google/wiki40b huggingface dataset:
Mustarastas

Tuntomerkit

Mustarastas on 23,5–29 cm pitkä. Koiraan höyhenpuku on kokonaan musta ja sillä on keltainen nokka ja silmärengas. Naaras on väriltään tummanruskea. Kurkku on vaaleampi ja rinnassa on epäselvää täplitystä. Nuoret yksilöt muistuttavat vanhaa naarasta, mutta niillä on täplitystä myös yläpuolella.
Mustarastas on äänekäs lintu ja sillä on laaja äänivalikoima. Kutsuääniä muuttolennossa ovat rullaava ”srrri” ja syvä ”kok”. Huolestuneena mustarastas päästää hyvin ohutta ”tsiiih”-ääntä ja kovaa maiskutusta ”tsuk-uk-uk-...”. Varoitusääni on pitkään jatkuva, takova ja kirkas ”pli-pli-pli”. Laulu on kaunista melodista lurittelua, jossa on huilumaisia ääniä. Laulussa on rauhallinen tahti ja liukuvat sävelkorkeuden vaihtelut ( näyte1,  näyte2). Säkeet ovat melko lyhyitä ja toistuvat 3–5 sekunnin välein. Joidenkin yksilöiden säe voi olla haikeampi ja kuulostaa kulorastaan laululta.
Mustarastas voi oppia matkimaan muun muassa ambulanssin sireenin ääntä, auton murtohälyttimen ulinaa, kännykän soittoääniä, moottorisahaa ja vislausta. Lintuasiantuntija Steven Dudleyn mukaan mustarastas harrastaa matkimista vain harvoin, toisin kuin kottaraiset ja muut rastaat. Mustarastaan laulutaito ei ole peritty ominaisuus, vaan nuori mustarastas opettelee laulunsa pääasiassa lajitovereiltaan.

Levinneisyys

Mustarastasta tavataan lähes koko Euroopassa, Pohjois-Afrikassa, Lähi-idässä ja Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa. Sitä on myös istutettu Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Euroopassa on 40–82 miljoonaa pesivää paria eli 120–246 miljoonaa yksilöä. Euroopan kanta muodostaa 50–74 prosenttia maailmanlaajuisesta kannasta, joten hyvin varovainen arvio koko maailman kannasta on 162–492 miljoonaa yksilöä.
Suomessa mustarastas oli 1900-luvun alussa eteläinen laji, mutta on sen jälkeen levittäytynyt pohjoiseen päin. Nykyisin laji pesii vakituisesti Lapin eteläosissa asti. Suomessa mustarastaat ovat osittaismuuttajia ja vuosien väliset kannanvaihtelut ovat suuria. 1950-luvulla Suomen mustarastaskannaksi arvioitiin noin 17 000 paria. 1970-luvulla kanta oli kasvanut arviolta 300 000 pariin. Ankarat talvet 1980-luvun lopulla pudottivat kannan 130 000 pariin, mutta 1990-luvun lopulla kanta oli kasvanut arviolta 250 000 pariin. Nykyisin Suomen mustarastaskannaksi arvioidaan 400 000–600 000 paria. Tarkkaa syytä runsastumiseen ei tiedetä, mutta talviruokinnan runsastuminen ja talvien leudontuminen ovat suosineet lajia.

Elinympäristö

Mustarastas pesii rehevissä metsissä, mutta myös ihmisen läheisyydessä puistoissa ja pihoissa. Kannan kasvettua mustarastas on siirtynyt rehevimmistä metsistä myös mäntyvaltaisiin metsiin.

Lisääntyminen

Mustarastas tekee korsista, sammalista ja lehdistä rakennetun pesänsä maahan, juurakkoon, puun tai pensaan tyveen, halkopinoon tai risukasaan. Naaras munii 3–6 sinivihreää, ruskeapilkkuista munaa, joita se hautoo 11–14 päivää. Poikaset pysyvät pesässä noin 14 päivää emojen ruokkiessa niitä. Pesäpoikasajan jälkeen emot ruokkivat niitä vielä 2–3 viikkoa.

Ravinto

Mustarastas käyttää ravinnokseen matoja, kotiloita, hyönteisiä, ruuantähteitä, siemeniä, marjoja ja hedelmiä.
Jussi Utriainen

Jussi Pekka Utriainen (s. 28. marraskuuta 1978 Kuopio) on suomalainen kestävyysjuoksija. Utriainen oli ensimmäinen juoksija, joka samana vuonna (2004) voitti maastojuoksun SM-kisoissa molemmat matkat. Maastojuoksun Suomen-mestaruuksia hänellä on yhteensä yksitoista ja puolimaratonin Suomen-mestaruuksia yksitoista. Utriaisen valmentaja on Pentti Koskiaho ja hän edustaa seuratasolla Lahden Ahkeraa.

Urheilu-ura

Jussi Utriaisella on sisäradat mukaan lukien 61 henkilökohtaista SM-mitalia, joista 28 on kultaa. Kalevan kisoista Utriaisella on 23 mitalia. Hän on voittanut samana vuonna sekä 5 000 että 10 000 metrin Suomen mestaruuden kolmesti (2006, 2007 ja 2008). Maastojuoksun SM-kisoista hänellä on 20 henkilökohtaista mitalia. Vuonna 2004 hän voitti maastojuoksun SM-kilpailuissa sekä lyhyen että pitkän matkan, kaikkien aikojen ensimmäisenä. Vuonna 2012 Lewis Korir voitti myös molemmat matkat. Pitkän matkan kilpailun hän on voittanut lisäksi vuosina 2000, 2001, 2003, 2006, 2007, 2008, 2010, 2011 ja 2015. Maantiejuoksun Suomen mestaruuden hän on voittanut 11 kertaa vuosina 2000, 2004–2007, 2009–2011 ja 2014–2016.
Utriainen on myös moninkertainen arvokisakävijä, maratonilla, puolimaratonilla ja maastojuoksussa. Marraskuussa 2007 hän voitti Pohjoismaiden mestaruuden maastojuoksussa. 27. maaliskuuta 2011 hän juoksi Venlossa puolimaratonin Suomen ennätyksen 1.02.50 ja alitti Janne Holménin ja Pasi Mattilan nimissä olleen ennätyksen 11 sekunnilla.

Perhe ja siviiliura

Jussi Utriainen on naimisissa juoksija Pauliina Utriaisen (o.s. Rasmus) kanssa. Utriainen on työskennellyt eQ-pankin meklarina. Sijoittamisen Utriainen aloitti nuorena, hän opiskeli Helsingin kauppakorkeakoulussa ja valmistui kauppatieteiden maisteriksi kesäkuussa 2004. Syksyllä 2007 Utriainen lopetti työnsä osakemeklarina ja aloitti lääketieteen opinnot Kuopiossa. Nykyään hän opiskelee Helsingissä.
Aaron Haynes

Pelaajaura

Haynes pelasi yliopistokoripalloa Boisen osavaltionyliopistossa vuosina 2002–2004.
Loppukesästä 2004 Haynes siirtyi kesällä USBL-sarjaa pelattuaan Suomen pääsarjassa pelanneeseen Pyrbasketiin. Haynes sai olkapäävamman 17. marraskuuta ja oli sivussa tammikuuhun asti, minkä ajan häntä sijaisti Marcus Smallwood. Haynes pelasi kauden loppuun Pyrbasketissa ja teki viimeisessä runkosarjaottelussaan Äänekosken Huimaa vastaan 38 pistettä sekä otti 16 levypalloa. Hän pelasi kauden runkosarjan 18,1 pisteen ja 8,8 levypallon ottelukohtaisilla keskiarvoilla ja onnistui kolmen pisteen heitoissaan 47,4-prosenttisesti ollen runkosarjan kolmanneksi tarkin heittäjä kaaren takaa.
Kesän 2005 Haynes harjoitteli Portugalin pääsarjassa pelanneen Porton joukkueessa. Marraskuussa 2005 hän siirtyi Suomen I-divisioonassa pelanneeseen Forssan Koripoikiin. Haynes teki FoKoPossa 23,8 pistettä ja otti 12,6 levypalloa ottelua kohden.
Suomen jälkeen Haynes pelasi muun muassa Libanonissa, Ruotsissa, Yhdistyneissä Arabiemiraateissa, Qatarissa ja Etelä-Koreassa, missä hän on ollut sarjan tähtipelaajia.
Maisenjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,4 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Pälkäneveden ylittävän harjujakson delta-alueen länsisivulla Syrjäharjun rinteen juurella. Harjualueen kainalossa olevaa aluetta kutsutaan Maiseksi. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja sen rannoille on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä ja sen rannat ovat suota. Etelässä pellot ulottuvat järven rantaan asti. Järvelle tulee tie Aitoolta.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Mallasveden ja Pälkäneveden alueella (35.71), jonka Pälkäneveden alueeseen (35.714) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 105,6 metriä mpy. Järveä  ympäröivää suota on ojitettu ja sen ojat on johdettu järveen. Etelän suunnasta ojiin on yhdistetty kaksi metsäojaa. Yksi oja on järven laskuoja, joka virtaa peltoaukean poikki luoteeseen, jossa se yhtyy Vimmunkulman pelloilla Vähäjärveen laskevaan johto-ojaan.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa Maise oli autiota suota lukuun ottamatta rajan takana olevaa niittymaata. Maisen ylitti silloin kuntaraja. Vuoden 1957 peruskartassa Maisen peltoaukea oli raivattu nykyisenlaiseksi. Pohjoispuolella sijaitsi Sikovuori, jota ei oltu silloin vielä kaivettu. Ensimmäinen sorakuoppa näkyy vuoden 1979 kartassa. Nykyään Sikovuori on kaivettu lähes kokonaan pois.
Mamai

Mamai (k. 1380) oli Sinisen ordan voimakas sotapäällikkö 1370-luvulla.
Kultaisen ordan Berdi Begin valtakaudella Mamaista tuli beqlar beg, joka komensi armeijaa ja oli ylituomari. Berdi Begin salamurhan jälkeen Mamai pyrki syrjäyttämään hänen veljensä ja murhaajansa Qulpan, jonka Nawruz Beg murhasikin vajaan puolen vuoden kuluttua. Mamai ei itse ollut Tšingis-kaanin suora jälkeläinen eikä voinut pyrkiä valtakunnan johtoon.
Ordan hajaannuksen vuoksi venäläiset lopettivat veronmaksun sille. Mamai järjesti vuonna 1378 rangaistusretken, mutta Dmitri Donskoi löi sen kahteen otteeseen 1378 ja 1380 Vožhajoella ja Kulikovossa, minkä jälkeen Tohtamysh voitti hänet Kalkajoella. Mamai pakeni Krimille Caffaan, missä genovalaiset salamurhasivat hänet.
John Costelloe

John Costelloe (8. marraskuuta 1961 Brooklyn, New York – 16. joulukuuta 2008 Sunset Park, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Costelloe näytteli useissa elokuvissa (muun muassa Die Hard 2) ja tunnetussa Sopranos-televisiosarjassa neljän jakson ajan vuonna 2006. Hän kuoli 47-vuotiaana kotonaan tehtyään itsemurhan ampumalla.
Pyhän Matteuksen luterilainen seurakunta

Historia

Seurakunnan toiminnan juuret ovat Rengossa syksyllä 2002 aloitetuissa jumalanpalveluksissa. 2. lokakuuta 2005 toiminta siirtyi Hämeenlinnan adventtikirkon tiloihin. 24. syyskuuta 2006 jumalanpalvelusväki muodostui seurakunnaksi. Vuonna 2008 seurakunnan pastorina toimi Antti Lehrbäck ja vuosina 2009-2010 Esko Murto. 5. syyskuuta 2010 lähtien on pastorina toiminut nykyinen pastori Markus Nieminen.

Toiminta

Seurakunnan päätoimintamuoto on sunnuntainen ehtoollisjumalanpalvelus, jonka saarnan aikana on pyhäkoulut pienille lapsille ja koululaisille. Seurakunta järjestää myös koululaisiltoja, nuorteniltoja, raamattupiirejä ja perhekahvilatoimintaa. Seurakunta toimii Hämeenlinnan lisäksi Hyvinkäällä.
Forsvarets forskningsinstitutt

Forsvarets forskningsinstitutt (FFI) on Norjan puolustusvoimien tutkimuslaitos, joka perustettiin vuonna 1946 pohjautuen norjalaisten tutkijoiden toimintaan toisen maailmansodan aikana Englannissa. FFI on instituutti, jonka tutkimusaloja ovat matematiikka, fysiikka, tietotekniikka, kemia, biologia, lääketiede, psykologia, valtiotiede, historia ja taloustiede. Se toimii Norjan puolustusministeriön alaisuudessa.
FFI sijaitsee Kjellerissä 25 kilometriä Oslosta itään. Laitokseen kuuluu meriteknologian tutkimusyksikkö, joka sijaitsee Hortenissa Oslon lounaispuolella. Horten on Norjan mikroteknologian keskus.
FFI:ssa henkilöstöä on 716, joista 515 on tutkijoita. Tutkimuslaitoksen ympärille on kehittynyt Kjellerin tiedekeskus, jossa työskentelee kaikkiaan 2 400 tutkijaa.
Munahelistin

Munahelistin on kädessä pidettävä idiofoninen lyömäsoitin. Ravistettaessa se antaa kahisevan äänen. Toimintatavaltaan se on marakassin kaltainen. Soittimen kuori on tyypillisesti kananmunan muotoinen. Kuoren sisällä oleva säiliö on osittain täytetty irrallisilla pienillä kappaleilla kuten siemenillä tai helmillä, jotka synnyttävät rytmikkään äänen törmätessään sekä toisiinsa että säiliön sisäpintaan.
Ion Ghica

Ion Ghica (1816 Bukarest – 4. toukokuuta 1897 Ghergani) oli romanialainen valtiomies, joka toimi Romanian pääministerinä kolmesti vuosina 1866, 1866–1867 ja 1870–1871.
Ion Ghica kuului Ghican merkittävään ruhtinassukuun ja hänen esi-isiään oli ollut aiemmilla vuosisadoilla Valakian ruhtinaina. Ghica opiskeli Ranskassa. Palattuaan kotimaahansa hän toimi 1840-luvulla Iașissa matematiikan ja taloustieteen opettajana sekä Progresul-nimisen liberaalin sanomalehden toimittajana. Hän osallistui näkyvästi vuoden 1848 vallankumousyritykseen Valakiassa ja vallankumouksellisten perustama väliaikainen hallitus lähetti hänet lähettilääkseen Konstantinopoliin, jonne hän jäi maanpakoon kumousyrityksen kukistamisen jälkeen. Ghica sai Turkin hallituksen luottamuksen, minkä ansiosta hänet nimitettiin 1854 Samoksen saaren ruhtinaaksi. Hän johti saaren hallintoa vuoteen 1859, jolloin palasi Valakiaan.
Ghica osallistui vuonna 1866 Romanian ensimmäisen ruhtinaan Alexandru Ioan Cuzan syrjäyttämiseen ja tuli samalla myös itse pääministeriksi interregnum-vaiheen ajaksi. Hän oli mukana järjestämässä Hohenzollern-Sigmaringen-sukuista Kaarle I:tä uudeksi ruhtinaaksi ja sai tämän valinnalle Turkin sulttaanin hyväksynnän. Lascăr Catargiun lyhytikäisen hallituksen erottua Kaarle I nimitti Ghican takaisin pääministeriksi vielä samana vuonna, mutta hän joutui väistymään maaliskuussa 1867. Kolmannen kerran hän oli pääministerinä joulukuusta 1870 maaliskuuhun 1871, mutta joutui eroamaan tuettuaan kuningasta vastaan suuntautunutta liikehdintää. Poliittisen uransa jälkeen Ghica toimi Romanian lähettiläänä Lontoossa 1880–1887. Hän julkaisi useita teoksia taloudellisista kysymyksistä ja historiasta. Ghican tunnetuin teos on hänen julkaisemansa kirjekokoelma Scrisori către V. Alecsandri (”kirjeitä V. Alecsandrille”). Ghica oli myös useasti Romanian akatemian puheenjohtajana.
Vuosina 1868–1870 Romanian pääministerinä toiminut Dimitrie Ghica oli Ion Ghican serkku.
Ekometsätalouden liitto

Ekometsätalouden Liitto on heinäkuussa 1997 perustettu suomalainen kansalaisjärjestö. Liiton toiminta-ajatuksena on kehittää luonnonmukaista metsienhoitoa, metsän jatkuvaa kasvatusta ja siihen perustuvaa ekometsätaloutta sekä yhteisissä että yksityismetsissä.
Diamonds Are a Girl’s Best Friend

”Diamonds Are a Girl’s Best Friend” on yhdysvaltalainen musikaalilaulu. Sen sävelsi Jule Styne ja sanoitti Leo Robin. Ensimmäistä kertaa sävelmä kuultiin vuonna 1949 Carol Channingin tulkintana Stynen Broadway-musikaalissa Gentlemen Prefer Blondes. Marilyn Monroen elokuvassa Herrat pitävät vaaleaveriköistä (Gentlemen Prefer Blondes, 1953) laulama versio teki kappaleesta maailmanlaajuisesti tunnetun. Myös Jane Russell esittää kappaleen elokuvassa.
Kappaleen kertoja on nuori nainen, joka kertoo romanssin olevan kyllä mukavaa, mutta että miesten tunteet viilenevät naisen vanhetessa, ja ettei suukoilla voi maksaa vuokraa. Kappaleen iskulauseena on, että timantit ovat pysyviä ja että ne "ovat tytön parhaat ystävät".
Monroen laulunumerosta on tullut osa länsimaisen populaarikulttuurin ikonografiaa. Kohtausta ovat myöhemmin jäljitelleet tai parodioineet esimerkiksi Madonna, Kylie Minogue ja Anna Nicole Smith. Emmylou Harris teki sävelmästä country-rock-version vuonna 1983. Nicole Kidman esitti ”Diamonds Are a Girl’s Best Friendin” elokuvassa Moulin Rouge! (2001).
Säveltäjän ja alkuperäismusikaalin tekijän Jule Stynen muihin merkkiteoksiin kuuluvat Broadway-esitykset Funny Girl sekä Gypsy.
American Film Institute on nimennyt laulun elokuvahistorian 12. suurimmaksi.
Power Macintosh 8100

Power Macintosh 8100 on Apple Computerin 14. maaliskuuta 1994 julkaisema tietokone. Mallia myytiin Japanissa nimellä Power Macintosh 8115 ja siitä oli AWS-versio nimeltä Apple Workgroup Server 8150 ja multimediaversio nimeltä Power Macintosh 8100AV. Power Macintosh 8100 otti Quadra 800-tietokoneen paikan suorituskyvyltään raskaan sarjan Macintosh-koneiden joukossa. Laitteen seuraajaksi tuli Power Macintosh 8500, viimeisen 110 MHz:n suorittimella varustetun 8100-mallin valmistaminen lopetettiin 14. lokakuuta 1995.
Punaauia

Historia

Kuten muuallakin Ranskan Polynesiassa, alueen ensimmäisiä asukkaita olivat polynesialaiset, jotka saapuivat noin 1000 vuotta sitten. Nämä ihmiset ovat jo asuttaneet Marquesassaaret, mistä he matkustivat merikanooteillaan Seurasaarille. Heidän elinkeinoinaan oli kalastus ja silloisten saarella eläneiden lajien metsästys. Ensimmäiset polynesialaiset rakensivat taloja rannalle. Myöhemmin he siirtyivät rakentamaan taloja kauempana sisämaassa, välttääkseen korkeaa vuorovettä.
Kapteeni James Cook tuli retkikuntineen kartoittamaan Tyynenmeren saaria 1770. Englantilainen Samuel Wallis tutki myös saaria.
Puna'auia on kokenut suuren väestönkasvun 1990-luvun lopulla. Kunnassa on nyt noin 28 000 asukasta ja se on väkiluvultaan Ranskan Polynesian toiseksi suurin kunta.
Cessna 165 Airmaster

Historia

C-165 Airmasterin ensimmäinen versio, C-34, esiteltiin 1935. Toinen versio, C-37, tuli markkinoille kahta vuotta myöhemmin. C-37 -mallissa oli edeltäjäänsä leveämpi ohjaamo, sähkökäyttöiset laskusiivekkeet ja hieman pidempi siipi. C-37:ää valmistettiin kuitenkin vain 46 kappaletta hyvistä suorituskyvystään ja lento-ominaisuuksistaan huolimatta. C-34:n pohjalta kehitettiin vuoteen 1941 mennessä mallit C-38, C-145 ja C-165, joille annettiin lisänimi Airmaster. C-34:ää ja siihen pohjautuvia koneita valmistettiin kaikkiaan 186 kappaletta.

Käyttö Suomessa

Veljekset Karhumäki hankki ja rekisteröi C-37 -koneen tunnuksella OH-VKF helmikuussa 1938. Karhumäen käytössä koneella lennettiin 483 tuntia ja 15 minuuttia ennen sen pakko-ottamista Suomen ilmavoimien käyttöön talvisodan kynnyksellä lokakuussa 1939. Ilmavoimien käytössä kone siirtyi alkuun täydennyslentolaivue 39:n toisen lentueen, eli koulutuslentueen käyttöön. Kone kärsi starttivaurion maaliskuussa 1940, minkä jälkeen se lähetettiin korjattavaksi Karhumäen tehtaalle. Korjausten yhteydessä kone sai ilmavoimien tunnuksen CE-1. Lentolaivue 6 (LLv 6) käytti konetta sen palattua huollosta aina tammikuuhun 1941. Kone luovutettiin lentolaivue 46:lle (LLv 46) 24. kesäkuuta 1941, ja se varastoitiin seuraavana päivänä. Veljekset Karhumäki myi koneen ilmavoimille lokakuussa 1941. CE-1:llä lennettiin ilmavoimissa kaikkiaan 233 tuntia ja 55 minuuttia. Koneen moottori luovutettiin havaintovälineeksi huhtikuussa 1942 varaosapulan seurauksena. CE-1 poistettiin ilmavoimien luetteloista heinäkuussa 1943, ja myytiin takaisin Veljekset Karhumäelle saman vuoden joulukuussa. Karhumäet myivät koneen kunnostamisen jälkeen edelleen ruotsiin, jossa se rekisteröitiin siviilitunnuksella SN-ANP elokuussa 1945. Kone poistettiin Ruotsin ilma-alusrekisteristä noin yhdeksän vuotta myöhemmin marraskuussa 1954. Veljekset Karhumäki hankki koneen vuosikymmeniä myöhemmin takaisin ja sen osat saapuivat suomeen elokuussa 2008. Kone oli vuoden 2010 tiedon mukaan tarkoitus entistää näyttelykuntoon.
Marie Steiner

Marie Steiner (o.s. von Sivers, 14. maaliskuuta 1867 Włocławek – 27. joulukuuta 1948 Beatenberg, Sveitsi) oli Rudolf Steinerin toinen puoliso ja tämän teosten julkaisija sekä toimittaja.

Tausta

Marie von Sivers syntyi Venäjän keisarikuntaan kuuluneessa puolalaisessa Włocławekin kaupungissa ja varttui lähinnä Pietarissa. Perhetaustaltaan hän oli saksalais-balttilaista aatelissukua. Nuoruudessaan hän opiskeli muun muassa Pariisissa näyttelemistä ja lausumista.

Suhde Rudolf Steineriin

Marie von Sivers tutustui teosofiaan toimiessaan Eduard Schuren teosten saksantajana. Hän osallistui vuodesta 1900 alkaen Rudolf Steinerin luennoille. Seuraavana vuonna hän ehdotti tälle läntiseen okkultismiin pohjautuvan liikkeen perustamista.
Marie von Sivers kustansi Steinerin teoksia ja järjesti tämän luentomatkoja. Steinerin ensimmäinen puoliso kuoli vuonna 1911; Marie ja Rudolf Steiner vihittiin jouluaattona vuonna 2014. Marie Steiner kehitti steinerilaisen puheenmuodostuksen sekä eurytmiaksi kutsumansa liikekielen, joka on nykyään keskeinen osa antroposofiaa ja steinerpedagogiikkaa.
Rudolf Steinerin kuoltua vuonna 1924 Marie Steiner peri tämän kirjallisen jäämistön ja julkaisi seuraavan kahdenkymmenen vuoden aikana yli viisisataa julkaisua lähinnä pikakirjoituksella tallennetuista luennoista. Marie Steinerin ja antroposofisen lääkinnän kehittäjän Ita Wegmanin ristiriitojen vuoksi lääkintä ja iso osa englantilaisista sekä hollantilaisista liikkeen jäsenistä irtautuivat Antroposofisen seuran ohjauksesta.
Marie Steiner kuoli 27. joulukuuta 1948 Beatenbergissa Sveitsissä.
Saraburi (provinssi)

Maantiede

Saraburi sijaitsee Chao Phraya -jokilaakson itäpuolella. Provinssin itäpuoli on ylänköä, kun läntinen puoli puolestaan on enimmäkseen alavaa tasankoa.

Väestö

Amphoe Phra Phutthabatissa on Wat Tham Krabokin temppeli, joka on Laosista Vietnamin sodan jälkeen paenneen Hmong-kansan leirinä. Hmongit siirtyivät temppeliin, kun viimeinen leiri Ban Vinai Loein provinssissa suljettiin 1992 rahoituksen puutteessa.

Symbolit

Provinssin sinetti esittää Phra Buddha Baatin temppeliä. 1600-luvulla metsästäjä löysi vesilammikon, joka näytti valtavalta jalanjäljeltä. Sen tulkittiin olevan Buddhan jalanjälki ja sen ympärille rakennettiin temppeli. Phra Phutthabat tarkoittaakin Buddhan jalanjälkeä.
Provinssin puu on Lagerstroemia floribunda, provinssin kukka on Cochlospermum regium.
Sol (jumala)

Sol (latinaa, suom. aurinko) oli roomalaisessa mytologiassa auringonjumala. Sol yhdistettiin aikoinaan Janukseen. Sabiinit palvoivat häntä ja käyttivät hänestä nimeä Ausel. Sabiinikuningas Titus Tatius toi Sol-kultin Roomaan 700-luvulla eaa. Vanhimmat kulttipaikat sijaitsivat Circus Maximuksen lähellä ja Quirinalis-kukkalalla Roomassa. Tunnetuimpia Sol-jumalia olivat muun muassa Sol Indiges ja syyrialaisperäinen Sol Invictus, josta keisari Aurelianus teki valtakunnan pääjumalan vuonna 274.
Filip Grönvall

Filip Grönvall (2. elokuuta 1864 Lohja – 27. heinäkuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen juristi. Hänen merkityksensä Suomen lainsäädännön uudistustyölle on ollut suuri. Hän oli esittelijäsihteeri vuodesta 1905, hallintoneuvos vuodesta 1918, lainvalmistelukunnan jäsen 1912–1914 ja uudelleen vuodesta 1917. Hän julkaisi useita lakeja selityksineen.
Evald Iljenkov

Evald Vasiljevitš Iljenkov (ven. Эвальд Васильевич Ильенков, 18. helmikuuta 1924 Smolensk – 21. maaliskuuta 1979 Moskova) oli neuvostoliittolainen filosofi, joka uudisti neuvostofilosofiaa 1950–1970-luvuilla. Hän teki itsemurhan vuonna 1979.
Tasmaniansieppo

Levinneisyys

Tasmaniansieppoa tavataan Tasmaniassa ja sen lähisaarilla. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleinen ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi.
Paavo Nikula

Ura ja koulutus

Hän valmistui Helsingin yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1966 ja oikeustieteen lisensiaatiksi vuonna 1971. Varatuomarin arvonimen hän sai vuonna 1969. Vuonna 2000 Helsingin yliopisto myönsi hänelle oikeustieteen kunniatohtorin arvonimen.
Hän oli oikeusministeri Liberaalisen Kansanpuolueen mandaatilla Kalevi Sorsan II hallituksessa vuosina 1978–1979 ja LKP:n varapuheenjohtaja vuosina 1980–1982, jolloin hän erosi liberaaleista sen vuoksi, että puolue liittyi keskustapuolueeseen.
Hän on työskennellyt hovioikeudenneuvoksena Kouvolan ja Helsingin hovioikeuksissa, lainsäädäntöneuvoksena oikeusministeriössä sekä Suomen ensimmäisenä tasa-arvovaltuutettuna vuosina 1987–1991. Viimeksi hän toimi valtioneuvoston oikeuskanslerina, josta virasta hän jäi 29. tammikuuta 2007 sairauslomalle aivoverenvuodon vuoksi ja irtisanoutui virastaan terveyssyistä 26. huhtikuuta. Ero astui voimaan heinäkuun 2007 alusta.

Yksityiselämä

Nikula toimi Ihmisoikeusliitto ry:n puheenjohtajana vuosina 1997–1998. Hän oli Espoon kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1981–1987 ja 1992–1998 sekä puheenjohtaja vuonna 1996.
Paavo Nikulan puoliso on Helsingin yliopiston taidehistorian emeritaprofessori Riitta Nikula. Heillä on kolme poikaa, joista julkisuudessa ovat olleet Jone (s. 1970) ja Stuba (s. 1972).
Hän on sotilasarvoltaan reservin kersantti.
Splatoon 2

Vastaanotto

GameSpot antoi pelille arvosanan 8/10 arvostelussaan.