google/wiki40b huggingface dataset:
Niklas Savander

Niklas Savander (s. 4. elokuuta 1962 Helsinki) on suomalainen yritysjohtaja. Hän toimi Nokian Markkinat-yksikön johtajana vuosina 2010–2012 ja Nokian johtokunnan jäsenenä vuodesta 2006, kunnes kesäkuussa 2012 ilmoitettiin Savanderin lähtevän Nokiasta. Toukokuusta 2014 toukokuuhun 2015 Savander oli ruotsalaisen sädehoitolaitteita valmistavan Elektan toimitusjohtajana.
Savanderia pidettiin Nokian merkittävimpiin johtajiin kuuluvana henkilönä, joka oli mukana kehittämässä Nokiaa nykyiseksi. Häntä pidettiin myös yhtenä ehdokkaana tulevaksi toimitusjohtajaksi Olli-Pekka Kallasvuon jälkeen.
Savander on koulutukseltaan diplomi-insinööri (Teknillinen korkeakoulu) ja kauppatieteen maisteri (Svenska Handelshögskolan). Hän oli Nokian palveluksessa vuodesta 1997. Sitä ennen hän oli 1987–1997 Hewlett-Packardin palveluksessa  Savanderin isä Magnus Savander on ollut Rosenlewin toimitusjohtaja, ja hänen äitinsä Christina von Frenckell kuului Rosenlewin omistajasukuun. Niklas Savander on Waldemar von Frenckellin säätiön puheenjohtaja.
BusinessWeek ennakoi yritysmaailman tulevaisuuden toivoja listatessaan Savanderista Nokian seuraavaa toimitusjohtajaa, mutta mahdollisuudesta kirjoitti Helsingin Sanomat jo keväällä 2009.
Nykyisin Savander toimii monien pääomasijoittajien ja aloittavien ohjemistoyritysten neuvonantajana. Savander on myös hallitusammattilainen ja on istunut muun muassa Nokia Siemens Networksin, Symbianin, Tamfeltin, Nebulan, Klarna Bankin sekä monien säätiöiden hallituksissa.Hän on tällä hetkellä Zervant Oy, Cint AB ja EasyPark Groupin hallituksen puheenjohtaja. Lisäksi Savander on hallituksen jäsen Doro Abssa ja Verne Global Ltdssa.
Selluloosaesterit

Selluloosaesterit ovat selluloosan ja happojen yhdisteitä, joita valmistetaan tavallisesti käsittelemällä alkaliselluloosaa alkyylihalogeneilla tai alkyylisulfaateilla. Näistä valmistetaan varsinkin vesiiukoista karboksimetyyliselluloosaa.
Jean-Pierre Coffe

Jean-Pierre Coffe (24. maaliskuuta 1938 Lunéville, Meurthe-et-Moselle – 29. maaliskuuta 2016 Lanneray, Eure-et-Loir) oli ranskalainen radio- ja televisioesiintyjä, ruokakriitikko, kirjoittaja, kokki ja näyttelijä.
Coffe puolusti voimakkaasti aitoa keittiötä ja paikallisia tuotteita, mutta hänen osallistumisensa halpahallin mainoskampanjaan herätti keskustelua.
Hän näytteli muun muassa Volker Schlöndorffin elokuvassa Swannin rakkaus (1984) ja Claude Chabrolin elokuvassa Mustapukuisen naisen arvoitus (1978), jossa hänellä oli tohtori Déonin rooli.
Toivo Elomaa

Kadettimatrikkelista

Vanhemmat rautatievirkamies Mikko Helenius ja Aleksandra Helin. Puoliso v:sta 1922 Siiri Margareta Villgren. Lapset Keijo-Pekka Juhani (t) ja Ritva-Liisa Margareta. Ylioppilas Kouvolan yhteiskoulu 1915. Jumaluusopillinen alkututkinto Helsingin yliopistossa 1917. Fahnenjunkerschule v. 1918 (saks. johdolla Haminassa aloitettu jalkaväen upseerikokelaskurssi). Kadettikoulu 1 kurssi v. 1919–1920. Sotakorkeakoulu v. 1929–1931. Nuorempi upseeri Savon jääkärirykmentti v. 1920–1925 ja Rannikkotykistörykmentti 3 v. 1925–1926, komppanianpäällikkö Savon jääkärirykmentti v. 1926–1927, yleisesikuntaupseeri Kuormastopataljoona v. 1927–1929, Huoltopataljoona 2 v. 1931–1933 ja Haminan sotilaspiirin esikunta v. 1933–1934, 1 sotilasohjaaja Kymen suojeluskuntapiirissä v. 1934–1938. Esikuntapäällikkö Kymen Sotilasläänin esikunnassa v. 1938–1939, komento-osaston päällikkö I armeijakunnan esikunnassa v. 1940, Huoltopataljoona 4 komentaja v. 1940–1941.
Sisällissota: Talouspäällikkö Jääkäritäydennyspataljoonassa. Osallistui SJR Porajärven komennuskuntaan v. 1920, oli mm. Pälväjärven etuvartiokomppanian päällikkö, partiotaistelussa Lintajärvellä 7.6.1920. Talvisota: Esikuntapäällikkö 2. divisioonan esikunnassa. Jatkosota: Huoltokoulutuskeskuksen päällikkö v. 1941–1942, toimistopäällikkö VI armeijakunnan esikunnassa v. 1942–1943, Jalkaväkirykmentti 44 komentaja v. 1943–1944.
Kunnianeuvoston jäsen Kuormastopataljoonassa v. 1927–1928, kunniatuomioistuimen jäsen Kymen suojeluskuntapiirissä v. 1935–1937. Puheenjohtaja Haminan kadettipiirissä v. 1934, Lahden piirissä v. 1939 ja Kuopion piirissä v. 1940. Kouvolan Kenttäratsastajien johtokunnan jäsen v. 1936, puheenjohtaja v. 1937, Kymenlaakson Ilmapuolustusyhdistyksen johtokunnan jäsen v. 1935–1937, Lahden Ampujien johtokunnan jäsen v. 1938–1939, Suomen Ladun johtokunnan jäsen v. 1940–1941.
Vänrikki v. 1920, luutnantti v. 1920, kapteeni v. 1926, majuri v. 1933, everstiluutnantti v. 1940 ja eversti 23.6.1944. 2 luokan Vapauden Risti miekkojen kera, 3 luokan Vapauden Risti miekkojen kera, Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan Ritarimerkki, Vapaussodan muistomitali ja Talvisodan Muistomitali 1939–1940.

Urheilua

Elomaa otti osaa useisiin urheilukilpailuihin painissa, hiihdossa, ammunnassa ja yleisurheilussa. Toivon yleisurheilulajeina olivat mm. 100m, 200m, 400m viesti, pituus, kolmiloikka, 5-ottelu, 10-ottelu ja keihäs. Hän saavutti niissä yhteensä 10 kpl Keski-Pohjanmaan mestaruuksia ja neljä piiriennätystä. Lisäksi hän sijoittui toiseksi kolmiloikassa akateemisissa mestaruuskilpailuissa v. 1917.
Etsiväkaksoset

Etsiväkaksoset (ruots. Tvillingdetektiverna tai Tvillingdeckarna), Klas ja Göran Bergendahl ovat kaksi fiktiivistä nuorisoetsivää, jotka seikkailevat ”Sivar Ahlrudin” kirjoittamissa nuorisokirjoissa.

Kaksi kirjoittajaa yhdellä nimellä

Sivar Alhrud on yhteinen taiteilijanimi kirjailijoille Ivar Ahlstedt ja Sid Roland Rommerud.
Ivar Ahlstedin kuoleman jälkeen (1967) kirjoitti Rommerud kirjoja yksin aina vuoteen 1974 asti. Rommerudin kuoleman jälkeen tuotettiin vielä neljä kirjaa 1980-luvulla, jotka kirjoitettiin lisenssillä, kuitenkin yhä taiteilijanimellä Sivar Ahlrud. Näitä kirjoista vastasivat Dag E Hogsten, Börje Isakson ja George Johansson.

Nuortenkirjasarja 1940-luvulta 1970-luvulle

Etsiväkaksoset-kirjasarja kuuluu 1900-luvun suosituimpiin ruotsalaisiin nuorisokirjoihin. Ensimmäinen kirja, Tvillingdetektiverna, ilmestyi jo vuonna 1944, mutta varsinaiseen suureen suosioon Ruotsissa sarja nousi vasta 1950-, 60- ja 70-lukujen aikana. Seuraamalla kirjojen kehitystä saa myös hyvän kuvan Ruotsin historiallisesta kehityksestä 1900-luvun aikana. Suomessa sarjaa julkaistiin satunnaisesti yhden kirjan verran (Valokuvattu varkaus, 1956), kunnes vasta 70-luvulla ja 80-luvun alussa sarjaa alettiin systemaattisesti kääntää ja tuotteistaa nuorisokirjamarkkinoille. Tämän vuoksi Etsiväkaksoset lukeutuu Suomessa 1980-luvun suosituimpiin nuorisokirjoihin, vaikka käytännössä sarjan tekeminen alkuperäiskielellä olikin loppunut jo 1974. Kokonaisuudessaan kaikkia kirjoja ei ole koskaan kuitenkaan käännetty.

Henkilöhahmot

Ikinuoret Klas ja Göran ovat kaksi pörröpäistä, punatukkaista identtistä kaksosta, jotka asuvat fiktiivisessä Norlannissa sijaitsevassa Vindselen kunnassa (joka pohjautuu Rommerudin kotipaikkakuntaan, Vindelniin). Etsiväkaksoset ovat perinteisiä "ongelma-alttiita" nuoria, joilla on uskomaton taipumus ajautua ongelmallisiin tilanteisiin, mutta myös kyky ratkaista mysteerejä ja arvoituksia, joita eteen tulee.
Kaksosten serkku, Hubert Norlén (koko nimi Hubertus Baltzar Holmfrid Norlén, mutta jota kaksoset kutsuvat vastoin hänen tahtoaan lempinimellä "Hubbe") on kotoisin Tukholmasta ja kaksosten täydellinen vastakohta. Huoliteltu, älykäs, opinhaluinen, silmälasipäinen, hyvin pukeutuva, ei ota pois kauluspaitaa ja kravattia, mikäli pystyy välttämään sitä. Hän ajautuu aina vastentahtoisesti osaksi seikkailuja, joihin Etsiväkaksoset eksyvät, mutta on aina mukana selvittämässä arvoituksien ratkaisuja.
Muita kirjoissa vakituisesti esiintyviä henkilöitä on mm. kaksosten vanhemmat, Bergendahlin pariskunta; Hubertin äiti Hanna Norlén; Hubertin ylitärkeilevä ystävä Frippe Jonsson; joukko kaksosten ystäviä ja vihollisia sekä Hubertin romanttisen kiinnostuksen kohteet.
Etsiväkaksosten kertomukset tuotettiin neljän vuosikymmenen aikana, mikä ei itsessään ole laatukriteeri, mutta kirjasarja tarjoaa ainutlaatuisen näkökulman usean vuosikymmenen kulttuuriin. Lukijan näkökulmasta tämä saattaa muodostua pienehköksi "sarjakuvamaiseksi" ongelmaksi: vaikka tapahtumien miljöö saattaa etenkin ääripäiden osalta olla kovinkin erilainen, ovat kaikki päähenkilöt aina samanikäisiä ja samassa elämäntilanteessa.
Kathleen Turner

Palkinnot

Turner oli vuonna 1986 ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi elokuvasta Peggy Sue meni naimisiin. Golden Globe -palkinnon hän on saanut kahdesti ja ollut ehdolla kaikkiaan viidesti.

Yksityiselämä

Turner oli naimisissa David Gucin kanssa 1977–1982. Hän avioitui yrittäjä Jay Weissin kanssa vuonna 1984. Heillä on lokakuussa 1987 syntynyt tytär. Turner ja Weiss erosivat 2007.
1990-luvun lopulla Turner sairastui kivuliaaseen nivelreumaan. Sairaus oli hänelle järkytys, sillä hän oli itse tottunut tekemään stunttinsa. Hän alkoi lievittää kipuja alkoholilla; toinen syy juopotteluun olivat avio-ongelmat. Hän kirjautui vieroitusklinikalle 2000-luvun alussa ja onnistui raitistumaan. Turner on kirjoittanut omaelämäkerran Send Yourself Roses, jossa hän kertoo avoimesti elämästään.
Adalbert Lontschar

Adalbert Lontschar (10. syyskuuta 1885 − 27. tammikuuta 1947) oli Wehrmachtin kenraalimajuri toisen maailmansodan aikana. Hän oli syntynyt Marburgissa Itävallassa, ja liittyi Itävalta-Unkarin armeijaan vuonna 1905. Hänet ylennettiin luutnantiksi vuonna 1908. Ennen toista maailmansotaa hän palveli Tirolin jääkärirykmentissä vuonna 1938 ja 53. jalkaväkirykmentissä vuonna 1939. Vuonna 1933 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi ja everstiksi juuri ennen Saksan salamasodan alkua helmikuussa 1939. Vuonna 1941 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi, ja hän palveli 39. ja 14. Wehrmachtin jalkaväkirykmenttien komentajana. Myöhemmin hänestä tuli 724. jalkaväkirykmentin komentaja. Rykmentti operoi Balkanilla, ja osallistui myös partisaanien vastaiseen taisteluun. Vuonna 1943 Lontscharista tuli koko Belgradin komendantti. Hänet tuomittiin sodan jälkeen Belgradissa kuolemaan sotarikoksista ja hirtettiin vuonna 1947.
Väinö Koivisto

Väinö Juho Koivisto  (12. tammikuuta 1896 Suodenniemi – 29. lokakuuta 1976 Turku) oli Suomen sisällissodassa Suodenniemen punakaartin päällikkö. Hän ampui useita valkoisia paikkakunnalla, ja Koivisto on yhdistetty muun muassa Noormarkussa tapahtuneeseen Koliahteen joukkomurhaan.

Elämä

Torpparin poika Väinö Koivisto oli kotoisin Suodenniemen Sävin kylästä. Koiviston uhreista tunnetaan muun muassa torppari Alfred Seppä, talollinen Vihtori Ristijoki ja tukkiasioitsija Herman Roponen, jotka hän ampui Suodenniemen Sävinkylässä 2. helmikuuta 1918. Neljäs uhri oli Vihtori Välimäki, jonka Koivisto ampui punakaartin hyökätessä Vihteljärven kylässä kohti Kankaanpäätä. Samalla kerralla punaiset tappoivat kaksi valkoisten vartiomiestä, jotka olivat poikenneet Välimäkeen lämmittelemään. Karkun taistelussa huhtikuussa 1918 Koivisto ja virolainen Jan Tuckman johtivat punaisten sotatoimia. Kansalaissodan lopussa Koivisto oli ilmeisesti rintaman päällikkönä Tyrvään asemalla. Punaisten perääntyessä itää kohti Koivisto jäi vangiksi Lahden lähistöllä.
Sodan jälkeen Koivisto karkasi Hämeenlinnan vankileiristä, liittyi punaisten puolella olleen pastori Einari Rauhamäen seuraan ja pakeni tämän kanssa maasta. Hänet vangittiin uudestaan Ruotsin ja Norjan välisellä Charlottenbergin raja-asemalla, jossa hän jäi kiinni väärennettyine henkilöpapereineen. Koivisto palautettiin Suomeen mutta hänen pakomatkansa aikana kuolemantuomioiden täytäntöönpanosta oli luovuttu ja jo langetettu kuolemantuomio muutettiin elinkautiseksi kuritushuonetuomioksi. Koivisto vapautui Tammisaaren pakkotyöleiristä viimeisten punavankien joukossa vuonna 1926.
Koivisto muutti pian vapautumisensa jälkeen Suodenniemeltä Turun lähelle Maarian pitäjän Raunistulaan. Suodenniemellä oli sisällissodan aikana ollut runsaasti Maarian punakaartin joukkoja mutta ei liene tiedossa, vaikuttiko se Koiviston asuinpaikkavalintaan. Aikanaan Raunistula ja koko Maaria liitettiin Turkuun. Väinö Koivisto kuoli Turussa vuonna 1976.
Fredrik Saltzman

Elämäkerta

Fredrik Saltzmanin vanhemmat olivat sotilaslääkäri ja valtioneuvos Fredrik Saltzman ja Gustava Charlotta Ulrika Ehrenmalm. Saltzman valmistui ylioppilaaksi 1857, filosofian kandidaatiksi 1862, lääketieteen kandidaatiksi 1864 sekä lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1867.
Tehtyään 1868–1869 opintomatkoja eri Euroopan maihin ja työskenneltyään muutaman vuoden apulaislääkärinä Helsingin yleisen sairaalan kirurgisella osastolla hänet nimitettiin Helsingin yliopiston kirurgian dosentiksi 1871. Hänestä tuli 1879 ylimääräinen kirurgian professori, ja varsinaisen professuurin hän sai 1883 sen tultua vapaaksi hänen opettajansa Jakob August Estlanderin kuoltua. Yliopiston tiedekunta ja konsistori tukivat professuuriin toista hakijaa, Max af Schulténia, mutta kansleri ratkaisi valinnan Saltzmanin hyväksi. Vuonna 1890 Saltzman siirtyi Lääkintöhallituksen pääjohtajaksi. Hänen aloitteestaan Suomeen rakennettiin lisää yleisiä sairaaloita ja sairastupien määrä kymmenkertaistettiin. Saltzman erosi pääjohtajanvirastaan perustuslaillisen kantansa vuoksi sortokauden aikana 1902. Hän oli saanut edellisvuonna todellisen valtioneuvoksen arvonimen.
Saltzman matkusti vuonna 1872 Edinburghiin tapaamaan Joseph Listeriä ja perehtymään tämän kehittämiin antiseptisiin menetelmiin. Saltzman alkoi soveltaa näitä menetelmiä järjestelmällisesti saatuaan professoriksi tultuaan Helsingin yleisen sairaalan kirurgisen osaston johtoonsa. Tulehdusten väheneminen mahdollisti uudenlaisten kirurgisten operaatioiden käyttöönoton. Saltzman toi ensimmäisinä Suomeen kilpirauhasen ja mahalaukun leikkaukset 1884 ja 1885. Hän tiettävästi myös kokeili sveitsiläisen Jacques-Louis Reverdinin kehittämää uutta ihonsiirtomenetelmää vain hetkeä sen esittelyn jälkeen vuonna 1870.
Pitkään suunniteltu Helsingin Kirurginen sairaala rakennettiin Saltzmanin professorikaudella ja otettiin käyttöön vuonna 1888. Saltzman suunnitteli sairaalan leikkaussalin ja teknisen laitteiston itse. Sairaalassa aloitettiin vuonna 1889 ensimmäisenä Suomessa sairaanhoitajien koulutus. Lääkintöhallituksen pääjohtajana Saltzman laajensi sairaanhoitajakoulutuksen lääninsairaaloihin eri puolille Suomea. Myös hammaslääkärien järjestäytynyt koulutus Suomessa aloitettiin hänen pääjohtajakautenaan. On katsottu osin Saltzmanin ansioksi, että Suomi vältti lähes kokonaan vuosien 1892–1894 suuren koleraepidemian.
Saltzman perusti vuonna 1889 Suomen ensimmäisen kirurgiyhdistyksen, joka toimi seitsemän vuotta, ja hän oli sen ensimmäinen puheenjohtaja. Hän osallistui myös Pohjoismaisen kirurgiyhdistyksen perustamiseen ja toimi Suomen Punaisen Ristin johtokunnassa. Lisäksi hän oli Nyländska Jaktklubbenin varakommodori 1871–1875 ja Henkivakuutusyhtiö Kalevan johtokunnan puheenjohtaja 1911–1914.
Fredrik Saltzmanin poika oli professori Fredrik Saltzman nuorempi.
Mamenchisaurus

Nimi

Mamenchisaurus tarkoittaa "Mamenchin liskoa". Dinosaurus sai nimensä kiinalaisen kylän mukaan, josta sen fossiileja löydettiin.

Tuntomerkit

Mamenchisauruksen pituus vaihteli lajeittain. Suurin laji oli M. sinocanadorum, jonka pituus oli 35 metriä. Muut lajit olivat pienempiä, pituudeltaan 13–26 metriä.
Mamenchisauruksella oli erittäin pitkä kaula. Se oli yksi pisimmistä kaikista koskaan eläneistä eläimistä. Kaula saavutti pituutta jopa 11 metriä, joten se vei melkein puolet koko eläimen pituudesta. Kaulaa tuki 19 pitkää luuta, joten kaula pystyi liikkumaan vapaasti puolelta toiselle. Sen ansiosta eläimen oli helpompi kurotella kaulaansa. Näin pitkän kaulan on ajateltu mahdollistaneen Mamenchisauruksen lakaista kaulaansa laajan, kasvillisuutta sisältäneen alueen halki, minkä ansiosta sen ei tarvinnut kävellä jatkuvasti uusien alueiden etsimistä varten. Tämä tarkoittaa sitä, että kun Mamenchisaurus kerran saapui sopivalle alueelle, se saattoi varsin mahdollisesti syödä siellä usean tunnin ajan, ilman että sen täytyi tuhlata tarpeetonta energiaa.
Mamenchisauruksen kallo oli vähemmän suippo kuin Brachiosauruksella, ja sen hartiat olivat matalammat ja pienemmät. Kaikki Mamenchisauruksen kaulan, ruumiin ja hännän nikamat olivat onttoja ja kevyitä. Jalat olivat melko tukevat. Tämä piti sen painopisteen matalana, mikä auttoi eläintä säilyttämään tasapainonsa.

Fossiilit

Mamenchisauruksen fossiileja on löydetty Kiinasta. Löydettyihin fossiileihin lukeutuu useiden yksilöiden jäänteitä, jotka ovat tosin yleensä osittaisia.
Erään toisen Mamenchisauruksen löytäminen vuonna 2001 salli tarkempien rekonstruktioiden tekemisen dinosauruksesta. Yksi oli hännänpää, jossa nikamat olivat lujatekoisempia ja niissä oli pidemmät neuraalihaarakkeet. Tästä ajatellaan, että hännänpää oli muokkautunut aseeksi, niin kuin joillakin muilla aasialaisilla sauropodeilla, kuten Shunosauruksella. Asetta saatettiin käyttää kahden koiraan välisessä hallitsemiskilpailussa, mutta myös hyökkäävän saalistajan torjumiseen.

Ravinto

Kuten muut sauropodit, Mamenchisaurus oli kasvinsyöjä. Sen lusikan muotoiset hampaat eivät olleet ruuan pureskelua varten, mutta niitä käytettiin haravan tapaan lehtien riipimiseen kasveista. Mamenchisaurus nieli ne sen valtavaan, kammionkaltaiseen mahaansa. Kuten kaikkien kasvinsyöjien, Mamenchisauruksen oli syötävä jatkuvasti saadakseen tarpeeksi ravintoa massiivisen ruumiinsa ravitsemiseen.
Kofaktori

Kofaktori on orgaaninen molekyyli tai ioni, joka entsyymin täytyy sitoa itseensä suorittaakseen itselleen ominaisia katalyyttisiä kemiallisia reaktioita. Entsyymin ja kofaktorin välinen sidos voi olla heikko sidos tai kovalenttinen sidos. Kovalenttisesti sitoutuvaa kofaktoria voidaan kutsua prosteettiseksi ryhmäksi.
IUPAC:n määritelmän mukaan orgaaninen molekyyli ei voi olla aminohappo, peptidi tai proteiini, jotta se voidaan luokitella kofaktoriksi. Molekyyliä voidaan kutsua paitsi kofaktoriksi, myös koentsyymiksi. Monet koentsyymeistä ovat vitamiineja tai näiden johdannaisia, mutta eivät aina.
Kofaktori-ioni taas on tavallisesti metalli-ioni, kuten Mn²⁺, Mg²⁺ tai Zn²⁺.
Entsyymi, johon ei ole sitoutunut sen luontaista kofaktoria tai kofaktoreita on apoentsyymi, joka on toimimaton. Näitä sitova entsyymi on holoentsyymi, joka on toimiva.
Kofaktori on yleensä entsyymin katalyyttisessä keskuksessa, eli siinä kohtaa, jossa entsyymin suorittamat kemialliset reaktiot tapahtuvat.
Jotkin entsyymit tarvitsevat useamman kofaktorin. Pyruvaattidehydrogenaasikompleksi on kolmen entsyymin kokonaisuus, joka tarvitsee kofaktoreiksi NAD⁺-, tiamiinipyrofosfaatti-, lipoaatti- ja koentsyymi A -molekyylit.
Androgeenit

Androgeenit eli mieshormonit ovat molemmilla sukupuolilla esiintyviä sukupuolihormoneihin kuuluviasteroidihormoneja, jotka aiheuttavat muun muassa miehelle tyypillisten sukupuolitunnusmerkkien kehittymisen.

Androgeenien merkitys

Androgeeneja muodostuu molemmilla sukupuolilla lisämunuaisen kuorikerroksessa. Lisäksi naisilla munasarjat erittävät jonkin verran androgeenejä. Miehillä aivolisäkkeen gonadotroopiset hormonit vaikuttavat lisäksi kiveksiin ja stimuloivat niitä tuottamaan testosteronia ja lisääntynyt mieshormonien määrä saa aikaan murrosiän alkamisen pojilla ja tyypillisten miehisten piirteiden, kuten esimerkiksi peniksen kasvun, karvoituksen lisääntymisen ja äänenmurroksen alkamisen. Voimakkaimmin miehisten piirteiden kehittymiseen vaikuttaa kiveksissä syntyvä testosteroni. Androgeeneillä on myös merkittävä rooli murrosiän niin sanotussa kasvupyrähdyksessä yhdessä kasvuhormonin kanssa. Androgeeneillä on tärkeä anabolinen eli kehoa rakentava vaikutus läpi elämän.

Miehillä

Liiallinen mieshormonin tuotanto miehellä voi viitata lisämunuaissairauteen ja aiheuttaa liian varhaista puberteettia ja myöhemmällä iällä ylikorostunutta maskuliinisuutta. Mieshormonin kiveksistä johtuvaa vajetta kutsutaan (primääriseksi) hypogonadismiksi. Se ilmenee murrosiän muutosten puuttumisena tai erittäin heikkona esiintymisenä. (Primääriseen) hypogonadismiin liittyy kivesten pieni koko. Aikuisena mieshormonin vajaus ilmenee alentuneena seksuaaliviettinä ja seksuaalisena kyvyttömyytenä. Murrosiän muutosten puuttuminen tai erittäin heikko esiintyminen voi johtua myös aivojen hypotalamuksesta tai aivolisäkkeen vajaatoiminnasta (hypopituitarismi), jota kutsutaan myös sekundääriseksi hypogonadismiksi. Vastaavat ongelmat voivat johtua myös vähän tai ei lainkaan toimivista androgeenireseptoreista, mikä estää androgeenien vaikutuksen kehon kudoksissa.

Naisilla

Naisilla liiallinen androgeenituotanto johtaa miehisten piirteiden ilmaantumiseen eli virilisoitumiseen. Naisilla ei kuitenkaan ole testosteronia tuottavia kiveksiä, joten huomattava virilisaatio liittyy yleensä naisten steroidien käyttöön kehonrakennuksessa tai kilpaurheilussa. Yleisin virilisoitumisen syy naisilla on munasarjojen monirakkulaoireyhtymä (PCOS), joka aiheuttaa parrankasvua ja hedelmättömyyttä. Naisilla on testosteronia pieniä määriä tuottavat lisämunuaiset, joiden adrenogenitaalinen oireyhtymä (CAH) johtaa virilisoitumiseen.
Kiihkeät tuulet

Käännösversiot

Kappale "Apinamies" on käännösversio kappaleesta "Big Fat Oranguman", jonka alkuperäisenä säveltäjinä ovat Tony Cole, Graeme Hall, ja Steve Wolfe, ja johon Pertti Reponen on tehnyt suomenkieliset sanat. Kappale "Vastarakastunut" taas on käännösversio Dollar -yhtyeen vuonna 1979 julkaissusta kappaleesta "Love's Gotta Hold On Me". Albumi julkaisiin alun perin vinyylinä.

Pseudonymit

Levyn kappaleiden todelliset säveltäjät ja sanoittajat ovat piiloutuneet taiteilijanimien taakse: "Kirsi Sunila" on Juha Vainion taiteilijanimi, ja "Inari Katramo" on Veikko Samulin taiteilijanimi.
Risë Stevens

Risë Stevens (11. kesäkuuta 1913 New York – 20. maaliskuuta 2013 New York) oli yhdysvaltalainen mezzosopraano.
Stevens opiskeli kolmen vuoden ajan Juilliard School of Musicissa. Hän jatkoi opintojaan Wienissä ja esiintyi vuosina 1936–1938 Prahassa. Hän oli myös vierailevana tähtenä Wienin valtionoopperassa. 
Stevens sai vuonna 1938 kiinnityksen Buenos Airesin Teatro Colóniin ja esiintyi seuraavana vuonna Glyndebournen oopperafestivaalilla. Hän esiintyi Metropolitan-oopperassa ensimmäistä kertaa 1938 sekä lisäksi mm. Pariisissa, Lontoossa ja La Scalassa.
Stevens oli Metropolitan-oopperan vakituinen tähti vuoteen 1961 saakka. Sinä vuonna hän teki viimeisen esityksensä roolissa Georges Bizet'n oopperassa Carmen. Stevensiä voi kuulla myös muutamista Hollywood-elokuvista.
Princessa Avenue

Princessa Avenue on venäläinen naisyhtye. Yhtye soittaa rockmusiikkia ja laulaa englanniksi.
Yhtyeen kokosi tuottaja Viktor Drobyš kesällä 2007, ja sen ensivaiheita seurattiin Venäjän Music Televisionin ROKovyje devtšonki -ohjelmassa. Vuonna 2009 yhtye osallistui kappaleellaan ”Never Never” Venäjän euroviisukarsintoihin, jossa se sai kaksi prosenttia äänistä.
Yhtyeen esikoisalbumi Princessa #1 julkaistiin Sony Musicin kautta 26. elokuuta 2009. Kotimaansa lisäksi yhtye on konsertoinut Suomessa. Kesäkuussa 2009 yhtye esiintyi MTV3:n Pitkä kuuma kesä -ohjelmassa Tampereen Särkänniemessä. Bändi on esiintynyt myös Elämä lapselle-konsertissa Hartwall Areenalla syyskuussa 2009.
Solulima

Solulima eli sytoplasma on solukalvon sisällä, mutta tuman ulkopuolella oleva nesteseos, joka on suurimmaksi osaksi vettä ja siihen liuenneita tai suspensoituneita aineita, kuten ioneja, sokereita, aminohappoja, rasvahappoja ja proteiineja. Soluliman erottaa soluväliaineesta solukalvo (kasvisoluilla lisäksi soluseinä) ja tumasta tumakotelo. Solulimakalvosto jakaa soluliman lokeroiksi. Monet solun aineenvaihduntareaktiot ja biosynteettiset toiminnot tapahtuvat solulimassa tai siellä olevissa soluorganelleissa. 
Soluliman nestemäistä osaa kutsutaan sytosoliksi. Soluliman ulointa kerrosta kutsutaan puolestaan ektoplasmaksi (m.kreik. ektos ’ulkopuolella’, plasma ’muovautunut’). Se on jäykähkö kerros, jossa ei ole soluelimiä. Se sisältää kuitenkin vettä ja elektrolyyttejä, erityisesti kalium- ja kloridi-ioneja, sekä veriplasman ainesosia kuten proteiineja. Lihassolujen solulimaa kutsutaan myös sarkoplasmaksi.
Aiemmin käytettiin termiä protoplasma eli alkulima, jonka käsitteeseen sisältyy myös tumalima.
Kalsiumionien liike solulimaan ja sieltä pois on arveltu olevan aineenvaihdunnan akviteetin signaaleja.
Zofia Mrozowska

Zofia Mrozowska (24. elokuuta 1922 Varsova – 19. elokuuta 1983 Varsova) oli puolalainen näyttelijä. Hän esiintyi muiden muassa elokuvissa Rauniokaupungin sissit (1950) ja Vakio (1980).