google/wiki40b huggingface dataset:
Shoppailu

Shoppailu on ostoksilla käymistä ajanvietteenä tai harrastuksena. Shoppailuun kuuluu kiertelyä kaupoissa sekä hyödykkeiden arviointia ennen ostamista. Kulutustutkijoiden (Pantzar, Perälä, Kekki 1994) mukaan shoppailu on ”kulutusorientoitunutta liikettä tilassa, jossa on mahdollisuus ostaa”.
Shoppailija voi kaivata yllätyksiä, elämyksiä ja parannusta elämäänsä. Shoppailijalla ei välttämättä tarvitse olla mahdollisuutta tai halua ostamiseen, pelkkä uuteen tutustuminen ja hyödykkeiden vertailu voi tuottaa mielihyvää. Shoppailu on myös sosiaalista toimintaa, osallistumista yhteiskuntaan ja pakoa arjesta.
Shoppailu syntyi 1800-luvulla keski- ja yläluokan kotirouvien harrastuksena, kun suurkaupunkeihin rakennettiin tavarataloja. Nykyisin yhdysvaltalaisista on ostosriippuvaisia 5 prosenttia.

Terveysvaikutukset

Taiwanilaisen Institute of Population Health Sciences -tutkimuslaitoksen mukaan päivittäinen shoppailu vähentää kuolleisuutta 27 prosentilla tarjoamalla liikuntaa, yhdessäoloa ja mahdollisuuksia terveellisen ruokavalion noudattamiseen.

Sosiaalinen shoppailu

Sosiaalinen shoppailu voi tarkoittaa joko yhdessäoloa ystävien tai kumppanin kanssa kierrellen ostoskeskuksissa tavaroita hypistellen tai yhteisöllisiä viestimiä hyödyntävää sähköistä kaupankäyntiä, missä kierretään ostoskeskusten sijaan verkkokaupoissa, ja hankinnoista tai ostosuunnitelmista puhutaan keskustelupalstoilla ja verkkoyhteisöissä.
Mireille Dereboba-Ngaisset

Mireille Dereboba-Ngaisset (s. 19. toukokuuta 1990) on keskiafrikkalainen keskipitkän matkan juoksija. Hän osallistui vuoden 2008 kesäolympialaisiin Pekingissä, mutta hänet diskvalifioitiin naisten 800 metrin juoksussa. Dereboba-Ngaissetista tuli 18-vuotiaana kaikkien aikojen nuorin Keski-Afrikkaa edustanut olympiaurheilija. Hän myös toimi Pekingin olympialaisissa maansa lipunkantajana.
Torpedovene S6

Rakentaminen

Venäjän keisarikunnan laivasto tilasi W:m Crichton & C:o Ohtan telakalta Pietarista torpedoveneen numero 212, joka laskettiin vesille 1901.

Palveluskäyttö

Alus muutettiin 1914 miinanlaskijaksi, jolloin se aseistettiin kahdella 47 millimetrin tykillä, kahdella konekiväärillä ja kahdella torpedoputkella.  Se oli hieman pienempi kuin Sokol-luokan alukset, mutta Suomessa S6:ksi nimetty alus luokiteltiin samaan S-luokkaan.
Venäläisten poistuessa 1918 Suomesta jäi heiltä Helsingin satamaan runsaasti torpedoveneitä, joista Suomen laivastolle kunnostettiin kuusi parhaassa kunnossa ollutta. Alus osallistui koulutusaluksena Suomen merivoimien toimintaan.
Tarton rauhansopimuksen mukaisesti Suomi palautti 1922 kolme S-venettä Neuvostoliittoon. S6 oli yksi palautuista veneistä. Alus palveli Neuvostoliiton laivaston miinanraivaajana toisessa maailmansodassa.
S6:n sisaralukset Suomen merivoimissa olivat torpedoveneet S1, S2, S3, S4 ja S5.
Tri Caligarin kabinetti

Tarinan syntyminen ja tuotanto

Kirjailijat Hans Janowitz ja Carl Mayer tutustuivat toisiinsa Berliinissä pian ensimmäisen maailmansodan jälkeen. He näkivät elokuvan ihanteellisena mediana halutessaan kiinnittää huomiota pasifismiin ja tuoda esille vanhanaikaista porvaristoa kritisoineita näkemyksiään. He kirjoittivat yhdessä tarinan Tohtori Caligarin kabinetti. Nimi Caligari oli peräisin eräästä kirjasta, jonka Mayer oli lukenut.
Kun käsikirjoittajat ehdottivat filmatisointia tuottaja Erich Pommerille, tämä yritti saada heidät lähtemään pois pienestä elokuvastudiostaan. Kuultuaan tarinan hän kuitenkin suostui välittömästi tuottajaksi. Pommer pyysi Fritz Langia elokuvan ohjaajaksi, mutta Lang oli tuolloin kiireinen Hämähäkit-elokuvan vuoksi. Niinpä ohjaajaksi nimitettiin Robert Wiene, jonka ohjaamaan koepätkään Pommer oli niin tyytyväinen, että antoi elokuvantekijöille vapaat kädet.
Elokuvaa kuvattiin joulukuussa 1919 ja tammikuussa 1920. Ensi-ilta järjestettiin Berliinissä 26. helmikuuta 1920.
FK Vėtra

Historia

Seura perustettiin 1996 Rūdiškėsissa, mutta se siirtyi vuonna 2003 uuden stadionin oston yhteydessä Vilnaan.
Vuonna 2010 klubi joutui konkurssiin.
Vania King

2005-2008

Vuonna 2005 hän pelasi ensimmäisen kerran Grand Slam-turnauksen pääkaaviossa Yhdysvaltain avoimissa ollessaan maailmanlistan sijalla 721. Ensimmäisen kierroksen ottelussaan hän voitti maailmanlistan sijalla 41 olleen Klára Zakopalován luvuin 3–6, 6–3, 1–6. Toisella kierroksella hän hävisi turnauksessa viidenneksitoista sijoitetulle Nathalie Dechylle luvuin 6–1, 6–1.
Ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan kaksinpeliturnauksensa King voitti 15. lokakuuta 2006 Bangkokin avoimissa. Turnauksessa hän päihitti Alicia Molikin, Lucie Safarovan, Jelena Kostanić Tošićin, Meghann Shaughnessyn ja finaalissa Tamarine Tanasugarnin luvuin 2–6, 6–4, 6–4. 6. marraskuuta 2006 King saavutti toistaiseksi parhaan sijansa kaksinpelin maailmanlistalla noustessaan sijalle 50. King pääsi sekanelinpelin finaaliin Ranskan avoimissa 2006, parinaan Brasilian Marcelo Melo. Finaalissa he hävisivät ykössijoitetuille Liezel Huberille ja Bob Bryanille luvuin 5–7, 7–6(5), 10–7.
Vuosi 2007 meni Kingiltä varsin vaisusti. Hän jäi kaikissa neljässä Grand Slam -turnauksessa avauskierrokselle. Vuonna 2008 Monterreyn turnauksessa hän pääsi puolivälieriin asti, kunnes hävisi viidenneksi sijoitetulle Magdaléna Rybárikoválle. Puolivälieriin hän pääsi myös Cincinnatissa, mutta hävisi sen Amelie Mauresmolle.

2009

King pääsi Monterreyn turnauksessa puolivälieriin asti voitettuaan Agnes Szavayn kolmannella kierroksella. Puolivälierässä hän hävisi toiseksi sijoitetulle Marion Bartolille 2–6, 6–2, 6–3. Wimbledonin tennisturnauksessa King hävisi toisella kierroksella 15:nneksi sijoitetulle Flavia Pennettalle 6–2, 6–2. King pelasi naisten nelinpelissä Anna-Lena Grönefeldin kanssa, ja he hävisivät puolivälierässä hallitseville mestareille, Venus ja Serena Williamsille.

2010

Vuoden 2010 Australian avoimissa King pelasi sijoittamattomana ja voitti avauskierroksella 23:nneksi sijoitetun Dominika Cibulkoválle erin 6–3, 6–7(5), 7–5. Toisella kierroksella hän hävisi Roberta Vincille 7–6(7), 7–5. Strasbourgissa King voitti avauskierroksella toiseksi sijoitetun Jelena Vesninan, toisella kierroksella Alize Cornetin ja kolmannella Anastasia Rodionovan, kunnes hävisi välierässä Kristina Barroisille 2–6, 6–2, 7–6(6). Wimbledonissa King voitti naisten nelinpeliturnauksen parinsa Jaroslava Švedovan kanssa. Finaalissa he voittivat Jelena Vesninan ja Vera Zvonarjovan luvuin 7–6(6), 6–2. Myös Yhdysvaltain avoimissa King ja Švedova voittivat turnauksen, tällä kertaa finaalissa heitä vastassa olivat Liezel Huber ja Nadja Petrova, jotka kaatuivat luvuin 2–6, 6–4, 7–6(4)

2011

Vuoden 2011 Australian avoimissa King voitti avauskierroksella Tamira Paszekin, mutta hävisi toisella kierroksella maailmanlistan ykköselle Caroline Wozniackille. Ranskan avoimissa King voitti Dominika Cibulkován sekä Olena Baltatšan, mutta hävisi kolmannella kierroksella Petra Kvitoválle. Wimbledonissa King hävisi ensimmäisellä kierroksella Petra Martićille. Yhdysvaltain avoimissa King pääsi kolmannelle kierrokselle, jossa hän hävisi Caroline Wozniackille.
Karnaattiset sodat

Karnaattiset sodat olivat sarja Britannian ja Ranskan välisiä taisteluja Etelä-Intiassa vuosina 1746–1763. Sepoyt, intialaiset sotilaat, avustivat molempia osapuolia. Seurauksena Ranska menetti siirtomaansa Intiasta ja Britannia sai alueella yksinvallan.
Karnaattiset sodat huipentuivat, kun brittijoukot löivät ranskalaiset Wandiwashin taistelussa vuonna 1760 ja miehittivät Pondicherryn vuonna 1761. Pariisin rauhansopimuksessa Pondicherry palautettiin Ranskalle, mutta Ranskan sotilasjoukot poistuivat Intiasta.
Vuonna 1740 alkanut Itävallan perimyssota oli asettanut Ranskan ja Britannian vastakkaisille puolille, mikä johti ensimmäiseen karnaattiseen sotaan 1746–1748. Elokuussa 1746 ranskalaiset piirittivät Madrasin linnan ja valtasivat kaupungin. Vuoden 1748 rauhanteossa Madras palautettiin Englannin Itä-Intian kauppakomppanialle. Toinen karnaattinen sota käytiin 1749–1954. Kenraalikuvernööri Robert Cliven johdolla Britannia hyökkäsi Joseph François Dupleixin johtamia ranskalaisia joukkoja vastaan Arcotissa 1751. Kolmas karnaattinen sota käytiin 1757–1763. Sen aiheutti seitsenvuotisen sodan alkaminen Euroopassa, mikä kiristi Ranskan ja Britannian välejä.
Oikeudenmukaisuusteoria

Oikeudenmukaisuusteoria (A Theory of Justice, 1971) on John Rawlsin kirja, jossa hän esitti teorian sosiaaliliberaalin valtion moraalisiksi perusteluiksi.

Tietämättömyyden verho

Rawls lähtee muodostamaan oikeudenmukaisen yhteiskunnan periaatteita seuraavanlaisen kuvitteellisen tilanteen kautta. Joukko henkilöitä on päättämässä, minkälaisten periaatteiden mukaan heidän yhteiskuntansa tulisi toimia. He eivät päätöstilanteessa kuitenkaan tiedä, minkälaisessa yhteiskunnassa he elävät tai mikä on heidän oma asemansa siinä. Rawls kutsuu tilannetta tietämättömyyden verhon takana olemiseksi. Rawlsin tietämättömyyden verhon takana olevat henkilöt eivät tiedä edes sitä, mikä on heidän käsityksensä hyvästä elämästä tai mihin he pyrkivät elämässään tultuaan pois verhon takaa. Siksi heidän on yritettävä rakentaa sellaiset periaatteet, jotka mahdollistavat heille hyvän elämän, olipa se missä olosuhteissa hyvänsä. Oikeudenmukaisuuskäsitystä, joka tältä pohjalta muotoutuu, Rawls kutsuu oikeudenmukaisuudeksi ymmärrettynä reiluna pelinä.

Oikeus vapauteen ja eroperiaate

Rawls uskoo, että tietämättömyyden verhon takana olevat henkilöt päätyvät seuraaviin periaatteisiin. Ensinnäkin he valitsevat ensimmäiseksi periaatteeksi oikeuden vapauteen. Jokaisella henkilöllä tulee olla oikeus niin suuriin perusvapauksiin, kuin sopii yhteen muiden kansalaisten samojen vapauksien kanssa. Toinen periaate on kaksiosainen. Sen mukaan yhteiskunnalliset ja taloudelliset eriarvoisuudet on järjestettävä siten, että yhteiskunnan heikoimmassa asemassa olevat hyötyvät niistä. Lisäksi eriarvoisuuden tulee liittyä sellaisiin asemiin tai virkoihin, jotka ovat kaikille avoimia.
Pääperiaatteiden muotoilun jälkeen ne on tarkoitus myös kirjata perustuslakiin. Näin turvataan käytännössä poliittisesti oikeudenmukainen yhteiskunta. Politiikassa yhtäläisen vapauden periaate muuttuu yhtäläisen osallistumisen periaatteeksi, jonka mukaan kaikilla kansalaisilla on oikeus osallistua prosesseihin, joilla lait määrätään.
Oiva Viljanen

Jalo Oiva Antti Viljanen (myös O. J. A. Viljanen) oli suomalainen arkkitehti, joka toimi myös ammattikoulutarkastajana. Hänen tunnetuimpia töitään ovat Porin kauppahalli sekä Hiekan taidemuseo Tampereella. Vuosina 1918–1923 Viljanen kuului Suomalaiseen väliaikaiseen taloudelliseen komiteaan, joka asetettiin valvomaan Venäjän vallankumouksen jälkeen maahan jäänyttä suomalaisten yritysten ja yksityishenkilöiden omaisuutta. Teollisuusneuvoksen arvonimi Viljaselle myönnettiin 1938.
Viljanen oli myö vapaamuurari samassa Suomi Loosi 1:ssä kuin muun muassa Jean Sibelius.
Curtis Leschyshyn

Ura

Quebec Nordiques varasi Leschyshynin vuoden 1988 NHL:n varaustilaisuudessa ensimmäisellä kierroksella varausnumerolla 3. Leschyshyn pelasi ensimmäiset NHL-ottelunsa Nordiquesissa kaudella 1988–1989, tätä ennen hän edusti juniorina WHL:n Saskatoon Bladesia. Leschyshyn pelasi Quebecissa yhteensä seitsemän kautta ennen kuin Nordiques muutti Coloradon Denveriin vaihtaen nimensä Colorado Avalancheksi. Kaudella 1991–1992 hän pelasi NHL:n lisäksi kuusi ottelua AHL:n Halifax Citadelsissa. Coloradossa Leschyshyn voitti Stanley Cupin kaudella 1995–1996. Stanley Cupin voiton jälkeisellä kaudella Leschyshyn kaupattiin Washington Capitalsiin yhdessä Chris Simonin kanssa vaihdossa Keith Jonesiin ja ensimmäisen kierroksen varausvuoroon. Vain kahden Capitalsissa pelatun ottelun jälkeen Leschyshyn kaupattiin uudestaan, tällä kertaa Hartford Whalersiin vaihdossa Andrei Nikolišiniin. Kauden jälkeen Whalers muutti Pohjois-Carolinaan ja vaihtoi nimensä Carolina Hurricanesiksi. Kolmen Hurricanesissa pelatun kauden jälkeen NHL:n laajennusjoukkue Minnesota Wild varasi hänet vuoden 2000 laajennusdraftissa. 
Kaudella 2000–2001 Leschyshyn ehti pelata 54 ottelua Wildissä ennen kauppaamistaan Ottawa Senatorsiin vaihdossa kolmannen kierroksen varausvuoroon. Leschyshyn pelasi Ottawassa kolme kautta ennen kuin teki sopimuksen NHL:n työsulun jälkeen Colorado Avalanchen kanssa. Paluu Coloradoon oli kuitenkin lyhytaikainen sillä Leschyshyn ilmoitti lopettavansa uransa ennen kautta 2005–2006. 
Leschyshyn pelasi NHL:n runkosarjassa 1 033 ottelua tehopistein 47+165=212, jäähyminuutteja hän keräsi 669.
Hugo Strange

Hahmon historia

Hugo Strange esitettiin sarjakuvadebyytissään alun perin tiedemiehenä, joka käytti salaperäistä ja rakentamaansa konetta, jolla loi joka ilta sumuverhon Gotham Cityn ympärille ja laittoi tämän turvin rikollisjoukkonsa ryöväämään kaupungin pankkeja.
Strangella on pakkomielle Batmaniin ja hän tutkiskeleekin tätä hyvin tarkkaan, tietäen tämän henkilöllisyyden. Batman: Arkham Cityssä Strange toimi yhtenä päävihollisista teljeten Arkham Cityä vastustaneen Bruce Waynen vankilaansa. Hugolla on pelissä vakava pakkomielle Batmaniin ja hän käyttää brutaaleja psykiatrisia metodeja vankiensa henkiseen murtamiseen. Myös joskus lobotomoi vankejaan, ellei jopa Tygerkaarttinsa jäseniä. Pelissä hän tekee yhteistyötä Ra’s al Ghulin kanssa.
Strange poistui Batman-sarjakuvista muutaman esiintymisen jälkeen, ja DC Comics antoi ymmärtää hahmon menehtyneen. Hän kuitenkin palasi 1970-luvulla.
Sloboda

Sloboda (ven. слобода) on alkujaan Ukrainan, Venäjän ja Valko-Venäjän historiaan liittyvä aluekäsite. Käsitteellä on nykyisin useita hieman toisistaan poikkeavia merkityksiä.
Sloboda oli tyypillisesti 1000–1600-luvulla perustettu itsehallinnollinen, erivapauksista nauttinut kyläyhteisöllinen alue. Termin taustalla on venäjän kielen vapautta tarkoittavan sana (свобода, svoboda), jonka sanan eritysmerkitys sloboda myös on. Slobodan perusti tavallisesti joku suurtilallinen, kuten magnaattiylimys, valtio tai kirkko (luostari) hallitsemalleen maa-alueelle. 1500–1700-luvuilla slobodoita muodostettiin erityisesti nykyisen Ukrainan koillisosien seutuvilla. Slobodoille annettiin pitkäkestoinen, tavallisesti 15–25 vuotta kestävä vapautus veroista ja muista velvoitteista. Erityisalueen statuksella houkuteltiin talonpoikaisperheitä ja muita uudisasukkaita harvaanasutuille maille. Laaja, vielä Kiovan Rusjin aikaan paljon tiheämmin asuttu "villien maiden" alue oli autioitut edellisinä vuosisatoina paimentolaisheimojan ja tataarien (Kultainen orda) hyökkäysten seurauksena.
Moskovan Venäjä yritti 1500-luvun alkupuolella asuttaa näitä seutuja. Suurin svobodoiden kukoistusaika oli 1600-luvun alkupuolella, jolloin ukrainalaiset kasakat löysivät seudulta turvapaikan itselleen. 1630- ja 1640-luvuilla satoja slobodoja perustettiin Moskovan Venäjän lounaisille rajaseuduille. Etuudet houkuttelivat runsaasti väkeä Dneprin oikean ja vasemman rannan puoleisen Ukrainan seuduilta idemmäksi. 1600-luvun lopulla siellä asui jo yli 100 000 ukrainalaista ja 20 000 venäläistä uudisasukasta. 
1700-luvun lopulla Sloboda-Ukrainan alueeksi kutsutulla seudulla oli 523 svobodaa. Lisäksi yli 100 slobodaa oli perustettu muualle ("Uuden setšin" alueelle). Sloboda-Ukraina käsitti nykyisen Ukrainan Sumyn, Harkovan alueet, pohjoisosat Donetskin ja Luhanskin alueista, sekä eteläosat nykyisen Venäjän Voronežin, Kurskin ja Belgorodin alueista.  1600-luvun puolivälissä Venäjä järjesti seudulle aluehallinnollisen rykmenttijärjestelmän. Vaikka Sloboda-Ukrainan suhtautuminen Venäjän hallintoon oli lojaalia, imperialistisen Venäjän keisarikunnan hallitsijat eivät pitäneet vähäisintäkään itsehallintoa suotavana. Jo Pietari I sääti rajoituksia ja Katariina II riisti vuonna 1765 loput itsehallinnosta. Alueesta muododostettiin Sloboda-Ukrainan kuvernementti.
Viljasjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 15,6 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Vuojoen valuma-alueeseen (14.283) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 105 metriä mpy.
2,3-dinitrotolueeni

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa 2,3-dinitrotolueeni on keltaista kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, petrolieetteriin ja kloroformiin. Yhdiste ärsyttää ihoa ja hengitysteitä. Yhdisteelle altistumisesta voi seurata päänsärkyä, huonovointisuutta, kouristuksia sekä methemoglobiinin muodostumista.

Valmistus ja käyttö

2,3-Dinitrotolueenia muodostuu yhdessä muiden dinitrotolueeni-isomeerien kanssa nitrattaessa tolueenia tai m-nitrotolueenia. Yhdistettä voidaan käyttää räjähdysaineiden valmistamiseen.
Alex Brooks

Ura

Brooks siirtyi vuonna 1997 USHL:stä Wisconsinin yliopistojoukkueeseen. Hän voitti siellä WCHA:n mestaruuden heti ensimmäisellä kaudellaan. Brooks siirtyi kaudeksi 2001-02 Jokereihin kuukauden koeajan kautta. Hän teki runkosarjassa tehot 1+3=4 53 ottelussa ja keräsi 109 jäähyminuuttia. Brooks voitti Jokereissa mestaruuden ja oli olennainen osa joukkueen kovaa puolustusta.
Brooksia ei ikinä varattu NHL:ään. Kaudeksi 2002-03 hän siirtyi vapaana agenttina New Jersey Devilsin organisaatioon. Brooks pelasi Devilsin organisaatiossa viisi kautta, mutta lähes kaikki pelit AHL:n Albany River Ratsissa ja Lowell Devilsissä. Kaudella 2005-06 hänestä tuli loppukaudeksi River Ratsin kapteeni, kun Pascal Rhéaume kaupattiin Phoenix Coyotesin organisaatioon.
Seuraavalla kaudella 2006-07 Brooks nostettiin New Jersey Devilsin kokoonpanoon, kun heillä oli loukkaantumisia puolustuksessa. Hän antoi 19 pelaamassaan NHL-ottelussa yhden maalisyötön. St. Louis Bluesia vastaan pelatussa ottelussa Brooks loukkasi jalkansa ja hän palasi farmiin. Brooks siirtyi elokuussa 2007 St. Louis Bluesiin, mutta hän pelasi koko kauden vain farmijoukkue Peoria Rivermenissä. Kausi 2008-09 kului Atlanta Thrashersin farmissa Chicago Wolvesissa.
Brooks palasi Jokereihin marraskuussa 2009. Brooks pelasi kauden 2009–2010 aikana Jokereissa yhteensä 26 runkosarja- ja pudotuspeliottelua. Hän ei saanut jatkosopimusta Jokereihin eikä pelannut kauden 2010–2011 alussa missään. Brooks teki lopulta tammikuussa 2011 sopimuksen Ruotsin kolmannella sarjatasaolla pelanneeseen Karlskronaan.
Brooks lopetti pelaajauransa vuonna 2011. Samana vuonna hän aloitti NHL-seura Chicago Blackhawksin kykyjenetsijänä.
Aegviidu

Väestö

Vuonna 2011 Aegviidun kunnassa (ja samalla Aegviidun kauppalassa, alev) oli 761 asukasta, joista 678 (89,1 %) oli virolaisia, 42 (5,5 %) venäläisiä ja 39 (5,1 %) muita kansallisuuksia.
Silokotilo

Koko ja ulkonäkö

Silokotilon sukkulamaisen kuoren leveys on 2,4–2,9 mm ja korkeus 5,0–7,5 mm. Kuoren muoto ja koirasgenitaalit muuntelevat huomattavasti, mikä vaikeuttaa lajin erottamista lähisukulaisistaan. Kuori on sileä, voimakkaasti kiiltävä, läpikuultava ja sen väri vaihtelee ruskean eri sävyissä. Pulleita kierteitä on noin 5,5 ja viimeinen niistä kapenee suuaukkoa kohti. Kuoren kärki on pyöristynyt. Napaa ei ole. Suuaukko on munanmuotoinen, yläreunasta kulmikas ja sitä reunustaa hieman paksuuntunut huuli. Itse eläin on musta.
Normaalisti kuoren kierteet kiertyvät oikealle, mutta Tervolasta tunnetaan silokotilopopulaatio, jonka yksilöiden kuoret kiertyvät vasemmalle.

Levinneisyys

Silokotilo on levinneisyydeltään jokseenkin kosmopoliitti, jota tavataan joko alkuperäisenä tai vieraslajina ympäri maailmaa. Suomessa sitä tavataan koko maassa ja pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta se on yleisimpiä kotilolajeja.

Elinympäristö ja elintavat

Laji kelpuuttaa jokseenkin kaikenlaiset elinympäristöt. Laji viihtyy rehevissä ympäristöissä, mutta myös kuivilla mäntykankailla ja sietää jopa tulvia. Keskieurooppalaisten havaintojen mukaan osa kotiloista on erikoistunut kuiviin ja avoimiin, osa kosteisiin ja varjoisiin ympäristöihin.
Laji lisääntyy useimmiten niin, että kukin yksilö hedelmöittää itse itsensä. Kotilo tuottaa keväällä noin 20 munaa, jotka se laskee kosteaan maaperään. Munat kuoriutuvat parin viikon kuluttua ja kehitys aikuiseksi kestää 21–24 kuukautta. Silokotilo elää noin 3 vuotta.
Jani Rasimus

Jani Rasimus on suomalainen tanssija, tanssinopettaja, koreografi ja muusikko. Vuonna 2009 hän oli Suomen joukkueessa, joka sai kultaa latinalaistanssin maailmanmestaruuskisoissa.
Yhdessä Milla Virtasen kanssa hän on kolminkertainen suomenmestari vuosina 2001, 2002 ja 2003.
Rasimus lopetti kilpatanssin vuonna 2010 mutta jatkaa tanssinopettajana ja koreografina.
Rasimus on myös opettanut julkkiksia tanssimaan ohjelmassa Tanssii tähtien kanssa. Vuonna 2008 hän putosi Vappu Pimiän kanssa 5. pudotuksessa, vuonna 2009 Bettina Sågbomin kanssa 4. pudotuksessa, vuonna 2010 Nasima Razmyarin kanssa 6. pudotuksessa ja vuonna 2011 hän putosi kilpailusta Siiri Nordinin kanssa 4. pudotuksessa. Vuonna 2013 hänen oppilaanaan oli Raakel Lignell ja he voittivat kauden. Vuonna 2014 Rasimus opetti näyttelijä Anu Sinisaloa ja he sijoittuivat kisassa toiseksi. Rasimus on kertonut viihtyvänsä teatterinlavoilla tanssimassa ja tekee myös mielellään koreografioita teatteriproduktioihin.
Rasimus laulaa ja soittaa bassoa Year Gone -rockyhtyeessä.
Juri Kuznetsov (jääkiekkopuolustaja)

Ura

Kuznetsov aloitti ammattilaisuransa vuonna 1985 Venäjän jääkiekon superliigan Krylja Sovetovissa. Kuznetsov edusti Sovetovia sekä Vysšaja Ligassa pelaavaa Voronezh Burania vuoteen 1993, jonka jälkeen hän siirtyi Ruotsin Elitserienissä pelaavaan IF Björklöveniin.
Kaudeksi 1994-95 Kuznetsov siirtyi HIFK:n riveihin. Hän viihtyi HIFK:ssa kolme kautta ja kaudeksi 1997-98 hän siirtyi SaiPaan, missä Kuznetsov viihtyi lähes viisi kautta. Viimeisellä kaudellaan 2001-02 Kuznetsov lähti SaiPasta kesken kauden. Hän palasi kotimaahansa ja Lokomotiv Jaroslavliin yhdeksän ulkomailla vietetyn kauden jälkeen. Kaikkiaan Kuznetsov pelasi 388 SM-liigaottelua ja teki niissä tehot 53+119=172. Jäähyminutteja hän keräsi 305. SM-liigassa Kuznetsov kuului kiekollisten puolustajien eliittiin ja hänen piste-ennätyksensä, 36 pistettä, on kausilta 1999-00 ja 2000-01.
Kaudella 2002-03 Kuznetsov pelasi Kajaanin Hokissa, mutta se jäi hänen uransa viimeiseksi seuraksi. Ammattilaisena on pelannut myös toinen Juri Kuznetsov (s. 1971), joka on pelannut hyökkääjänä MM-tasolla ja on Vancouver Canucksin varaus vuodelta 1994.
Pensaskirjorastas

Levinneisyys

Pensaskirjorastasta tavataan Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa, Myanmarissa, Pakistanissa, Nepalissa ja Vietnamissa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi tai epätavalliseksi ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sokeat miehet ja elefantti

Sokeista miehistä ja elefantista kertova tarina on lähtöisin Intiasta, josta se on levinnyt laajalle. Tarinan avulla havainnollistetaan erilaisten totuuksien ja harhakäsitysten syntymistä ja kehittymistä. Eri aikoina tarina on tarjonnut näkemystä muun muassa siihen, mitä totuus on. Tarinan avulla havainnollistetaan, miten asiantuntijat toimivat tilanteessa, jolloin on puutetta tiedosta, sekä korostetaan kommunikaation ja eri näkemysten kunnioitusta.
Tarina on vertaus, joka on muodostunut osaksi useita uskonnollisia perinteitä. Se kuuluu muun muassa jainalaiseen, buddhalaiseen, suufilaiseen ja hindulaiseen perinteeseen. Tarina on tunnettu myös Euroopassa. 1800-luvulla yhdysvaltalainen kirjailija John Godfrey Saxe loi tarinasta oman versionsa runomuodossa. Sittemmin tarina on julkaistu useina kirjoina sekä lapsille että aikuisille ja sitä on tulkittu mitä moninaisimmilla tavoilla.

Tarina

Useissa tarinan versioissa joukko sokeita miehiä tunnustelee elefanttia oppiakseen tuntemaan millainen se on. Kukin miehistä tunnustelee eri osaa, kuten kylkeä tai torahammasta. Lopulta miehet vertaavat omia havaintojaan ja huomaavat, että ne ovat täysin ristiriidassa toistensa kanssa.
Tarinat eroavat pääasiassa sen suhteen, miten elefantin ruumiinosia kuvataan, kuinka voimakkaaksi erilaisten näkemysten kohtaaminen kääntyy ja miten miehet saavuttavat yhteisymmärryksen.