google/wiki40b huggingface dataset:
Sonderbund

Sonderbund (saksaa, ”erillisliitto”) oli Sveitsin seitsemän katolisen kantonin vuonna 1845 muodostama liitto, joka asettui uskonnollisten kiistojen seurauksena Sveitsin valtioliiton protestanttista enemmistöä vastaan. Valtioliiton yhteiset joukot kukistivat Sonderbundin marraskuussa 1847 käydyssä sisällissodassa, joka tunnetaan Sonderbundin sotana. Sodan seurauksena säädettiin vuonna 1848 Sveitsin perustuslaki, joka teki maasta liittovaltion.
Sonderbundin muodostamisen taustalla oli Sveitsin katolisten huoli protestanttienemmistöisissä kantoneissa toteutetusta katolisuuden vastaisesta lainsäädännöstä. Vuonna 1841 Aargaun kantonin hallitus oli määrännyt suljettaviksi kantonin alueella toimivat katoliset luostarit, vaikka maan tuolloinen perustuslaki eli vuoden 1815 liittosopimus turvasi luostarien omaisuuden. Vuosina 1843–1844 seitsemän katolista kantonia eli Luzern, Uri, Schwyz, Unterwalden, Zug, Fribourg ja Valais sopivat keskenään, että ne erkaantuisivat mistä tahansa liittosopimusta rikkovasta kantonista. Luzernin kantonin vuonna 1844 tekemä päätös kutsua jesuiitat hoitamaan uskonnonopetusta nostatti protestanttisissa kantoneissa protestiaallon, ja keväällä 1845 protestanteista kootut vapaaehtoisjoukot tekivät epäonnistuneen hyökkäyksen Luzerniin. Näiden tapahtumien seurauksena mainitut seitsemän katolista kantonia perustivat 11. joulukuuta 1845 Sonderbundin, jota kutsuttiin myös nimellä schutzvereinigung (”suojeluyhtymä”). Liittoon kuuluivat siis myös Sveitsin vanhan valaliiton alkuperäiset perustajat Uri, Schwyz ja Unterwalden. Kaksi muuta katolista kantonia, Solothurn ja Ticino, jäivät liiton ulkopuolelle.
Kesällä 1847 Sveitsin liittopäivien enemmistö hyväksyi esitykset Sonderbundin lakkauttamisesta ja jesuiittojen karkottamisesta sekä ponnen uuden perustuslain laatimisesta. Tässä tilanteessa Sonderbundin johtaja Constantin Siegwart-Müller määräsi marraskuussa 1847 miehet aseisiin ja esitti ulkomaille pyynnön sotilaallisesta avusta. Sonderbundin joukkojen ylipäälliköksi nimitettiin Johann Ulrich von Salis-Soglio. Kapinaliiton armeija ei kuitenkaan ollut kovin tehokas, ja kenraali Guillaume-Henri Dufourin komentamat joukot kukistivat sen pian. Sota kesti vain 25 päivää, ja kuolleita oli vähän.
Vuonna 1848 toteutetun rauhanjärjestelyn mukaan Sonderbundiin kuuluneet kantonit joutuivat maksamaan 6 miljoonaa Sveitsin frangia korvauksia sodan tuhoista. Sodan seurauksena Sonderbund lakkautettiin, jesuiitat karkotettiin Sveitsistä, ja vuonna 1848 hyväksyttiin uusi valtiosääntö, joka muutti maan kiinteämmäksi liittovaltioksi aiemman valtioliiton sijaan.
Mackay (Queensland)

Ilmasto

Mackayssa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen kostea ilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 23 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 723 millimetriä. Tammikuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 26 °C. Viilein kuukausi on heinäkuu, jolloin keskilämpötila on noin 17 °C. Sateisin kuukausi on helmikuu, jolloin sataa keskimäärin noin 350 millimetriä. Syyskuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on noin 17 millimetriä.
Matkijavälskäri

Ulkonäkö ja koko

Nuoret yksilöt muistuttavat keltaherttuakalaa (Centropyge flavissimus): sitruunankeltainen yleisväri, lemmikinsininen rengas silmän ympärillä. Aikuistuessaan kala muuttaa täysin väritystään: pohjaväristä tulee suklaanruskea, evistä harmaansävyiset. Kiduskannen takana on oranssi läikkä. Kala voi kasvaa 25 cm pitkäksi. Aikuisen yksilön pyrstö on lyyranmuotoinen ja sen reuna on vaaleankeltainen.

Alkuperä

Matkijavälskäri on kotoisin Indopasifiselta merialueelta: sen levinneisyysalue ulottuu Seychelleiltä Markiisi- ja Tuamotosaarille, Japanin eteläosista Suurelle Valliriutalle.

Käyttäytyminen

Matkijavälskäreitä pidetään vähemmän aggressiivisina kuin muita saman suvun kaloja kuten tulivälskäriä.  Aikuisina myös matkijavälskärit ärhentelevät lajitovereilleen ja muille saman näköisille kaloille, varsinkin, jos ne ovat jo ehtineet asettua akvaarioon ja siihen tuodaan uusia välskäreitä.

Ravinto

Matkijavälskärit syövät pääasiassa kasvisruokaa.
Suosikki

Historiaa

Alkujaan Suosikki oli Fazerin levy-yhtiön vastaveto Scandian Iskelmä-musiikkijulkaisulle. Se perustettiin Fazerin Musiikkiviesti-lehden jatkoksi. Lehden ensimmäinen numero ilmestyi elokuussa 1961. Aluksi kyseessä oli iskelmämusiikkijulkaisu, mikä ei kuitenkaan johtanut menestykseen, ja pian Suosikkia alettiin suunnata nimenomaan nuorten musiikkilehdeksi.
Uutta linjaa alkoi vetää vuonna 1963 Isto Lysmä. Hän ideoi lehdelle muun muassa tunnusomaiseksi tulleet jättikoon keskiaukeamajulisteet. Kahdeksan lehtisivun kokoiset julisteet oli painettu 2-väritekniikalla (musta ja punainen), mikä antoi vaikutelman väripainatuksesta. Aikana ennen popkulttuurin tarjonnan tulvaa Suosikin painoarvo kasvoi Suomen nuorisokulttuurissa omaan luokkaansa. Lehden kanteen ja sisäaukeaman julisteisiin pääsy oli haviteltava saavutus kotimaisille populaarimusiikin tähdille.
1960- ja 1970-luvuilla Suosikin kilpailijoita olivat nuorisolle suunnatut lehdet Stump, päätoimittajanaan Ilkka Sysimetsä eli Frederik sekä Intro, jonka päätoimittajana oli Markku Veijalainen. Suosikin tuolloinen kustantaja, Lehtimiehet Oy:n omistaja Urpo Lahtinen osti kuitenkin kilpailijat yksitellen pois vain lopettaakseen ne. Ostettujen lehtien tilaajille tarjottiin Suosikkia, jonka levikki oli parhaimmillaan yli 150 000 kappaletta. Suosikin alkuperäinen pääkilpailija, Scandia-musiikin kustantama Iskelmä lopetti vuonna 1967.
Vuonna 1968 Suosikin päätoimittaja Isto Lysmä siirtyi saman kustantajan Nyrkkiposti-miestenlehden päätoimittajaksi ja Jyrki Hämäläisestä tuli Suosikin päätoimittaja aina vuoteen 2003 saakka, jolloin häntä seurasi tehtävässä Katja Ståhl. Ståhl lopetti Suosikin päätoimittajana 31. joulukuuta 2007. Ståhlin seuraaja oli 4. tammikuuta 2008 alkaen toimittaja Ville Kormilainen. Lehden viimeinen määräaikainen päätoimittaja oli Elli Mäkilä.
Vuosikymmenien varrella lehdelle ominaisiksi tulleita oheiskäsitteitä ja ilmiöitä olivat muun muassa Miss Farkku Suomi -kilpailu ja elokuisin ilmestynyt erityislaaja kultaturbo-numero. Suosikki järjesti myös joka lehdessä äänestyksiä parhaasta muusikosta, näyttelijästä ja urheilijasta. Suosikissa ilmestyi myös sarjakuvia, joihin kuului muun muassa Mauri Kunnaksen Nyrok City, jota julkaistiin Suosikissa vuosina 1979–1986.
Viimeisinä vuosinaan Suosikki-lehteä muokattiin lähinnä tytöille suunnatuksi, ja se alkoi keskittyä musiikin ohella muun muassa tyttöjen muotiin. Tuolloin Suosikin kannattavuus alkoi laskea tuntuvasti, varsinkin kun sen kilpailijana oli menestyneempi tyttöjenlehti Demi. Otavamedia ilmoitti 19. syyskuuta 2012 lopettavansa Suosikin julkaisemisen kannattamattomana. Lopettamista perusteltiin myös nuorison mediankäytön muutoksilla, internetkulttuurin vakiintumisena sekä musiikin kulutuksen pirstaloitumisella. Viimeinen lehti ilmestyi joulukuussa 2012.
USS Clarence L. Evans

Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Atlantin laivastoon. Se ilmoittautui Norfolkissa kouluttamaan uusia miehistöjä saattuetehtäviin 2. syyskuuta. Norfolkissa alus osallistui uusien kolmen tuuman ampumatarvikkeiden ja akustisten torpedoiden torjuntalaitteiden testaamiseen. Alus aloitti ensimmäisen viidestä matkastaan New Yorkin ja Glasgow'n, Southamptonin, Plymouthin ja Le Havren välillä. Kukin matka kesti kolmisenkymmentä päivää ja niiden välillä alus oli koulutustehtävissä New Londonissa tai Casco Bayssä.
Alus siirrettiin 29. toukokuuta 1945 Brooklyniin huollettavaksi ja se vapautui telakalta 22. kesäkuuta. Alus liitettiin Quonset Pointin laivaston lentotukikohtaan pelastusalukseksi lentotukialusten lentomiehistöjenkoulutukseen. Se lähti 17. elokuuta Narragansett Baystä Miamiin, jossa se oli pelastusaluksena 2. lokakuuta saakka, jolloin se lähti Brooklyniin huollettavaksi.
Alus saapui Green Cove Springsiin Floridaan 10. marraskuuta, jossa se sijoitettiin reserviin 29. toukokuuta 1947. Alus lainattiin 29. maaliskuuta 1952 osana avustusohjelmaa (engl. Military Assistance Program) Ranskalle, joka nimesi sen Berbereksi.
Palava enkeli

Arviot

Pertti Lumirae (Suomen Sosialidemokraatti) kiitti elokuvaa tiiviydestä ja uskottavuudesta, kun taas Mikael Fräntin (Helsingin Sanomat) mielestä se on "tahattoman koominen farssi ja loppuaan kohden traagisia sävyjä tavoitteleva kevyt ongelmafilmi". Fräntin kritiikki herätti keskustelua, mutta terveydenhoitoalan ammattilaiset nousivat puolustamaan elokuvaa. Muun muassa lääkäri Simo Kokko kirjoitti Helsingin Sanomien yleisönosastossa:  "[- -] Kun huomaa olevansa aivan eri mieltä tunnettujen kriitikkojen kanssa, epäilee tietysti aina ensiksi itseään ja omia hoksottimiaan. Tässä tapauksessa herää kuitenkin ajatus siitä, että kriitikot ovat halunneet väen väkisin psykoosin olevan jotakin paljon elokuvallisempaa ja hallitumpaa kuin se traaginen todellisuudessa tavattava murtumistapahtuma onkaan."
Urmaryn piiri

Urmaryn piiri (ven. Урма́рский райо́н, Urmarski raion, tšuvassiksi Вăрмар районӗ, Vărmar raionĕ) on paikallinen itsehallintoalue Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 598 neliökilometriä ja asukkaita on 28 800 henkeä (vuonna 2009).
Piiri sijaitsee Tšuvassian koillisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Kozlovkan piiriin, idässä Tatarstaniin, etelässä Jantikovon piiriin sekä lännessä Kanašin ja Tsivilskiin piireihin. Hallinnollinen keskus on Urmaryn taajama. Sen lisäksi piiriin kuuluu 15 maalaiskuntaa.
Seutu kuuluu Tšuvassian tasankoon. Huomattavimmat joet ovat Kubnja ja Aniš. Pinta-alasta 79 % on maatalousmaata. Etelä- ja kaakkoisosissa säilyneet metsät muodostavat 9 %.
Piirin kautta kulkee Moskovan ja Kazanin välinen rautatie. Urmarysta on maantieyhteys Kanašiin ja Tsivilskiin. Piirikeskuksesta on 77 kilometriä matkaa tasavallan pääkaupunkiin Tšeboksaryyn.
Väestöstä 97 % on tšuvasseja.
Tärkein elinkeino on maatalous, joka on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, perunan, vihannesten ja humalan viljelyyn. Teollisuus tuottaa huonekaluja, vaatteita, elintarvikkeita ym.
Piirissä toimii kolme kotiseutumuseota. Paikallislehtenä ilmestyy tšuvassin- ja venäjänkielinen Hĕrlĕ jalav.
El Gran Carlemany

"El Gran Carlemany", eli "Mahtava Kaarle Suuri" on Andorran kansallislaulu. Sen sanoitukset kirjoitti Juan Benlloch i Vivó (1864-1926) ja musiikin sävelsi Enric Marfany Bons (1871-1942). Kappaletta on käytetty Andorran kansallislauluna maan kansallispäivästä 8. syyskuuta 1914 lähtien. Alkuperäiset sanoitukset ovat katalaanin kielellä, ja niissä mainitaan Andorran historian tärkeimpiä tapahtumia.
Rawilpass

Rawilpass (ransk. Col du Rawil) on alppisola Sveitsissä, Bernin Alpeilla, Valais'n ja Bernin kantonien sekä Ayentin ja Lenkin kuntien rajalla. Solan korkeus on 2 429 metriä. Solan eteläpuolelta saa alkunsa Rhôneen laskeva Liènejoki, johon on rakennettu Tseuzierin patojärvi. Pohjoispuolen vedet virtaavat Iffigbachin kautta Simmeen ja edelleen Thuninjärveen.
Sola on ikivanha paikallinen kulkureitti Valais'sta Simmentaliin: etelästä on tuotu muun muassa viiniä, pohjoisesta juustoja ja karjaa. Solassa ei ole tietä. Solan ali kaavailtiin tietunnelia, suoraa tieyhteyttä Bernistä Sioniin, aina 1980-luvulle asti, jolloin Lötschbergin tunnelin autojunaliikenteen todettiin olevan riittävää.
Eliisa Räsänen

Eliisa Sylvia Räsänen (s. 3. maaliskuuta 1996 Kangasala) on suomalainen pika- ja keskimatkojen juoksija. Hän on vuodesta 2015 lähtien edustanut Esbo Idrottsföreningiä ja hänen valmentajanaan toimii Juha Sainio.
Räsänen on voittanut sisäratojen SM-kilpailuista kultaa 400 metrin juoksusta vuonna 2014, hopeaa 800 metrin juoksusta 2014, kultaa 4 x 200 metrin viestistä vuonna 2013 sekä 4 x 300 viestistä kultaa vuonna 2012 ja pronssia vuonna 2015. Ennätyksikseen hän on juossut 60 metrillä hallissa ajan 7,90 (2013), 100 metrillä ulkona ajan 12,44 (2012), 200 metrillä ulkona 25,29 (2012) ja hallissa 25,36 (2013), 400 metrillä ulkona 56,58 (2012) ja hallissa ajan 57,00 (2014), 800 metrillä ulkona ajan 2:12.05 (2013) ja hallissa ajan 2:14.00 (2014) sekä 1 500 metrillä ajan 4:53.46 (2012).
Ludwig Heck

Ludwig Heck (11. elokuuta 1860 Darmstadt Saksa – 7. heinäkuuta 1951 München) oli saksalainen biologi ja berliiniläisen eläintarhan johtaja.
Ludwig Heck oli Berliinin eläintarhan (Berliner Zoo) perustaja ja johtaja vuosina 1888–1931. Ennen sitä hän toimi Kölnerin eläintarhan johtajana.
Ludwig Heckin pojat Heinz Heck ja Lutz Heck toimivat eläintarhanjohtajina Münchenissä ja Hallessa.
Hilzheimer nimesi gepardin (Acinonyx jubatus) alalajin hecki vuonna 1913 Heckin kunniaksi.
Hōjō (Inuyasha)

Hōjō (jap. 北条 Hōjō) on henkilö manga- ja animesarja Inuyashassa.
Hōjō on Kagomen luokkatoveri ja yksi koulun älykkäimmistä sekä suosituimmista oppilaista. Hän pitää Kagomesta, jota yrittääkin saada usein treffeille kanssaan. Yuka, Eri ja Ayumi yrittävät usein saada Kagomea suostumaan, sillä he ajattelevat, että Hōjō olisi parempi poikaystävä kuin Inuyasha, josta ovat saaneet Kagomen puheitten perusteella käsityksen hurjana öykkärinä.
Hōjō kuvataan ystävälliseksi nuoreksi mieheksi, joka uskoo täysin kaikki Kagomen isoisän selitykset tämän poissaolojen syiksi, vaikka selitykset eivät olekaan kovin uskottavia. Kagomen isoisä keksii selityksiksi usein sairauksia, joita esiintyy normaalisti lähinnä vanhuksilla ja tämän tuloksena Hōjō tuo Kagomelle usein perheensä kaupasta esineitä, joiden parantavaan voimaan hän luottaa. Hän myös auttaa Kagomea tämän opinnoissa.
Sarjan alussa Kagome päätti mennä Hōjōn kanssa treffeille riideltyään Inuyashan kanssa. Joka tapauksessa hän muisti Inuyashan haavat ja lähti treffeiltään melko pian takaisin Inuyashan luokse. Hän myös yrittää uudestaan jaksossa 48, mutta tajuaa lopulta että rakastaa Inuyashaa.
Yksi huvittavimmista kohdista animessa on se, kun Hōjō haastaa Inuyashan miekkataisteluun, jonka Inuyasha hyväksyy mielellään. Hōjō käyttää tavallista miekkaa, Inuyasha vetää esiin Tessaigan.
Akitoki Hōjō on Hōjōn esi-isä ja tämä on luultavasti hänen reinkarnaationsa. Kumpikin on ihastunut Kagomeen, mutta kummallakaan heistä ei ole sen parempaan onnea hänen kanssaan. Toisaalta Hōjōa huono onni ei seuraa joka paikkaan niin kuin esi-isäänsä.
Catharine Lumby

Catharine Lumby on australialainen New South Walesin yliopiston journalismin professori ja Journalism and Media Research Centren johtaja.  Hän on työskennellyt toimittajana ja on kirjoittanut seitsemän kirjaa. Tutkijana hän on ollut kiinnostunut erityisesti media- ja sukupuolitutkimuksesta.  
Lumbylle on ollut tyypillistä "itsestäänselvyyksien" ja auktoriteettiin perustuvien näkemysten kyseenalaistaminen. Hän on puolustanut tabloidisaatiota sanoen, että se on mahdollistanut monien feministiliikkeen ajamien asioiden tulemisen julkiseen keskusteluun.  Hän on kritisoinut tunnettua feministiä Germaine Greeriä ylimielisestä ja välinpitämättömästä suhtautumisesta nuorten naisten elämään.  Kath Alburyn ja Alan McKeen kanssa kirjoittamassaan kirjassa "The Porn Report" hän on analysoinut, että pornoelokuvissa ei yleisesti esineellistetä naista enempää kuin miestä, vaan näissä elokuvissa naiset näyttäytyvät suurin piirtein yhtä usein kuin miehetkin aktiivisempana osapuolena.
Veriviljely

Veriviljely on verestä tehty mikrobiviljely, jonka avulla voidaan löytää veressä olevat infektiot. Veriviljely otetaan epäiltäessä esimerkiksi bakteremiaa, sepsistä tai aivokalvontulehdusta.

Tekniikka

Veriviljely otetaan yleensä kahteen steriiliin pulloon, joista toinen on aerobisten ja toinen anaerobisten bakteerien kasvatusta varten. Viljelyä varten tarvitaan kaksi pulloparia, jotka otetaan tavallisesti 15–60 minuutin välein. Kiireellisissä tapauksissa näytteet voidaan ottaa samanaikaisesti eri käsistä. Bakteerien tai muiden mikrobien kasvatus tehdään rikastusviljelynä, ja tuloksen saamiseen kuluu aikaa yleensä kahdesta seitsemään vuorokauteen. Tiettyjä hidaskasvuisia mikrobeja, kuten mykobakteereita, voidaan joutua kasvattamaan viikkojakin. Laboratorio tunnistaa bakteerit ja määrittää niiden mikrobilääkeherkkyyden.
The Last Guardian

Kehitys

Pelin kehitys aloitettiin vuonna 2007. Ensimmäiset konseptivideot The Last Guardianista julkaistiin toukokuussa 2009, mutta peli esiteltiin viikkoja myöhemmin myös E3-messuilla. Vuoden 2015 E3-messuilla peli esiteltiin uudelleen ja sen ilmoitettiin ilmestyvän vuonna 2016. The Last Guardian julkaistiin lopulta 7. joulukuuta 2016 PlayStation 4:lle. Peliä kehitettiin noin yhdeksän vuotta, mikä tekee siitä yhden pisimpään kehitetyistä videopeleistä. 
Peliä kehitti alun perin Team ICO, ja peli oli tarkoitus julkaista PlayStation 3:lle.

Pelaaminen

The Last Guardianissa pelaaja ohjaa nuorta poikaa ja Trico-nimistä otusta, jotka yrittävät yhdessä paeta linnasta. Pelaaminen vaatii ongelmien ratkaisua ja tasohyppelyä. Myös Tricon tunteiden tulkinta on tärkeää, sillä Trico auttaa liikkumisessa sekä vartijoiden päihittämisessä.

Tarina

Kotikylästään napattu nuori poika herää haavoittuneen Trico-nimisen otuksen kanssa valtavassa linnassa olevasta luolasta. Trico on iso tynnyreitä syövä koiramainen eläin, jolla on siivet. Vaikka Trico vaikuttaa aggressiiviselta, poika vapauttaa sen kahleista ja parantaa sen haavat. Poika ja Trico ystävystyvät ja yrittävät paeta yhdessä linnasta. Trico on itsepäinen, eikä varsinkaan alussa tottele poikaa. Rakennuksessa on myös vartijoita, jotka yrittävät estää pojan paon.
Artio

Artio oli gallialaisten ja helvetialaisten palvoma metsän ja metsästyksen jumalatar. Hänen tunnuseläimensä oli karhu. Hänen nimensä merkitsee itse asiassa "karhu" gallin kielellä ja korostaa tiivistä yhteyttä suojelemaansa eläimeen. Sveitsin Murista löydetyssä pronssisessa pienoispatsaassa jumalatar on esitetty istumassa vieressään hedelmämalja, josta hän ojentaa hedelmiä edessään seisovalle suurelle karhulle. Karhun takana on puunrunko. Veistoksen jalustaan on kaiverrettu kirjoitus "jumalatar Artiolle". Hedelmät viittaavat siihen, että Artio oli metsästyksen lisäksi myös runsauden ja hedelmällisyyden jumalatar.
Huippumalli haussa

TV-formaatti

Jokainen sarjan kausi sisältää 9–13 jaksoa ja alkaa 10–14 kilpailijalla. Jokaisessa jaksossa vähintään yksi kilpailija pudotetaan pois kilpailusta. Kilpailijoille tehdään kilpailun alussa muodonmuutokset (yleensä ensimmäisen pudotuksen jälkeen) ja kilpailun lopussa jäljelle jääneet kilpailijat vierailevat ulkomailla.
Jokainen jakso kattaa "oikeassa ajassa" noin viikon (ulkomailla ollessa noin 3–4 päivää) ja sisältää muotinäytöksiä, valokuvauksia tai mainoksia ja jakson lopussa tuomaristo arvioi kilpailijoiden suoritukset ja potentiaalin kilpailun voittamiseen. Maaliskuussa 2010 tuomaristossa tuomaroivat Banksin lisäksi mm. muotivalokuvaaja Nigel Barker ja Voguen André Leon Talley. Entisiä tuomareita ovat mm. muoti-ikoni Twiggy, mallit Janice Dickinson ja Paulina Porizkova, stylisti Nolé Marin, catwalk-opettaja, J. Alexander, muotisuunnittelija Kimora Lee Simmons ja muotitoimittajat Beau Quillian ja Eric Nicholson. Vaikkei kuvausten johtaja Jay Manuel kuulukaan pysyvään tuomaristoon, hän esiintyy jokaisessa jaksossa. Myös entinen tuomariston jäsen, J. Alexander nähdään vielä mukana sarjassa, catwalk-opettajana. Jokaisessa jaksossa on myös yleensä jokin tietty teema mallialalta, esim. lehdistötilaisuuksien hoitaminen, mainoksessa esiintyvän tuotteen myynti, muotinäytökset tai mallitoimistoissa käynti.
Jokainen jakso alkaa tavallisesti sillä, että kilpailijat saavat opastusta alueella, joka liittyy viikon teemaan. Esimerkiksi heitä saatetaan opettaa kävelemään catwalkilla, improvisoimaan tai valmistamaan meikki ja vaatetus tiettyyn tilaisuuteen. Pian tätä seuraa haaste, joka liittyy kyseiseen teemaan, kuten runway-kuvaukset tai haastattelu, joista voittaja saa palkinnon. Palkinto sisältää yleensä vaatteita, illan vieton tai edun seuraavaan kuvaukseen, ja yleensä palkinnon saa jakaa muutaman muun kilpailijan kanssa. Jaksoon sisältyy yleensä valokuvaukset, mainoksen tai musiikkivideon kuvaaminen.
Tuomaroinnin aikana kilpailijoille annetaan mahdollisesti ylimääräinen haaste, kuten poseeraaminen, tuotteen myyntiesittely, catwalk-kävely tai tiettyyn tilaisuuteen sopivan asukokonaisuuden valinta. Jokaisen kilpailijan kuva (tai mainos) näytetään ja tuomaristo arvio sen. Kilpailijan pudotus on seremoniamainen; Tyra paljastaa ja ojentaa kilpailijoille, jotka eivät tipu, heidän kuvansa ja sanoo "Onneksi olkoon. Olet vielä mukana Huippumalli haussa-ohjemassa" (engl. "Congratulations. You are still in the running towards becoming America's Next Top Model".) Se, joka ei saa kuvaa joutuu palaamaan taloon ja poistumaan välittömästi. Joskus on kuitenkin ollut poikkeuksia; 4. ja 17. tuotantokaudella tippui kaksi kilpailijaa samalla kerralla, 5. ja 17. tuotantokaudella ketään ei karsittu ja 9. kaudella erään kilpailijan päätös jättää kilpailu kesken pelasti viimeiseksi jääneen kilpailijan. Yksi kilpailija hylättiin 17.  ja 21. tuotantokaudella.
Formaatti eroaa tavallisesta kun vain kolme kilpailijaa on jäljellä. Kolmikko joutuu viimeisiin kuvauksiinsa. Finaalikaksikko kilpailee muotinäytöksessä yleisön ja tuomareiden edessä.
Välimuistin yhtenäisyys

Välimuistin yhtenäisyys (engl. cache coherence) on tietokoneen suorittimen ja välimuistin ominaisuus. 
Koska tietokoneen keskusmuisti on huomattavasti hitaampaa kuin suorittimen nopeus, tätä nopeuseroa lievitetään lisäämällä suorittimeen eri tasoista välimuistia (kuten L3- ja L2-tason välimuistit).
Moniytimellisessä suorittimessa L3-tason välimuisti voi olla jaettu useamman ytimen kanssa L2-tason ollessa rajatumpi pienemmälle määrälle ytimiä.
Moniprosessointi lisää haastavuuden tasoa, koska myös L3-tason välimuisteja voi olla useita eri suoritinpiireillä.
Jotta suorittimesta saataisiin maksimaalinen hyötysuhde, olisi tarvittavan tiedon oltava aina saatavilla mahdollisimman lähellä itse suoritinta (L0-taso). Jotta eri suoritinyksiköt eivät käyttäisi vanhentuneita arvoja (stale), on tiedot päivitettävä myös ylemmän tason välimuistiin sekä itse keskusmuistiin. Lisäksi on huolehdittava, että tieto haetaan keskusmuistista välimuistiin tarvittaessa (tiedon päivittyessä) ja minimoimalla tarpeettomat päivitykset.
Yhtenäisyyden hallinta tulee sitä vaikeammaksi, mitä suuremmasta järjestelmästä on kyse. Supertietokoneissa käytetään niitä varten kehitettyjä väyläratkaisuja kuten Remote DMA (RDMA).

Protokollat

Yhtenäisyyden hallintaan on kehitetty useita protokollia ja mekanismeja. 
Näitä ovat esimerkiksi MSI-, MESI-, MOSI-, MOESI-, MERSI- ja MESIF-protokollat sekä write-once-, Synapse-, Berkeley-, Firefly- ja Dragon-protokollat.
Vuonna 2011 ARM ehdotti AMBA 4 ACE -protokollaa järjestelmäpiirien kanssa käytettäväksi.
Mekanismit voidaan jakaa write invalidate- ja write update -kategorioihin sekä snooping- ja directory-pohjaisiin.
Snooping-mekanismia on ehdotettu vuonna 1983 julkaistussa tutkielmassa.
Catherine Robbin

Catherine Robbin (s. 28. syyskuuta 1950 Toronto, Kanada) on kanadalainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän opiskeli Dorothy Allan Parkin johdolla The Royal Conservatory of Musicissa (Toronto) sekä Jacob Hammin ja Phyllis Mailingin johdolla Vancouverissa. Lisäksi hän suoritti opintoja Audrey Langfordin johdolla Lontoossa. Hän sai opetusta myös mestarikursseilla ja yksityisesti Ré Kosterilta Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Ranskassa sekä Sir Peter Pearsilta Englannissa.
Ammattimaisen debyyttinsä laulajana Robbin teki Georg Friedrich Händelin Messias-oratorion esityksessä 1972 Niagaran sinfoniaorkesterin (St Catharinesin sinfoniaorkesterin) kanssa. Robbin voitti Caplet-palkinnon vuonna 1978 kansainvälisessä laulukilpailussa Pariisissa. Samana vuonna hänet palkittiin hopeamitalilla Geneven kansainvälisessä kilpailussa, ja seuraavana vuonna hän voitti kultapalkinnon Benson & Hedgesin kansainvälisessä laulukilpailussa konserttilaulajille. Vuonna 1978 Robbin alkoi esiintyä triossa basso John Dodingtonin ja sittemmin Valerie Tryonin korvaaman pianisti Jane Coopin kanssa.   
New Yorkissa Robbin esiintyi resitalistina ensimmäistä kertaa maaliskuussa 1981. Hän on esiintynyt resitalistina, konserttilaulajana sekä oratorioiden roolien tulkitsijana suurten kanadalaisorkesterien ja -kuorojen kanssa. Lisäksi hän on laulanut muiden muassa Bostonin sinfoniaorkesterin, Buffalon filharmonikkojen ja Saint Louisin sinfoniaorkesterin kanssa. Robbin on myös tulkinnut lukuisia oopperarooleja eri aikakausilta muiden muassa Händelin ja Benjamin Brittenin teoksien esityksissä.