google/wiki40b huggingface dataset:
Keskivartalolihavuus

Keskivartalolihavuus (myös omenalihavuus) on rasvan kerääntymistä vyötärön tienoille, kehon etupuolelle. Sen vastakohta on ”päärynälihavuus” eli rasvan kertyminen reisiin ja pakaroihin. Näistä lihavuuden muodoista keskivartalolihavuus on yleisempi miehillä, päärynälihavuus taas naisilla.
Keskivartalolihavuuden ajatellaan joskus seuraavan oluenjuonnista. Vuonna 2003 julkaistun tutkimuksen mukaan ”kaljamahan” ja oluen juonnin välillä ei kuitenkaan ole yhteyttä.
Eräs keskivartalolihavuuden syy voi kuitenkin olla alkoholin ja ruoan yhteisvaikutus, sillä alkoholi lisää ruokahalua ja alkoholin ja ruoan yhdessä muodostama energiamäärä on suuri. Lisäksi arvellaan, että rasvan kerääntymistä elimistöön edistäisi se, että alkoholin aineenvaihdunta ohittaa elimistössä hiilihydraattien, rasvan, proteiinien ja muiden energiaravintoaineiden imeytymisen. Yksi gramma alkoholia tuottaa energiaa noin 30 kilojoulea (7 kcal), mikä on enemmän kuin mitä esimerkiksi sokerit tuottavat. (Vertailun vuoksi: gramma rasvaa tuottaa energiaa noin 38 kilojoulea eli 9 kcal.)
Keskivartalolihavuus on lähinnä miesten ongelma, koska naisilla rasva yleensä kerääntyy enemmän muihin ruumiinosiin, kuten lantion ja pakaroiden tienoille; kuitenkin keskivartalolihavuutta esiintyy myös joillakin naisilla.
Räätälin patti

Räätälin patti eli bunionette tai pikkuvarpaan vaivaisenluu on pikkuvarpaan tyvinivelessä oleva tulehdus, joka on aiheutunut varpaan ja jänteen virheasennosta. 
Pikkuvarpaan tyvessä olevaa pattia kutsutaan räätälin patiksi, koska menneinä vuosisatoina räätälit istuivat jalat ristissä siten, että jalan ulkoreuna oli jatkuvasti painettuna maata vasten ja aiheutti räätäleille tuon varvasnivelen tulehduksen.
Ominaista räätälin patille on tulehdus, kipu ja pikkuvarpaan punoitus. 
Usein räätälin patti, kuten myös vaivaisenluu, on aiheutunut jalan rakenneviasta. Viidennen jalkapöydän luu alkaa työntyä ulospäin, kun taas pikkuvarvas kääntyy sisäänpäin. Tämä virheasento muuttaa jalan leveämmäksi. 
Räätälin patti diagnisoidaan helposti, koska pullistuma on selkeästi nähtävissä. Röntgenkuva saatetaan ottaa, mikäli hoito vaatii leikkausta ja kirurgi haluaa selvittää epämuodostuman vakavuuden.
Breakdown (Transformers)

The Transformers

Breakdown on yksi Stunticoneista, jotka Megatron rakensi nopeista ajoneuvoista, jotka hän oli varastanut.

War for Cybertron

Breakdown on nuori Decepticon, joka on yksi kolmesta Decepticonkampanjan kolmessa viimeisessä tasossa käytettävästä pelihahmosta. Breakdown käyttää aseinaan EMP-haulikkoa ja energonsapelia.

Transformers: Prime

Breakdown toimii lääkintämies Knock Outin assistenttina ja on Bulkheadin vanha vihollinen vuosien takaa. Decepticonien käydessä kärsimättömäksi Megatronin parantumisen hitaudesta, Starscream kutsui Knock Outin ja Breakdownin Maahan, jossa he myös etsivät energonkeräintä (engl. Energon Harvester) Kreikasta.
Breakdownin jäädessä kerran M.E.C.H.:n agenttien vangiksi. Megatronin mielestä ihmisten vangiksi joutuminen oli häpeällistä ja oli valmis jättämään Breakdownin oman onnensa nojaan. Bulkhead vastentahtoisesti pelasti hänet. Starscream sai tietää tästä, muta lupasi pitää asian salassa. Breakdown sai uuden tilaisuuden lähtiessään etsimään polariteettihanskaa (engl. Polarity Gauntlet). Breakdown epäonnistui hanskan saamisessa, mutta sai epäonnistumisensa anteeksi Megatronilta pakottamalla Airachnidin palaamaan Decepticoneihin.
Toisella kaudella Breakdown sai Dreadwingin ohella tehtäväksi salamurhata Airachnidin tämän petosyrityksestä. Mutta Breakdown epäonnistui ja Airachnid repi hänet kappaleiksi. M.E.C.H. löysi hänen jäännöksensä ja yhdistivät ne haavoittuneen johtajansa, Silaksen, elintoimintoihin.
Joseph Kyeong Kap-ryong

Joseph Kyeong Kap-ryong (kor. 경갑룡 요셉; s. 11. maaliskuuta 1930) on eteläkorealainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Seoulin arkkihiippakuntaan 21. joulukuuta 1962 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Buffadan titulaaripiispaksi 3. helmikuuta 1977. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Stephen Kim Sou-hwan, jota avustivat Paul Marie Kinam Ro ja Peter Hoang Min Syeng.
Kyeong Kap-ryong sai 2. heinäkuuta 1984 nimityksen Daejeonin piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 1. huhtikuuta 2005.
Mark 39 -ydinpommi

Mark 39 ydinpommi tai Mk-39 oli 1950-luvulla käytössä ollut varhainen vetypommi. Sitä tuotettiin alkaen 1957 ja se oli palveluskäytössä aina vuoteen 1966 saakka.
Ase oli tekniikaltaan samankaltainen kuin aiempi Mark 15 -ydinpommi, josta se oli paranneltu versio. Sen räjähdysvoimakkuus oli 3,8 megatonnia.

W39-ydinkärki

Ohjuksen taistelukärki variantti Mark 39 aseesta, W39-ydinkärki, suunniteltiin 1950-luvun alkupuoliskolla. Se oli halkaisijaltaan 89 cm ja 270 cm pitkä, ja painoi 2 830 –  2 900 kg. Sitä käytettiin ainakin SM-62 Snark ohjuksissa, PGM-11 Redstone MRBM-ohjuksissa ja se voitiin myös kiinnittää Convair B-58 Hustlerin, ääntä nopeamman pommikoneen, MB-1C-"podiin" pudotusta varten.

Pudonneet Mark 39 -ydinaseet

Tammikuun 24. päivä 1961, harjoituslennolla ollut Boeing B-52 Stratofortress hajosi ilmassa ilmatankkauksen yhteydessä ja putosi Goldsboroon, Pohjois-Carolinaan. Miehistön jäsenistä viisi pelastautui koneesta mutta kolme kuoli.
Pommikoneen mukana olleet kaksi Mark 39 -ydinpommia putosivat myös hallitsemattomasti. Toisen pommin laskuvarjo toimi pommin virittyessä, kun sen turvaominaisuudet pettivät yksi kerrallaan, ja lopulta vain yksi turvamekanismi neljästä esti asetta laukeamasta. Tämä pommi saatiin talteen sen maahanlaskeutumispaikalta lähes ehjänä. Toinen pommeista putosi vapaan pudotuksen kiihtyvyydellä ja hajosi kappaleiksi, joista kaikkia ei saatu kaivettua ylös mutaisesta maaperästä maahantörmäyksen suuresta nopeudesta johtuen. Itse pommin fissio-osan ydin löydettiin mutta muuan muassa uraania ja fuusiopolttoainetta sisältänyt sekundäärinen lämpöydinräjähteen osa on edelleen tänäkin päivänä hautautuneena putoamispaikalle.
Kosti Wigren

Kosti Gunnar Wigren (1. toukokuuta 1895 Turku – 24. lokakuuta 1958) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hän sai sotilaskoulutuksensa Saksassa ensimmäisen maailmansodan aikana. Saksan armeijassa hän osallistui taisteluihin itärintamalla ja myöhemmin Suomen sisällissodassa ja vielä vuonna 1941 alkaneessa jatkosodassa pataljoonankomentajana.

Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat vahtimestari Johan Wigren ja Maria Charlotta Fredriksson. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Fanny Helena Weneliuksen kanssa.

Opinnot

Wigren kävi kansakoulun ja kaksi lukukautta Turun kauppaopiston iltakursseja sekä suoritti kahdeksannen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1927. Hän kävi Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1928 ja konekivääri- ja kranaatinheitinkurssin vuonna 1935.

Jääkärikausi

Wigren liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 3. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen hänet siirrettiin pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan. Hän suoritti vuonna 1917 Libaussa järjestetyn sotakoulun B-kurssin.

Sisällissodan jälkeinen aika

Wigren määrättiin sisällissodan jälkeen armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä nuoremmaksi upseeriksi Suomen valkoiseen kaartiin, mistä hänet siirrettiin 9. tammikuuta 1920 päälliköksi 3. konekiväärikomppaniaan ja 1. elokuuta 1928 niin ikään päälliköksi 2. konekiväärikomppaniaan. Hän toimi tänä aikana useita kertoja pataljoonankomentajan viransijaisena. Hänet siirrettiin 31. tammikuuta 1929 alkaen puolustusministeriön asetoimiston ja 28. syyskuuta 1929 alkaen sota-asiainosaston vanhemmaksi toimistoupseeriksi. Puolustusministeriöstä hänet siirrettiin 16. huhtikuuta 1931 Keski-Suomen rykmentin I pataljoonan komentajaksi ja edelleen 7. toukokuuta 1931 alkaen rykmentin aliupseerikoulun johtajaksi. Aliupseerikoulusta hänet siirrettiin 1. elokuuta 1933 alkaen II pataljoonan komentajaksi. Hänet nimitettiin 4. joulukuuta 1937 Vaasan sotilaspiirin päälliköksi.

Talvi- ja jatkosota

Wigren osallistui talvisotaan Täydennysjalkaväkirykmentti 4:n II pataljoonan komentajana, josta hänet siirrettiin myöhemmin Lahden suojeluskuntapiirin päälliköksi ja edelleen Jalkaväkikoulutuskeskus 4: päälliköksi. Välirauhan aikana hän toimi edelleen samassa tehtävässä, kunnes myöhemmin siirrettiin Sisä-Suomen suojeluskuntapiirin päälliköksi. Sisä-Suomen suojeluskuntapiiristä hänet siirrettiin yleisesikuntaupseeriksi Raahen suojeluskuntapiiriin. 
Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Jalkaväkirykmentti 32:n II pataljoonan komentajaksi ja osallistui sen komentajana taisteluihin Vuokkiniemellä, Kuittijärvellä, Pistojoella, Varpijärvellä, Tetsivaaralla ja Kis-Kisjoella. Hyökkäysvaiheen jälkeen hänet siirrettiin Jalkaväkikoulutuskeskus 15:sta III pataljoonan komentajaksi. Vuonna 1942 hänet siirrettiin Järjestelykeskus I:n päälliköksi, missä tehtävässä hän palvelikin sodan loppuun saakka, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta ja siirtyi kuljetuspäälliköksi Raaheen Ruona Oy:lle.
Star Wars: The Clone Wars (videopeli)

Pelaaminen

Pelissä taistellaan suurimmaksi osin erilaisilla laitteilla, mutta mukana on myös muutama kohta joissa taistellaan jalkaisin Anakin Skywalkerilla tai Mace Windulla. Useat peliä pelaavat ovat olleet pettyneitä siihen, että Pandemic Studios ei ollut lisännyt peliin mahdollisuutta poistua kulkuneuvoista taistelukentällä.
Suurimassa osassa peliä käytetään joko Tasavallan hyökkäystankkia, LAAT:tä ja AT-XT:tä. Pelaaja pelaa Tasavallan puolella koko pelin ajan, mutta moninpelissä voi käyttää myös Yhdistyneiden aurinkokuntien konfederaation laitteita.

Vastaanotto

Peli sai GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 7.5/10.
Omertan liitto

Juoni

Sijoitusasijantuntija Tuomo Saari hankkii EU:n päästökauppaoikeuksia, mutta vastoin hänen tietojaan niiden hinta alkaa laskea ja Tuomo uhkaa tehdää miljoonien tappiot. Samaan aikaan EU:n johto suunnittelee italialaisen pankin pelastamista mafian rahoilla. Suomalainen EU:n ilmastopolitiikkaa tutkinut biologi murhataan ja myös Tuomo ja hänen vaimonsa joutuvat vaaraan.
Maikki Hako

Maikki (Maria) Sälehovi-Hako, o. s. Schelehoff, entinen Sälehovi ja Sälehovi-Flinck (8. toukokuuta 1900 Helsinki – 5. maaliskuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä joka esiintyi 1930- ja 1940-luvulla suomalaisissa elokuvissa.
Hako jonka isä oli kirjaltaja kävi Hangon suomalaisen yhteiskoulun ja oli 1918–1921 Sotasaaliskonttorissa konekirjoittajana ja kirjaajana. Hän oli vuonna 1919 avustajana Kansallisteatterissa esitetyssä Martin Frehseen ja Albert Kehmin näytelmässä Naisopisto. Hako kävi syksyllä 1920 Suomen Näyttämöopiston ja otti 1923 taiteilijanimen Maikki Sälehovi. Hän oli kiinnitettynä Viipurin Näyttämölle 1922–1925, Porin Näyttämölle 1925–1929 ja Turun Työväen Teatteriin 1929–1930. Sen jälkeen Maikki Hako oli miehensä näyttelijä-ohjaaja-järjestäjä Hannes Haon kanssa kiinnitettynä Oulun Näyttämölle 1931–1933 ja Lahden Teatteriin 1933–1935. Kun Hannes Hako menetti työpaikkansa Lahdessa alkoholiongelman takia perhe muutti Helsinkiin 1935 jossa Maikki Hako hankki toimeentulon perheelle tilapäistöistä, radioluennasta ja elokuvista. Hako oli sitten 1937–1967 Metsätieteelliseen tutkimuslaitoksella (nykyinen Metsäntutkimuslaitos) laskutusapulaisena aina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1967.
Teatterissa Hako esitti luonnerooleja muun muassa Kirsti Gustaf von Numersin näytelmässä Elinan surma, Julia William Shakespearen näytelmässä Romeo ja Julia sekä Marusja Sam Sihvon näytelmässä Jääkärin morsian. Elokuvissa hänellä oli emäntä-, opettajatar- ja akkarooleja.  
Maikki Hako oli naimisissa vuosina 1927–1939 näyttelijä-ohjaaja-järjestäjä Hannes Haon (1893–1984) kanssa. Heidän poikansa oli kansanrunoustutkija Matti Hako (1927–2014) ja pojanpoikansa käsikirjoittaja, ohjaaja ja tuottaja Pekka Hako (s. 1957).
Václav Laurin

Václav Laurin (16. lokakuuta 1865 Kamení lähellä Pěnčíniä – 13. elokuuta 1930 Mladá Boleslav) oli tšekkiläinen insinööri, teollisuusmies ja ajoneuvopioneeri, joka perusti Václav Klementin kanssa autovalmistaja Laurin & Klementin, josta tuli myöhemmin Škoda Auto.

Ura

Laurin oli lukkoseppäharjoittelijana Mladá Boleslavissa, jossa vuonna 1895 hän ja Václav Klement perustivat yhtiön Laurin & Klementin (nykyään Škoda Auto). Joulukuun alussa 1895 mekaanikko Václav Laurin ja kirjojen myyjä Václav Klement, molemmat polkupyöräharrastajia, aloittivat valmistamaan omia polkupyörämallejaan patrioottisesti nimetty Slavia 1800-luvun lopun nationalistisessa ilmapiirissä . Vuonna 1905 Laurin valmisti heidän ensimmäisen autonsa. Nykyään yhtiö nauttii kansainvälisestä suosiosta Škoda Auto -brändin alla .
Hän oli nimekkäästi työllistettynä Laurin & Klement valmistusyhtiössä yhdessä hänen yhteistyökumppani Václav Klementin kanssa, toinen yhtiön perustajista. Hän osallistui ajoneuvojen valmistukseen siellä. Viimeisinä vuosinaan hän oli Škoda Auton tekninen johtaja.
Deleu

Luiz Carlos Santana, pelaajanimeltään Deleu, (s.1 maaliskuuta 1984) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa puolalaista KS Cracoviaa.
Lauricochan kulttuuri

Lauricochan kulttuuri oli varhaisten metsästäjä-keräilijöiden luoma kivikautinen intiaanikulttuuri Perussa noin 8000–2500 eaa. Siihen liittyvät löydöt on tehty Lauricochan luolasta, joka on Andeille 4 000 metrin korkeudessa meren pinnasta Huanucon lähellä Amazoninin latvoja. Lauricochan löytöjä on pidetty Perun vanhimpina ihmislöytöinä.
Ensimmäiset ihmiset asuttivat lähellä Marañónjoen latvoja sijaitsevan Lauricochan luolan noin 9 500 vuotta sitten, kun jääkauden jäät olivat sulaneet. Paikka sijaitsee alkulähteillä. Lauricochan ensimmäinen vaihe on ajoitettu noin vuosille 8000–6000 eaa. Varhaisimmasta kerroksesta on löytynyt muun muassa ihmisten luurankoja ja keihäitä, joiden kärjet ovat lehdenmuotoisia. Löydetyt kohteet edustavat kausittaisia metsästysmajoja. Lauricochan kulttuurin toinen jakso on ajoitettu vuosille 6000–4200 eaa ja kolmas jakso ulottui noin vuoteen 2500 eaa. Kulttuurin jaksot erottuvat erilaisten keihäänkärkien perusteella. Viimeisen jakson aikana Perun rannikolla oli jo varhaisia maanviljelyskulttuuria, joista on löytynyt jäänteitä myös Lauricochan kulttuurin keihäänkärjistä.
My Old Lady

Juoni

Varaton newyorkilaismies Mathias ”Jim” Gold (Kevin Kline) perii pariisilaisasunnon isältään, jota hän ei koskaan tuntenut. Perintöasunnossa Jimiä odottaa kuitenkin yllätys – asuntoa asuttaa iäkäs ja sivistynyt Mathilde Girard (Maggie Smith) ja hänen suojelevainen tyttärensä Chloé (Kristin Scott Thomas). Ranskalaisen lakipykälän vuoksi kiinteistöä ei voi siirtää perijälle ennen asukkaan, eli Mathilden, kuolemaa. Kaikesta huolimatta Jim päättää yrittää myydä asunnon, mutta vähitellen alkaa selvitä, että hänen isällään ja Mathildella on ollut pitkän aikaa yhteinen salaisuus kannettavanaan.

Tuotanto

Jane Birkin oli alun perin kiinnitetty Chloé Girardin rooliin, mutta jättäytyi projektista aikatauluongelmien takia. Kristin Scott Thomas korvasi hänet. My Old Ladyn kuvaukset alkoivat Pariisissa 9. syyskuuta vuonna 2013.

Julkaisu ja vastaanotto

My Old Lady sai ensi-iltansa Kanadan Toronton elokuvajuhlilla syyskuussa 2014. Yhdysvalloissa elokuva sai ensi-iltansa 10. syyskuuta 2014. Avausviikonloppunaan Yhdysvalloissa elokuvaa esitettiin ainoastaan 11 elokuvateatterissa, ja laajimmillaan elokuvaa esitettiin 273 elokuvateatterissa. Isossa-Britanniassa elokuva kiersi Lontoon, Bathin ja Leedsin elokuvajuhlat loka-marraskuussa 2014 ennen kuin pääsi teatterilevitykseen 21. marraskuuta 2014. My Old Ladyn ensi-ilta oli ollut Isossa-Brianniassa Lontoon elokuvajuhlilla 13. lokakuuta 2014. My Old Lady on tuottanut Yhdysvalloissa 4 013 786 dollaria ja yhteensä 8 283 951 dollaria. Cohen Media Group oli elokuvan levittäjänä Yhdysvalloissa ja Curzon Film World Isossa-Britanniassa.
My Old Lady on saanut kohtalaisen hyvän vastaanoton elokuvakriitikoilta. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 76 arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 59 prosenttia oli positiivisia. Metacriticin mukaan 19 arvostelun perusteella elokuva on saanut 52 pistettä sadasta mahdollisesta.
Universal Studios julkaisi My Old Ladyn DVD:nä ja Blu-ray:na 27. tammikuuta 2015. Suomessa elokuva julkaistiin DVD:nä 27. helmikuuta 2015.
Civilization VI

Pelaaminen

Civilization VI:ssä pelaaja saa aluksi soturin sekä uudisasukkaan, jolla pelaajan tulee perustaa valtakuntansa pääkaupunki, eli Capital. Pääkaupunki on elintärkeä pelissä selviytymisen kannalta, ja sen menettäminen tarkoittaa käytännössä pelin päättymistä vaikkakin sen voi sodan kautta vallata takaisin itselleen.  Näiden avulla lähdetään kehittämään omaa sivilisaatiota. Uudisasukkailla voi vallata itselleen uusia alueita kartalta. Civilization VI:ssä on 19 eri sivilisaatiota. Muiden sivilisaatioiden kanssa voi sotia ja käydä kauppaa. Pelin kartta on jaettu kuusikulmion muotoisiin alueisiin, joita kutsutaan heksoiksi. Civilization VI:n voi voittaa joko sodankäynnin, kulttuurin, tieteen tai uskonnon keinoin. Civilization VI:ssä ei ole pelisarjan edellisistä osissa ollutta diplomatiavoittoa.
Uutuutena Civilization VI:ssä monille rakennuksille tulee rakentaa aluksi oma kaupunginosa, joka vie tilaa muulta kaupungin kehittämiseltä. Jotkin alueet saavat lisätehoa viereisistä heksoista, kun ne sijoittaa oikein. Esimerkiksi työmaa-alue tuottaa normaalia enemmän louhoksen vieressä.
Ihmeet vievät Civilization VI:ssä oman heksan, ja jotkin ihmeet täytyy sijoittaa tietynlaiseen paikkaan.

Musiikki

Civilization VI:n tunnuskappale on Christopher Tinin säveltämä Sogno di Volare. Jokaiselle pelin 19 sivilisaatiolle on neljä kappaletta, jotka kuvastavat sivilisaatioiden sen hetkistä aikakautta.

Vastaanotot

Civilization VI saavutti hyvän vastaanoton. Arvosteluja keräävässä Metacriticissä sen arvostelun keskiarvo on 90 / 100.

Palkinnot

Civilization VI voitti vuoden 2016 E3-messujen Game Critics Awards -palkintogaalassa parhaan PC-pelin ja parhaan strategiapelin sarjat.
Peli on voittanut DICE Awards -palkinnon kategoriassa Vuoden strategia/simulaatiopeli (Strategy/Simulation Game of the Year) sekä The Game Awards -palkinnon kategoriassa Best Strategy Game.
William Mason (arkkitehti)

William Mason (24. helmikuuta 1810 – 22. kesäkuuta 1897) oli uusiseelantilainen arkkitehti ja poliitikko. Hän oli aikanaan keskeinen arkkitehti, vaikka harvat hänen rakennuksistaan ovat säilyneet. Poliittisella urallaan hän istui parlamentin jäsenenä ja toimi vuosina 1865–1866 Dunedinin pormestarina.
Mason oli syntyjään englantilainen ja opiskeli Lontoossa. Hän lähti vuonna 1838 Uuteen Etelä-Walesiin ja sieltä vuonna 1840 Uuteen-Seelantiin. Hän kuoli Dunedinissa.
Ron Eldard

Ronald Jason ”Ron” Eldard (s. 20. helmikuuta 1965) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi seitsemästä lapsesta toiseksi nuorimpana Long Islandilla, New Yorkissa. Varhaista menestystä tuleva näyttelijä sai osakseen nyrkkeilijänä. 
Eldard teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1989. Hän on sittemmin esiintynyt muun muassa elokuvissa Kun aseet vaikenevat (1998) ja Aavelaiva (2002).
Adelardo

Adelardo Rodríguez Sánchez (s. 26. syyskuuta 1939 Badajozissa) on espanjalainen entinen jalkapalloilija.
Juniorivuosinaan Adelardo pelasi kaikkiaan neljässä kotimaakuntansa Badajozin joukkueessa. Legendan mittoihin oikealta ampuva keskikenttäpelaaja kasvoi kuitenkin Atlético Madridissa, johon hänet hankittiin 20-vuotiaana vuonna 1959 ja jossa hän myös lopetti ammattilaisuransa vuonna 1976. Kaikkiaan 17 Atlético-kauden aikana Adelardosta tuli palkinnoilla mitattuna seuran kaikkien aikojen menestynein pelaaja. Hän voitti Espanjan-mestaruuden kolme kertaa (1966, 1970 ja 1973), Espanjan cupin viisi kertaa (1960, 1961, 1965, 1972 ja 1976), Cup-voittajien cupin (1962) sekä Intercontinental Cupin (1974). Adelardo on myös pukenut punavalkoraitaisen edustusjoukkueen pelipaidan ylleen useammin kuin kukaan muu: yhteensä 580 kertaa, joista 401 kertaa Espanjan pääsarjapeleihin. Adelardo viimeisteli Atléticolle kaikkiaan 115 maalia, joista 73 hän teki kansallisessa pääsarjassa. Vuonna 1976 Meksikoa vastaan pelatun jäähyväisottelunsa jälkeen Adelardo siirtyi pelaamaan sisäjalkapalloa, jossa hän on voittanut myös Espanjan mestaruuden.
Adelaro edusti Espanjaa kaikkiaan 14 kertaa tehden kaksi maalia. Hän osallistui kahteen MM-lopputurnaukseen, Chilessä 1962 ja Englannissa 1966. Adelardo valittiin myös Espanjan omiin EM-kilpailuhin vuonna 1964, jolloin isäntämaa otti historiansa ensimmäisen arvoturnausvoiton. Adelardo ei kuitenkaan saanut kotikisoissaan lainkaan peliaikaa.
Pelaajana Adelardossa yhdistyi oikea määrä voimaa ja taitoa, mutta parhaiten hänet tunnettiin väsymättömästä työnteosta pelikentällä. Tätä kuvastavat hänen saamansa lemipinimet Engine (veturi) ja Paleto (maamies). Suurten saavutustensa lisäksi Adelardosta on tullut myös seurauskollisuuden symboli. Adelardo ei koskaan jättänyt Atléticoa vaikka hänen tiedettiin olevan jatkuvasti rikkaan katalonialaisseuran Barcelonan tavoittelema.
Sinisiipitavi

Ulkonäkö ja koko

Sinisiipitavilla on siniharmaa pää, jossa on silmän edessä valkea raita. Lajilla on vaaleanruskea vartalo, valkea läikkä pyrstön tyvessä ja musta pyrstö. Siipiläikkä on sininen. Lennossa sinisiipitavi räpyttää siipiään kiivaasti. Pituus on 35–41 cm, siipien kärkiväli 65 cm ja paino 260–410 g.

Levinneisyys

Sinisiipitavi pesii Pohjois-Amerikan pohjois- ja keskiosissa ja muuttaa Keski- ja Etelä-Amerikkaan aina Chileen ja Argentiinaan asti. Euroopassa sitä tavataan tarhakarkulaisena tai muuttoretkien harhailijoina. Suomessa se on äärimmäisen harvinainen harhailija. Ensimmäinen havainto tehtiin keväällä 1972 Siuntion Störsvikissä. Sen jälkeen lajia on nähty Suomessa vain noin 15 kertaa.

Lisääntyminen

Sinisiipitavi munii 6–15 munaa, jotka painavat noin 30 grammaa.

Ravinto

Sinisiipitavi syö kasveja, sekä jonkun verran vesihyönteisiä ja kotiloita.
Perttu Saksa

Perttu Saksa (s. 1977) on suomalainen valokuvaaja ja kuvataiteilija. Hän voitti Fotofinlandia-palkinnon vuonna 2014. Vuonna 2018 hän voitti presidentti Mauno Koiviston hautamuistomerkkikilpailun.
Saksa on valmistunut Lahden Muotoiluinstituutista 2001 ja Kuvataideakatemiasta 2008. Koulutukseltaan hän on kuvataiteen maisteri. Saksalla on ollut lukuisia yksityis- ja yhteisnäyttelyjä niin Suomessa kuin ulkomailla vuodesta 2001. Hänen teoksiaan on useissa julkisissa taidekokoelmissa, kuten Suomen valtio, Wihuri ja Oulun taidemuseo.
Taiteellisen työn lisäksi hän kuvaa sekä kotimaisille että ulkomaisille aikakauslehdille ja mainostoimistoille. Saksa työskentelee Helsingissä valokuvaajana ja kuvataiteilijana. Hänen isänsä on kangasniemeläinen kuvanveistäjä Juhani Saksa.
Huhtikuussa 2018 Perttu Saksa voitti kilpailun presidentti Mauno Koiviston hautamuistomerkistä ehdotuksellaan Kartta. Teos paljastettiin 25. marraskuuta 2018, jolloin Koiviston syntymästä tuli kuluneeksi 95 vuotta.
Risto Pätiälä

Risto Pätiälä (25. lokakuuta 1911 Hollola – 11. toukokuuta 1984 ) oli suomalainen lääkäri, tutkija ja virkamies.
Pätiälän vanhemmat olivat Väinö Kustaa Pätiälä ja Aino Evinsalo ja puoliso vuodesta 1941 Maire Annikki Karvonen. Hän tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1931 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1940. Tohtoriksi Pätiälä väitteli 1945, jolloin hän sai myös iho- ja sukupuolitautien erikoislääkärin pätevyyden. Sisätautien erikoislääkärin pätevyyden Pätiälä sai 1957. Pätiälä työskenteli uransa alkuvuosina sairaaloissa sekä Helsingin alueella että muun muassa Seinäjoella ja Vaasassa. Hän oli Turun yliopiston dosentti 1948–1961, Helsingin yliopiston iho- ja sukupuolitautiopin dosentti 1952–1962 ja lääkintöhallituksen terveydenhoito-osaston lääkintöneuvos vuodesta 1956. Pätiälä sai professorin arvonimen 1961.