LWT-kanava myönsi heille oman erikoislähetyksen vuonna 1986. Varsinaisen sarjan lähetykset alkoivat vuonna 1988. Sarja tunnetaan Suomessa nimellä Hauskat pojat, myöhemmin Hale & Pace – Hauskat pojat.
Hale & Pace -sarja nähtiin ensimmäisen kerran televisiossa vuonna 1988. Sarjaa tehtiin kymmenen kautta. Sarjan muistetuimpia sketsejä ovat mm. lasten televisio-ohjelman juontajat Billy ja Johnny sekä The Two Rons, joka tunnetaan myös nimellä The Management. Osa sketseistä aiheutti keskustelua, esimerkkinä mainittakoon kohtaus, jossa esitellään mikrossa paistettu kissa. 
1990-luvun puolivälissä kaksikko esiintyi vakavassa roolissa Reginald Hillin luoman etsiväparin Dalziel ja Pascoe televisiofilmatisoinnissa (A Pinch Of Snuff, ITV, 1994). Sarjasta esitettiin vain kolme jaksoa. Hillin luoma etsiväpari voitti itselleen yleisön suosion vasta vuonna 1996 kun BBC1 loi sarjan uudestaan nimellä Yorkshiren etsivät (Dalziel and Pascoe), tällä kertaa päänäyttelijöinään Warren Clarke ja Colin Buchanan. 
Vuonna 1997 ITV aloitti sarjan April Fool's Day, jossa kummatkin näyttelijät esiintyivät. Sarja oli draamakomedia, jossa kaksi luotaantyöntävää naapuria yritti ylittää toisensa tekemällä käytännön piloja. Sarja oli lyhytikäinen. Hale ja Pace pitivät syynä huonoa lähetysaikaa ja syyttivät tästä ITV:tä. Tämä erimielisyys johti siihen, että kumppanit vaihtoivat BBC:n puolelle. 
BBC:llä heidän ensimmäinen työnsä oli ei-komedia Jobs For The Boys (1997). Kyseinen kolmiosainen sarja käsitteli työttömyyden haasteita. Tätä seurasi surkean kritiikin saanut eri ohjelmalajeja (mm. varietee, komedia, tietovisa) yhdistelevä h&p@bbc (1999). 
Hale ja Pace ovat tehneet erikoislähetyksiä kuten Hale and Pace Down Under (1996, konserttikierros Australiassa) sekä "The Stonk", hyväntekeväisyyskappale Comic Reliefin hyväksi (1991).
Aleksei Nikišov

Pelaajaura

Nikišovin jääpallouran kasvattajaseura oli Majak, Krasnoturjinsk, missä hän pelasi ensimmäisen pääsarjakautensa 1982–1983 ennen siirtymistään Neuvosto-Kazakstaniin Alma-Atan Dynamoon, jossa hän pelasi huippuvuotensa eli kaudet 1983–1993. Neuvostoliiton kaatumisen seurauksena myös Kazakstanin jääpallon lippulaivan Alma-Atan Dynamon toiminta loppui. Nikišov kuten monet muutkin entisen Neuvostoliiton alueen huippupelaajat siirtyivät länteen – pääosin Ruotsiin. Hänen uusi seuransa oli Katrineholm SK, jossa hän pelasi kausina 1993–2002 yhtä kautta lukuun ottamatta, jolloin hän pelasi Norjassa oslolaisessa Røa IL:n joukkueessa.
Omalla urallaan Nikišov pelasi kaksi ottelua vuonna 1990 Neuvostoliiton maajoukkueessa. Hän siirtyi Neuvostoliiton hajoamisesta syntyneeseen Kazakstanin maajoukkueeseen, jota edusti ensi kerran 1993 ja sen jälkeen kolmissa MM-kisoissa vuosina 1997, 1999 ja 2001. Niissä hän pelasi 19 ottelua ja teki kolme maalia.

Valmentajaura

Päätettyään pelaajauransa keväällä 2002 Nikišov siirtyi valmennustehtäviin. Hän jatkoi pelaajauran jälkeisen kauden Katrineholmissa valmentajana ja toimi samalla myös Kazakstanin maajoukkueen valmennuksessa.
Nikišov palasi 2000-luvulla vielä Venäjälle ja Kazakstaniin ja toimi seurajoukkuevalmentajana ensin kasvattajaseurassaan Majakissa ja sen jälkeen Akžaiykissa. Kazakstanin maajoukkueen päävalmentaja Nikišovista tuli vuonna 2012, jonka jälkeen maajoukkue saavutti useita MM-pronssimitaleita.
Kaudet 2016–2019 Nikišov valmensi Suomen Bandyliigan Veiterää. Joukkue saavutti hänen johdollaan kaksi SM-kultaa, yhden SM-hopean ja yhden Suomen cupin mestaruuden.
Gerda Christian

Gerda Christian (o.s. Daranowski; 13. joulukuuta 1913 Berliini, Saksan keisarikunta – 14. huhtikuuta 1997 Düsseldorf, Saksa) oli yksi Adolf Hitlerin yksityissihteereistä.
Ennen työskentelyään Hitlerille Gerda Daranowski oli toiminut Elizabeth Ardenin sihteerinä.
Hitlerin kaksi aiempaa sihteeriä Johanna Wolf ja Christa Schröder olivat valittaneet työn paljoudesta. He pyysivät lisää työvoimaa, mutta Hitler epäröi koska ei halunnut välttämättä palkata uutta henkilöä sisäpiiriinsä. Lopulta hän myöntyi ja palkkasi Gerdan 1937. Hitler rupesi kutsumaan Gerdaa lempinimellä ”Dara”.
Gerda avioitui ilmavoimien upseerin Eckhard Christianin kanssa helmikuussa 1943 ja piti tauon töissään. Tällä aikaa Hitler korvasi hänet Traudl Jungella, mutta Gerdakin palasi uudelleen palvelukseen kesällä 1943.
Gerda Christian oli yksi viimeisistä Führerbunkerin asukkaista toisen maailmansodan viimeisinä päivinä. Hitlerin tehtyä itsemurhan Gerda yritti paeta Berliinistä muiden bunkkerissa majailleiden kanssa, mutta kellarissa piilotteleva ryhmä vangittiin 2. toukokuuta 1945.
Sodan jälkeen hän asui Düsseldorfissa, jossa hän työskenteli hotellissa. Hän oli entisen natsi-Saksan propagandaministeriön valtionsihteerin ja sodanjälkeisen uusnatsijohtaja Werner Naumannin ystävä. Gerda Christian kuoli syöpään 1997.
Eero A. Pulli

Eero Anton Pulli (1. tammikuuta 1902 Viipuri – 22. helmikuuta 1973 Kalifornia, Yhdysvallat) oli suomalainen urheilutoimittaja ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä Swing ja Eetu Kivelä.
Pulli oli 1920- ja 1930-luvuilla Suomen Sosialidemokraatti-lehden urheilutoimittajana. Myöhemmin hän muutti pysyvästi asumaan Yhdysvaltoihin.
Larry Adler

Lawrence Cecil "Larry" Adler (10. helmikuuta 1914 – 7. elokuuta 2001) oli yhdysvaltalainen muusikko. Hän tuli tunnetuksi taitavana huuliharpun soittajana. 
Adler syntyi Baltimoressa, Marylandissa. Jouduttuaan kotimaassaan mustallelistalle hän muutti aikuisiällään Lontooseen, jossa asui loppuikänsä. Hän esitti useita klassisen musiikin merkkiteoksia huuliharpulle sovitettuna. Hän sai myös elokuvarooleja ja sävelsi elokuvamusiikkia Oscar-ehdokkuuden arvoisesti. 
Adler kuoli 87-vuotiaana Lontoossa.
Congonhas

Congonhas on historiallinen kaupunki Minas Geraisin osavaltiossa Brasiliassa noin 90 kilometriä osavaltion pääkaupungista Belo Horizontesta etelään. Vuonna 2010 kaupungissa oli noin 47 000 asukasta.
Congonhas tunnetaan parhaiten UNESCOn maailmanperintökohteeksikin nimetystä Santuário de Bom Jesus de Matosinhos -basilikasta, jonka teetti portugalilainen seikkailija Feliciano Mendes 1700-luvulla. Aleijadinho, joka oli yksi barokkityylin parhaista taiteilijoista, oli luomassa rakennusta. Vuolukivestä tehdyt patsaat Vanhan testamentin profeetoista rakennuksen terassilla lukeutuvat Aleijadinhon parhaimpiin töihin.
Urho Lauanne

Urho Johannes Lauanne (27. syyskuuta 1892 Helsinki) – 23. syyskuuta 1975) oli suomalainen taidemaalari.
Lauanne opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1912–1915 ja Helsingin yliopiston piirustussalissa 1914–1915 sekä Pariisissa Académie la Palettessa ja Académie de la Grande Chaumièressa 1926–1927. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1914, 1915, 1916, 1918, 1925 ja 1930. Lauanne toimi myös piirtäjänä ja hän oli vt. piirustuksenopettajana oppikouluissa ja opettajana ABC-piirustuskoulussa vuodesta 1937 lähtien.
Oranjezaal

Oranjezaal (oranssi sali) on taiteella koristettu sali, joka sijaitsee Alankomaiden hallintokaupungissa Haagissa sijaitsevassa kuninkaallisessa Huis ten Bosch -palatsissa. Palatsin rakennutti Oranjen ruhtinas Fredrik Henrikin vaimo Amalia van Solms-Braunfels, joka miehensä kuoltua vuonna 1647 omisti palatsin miehensä muistolle. Oranje Zaal on täytetty maalauksilla, joissa on kohtauksia hänen elämästään ja allegorioita hänen hallituskaudestaan. Salissa on 31 maalausta, joiden tekijöinä oli ajan johtavia taiteilijoita, kuten Caesar van Everdingen ja Gerard van Honthorst. Salin suunnittelusta vastasi arkkitehti Jacob van Campen, joka osallistui myös maalausten toteuttamiseen. Salia pidetään yhtenä Hollannin taiteen kultakauden parhaista esimerkeistä.
Prahan eläintarha

Prahan eläintarha (tšek. Zoo Praha) on Tšekin pääkaupungissa Prahassa toimiva eläintarha. Se perustettiin vuonna 1931.
Prahan eläintarha on 45 hehtaarin kokoinen , ja siellä on edustettuina noin 1 960 eläintä ja 360 eri nisäkäs-, lintu- ja matelijalajia. Eläintarhassa on kasvatettu runsaasti uhanalaisiksi luokiteltuja przewalskinhevosia. Eläintarha jouduttiin sulkemaan väliaikaisesti vuonna 2002 tulvien vuoksi. 
Prahan eläintarhassa käy vuosittain noin 750 000 vierasta.