google/wiki40b huggingface dataset:
Suhde

Suhteen arkikäyttöä

Suhteilla voidaan esittää kahden komponentin välisiä suhteitä. Kun mehutiivistettä halutaan sekoittaa veteen juoman valmistamiseksi, voidaan antaa ohjeeksi "sekoita mehua ja vettä suhteessa 1 : 7", jolloin astiaan tyhjennetään yksi lasi tiivistettä ja seitsemän lasia vettä. Myös geometrisiä muotoja voidaan ilmaista suhteilla. Esimerkiksi teräväpiirtotelevisioiden ruutu on eri malleilla eri kokoinen, jolloin ruudun sivujen mittasuhteet eli kuvasuhde ilmoittetaan olevan 16 : 9 (leveys : korkeus).
Merkinnän laajennus liittyy yleensä jako-ongelmiin, jossa voitto, palkkio, riski tai perintö jaetaan useampaan kuin kahteen osaan. Esimerkiksi yhdessä tehdyn työn palkka voidaan jakaa työtuntien suhteessa. Silloin kolme työmiestä jakaa urakkapalkkion esimerkiksi suhteessa 47 : 35 : 12, jolloin kukin saa −, − ja −osan palkkiosta (koska 47 + 35 + 12 = 94). Vedonlyönnissä voittokertoimet ilmaistaan suhteilla. Jos voittokerroin on esimerkiksi 1 : 1,67, pitäisi se vastata voittotodennäköisyyttä .
Mittakaava on suhteen käyttöä, jossa ilmaistaan kartalla olevien mittojen ja luonnonmittojen vastaavuus. Mittakaava 1 : 50000 tarkoittaa, että kartalla oleva 1 senttimetrin merkki on luonnossa 50000 senttimetrin eli 500 metrin pituinen kohde.

Historia

Pythagoraan liitetään monet helleenisen matematiikan keksinnöt, vaikka hän on todennäköisesti omaksunut ne babylonialaisilta matkoiltaan sinne. Samaa koskee suhteiden tutkimusta, joita pythagoralaiset tekivät. Esimerkiksi aritmeettinen−, geometrinen− ja harmoninen keskiarvo on opittu näillä matkoilla, mutta Pythagoras ilmeisesti laajensi keskilukujen "teoriaa" keksimällä siihen 7 muutakin keskilukua käyttäen suhteiden ja verrantojen teoriaa. Juuri lukujen suhteita tutkimalla päädyttiin rationaalilukulaskentoon ja verrantojen teoriaan. Myöhemmin samoja suhteiden teorioita sovellettiin geometriassa. Kreikkalaiset eivät keksineet suhteiden teoriaa itse. Ne tunnettiin todennäköisesti muuallakin kuin Egyptissä ja Kaksoisvirran maassa, vaikka niistä kertovat dokumentit ovat hävinneet eikä asiaa voi enää vahvistaa.
Wake of Death

Juoni

Ben Archer on väsynyt mafian parissa työskentelyyn ja päättää lopettaa hommat ja palata lopullisesti perheensä luokse. Kaikki kuitenkin muuttuu huonompaan suuntaan, kun hänen vaimo Cynthia tuo kiinalaistytön Kimin heidän kotiin. Cynthia saa selville tytön olevan vaarassa mikäli palaa takaisin Hongkongiin ja yrittää saada tytölle oleskelulupaa Yhdysvaltoihin. Tietämättään kiinalainen mafioso Sun Quan on etsimässä karannutta tytärtään ja tappaa Ben Archer vaimon ja hänen vanhempansa. Benin huomatessa vaimonsa olevan poissa, hän päättää etsiä syyllisen käsiinsä ystäviensä avulla ja kostaa Cynthian kuoleman.

Tuotanto

Ringo Lamin oli alun perin tarkoitus ohjata elokuva, mutta ajautui erimielisyyksiin luovasta näkemyksestä elokuvan tuottajan Philippe Martinezin kanssa. Alun perin elokuva oli nimeltä After Death, joka oli tarkoitus kuvata Montrealissa, Kanadassa. Sittemmin Martinez päätti tehdä koko elokuvan uusiksi käsikirjoitusta ja kuvauspaikkaa myöten.
Brestin keskusrautatieasema

Raideleveys vaihtuu - telienvaihtohallit Brestin asemalla

Brestin keskusasema on merkittävä sekä henkilö- että rahtiliikenteessä niin kansallisesti kuin kansainvälisesti. EU:n puolelle Puolaan jatkavien junien on vaihdettava telinsä sopiviksi keskieurooppalaiselle 1435 mm raideleveydelle ennen Puolaan saapumistaan. Vastaavasti Puolasta tultaessa on 1520 mm telit palautettava vaunuihin ennen itään jatkamista; tästä syystä Brestin aseman yhteydessä on isoja telienvaihtoon sopivia halleja sekä laajasti säilytystilaa vaihtoteleille.
Gunnar von Wright

Gunnar von Wright (3. heinäkuuta 1894 Hanko – 3. toukokuuta 1975) oli suomalainen jääkärieversti. Hänen vanhempansa olivat filosofian kandidaatti, kauppaneuvos Ferdinand von Wright ja Johanna Maria Nykopp. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Emmy Elsa Louise Ramsayn kanssa.

Opinnot

Gunnar von Wright kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1913 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1913–1915. Hän kävi Sotakorkeakoulun yleisen osaston vuosina 1925–1926.

Jääkärikausi

Gunnar von Wright liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 9. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän kävi Libaussa vuonna 1917 järjestetyn sotakoulun B-kurssin. Hänen pikkuveljensä Sven von Wright noudatti Gunnarin esimerkkiä ja liittyi hänkin jääkäripataljoona 27:ään myöhemmin.

Sisällissodan jälkeinen aika

Gunnar von Wright siirrettiin sisällissodan lopussa 24. toukokuuta 1918 Päämajan kenraaliohjaamoon, josta hänet siirrettiin edelleen kesäkuussa samana vuonna toimistoupseeriksi Yleisesikunnan järjestelyosastoon. Järjestelyosastolta hänet siirrettiin 1. marraskuuta 1918 Sotaministeriön yleiselle sota-asiainosastolle ja edelleen 19. joulukuuta 1918 Yleisesikunnan liikekannallepano-osastolle. Liikekannallepano-osaston päälliköksi hänet nimitettiin 3. maaliskuuta 1920. Puolustusministeriön intendenttiosastolle hänet siirrettiin 13. heinäkuuta 1926. Hänen tehtävänsä osastolla oli huolehtia liikekannallepanoasioita. Puolustusministeriössä hänet siirrettiin 1. tammikuuta 1927 vanhemmaksi toimistoesiupseeriksi sota-asiainosaston järjestely- ja liikekannallepanotoimistoon, minkä toimiston päälliköksi hänet nimitettiin 1. heinäkuuta 1928.  liikekannallepanotoimiston päälliköksi. Puolustusministeriön Taloudellisen puolustusneuvoston toimiston päälliköksi hänet nimitettiin 1. elokuuta 1929. Armeijasta Gunnar von Wright erosi 17. huhtikuuta 1935 ja siirtyi Suomen metalliteollisuusyhdistyksen toimitusjohtajaksi ja palveli yhdistystä aina vuoteen 1960 saakka.

Talvi- ja jatkosota

Gunnar von Wright osallistui talvisotaan yhteysupseerina Puolustusministeriön ja Kansanhuoltoministeriön välillä. Jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin Päämajaan, missä hän toimi yhteysupseerina Sotatalouspäällikön ja Kansanhuoltoministeriön välillä. Sotien jälkeen hän siirtyi toimitusjohtajaksi ensin Teollisuuden Polttoöljy Oy:öön ja myöhemmin Länsi-Suomen Polttoöljy Oy:öön.

Opetustoimi

Gunnar von Wright toimi avustajana Sotakorkeakoulun ruotsalaisille opettajille yleisesikuntapalveluksen ja sotahistorian opetuksessa 25. marraskuuta 1925 – 31. heinäkuuta 1926 välisenä aikana.
Kakolan kalpea

Vastaanotto

Aamulehden Jussi Aurénin mukaan Vares-kirjat ovat kertomuksia ystävyydestä ja yhteisöllisyydestä. Kadonneen etsintä lähinnä rytmittää tärkeiden kohtausten väliin jäävää tyhjää tilaa. Kauppalehden Heikki Haapavaara näki Kakolan kalpean kieli poskessa kirjoitetuksi viinahuumoriksi ja sanaleikeiksi. Sarja kestää, koska se soittaa suomalaisen mieslukijan sielua. 
Porissa kiinnostusta herätti, että romaanin porilaislähtöinen Musan Salama -pipossa katoava geologi oli sattumalta samanniminen kuin seuran pitkäaikainen valmentaja. Teosta myytiin ilmestymisvuonnaan noin 28 000 kappaletta ja se oli seitsemänneksi myydyin kotimainen kaunokirja.
HMS Thor (1841)

Valmistus

Alus tilattiin Karlskronan telakalta ja se laskettiin vesille 12. toukokuuta 1841. Alus otettiin palveluksen kuukautta myöhemmin 9. kesäkuuta. Alus poistettiin palveluksesta 28. lokakuuta 1887 ja se romutettiin seuraavana vuonna. Rakennustöiden aikana aluksen runkoa pidennettiin, jolloin sen uppouma kasvoi 1 068 tonniin.

Palvelus

Tanskan-Preussin sodassa vuosina 1861–1862 alus kuljetti joukkoja Fynin saarelle sekä partioi Tanskan aluevesirajalla. Samoin se palveli 1864 toisen Saksan–Tanskan sodan laivasto-osaston lippulaivana Skagerrakissa ja Kattegatissa.
Heinäkuussa 1867 päällikkönsä Panzarhielmin alaisuudessa Thor kuului Tukholmasta ammuntoihin lähteneeseen osastoon, jonka muut alukset olivat HMS John Ericsson, HMS Tordön ja HMS Tirfing, höyryfregatti HMS Vanadis ja Norjan laivaston monitori KNM Scorpion. Kuningas Oskar II vieraili osastossa 17. heinäkuuta, tarkasti kaikki alukset ja seurasi ammuntoja. Osasto lähti 24. heinäkuuta vara-amiraali Christian Anders Sundinin johdolla laivastovierailulle Kronstadtiin ja Helsinkiin, jonne se saapui seuraavana aamuna. 20. kesäkuuta 1867 annetun kuninkaallisen määräyksen numero 242 mukaan osaston tuli viipyä Helsingissä viisi ja Kronstadtissa kaksitoista vuorokautta. Osasto saapui 3. elokuuta Kronstadtiin, jossa suurherttua Konstantin teki kahden ja puolen tunnin vierailun osaston aluksilla. Osasto lähti paluumatkalle 17. elokuuta.
Klubitus

Klubitus on Suomen suurin internetissä toimiva elektroniseen tanssimusiikkiin ja klubikulttuuriin keskittynyt portaali. Sivusto on perustettu syyskuussa 2000, jolloin sen nimi oli Klubbaajan opas... Helsinkiin, mutta vuoden 2001 vaihteessa sivuston nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa. Rekisteröityneitä käyttäjiä oli vuoden 2001 joulukuussa noin 800, seuraavan vuoden lopussa lukema oli jo 3 750. 22. maaliskuuta 2008 käyttäjiä oli 15 098. Rekisteröityjen käyttäjien ikähaarukka on noin 18–27.

Toiminta

Klubitus tarjoaa pääasiassa elektronisen tanssimusiikin ystäville erilaista informaatiota ja palveluja, joihin kuuluvat muun muassa keskustelualue, blogit ja tapahtumajärjestäjille mahdollisuus ilmoittaa tulevista tapahtumista kaikkien nähtävillä olevaan kalenteriin. Palvelu ei edellytä rekisteröitymistä, mutta rekisteröimällä nimimerkin saa käyttöönsä lisäominaisuuksia, kuten musiikin tuottajien sekä DJ:den sivustolle lataamien kappaleiden sekä miksausten lataamisen ja keskustelualueelle kirjoittamisen sekä blogien käytön. Sivusto on saatavilla suomeksi ja myös englanniksi, sillä englanninkielisten käyttäjien määrä on huomattava.

Muuta

Sivuston ylläpito koostuu kahdesta teknisestä ylläpitäjästä ja joistakin foorumimoderaattoreista. Sivustolle tehtään 9 000–10 000 vierailua päivittäin, ja kuukaudessa sivustolla käy noin 100 000 uniikkia IP-osoitetta. Vuonna 2007 sivustolla vieraili yhteensä noin 1 300 000 uniikkia IP-osoitetta, jotka tekivät yhteensä 3 400 000 vierailua, ja sivulatauksia kertyi noin 67 000 000 kappaletta.
Viuhahtaminen

Viuhahtaminen on alastomana juoksua julkisella paikalla. Esimerkiksi urheilutapahtumat ovat suosittuja paikkoja viuhahduksille. Viuhahtamisesta tuli suosittu villitys 1970-luvun alussa.
Maailman laajimmin nähty viuhahdus tapahtui vuonna 1974 Oscarien jakotilaisuudessa, kun silloin 33-vuotias Robert Opel viuhahti näyttämön halki ja näytti samalla sormillaan V-merkkiä. Suurin joukkoviuhahdus eli alastonjuoksu, noin 1 500 mies- ja naisopiskelijaa kerralla, tapahtui tiettävästi Georgian yliopistossa 1974
.
Yleensä viuhahtamista ilmenee enemmän miesten kuin naisten keskuudessa ja sen voi liittää myös opiskelijakulttuuriin. Itse viuhahtamisen syynä voi olla huomionhakuisuus ja se voi liittyä esimerkiksi vedonlyöntiin. Toisaalta viuhahtaminen voi olla myös irvailua liikoja sääntöjä kohtaan ja jopa pienimuotoista anarkiaa.
Kokonaan toinen viuhahduksen laji on mainosmielessä tai yhteiskunnallisen huomion herättämiseksi tehty nakuilu. Muun muassa The Sun tabloidi-lehti on tunnettu useasti toistuvista tempauksista, joissa lehti maksaa urheilukentille tms. juokseville viuhahtajille, joiden ihossa tai muussa mukanaan pitämässä esineessä mainostetaan kyseistä lehteä. Yhteiskunnallisesta vaikuttamisesta nakuilun keinoin merkittävimpiä ovat turkiksia vastustava PETA-järjestö, jonka "olen mieluummin alasti kuin pidän turkiksia" kampanja on saanut monet huippumallit ja kuuluisuudet nakuilemaan, ja Fuck for Forest, ryhmä, joka haluaa pelastaa sademetsät viuhahtamalla ja pornoa tekemällä.
Pyöräily kesäolympialaisissa 2020 – miesten aika-ajo

Karsinnat

Olympiakilpailuun osallistuu 40 pyöräilijää. Näistä 30 valitaan UCIn olympiakarsintarankingin perusteella siten, että 30. parasta maata saa yhden pyöräilijän olympialaisiin. Näiden lisäksi 10 pyöräilijää valitaan vuoden 2019 MM-kilpailujen perusteella. Näiden pyöräilijöiden pitää edustaa sellaisia maita, jotka saavat paikan maantieajoon. Jos maanosalla ei ole tämän jälkeen kahta edustajaa aika-ajoon, korvataan maarankingin listan maa käänteisessä järjestyksessä, kunnes jokaisella maanosalla on kaksi edustaja. Maanosan edustaja valitaan saman rankingin perusteella.
De Dion-Bouton -kolmipyörä

Kehitys

Vuonna 1882 Jules-Albert de Dion sekä insinöörit Georges Bouton ja Charles-Armand Trépardoux perustivat Pariisin lähistölle höyrykoneiden valmistusta varten konepajayhtiön. Vuonna 1887 yhtiö valmisti melko menestyksekkään, höyrykoneen voimalla toimivan kolmipyöräisen ajoneuvon, joka saavutti suurimmillaan jopa 65 km/h nopeuden. De Dionin ja Boutonin nähtyä vuoden 1889 Pariisin maailmannäyttelyssä, saksalaisen Daimlerin moottorin, he päättivät suuntautua bensiinikäyttöisten polttomoottorien kehitykseen. Tämän johdosta Trépardoux, joka halusi jatkaa höyrykoneiden parissa, sanoutui irti yhtiöstä vuonna 1893.

Moottori

De Dion-Boutonin ensimmäinen nelitahtinen polttomoottori oli valmiina tuotantoon vuonna 1895. Pintakaasuttimella varustettu, iskutilavuudeltaan 138 cm³ (poraus 50 mm, isku 70 mm), yksisylinterinen moottori tuotti tehoa 0,5 hevosvoimaa 1500 kierroksella minuutissa. Moottorin kierrosnopeus oli omana aikanaan todella huomattava. Vertailuna mainittakoon että maailman ensimmäisen sarjatuotantona valmistetun kaksipyöräisen moottoripyörän, saksalaisen Hildebrand & Wolfmüllerin moottori kiersi 240 kertaa minuutissa ja Daimler Reitwagenin moottori 750 kierrosta minuutissa. Bouton tuli tutkimustensa perusteella johtopäätökseen, että suurin este moottorin ja myös ajoneuvon nopeuden kasvattamiselle, oli polttoaineseoksen sytytyksessä käytetty kuumaputkisytytys. Ongelmaa korjaamaan hän kehitti korkeajännitteisen sytytysjärjestelmän, joka toimi jännitteen katkojan avulla. Järjestelmän virtalähteenä toimi aluksi kuivaparisto, sytytysennakko oli käsin säädettävissä. Pakoventtiilin toimintaa ohjattiin hammaspyöräkäyttöisellä nokka-akselilla, imuventtiili oli alipaineen voimalla toimiva, ns. snifting valve. Moottorin sylinterikansi oli irrotettavissa ja sylinteri kansineen neljällä pinnapultilla kiinni kampikammiossa. Valurautaosien ja apulaitteiden kera moottorin paino jäi alle 20 kilon ja se oli rakenteeltaan yksinkertainen ja luotettava.

Moottoroitu kolmipyörä

De Dion-Boutonin moottoroidun kolmipyörän tuotanto aloitettiin vuonna 1897. Ajoneuvon omamassa oli alle 80 kg, moottorin iskutilavuus oli kasvanut alkuperäisestä 211 cm³:iin ja tehoa siitä irtosi 1,5 hevosvoimaa 1800 kierroksella minuutissa. Rakenteeksi valikoitui kolmipyörä, 92 cm:n raideleveydellä, koska, lainaten de Dionia ja Boutonia: "Kaksipyöräinen rakenne olisi ollut aivan liian hento tällaiseen tarkoitukseen". Moottori oli kytketty vaihteiston välityksellä, erillisellä tasauspyörästöllä varustettuun taka-akseliin, käytössä oli kaksi vaihdetta. Omana aikanaan uuden De Dion-Bouton kolmipyörän hankintahinta oli korkea. Kolmipyörä pysyi jatkuvassa tuotannossa lähes kymmenen vuoden ajan. Viimeinen, vuoden 1904 versio, antoi 955 cm³:n moottoristaan tehoa 8 hevosvoimaa 1800 kierroksella minuutissa. Tämän yksisylinterisen moottorin poraus oli 100 mm ja iskunpituus 120 mm. Huhtikuun 13. päivänä vuonna 1902, ranskalainen kilpa-ajaja Georges Osmont teki Nizzassa De Dion-Bouton kolmipyörän nopeusennätyksen 109,1 km/h.
Martina Dubovská

Martina Dubovská (s. 27. helmikuuta 1992) on tšekkiläinen alppihiihtäjä, joka edustaa Ski klub Spindl -seuraa.
Dubovská on osallistunut MM-kilpailuihin kolme kertaa. Garmisch-Partenkirchenissä 2011 hän sijoittui suurpujottelussa 54:nneksi, Schladmingissa 2013 pujottelussa 35:nneksi ja suurpujottelussa 39:nneksi sekä Sankt Moritzissa 2017 pujottelussa 32:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli pujottelussa 22:s. Hän sai Trentinon universiadeissa 2013 pronssia pujottelussa.
Alppihiihdon maailmancupissa Dubovská kilpaili ensimmäisen kerran Zwieselin pujottelussa helmikuussa 2011. Maailmancupin pisteille hän selviytyi ensimmäisen kerran 16. marraskuuta 2013 käydyssä Levin pujottelussa, jossa hän sijoittui 28:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 18:nneksi Semmeringin pujottelussa joulukuussa 2016.
Zachary Fucale

Seuraura

Fucale syntyi Lavalissa, mutta kasvoi Rosemèressä. Hän pelasi kauden 2010–2011 Saint-Eustache Vikingsin joukkueessa, jonka jälkeen QMJHL-joukkue Halifax Mooseheads varasi Fucalen 11. pelaajana kesällä 2011. Hän nousi joukkueen ykkösmaalivahdiksi jo tulokaskaudellaan 2011–2012, jonka päätteeksi Fucale palkittiin QMJHL:n vuoden puolustavana tulokkaana Raymond Lagacé Trophylla ja valittiin tulokkaiden tähdistökentälliseen. 
Kaudella 2012–2013 Fucale torjui Mooseheadsin QMJHL:n mestaruuteen, President's Cupiin. Hän torjui joukkueelle myös koko CHL:n mestaruuden, Memorial Cupin. Fucale valittiin kauden päätteeksi QMJHL:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen, Memorial Cupin tähdistökentälliseen ja kahdesti CHL:n viikon maalivahdiksi (17. helmikuuta ja 7. huhtikuuta 2013). Hän pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa.
Montréal Canadiens varasi Fucalen toisella kierroksella 36. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2013. Hän oli koko varaustilaisuuden ensimmäisenä varattu maalivahti. Fucale teki saman vuoden syyskuussa Canadiensin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Kaudella 2013–2014 hänellä oli koko QMJHL:n paras päästettyjen maalien keskiarvo (2.26) ja Fucale palkittiin Jacques Plante Memorial Trophylla. Hänet palkittiin myös liigan vuoden persoonana Paul Dumont Trophylla ja valittiin toiseen tähdistökentälliseen. Kesken kauden 2014–2015, joulukuussa 2014 Fucale, Matt Murphy ja kesän 2015 viidennen kierroksen varausvuoro kaupattiin Mooseheadsista Québec Rempartsiin vaihdossa Éric Brassardiin, kesän 2016 ensimmäisen ja kolmannen kierroksen sekä kesän 2018 ensimmäisen ja toisen kierroksen varausvuoroihin. Fucale eteni joukkueen kanssa aina QMJHL:n finaaleihin saakka, mutta mestaruuden vei kuitenkin Rimouski Océanic seitsemännessä finaaliottelussa voitoin 4–3. Remparts sai kuitenkin osallistua Memorial Cupiin turnauksen isäntäjoukkueena.
Kauden 2015–2016 Fucale vietti lähes kokonaan AHL-joukkue St. John's IceCapsissa, jossa hän pelasi tulokaskautensa aikana 42 runkosarjaottelua torjuen yhden nollapelin. Fucale sai joulukuussa 2015 kutsun Canadiensin NHL-vahvuuteen, jolloin IceCapsin suuntaan siirtyi Dustin Tokarski. Fucale ehti pukea Canadiensin paidan muutamaan otteluun, kun samat maalivahdit vaihtoivat osoitetta vain muutamaa päivää myöhemmin.
Arvo Airamo

Arvo Heikki Airamo (8. heinäkuuta 1897 Helsinki – 4. marraskuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Bertel Ikonen

Bertel Ikonen (28. heinäkuuta 1899 Tampere – 26. helmikuuta 1990) oli suomalainen eversti.

Suomen sisällissota

Ikonen osallistui vapaussotaan 28. tammikuuta alkaen ryhmänjohtajana Iisalmen suojeluskuntajoukoista kootussa ja E. Antikaisen johtamassa Iisalmen 1. vapaaehtoisessa jalkaväkikomppaniassa ja myöhemmin komppanian tultua liitetyksi Pohjois-Savon rykmenttiin niin sen ensimmäisessä pataljoonassa.

Sisällissodan jälkeinen aika

Ikonen kävi sisällissodan jälkeen Viipurin Upseerikokelaskurssin vuosina 1918–1919. Kurssin jälkeen hän palveli nuorempana upseerina eri tehtävissä Tampereen Rykmentissä Lahdessa vuoteen 1925 saakka. Pois lukien vuodet 1922–1923, jolloin hän oli komennettuna adjutanttina 3. Divisioonan esikunnassa Mikkelissä. Samoihin aikoihin hän suoritti Kadettikoulun kuuntelu-upseerina. Vuodet 1925–1926 häneltä vierähtivät Yleisesikunnassa, jonka jälkeen hänet nimitettiin komppanianpäälliköksi Polkupyöräpataljoona 1:een.
Vuonna 1927 Ikonen erosi armeijasta ja liittyi suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin ensimmäiseksi sotilasohjaajaksi Pohjois-Uudenmaan Suojeluskuntapiiriin. Pohjois-Uudenmaan Suojeluskuntapiiristä hän siirtyi vastaaviin tehtäviin Sortavalan Suojeluskuntapiiriin 1. maaliskuuta 1930. Sortavalan aikanaan vuonna 1930 hän suoritti komentajakurssin Suojeluskuntain Päällystökoulussa. Sotakorkeakoulun yleisen osaston yleisesikuntaupseerikurssin hän suoritti vuosina 1935–1937.

Talvi- ja jatkosota

Ikonen palveli talvisodan puhjettua sotilastarkastajana Suojeluskuntain Yliesikunnassa. Myöhemmin Yliesikunnan muututtua Kotijoukkojen Esikunnaksi hän toimi Esikunnassa komento-osaston päällikkönä. Hänet maarattiin jouluaattona vuonna 1939 kotijoukkojen alaisen 21. Täydennysdivisioonan Jalkaväkirykmentti 62:n komentajaksi. Divisioonan siirto osaksi kenttäarmeijaa tapahtui tammikuussa 1940, jolloin myös Ikosen komentama rykmentti siirrettiin Itä-Kannakselle, josta se kumminkin jo helmikuussa siirrettiin Länsi-Kannakselle. Välirauhan aikana Ikonen toimi Etelä-Kymenlaakson Suojeluskuntapiirin komentajana ja jatkosodan puhjettua Ikonen lähti rintamalle hänen Suojeluskuntapiirinsä perustaman Jalkaväkirykmentti 45:n komentajana. Ikonen siirrettiin 29. toukokuuta 1941 Jalkaväkirykmentti 5:n komentajaksi, mutta siirrettiin vuoden 1942 elokuussa Suojeluskuntain Päällystökoulun johtajaksi. Päällystökoulusta Ikonen määrättiin 31. toukokuuta 1943 Jalkaväkirykmentti 9:n komentajaksi, josta hänet komennettiin edelleen 6. elokuuta 1944 Ilomantsin Ratsuväkiprikaatin väliaikaiseksi komentajaksi. Hän palasi 18. syyskuuta 1944 rykmenttiinsä ja suoritti sen kotiuttamisen marraskuussa 1944.

Sotien jälkeinen aika

Ikonen toimi sotien jälkeen sotilaspiirin komentajana, josta tehtävästä hänet pidätettiin ja oli pidätettynä viisi kuukautta epäiltynä osallistumisesta asekätkentään. Hän tuomittiin jutussa kuudeksi kuukaudeksi vankeuteen vuonna 1946. Rangaistuksen kärsittyään hän toimi Santahaminaan ja Tuusulaan sijoitetun Jalkaväkirykmentti 5:n komentajana vuoteen 1950 saakka.

Ylennykset

Vänrikki 31.7.1919, luutnantti 1921, kapteeni 16.5.1925, majuri 16.5.1930, everstiluutnantti 16.5.1939, eversti 5.3.1942
USS Providence (SSN-719)

Palveluskäyttö

Alus on käytössä, kotistamanaan Groton Connecticutissa.
Buddha Loetla Nabhalai

Buddha Loetla Nabhalai (1767–1824) oli Chakri-dynastian toinen kuningas, joka hallitsi Thaimaata vuosina 1809−1824. Hänet tunnetaan myös hallitsijanimellä Rama II.
Thaimaan Chakri-kuninkaat esitettiin jumalaisina hallitsijoina ja heidän henkistä valtaansa tuki Thaimaan kansalliseepos Ramakien, jonka hengessä jokainen kuningas nimettiin eepoksen sankarin, prinssi Raman, mukaan. Taiteita harrastanut Rama II kehitti seremonioita teatterillisempaan suuntaan, jossa kansalliseeposta esitettiin varjo- ja tanssiteatterina.
Memotech MTX

Kehitys

Tietokoneen suunnittelivat Robert Branton ja Geoff Boyd.
Tietokone suunniteltiin aikana, jolloin brittiläiset mikrotietokoneet kävivät hyvin kaupaksi, mutta markkinat supistuivat huomattavasti pian julkaisun jälkeen.
Valkokurkkupeukaloinen

Levinneisyys

Valkokurkkupeukaloista tavataan pienellä alueella Meksikon eteläosissa, ja sen levinneisyysalueen pinta-alan arvioidaan olevan 4 800–4 900 km². Vuoden 2012 uhanalaisuusarvioinnissa lajin kannaksi arvioitiin 2 500–9 999 yksilöä. Sitä uhkaa levinneen asutuksen ja karjanlaidunnuksen aiheuttama elinympäristöjen tuhoutuminen, ja laji on luokiteltu vaarantuneeksi.
Millennium Tower (Wien)

Millennium Tower on 202 metriä korkea pilvenpiirtäjä Wienissä Itävallassa. Rakennuksessa on 51 kerrosta ja se on valmistunut uutenavuonna 2002, josta se on saanut nimensäkin. Millennium Tower on Wienin ja Itävallan toiseksi korkein rakennus DC Tower 1:n jälkeen. Rakennus toimii sekä toimisto- että asuinrakennuksena.