google/wiki40b huggingface dataset:
Tuomiojan rautatieasema

Liikenne

Tuomiojan rautatieasema on risteysasema, jossa Raahen rata erkanee Pohjanmaan radasta. Asema muutettiin miehittämättömäksi vuonna 1986, ja henkilöliikenne lopetettiin vuonna 1990. Lipunmyyntiä ei ole. Ratapihalla on edelleen matkustajalaiturit raiteilla 1 ja 2, ja asema toimii tavaraliikenteen risteysasemana.
Tuomiojan ratapihalla on pääraiteen lisäksi kolme sivuraidetta, joita voidaan käyttää junien kohtaamisiin ja ohituksiin. Näiden lisäksi on yksi pistoraide, jota käytetään ratatyökoneiden väistöraiteena. Pohjanmaan radalta on kolmioraideyhteys Raahen radalle. Kolmioraide sijaitsee ratapihan etelälaidalla.

Asemarakennus

Asemarakennus on Knut Nylanderin suunnittelema IV luokan asemarakennus, niin sanottu Oulun radan asemarakennus.  Asemarakennuksessa on ollut myös rautatieravintola. Rakennusta on laajennettu tiettävästi vuonna 1949 Jarl Ungernin suunnitelmien pohjalta lisäämällä siipi rakennuksen takaosaan.
Duaaliavaruus

Matematiikassa jokaisella vektoriavaruudella, V, on vastaava duaaliavaruus, joka sisältää kaikki lineaariset funktionaalit V:llä. Duaaliavaruus on myös vektoriavaruus, ja äärellisdimensioista duaalivektoriavaruutta voidaan käyttää määrittelemään tensoreita. Funktioavaruuksien duaaliavaruuksia voidaan käyttää määrittelemään mittoja, jakaumia ja Hilbertin avaruuksia. Tämän vuoksi duaaliavaruudet ovat tärkeitä työkaluja funktionaalianalyysissä. Duaaliavaruudet voidaan jakaa kahteen tyyppiin: algebraalisiin duaaliavaruuksiin ja jatkuviin duaaliavaruuksiin. Algebraalinen duaaliavaruus on määritelty kaikille vektoriavaruuksille. Tämän avaruuden aliavaruus on jatkuva duaaliavaruus, joka koostuu topologisen vektoriavaruuden jatkuvista lineaarisista funktionaaleista.
Mega Man 2

Kehitys

Capcom ei pitänyt ensimmäisen Mega Man -pelin myyntilukuja erityisen vaikuttavina. Kehitystiimi sai luvan jatko-osan kehitykseen sillä ehdolla, että he tekivät sitä muiden projektien ohessa. Lopulta pelistä tuli silti suurempi menestys kuin edeltäjästään.
Pelin musiikit sävelsi Takashi Tateishi, ja soundtrack sai hyvän vastaanoton.

Juoni ja hahmot

Kun Mega Man voitti Tohtori Wilyn ensimmäisessä pelissä, Wily päätti kostaa tämän ja rakensi 8 omaa robottiaan tuhotakseen Mega Manin.
Pelin robottimestarit nähtiin myöhemmin sarjan Game Boy -peleissä. Flash Man, Quick Man, Bubble Man ja Heat Man nähtiin ensimmäisessä Game Boyn Mega Man pelissä samana vuonna. Air Man, Wood Man, Metal Man ja Crash Man nähtiin puolestaan GB-pelissä Mega Man II vuonna 1992.
Mustavatsakäpinkäinen

Levinneisyys

Mustavatsakäpinkäistä tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on raportoitu olevan suurimmaksi osaksi melko yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Jhumur Nach

Jhumur Nach on kansantanssi Assamin osavaltiosta, Intiasta. Tanssi on teenpoimijoiden kehittämä "synteesitanssi". Tanssia esittävät yleensä pojat ja tytöt ja joskus tytöt yksinään. Kauniissa ja yleisesti vierailijoillekin teeviljelmillä esitetyssä tanssissa liikutaan tarkkojen jalkaliikkeiden mukaisesti tanssijoiden ollessa "lukkiutuneena" toistensa vyötäsille. Tanssia esitetään lyömäsoittimen, mm. Madal-rummun säestyksellä.
HMS Resolution (1892)

Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1914.
Vladimir Barmin

Vladimir Barmin (Владимир Павлович Бармин, 17. huhtikuuta 1909 Moskova, Venäjän keisarikunta – 1993 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen insinööri, joka suunnitteli mm. Baikonurin kosmodromin.
Asteroidi 22254 Vladbarmin nimettiin hänen kunniakseen.
Surgutin kansainvälinen lentoasema

Historia

Vuoden 2011 tammikuussa lentoasemalla sattui vakava onnettomuus, kun Kolavian operoima Tupolev Tu-154B-2 tuhoutui tulipalossa täysin. Onnettomuus vaati neljä ihmishenkeä ja 43 loukkaantui.
Kaulushai

Anatomia

Suurin tavattu kaulushai oli 196 cm pitkä. Naaraat ovat suurikokoisempia kuin koiraat, jotka harvoin kasvavat yleensä 73–97 cm:n mittaisiksi. Väriltään kala on harmahtavan ruskea. Kidusaukkoja sillä on kuusi ja kiduskansissa on röyhelöiset nahkareunukset. Selkäeviä kaulushailla on yksi, joka on pienikokoinen ja sijaitsee lähellä pyrstöä. Pyrstö on pitkä. Kaulushain rintaevät ovat pienet ja pyöreät ja peräevä suurikokoinen. Kaulushain hampaat ovat kolmikärkiset ja samanlaiset sekä ylä- että alaleuassa. Niitä on yhteensä noin 300 jakaantuneena 25 riviin.  Kuono lajilla on lyhyt ja alaleuka hyvin pitkä.

Lisääntyminen

Kaulushain lisääntymisestä ei tiedetä paljoa. Lisääntymiskausi on todennäköisesti ympäri vuoden ja koiras- ja naaraskaulushait ovat yhdessä vain parittelun ajan. Laji on ovovivipaarinen eli synnyttää eläviä poikasia, joita voi olla 2–12. Nuoret kaulushait ovat syntyessään noin 40 cm pitkiä ja kohdussa ollessaan käyttävät ravintonaan ruskuaista. Eräiden arvioiden mukaan kaulushainaaraan raskausaika voi kestää jopa 42 kuukautta eli kolme ja puoli vuotta, mikä on pisin raskausaika kaikista selkärankaisista eläimistä. Kaulushain eliniästä ei ole varmoja tietoja mutta joidenkin lähteiden mukaan se voi elää 25-vuotiaaksi

Levinneisyys

Kaulushaita tavataan laikuttaisesti ympäri valtameriä. Sitä tavataan Pohjois-Norjan rannikolta, Afrikasta Namibian ja Angolan rannikoilta, Etelä-Amerikasta Atlantin ja Tyynenmeren rannikkoseuduilta, Pohjois-Amerikasta, Australian ja Uuden-Seelannin lähistöiltä ja Japaninmerestä. Kaulushai elää syvissä vesissä yleensä 100–1 500 metrin syvyydellä merenpinnasta. Laji liikkuu verkkaisesti ja etsii ravinnokseen mustekaloja ja muita nilviäisiä ja kaloja.
Kaulushai on pääosassa esiintymisaluettaan harvinainen, mutta IUCN luokittelee sen kannan elinvoimaiseksi, koska sille ei ole tällä hetkellä suuria uhkia. Toisinaan niitä saadaan sivusaaliina kalastettaessa trooleilla ja niiden liha on syötävää.
Vaikka laji tulee harvoin merien pintakerroksiin, eräät tutkijat arvelevat, että kaulushaihavainnot voisivat olla yksi syy merikäärmetarinoille erikoisen pitkulaisen ulkomuotonsa vuoksi.
Héctor Luis Gutiérrez Pabón

Héctor Luis Gutiérrez Pabón (s. 17. toukokuuta 1937) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Bogotán arkkihiippakuntaan Emilio de Brigard Ortiz 22. syyskuuta 1962, ja hänet nimitettiin Calin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Segian titulaaripiispaksi 13. helmikuuta 1987. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Angelo Acerbi, jota avustivat Mario Revollo Bravo ja Pedro Rubiano Sàenz.
Gutiérrez Pabón sai 2. helmikuuta 1998 nimityksen Chiquinquirán ja 6. elokuuta 2003 Engativán hiippakunnan piispaksi. Hänet asetettiin jälkimmäiseen virkaan 21. syyskuuta 2003.
Fire Emblem: Radiant Dawn

Pelaaminen

Peliä voi pelata Classic Controllerilla, Wii Remotella sekä GameCuben ohjaimella.
Fire Emblem: Radiant Dawnin taistelut ovat vuoropohjaisia, joissa ohjataan omia joukkoja. Jokaisella omalla hahmolla on omat taidot ja tilastot, kuten level, hyökkäys ja puolustus. Jokaisella on myös oman aseen tyypin taitotaso, jota nostamalla hahmo voi käyttää parempia aseita. 
Omista hahmoista kannattaa pitää huolta sillä jos hahmo kuolee taistelussa niin sitä ei voi enää herättää henkiin kuin ottamalla vanhan tallennuksen. Tätä tosin helpottaa myös että taistelun keskellä voi tallentaa.
Rotuja on kaksi. Beorcit, jotka ovat kuten normaalit ihmiset ja käyttävät aseita ja taikoja. Toisena ovat Laguzit, jotka pystyvät muuttamaan muotoaan ihmisestä eläimeksi, mutta eivät käytä aseita. Laguzeilla on kolme eri heimoa: Pedot, Linnut ja Lohikäärmeet. Pedot voivat muuttua kissaksi, tiikeriksi, leijonaksi tai sudeksi. Linnut voivat muuttua haukaksi, korpiksi tai haikaraksi. Lohikäärmeet voivat muuttua punaiseksi lohikäärmeeksi, valkoiseksi lohikäärmeeksi tai mustaksi lohikäärmeeksi.

Tarina

Juoni on jaettu neljään eri lukuun.

Luku 1

Tarina alkaa kolme vuotta Path Of Radiancessa tapahtuneen Mad King sodan jälkeen. Begnion hallitsee armottomasti Daeinia ja pitää tämän maan asukkaita ala-arvoisina. Kuitenkin Daeinissa on perustettu ryhmä Dawn Brigade joka taistelee Begnionin joukkoja vastaan ja yrittää vapauttaa kansansa.

Luku 2

Crimealaiset epäilevät uuden kuningatar Elincian johtamiskykyä ja pieni ryhmä aikoo aloittaa kapinan ja syöstä Elincian vallasta. Tehtävänä on kukistaa ryhmä ennen kuin ehtii syttyä sisällissota.
Dv11

Teknisiä tietoja

Dv11 muistutti rakenteeltaan hyvin paljon Dv15- ja Dv16-vetureita. Se oli jäykkäkehyksinen, neliakselinen ja varustettu keskiohjaamolla. Vetureissa oli kahden veturin yhteisajon mahdollistavat monikäyttölaitteet, mutta ne voitiin kytkeä monikäytössä yhteen vain takapäistään eli lyhyemmän konehuoneen päästä. Veturin paino työkunnossa oli 56 tonnia ja suurin akselipaino 14,5 tonnia.

Päämoottori

Samoin kuin Dv15- ja Dv16-vetureissa, myös Dv11:ssä päämoottorina käytettiin Tampellan lisenssillä valmistamaa nelitahtista, kahdeksansylinteristä MAN W8V22/30 A.m.A. -rividieselmoottoria. Moottorin sylinterin halkaisija oli 220 ja iskunpituus 300 millimetriä, joten moottorin iskutilavuus oli 91 litraa. Moottori oli varustettu Brown Boveri VTR 250 -ahtimella, ja sen teho oli 619 kilowattia.

Apumoottori

Veturin apumoottorina käytettiin joko Deutz A2L514- tai Perkins P3-NT8 -dieselmoottoria. Näistä Perkinsiä käytettiin myös Dv15- ja Dv16-vetureissa. Se oli vesijäähdytetty, kolmesylinterinen, nelitahtinen pyörrekammiomoottori, jonka iskutilavuus oli 2,36 litraa ja teho noin 18 kilowattia. Deutz taas oli kaksisylinterinen, ilmajäähdytetty, nelitahtinen pyörrekammiomoottori, jonka iskutilavuus oli 2,66 litraa ja teho 18 kilowattia.

Vaihteisto

Veturissa käytettiin hydraulismekaanista Tampella-SRM DS 1, 2 -vaihteistoa, joka oli valmistettu ruotsalaisella lisenssillä. Vaihteisto koostuu esivaihteesta, momentinmuuntimesta ja planeettavaihteesta. Esivaihteen tarkoitus on suurentaa päämoottorin kierroslukua hydrauliselle vaihteistolle sopivaksi. Suunnanvaihtolaite oli Valmetin valmistama.
Vetureihin 1804 ja 1805 oli niiden viimeisinä käyttöaikoina asennettuna Voith L 217 -vaihteisto. Veturiin 1805 vaihdettiin museoinnin yhteydessä toimintakyvytön SRM-vaihteisto.
Vuokko Ranin

Vuokko Marita Ranin (o.s. Rautio, vuoteen 2000 Laakso; 19. elokuuta 1937 Helsinki – 8. toukokuuta 2015 Helsinki) oli tunnettu suomalainen sisustusarkkitehti, joka oli erikoistunut laivasisustuksiin. Ranin teki vuosina 1964–1995 sisustussuunnitelua 50 alukseen. Töihin kuului niin uudisrakennusten, kuten matkustaja-autolauttojen, sekä rahti- ja rahtimatkustalaivojen sisustuksia, kuin myös erilaisia muutostöitä muun muassa risteilyaluksiin ja erikoisaluksiin. Raninin pitkäaikaisimpia yhteistyökumppaneita olivat Wärtsilän telakka, Finnlines- ja Silja Line -varustamot.
Ranin oli vuodesta 2000 naimisissa näyttelijä Matti Raninin kanssa.

Ura

Ranin sai ensimmäisen ison suunnittelutyönsä työskennellessään Aarne Ervin arkkitehtitoimistossa pian sen jälkeen kun hän oli vuonna 1960 valmistunut sisustusarkkitehdiksi. Toimisto suunnitteli Finnlines-varustamolle Finnhansa- ja Finnpartner-matkustaja-autolauttojen sisustukset. Arkkitehti Aarne Ervin palveluksessa Ranin työskenteli vuoteen 1965, jonka jälkeen perusti oman toimiston yhdessä sisustusarkkitehti Orvokki Niinirannan kanssa. Raninin työ kansainvälistyi 1970-luvulla, kun hän teki suunnittelutyötä ruotsalaiselle Tor Linelle yhdessä silloisen aviomiehensä Torsten Laakson kanssa. Samoihin aikoihin työn alla oli myös matkustaja-autolautta Finnjet, johon Vuokko ja Torsten Laakso suunnittelivat ravintolatiloja. Suunnittelutoimisto siirtyi vuonna 1977 kokonaan Vuokko Laakson nimiin. Hän oli myöhemmin mukana myös Tampereen Koskikeskuksen ja Jyväskylän yliopiston kirjaston tilojen suunnittelussa.

Perintö

Vuokko Raninin elämäntyöstä oli näyttely Merikeskus Forum Marinumissa Turussa 1.12.2011–28.10.2012.
HMS Pioneer (R76)

Palvelus

HMS Pioneer palveli Tyynellä valtamerellä toisen maailmansodan viime kuukaudet. Alus oli Manilassa alueen japanilaisten antautuessa brittijoukoille. Antautumisen jälkeen HMS Pioneer upotti tarpeettomiksi käyneet lentokoneet Australian rannikolle ja alus palasi Englantiin, missä se sijoitettiin 1946 reserviin seitsemäksi vuodeksi. HMS Pioneer palasi 1953 aktiivipalvelukseen lentokoneiden kuljetusalukseksi, missä tehtävässä alus palveli syyskuuhun 1954, jolloin se poistettiin palveluksesta. Alus myytiin romutettavaksi Inverkeithingiin.
Pag

Historia

Merkkejä ihmisasutuksesta Pagilla on jo kivikaudelta lähtien. 100-luvulla eaa. saarta asutti liburni-niminen illyyrien heimo. Rooman valtakunta alkoi vaikuttaa alueella ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Saaren nykyinen nimi on johdettu latinan kylää tarkoittavasta sanasta pagus. 500- ja 600-lukujen jaa. aikana saaren asuttivat slaavit. Saaren eri alueet päätyivät Rabin ja Zadarin kirkkojen hallintaan.
Monien muiden Dalmatian saarien tavoin saari päätyi Venetsialle vuonna 1409. Valtaukseen johtaneissa taisteluissa pahoin kärsinyt tuolloin nimellä Cissa tunnettu saaren pääkaupunki siirrettiin 1400-luvulla vanhalta paikaltaan nykyiselle. Vuonna 1797 Dalmatia ja Pagin saari päätyivät osaksi Itävaltaa. Napoleonin sotien aikana saari oli jonkin aikaa Ranskan vallan alainen, ja sen palauduttua Itävallalle sen talous kasvoi suolan tuotannon myötä.
Vuonna 1918 saaresta tuli osa Jugoslavian kuningaskuntaa ja toisen maailmansodan aikana sitä miehittivät Italia ja Natsi-Saksa. Saari vapautettiin 5 huhtikuuta 1945 ja sodan jälkeen se oli jälleen osa Jugoslaviaa aina Kroatian itsenäistymiseen saakka vuonna 1991.
Kuunari

Kuunari on kaksi-, tai useampimastoinen pitkittäistakiloitu purjealus, jonka etummainen masto ei ole pidempi kuin taempi tai taemmat mastot. Etummainen masto eli fokkamasto voi olla osittain varustettu raakapurjeilla. Pitkittäistakila mahdollistaa aluksen käsittelyn pienemmällä miehistöllä kuin raakapurjeilla varustettu vastaavankokoinen alus. Maailman suurin kuunari oli yhdysvaltalainen vuonna 1902 valmistunut Thomas W. Lawson, jossa oli seitsemän mastoa. Pienen miehistön vuoksi purjeiden nostamiseen tarvittiin moottorien apua.
Kahvelikuunari eli hoilo on nimitys alukselle, joka on takiloitu kahveli- ja latvapurjein, ja jossa ei ole lainkaan raakapurjeita.
Brigantiini on kaksimastoinen purjealus, jonka fokkamasto on täystakiloitu. Mikäli aluksen molemmat mastot ovat täystakiloituja on kyseessä priki.
Kuunarilaiva eli kuunariparkki on kolme- tai useampimastoinen alus, jonka keulamasto on varustettu raakapurjeilla ja iso- sekä perämasto(t) kahveli- ja latvapurjeella. Kolmimastokuunarilaivaa kutsutaan myös barkentiiniksi.
Encyclopaedia synoptica

Encyclopaedia synoptica (Encyclopaedia synoptica: ex optimis & accuratissimis philosophorum scriptis collecta) on Johannes Gezelius vanhemman vuonna 1672 julkaisema kolmiosainen latinankielinen ensyklopedia, joka käsittelee erityisesti filosofian ja matematiikan aloja. Se oli tehty erityisesti Turun akatemian käyttöön. Encyclopaedia synopticaa pidetään Suomen ensimmäisenä ensyklopediana.
Ensyklopedia jakoi filosofian kahteen osaan, formaaliin ja reaaliseen filosofiaan. Formaali filosofia sisälsi grammatiikan, retoriikan ja logiikan, ja reaalinen filosofia metafysiikan, pneumatiikan eli henkiopin, matematiikan, fysiikan, etiikan, politiikan ja taloustieteen alat.
Paavo Raitio

Frans Paavo Raitio, alk. Siltanen (30. marraskuuta 1880 – 13. joulukuuta 1954) oli suomalainen näyttelijä. 
Raitio näytteli useissa teattereissa, muun muassa Sortavalan Työväen Näyttämöllä, Helsingin Kansanteatterissa sekä Kansan Näyttämöllä vuosina 1908-1933. Hän oli naimisissa näyttelijä Bertta Pirkko Raitio o.s. Sandelln kanssa vuosina 1907–1954. Raitio oli monipuolinen koomikko ja erinomainen näyttelijä, jonka bravuurirooleihin kuuluivat Koikale, Onufri, Argan, Haudankaivaja Pääkallo ja Kamreeri Suvanto. Raitio ei näytellyt yhdessäkään elokuvassa.
Paavo Raitio kuoli joulukuussa 1954.
Kuoleman areena

Juoni

Aasialainen jengi sieppaa Vietnamin sodassa päähänsä vammautuneen Billyn (kehonrakentaja Lou Ferrigno) ja pakottaa tämän osallistumaan teräshäkissä käytäviin vapaaotteluihin. Lapsenmielisestä Billystä tulee rikollispomon (James Shigeta) paras nyrkkitaistelija, joka rakastuu häntä hoitavaan kiinalaistyttöön (Shannon Lee). Billyn ystävä Scott (Reb Brown) saa kuulla tämän olevan elossa ja päättää vapauttaa hänet kahden taistelulajimestarin opastuksella. Lopussa Billy ja Scott kohtaavat toisensa teräshäkissä ja tekevät selvää rikollisten pesästä.

Tuotanto

Kuoleman areena on yksi 1980- ja 1990-lukujen vaihteen lukemattomista taistelulajielokuvista, eikä sellaisenakaan edusta lajityypin terävintä kärkeä. Juoneltaan kömpelön ja toteutukseltaan alkeellisen filmin ainoa vetonaula on huippuunsa bodattu Lou Ferrigno, joka tuhoaa vastustajansa brutaalin väkivaltaisesti. Ferrigno puhuu elokuvassa poikkeuksellisesti omalla äänellään, joka synnynnäisen kuulovian takia on toisinaan vaikeasti ymmärrettävissä.
Suomessa Kuoleman areena on ollut Finnkinon videolevityksessä. Myöhemmin se on ollut saatavissa englanninkielisellä nimellään Global Videon pohjoismaisin tekstein varustettuna DVD-levynä.
Kermansavi

Kermansavi on Tulikivi Oyj:n omistama brändi, jonka alla valmistetaan kaakeliuuneja Heinävedellä. Tuotevalikoimaan kuului ennen myös mukeja, lautasia, vuokia, kannuja, kulhoja sekä muita astioita ja keramiikkatuotteita. Tulikivi ilmoitti 2011 kesällä, että se lopettaa käyttökeramiikan valmistuksen kokonaan vuoden 2011 lopussa mutta jatkaa uunien valmistamista.

Historia

Kermansavi oy perustettiin vuonna 1976. Kermansaven varaavat tulisijat tulivat myyntiin laman alla 1990. Puolivälissä 1990-lukua uuneja myytiin paljon hiljaisten vuosien jälkeen. Kermansavi saneerasi 1999 Museoviraston suojeleman Helsingin Yrjönkadun uimahallin, jonne valmistettiin 100 000 alkuperäisen kaltaista kaakelia. Tästä Kermansavi palkittiin Suomalaisen työn liiton Kultainen Avain -kunniakirjalla. Yritys sai Valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon 2003 perusteinaan "järjestelmällinen työ sekä nopea nykyaikaistuminen teknologiassa, joka on Kermansaven rohkeuden, tulevaisuuteen uskomisen sekä innovatiivisuuden ansiota".
Kermansavella on Avainlippu-alkuperämerkin käyttöoikeus. Kermansaven kaakeliuunit ovat palkittuja hyvästä laadustaan ja kestävyydestään myös Keski-Savon laatupalkinnon myötä.  
Huhtikuun alussa 2006 juukalainen Tulikivi Oyj osti Kermansavi Oy:n osakekannan. Kermansaven 130 työntekijää Heinävedellä siirtyivät Tulikiven palvelukseen. Kermansaven brändi säilytettiin, mutta yhtiö sulautettiin osaksi Tulikiveä. Tulikivi perusteli ostollaan tuotevalikoiman kasvattamista. Tulikiven osuus Suomen tulisijamarkkinoista on kaupan myötä 30 %. Tulikivi lupasi säilyttävänsä toiminnan Heinävedellä.
Tellervo Krogerus

Ura

Krogerus valmistui 1972 Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi yleisestä kirjallisuustieteestä ja estetiikasta, suomalaisesta ja vertailevasta kansanrunoudentutkimuksesta ja suomen kielestä. Joensuun yliopistosta hän valmistui 1983 filosofian lisensiaatiksi. Suomen Akatemiassa Krogerus työskenteli 1985–1989 humanistisen toimikunnan ylimääräisenä tutkimusassistenttina ja 1991–1993 virkaatekevänä nuorempana tutkijana.
Krogerus valmistui vuonna 1988 Joensuun yliopistosta tohtoriksi. Hänen väitöskirjansa käsitteli kriitikko Anna-Maria Tallgrenin elämäntyötä. Se oli ensimmäinen suomalaisesta kriitikosta tehty monografia. Vuonna 1992 Krogerus julkaisi teoksen Kirjallinen linja, jossa hän kirjoitti Valvoja- ja Aika-kulttuurilehdistä.
Krogerus on Itä-Suomen yliopiston kotimaisen kirjallisuuden dosentti.
Joensuun yliopistossa hän opetti 1997–2001 päätoimisesesti kirjallisuutta ja ohjasi alan opinnäytetöitä. Määräaikaisena apulaisprofessorina hän oli 1997–1998 ja professorina 1999–2001.
Krogerus toimi 2008–2013 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Matti Kuusen elämäkertahankkeen vastaavana tutkijana. Sanottu. Tehty. Matti Kuusen elämä 1914–1998 ilmestyi vuonna 2014. Krogerus sai teoksesta P. E. Svinhufvudin muistosäätiön kirjallisuuspalkinnon. Vuonna 2015 Krogerus palkittiin Suomen tietokirjailijoiden Tietokirjailijapalkinnolla.
Ivar Smilga

Elämä

Liivinmaalla syntynyt Smilga oli vuoden 1905 Venäjän vallankumouksen yhteydessä surmatun metsätyömiehen poika, joka liittyi sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen vuonna 1907. Hän aloitti vuonna 1909 opinnot Moskovan yliopistossa, mutta hänet erotettiin seuraavana vuonna vallankumouksellisen toimintansa vuoksi. Tehtyään maanalaista puoluetyötä Moskovassa hänet vangittiin vuonna 1911 ja karkotettiin kolmeksi vuodeksi Vologdan kuvernementtiin. Vapauduttuaan hän jatkoi toimintaansa Pietarissa ja sai 1915 uuden karkotuksen Jeniseiskin kuvernementtiin Siperiaan. Smilga vapautui helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917 ja hänet valittiin pian tämän jälkeen bolševikkipuolueen keskuskomiteaan. Hän oli sittemmin keskuskomitean jäsenenä 1917–1921 ja 1925–1927 sekä ehdokasjäsenenä 1922–1923 ja 1924–1925.
Bolševikit saivat syyskuussa 1917 ehdottoman enemmistön Suomen alueen venäläisten sotilaiden ja työläisten neuvostojen edustajakokouksessa, jolloin Smilga valittiin Suomen aluekomitean puheenjohtajaksi. Hän kuului myös Venäjän Itämeren laivastoa hallinnoineen Tsentrobaltin johtoon. Lokakuun vallankumouksen aikana Smilga lähetti Suomesta laivaston joukkoja ja aluksia vallankumouksen tueksi. Hän oli myös keskeinen henkilö bolševikkien painostaessa marraskuussa 1917 Suomen sosiaalidemokraatteja ryhtymään omaan vallankumoukseensa. Suomen sisällissodan aikana Smilga nimettiin helmikuussa 1918 Neuvosto-Venäjän täysivaltaiseksi diplomaattiseksi edustajaksi punaiseen Suomeen. Sodan päättyessä Suomen punaisten tappioon Smilga pakeni takaisin Pietariin.
Venäjän sisällissodan aikana Smilga komensi puna-armeijan 7. armeijaa Uralin rintamalla. Vuoden 1920 Puolan–Neuvosto-Venäjän sodassa hän toimi komentajana Mihail Tuhatševskin rinnalla. Smilgan muita tehtäviä olivat Neuvostoliiton talousneuvoston Vesenkhan (1921–1928) sekä valtiollisen suunnittelukomitean Gosplanin (1924–1936) varapuheenjohtajan virat. Vuonna 1926 Smilga liittyi Lev Kamenevin ja Grigori Zinovjevin johtamaan kommunistisen puolueen sisäiseen ”uuteen oppositioon”, joka arvosteli Josif Stalinia ja yhdistyi myöhemmin Lev Trotskin vasemmisto-opposition kanssa niin sanotuksi yhtyneeksi oppositioksi. Tämä johti Smilgan erottamiseen ensin NKP:n keskuskomiteasta ja lopulta koko puolueesta. Smilga sai puoluejäsenyytensä takaisin luovuttuaan Stalinin kritiikistä vuonna 1929. Myöhemmin hänet kuitenkin karkoitettiin Habarovskiin ja vangittiin vuonna 1935 Sergei Kirovin murhan jälkeen. Smilga tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin Stalinin vainoissa vuonna 1937. Hänet rehabilitoitiin 1987.
Oksyrhynkhoksen evankeliumit

Oksyrhynkhoksen evankeliumit ovat kaksi Oksyrhynkhoksesta löydettyä tekstinkappaletta, jotka ovat British Libraryn kokoelmissa numeroilla 840 ja 1224.
Oksyrhynkhos 840, joka löydettiin vuonna 1905, on 45 tekstiriviä sisältävä molemmin puolin kirjoitettu pergamentti. Se on ajoitettu 300-luvulle, mutta itse teksti saattaa ajalta ennen vuotta 200. Oksyrhynkhos 1224 koostuu kahdesta papyruksenpalasta, joiden tarkkaa kirjoitusajankohtaa ei tarkkaan tiedetä. Niissä on kuusi noin lauseen mittaista katkelmaa.
Valotusaukko

Valotusaukko (yleisesti aukko) on kameran objektiiveissa himmentimen säätelemän reiän koko. Aukko kuvastaa objektiivin valonkeräyskykyä. 
Valokuvauksessa ilmoitetaan aukon koko (millimetrien sijaan) suhteessa objektiivin polttoväliin f, esim. f/2. Tämän aukkosuhteen merkintätapa vaihtelee kameran valmistajasta riippuen.
Ulf-Erik Slotte

Ulf-Erik Alexander Slotte (s. 15. marraskuuta 1931 Helsinki) on suomalainen diplomaatti. Hän valmistui filosofian maisteriksi 1955. Hän oli ulkoministeriön neuvotteleva virkamies 1973–1977, suurlähettiläs Ankarassa 1977–1983, hallinnollinen alivaltiosihteeri vuodesta 1983,suurlähettiläs Canberrassa 1988–1991 ja Dublinissa vuodesta 1991 eläkkeelle jäämiseensä saakka, vuoteen 1996.