google/wiki40b huggingface dataset:
Nelson Valdez

Seurajoukkueura

Valdez aloitti ammattilaisuransa kotimaansa Club Atlético Tembetaryssa. Pienen palkan takia hän oli asunnoton ja joutui asumaan stadionin penkkirivien alla kaksi vuotta. Saksalaisen Werder Bremenin  puheenjohtaja Jürgen Born näki hänen peliään ja kutsui hänet Saksaan. Hän sai paikan reservijoukkueeseen 18-vuotiaana joulukuussa 2001. Kaksi ensimmäistä kautta hän pelasi Regionalliigaa, mutta nousi kaudelle 2003–2004 ykkösjoukkueeseen. Tuolla kaudella Werder Bremen voitti sekä Bundesliigan että Saksan cup -mestaruuden. Valdezin peliaikaa Bremenissä rajoitti se, että joukkueessa oli samalle pelipaikalle vaihtoehtoina muun muassa Miroslav Klose ja Ivan Klasnić.
Toukokuussa 2006 hän teki nelivuotisen sopimuksen Borussia Dortmundin kanssa. Valdez kuului ensimmäisellä kaudellaan 2006–2007 joukkueen avauskokoonpanoon, mutta suuresta peliajasta huolimatta hänellä oli vaikeuksia maalinteossa.
Neljän kauden jälkeen Dortmundissa ja yhteensä yhdeksän kauden jälkeen Saksassa, hän siirtyi vuonna 2010 neljän miljoonan euron siirtokorvauksella espanjalaiseen Hérculesiin. Hän teki ensiesiintymisensä alicantelaisseurassa 11. syyskuuta 2010 vierasottelussa Barcelonaa vastaan. Valdez teki ottelussa kaksi maalia, kun Hércules teki historiaa ottamalla 2–0-voiton Barcelonasta.

Maajoukkueura

Valdez edusti maataan vuoden 2003 nuorten MM-kisoissa sekä vuosien 2004, 2011, 2015 ja 2016 Copa Américassa. Hänen ensimmäinen aikuisten maaottelunsa oli 8. heinäkuuta 2004 Costa Ricaa vastaan. Vuoden 2006 MM-kisoissa hän pelasi kaikissa Paraguayn kolmessa ottelussa ja vuoden 2010 MM-kisoissa kaikissa viidessä ottelussa. Hän on pelannut kaikkiaan 77 maaottelua ja tehnyt niissä 13 maalia vuosina 2004–2016.
Artjom Markelov

Artjom Valerjevitš Markelov (ven. Артём Вале́рьевич Марке́лов, s. 10. syyskuuta 1994 Moskova, Venäjä) on venäläinen rata-autolija.

Ura

Markelov aloitti uransa karting-sarjoissa vuonna 2006, jossa hän kilpaili enimmäkseen kotimaassaan Venäjällä. Lopulta hän päätyi KF2-luokkaan asti vuonna 2010.
Vuonna 2011 Markelov ajoi ADAC Formel Masters -sarjassa voittaen yhden kilpailun sijoittuen sarjan neljänneksi. Samana vuonna hän ajoi kolme kilpailua Formula 3 Euroseries -sarjassa vierailevana kuljettajana. Vuonna 2012 Markelov siirtyi Saksan Formula 3 -sarjaan voittaen kaksi kilpailua sijoittuen sarjan seitsemänneksi. Vuonna 2013 hän jatkoi samassa sarjassa sijoittuen lopulta sarjan toiseksi.
Vuonna 2014 Markelov kilpaili GP2-sarjassa venäläisessä Russian Time -tallissa saavuttaen kuusi pistettä. Vuonna 2015 Markelov jatkoi GP2:ssa samassa tallissa. Hän saavutti yhden kolmossijan ja 48 pistettä sijoittuen sarjan 13:nneksi. Vuonna 2016 Markelov jatkoi kolmannen kauden GP2-sarjassa. Hän voitti Monacon perjantain kilpailun ja oli kuljettajien MM-sarjan kymmenes 97 pisteellä. Markelov jatkoi myös kaudella 2017 Russian Timellä voittan kauden avauskilpailun Bahrainissa. Hän voitti kauden aikana kaiken kaikkiaan viisi kilpailua, oli seitsemän kertaa palkintopallilla ja sijoittui sarjan toiseksi 210 pisteellä. Markelov jatkaa myös kaudella 2018 Russian Timellä.
Ensin ne tulivat...

Ensin ne tulivat... (saks. Als die Nazis die Kommunisten holten...) on saksalaisen teologin Martin Niemöllerin runo, jossa hän arvostelee älymystön pelkurimaisena pitäämäänsä suhtautumista natsien eri ihmisryhmiin kohdistamiin vainoihin 1930-luvun Saksassa.

Historia

Runon tarkasta muodosta ei ole varmuutta, koska Niemöller muutti sen sanoja useita eri kertoja. Ensimmäisen kerran hän lausui runon Frankfurtin tunnustuskirkossa pitämässään puheessa tammikuussa 1946. Siinä hän tiettävästi mainitsi kommunistit, parantumattomasti sairaat, juutalaiset, Jehovan todistajat sekä natsi-Saksan valloittamien maiden siviilit. Yleisin siteerattu versio on peräisin 1950-luvulta, se sisältää sosialistien ja juutalaisten lisäksi ammattiyhdistysaktiivit. Martin Niemöller -säätiön kotisivujen versiossa puolestaan ovat mukana kommunistit, sosialidemokraatit ja ay-aktiivit. Muissa versioissa on mainittu muun muassa katoliset ja toimittajat. Painetussa muodossa runo esiintyy ensimmäisen kerran vuonna 1955.
Suomennettuna runo löytyy ainakin vuonna 1998 julkaistusta kokoelmasta Maailman runosydän. Hannu Tarmion käännöksessä mainitaan kuitenkin ensimmäisenä juutalaiset.

Myöhempi käyttö

Niemöllerin runo on ollut esillä Jerusalemissa sijaitsevassa Yad Vashem -muistomerkissä, joka on holokaustin uhrien virallinen muistopaikka. Lisäksi se on mukana useiden muiden holokaustimuseoiden näyttelyissä, kuten Yhdysvalloissa toimivassa United States Holocaust Memorial Museumissa. Populaarikulttuurissa Niemöllerin runoa ovat lainanneet muun muassa jazzmuusikko Charles Mingus sekä punkyhtyeet Anti-Flag ja Oi Polloi.

Runon tunnetuin versio

Muun muassa United States Holocaust Memorial Museumin lainaama versio Niemöllerin runosta:
»Ensin ne tulivat hakemaan sosialistit, enkä puhunut mitään, koska en ollut sosialisti.

Sitten ne tulivat hakemaan ammattiyhdistysaktiivit, enkä puhunut mitään, koska en ollut ammattiyhdistysaktiivi.

Sitten ne tulivat hakemaan juutalaiset, enkä puhunut mitään, koska en ollut juutalainen.

Sitten ne tulivat hakemaan minut, eikä ollut enää ketään, joka olisi puhunut puolestani.»
Martti Lintulahti

Martti Ilmari Lintulahti (25. elokuuta 1917 Viipuri – 26. marraskuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti ja valtiotieteiden maisteri, joka toimi Suomen suurlähettiläänä Irakissa ja Brasiliassa.
Lintulahti kävi jatkosodan aikana Maasotakoulun ja työskenteli pääesikunnassa, mistä hänet määrättiin vuonna 1945 Suomen sotilasasiamiehen apulaiseksi Tukholmaan. Vuonna 1946 hän oli presidentti Carl Gustaf Emil Mannerheimin adjutanttina. Valmistuttuaan valtiotieteen kandidaatiksi vuonna 1947 Lintulahti jätti armeijan ja meni seuraavana vuonna töihin ulkoministeriöön. Hän sai lähetystöneuvoksen arvonimen vuonna 1963. Hän oli Bagdadissa Suomen asianhoitajana vuosina 1969–1973 ja suurlähettiläänä vuosina 1973–1975 sekä suurlähettiläänä Brasíliassa 1975–1982. Viimeksi Lintulahti oli ulkoasiainministeriön neuvottelevana virkamiehenä maaliskuusta 1982 saman vuoden syksyllä tapahtuneeseen kuolemaansa asti.
Ilkka Salonen

Ilkka Salonen on suomalainen pankkiiri, joka on työskennellyt Venäjällä ja Neuvostoliitossa yhteensä yli kaksi vuosikymmentä. Vuodet 1994–2007 hän työskenteli IMB-pankissa, jonka olivat perustaneet kolme venäläistä valtionpankkia ja viisi eurooppalaista pankkia, joista yksi oli Kansallis-Osake-Pankki. IMB:n osake-enemmistö oli eurooppalaisilla.
Vuonna 2008 Salonen palkattiin Sberbankin varapääjohtajaksi. Hän työskenteli siinä tehtävässä puolitoista vuotta. Vuodesta 2017 hän on toiminut suomalaisten suuryritysten omistaman East Office of Finnish Industriesin toimitusjohtajana.
Édouard Baer

Édouard Baer (s. 1. joulukuuta 1966 Pariisi) on ranskalainen näyttelijä, joka tunnetaan erityisesti roolistaan Asterix elokuvassa Asterix ja Obelix Britanniassa ja aiemmin ilmestyneessä elokuvassa Asterix ja Obelix – Tehtävä Kleopatra (ohjaajalta Alain Chabat) hänen roolinsa oli Otis. Édouard on näytellyt useassa muussakin elokuvassa. Hänellä on aiemmasta suhteesta 7–8-vuotias tytär, ja keväällä 2015 hänen uutisoitiin olevan yhdessä näyttelijä Sandrine Kiberlainin kanssa.
Piast-suku

Piast-suku oli Puolan ensimmäinen hallitsijasuku. He olivat Puolan ruhtinaita 900-luvulta 1100-luvulle. Suku nousi lyhyeksi ajaksi uudelleen valtaan 1300-luvulla.
Piastin dynastian perustajana pidetään Piastia, jonka historiallisuudesta ei kuitenkaan ole todisteita. Hän oli todennäköisesti puolalainen (polaani). Piastin ruhtinaskunnan pääkaupunki oli Gniezno lähellä nykyistä Poznańia. Ensimmäinen historiallinen hallitsija oli Mieszko I (k. 992), joka oli perimätiedon mukaan neljättä sukupolvea Piastista. Hän otti kristillisen kasteen 966 böömiläiseltä piispalta. Saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Otto I Suuri tunnusti hänet “herttuaksi ja ystäväksi”, mikä merkitsi Puolan itsenäisyyden tunnustamista. Vuodesta 1033 alkaen Puolan kuninkaat joutuivat alistumaan keisarin alaisiksi ja Puolan aluetta jouduttiin luovuttamaan saksalaisille. Vuosina 1102–1138 Krakovasta käsin hallinnut Bolesław III palautti itsenäisyyden ja valloitti takaisin Pommerin sekä Oderin ja Elben välisen alueen. Hallituskautensa päättyessä hän kuitenkin jakoi Puolan pojilleen herttuakunniksi siten, että itsenäisen Puolan aika katkesi vuoteen 1320 asti.
Suku nousi uudelleen valtaistuimelle, kun 1305–1333 Władysław I Lyhyt sai kuninkuuden ja yhdisti Puolan (1320). Hänen jälkeläisistään Kasimir III Suuri loi Puolan suurvalta-aseman. Maan talous nojasi tällöin suurelta osin Krakovan lähistöllä Wieliczkassa sijaitseviin suolakaivoksiin. Rauhoittaakseen maan oloja Kasimir lopetti pitkään jatkuneet taistelut saksalaisen ritarikunnan kanssa vuonna 1343.
HMS Dasher (1894)

Palvelus

Alus palveli Britteinsaarten vesillä ja se myytiin 14. toukokuuta 1912 romutettavaksi King and Sonsille.
Kari Myllyniemi (poliitikko)

Kari Kalervo Myllyniemi (s. 1. huhtikuuta 1942 Karijoki) on suomalainen poliitikko. Ammatiltaan hän on poliisi ja arvonimeltään poliisimestari. Myllyniemi toimi kansanedustajana kaksi vaalikautta vuosina 1995–2003. Hän edusti vuosina 1995–1999 Oulun läänin vaalipiiriä ja vuosina 1999–2003 Oulun vaalipiiriä ja kuului Keskustan eduskuntaryhmään.
Tuuleen piirretyt vuodet 1980–2000

Tuuleen piirretyt vuodet 1980–2000 on Kaija Koon kokoelmalevy, joka ilmestyi vuonna 2000.
Alessandro de’ Medici

Elämä

Synnyttyään Firenzessä Alessandro tunnustettiin Lorenzo II:n aviottomaksi pojaksi, mutta tutkijat uskovat nykyisin hänen olleen itse asiassa Giulio de’ Medicin avioton poika. Giulio de’ Medicistä tuli myöhemmin paavi Klemens VII. Historioitsijat kuten Christopher Hibbert uskovat, että hänen äitinsä oli Medicien taloudessa ollut musta palvelija.
Alessandro nai vuonna 1536 keisari Kaarle V:n aviottoman tyttären Margareetan, mutta he eivät saaneet yhteisiä lapsia.
Taurit

Taurit (muinaiskreikaksi Ταῦροι) olivat antiikin aikana Taurien Khersonesoksella eli nykyisellä Krimin niemimaalla asunut heimo. Taurit olivat mahdollisesti kimmerialaisten jälkeläisiä, jotka skyytit olivat ajaneet tieltään. Heidät tunnettiin merirosvoina ja ryöstelijöinä.
Pohjanukonkorento

Ulkonäkö ja koko

Pohjanukonkorennon keskiruumiissa on kapeat sivujuovat, joista etummainen tekee miltei suorakulmaisen mutkan. Aikuisella koiraalla sivujuovat ja takaruumis ovat erityisen heleän siniset, mikä on lajin merkittävä tuntomerkki. Naaraalla puolestaan on kellertävä tai koirasmaisen sininen kuviointi. Korennon takaruumiissa ei ole keltaista tai vihreää väriä kuten muilla ukonkorennoilla. Muutoin pohjanukonkorennon ulkonäkö on paljolti muiden ukonkorentojen kaltainen.
Lajin koiraan väritys vaihtelee lämpötilan mukaan. Alle 16 °C:n lämpötilassa sininen väri takaruumiissa ja silmissä muuttuu ruskeanharmaaksi. Korento sinistyy uudelleen, kun lämpötila nousee. Värin vaihtaminen johtuu siitä, että harmaa on parempi suojaväri saalistajia vastaan ja todennäköisesti myös siitä, että se imee paremmin lämpöä.
Pohjanukonkorennon takaruumis on 40–49 mm pitkä ja takasiipi 34–43 mm pitkä.

Elintavat

Lajin lentoaika ajoittuu kesäkuun puolivälistä elokuun loppuun. Päälentoaika on heinäkuun alkupuolelta elokuun puoliväliin.
Pohjanukonkorento on muihin ukonkorentolajeihin nähden huono lentäjä. Korennon lento on katkonaista, ja se laskeutuu toistuvasti puunrungoille, kiville tai maahan lepäämään. Se saattaa laskeutua myös kelluvan vesikasvin päälle, mitä muut ukonkorennot eivät tee.

Levinneisyys ja elinympäristö

Lajia tavataan lähinnä Euraasian pohjoisissa osissa Skandinaviasta Tyynellemerelle. Laji elää jääkauden jälkeisenä reliktinä myös Skotlannissa, Kaukasuksella, Alpeilla ja muilla Keski-Euroopan vuoristoilla. Suomessa pohjanukonkorento on hyvin harvinainen, mutta pohjoisessa yleisempi ja Lapin yleisin sudenkorentolaji. Laji on Suomessa taantunut ja nykyisin monessa paikassa hävinnyt soiden ojituksen takia.
Pohjanukonkorennon elinympäristöä ovat erilaiset suot ja pohjoisessa myös metsäjärvet, tundra-alueet ja muut ympäristöt. Lajia esiintyy etenkin rimpisillä ja pienilampisilla soilla.
Jean Auguste Dominique Ingres

Elämä

Ingres syntyi Montaubanissa lähellä Toulousea ja aloitti taideopintonsa Toulousen taideakatemiassa vuonna 1791. Ingres osoitti nuorena taiteellista lahjakkuutta, ja hänet lähetettiin vuonna 1797 Pariisiin Jacques-Louis Davidin oppilaaksi. Vuonna 1799 Ingres pääsi opiskelemaan École des Beaux-Artsiin.
Hän sai Grand Prix de Rome -palkinnon ja stipendin vuonna 1801, ja vietti sen turvin vuodet 1806–1824 Italiassa, lähinnä Roomassa ja Firenzessä. Matkalla hän tutustui renessanssitaiteen mestareihin, joista hän arvosti eniten Rafaelia. Palattuaan Pariisiin Ingres alkoi menestyä taidemaalarina, ja hänestä tuli École des Beaux-Artsin opettaja. Ingres toimi myös Rooman ranskalaisen akatemian johtajana vuosina 1835–1841, ja vuonna 1862 hänet valittiin senaattoriksi. Vuonna 1867 kuollut Ingres testamenttasi taulunsa synnyinkaupungilleen.

Taide

Ingres oli ennen kaikkea loistava piirtäjä, ja hänen tarkkoihin havaintoihin perustuva huoliteltu taiteensa jättää sen vuoksi joskus viileän ja etäisen vaikutelman. Uusklassismin ohella hän sai vaikutteita myös romantiikasta, mikä näkyy joissakin eksoottisissa aihevalinnoissa. Hyviä esimerkkejä romantiikan sävyttämistä teoksista ovat Suuri odaliski ja Turkkilainen kylpylä.
Ingresin taidot muotokuvien tekijänä näkyvät kenties parhaiten 1800-luvun alussa tehdyissä Rivièren perheen muotokuvissa, joista kuuluisin on Mademoiselle Rivière, hienostuneen kaunis ja psykologisesti tarkka nuoren naisen muotokuva. Teoksen mallina ollut 15-vuotias tyttö kuoli pian maalauksen valmistumisen jälkeen. Muotokuvien tekijänä Ingres oli hyvin suosittu, ja vuonna 1806 hän maalasi Napoleonin virallisen muotokuvan.
Ingresin vaikutus häntä seuranneisiin taiteilijapolviin on ollut merkittävä. Muun muassa Edgar Degas, Pierre-Auguste Renoir, Henri Matisse ja Pablo Picasso ovat kertoneet saaneensa vaikutteita Ingresin teoksista.  Hän vaikutti myös huomattavalla tavalla 1800-luvun akateemiseen taiteeseen.
HMS Africa (1761)

Valmistus

Alus tilattiin 31. tammikuuta 1759 Blackwallista John Perryltä. Sen köli laskettiin 7. toukokuuta ja alus nimettiin 14. marraskuuta. Alus laskettiin vesille 1. elokuuta 1761. Sen sopimuksen mukaiset valmistuskustannukset olivat 21 742 puntaa 10 shillinkiä ja 9 pennyä.

Palvelus

Alus otettiin palvelukseen syyskuussa 1761 Välimeren laivastoon päällikkönään Alexander Hood. Se palasi Britteinsaarille huhtikuussa 1763 ja se poistettiin palveluksesta Portsmouthissa toukokuussa. Alus palautettiin palvelukseen joulukuussa päällikkönään John Leveson Gower. Se oli Länsi-Intiassa vuonna 1764, mistä alus palasi Britteinsaarille marraskuussa 1765 ja se poistettiin palveluksesta. Alus myytiin romutettavaksi 900 punnalla 15. heinäkuuta 1774.
Pohjakalat

Pohjakalat ovat kaloja, jotka uivat ja saavat ravintonsa järven tai meren pohjasta eli pohjavyöhykkeestä. Monet pohjakalat syövät pohjaeläimiä tai muita kaloja. Yli 1 500 metrin syvyydessä eläviä pohjakalalajeja on noin 60 000.
Suomessa pohjakaloja ovat esimerkiksi kivinilkka (Zoarces viviparus), kivisimppu (Cottus gobio), kivennuoliainen (Barbatula barbatula), rantanuoliainen (Cobitis taenia) sekä kampelakalat.
Merien pohjakaloja kalastetaan trooleilla, mikä onkin vähentänyt niiden määrää huomattavasti. Pohjakalasaaliiden määrät ovat vuodesta 1889 pudonneet 94 prosentilla.
Otto IV

Otto IV (syntyi 1175 tai 1176 – kuoli 19. toukokuuta 1218) oli vuodesta 1198 toinen Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kahdesta kuninkaasta ja keisari vuodesta 1209 kuolemaansa asti. Hän oli ainoa Welf-sukua edustanut Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari. Valtaistuimelle häntä seurasi keisari Fredrik II.
Otto IV syntyi 1175 tai 1176 Braunschweigin kaupungissa nykyisen Saksan alueella. Hänen isänsä oli Baijerin ja Saksin herttua Henrik Leijona ja äitinsä Saksin herttuatar Matilda. Otto IV kasvoi nuoruutensa Englannissa, isoisänsä Englannin Henrik II:n luona, jolloin hän ystävystyi muun muassa Rikhard I Leijonamielen kanssa. Rikhard I Leijonamieli piti Otosta siinä määrin, että teki hänestä Yorkin jaarlin.
Roger Rose

Ura

Rose opiskeli näyttelemistä Chicagossa, Second Cityssä ja toimi koomikkona VH1-, CBS- ja CBNC-kanaville. Hän esiintyi ensi kerran televisiossa vuonna 1981 näyttelijänä televisiosarjassa Buck Rogers in the 25th Century. Rose teki aina 1990-luvun alkuun asti pieniä rooleja ja cameorooleja. Hän muun muassa vieraili televisiosarjoissa Ritari Ässä, sekä Pulmuset ja esiintyi Burt Reynoldsin tähdittämässä elokuvassa Mimmikuume (1983). Vuonna 1985 Rose päätyi ääninäyttelemiseen pariin ja aloitti uransa Jetsoneiden parissa. Tämän jälkeen hänen roolinsa ovat usein olleet pieniä. 1990-luvulla Rose teki useita sivurooleja animaatiosarjoihin Where's Waldo? ja Tiny Toons, jossa hän muun muassa imitoi David Lettermania ja jatkoi saman henkilön imitointia Äly ja Väläyksessä. Myöhemmin hän sai ensimmäisen merkittävän roolin animaatiosarjasta The Tick vuonna 1995 ja vuotta myöhemmin Rose ääninäytteli Kent Powersia Nokkapokassa.
Vuodesta 2005 lähtien Rose on tehnyt äänirooleja enimmäkseen videopeleihin ja teki vierasrooleja animaatiosarjaan The Grim Adventures of Billy & Mandy. Hän oli myös mukana elokuvassa Happy Feet ja elokuvaan perustuvassa videopelissä Leopard Sealin äänenä. Rose on toiminut vuodesta 2009 lähtien Marvelin sarjakuvasankarin Tohtori Oudon äänenä piirrossarjassa The Super Hero Squad Show.

Siviilissä

Rose on naimisissa ja heillä on kaksi tytärtä, sekä kaksi kissaa Charlie ja Oliver.
Campi Flegrei

Historia

Campi Flegrei muodostui noin 39 000 vuotta sitten. Muodostumisensa jälkeen supertulivuori on purkautunut merkittävästi ainoastaan kahdesti. Ensimmäisen kerran tämän arvioidaan tapahtuneen 35 000 vuotta ja toisen kerran 12 000 vuotta sitten. Näiden lisäksi tulivuorialueella sattui pienempi purkaus vuonna 1538. Pienempi purkaus kesti kahdeksan päivää ja muodosti uuden Monte Nuovo tulivuoren.

Tulivuoren aktiivisuus

Campi Flegrein tulivuorella on voimat tappaa satojatuhansia ihmisiä ja muuttaa jopa maapallon ilmastoa. Se on osoittanut heräämisen merkkejä 1950-luvulta lähtien.  Tulivuoren päällä olevassa Pozzuolin kaupungissa maankuori kohoaa ja laskee magmakammion muutosten tahtiin. Vuonna 1983 kaupungista evakuoitiin yli 30 000 asukasta purkauksen pelossa, kun maan pinta kohosi lähes kaksi metriä. Vuonna 1985 maankuori alkoi taas laskeutua ja vajosi 20 vuoden aikana metrin verran. Vuonna 2015 alkoi uusi yhä jatkuva nousuvaihe, jonka aikana maan pinta on kohonnut 0,4 metriä. Campi Flegrein maankuori kuumenee koko ajan ja on nyt erittäin kuuma. Myös pienten maanjäristysten sarjat ovat tihentyneet tulivuoren alueella. Napolin ja Pozzuolin satamien edustalle on noussut 25 neliökilometrin laajuinen vedenalainen harjanne, josta purkautuu kaasua yli kolmestakymmenestä sinne revenneestä aukosta.
Koska Campi Flegrei sijaitsee yhdellä maailman tiheimmin asutuista alueista, sen aktiivisuutta seurataan tarkoin. Tulivuoren toimintaa seurataan maailman vanhimmassa tulivuorten tutkimuskeskuksessa Osservatorio Vesuvianossa.  Siellä seurataan reaaliajassa tulivuoren lämpötilan muutoksia, maanalaisia järistyksiä sekä Napolinlahden merenpohjan lämpötilaa. Italian hallitus nosti tulivuoren vaaraa uhka-asteikolla vihreästä keltaiseksi, eli jatkuvaa tarkkailua vaativaan joulukuun 2016 tutkimusten perusteella. Mahdollisen purkauksen voimakkuudeksi on arvioitu 7 VEI-asteikolla. Sen vaikutuksia kuvaillaan ”superkolossaalisiksi”, jonka seurauksena voi olla raju ilmastonmuutos.
Uloshengityksen huippuvirtaus

Uloshengityksen huippuvirtaus eli PEF (engl. Peak expiratory flow) on suure, joka kertoo, kuinka nopeasti henkilö voi puhaltaa ilman pois sisäänhengityksen jälkeen. Huippuvirtaus mitataan erillisellä mittalaitteella. Tuloksiin vaikuttavat henkilön sukupuoli, pituus ja ikä, jotka huomioidaan mittaustuloksissa. Viitearvot voidaan päätellä valmiiksi tehdyistä taulukoista. Eri alueilla käytetään erilaisia mittareita. Jos tulos jää viitearvon 80 l/min alapuolelle, voidaan todeta keuhkoahtauma.
Uloshengityksen huippuvirtauksen merkittävä vaihtelu ajankohdasta toiseen viittaa puolestaan astmaan.
Järvenpää-talo

Järvenpää-talo on Järvenpään kaupungin Pöytäalhon kaupunginosassa sijaitseva kulttuuri-, kokous- ja kongressikeskus. Siihen kuuluu yli 560-paikkainen Sibelius-sali, 163-paikkainen Juhani Aho -sali sekä 12 kokoustilaa, jotka ovat osin yhdistettävissä toisiinsa. Alakerran Kellariteatteri toimii Järvenpään Teatteri ry:n päänäyttämönä. Järvenpää-talon aulassa sijaitsee Galleria Järnätti, jonka näyttelyihin on vapaa pääsy. Kuvataiteilijoiden käyttöön taloon varattiin kaksi ateljeehuonetta.
Punatiilestä rakennettu Järvenpää-talo vihittiin käyttöön 13. helmikuuta 1987. Sen ovat suunnitelleet arkkitehdit Olavi Lipponen ja Erkki Karonen. Sisustussuunnittelusta vastasi professori Yrjö Kukkapuro ja akustiikan suunnittelusta arkkitehti Alpo Halme. Järvenpää-talon vieressä sijaitsevat Järvenpään kaupunginkirjasto ja taidemuseo sekä Järvenpään kaupungintalo.
Talon vihkiäiskonsertissa kuultiin muun muassa kantaesitys Joonas Kokkosen kotikaupungilleen omistamasta kamarimusiikkiteoksesta Il paesaggio (”Maisema”). Noin kahdeksan minuutin mittaisen teoksen soitti Järvenpään kamariorkesteri Jukka-Pekka Sarasteen johdolla.
Aivopieru

Aivopieru tarkoittaa tietynlaista inhimilliseen virheeseen toistuvassa tehtävässä johtavaa poikkeavaa aivotoimintaa tai yleisemmin henkistä herpaantumista tai tehtävään liittyvää unohtamista. Henkilön puheita ja kannanottoja arvosteltaessa sanaa aivopieru käytetään joskus samassa merkityksessä kuin sanontaa päästää sammakko suustaan, mutta tällöin ilmaus on selvästi alatyylinen.

Tieteellinen tausta

Aivotutkija Tom Eichele osallistui Bergenin yliopistossa Norjassa kansainvälisen tutkijaryhmän työhön, jossa osoitettiin, että aivokuvista on tunnistettavissa virhettä ennakoivaa aivojen toimintaa jopa 30 sekuntia ennen kuin tutkittu henkilö tekee virheen. Tutkijat epäilevät, että aivojen poikkeava toiminta johtuu niiden yrityksestä säästellä voimia siirtymällä vähemmän valppaaseen tilaan. Tutkijat julkaisivat tuloksensa 21.4.2008 tieteellisessä verkkojulkaisussa Proceedings of the National Academy of Sciences. Ryhmä nimesi ilmiön "epäsopivaksi aivotoiminnan muutokseksi" (engl. maladaptive brain activity change).

Sanan käyttö

Yhdysvalloissa sanaa käytetään yleensä tarkoittamaan valitettavaa ja loppuun asti ajattelematonta toimintaa. Philadelphia Flyersin puolustaja Denis Gauthierin mukaan aivopieru pääsee, kun joku "hetkeksi kadottaa loogisen järjenjuoksun...ja tekee jotakin tyhmää".
Suomessa sanan käyttö vastaa sen käyttöä Yhdysvalloissa. Esimerkiksi valtiovallan aikeita rajoittaa alkoholin saatavuutta on luonnehdittu aivopieruksi viitaten samalla kokemuksiin kieltolaista.
Tutkivana journalistina työskentelevä Louie Pierson puolestaan esittää, että siinä missä onnettomuudet ovat ehkäistävissä, "aivopieruja ei voi ennakoida eikä ehkäistä ja että ne ovat yleismaailmallisia".

Sanan alkuperästä

Sana aivopieru (englanniksi brain fart) lienee johdettu vitsikkäästi sanasta aivomyrsky (engl. brainstorm). Toinen arvaus sanan alkuperästä on johdos sanasta aivoinfarkti (engl. "brain infarction"), mutta tätä ei voitane pitää kovin todennäköisenä. Mielikuvien tasolla suolistokaasun ja ontuvien ajatusten tahaton ilmoille päästäminen vertautuvat toisiinsa loppujen lopuksi aika luonnollisesti.
Jean-François Pierre Peyron

Jean-François Pierre Peyron (1744 Aix-en-Provence - 1814 Pariisi) oli ranskalainen neoklassisen ajan taidemaalari.
Hän oli Louis-Jean-François Lagrenéen oppilas ja häntä pidetään yhtä sukupolvensa parhaista maalareista. Hän voittikin vuonna 1773 halutun Prix de Rome palkinnon. Peyron vietti vuodet 1775 − 1782 Roomassa, Ranskan Akatemiassa. Hän kuoli vuonna 1814.
Kalle Aukusti Poukka

Kalle Aukusti Poukka (2. huhtikuuta 1882 Tottijärvi–20. joulukuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen matemaatikko. Hän toimi Tampereen teknillisen opiston matematiikan ja mekaniikan opettajana ja samalla myös koulun johtajana 1919–1926 ja Teknillisen korkeakoulun mekaniikan professorina vuodesta 1926.
Poukka valmistui tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1907. Hänen poikansa Pentti Poukka oli Uuden Suomen päätoimittaja ja Helsingin kaupunginvaltuuston puheenjohtaja.