Galileo Galilein tapaus

Galileo Galilein tapaus eli Galileo Galilein konflikti katolisen kirkon kanssa on noussut malliesimerkiksi tieteen ja uskonnon välisen suhteen murroksesta nykyaikaisen kokeellisen tieteen kehittyessä renessanssin ajan Euroopassa.
Vuonna 1610 Galileo Galilei julkaisi Sidereus Nuncius -teoksensa, jossa hän kuvasi uudella kaukoputkellaan tekemiään yllättäviä havaintoja. Nämä löydökset eivät sopineet yhteen antiikista saakka vallalla olleen kaikkeuden käsityksen kanssa ja nostattivat kiinnostusta uusiin teorioihin kuten Nikolaus Kopernikuksen aurinkokeskiseen malliin, jota pidettiin kerettiläisenä, sillä se oli vastoin silloisia Raamatun tulkintoja ja Aristoteleen opetusta. Galilei ei pyrkinyt peittelemään näkemyksiään ja saattoi jopa ivata paavia, entistä ystäväänsä ja tukijaansa, samalla kun hän ei pystynyt esittämään pitäviä todisteita tähtien parallaksista heliosentrisen teoriansa puolesta. Ristiriita huipentui vuoden 1633 oikeudenkäyntiin, jossa hänet tuomittiin kerettiläisyydestä kotiarestiin ja hänen teostensa julkaisu kiellettiin.
Vasta vuonna 1992 kirkko myönsi Galilein olevan oikeassa.

Ensimmäinen tapaaminen teologisten auktoriteettien kanssa

1615 hyökkäykset vaikuttivat Galileista niin vaarallisilta, että hän päätti matkustaa Roomaan vuoden lopulla. Esittämällä kantansa hän pyrki hälventämään kerettiläisepäilyt yltään ja suostutella kirkon auktoriteetit lopettamaan aurinkokeskisen maailmankuvan kieltäminen. Tässä hän toimi vastoin ystäviensä neuvoja.
Yksi aikansa arvostetuimmista teologeista, kardinaali Robert Bellarmine määrättiin tuomitsemaan Galilein ja uskonnollisista kiihkoilijoista sekä sekulaarisista yliopiston professoreista koostuvavan vastustustajiston välistä kiistaa. Bellarmine oli jo aiemmin kohdannut kosmologiaa käsittelevän ongelman karmeliitta Paolo Antonio Foscarinin tapauksessa. Foscarini oli julkaissut kirjan Lettera ... sopra l'opinione ... del Copernico, jossa hän pyrki yhdistämään Kopernikuksen idean Raamatun säkeisiin. Bellarmine ei aluksi esittänyt Kopernikuksen idean julistamista pannaan, vaan vaati sitä esitettävän vain hypoteesina.
Foscarini lähetti kopion kirjastaan Bellarminelle, joka vastasi siihen 12. huhtikuuta 1615 sekä Foscarinille että Galileille osoitetulla kirjellä.

Siinä hän kirjoitti, että aurinkokeskinen idea on " hyvin vaarallinen asia, ei vain siksi että se ärsyttää kaikkia filosofeja ja teologianoppineita vaan myös siksi, että se loukkaa meidän pyhää uskoa ja väittää pyhää tekstiä vääräksi". Bellarmine piti aurinkokeskisyyttä ongelmattomana kunhan sitä vain käsiteltiin pelkkänä hypoteesina, jolta puuttui vakuuttavat todisteet, eikä todellisena faktana. Galileilla ei ollutkaan yksiselitteisesti vakuuttavia todisteita vaan pikemminkin vahvoja viitteitä väitteidensä tueksi. Galileinkin teoriassa oli aukkoja ja virheitä, kuten uusissa teorioissa usein yleensä on. 
Keskeisin argumentti liikkuvan Maan teoriaa vastaan oli Aristoteleen jo lähes kaksi tuhatta vuotta sitten esittämä kysymys: Jos Maa liikkuu, miksi ei tähdillä ole havaittavaa parallaksia. Parallaksi havaittiinkin vasta 1800-luvulla, kun havaintovälineet olivat kehittyneet riittävästi, sillä tähdet ovat hyvin kaukana maasta ja täten parallaksi hyvin pientä. Silloisessa kopernikaanisessa mallissa oli runsaasti ongelmia ja ptolemaioksen maakeskinen malli vastasi paremmin havaintoja. Johannes Keplerin esittämät elliptiset kiertoradat paransivat aurinkokeskisen mallin vastaavuutta havaintojen kanssa.
Helmikuussa 1616 vastauksena Galilein esittämään näkemykseen inkvisitio pyysi teologeista koostunutta komiteaa kertomaan näkemyksensä ideaan, jonka mukaan Aurinko on planeettojen liikkeen keskustassa ja Maa kiertää sitä. 24. helmikuuta komissio julkaisi yksimielisen raporttinsa, jonka mukaan idea, että Aurinko oli paikoillaan on "filosofisesti järjetön ja mahdoton sekä muodollisesti kerettiläinen, sillä se on selvästi monin paikoin ristiriidassa pyhän Raamatun kanssa..." ja Maan liikkuminen "ansaitsee filosofisesti saman arvion ja... teologiseen totuuteen nähden se on vähintäänkin uskonnollisesti virheellinen".
Tavatessaan seuraavana päivänä inkvisition kardinaalit paavi Paavali V ohjeisti Bellarminea toimittamaan tämä päätöksen Galileille ja käskemään tätä hylkäämään kopernikaaniset mielipiteet ja mikäli Galilei ei suostuisi ryhdyttäisiin voimakkaampiin toimenpiteisiin. 26. helmikuuta Galilein kutsuttiin Bellarminen asunnolle ja tämä hyväksyi määräykset. 5. maaliskuuta annettiin määräys, jonka mukaan kopernikaanista mallia tukevia kirjota kiellettiin.
Galilei tapasi Bellarminen uudelleen ilmeisen ystävällisesti ja 11. maaliskuuta hän tapasi paavin, joka vakuutti että tämä olisi turvassa vainolta niin pitkään kuin hän, paavi, eläisi. Siitä huolimatta Galilein ystävät Sagredo ja Castelli raportoivat huhuista, joiden mukaan Galilei joutui perumaan julkisesti sanansa ja tekemään katumusharjoitteita. Suojellakseen nimeänsä Galilei pyysi Bellarminea kirjoittamaan kirjeen, jossa tämä kertoisi totuuden asiasta. Tämä kirje nousi tärkeäksi 1633 kuten kysymys siitä, oliko Galileita kielletty "kannattamasta tai puolustamasta" kopernikaanista mallia, (mikä olisi sallinut sen käsittelyn hypoteesina) vai kielletty millään tavoin käsittelemästä sitä.

Dialogi

Joidenkin tutkijoiden mukaan Galilein tuomitseminen 1633 johtui pikemminkin hänen hyökkäyksestään Aristoteleen oppeja kohtaan kuin kopernikaanisesta mallista.
Il Saggiatore julkaistiin heti paavi Urbanus VIII:n valinnan jälkeen 1623. Paaviksi noussut kardinaali Barberini oli ollut Galilein ystävä ja vastustanut tämän tuomitsemista 1616. Kolmikymmenvuotinen sota oli alkanut 1618, ja toukokuussa 1632 paavi tarvitsi espanjalaisten apua estämään  Ruotsin Kustaa II Aadolfia ylittämästä Alppeja ja etenemästä Roomaan. Avun hintana espanjalaiset vaativat suurempaa huomiota puhdasoppisuuden puolustamiseen. Galilei omisti Il Saggiatoren paaville, joka hyväksyi kirjan.
Seuraavina vuosina Galilei pysytteli poissa kopernikaanisesta polemiikista, mutta 1630 hän palasi kirjoittamaan kirjaa aiheesta ja niin 1632 julkaistiin Dialogo dei due massimi sistemi del mondo. Sillä oli inkvisition muodollinen lupa, sillä kirjassa esitettiin tasapainoinen näkemys kummastakin teoriasta. Käytännössä kuitenkin kopernikaanista teoriaa kohdeltiin paremmin, ja paavi Urbanus VIII:n näkemys asiasta oli laitettu hahmolle nimeltä Simplicio, virnuiluksi paaville. Galilei määrättiin ilmestymään inkvisition eteen tuomittavaksi.