google/wiki40b huggingface dataset:
Rustokudos

Rustokudos (lat. textus cartilagineus) on verisuonetonta tukikudosta, josta puuttuvat verisuonten lisäksi hermot ja imusuonet. Rustokudos saa ravintoaineensa diffuusiolla viereisistä kudoksista. Sitä on ihmisellä ja eläimillä muun muassa nivelten yhteydessä, korvalehdissä ja nenässä. Merkittävästi rustokudosta on myös kurkunpäässä ja rintalastaan niveltyvissä kylkirustoissa. Kliinisesti merkittävä on selkärangan nikamien välinen taipuisa rusto, nikamavälilevy. Rusto on taipuisampaa kuin luu, mutta murruttuaan vaikeammin korjaantuvaa. Rustokudostyyppejä ovat lasirusto eli hyaliinirusto, elastinen rusto eli kimmorusto ja syyrusto. Rustokudostyyppien luokittelu tehdään ruston sisältämien säikeiden perusteella.
Rustosolut eli kondrosyytit ovat kuutiomaisia. Ne sisältävät pääosin vettä, rasvaa ja glykogeenia. Rustoissa oleva solujen väliaine on suurimmaksi osaksi vettä, mutta siinä on myös hyaliinia ja kollageenia. Hyaliinirustot ovat kovempia, kollageenirustot taipuisampia. Eräisiin rustoihin kuten kylkirustoihin saattaa ilmaantua ikääntymisen yhteydessä mineraaleja, erityisesti kalsiumfosfaattia, jolloin rusto luutuu.
Kaloilla ruodot ovat yleensä luumaista kudosta, mutta haista ja rauskuista käytetään tukirangan rakenteen vuoksi nimitystä rustokala.
Rae Armantrout

Rae Armantrout (s. 1947) on yhdysvaltalainen runoilija. Hän on Yhdysvaltojen länsirannikolla 1970-luvulla syntyneen kielirunouden koulukunnan eli language-ryhmän perustajia. Hän on Kalifornian yliopiston (San Diego) runouden ja poetiikan professori.
Armantroutin suomentajan Aki Salmelan mukaan Armantrout ei ole puhdasverinen language-ryhmäläinen, vaan hänen runoillaan "tuntuu kuitenkin olevan selkeä puhuja, joka samaistuu runoilijaksi itsekseen". Armantroutin läpimurtokokoelma oli Versed, josta hän on saanut kaksi palkintoa. Harri Nordellin mukaan runot ovat askeettisia ja monimielisiä, ja niille on ominaista fragmentaarisuus. Armantroutin – ja koulukunnan yleensäkin – runoissa on sitaatteja alkuperää kertomatta, esimerkiksi "Laulaos, runotar,/ kuka mitäkin on / tässä tulvassa // Uneksimisen vuo / kantaa kieltä mukanaan", jonka aloitta säe Iliaasta.
Armantrout vieraili 2015 Helsingissä Runokuu-festivaalilla.
Shurikenjutsu

Shurikenjutsu (jap. 手裏剣術) on japanilainen taistelulaji, joka keskittyy shurikenien, veitsien ja tikarien heittämiseen. Shurikenjutsu on tyypillisesti osa joidenkin koryū-lajien taistelumuotoja.

Lajista tarkemmin

Shurikenjutsu on sangen tuntematon taito ja sen harjoittelu on vähäistä jopa Japanissa. Sen soveltaminen käytäntöön on erittäin rajoitettua useimpien maiden lainsäädännönkin takia. Shurikenjutsun tarkoitus on heittämällä shuriken haavoittaa tai hämätä vastustajaa, ja voittaa näin aikaa päästäkseen hyökkäämään paremmista asemista tai pakenemaan. Nykypäivän harjoittajilla ei ole luonnollisesti mahdollisuutta testata shurikenjutsua tositilanteessa elävään vastustajaan. Joitakin shurikenjutsun nykypäivänä harjoitettavia tyylejä ovat Negishi-ryū, Meifu Shinkage-ryū ja Bujinkan budō taijutsu (Togakure-ryū).
Takeda-ryūn shurikenjutsu liittyy vahvasti miekkailuun, joten kyseistä shurikenjutsu-tyyliä tuskin käytettiin itsenäisesti. Sitä käytettiin lähinnä vastustajan hämäämiseen ennen miekaniskua. Siksi useimmat harjoitukset ovat lyhyen matkan harjoituksia.
Vanhimman katkeamattoman japanilaisen bujutsu-koulukunnan Tenshin shōden Katori shintō-ryūn heittopiikin (jap. 棒手裏剣, bō shuriken) käyttötekniikat ovat tehokkaita noin 6–7 metrin etäisyydelle saakka. Tämä tarkoittaa, että heittopiikkien käytön hallitseva voi puolustautua salkoaseella (keihäs eli yari tai naginata) varustautunutta vihollista vastaan tarvitsematta jäädä tämän tehokkaalle toimintaetäisyydelle.
Kino Sampo

Kino Sampo on Riihimäellä sijaitseva yksi vanhimmista Suomessa edelleen käytössä olevista elokuvateattereista. Kino Sampossa toimii tällä hetkellä Riihimäen Nuorisoteatteri sekä Elokuvakulttuuriyhdistys Kino Sampo ry. Kino Sampo ry esittää vuosittain noin 40 elokuvaa kevään, kesän ja syksyn elokuvasarjoissa.

Kino Sampon varhaishistoria

Toimintansa Kino Sampo aloitti 29. marraskuuta 1917. Riihimäellä oli tuolloin ollut elokuvateatteritoimintaa jo pitkään, mutta Sampo toi elävän kuvan esittämiselle uudet puitteet, sillä se oli ensimmäinen varta vasten elokuvien esittämistä varten rakennettu teatteri paikkakunnalla. Sampon toimintaa pyöritettiin paikallisin voimin 1920-luvun puoliväliin asti, jolloin Adamsin filmitoimisto osti Sampon elokuvateatteritoiminnan.

Omistajanvaihdokset 1940-luvulla

Sotavuosina Sampo siirtyi Suomen Filmiteollisuudelle. Sotavuodet olivat elokuvateatteritoiminnan kulta-aikaa, sillä ”kuvissa käynti” kuului harvoihin mahdollisiin huvittelumuotoihin. Sodan päätyttyä vuonna 1945 tilanne muuttui, ja Suomen Filmiteollisuus luopui Samposta. Sampon toiminnan jatkajaksi perustettiin uusi yhtiö, mutta liiketoimet eivät sujuneet toivottuun tapaan. Uudet omistajat luopuivat Samposta vuonna 1947, eivätkä seuraavatkaan jaksaneet pitkään, sillä tammikuussa 1948 elokuvateatteri vaihtoi jälleen omistajaa. Eikä kaupankäynti päättynyt vieläkään, sillä marraskuussa 1948 tehtiin jälleen uusi kauppa, jossa Kino Sampo siirtyi Sven ja Tyyne Petterssonin omistukseen. Petterssonit hallinnoivat Sampoa aina 1960-luvun lopulle asti.

1950-luvun saneeraus

50-luvulla Petterssonit toteuttivat Sampossa perusteellisen uudistuksen. Teatterin eteisaulaa laajennettiin rakentamalla päätyyn uusi siipirakennus ja katsomon alle rakennettiin pieni asunto. Uusi siipirakennus muutti rakennuksen arkkitehtuurin täysin, ja alkuperäinen Sampo käytännössä katosi Riihimäen katukuvasta.

Alfaromeon aika

Petterssonien jälkeen Sampon toimintaa jatkoivat Kaarlo ja Saima Malinen, jotka vuokrasivat Sampon Kamras-Filmi Oy:n käyttöön vuonna 1975. Kamras-Filmin elokuvateatteriketju oli nimeltään Alfaromeo, joten vuokrasopimuksen myötä Kino Sampokin vaihtoi nimensä Alfaromeoksi.

1980-luvun konkurssi

1980-luvun puolella elokuvissa käynti väheni dramaattisesti ja seurauksena oli maanlaajuinen elokuvateatteritoiminnan kriisi. Riihimäellä kriisin laukaisi Kamras-Filmin konkurssi vuonna 1982, jonka seurauksena Alfaromeot lopettivat toimintansa ja Kino Sampo oli jälleen vailla isäntää. Yritysjärjestelyjen päätteeksi Samposta tuli Kino Savoyn teatteri, ja kun Kino Savoy fuusioitui Finnkinoon, päätyi Sampo lakkautettavien elokuvateattereiden listalle. Kino Sampon toiminta kaupallisena elokuvateatterina päättyi itsenäisyyspäivänä 1986.

Taistelu Kino Samposta

Riihimäen kaupunki osti käytöstä poistetun Sampon vuonna 1987 purkaakseen rakennuksen. Sampon kohtalo herätti vilkasta kansalaiskeskustelua ja Sampon säilyttämisen puolesta tehtiin kuntalaisaloite. Sampon tilanne sai myös valtakunnallista julkisuutta, ja aktiivisen kansalaistoiminnan ansiosta Kino Sampo säilytettiin.
Solki

Solki on metallikappale, jota käytetään asioiden kuten vyön kiinnittämiseen. Solkia käytettiin rautakaudella vaateiden kiinnittämiseen laajemmin. Koristelliset solkia on löydetty useista rautakautisista haudoista, esimerkiksi näyttävä Tytärsaaren solki.
Nikkelinen vyönsolki voi aiheuttaa allergisia reaktioita.

Historia

Solkia käytettiin antiikin Kreikassa ja Roomassa erityisesti sotilasvarusteissa ja aseissa, esimerkiksi miekan vyölle kiinnittämiseen. Monissa kielissä solkea tarkoittava sana (esimerkiksi engl. Buckle) pohjautuu vulgaarilatinan sanaan buccula, joka tarkoittaa pientä suuta.
Trevor Lewis

Ura

Los Angeles Kings varasi Lewisin NHL:ään numerolla 17 varaustilaisuudessa 2006. 16. heinäkuuta 2006 Kings teki Lewisin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Hän pelasi suurimman osan kaudesta OHL-joukkue Owen Sound Attackissa ennen siirtymistään Kingsin farmiseura Manchester Monarchsiin, jossa pelasi kauden loppuun asti esiintyen kahdeksassa ottelussa.
Lewis teki Kingsin kanssa 15. heinäkuuta 2011 kaksivuotisen sopimuksen, josta sai 1,45 miljoonaa dollaria kaudesta.
Kaudella 2011–2012 Lewis oli mukana voittamassa Stanley Cupia Kingsin kanssa. Kyseinen mestaruus oli joukkueen seurahistorian ensimmäinen. Lewis onnistui kahdesti maalinteossa kuudennessa ottelussa.
Paul Lillrank

Elämä ja ura

Lillrankin vanhemmat ovat psykiatrin erikoislääkäri Mika Lillrank ja psykologi Marianne Eklund. Hän valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1974. Hän aloitti teologian opinnot Helsingin yliopistossa, mutta siirtyi parin vuoden kuluttua valtiotieteelliseen tiedekuntaan, missä hän opiskeli sosiaalipolitiikkaa ja valtio-oppia. Hänen pro gradu -tutkielmansa Vankeinhoidon varastomiehet : tutkimus Helsingin lääninvankilan vartijoista (1979) käsitteli vankeinhoitoa kohteenaan vanginvartijat.
Lillrank valmistui valtiotieteen kandidaatiksi 1979 ja lisensiaatiksi 1982. Hän teki tutkimusta Tokion Sophia-yliopistossa 1982–1986 ja Tokion tiedeyliopistossa 1986–1988 ja väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1988. Lillrankin pääaineena oli taloustiede ja väitöksen aiheena olivat teollisuuden organisaatiot ja tuotantoprosessin organisointi laadun tuottamiseksi. Englanninkielisen väitöskirjan nimenä oli Organization for continuous improvement: quality control circle activities in Japanese industry. Työn ohjaaja oli professori Noriaki Kano Science University of Tokyosta.

Työura

Lillrank työskenteli opintojensa ohella Helsingin nuorisoaseman valvojana vuosina 1976–1979 ja oli vuosina 1980–1982 Helsingin yliopiston assistentti. Väiteltyään tohtoriksi hän työskenteli Boston Consulting Groupin konsulttina 1988–1992. Lillrank oli Tukholman kauppakorkeakoulun Japanin-tutkimuksen instituutin professori 1992–1996 ja toimi Teknillisen korkeakoulun tuotantotalouden osaston johtajana 1996–1998 ja 2002–2007. Vuodesta 1994 hän on ollut TKK:n laatujohtamisen ruotsinkielinen professori. Lillrank on ollut Tokion yliopiston ja Pariisin College des Ingenieursin vieraileva professori.
Lillrank on toiminut muun muassa pohjoismaisten yliopistojen Intia-verkoston, Nordic Center in India (NCI):n hallituksessa.

Julkaisutoiminta

Lillrank on julkaissut paitsi oman alansa oppikirjoja ja tieteellisiä julkaisuja, myös paljon yleistajuisia esityksiä. Hän on toiminut muun muassa Hufvudstadsbladetin ja Suomen Kuvalehden kolumnistina, ja kommentoi aktiivisesti erilaisia yhteiskunnallisia ja taloudellisia ilmiöitä.
Lillrankin tunnetuimpia julkaisuja lienee japanilaista laatuajattelua valottava kirja Laatumaa (1990). Lillrank on sittemmin julkaisuissaan paneutunut laatujohtamiseen myös  muun muassa terveydenhuollossa.

Näkemyksiä aluepolitiikasta

Maantieteilijä ja aluepolitiikan tutkija Sami Moision mukaan Lillrank edustaa aluepoliittisissa näkemyksissään ”territoriaalista ekonomismia”, jossa ”alueellisten erojen tasoittamiselle ei ole tilaa”. Moision mukaan "Lillrankin aluepoliittisessa katsantokannassa Suomen toiminnallinen alue koostuu Helsingin seudusta ja puolesta kymmenestä alueellisesta kasvumoottorista". "Ihmiset, jotka haluavat jäädä" Lillrankin "supistetun Suomen ulkopuolelle, voivat Lillrankin mukaan tehdä sen omalla vastuullaan ja omalla kustannuksellaan". Moision mukaan Lillrankin edustamassa territoriaalisessa ekonomismissa "valtio mielletään yrityksen kaltaisena yksikkönä", ja "on olemassa markkinoiden toimintaan liittyviä optimiolosuhteita, joita voidaan vääristää poliittisella toiminnalla".
Myytinmurtajat

Juontajat

Sarjaa juontavat Jamie Hyneman ja Adam Savage, joilla on yhteensä yli 30 vuoden kokemus erikoistehostealalta.
Adam Savage on työskennellyt muun muassa graafisena suunnittelijana, näyttämö- ja sisustussuunnittelijana, kirvesmiehenä, hitsaajana sekä maisemamaalarina. 1990-luvun lopulta hän keskittyi erikoistehostetyöhön niin mainoksissa kuin elokuvissakin. Hänen ansioluettelostaan löytyvät muun muassa Tähtien sota -elokuvat, Terminator ja Matrix.
Jamie Hyneman on toiminut muun muassa erämaaoppaana, laivan kapteenina, sukeltajana, kielitieteilijänä, eläintenkesyttäjänä, mekaanikkona ja kokkina. Hänellä on loppututkinto venäjän kielessä ja kirjallisuudessa. Antauduttuaan visuaalisten tehosteiden pariin, hän on tehnyt satoja malleja ja erikoisefektejä elokuviin ja mainoksiin.

Sarjan muita esiintyjiä

Juontajien apuna on toiminut myös joukko avustajia: toisella kaudella liittyivät Tory Belleci ja Kari Byron. Grant Imahara liittyi kolmannella kaudella. Yhdessä he toimivat rakentajina (Mythbuilder) aina 14 tuotantokauteen asti, jonka jälkeen he poistuivat sarjasta. Aikaisempia avustajia ovat olleet folkloristi Heather Joseph-Witham, rakentaja Scottie Chapman ja harjoittelija (Mythtern, sanasta intern) Christine Chamberlain. Byronin jäätyä äitiyslomalle hänen tilallaan toimi Jessi Combs. Sarjan kertojina ovat toimineet Robert Lee (Yhdysvallat), Robin Banks (juontaja) (Discovery UK), Rufus Hound (BBC Two) sekä Eduardo Robiera (Latinalainen Amerikka). Vaarallisia myyttejä testattaessa käytetään Buster-nimistä kolaritestinukkea. Entinen FBI-agentti Frank Doyle sekä poliisin räjähdeteknikko JD. Nelson auttavat usein myytinmurtajia räjähteiden käytössä. Vuonna 2010 Presidentti Barack Obama vieraili sarjassa.

Buster

Buster on törmäystestinukke, joka ottaa vastuun Myytinmurtajien vaarallisimmissa kokeissa, kuten Vanerirakennusmiehessä ja Kuoleman hississä. Buster saa kokea paljon: hänet uusittiin 2. tuotantokaudella – ja tuhottiin heti uudelleen. Uudelleenrakennetun Busterin luuranko oli kevyempi kuin alkuperäisen ja sen "luita" mallinsivat puukepit, jotka katkesivat samanlaisessa rasituksessa oikeiden luiden kanssa. Vanhaan Busteriin verrattuna uuden nuken paino oli enemmän "lihaksissa", jotka tehtiin dragonskin -nimisestä aineesta.

Myyttien uudelleentutkiminen

Jos Myytinmurtajat saavat katsojilta paljon palautetta myyttien testauksen epäonnistumisesta tai väärin suorittamisesta, he ottavat myytin uudelleentutkintaan. Uudelleen tutkittavia myyttejä käsitellään yleensä tuotantokausien ensimmäisessä tai viimeisessä jaksossa,  joskus myös kesken tuotantokauden.
Porfyriinit

Porfyriinit on ryhmä konjugoituneita rengasrakenteisia pyrroliväriaineita. Se esiintyy rakenneyksikkönä monissa biologisissa molekyyleissä, esimerkiksi hemissä, klorofylleissä ja bakterioklorofylleissä. Edellä mainituissa molekyyleissä porfyriini esiintyy metalliporfyriininä, missä porfyriinin tasomaiseen rengasrakenteeseen on sitoutunut metalliatomi. Hemin tapauksessa keskusmetallina on rauta, kun taas klorofyllien ja bakterioklorofyllien tapauksessa keskusmetallina on magnesium.
Antero Vartia (säveltäjä)

Juhani Antero Vartia (19. kesäkuuta 1912 Helsinki – 2. kesäkuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen toimittaja. Hän oli lisäksi muusikko ja kevyen musiikin säveltäjä, joka esiintyi myös kotimaisten elokuvien sivuosissa 1930-luvulla.
Vartian vanhemmat olivat professori, urheilujohtaja Arvo Antero Vartia ja Niini Johanna Kuutti. Hän pääsi ylioppilaaksi 1934 ja opiskeli Sibelius-akatemiassa (vuoteen 1939 Helsingin konservatorio).
Vartia oli Uusi Suomi-lehden ulkomaanosaston toimittajana vuodesta 1937 alkaen. Hän oli lehden kirjeenvaihtajana Kööpenhaminassa 1939, Berliinissä 1940–1941 ja Tukholmassa 1943–1950. Vartia toimi vuodesta 1951 Suomen Lontoon-lähetystön sanomalehtiavustajana. 
Vartian tunnetuimmat sävellyksensä ovat tangot Aila ja Rantatie. Aila-tangon ovat levyttäneet mm. A.Aimo, Reijo Taipale ja Taisto Tammi. Rantatie on tullut tunnetuksi mm. Henry Theelin, Erkki Junkkarisen ja Eino Grönin levyttämänä.
Antero Vartia on säveltänyt myös elokuvamusiikkia 1930-luvun kotimaisiin elokuviin.
Hänet on haudattu Honkanummen hautausmaalle.
Ruukin vaakuna

Ruukin kunnanvaakuna oli Ruukin kunnan tunnus, joka perustui Ruukin kunnan muodostaneiden Paavolan ja Revonlahden vaakunoiden aiheisiin. Paavolan vaakunan sinistä väriä tummennettiin ja keskelle lisättiin kolme hopeatähteä Revonlahden vaakunasta.
Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja sen selitys on ”sinisessä kentässä kaksi yläreunaltaan sahakoroista ja alareunaltaan aaltokoroista hirttä, joiden välissä saatteena kolme kuusisakaraista tähteä, kaikki hopeaa.” Ruukin kunnanvaltuusto hyväksyi vaakunan 15. tammikuuta 1973, ja sisäasiainministeriö vahvisti sen käyttöön 15. toukokuuta samana vuonna.
Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi sen jälkeen kun Ruukki muodosti uuden Siikajoen kunnan yhdessä Siikajoen kanssa 2007.
Zoltán Gera

Ura

Gera siirtyi West Bromwich Albioniin heinäkuussa 2004 1,5 miljoonan punnan ja kolmen vuoden sopimuksella, jossa oli optio yhdestä kaudesta. Gera debytoi Valioliigassa elokuussa 2004 ottelussa Blackburn Roversia vastaan. Hän oli ensimmäistä kertaa avauskokoonpanossa Tottenham Hotspuria vastaan, ja hän teki ottelussa myös ensimmäisen liigamaalinsa. Gera alkoi samaan enemmään peliaikaa putoamistaistelussa olevassa seurassa, joka lopulta säilyi kuivilla. Ensimmäisellä liigakaudella syntyi loistavat kuusi maalia 38 ottelussa. 
Kaudella 2005–2006 Gera pääsi loukkaantumisten vuoksi pelaamaan vain 15 liigaottelua. Seura putosi Valioliigasta Mestaruussarjaan. Seuraavat kaksi kautta Mestaruussarjassa sujuivat erittäin mallikkaasti, viimeisellään hän teki kahdeksan maalia ja voitti Mestaruussarjan. Kesäkuussa 2008 Gera hylkäsi uuden sopimuksensa West Bromin kanssa ja siirtyi ilmaisella siirrolla Fulhamiin. Gera debytoi Fulhamissa kauden 2008–2009 avausottelussa Hull Cityä elokuussa 2008. Syyskuussa 2008 Gera teki ensimmäisen maalinsa Fulhamissa ottelussa Bolton Wanderersia vastaan. Maaliskuussa 2009 ottelussa Manchester Unitedia vastaan Gera teki maalin saksipotkulla, joka takasi Fulhamille 2–0-voiton.
Kaudella 2009–2010 Gera vakiinnutti paikkansa Fulhamin avausmiehistössä. Hän teki Valioliigassa kaksi maalia, toisen Chelseaa vastaan. Eurooppa-liigassa hän teki kaksi maalia Juventusta vastaan. Hän onnistui maalinteossa myös välierässä Hamburgia vastaan, mutta Fulham hävisi finaalin Atlético Madridille jatkoajalla. Fanit valitsivat Geran seuran kauden pelaajaksi.

Maajoukkueura

Gera debytoi maajoukkueessa helmikuussa 2002 Sveitsiä vastaan. Hän on ollut tämän jälkeen Unkarin vakiopelaajia arvokisakarsinnoissa sekä kapteeni vuodesta 2004. Kokonaisuudessaan hän on pelannut vuosien 2006 ja 2010 MM-karsinnoissa sekä vuosien 2004 ja 2008 EM-karsinnoissa. Unkari ei ole selviytynyt näistä kertakaan lopputurnaukseen.
Lokakuussa 2009 MM-karsintaottelussa Tanskaa vastaan Unkarin valmentaja Erwin Koeman hyllytti Geran tämän myöhästyttyä joukkuetapaamisesta. Tämän jälkeen Gera erosi maajoukkueesta. Heinäkuussa 2010 Unkarin jalkapalloliitto ilmoitti erottaneensa Erwin Koemanin ja ottaneen tilalle Sándor Egervárin. Egervári sai Geran palaamaan maajoukkueeseen. Hän palasi elokuussa 2010 Englantia vastaan heti kapteeninauha kädessään. Vuonna 2017 Gera pelasi 97. maaottelunsa ja oli tuolloin Unkarin kaikkien aikojen kolmanneksi eniten maaotteluita pelannut mies.

Yksityiselämä

Gera meni naimisiin Tímean kanssa kesäkuussa 2004. Maaliskuussa 2008 Gerasta tuli isä hänen saatuaan lapsen nimeltä Hanna. Syntymän jälkeen Gera sai luvan jättää väliin ystävyysottelu Sloveniaa vastaan, jotta voisi viettää aikaa perheensä kanssa.
Vuonna 2006 Gera esiintyi Pepsin mainoksessa yhdessä Thierry Henryn, David Beckhamin, Roberto Carlosin, Ronaldinho ja Raúlin kanssa. Mainos edusti jalkapallon MM-kilpailuja vuonna 2006.
Emilíana Torrini

Emilíana Torrini Davíðsdóttir (s. 16. toukokuuta 1977) on islantilainen laulaja, joka sai kansainvälistä suosiota albumillaan Love in the Time of Science vuonna 1999. 
Torrinilla oli jo aiemmin menestyksekäs ura Islannissa, jossa hän debytoi albumilla Spoon (1994). Vuosina 1995–1997 Torrini toimi laulajana islantilaisessa elektronista ja kokeellista musiikkia soittaneessa yhtyeessä GusGus. Torrini on kiertänyt muun muassa Didon ja Stingin kanssa. Torrini tunnetaan myös Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogian toisen osan lopputekstien aikana soivasta kappaleesta ”Gollum’s Song”.
Torrinin isä on italialainen ravintoloitsija Salvatore Torrini (Davíð Eiríksson).
Merja Varvikko

Merja Varvikko on vuoden 1981 Miss Suomi. Miss Skandinavia -kilpailussa hän oli 2. perintöprinsessa. Missivelvollisuuksiensa jälkeen hän toimi toistakymmentä vuotta mallina ja juontajana sekä veti televisiossa omaa talk-showtakin. Nykyiseltä ammatiltaan hän on sisustussuunnittelija. Hänen puolisonsa vuosina 1986–2005 oli Pasi Hailio (laulaja Tony Montana) ja heillä on neljä lasta.
Ritva Kasurinen

Ritva Kasurinen (27. lokakuuta 1936) on suomalainen tanssija, tanssinopettaja ja koreografi.
Kasurinen opiskeli klassista balettia muun muassa Suomalaisen Oopperan balettikoulussa vuosina 1945–1949, Kansallisoopperan balettikoulussa vuosina 1952–1954 ja 1958–1960, Elsa Sylvesterssonin ja Kari Karnakosken balettikouluissa vuosina 1956–1964 ja Budapestin Oopperan balettikoulussa vuonna 1960. Hän opiskeli 1950-luvulla myös Sibelius-Akatemiassa Maggie Gripenbergin vapaatanssikoulussa, Tukholman Balettiakatemiassa Birgit Cullbergin ohjauksessa sekä karakteritanssia Airi Säilän tanssikoulussa ja 1960-luvulla karakteritanssia Into Lätin balettikoulussa Helsingissä.
Koreografin uraan Kasurinen alkoi suuntautua jo 1950-luvun lopulta lähtien, ja alan opintoja hän hankki ensin vuonna 1964  Tukholman kuninkaallisen musiikkiakatemian koreografilinjalla. Jo samana vuonna hän sai Suomen Tanssitaiteilijain Liiton koreografiakilpailuissa 1. palkinnon teoksellaan Oikutteleva Muusa. Vuonna 1969 hän oli ensimmäinen Leningradin kuuluisaan koreografikouluun päässyt länsimaalainen opiskelija, ja seuraavana vuonna hän sai koulun baletinohjaajalinjalta balettimestarin diplomin. 
Kasurinen oli tamperelaisen Tanssiteatteri Polarin perustaja, taiteellinen johtaja ja koreografi sekä teatterin koulun balettimestari vuosina 1976–1980. Kasurinen julkaisi vuonna 2009 omaelämäkerrallisen teoksen Norsut eivät unohda koskaan – tanssia ja elämää, joka kertoo laajasti myös suomalaisen tanssin historiasta 1900-luvulta.
HMS Antrim (1903)

Palvelus

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen alukselle asennettiin 1920 kokeellinen kaikuluotain ensimmäisenä kuninkaallisen laivaston aluksena.
Alus myytiin romutettavaksi 19. joulukuuta 1922 Hughes Bolkowille.
Senoit

Senoiryhmät ja asuinalue

Senoihin lukeutuvat semait, temiarit, jah hutit, che wongit, semelait, semoq berit ja btsisit. Suurin osa senoista elää vuoristosademetsäalueella, joka kulkee Malakan niemimaan poikki pohjois-eteläsuunnassa. Temiareja on eteläisessä Kelantanissa ja pohjoisessa Perakissa. Semait asuttavat Pahangia ja kaakkois-Perakia. Muut ryhmät asuvat Pahangissa. Senoita oli vuonna 1983 yhteensä noin 25 000 ja heidän määränsä on kasvanut sittemmin nopeasti.

Historia

Senoiden esi-isät saapuivat Malakan niemimaalle 10 000–8 000 vuotta sitten mahdollisesti sekoittuen jo paikalla olleiden semangien kanssa. Malaijit saapuivat myöhemmin ja kävivät alun perin kauppaa alkuperäisväestön kanssa eläen näiden kanssa rinnakkain suhteellisen rauhallisesti. Kun alueelle alkoi syntyä malaijivaltioita, senoista tuli ensin näiden alamaisia ja malaijien käännyttyä islamiin heistä tuli lisäksi paheksuttuja vääräuskoisia. Pakanoina senoit joutuivat orjakauppiaiden kohteeksi. Senoista toisinaan käytetty nimitys sakai tarkoittaakin vääräuskoista orjaa. Vaikean historian takia senoiden suhteet malaijiväestöön ovat edelleen varaukselliset.

Kulttuuri

Senoit ovat perinteisesti asuneet kylissä, jotka koostuvat 30–200 henkilöstä. Senoit ovat maanviljelijöitä ja he kasvattavat pääasiassa riisiä ja maniokkia. Viljeleminen tapahtui perinteisesti kaskiviljelynä. Lisänä tälle harjoitetaan metsästystä ja kalastusta sekä metsistä löytyvien tuotteiden, kuten banaaninlehtien, myymistä. Senoit harjoittavat edelleen perinteistä uskoaan, johon kuuluvat esimerkiksi erilaiset henget ja tabut.
Vision

Historia

Visioniksi myöhemmin kutsuttu olento sai alkunsa pahansuovan robotti Ultronin laboratoriossa. Ultron aikoi käyttää luomustaan omaa luojaansa Henry Pymiä vastaan. 
Visionin keho muokattiin Phineas T. Hortonin luomasta Ihmissoihtu-androidista. 
Vision kuitenkin kapinoi "isäänsä" vastaan ja liittyi Kostajiin. Myöhemmin hänen ja Purppuranoidan välille kehkeytyi romanssi. Vision ja Purppuranoita avioituivat ja saivat kaksoset.

Voimat & varusteet

Vision kykenee muuttamaan tiheyttään sekä käyttämään energiaiskuja.

Vision muissa medioissa

Vision esiintyy Marvel: Ultimate Alliance -pelissä NPC-hahmona.