google/wiki40b huggingface dataset:
Donatello

Donatello, oikealta nimeltään Donato di Niccolò di Betto Bardi (1386 Firenze – 13. joulukuuta 1466 Firenze), oli firenzeläinen taiteilija ja renessanssin merkittävimpiä kuvanveistäjiä. Tyylisuunnaltaan hänen teoksensa edustivat realismia.
Donatello oli perehtynyt perusteellisesti antiikin ajan kuvanveistoon. Hän teki veistoksia sekä pronssista että marmorista. Hänen ensimmäinen tunnettu työnsä marmorinen Daavid edustaa vielä gotiikkaa. Donatellon oma tyyli pääsi kukoistamaan Or San Michele -kirkon patsaissa, jotka esittävät Pyhää Yrjöä ja Markusta.
Donatello työskenteli Mediceille vuosina 1433–1443, ja saattaa olla että hänen tunnetuin teoksensa, pronssinen Daavid-patsas, oli Medicien tilaustyö.

Donatellon Daavid

Donatellon pronssinen Daavidin patsas (luultavasti 1440-luvulta) on ensimmäinen tuetta pystyssä pysyvä eli itsensä kannattava pronssiveistos sitten klassisen ajan. Se aiheutti valmistumisaikanaan sensaation kuvatessaan alastonta nuorukaista. Patsas kuvaa nuorta arvoituksellisesti hymyilevää Daavidia, jonka jalka on hänen äsken surmaamansa Goljatin katkaistun pään päällä. Nuorukainen seisoo hattua ja saappaita lukuun ottamatta alasti Goljatin miekka kädessään.
Donatello oli tehnyt 1408–1409 Daavidin marmoripatsaan, mutta tuo patsas esitti Daavidin hyvin pukeutuneena voittoisana kuninkaana, joka piteli linkoaan ennen jättiläisen surmausta.
Yhdysvaltalaisen taidekriitikon ja taiteilijan Mary McCarthyn mukaan pronssiveistoksen naismainen fysiikka, mitä hän piti transvestiitin ja fetisistin unelmana, kuvaa Daavidin Jonathanin (Israelin kuningas Saulin pojan) rakastajaksi.
Maailman ihanin tyttö (elokuva)

Soundtrack

Columbia Records julkaisi elokuvan soundtrack-albumin Billy Rose's Jumbo vuonna 1962.
Pekka Hyvärinen (mäkihyppääjä)

Pekka Hyvärinen (s. 15. toukokuuta 1954 Rovaniemi) on suomalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä.
Hyvärinen sijoittui Lentomäen MM-kilpailuissa 1977 Vikersundissa 14:nneksi. Hän voitti Suomen-mestaruuden suurmäessä vuonna 1977 ja joukkuemäessä vuosina 1976–1978 sekä saavutti henkilökohtaisissa kilpailuissa kaksi SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia. Puijolla hän voitti vuonna 1978 ja oli samana vuonna kahdessa Sapporon kilpailussa toinen. Seuratasolla Hyvärinen edusti Ounasvaaran Hiihtoseuraa. Hänen setänsä oli mäkihypyn olympiavoittaja Antti Hyvärinen.
Jaska Autero

Jaska Autero oli suomalainen kirjailijanimimerkki, joka julkaisi vuonna 1944 Lahdessa ilmestyneessä Seikkailujen maailma -lukemistolehdessä kolme kauhu- ja science fiction -novellia. Juri Nummelin on arvellut, että nimimerkin takana saattaisi olla Savon Sanomien toimittajana ja myöhemmin Aamulehden urheilutoimittajana työskennellyt Jouko Autero (1915–1981). Jaska Autero on saattanut olla myös joku muu, mahdollisesti lahtelainen toimittaja.
Kissakettu

Levinneisyys

Kissakettu elää pääasiassa eteläisestä Kanadasta Luoteis-Teksasiin ulottuvalla alueella.  Alueen pohjoisosissa elävät ketut poikkeavat hieman eteläisemmistä saman lajin edustajista. Niiden turkki on tummempi, niillä on hieman leveämpi kallo ja korvat ovat huomattavasti pienemmät. Näitä pohjoisia populaatioita onkin aiemmin pidetty omana alalajinaan, pikkukissakettuna (Vulpes velox hebes). Nykyisin kissaketulla ei kuitenkaan katsota olevan alalajeja.
Kissaketun yksilömäärä on laskenut, mutta kanta on hiljalleen elpymässä, varsinkin alueensa keskiosissa. Laji katosi tyystin Kanadasta 1900-luvun alkupuolella, kun ihmiset erehtyivät luulemaan kissakettuja vihaamansa kojootin pennuiksi ja ampuivat lajin melkein sukupuuttoon. Laji hävisi myös Etelä-Dakotasta, mutta viime aikoina kettuja on muuttanut takaisin alueelle etelämmästä ja aloittanut lisääntymisen.
Toisaalta tarhoissa kasvaneiden kettujen vapauttaminen luontoon on auttanut kannan elpymistä Kanadassa. Nykyään kissakettu on rauhoitettu eläin.

Ravinto ja elintavat

Kuten muidenkin kettujen, kissaketun ravintoon kuuluvat pienet nisäkkäät ja hyönteiset. Lintuja se pyydystää harvoin. Eteläisemmillä alueilla kissakettu syö marjoja ja kaktusten hedelmiä. Kissakettu nukkuu päivisin maahan kaivetussa kolossa, joka yleensä on noin metrin syvyinen. Kissaketun ikä luonnossa on 3–7 vuotta, mutta kuten punaketullakin (Vulpes vulpes), vankeudessa 15–20 vuoden ikä on mahdollinen.
Vantaanpuiston ostoskeskus

Historia

Vantaanpuistolaiset saivat uusia palveluja vuonna 1967, kun Vantaanreitin ja Vantaanrinteen risteykseen valmistui Aarne Ervin suunnittelema ja Silta ja Sataman rakentama liikekeskus, jossa toimi toistakymmentä liikettä, kuten kampaamo, vaatekauppa, kukkakauppa, ompelimo, Rautakirjan kioski, Keskon elintarvikekauppa ja Kansallis-Osake-Pankki. Liikekeskuksessa aloitti toimintansa myös postikonttori Vantaa 2, joka sai vuonna 1971 postinumerokseen 01670. Vuonna 1975, muutama vuosi sen jälkeen kun Helsingin maalaiskunta muuttui Vantaaksi, konttorin nimeksi tuli Vantaa 73. Lisäksi liikekeskuksessa toimi HOK:n kangaskauppa ja baari. Pahamaineisen baarin myötä ostoskeskuksen ympäristö muuttui levottomaksi, ja vantaanpuistolaiset olivatkin varsin helpottuneita baarin lopetettua toimintansa. Liikekeskus mitoitettiin noin 4 000 asukkaan tarpeisiin.
Yhdystie 2194

Yhdystie 2194 on tie, joka kulkee Euran Kiukaisista Kokemäen Järilään. Tien pituus on 12 kilometriä.

Tien kulku

Tie saa alkunsa seututien 209 ja Eurakoskentien risteyksestä Kiukaisten kylän pohjoispäästä. Ensin tie kulkee noin vajaan kilometrin, ohittaen tämän jälkeen Kiukaistenkylän. Sieltä tie etenee kahden kilometrin verran kohtalaisesti mutkittelevana, kunnes se ohittaa Harolan kylän. Täältä vajaan kilometrin päässä tie ohittaa Markkulantien risteyksen ja ylittää Köyliönjoen. Seuraavan 2,5 kilometrin matkan jälkeen tie kohtaa Voitoistentien risteyksen. Täältä tie etenee noin puoli kilometriä, ohittaen sen jälkeen Euran ja Kokemäen kuntarajan. Sen jälkeen tie etenee noin puolentoista kilometrin verran Järilänvuoren harjualueen halki. Seuraavan kahden kilometrin matkan tie kulkee loivamutkaisena, päättyen lopulta Kokemäen Järilän läheisyyteen valtatien 2 risteykseen. Täältä saa alkunsa myös Järilään menevä Yhdystie 2464.
Kiukaisten kylästä aina Euran ja Kokemäen kuntarajalle asti tie kulkee nimellä Harolantie. Tästä loppumatkan ajan tie kulkee nimellä Järilänvuorentie.

Nähtävyydet

Kiukaisten kylässä tie ohittaa sen alkupäässä Kiukaisten kirkon. Vajaan kilometrin päässä Euran rajalta Kokemäen suuntaan tie ylittää historiallisen Huovintien.
Pekka Setälä

Ura

Setälän kasvattajaseura on Tampereen Pyrintö, jonka edustusjoukkueeseen hän nousi kaudella 2007–2008. Seuraavalla kaudella Setälä pelasi kolme ottelua 11,7 pisteen keskiarvoilla. Kausi oli hänen osaltaan kuitenkin rikkonainen loukkaantumisten takia. Kesällä 2009 Setälä teki Pyrinnön kanssa jatkosopimuksen. Samoin syyskuussa 2010.
Kosova Sot

Historia

Rilindja-sanomalehden pitkäaikainen toimitusjohtaja Ruzhdi Kadriu perusti Kosova Sotin 12. syyskuuta 1998. Osa lehden rahoituksesta tuli kansainvälisistä lahjoituksista. Lehden myynti kasvoi nopeasti. Päätoimittajana toimi Ibrahim Rexhepi.
13. maaliskuuta 1999 Kosova Sot ja toinen albaniankielinen lehti Gazeta Shqiptare saivat 100 000 Saksan markan sakot terrorismin tukemisesta. Serbian viranomaiset estivät lehteä käyttämästä pankkitiliä. Kosovat Sot jatkoi ilmestymistään kunnes poliisit takavarikoivat kaikki paperit 17. maaliskuuta. Kun Nato alkoi pommittamaan Kosovoa, serbijoukot tuhosivat Kosova Sotin toimitilat.
Index Kosovan ja Gallup Internationalin vuonna 2006 tekemän mielipidetiedustelun mukaan Kosova Sot oli Kosovon toiseksi luetuin sanomalehti, kun luetuin oli Koha Ditore.
Päätoimittaja Margarita Kadriu liittyi vuonna 2014 Demokraattiseen puolueeseen.
Thorvald Nyblin

Thorvald Olof Magnus Nyblin (30. joulukuuta 1871 Drammen, Norja – 10. lokakuuta 1942 Helsinki) oli norjalaissyntyinen valokuvaaja ja erään Suomen valokuvaushistorian suuren vaikuttajahahmon Daniel Nyblinin nuorempi veli. Hänen isänsä oli kuvanveistäjä Carl Petter Anton Dyrendahl Nyblin (1818–1883) ja äitinsä Petronella Pedersen (1837–1881). Thorvald Nyblinin puoliso oli Alexandra Olivia Wikström (s. 1874 Helsinki, k. 1945 Helsinki). Heillä oli 2 lasta: valokuvaaja Tor Björn Nyblin (s. 1898, k. 1969) ja valokuvaaja Pia Monica Norre (s. 1906).
Thorvald Nyblin oli valokuvaajan opissa sukunsa opastuksella Suomessa sekä harjoittelemalla valokuvausta Yhdysvalloissa 1893-1897, jossa hän myös toimi ateljeevalokuvaajana. Ammattilaisena hän aloitti 1893. Hänen töitään olivat henkilökuvaus, maisemat ja miljöökuvaukset. Aikansa harrastettuaan maalausta hän valmisti myös valokuviin perustuvia henkilömuotokuvia.
Thorvald Nyblinin ensimmäinen ateljee sijaitsi Fabianinkatu 27:ssä, Helsingissä 1890-luvulla. Hän liittyi arvostetun Helsinkiläisen Amatörfotografklubbenin jäseneksi vuonna 1896. Tultuaan opiskelumatkaltaan Yhdysvalloista takaisin Suomeen vastasi hän veljensä Daniel Nyblinin omistamasta valokuvaamosta puolen vuoden ajan. Saman vuoden (1897) kesällä hän vuokrasi Viipurista oman valokuva-ateljeen ja aloitti toimintansa studiovalokuvaajana osoitteessa Aleksanterinkatu 27, Viipuri. Studio sijaitsi kaksikerroksisessa talossa Tottinkadun (nyk. Rostovskaja Ulica) ja Aleksanterinkadun (myöh. Karjalankatu, nyk. Leningradskij Prospekt) kulmassa. Nykyisin kyseisellä paikalla ei ole rakennuksia, vaan siinä sijaitsee puisto. Tultuaan Viipuriin valokuvaajaksi 1890-luvulla seurasi hän ajan trendiä, sillä Viipurin valokuvausliiketoiminta oli tuolloin täysin ulkomaalaisten toimijoiden varassa.
Vuonna 1903 sai hän ensimmäisen palkinnon Amatörfotografklubbenin Helsingin Ateneumiin järjestämässä valokuvanäyttelyssä.
Nyblin liikkui myös kiertävänä kuvaajana mm. Sortavalassa 1910. Vuonna 1938 avasi hän sivuliikkeen Viipurin Suurikatu 2:ssa. Liikkeestä muodostettiin jo vuonna 1918 osakeyhtiö ja toimintaa oli siitä lähtien Viipurin lisäksi myös Vaasassa sekä alkuperäisessä studiossa Helsingin Fabianinkadulla.
Uno Onkinen

Uno Onkinen (s. 4. marraskuuta 1922 Äänekoski – 7. helmikuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen balettitanssija, joka oli kiinnitettynä Suomen Kansallisoopperan balettikuntaan. Onkinen esiintyi tanssijana kolmessa elokuvassa. Uno Onkinen sai Pro Finlandia -mitalin 1967.
Apollo Applications Program

Apollo Applications Program (AAP) oli NASAn ohjelma, jossa pyrittiin hyödyntämään Apollo-ohjelmassa kehitettyä laitteistoa tieteen tekemiseen pyrkivien miehitettyjen lentojen tekemisiseen. Sen perusti NASAn päämaja 1968.
Lukuisista suunnitelmista merkittävin toteunut oli Skylab- avaruusasema.
Päätalopäivät

Päätalopäivät on Kalle Päätalo-seura ry:n järjestämä kulttuuritapahtuma Taivalkoskella Koillismaalla. Tapahtuma kehittyi Taivalkosken kotiseutupäivistä Joki-Jussin päivistä, jotka alkoivat vuonna 1974. 1980 ne muuttuivat Päätalosavotaksi ja 1981 Päätaloviikoksi. Päätalopäiviä vietetään viikon lopussa kolmipäiväisenä. Päivillä vaalitaan menestyskirjailija Kalle Päätalon (1919-2000) muistoa ja perintöä. Suosittuja ovat "pyhiinvaellusmatkat" Päätalon lapsuudenkotiin Kallioniemeen ja muihin hänen kirjoissaan mainittuihin kohteisiin. Tapahtumaan osallistuu yleensä runsaat 5000 henkeä. Ohjelmassa on lisäksi mm. lukijatapahtumia, jäsentapaamisia, näytelmiä, näyttelyitä, konsertteja, seminaareja, työnäytöksiä ja kilpailuja. Taivalkoskella toimii myös Päätalo-instituutti.
Ilmari Kostiainen

Ilmari Kostiainen (21. elokuuta 1935 Helsinki – 8. tammikuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja, joka tunnettiin etenkin mainosvalokuvistaan sekä Kauneus ja terveys -lehden kuvitusvalokuvista ja taitosta.
Kostiaisen isä V. J. Kostiainen harrasti työväen urheilu- ja raittiustoiminnan ohella mm. kielten opiskelua. Isä tilasi Ilmarille amerikkalaista Boys’ Life -partiolehteä tämän englannintaidon kartuttamiseksi, mutta poika innostuikin enemmän lehtien kuvista. Isältä löytyi myös vanha paljekamera ja kaitafilmikamera, ja pojalle hankittiin oma kaksisilmäinen Lubitel-kamera. Suuren vaikutuksen nuoreen Ilmariin teki myös isän ystävän, valokuvaaja Vilho Setälän suunnittelema valotustaulukko, joka otti huomioon kuvaajan sijainnin maapallolla, vuoden- ja vuorokaudenajan sekä sään.
Kostiainen toimi työuransa aluksi muusikkona, Kauko Viitamäen orkesterin kontrabasistina. Hän aloitti opinnot Taideteollisuusopiston graafisella linjalla ja päätyi 1960-luvun lopulla lehtitaittajaksi Me Naisiin ja Kodin Kuvalehteen. Vuonna 1967 hän jättäytyi pois lehtikustantamon palveluksesta ja aloitti itse valokuvaajana, omien sanojensa mukaan koska ei ollut tyytyväinen lehteen tarjottuun kuvamateriaaliin. Tunnetuksi hänen nimensä nousi 1970-luvulla erityisesti Kauneus ja terveys -lehden näyttävistä taitoista, joita hän toteutti usein surrealististen ja humorististenkin valokuvien ehdoilla.
Kostiaisen hiottu tyyli johti hänet mainoskuvauksen pariin, ja yhdessä Kari Haaviston ja Arto Hallakorven kanssa hän perusti 1979 Studio Klikin, jota pidetään alalla esikuvana. Kostiainen toimi myös Taideteollisen korkeakoulun tuntiopettajana.
Ilmari Kostiainen ei milloinkaan varsinaisesti jäänyt eläkkeelle valokuvaajan toimesta, vaan viimeisinä vuosinaan jaksoi vielä perehtyä syvällisesti digitaaliseen kuvankäsittelyyn.
Göyçayn piirikunta

Göyçayn piirikunta (azeriksi Göyçay rayonu, ven. Геокчайский район, Geoktšaiski raion) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 682,5 neliökilometriä. Asukkaita on 109 800 henkeä (vuonna 2010).
Göyçayn piiri sijaitsee Azerbaidžan keskiosassa Kaukasusvuoriston reuna-alueella. Se rajoittuu pohjoisessa Qəbələn ja İsmayıllın, kaakossa Kürdəmirin, etelässä Ucarin ja lännessä Ağdaşin piireihin.
Piirin keskus on Göyçayn kaupunki, josta on 226 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Kuntia on yhteensä 41 ja kyliä 55. Kaupunkiväestön osuus on 32,6 % (vuonna 2010). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan asukkaista 98,6 % on azereja ja 1,0 % lezgejä.
Piirin kautta kulkee Bakusta Georgian rajalle johtava M1-valtatie. Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan ja hedelmien viljelyyn, karjanhoitoon sekä silkin tuotantoon. Göyçayn kaupungissa on elintarviketeollisuutta, tiilitehdas ja ompelimo.
Paikallislehtenä ilmestyy Göyçay.
Jesse Leach

Jesse David Leach (s. 3. heinäkuuta 1978) on amerikkalainen muusikko Providencesta, Rhode Islandilta. Hän on parhaiten tunnettu urastaan metalcore-yhtye Killswitch Engagen laulajana. Hänen muita yhtyeitään ovat Seemless, The Empire Shall Fall sekä Times of Grace. Vuonna 2012 hän palasi Killswitch Engageen erottuaan yhtyeestä henkilökohtaisista syistä vuonna 2002.  

Alku-ura

Leachin ensimmäinen bändi, Corrin, perustettiin 1990-luvun alussa. Corrin nauhoitti neljä kappaletta vuonna 1996. Kappaleet julkaistiin CD:llä Propaganda Machinen toimesta vuonna 1998 bändin hajoamisen jälkeen.
Leachin toinen bändi, Nothing Stays Gold, perustettiin 1990-luvun puolivälissä. Yhtye ehti julkaista yhden EP:n ennen hajoamistaan vuonna 1997.

Killswitch Engage

Osa yhtyeiden Overcast ja Aftershock jäsenistä olivat perustamassa uutta yhtyettä Massachusettsin alueella, ja he etsivät laulajaa. Vuonna 1999 Leach, basisti Mike D'Antonio sekä kitaristit Joel Stroetzel ja Adam Dutkiewicz perustivat Killswitch Engagen. Heidän debyyttialbuminsa, Killswitch Engage, julkaistiin heinäkuun 11. päivä vuonna 2000.  
Killswitch Engagen seuraava julkaisu, Alive or Just Breathing, julkaistiin toukokuun 21. päivä vuonna 2002. Albumi nosti yhtyeen metalcore-skenen etulinjaan. Vastanainut Leach koki kuitenkin suuria vaikeuksia kiertueella. Hän etääntyi muista yhtyeen jäsenistä ja halusi sulkeutua omiin oloihinsa. Lisäksi hänellä oli vaikeuksia lauluäänensä kanssa. Leach alkoi kärsiä lievästä masennuksesta. Lopulta hän lopetti kiertueen kesken ja poistui valokeilasta. Hän kirjoitti muulle yhtyeelle sähköpostiviestin jossa hän selitti syitä lähtöönsä ja kehotti olemaan ottamatta yhtyettä häneen.  
Helmikuun 6. päivä vuonna 2012 Killswitch Engage latasi kotisivuilleen kuvan Leachistä ja muusta yhtyeestä, mikä viittasi Leachin paluuseen bändin laulajana. Myöhemmin Killswitch Engage vahvisti asian Facebook-sivuillaan. Leach on useissa haastatteluista antanut paljon tunnustusta yhtyeessä hänen poissa ollessaan vaikuttaneelle laulajalle Howard Jonesille. 
Yhtyeen kuudes studioalbumi Disarm the Descent julkaistiin huhtikuun 2. päivä vuonna 2013. Killswitch Engage sai ensimmäisen Grammy-ehdokkuutensa Leachin kanssa kappaleestaan "In Due Time" vuoden 2014 Grammy Awardseissa. 
Killswitch Engage julkaisi maaliskuussa 2016 seitsemännen albuminsa nimeltään Incarnate.
Lasso

Lasso (< esp. el lazo) on köysi, jonka päähän on tehty kiristettävä silmukka. Lassoa käytetään yleisesti lehmien tai härkien kiinniottoon. Lasso heitetään härän sarviin jolloin silmukka tarttuu ja kiristyy kun sitä vedetään. Lasso on yleisesti käytössä karjapaimenilla ja härkärodeoilla.
Halinallet

Halinallet televisiossa

Televisiosarjatuotanto koostuu kahdesta eri haarasta: DIC Entertainmentin tuottamasta, japanilaisten animoimasta The Care Bears -sarjasta (vuosina 1983–85) sekä paremmin tunnetusta Nelvanan tuottamasta The Care Bears Familysta. Jaksoja tuotettiin yhteensä noin 100 vuosina 1983–1990. Näiden lisäksi on tehty erikoisjaksot The Nutcracker, Care Bears Music Video, Land Without Feelings (suom. Tunteeton maa) ja The Freeze Machine (suom. Tunteiden jäädytyskone). Jaksot ovat yleensä kaksiosaisia. Ohjelma-ajan kesto on kokonaisuudessaan 20–23 minuuttia. Yhdysvalloissa esitetyn jakson kesto on 30 minuuttia sisältäen 7–10 minuuttia mainoksia. Sarja on hyvin lämminhenkinen. Halinallet asuvat ylhäisessä pilvien ympäröimässä halimaassa. Heidän tehtävänään on auttaa lapsia ja kannustaa heitä näyttämään ja jakamaan tunteitaan.

Muut oheistuotteet

TV-sarjan ja elokuvien lisäksi Halinalleista tehtiin 1980-luvulla muutama levy alkuperäisillä ääninäyttelijöillä. Madzy Kids on tehnyt 2000-luvulla CD-levyjä sarjan tunnetuista sävellyksistä. Oheistuotteina on ollut lisäksi saatavilla muun muassa leluja, kirjoja ja kalentereita.
Degerby (Inkoo)

Degerby on kylä Inkoossa Uudellamaalla. Se oli vuonna 1946 lakkautetun Degerbyn kunnan kirkonkylä ja sijaitsee noin 50 kilometriä Helsingistä länteen.
Uudenmaan liitto valitsi vuonna 2006 Degerbyn vuoden uusmaalaiseksi kyläksi. Degerbyssä sijaitsee muun muassa Degerbyn kirkko ja Porkkalan vuokra-aikaan 1944–1956 keskittyvä Degerbyn Igor -museo. Kylässä toimii kyläyhdistys.
Nathan C. Brooks

Nathan Covington Brooks (s. 12. elokuuta 1809 – 6. lokakuuta 1898) oli yhdysvaltalainen opetusalan henkilö, historioitsija ja runoilija. Hän syntyi West Nottinghamissa Marylandissa ja hänestä tuli Baltimore City Collegen, Yhdysvaltain kolmanneksi vanhimman julkisen lukion, ensimmäinen rehtori. Hänestä tuli myös Marylandin ensimmäisen naisille tarkoitetun korkeakoulun, Baltimore Female Collegen, ainut rehtori.

Kirjallinen tuotanto

Koko opetusuransa ajan Brooks kirjoitti runo- ja proosakirjoituksia eri kirjallisuusalan lehtiin. Hän lähetti niitä esimerkiksi julkaisuihin Burton’s Gentleman’s Magazine, Graham’s Magazine, New York Mirror ja Southern Literary Messenger. Runouden ja proosan lisäksi hän tuotti useita pääasiassa klassiseen kirjallisuuteen keskittyviä oppikirjoja sekä muutamia maallikoille suunnattuja historia-aiheisia kirjoja. Näitä olivat mm. First Lessons in Latin (1845), First Lessons in Greek (1846), A Complete History Of The Mexican War (1849) ja The History of the Church.
PZL.23 Karaś

PZL.23 Karaś (suom. ruutana) on puolalainen kevyt toisen maailmansodan aikainen pommikone, jota käytettiin myös tiedusteluun ja Puolan armeijan yhteyskoneena. Konetyyppi oli yksimoottorinen alataso, joka kehiteltiin 6-paikkaisesta P.13 -matkustajakoneesta.
Ensimmäinen, noin 40 lentokoneen A-sarja valmistui Bristol IIM2 -moottorilla, jonka teho oli 590 hevosvoimaa.
Koneen aseistuksena oli kolme 7,7 millimetrin konekivääriä, joista yksi ampui kiinteästi eteen, toinen vapaasti liikuteltavana taakse ylös ja kolmas sijaitsi ala-ampumossa, rungon alapuolisessa gondolissa. Pienestä 680 hevosvoiman (507 kW) moottoritehostaan huolimatta tyyppi kykeni kuljettamaan enimmillään 700 kg suuruisen pommikuorman. Niin kutsutun operatiiviseen käyttöön osoitetun B-sarjan PZL.23 käytti Bristol Pegasus VIII -tähtimoottoria voimanlähteenään.
PZL.23 oli hidas ja kömpelö, sen moottori alimitoitettu ja puolustusaseistus heikohkoa. Siten se oli helppo saalis saksalaisten aseille salamasodan aikana. Laskeutumistelineet olivat kiinteätä muotosuojallista mallia. Suurin nopeus oli 300 km/h ja lentomatka 1 400 kilometriä. Lakikorkeus oli 7 300 metriä. Konetyyppiä valmistettiin arviolta 250 kappaletta.
Humblen mukaan tyyppi oli Puolan pääasiallinen pommikonetyyppi, sekä kärsi kovimpia menetyksiä taistelutoimissa. Osa tämän tyypin koneista internoitiin Romaniaan Puolan puolustuksen romahtaessa syksyllä 1939.
Fredrik (Yorkin ja Albanyn herttua)

Elämäkerta

Isänsä vaikutuksen ansiosta Fredrik valittiin vuonna 1764 vain yksivuotiaana Osnabrückin ruhtinaspiispaksi, minkä aseman hän säilytti vuoteen 1803. Hän sai Yorkin ja Albanyn herttuan arvon vuonna 1784. Fredrik muutti Saksasta Englantiin vuonna 1787. Hänen isänsä suosi häntä vanhemman veljen, kruununprinssi Yrjön kustannuksella. Vuonna 1793 Fredrik nimitettiin Hollannissa sotineen englantilais-hannoverilaisen armeijan komentajaksi. Yhdessä itävaltalaisten kanssa hän sai aluksi joitain voittoja Ranskan armeijasta Flanderissa, mutta kärsi tappion Hondschootessa syyskuussa 1793 sekä Tournaissa toukokuussa 1794 ja joutui sen seurauksena perääntymään Belgian halki. Palattuaan Englantiin vuonna 1795 hänet kuitenkin ylennettiin sotamarsalkaksi ja nimitettiin kolme vuotta myöhemmin armeijan ylipäälliköksi.
Vuonna 1799 Fredrik johti uutta hyökkäystä Hollantiin, tällä kertaa venäläisten tuella. Hän kuitenkin kärsi jälleen tappion ranskalaisille Bergenin taistelussa 19. syyskuuta ja Castricumin taistelussa 6. lokakuuta, ja joutui 18. lokakuuta allekirjoittamaan Aalkmarin sopimuksen, jossa sitoutui vetämään joukkonsa pois Hollannista. Myöhemmin Fredrik kuitenkin sai ylipäällikkönä myös hyödyllistä aikaan tukiessaan David Dundasin ajamia armeijan uudistuksia ja vastustaessaan suosikkijärjestelmää upseeriylennyksissä. Hän myös perusti Lontoon Chelseaan Duke of York’s School -sotilasakatemian. Fredrik joutui eroamaan ylipäällikön tehtävistä vuonna 1809, kun paljastui, että hänen rakastajattarensa Mary Anne Clarke oli myynyt rahasta upseereille lupauksia ylennyksistä. Alahuone vapautti herttuan syytteistä ja hän sai palata virkaansa vuonna 1811.
Veljentyttärensä Charlotten kuoltua vuonna 1817 Fredrikistä tuli ensimmäinen kruununperimysjärjestyksessä. Hän sai taakseen jyrkkien konservatiivien tuen esiintyessään katolisten emansipaation johtavana vastustajana.
Jennifer Ehle

Elämä

Ehle syntyi Pohjois-Carolinan Winston-Salemissa Yhdysvalloissa näyttelijä Rosemary Harrisille ja kirjailija John Ehlelle. Hän vietti lapsuutensa Britannian ja Yhdysvaltojen välillä ja kävi 18:aa eri koulua. Hän opiskeli North Carolina School of the Artsissa ennen siirtymistään Lontoon Central School of Speech and Draman oppilaaksi. Vuonna 1992 Peter Hall poimi hänet jälkimmäisestä tähdittämään minisarjaa The Camomile Lawn. Neljä vuotta myöhemmin Ehlen näyttelijäsuoritus Elizabeth Bennettinä toi hänelle Bafta-palkinnon.
Ehle oli jonkin aikaa Royal Shakespeare Companyn jäsenenä, minkä jälkeen hän sai ensimmäisen merkittävän elokuvaroolinsa Paradise Roadissa 1997. Hän pysyi kriitikkojen suosiossa ja voitti 2000 Tony-palkinnon Broadway-debyytistään Tom Stoppardin näytelmässä The Real Thing. Hänen äitinsä oli myös ehdolla saman palkinnon (paras naispääosa) saajaksi samana vuonna roolistaan Waiting in the Wingsissä. Ehle palasi näyttämölle tauon jälkeen 2005 Old Vic -teatterissa esitetyssä The Philadelphia Storyssa, jossa hänen vastanäyttelijänään oli Kevin Spacey. Kesäkuussa 2006 hän esitti lady Macbethia The Public Theaterin Macbeth-tuotannossa.
Lokakuusta 2006 toukokuuhun 2007 hän näytteli Tom Stoppardin näytelmätrilogiassa The Coast of Utopia. Hän voitti roolistaan Tony-palkinnon 2007 (Best Featured Actress in a Play).
Kauko Rahko

Kauko Johan Samuel Rahko (s. 8. elokuuta 1933 Rovaniemi) on suomalainen tekniikantutkija. Hän oli Teknillisen korkeakoulun tietoliikennetekniikan (puhelintekniikan) professori vuodesta 1970.
Rahkon nuorempi veli on eläinpatologian professori Timo Rahko.