google/wiki40b huggingface dataset:
Spirou Charleroi

Historia

Vuonna 1989 perustettiin Spirou Monceau. Vuoden päästä perustamisesta Spirou Charleroi perustettiin seuran tilalle. Vuonna 1992 joukkue pääsi ensimmäisetä kertaa Belgian liigan pudotuspeleihin. Vuonna 1996 seura voitti ensimmäisen merkittävän mestaruuden, kun se voitti Belgian cupin. Myöhemmin samana kautena joukkue voitti Belgian mestaruuden, kun se voitti finaaleissa Base Oostenden. Vuonna 2003 joukkue muutti nykyiselle kotiareenalleen, Spiroudomeen. Kaudeksi 2009–2010 joukkue teki paluun Euroliigaan seitsemän kauden jälkeen.
Harakankello

Ulkonäkö ja koko

Harakankello kasvaa rehevän niittykasvillisuuden seassa jopa 80 cm korkeaksi, mutta avoimemmilla paikoilla se jää joskus paljonkin matalammaksi, toisinaan vain 20 cm:n mittaiseksi. Harakankellon lehdet ovat kapeita. Yleensä se haaroo runsaasti ja kukkii jo kesäkuussa.
Kapea kellomainen kukka on selvemmin violetinsävyinen kuin kissankellolla. Kukka liikkuu sään mukaan: aurinkoisella ilmalla se sojottaa ylös, pilvisäällä roikkuu alas.

Kasvupaikat

Harakankello viihtyy valoisilla paikoilla. Tyypillisiä kasvupaikkoja ovat niityt, pientareet ja tienvarret.
Scalable Link Interface

2 GPU:ta yhdellä näytönohjaimella

Helmikuussa 2005 Gigabyte Tecnology julkaisi GV-3D1 - koodinimellisen näytönohjaimen. Näytönohjain oli sama, kuin GeForce 6600 -sarjan muutkin näytönohjaimet, mutta siinä oli kaksi GPU:ta. Näytönohjain ei ollut suuri myyntimenestys, sillä alkuvaiheessa sitä oli mahdollista käyttää vain GIGABYTE:n omissa emolevyissä. 
Maaliskuussa 2006 Asus toi markkinoille N7800 GT dual -näytönohjaimen. Viritys oli hieman samanlainen, kuin GIGABYTE:n vuonna 2005 tuoma näytönohjain, mutta siinä oli 2 kpl 7800 gt:n ytimiä yhdellä piirillä. Tämä tuote ei ollut mikään myyntihitti, sillä sen hinta oli n $800.
Lisäksi näytönohjain toimi vain Nvidian NForce 4 -sarjan emolevyillä.
Nvidian 9000-sarjan lippulaiva GeForce 9800 GX2 sisältää myös kaksi sisäistä grafiikkasuoritinta, ja tämän lisäksi tukee quad-SLI -liitäntää, joka mahdollistaa kahden (4 ytimen) rinnakkaisen näytönohjaimen käytön.
Lucid Hydra piirillä kyetään toistaiseksi kiertämään crossfiren ja SLIn rajoitukset sekä tasaamaan korttien välistä kuormaa. Tämä saattaa tarkoittaa crossfiren ja SLIN aikakauden päättymistä.
Knut Karmanne

Knut Gustaf Karmanne (sukunimi aik. Grönblad; 28. joulukuuta 1881 Tammela – 23. joulukuuta 1931) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Martti Tenkanen

Martti Viktor Tenkanen (5. marraskuuta 1911 Pyhäjärvi Viipurin läänissä – 28. kesäkuuta 1971 Harjavalta) oli suomalainen herätysliikkeen piirisihteeri, toimittaja, yrittäjä ja kirjailija.
Tenkanen teki nuoruudessaan maa- ja metsätaloustöitä kotitilallaan ja toimi ajoittain viulistina iltamatansseissa ja hääjuhlissa. Alkoholia nauttineet kutsumattomat häävieraat syyllistyivät 1930-luvun alussa usein miestappoihin ja ammuskeluun seurauksella, että syntynyt kahakka vaaransi eräissä häissä Tenkasen hengen. Hengellisen herätyksen saatuaan Tenkanen ryhtyi evankelisen herätysliikkeen matkapuhujaksi ja piirisihteeriksi Pohjois-Karjalaan, jatkaen tätä työtä, kunnes sotarintamalla 1942 alkanut ja verenmyrkytykseksi kehittynyt sairaus vakavine seurauksineen esti sen.
Tenkanen opittiin tuntemaan henkilönä, jolla oli sekä suullinen että kirjallinen sana hallussaan. Hänelle avautui vähitellen vapaa, mutta taloudellisesti vaikea kirjailijan ura. Hänen pääteoksensa, romaani Karjalasta kajahtaa I-II, kuvaa tosipohjaisesti, iloineen ja murheineen, synnyinseutunsa kulttuuria sellaisena kuin se oli ennen sen menettämistä.
Tunnustukseksi hengellisistä kirjoistaan, joista merkittävimmät kuvasivat runonlaulajasukua olevan herätysevankelista Pietari Kurvisen värikästä elämää Afrikassa ja sittemmin kotimaassa, Tenkanen sai 1954 Turun hiippakunnan tuomiokapitulilta saarnaluvan. Vuosina 1957–1963 hän toimitti kotiseutulehteä Vpl. Pyhäjärvi.
Martti Tenkanen ja hänen puolisonsa, kondiittori Elina o.s. Akkanen harjoittivat 1950-ja 1960-luvuilla leipomotoimintaa Harjavallassa.
Saksan turkkilaiset

Historia

Turkkilaisten laaja maahanmuutto Saksaan alkoi 1960-luvulla, kun Saksan ja Turkin välillä allekirjoitettiin vuonna 1961 työvoimasopimukset vierastyöläisten, niin sanottujen gastarbeitereiden vastaanottamisesta. Vuonna 1961 Saksaan muutti 7 116 turkkilaista. Vuoden 1973 öljykriisiin mennessä Saksaan oli muuttanut yli 900 000 turkkilaista. Tämän jälkeen Saksan talous lähti alamäkeen ja turkkilaisia muutti maahan parin seuraavan vuosikymmenen ajan lähinnä perheiden yhdistämisen kautta. Perheiden yhdistäminen loppui 1980-luvulla, mutta monet Saksan turkkilaiset hakevat edelleen puolisonsa Turkista. 
Suuri osa ensimmäisen polven Saksan turkkilaisista ei edelleenkään ole Saksan kansalaisia. Tämä johtuu siitä että Saksan kansalaisuuden saamiseksi pitää Turkin kansalaisuus mitätöidä, mitä monet turkkilaiset eivät halua tehdä. Saksassa ei ole kaksoiskansalaisuusjärjestelmää Turkin kanssa
Turkkilaisten muutto Saksaan on 2000-luvulla vähentynyt, ja muuttovirta Turkkiin päin on Saksan tilastokeskuksen tietojen mukaan vuodesta 2006 alkaen ollut suurempi kuin Saksaan ja kasvanut vähitellen. Syynä pidetään Turkin talouden nopeaa kasvua. Muuttajat ovat usein nuoria,  jotka pitävät myös turkkilaisten imagoa Saksassa huonona, sen sijaan saksan kielen taito ja saksalainen koulutus ovat Turkissa etu, tosin monilla paluumuuttajilla turkin kielen taito on heikko ja sopeutuminen kulttuuriin vaikeaa.

Uskonto

Valtaosa Saksan turkkilaisista on muslimeja. Koko Saksan muslimiväestöstä he muodostivat vuonna 2009 noin 63%. Islamin on katsottu olevan Saksan turkkilaiset kaikkein selvimmin kantaväestöstä erottava kulttuurillinen piirre.

Kieli

Turkin kieli on puhutuin vieras kieli Saksassa. Toisen ja kolmannen polven turkkilaiset puhuvat sitä usein saksalaisella korostuksella ja jopa paikallismurteen mukaisella korostuksella. Suurin osa turkkia puhuvista oppii sen kotonaan tai muiden turkkilaisten kautta. Monessa saksalaisessa koulussa on myös mahdollista opiskella turkkia vieraana kielenä.

Sopeutuminen

Saksan turkkilaisia on pidetty tutkimuksissa maan huonoiten kotoutuneena maahanmuuttajaryhmänä. 30 % turkkilaisista ei valmistu peruskoulusta ja vain 14 % suorittaa ylioppilastutkinnon. Turkkilaiset menestyvät suurista siirtolaisryhmistä huonoiten myös työmarkkinoilla. Myös pelkästään sosiaalituella elävien perheiden osuus turkkilaisten keskuudessa on suurempi kuin muilla siirtolaisilla.  Vuonna 2010 tehdyssä tutkimuksessa turkkilaiset muodostivat 3% Saksan väestöstä, mutta käyttivät 6% Saksan sosiaaliavustuksista.
Trolli (internet)

Trolli on internet-slangisana, jolla tarkoitetaan viestiä tai henkilöä, jonka ensisijainen tarkoitus on ärsyttää ihmisiä, aiheuttaa ristiriitoja, turhien viestien kirjoittamista ja saada vastaukseksi fleimejä (kiihkeitä tai muuten tunteellisia vastauksia) tai ennalta arvattavia viestejä taikka peittää kirjoittajan puutteet käsiteltävänä olevan asian tuntemuksessa. Samaa tarkoittava suomenkielisillä palstoilla syntynyt sana on provo, sanasta provokaatio. 
Vanhastaan trollausta internetissä on katsottu tehdyn vailla välineellisiä päämääriä. Trollauksessa informaatiosodankäynnin käsitteenä sen sijaan on kysymys provosoinnista juuri keinona välineellisten päämäärien saavuttamiseksi osana informaatiosodankäyntiä. Näin kyseessä on osaksi sama, osaksi eri asia.
Käytännössä trollausta voi olla äärimmäisen vaikea erottaa pelkästä syvästä tietämättömyydestä tai tyhmyydestä, joskin säännölliset trollaajat yleensä oppii tunnistamaan.

Sanan alkuperä ja käyttö

Trollaus on trollien kirjoittamista uutisryhmiin, keskustelupalstoille, irkkiin tai wikeihin. Termin alkuperä ei kuitenkaan ole skandinaavisten, ja myöhemmin englannin, kielten peikkoa tarkoittava sana, vaan se juontuu vetouistelua merkitsevästä englannin sanasta trolling. Termiä trolling ei  suomennosehdotuksesta huolimatta pidä sekoittaa englannin kielen sanaan trawling, joka tarkoittaa troolausta.
Trollaava henkilö kuvaannollisesti vetää viehettä saalisparven läpi toivoen, että joku tarttuu siihen. Myös viestejä, jotka näyttävät kokemattoman tai lapsellisen kirjoittajan postaamilta, on syytä epäillä, sillä tyhmää esittäviä trolleja esiintyy keskustelupalstoilla ja irkissä jatkuvasti. Trollaukseen voi liittyä myös viestien massalähetystä, jolloin trolli lisää foorumeille tahallaan useita samoja puheenvuoroja toisten keskustelijoiden ärsyttämiseksi.
Sanaa käytetään usein väärin tahattomasti mutta joskus myös tahallisesti lyömäaseena muita kirjoittajia vastaan. Pelkkä kritiikki tai eriävä mielipide, radikaalikaan sellainen, ei vielä ole trollausta, ellei tavoitteena ole ärsyttäminen.
Netiketti suosittelee olemaan ruokkimatta trollia. Tämä tarkoittaa käytännössä trollin jättämistä omaan arvoonsa ja suhtautumista trollaaviin viesteihin tai viestiketjuihin ikään kuin niitä ei olisi koskaan kirjoitettukaan. Tämä on usein vaikeaa, sillä muutaman ihmisen trollaantuminen saattaa aiheuttaa trollaustarkoituksessa aloitetun keskustelun laajenemisen tai olemassa olevan keskustelun väärille urille ajautumisen.

Tutkimusta aiheesta

Tutkimusten mukaan pahimmillaan trollaus on järjestelmällistä kiusantekoa tai poliittista propagandaa. Trollaajan persoona on keskimäärin enemmän sadistinen luonne ja persoonallisuushäiriöinen. Ylen kolumnistin Jani Kaaron mukaan psykologit uskovat, että trollissa "yhdistyvät persoonallisuuden kolme 'pimeää' piirrettä: psykopaattisuus, macchiavellismi ja narsismi".
Stanfordin ja Cornellin yliopistojen tutkijoiden tutkimuksen perusteella luodulla algoritmilla voitiin tunnistaa trolli 80 prosentin varmuudella viiden ensimmäisen viestin perusteella.
Wozzeck

Tapahtumapaikka ja -aika

Teoksen tapahtumat sijoittuvat saksalaiseen pikkukaupunkiin 1800-luvulla
Viisasten kerho

Viisasten kerho oli vuosina 1945–1995 lähetetty tietokilpailuluonteinen Yleisradion radio-ohjelma, jossa studioon kokoontunut ryhmä nimettöminä esiintyneitä ”viisaita” etsi vastauksia kuuntelijoiden lähettämiin kysymyksiin. Kerhon puheenjohtaja valitsi ohjelmassa esitetyt kysymykset. Ohjelmaan päässeen kysymyksen esittäjä sai pienen rahapalkinnon. Jos kerho ei osannut vastata, palkinto oli kaksinkertainen. Viisasten kerhon 50-vuotisjuhlaistunto vuonna 1995 oli samalla ohjelman viimeinen lähetys.
Kerhon puheenjohtajina toimivat Tauno Rautiainen (1945–1962), Esko Kivikoski (1963), Teppo J. Suonperä (1964–1973), Kauko Saarentaus (1973–1983 ja 1989–1990), Jyrki Otila (1983–1989) ja Jorma Lindfors (1990–1995).
Kerhon jäseniä, jotka radiolähetyksessä pysyivät nimettöminä, olivat muun muassa Esko Kivikoski, Keijo Virtamo, Tauno Tainio, Erik Toivanen, Pertti Jotuni, Antero Manninen, Kyösti Kiiskinen ja Helge Rontu.
T-Bone Walker

Aaron Thibeaux ”T-Bone” Walker (28. toukokuuta 1910 Texas – 16. maaliskuuta 1975 Kalifornia) oli yhdysvaltalainen blues-kitaristi, laulaja ja lauluntekijä. T-Bone Walker tunnetaan yhtenä sähkökitaran soiton merkittävimmistä uranuurtajista.
T-Bone Walker syntyi Texasin Lindenissä. Hän levytti ensi kerran vuonna 1929 Columbia Recordsille. Noihin aikoihin T-Bone Walker tapasi myös Blind Lemon Jeffersonin. T-Bone Walkerin soundi, josta hänet myöhemmin tunnetaan, kehittyi kuitenkin lopullisesti vasta 1940-luvun alussa, jolloin Walker levytti Capitol Recordsille. Hänen levyillään kuullaan yhdet ensimmäisistä sähkökitarasooloista blues-musiikissa ja juuri Walkerin katsotaan asettaneen lähtökohdat hänen jälkeensä tulleille sähkökitaran soittajille. Walkerin musiikki on myöhempään sähköiseen bluesiin verrattuna huomattavan jazz-vaikutteista. Sen lisäksi, että hänen yhtyeeseen kuuluu paljon jazz-taustan omaavia puhallinsoittajia, myös hänen oma soittotyylinsä on muita suuria blues-kitaristeja jazzmaisempaa.
Monet tärkeimmistä Walkerin levytyksistä tehtiin 1946–1948 Black & White Recordsille. Näihin levytyksiin kuuluu myös tunnetuimpiin blues-kappaleisiin lukeutuva ”Call It Stormy Monday”. B. B. King on sanonut, että tuon kappaleen kuultuaan hän päätti ruveta itsekin kitaristiksi. Walkerin tuon ajan toiseksi tunnetuin levytys oli ”T-Bone Shuffle (Let your Hair down Baby)”, jota pidetään niin ikään klassikkona.
1950-luvun alussa Walker levytti Imperial Recordsille. 1960-luvulla hänen levytystahtinsa hidastui paljon, mutta hän voitti Grammy-palkinnon vielä vuoden 1970 levystään Good Feelin’. T-Bone Walker kuoli vuonna 1975 ollessaan 64 vuoden ikäinen.
Walkerilta on julkaistu muun muassa kokoelma-albumi T-Bone Jumps Again (1981).
Sulimovinkoira

Alkuperä

Sulimovinkoiran jalostusohjelma alkoi vuonna 1975. Sen aikana lapinporokoiranartun täytyi hoitaa sakaalin urospentuja, jotta sakaalit leimautuisivat koiriin. Naarassakaalit hyväksyivät urospuoliset siperianhuskyt helpommin. Sakaalin ja koiran väliset risteytykset olivat vaikeita kouluttaa, minkä vuoksi niitä risteytettiin edelleen puhtaiden huskyjen kanssa. Nämä neljäsosasakaalit olivat pieniä, ketteriä ja koulutettavia ja niillä oli erinomainen hajuaisti. Niitä alettiin kutsua sulimovinkoiriksi rodun luojan Klim Sulimovin mukaan.
Sulimov esitteli rodun Aeroflot'n turvallisuusosastolle. Rodun pääasiallinen käyttötarkoitus on ollut edistää lentokentän turvallisuutta pommikoirana. Sulimov sanoo: "Koirissa yhdistyvät arktisten, -70 C:ssä työskentelemään kykenevien poropaimenkoirien ja +40 C:n helteissä elävien sakaalien ominaisuudet. Ne sopeutuvat täydellisesti maahamme."
Rotua alettiin käyttää pommien etsintään vasta vuonna 2002. Nykyisin Aeroflot'lla on käytössään 25 sulimovinkoiraa Sheremetyevo'n lentokentällä Moskovassa. Tulevaisuudessa rotu saatetaan hyväksyä viralliseksi työkoiraroduksi.
Elämys

Elämystalous

Yhdysvaltalaiset, B. Joseph Pine II ja James H. Gilmore lanseerasivat Elämystalous-käsitteen 1990-luvun loppupuolella kirjassaan ”The Experience Economy”. Pine ja Gilmore kiteyttävät elämystalouden neljään e-kirjaimeen: entertainment (viihde), education (opettaminen), escapism (eskapismi) ja esthetics (esteettisyys).
Lapin elämysteollisuuden osaamiskeskus LEO on kehittänyt Elämyskolmio-mallin, jonka avulla voidaan edistää tuotteiden ja palveluiden elämyksellisyyttä. Mallin mukaan elämyksellisessä tuotteessa on seuraavat kuusi elementtiä: yksilöllisyys, aitous, tarina, moniaistisuus, kontrasti ja vuorovaikutuksellisuus.
Elämystalous on 2000-luvun talouden trendi. Elämystaloudessa asiakas maksaa siitä, että pääsee kokemaan jotain itselleen merkityksellisestä. Tällöin tuotteen hinnalla ei ole asiakkaan näkökulmasta ole niin suurta merkitystä vaan kilpailutekijänä on tuotteen aitous. Näin tuotteesta on mahdollista saada suurempi kate.
Elämystalouden tilastointi on ollut viime aikoihin asti lapsenkengissä. Tällä hetkellä Tilastokeskuksessa elämystalouden ja -kulutuksen piiriin lasketaan kuuluvaksi kolmen elämänalueen matkailun, urheilun ja kulttuurin piiriin kuuluvia toimintoja. Näin laskettuna yksittäinen suomalainen kotitalous käyttää elämyksiin vuosittaan noin neljänneksen tuloistaan.
Isosilkkitilhi

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan isosilkkitilhi on noin 24 cm. Isosilkkitilhikoiraan selkä on väriltään harmaa ja päälaen töyhtö ja pää ovat keltaiset. Silmien ympärillä on keltaiset renkaat. Koiraan vatsa ja kyljet ovat kirkkaan keltaiset ja siivet sekä pitkä pyrstö mustat. Naaraan otsa on harmaampi kuin koiraan ja myös selkä on väriltään oliivinvihreämpi. Lennossa lajin tunnistaa pitkästä pyrstöstä ja aaltoilevasta lentotavastaan.

Levinneisyys ja elinympäristö

Isosilkkitilheä tavataan Costa Ricassa ja Panamassa. Linnun elinympäristöä ovat vuoristometsät, metsien reunamaat sekä yksittäisiä puita kasvavat vuoristokedot. Isosilkkitilhen elinympäristöt sijaitsevat yleensä yli 1 800 metrin korkeudella merenpinnasta.
Isosilkkitilhet liikkuvat pienissä parvissa. Lajin ravinto koostuu pääasiassa muun muassa mistelien, verenpisaroiden ja koisojen hedelmistä ja marjoista. Lintu voi syödä myös hyönteisiä, joita se pyydystää ilmasta.
Könskriget

Vaikutukset

Dokumentti ja siitä seurannut kohu sai paljon mediahuomiota Ruotsissa. Uppsalan yliopisto käynnisti tutkimuksen Eva Lundgrenin akateemisesta tutkimuksesta, mutta yliopisto antoi vapauttavan päätöksen medialta ja eräiltä muilta akateemikoilta esitetystä kritiikistä huolimatta ja nosti hänen tutkimusrahoitustaan korvaukseksi vuonna 2007. Lopulta Lundgren luopui professuurista vuonna 2011 ja kritisoi yliopistoa siitä, ettei se ollut tehnyt tarpeeksi puhdistaakseen hänen mainettaan.
Jotkin naisten turvakodit erosivat kattojärjestön ROKS:n jäsenyydestä dokumentista aiheutuneen kohun vuoksi. ROKS:n puheenjohtaja Ireen von Wachenfeldt ilmoitti eroavansa tehtävästään 6. heinäkuuta 2005.
The New York Times kirjoitti, että dokumentti osoitti militantin feminismin olevan laajalle levinnyttä ja virallisiinkin piireihin ulottuvaa Ruotsissa. Lehti myös lainasi von Wachenfeldtia, joka oli dokumentissa sanonut että "miehet ovat eläimiä".

Valitukset television sääntelyelimelle

Dokumentista tehtiin ennätysmäärä valituksia Granskningsnämnden för radio och TV -sääntelyviranomaiselle, yhteensä 174 kappaletta. Ensimmäisistä valituksista ei tullut langettavaa päätöstä, vaan dokumentin todettiin olevan puolueeton, mutta sitä kritisoitiin objektiivisuuden vaatimuksen puutteesta yhdessä tapauksessa.
Tämän jälkeen kaksi naista, jotka liittyivät dokumentin ensimmäisen osan tapahtumiin, tekivät uuden valituksen. Tämä valitus johti langettavaan päätökseen puolueellisuudesta, sillä naisten versiota tapahtumista ei ollut pyydetty ajoissa ja se ei ollut mukana dokumentissa. Dokumentin tekijät puolestaan valittivat päätöksen tehneestä lautakunnasta parlamentin oikeusasiamiehelle esteellisyydestä, sillä yksi lautakunnan jäsen, Lena Adelsohn Liljeroth, oli ollut mukana ROKS:n toiminnassa.
Uwe Voigt

Uwe Voigt (s. 1. huhtikuuta 1965) on saksalainen filosofian professori, erityisesti J. A. Comeniuksen ajattelun tuntija. Hän opiskeli Bayerischen Begabtenförderungin ja Studienstiftung des deutschen Volkesin stipendeillä filosofiaa, psykologiaa ja katolista teologiaa Bambergin yliopistossa (1985–1992) sekä Innsbruckin yliopistossa (1988/1989). Vuonna 1996 hän väitteli tohtoriksi. Lokakuusta 2013 hän on ollut Deutsche Comenius-Gesellschaft-seuran puheenjohtaja. Vuodesta 2011 Uwe Voigt on toiminut filosofian professorina Augburgin yliopiston filosofis-yhteiskunnallisessa tiedekunnassa. Voigtin professorin viran painopistealueina ovat analyyttinen filosofia ja tieteen teoria. Voigt on naimisissa, ja hänellä on yksi tytär.
Shakin maailmanmestaruusottelu 1910 (Lasker-Schlechter)

Shakin maailmanmestaruusottelu pelattiin vuonna 1910 Emanuel Laskerin ja Carl Schlechterin välillä.
Lasker oli neuvotellut saksalaisen shakkimestari Carl Schlechterin kanssa maailmanmestaruusottelusta ensimmäistä kertaa jo voitetun Tarrasch-ottelun jälkeen. Ottelun oli aluksi tarkoitus sisältää yhteensä kolmekymmentä peliä Lontoossa. Rahoitusongelmien takia pelien määrä rajattiin ensin viiteentoista ja lopulta kymmeneen. Ottelu päätettiin pelata puoliksi Wienissä ja Berliinissä. Shakkihistorioitsijoiden keskuudessa on ollut kiistaa siitä, mitkä todella olivat ottelun ehdot. Yleisimmin on kuitenkin hyväksytty, että Lasker vaati, että Schlechterin pitää voittaa ottelu kahden pisteen erolla, jotta hän voittaisi maailmanmestaruustittelin. Tämä oli kuitenkin aivan liian tiukka vaatimus, kun ottaa huomioon, että ottelu koostui vain kymmenestä pelistä. Pelit alkoivat 7. tammikuuta 1910 Wienissä. Neljä ensimmäistä peliä olivat kaikki espanjalaista ja päättyivät tasan. Schlechter olikin tunnettu remissipelaajana, sillä yli puolet hänen peleistään päättyivät tasan. Viides peli oli myös espanjalaista Laskerin pelatessa mustilla. Tilanne oli Laskerille edullinen; hänellä oli kaksi vapaasotilasta, mutta kuningas avoimella paikalla, kun molemmilla oli vielä kuningatar ja torni pelissä. Lasker kuitenkin teki virheen, minkä seurauksena Schlechter teki maailmanmestarista matin ja meni 3-2 johtoon. Tässä vaiheessa pelipaikka vaihtui Berliiniksi, missä Schlechter pelasi voitosta yrittäen saavuttaa kahden pisteen etumatkaa. Neljä seuraavaa peliä päättyivät siitä huolimatta tasan, jolloin viimeisessä pelissä oltiin tilanteessa 5-4 Schlechterin hyväksi. Viimeisessä pelissä Schlechter saavutti mustilla pelatessaan slaavilaisen puolustuksen Schlechterin muunnelmaa sekavan aseman. Hänellä olisi ollut tilanteessa mahdollinen voitto, mutta ainakin tasapeli. Schlechter lähtikin pelaamaan voitosta saavuttaakseen kahden pisteen etumatkan, mutta erehtyi tekemään virheellisen laadunuhrauksen. Tilanne olisi vieläkin ollut tasan, mutta hän jatkoi voittoyrityksiään antaen lopulta Laskerille tarpeeksi etua pelin voittoon. Ottelu päättyi tasan ja Lasker säilytti mestaruutensa. Jotkut ovat esittäneet Schlechterin viimeisen pelin tappion syyksi muun muassa salaista sopimusta Laskerin kanssa, mutta näitä teorioita ei ole laajalti hyväksytty shakkihistorioitsijoiden keskuudessa.
Tarrain

Tarrain on hissin tärkein turvalaite. Jos hissin nopeus kasvaa liian suureksi, tarrain aktivoituu ja pysäyttää hissin. Yleensä vähintään hissikori tulee varustaa tarraimilla, ja tästä säännöstä on poikettu harvoin. Mikäli hissin vastapainon vapaa putoaminen aiheuttaisi vaaraa, on myös vastapaino varustettava tarraimella. Joissain tapauksissa tarrain saattaa olla yhdistetty nostomekanismiin. Hissin nopeudenrajoitin kytkee tarraimen päälle tunnistaessaan ylinopeuden. Tarrain tarttuu hissin johteeseen ja pysäyttää hissin.
Nykyaikaisten hissien tarraimet ovat useimmin luisutarraimia. Myös salpatarraimia on käytössä. Luisutarraimen suosio johtuu nykyaikaisten hissien nopeudesta. Luisutarrain mahdollistaa tasaisemman ja pidemmän hidastuksen kuin salpatarrain. Salpatarraimet, jotka ovat kiilatarraimia tai rullatarraimia, pysäyttävät hissikorin hyvin äkillisesti, ja siksi ne soveltuvat vain hitaisiin hisseihin. Tarraimen ohjaus on mekaaninen. Tarrainmekanismi seuraa nopeudenrajoittimen köyden kireyttä, ja liian kireä tai löysä köysi kytkee tarraimen päälle.

Historia

1800-luvulla teollistuminen oli lisännyt kaivostoimintaa, ja kaivoksissa käytettiin yleisesti hissejä myös henkilöiden kuljetukseen. Hissit olivat alkuun vailla minkäänlaisia turvalaitteita. Hissikoneen käyttäjän vastuulla oli, että hissi pysähtyi oikealle tasolle. Toisinaan hissin köysi katkesi, eikä mikään pysäyttänyt tai hidastanut hissin putoamista ennen hissikuilun pohjaa. Kuolemantapaukset kaivoshisseissä olivatkin yleisiä.
Englantilainen John Foster julkaisi tammikuussa 1841 kuvauksen keksimästään tarraimeksi tunnistettavasta hissin turvalaitteesta. Fosterin keksimässä turvalaitteessa oli hissikoriin nivelletyt ulokkeet, jotka nostoköyden ja kettinkien kireys piti normaaliasennossa osoittamassa viistoon alaspäin siten, etteivät ne haitanneet hissin kulkua. Jos nostoköysi katkesi, kettingin jännitys kiskaisi kettingin ja köyden alas kääntäen samalla nivelletyt ulokkeet vaakasuoraan asentoon, jolloin ne tarttuivat hissikuilun poikittaisiin tukipalkkeihin ja pysäyttivät hissikorin putoamisen. Näin hissikori putosi enintään kolme jalkaa alaspäin ennen pysähdystä. Fosterin ideoima hissin turvalaite otettiin käyttöön Evenwoodin hiilikaivoksessa.
Yhdysvalloissa Elisha Otis keksi ja patentoi tarraimen hienostuneemman version, jossa tarrain pysäytti hissin putoamisen hissin johteisiin tehtyjen pykälien avulla. Nostoköyden katkeamisesta johtuva köyden jännityksen katoaminen oli ainoa tarrainta ohjannut signaali. Otis tehosti tarraimen toimintaa jousilla, jotka pakottivat pysäytyskiilat johtimien pykälien väliin. Hissikorin pysähdys oli lähes välitön, ja pudotusmatka oli korkeintaan kahden pykälän välimatka. Otis esitteli keksintöään New Yorkin maailmannäyttelyssä vuonna 1854 nousemalla hissillä korkealle yleisön nähden ja antamalla apulaisen katkaista nostoköyden.