Mahmud Abbas

Elämäkerta

Abbas syntyi 1935 Safedissa (nykyisin Zefat, Israel), Brittiläisessä Palestiinan mandaatissa. Israelin perustamisen jälkeen 1948 ja Jordanian ja Egyptin miehitettyä loput Palestiinasta Abbas joutui pakolaisena Syyriaan, jossa hän valmistui Damaskoksen yliopistosta, ennen muuttamistaan Egyptiin opiskelemaan lakia. Abbas opiskeli myös Moskovassa, jossa hän sai tohtorin arvon historiassa. Hänen väitöskirjansa aihe oli sionismin historia.
1950-luvulla Abbas liittyi muiden palestiinalaisten politiikkaan Qatarissa, jossa hän työskenteli hallinnossa. Hän tutustui joukkoon ihmisiä, jotka myöhemmin nousivat PLO:n avainasemiin, ja oli mukana perustamassa Fatahia 1957. 1960-, 1970-, ja 1980-luvuilla Abbas seurasi PLO:n mukana Jordaniaan, Libanoniin ja Tunisiaan. Häntä ei juuri huomioitu, mutta Abbasin sanotaan muodostaneen salaiset suhteet vasemmistolaisten ja pasifististen juutalaisryhmien kanssa 1970- ja 1980-luvuilla ja häntä pidetään yhtenä vuoden 1993 Oslon sopimuksen pääarkkitehdeista.
Abbasia on syytetty myös terrorismista: Muhammad Da’ud Auda, Münchenin verilöylyn 1972 pääsuunnittelija, sanoo Abbasin rahoittaneen iskun. Väitettä ei ole voitu vahvistaa todeksi. Abbas oli ensimmäinen PLO:n edustaja, joka vieraili Saudi-Arabiassa, tammikuussa 1993 paikaten välejä PLO:n asetuttua Saddam Husseinin puolelle Persianlahden sodassa.

Pääministerinä

Alkuvuodesta 2003 sekä Israel että Yhdysvallat kieltäytyivät neuvottelemasta Jasser Arafatin kanssa, jolloin Abbasin asema PLO:n johdossa muuttui näkyvämmäksi. Yhtenä viimeisistä Fatahin perustajajäsenistä hänellä on uskottavuutta palestiinalaisten asian puolesta, kun osa johtajistosta on estynyt (kuten Marwan al-Barghuthi, joka on vankilassa Israelissa tuomittuna viidestä murhasta). Abbasin maine pragmaatikkona toi hänelle arvovaltaa kansainvälisissä yhteyksissä ja osassa palestiinalaishallintoa, ja Arafat nimitti hänet pääministeriksi maaliskuussa 2003.
Abbasin kausi pääministerinä johti lukuisiin konflikteihin Arafatin kanssa vallanjaosta. Abbas vihjasi useita kertoja eroavansa, jos hän ei saisi lisää valtaa palestiinalaishallinnon suhteen. Syyskuussa 2003 hän vaati parlamentilta lausuntoa tästä.
Abbas ajautui myös ristiriitoihin terroriryhmien, etupäässä Islamilaisen Jihadin ja Hamasin kanssa. Hänen käytännönläheinen suhtautumisensa oli täysin ristiriidassa niiden tavoitteiden kanssa. Aluksi hän oli vannonut olevansa käyttämättä väkivaltaa pyrkien sisällissodan estämiseen ja yritti neuvotteluratkaisua. Hän saikin aikaan palestiinalaisten yksipuolisen tulitauon. Jatkuva kansannousu kuitenkin pakotti Abbasin pyrkimään militanttien ryhmien aseistariisuntaan, johon taas Arafat ei ollut valmis antamaan palestiinalaisten turvallisuusjoukkoja.
4. syyskuuta 2003 mielenosoitukset saavuttivat huippunsa, ja Abbas sai tappouhkauksia. Hän kutsui koolle lakiasäätävän neuvoston istunnon ja jätti eronpyyntönsä 6. syyskuuta. Hänen seuraajakseen nimitettiin 10. syyskuuta Ahmad Qurai’. Abbas jatkoi toimessa, kunnes Qurai’ vannoi virkavalansa 7. lokakuuta.
Tämän jälkeen Abbasia ei nähty ennen tammikuuta 2004, jolloin hän neuvotteli eri ryhmittymien kanssa Gazassa. Jasser Arafatin kuoleman jälkeen Abbas valittiin PLO:n puheenjohtajaksi.