google/wiki40b huggingface dataset:
The Big Bounce – huijaus Havaijilla

The Big Bounce – huijaus Havaijilla on vuonna 2004 kuvattu rikoskomedia, joka perustuu Elmore Leonardin romaaniin The Big Bounce. Elokuvan pääosia esittävät Owen Wilson, Morgan Freeman, Charlie Sheen, Sara Foster, Vinnie Jones, Gary Sinise, Bebe Neuwirth, Willie Nelson ja Harry Dean Stanton. Elokuvan on ohjannut George Armitage. Elokuva oli taloudellinen floppi ja sai rajua kritiikkiä.
Costa Rican lippu

Costa Rican lippu on Costa Rican tunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön 26. marraskuuta 1906. Nykyinen lippu jakautuu viiteen vaakaraitaan, joista keskellä oleva punainen raita on leveämpi kuin muut. Sininen väri symboloi taivasta, kilvoittelua, ajattelua, sisua ja henkisiä ihanteita. Valkoinen symboloi onnellisuutta, viisautta ja rauhaa. Punainen symboloi lämpöä, intohimoa, costaricalaisten ihmisten jaloutta ja vapauden vuoksi vuodatettua verta.
Lippua ei tule sekoittaa Thaimaan lippuun, jossa ylin ja alin raita ovat puolestaan punaisia ja keskimmäinen leveä raita on sininen.
Syreenien kukkiessa

Juoni

Ranskalaisen talon tytär Jeannine kiinnostuu vierailulle tulevista komeista lentäjistä, jotka taistelevat Britannian ilmavoimissa ensimmäisessä maailmansodassa. Yksi heistä rakastuu Jeannineen ja lupaa komennuksen jälkeen palata tämän luokse.
Salvatore Ferragamo

Salvatore Ferragamo (5.6.1898 Bonito, Italian kuningaskunta – 7.8.1960 Firenze, Italia) oli italialainen jalkinesuunnittelija. Hän avasi ensimmäisen suutariverstaansa 13-vuotiaana vuonna 1912, missä hän teki naisille mittatilauskenkiä. 16-vuotiaana hän muutti Yhdysvaltoihin, ensin Bostoniin ja myöhemmin Santa Barbaraan Kaliforniaan. Samoihin aikoihin myös filmiteollisuus kasvoi Hollywoodissa. Ferragamo onnistui mallistollaan saamaan kuuluisuutta, ja hänestä tuli filmitähtien suosima kenkäsuunnittelija. Vuonna 1927 hän muutti takaisin Italiaan, Firenzeen. Siellä hän jatkoi kenkien tekoa Hollywoodin filmitähdille. Ferragamon asiakkaina olivat filmitähdet kuten Marilyn Monroe ja Sophia Loren.  Vuonna 1938 hän osti Firenzestä palatsi Palazzo Spini Feronin, jossa on nykyään hänen nimeään kantava museo. Vuonna 1947 hän sai työstään Neiman Marcus Fashion Award –palkinnon.
Urumi (1945)

Palvelus

Alus romutettiin 1946.
Ismail Bey

Ismail Bey oli 1500-luvulla elänyt nogai-kansaan kuulunut ylimys, joka toimi Volgan alueen nogaiden ordan kaanina 1555–64.
Ismail oli Venäjän tsaari Iivana IV Julman liittolainen ja esti muun muassa toisen liittolaisensa Jusuf-kaanin sotaretken Moskovaan 1553. Ismail osallistui yhdessä Venäjän armeijan kanssa Astrahanin kaanikunnan valtaamiseksi tehtyyn sotaretkeen 1554. Sotaretki päättyi voittoisasti, ja Venäjä nosti Astrahanin vasallihallitsijaksi Derviş Alin. Valloituksen jälkeen Ismail sai tehtäväkseen vartioida Astrahanin teitä ja kulkureittejä maalla, kun Iivana lupasi itse pitää huolta joki- ja merireiteistä. Iivana suunnitteli myös Krimin kaanikunnan valtaamista, johon hän pyysi Ismailin tukea ja neuvoa.
Ismail ja hänen liittolaisensa riitautuivat 1550-luvun puoliväliin mennessä, jolloin nogait kävivät keskenään suuren sisällissodan. Sodan hävisi sen toista osapuolta johtanut Jusuf-kaani, vaikka hänen armeijansa oli hyvin suuri. Voittoisa Ismail otti suuren osan Jusufin omaisuudesta haltuunsa ja lähetti Moskovaan kauppiaita, joilla oli mukanaan 20 000 hevosta ja 4000 lammasta. Voitto ja menestys huumasivat Ismailin, joka lähetti Iivana Julmalle kirjeen, jossa kutsui tätä "pojakseen, valkoiseksi tsaariksi". Lisäksi hän vaati Iivanaa maksamaan veroja itselleen. Hänen onnensa oli kuitenkin kääntymässä, sillä Jusuf-kaanin pojat aloittivat oman menestyksekkään sotansa Ismailia vastaan, ja seuraavissa kirjeissään Iivanalle Ismail pyysi tämän tukea käyttäen jälleen kunnioittavaa sävyä.
1558 nogai-kansaa koetteli suuri nälänhätä, johon Ismail pyysi tukea Iivanalta sitä koskaan saamatta, vaikka hän oli alistunut jo kutsumaan Iivanaa hallitsijakseen. Ismail kuoli 1564 ja hänen seuraajakseen tuli Tin Ahmad.
Mauri Favén

Ura

Favén opiskeli 1940-luvulla Vapaassa taidekoulussa sekä Suomen Taideakatemian koulussa. Taidemaalarin debyytin Favén teki Helsingissä vuonna 1947, ja se aloitti hänen pitkän uransa. 
Vuonna 1970 Favén sai Pro Finlandia -mitalin, ja vuonna 1989 hänelle myönnettiin professorin arvonimi. Vuodesta 1986 hän nautti valtion myöntämää taiteilijaeläkettä. Favén valittiin Taideteollisen korkeakoulun kunniajäseneksi 2001.
Favénin maalauksia on nähtävillä muiden muassa Kiasmassa, Ateneumissa, Helsingin kaupungin taidemuseossa sekä Amos Andersonin taidemuseossa. Hän teki myös useita julkisia töitä muun muassa kirkkoihin, esimerkiksi Konalan kirkkoon.
Favén on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Karbomysiini

Ominaisuudet

Karbomysiini on huoneenlämpötilassa värittömiä neulasmaisia kiteitä. Rakenteeltaan karbomysiini koostuu 16 atomin muodostamasta makrolaktonirenkaasta, johon on liittynyt kaksi sokeria D-mykaminoosi ja L-mykaroosi ja on luokkansa ensimmäinen eristetty antibiootti. Ensimmäinen karbomysiinille ehdotettu rakenne oli siten virheellinen, että ensimmäisessä versiossa laktoni koostui 17 atomista. Karbomysiiniä tuottavat Streptomyces halstedii- ja S. thermotolerans-bakteerit.
Karbomysiinin antioboottinen teho perustuu siihen, että se indusoi peptidyyli-tRNA:n irtoamista ribosomista. Tämä johtaa peptidyyli-tRNA:n pitoisuuden kasvuun solussa, proteiinisynteesin estymiseen ja lopulta bakteerisolun kuolemaan.
V-laakso

V-laakso on voimakkaasti virtaavien nuorten jokien, kuten vuoristojokien virtausten seurauksena syntynyt laakso. Niillä on tunnuksenomainen, poikkileikkaukseltaan V-kirjainta muistuttava muoto jyrkkine reunoineen. V-laaksot muodostuvat kun vuoristojoen vuolas virtaus kaivertaa joen uomaa. Vanhoissa joissa ja alavilla seuduilla virtaus on huomattavasti hitaampaa, joten se ei kaiverra joen pohjaa ja reunaa V-muotoon. Suuria jyrkkäseinäisiä v-laaksoja kutsutaan kanjoneiksi, joista kuuluisin on Yhdysvaltojen Grand Canyon.
Louise Colet

Louise Colet (o.s. Révoil; 15. elokuuta 1810 Aix-en-Provence, Ranska – 9. maaliskuuta 1876 Pariisi) oli ranskalainen runoilija. Hän avioitui muusikko Hippolyte Colet’n kanssa osaksi päästäkseen pois kotiseudultaan ja Pariisiin. 
Pariisissa Colet tarjosi teoksiaan julkaistavaksi, ja pian hän sai Ranskan akatemian kahden tuhannen frangin palkinnon, ensimmäisen neljästä akatemialta saamastaan palkinnosta. Jotkut kriitikot väittävät nykyisin hänen saaneen palkintonsa vaikutusvaltaisten ystäviensä ansiosta. Hänen salongissaan kävi Pariisin kirjallisen yhteisön edustajia, kuten Victor Hugo.
Vuonna 1840 hänelle syntyi tytär Henriette, mutta sen paremmin hänen miehensä kuin hänen rakastajansa Victor Cousin ei tunnustanut lasta omakseen. Myöhemmin Colet oli Gustave Flaubertin, Alfred de Musset’n ja Abel Villemainin rakastajatar. Miehensä kuoleman jälkeen Colet elätti itsensä ja tyttärensä kirjailijana.
Hänen veljensä oli taidemaalari Pierre Révoil.
Vallis Alpes

Vallis Alpes, "Alppien laakso" tai "Iso laakso" lienee tunnetuin Kuun laaksoista. Se on pitkä, vaihtelevan levyinen, jopa 10 km leveä ja 166 km pitkä. Laakso on melko tasapohjainen lukuun ottamatta laakson halki kulkevaa halkeamaa, joka ei erotu Maahan asti kuin suurilla kaukoputkilla. Tämä halkeama on kiemurteleva "rilli", joka on romahtanut laavaputki. Laakso lienee laavalla täyttynyt hautavajoama. Se on keskeltä leveämpi kuin päistään.
Vallis Alpes sijaitsee Kuun "Alpeilla", latinaksi Montes Alpes Sateiden meren, Mare Imbriumin reunalla. Se vie Mare Imbriumista Mare Frigorikseen eli Kylmyyden mereen, ja on hieman tummapohjaisesta isosta Plato-kraatterista kaakkoon. Sijainti 48.5° P 3.2° I. Laakson löysi Francesco Bianchini vuonna 1727.
Got the Life

Musiikkivideo

Video starttaa kun "Munky" ja David Silveria menevät Ferrariinsa It,s On! soidessa. Kun ovi paukahtaa kiinni starttaa Got the Lifen rumpualku Jonathan Davisin kävellyttäessä koiraa. Hän menee vanhaan mersuun ja ajaa studiolle, minne tulevat myös "Munky" ja David ferrarilla, sekä "Head" ja "Fieldy" mersulla. Studiossa he soittavat laulamisen alusta kertosäkeen loppuun, kunnes he suuttuvat jostain syystä. Ulkona Jonathan joutuu paparazzien ympäröimäksi autossaan, kunnes pääsee ulos pesäpallomailan avulla ja huutamalla (levittäen kädet). Samalla "Fieldy" ja "Head" antavat autonsa kodittomalle ja David, sekä "Munky" hyppäävät autostaan, jolloin se lentää hyppyristä ja räjähtää. Lopuksi kaikki kävelevät fanien luo "loppukuvaan".
Pieni runotyttö

Juoni

Huom. alla oleva viittaa koko kirjasarjan tapahtumiin, ei vain tähän teokseen.
Kirjan päähenkilö on Emilia Byrd Starr, nuori tyttö joka jää orvoksi. Kukaan Emilian sukulaisista ei haluaisi tyttöä taakakseen, joten he arpovat hatusta vetämällä tytön tulevan kodin. Emilia päätyy Uuteen Kuuhun Blair Wateriin Elisabet-tädin, Laura-tädin ja Jimmy-serkun holhoukseen.
Emilia saa koulussa ystäviä, mutta ensimmäiset osoittautuvatkin epäluotettaviksi. Esimerkiksi Rhoda Stuart pettää Emilian syntymäpäiväkutsujensa kautta. Ilse, Teddy ja myöhemmin myös Uuden Kuun renkipoika Perry tulevat Emilialle erittäin tärkeiksi. Emilia myös rakastuu Teddyyn ja vaikuttaakin siltä, että myös Teddyllä olisi tunteita tyttöä kohtaan.
Emilialla on lahjakas kirjoittaja, ja jo varsin nuorena hän lähettää tekstejään lehtiin julkaistaviksi. Elisabet-täti kuitenkin kieltää kirjoittamisen. Emilia saa lähteä jatko-opistoon, Shrewsburyynkin vain sillä ehdolla, ettei kirjoita enää yhtään epätodellista, fiktiivistä tekstiä.
Myöhemmin Emilia kuitenkin jatkaa kirjoittamista. Lehdet palauttavat hänen kirjoituksiaan eikä kustantaja suostu julkaisemaan hänen ensimmäistä romaaniaan Unelmien kauppiasta. Dean Priest, joka pelasti aikoinaan Emilian hengen, kuitenkin auttaa häntä hankalina hetkinä ja Emilia kihlautuu Deanin kanssa, Teddyn lähdettyä Montrealiin ja myöhemmin Eurooppaan opiskelemaan piirustusta.
Dean ja Emilia sisustavat Fred Blairin "autiota taloa", mutta pari kuukautta ennen häitä Emilia ymmärtää rakastavansa Teddyä, eikä voi mennä naimisiin Deanin kanssa. Kun Ilse ja Teddy ilmoittavat kihlauksestaan, Emilia murtuu, mutta suostuu silti parhaan ystävänsä Ilsen morsiusneidoksi. Emilia kärsii esittäessään iloista ja kuunnellessaan Ilsen selityksiä hääjuhlista. Hääpäivä koittaa, mutta Ilse saa tietää Perryn jääneen auton alle. Hän karkaa ikkunasta Perryn luo sairaalaan ja häät peruutetaan. Lopuksi Emilia ja Teddy menevät naimisiin selvitettyään väärinkäsitykset.

Tv-sarja

Runotytöstä on tehty myös televisiosarja. Siinä pääosaa näyttelee Martha MacIsaac.
Stephan Pastis

Stephan Pastis (s. 16. tammikuuta 1968 San Marino, Kalifornia) on yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, joka tunnetaan strippisarjakuvastaan Helmiä sioille (Pearls Before Swine). Hän esiintyy usein myös itse hahmona omassa sarjakuvassaan.
Pastis on amerikankreikkalaisesta suvusta. Hän on opiskellut valtiotieteitä Berkeleyn yliopistossa, josta valmistui vuonna 1989. Sen jälkeen hän hankki itselleen myös lakimiehen koulutuksen ja työskenteli vuosina 1993–2002 vakuutusasioihin erikoistuneena asianajajana San Franciscon alueella. Samaan aikaan Pastis kuitenkin tähtäsi sarjakuvapiirtäjäksi ja lähetti sarjakuvasyndikaateille useita sarjakuvaideoita, jotka tulivat hylätyiksi. Hassuista eläinhahmoista kertova Helmiä sioille syntyi vuonna 1997. United Features -syndikaatti otti sen levitykseensä vuonna 1999, aluksi vain nettisarjakuvana, mutta joulukuusta 2001 alkaen se alkoi ilmestyä myös lehdissä. Sarja on levinnyt noin 750 lehteen. Syyskuusta 2011 se siirtyi Universal Uclick -syndikaatin levitettäväksi.
Pastis on saanut National Cartoonists Societyn myöntämän Reuben-palkinnon vuonna 2019 sekä parhaan sanomalehtisarjakuvan palkinnon vuosina 2003, 2006 ja 2014. Hän oli yhdeksän kertaa ehdolla Reubenin saajaksi ennen palkinnon voittamista. Pastis on nimennyt tärkeimmiksi innoittajikseen Charles M. Schulzin (Tenavat), Scott Adamsin (Dilbert) ja Bill Wattersonin (Lassi ja Leevi). Kesäkuussa 2014 Watterson teki Pastisin kanssa yhteistyötä muutaman Helmiä sioille -stripin piirtämisessä. Pastis on avustanut myös Tenavien lisensoimista koskevaa päätöksentekoa Schulzin kuoleman jälkeen ja käsikirjoittanut 2011 valmistuneen Tenavat-animaation Happiness is a Warm Blanket, Charlie Brown.
Vuodesta 2013 Pastis on julkaissut myös Timmy Failure -nimistä lastenkirjasarjaa.
Crypt of Civilization

Crypt of Civilization on Yhdysvalloissa, Atlantan lähellä sijaitsevassa Oglethorpe Universityssä sijaitseva ilmatiivis kammio, joka toimii suurena aikakapselina. Se suljettiin 25. toukokuuta 1940, ja on tarkoitus avata vuonna 8113, 6177 vuoden kuluttua sen sulkemisesta. Tämä aikamäärä johtuu siitä, että muinaisen Egyptin ajanlasku alkoi todennäköisesti vuodesta 4241 eaa. (josta oli kulunut 6177 vuotta laskentavuonna 1936). Idean kammiosta esitti Thornwell Jacobs vuonna 1936. Inspiraationsa hän oli omien sanojensa mukaan saanut Egyptin hautautuneista pyramideistä.
Kammio sisältää useita 1930-luvun tyypillisiä käyttöesineitä, tärkeitä kirjallisia teoksia (mm. Raamattu, Koraani ja Ilias), mikrofilmejä sekä fonografi- ja muita äänitteitä. Kammiossa ei ole arvoesineitä "haudanryöstämisen" ehkäisemiseksi.
Sulkemisensa jälkeen kammio tuli uudelleen julkisuuteen vuosipäivinänsä, mutta oli jo 1970-luvulla käytännössä unohdettu. Kuitenkin yliopiston uusi opiskelija Paul Hudson "löysi" sen uudelleen vuonna 1970 tutkiessaan kellarikerroksia. Yliopisto juhlisti kammion sulkemisen 50-vuotispäivää vuonna 1990, ja tuli jälleen uutisotsikoihin vuonna 2000, koska oli "selvinnyt ensimmäisestä vuosituhannen vaihteestaan".
Tuija Pösö

Tuija Tuulikki Pösö (o.s. Myyrinmaa; 27. maaliskuuta 1941 Helsinki – 10. maaliskuuta 2016 Espoo) oli suomalainen arkkitehti, jonka erikoisalaa olivat koulukiinteistöt.

Koulutus ja ura

Pösö kirjoitti ylioppilaaksi Lauttasaaren yhteiskoulussa 1960 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosastolta 1967. Hän hakeutui arkkitehtuurin pariin isänsä, Kouluhallituksen yliarkkitehti V. J. Myyrinmaan innostamana. Työuransa Tuija Pösö aloitti piirtäjänä Arkkitehtitoimisto Veikko Malmiossa 1962–1963 ja toimi sen jälkeen suunnittelijana Arkkitehtitoimisto Timo ja Tuomo Suomalaisen palveluksessa 1964–1966. Arkkitehdiksi valmistumisensa jälkeen hän työskenteli aluksi arkkitehtina Arkkitehtitoimisto Olli Parviaisen palveluksessa 1967–1970 ja sitten omassa toimistossaan eli Arkkitehtitoimisto Tuija Pösö Ky:n johtajana 1970–1977. Tällä vuosikymmenellä valmistui useita toimiston suunnittelemia kouluja, kirjastoja ja uimahalleja. Lopun työurastaan Pösö toimi Helsingin kaupungin palveluksessa, ensin Helsingin kaupungin rakennusviraston arkkitehtina 1977–1978 ja sitten kaupungin opetusvirastossa aluksi kiinteistöpäällikkönä ja myöhemmin perusparannushankkeiden johtavana arkkitehtina. Opetusvirastossa hän aloitti 1978 ja lopetti 2004, jolloin jäi eläkkeelle. Hän loi tänä aikana kiinteistötoimiston huolehtimaan kaupungin koulujen kiinteistöistä ja laadukkaasta kouluympäristöstä.
Tuija Pösön vapaa-ajan intohimona oli purjehdus, Lappi ja kuvanveisto.
Jaroslav Bednář

Ammattilaisura

Bednář aloitti ammattilaisuransa kaudella 1994–1995 Slavia Prahan joukkueessa, johon hän palasi usean vuoden tauon jälkeen kaudella 2005–2006. Hän on edustanut myös Slavian paikallisvastustajaa Sparta Prahaa.
2000-luvun vaihteessa Bednář pelasi Suomen SM-liigassa JYP:n ja HIFK:n joukkueissa, ja oli kaudella 2000–2001 sarjan paras maalintekijä. Kauden jälkeen Los Angeles Kings varasi hänet NHL:ään vuoden 2001 varaustilaisuuden toisella kierroksella numerolla 56. Seuraavan kolmen kauden aikana hän pelasi 102 NHL-ottelua Kingsin ja Florida Panthersin paidassa.
Ennen paluutaan kotimaahansa Bednář pelasi kauden 2003–2004 loppupuoliskon ja kauden 2004–2005 Venäjällä Avangard Omskissa. Keväällä 2004 Bednář oli voittamassa Omskissa Venäjän superliigan mestaruutta. Kaudet 2005–2009 hän pelasi jälleen Slavia Prahassa. Kaudella 2007–2008 Bednář voitti Tšekin-mestaruuden. Hän teki pudotuspeleissä 10 maalia, eniten koko sarjasta, ja voitti pudotuspelien arvokkaimmalla pelaajalla annettavan Václav Pacina -palkinnon. Seuraavalla kaudella Bednář teki runkosarjassa 68 pistettä ja voitti liigan pistepörssin. Lisäksi hän oli syöttötilaston kärkinimi 41 maalisyötöllään.
Kaudeksi 2009–2010 Bednář siirtyi KHL-liigan Torpedo Nižni Novgorodiin, jossa hän pelasi vain yhden kauden. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Sveitsin pääsarjan HC Davosiin. Davosissa Bednář oli voittamassa Sveitsin-mestaruutta. Kesällä 2011 hän jätti Davosin ja teki kahden vuoden sopimuksen HC Luganon kanssa.
Vuonna 2013 Bednář palasi kotimaahansa pelaten pääsarjassa vielä viisi kautta Slavia Prahan ja HK Hradec Kraloven riveissä. Keväällä 2018 Bednář päätti pelaajauransa ja siirtyi Mountfield HK:n urheilujohtajaksi.

Muuta

Bednářin sisarenpoika Jakub Vrána on yksi ikäluokkansa lahjakkaimmista jääkiekkoilijoista koko maailmassa.
Sixten Ehrling

Sixten Ehrling (3. huhtikuuta 1918 – 13. helmikuuta 2005) oli ruotsalainen kapellimestari. Hän syntyi Malmössä ja opiskeli Ruotsin kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa. Myöhemmin hän lähti jatkamaan opintojaan Dresdeniin Karl Böhmin ja Pariisiin Albert Wolffin johdolla.
Ehrlingin levytysten joukkoon lukeutuvat Sibeliuksen sinfoniat.
Ehrling johti Tukholman kuninkaallista oopperaa vuosina 1953–1960. Hän oli Göteborgin sinfoniaorkesterin pääkapellimestarina vuosina 1974–1976 toimittuaan jo aiemmin (1963–1973) vastaavassa virassa Detroitin sinfoniaorkesterissa. Myöhemmällä urallaan hän opetti Juilliard School of Musicissa. Hän kuoli New Yorkissa, Yhdysvalloissa.
Mikael Obrenović

Mikael Obrenović (serbokroaatiksi Mihailo Obrenović III; 16. syyskuuta (J: 4. syyskuuta) 1823 Kragujevac – 10. kesäkuuta (J: 29. toukokuuta) 1868 Kosutnjak, lähellä Belgradia) oli Serbian ruhtinas vuosina 1839–1842 ja 1860–1868. Hänet salamurhattiin.

Elämäkerta

Mikael oli ruhtinas Miloš Obrenovićin toiseksi vanhin poika ja hän peri kruunun vanhemman veljensä Milanin kuoltua 8. heinäkuuta 1839. Saatuaan Turkin hyväksynnän hän astui hallitsijan tehtäviin seuraavana vuonna, mutta hänet syöstiin vallasta vuonna 1842 senaattori Vučićin johtaman kapinan seurauksena. Sen jälkeen hän eli maanpaossa ja matkusteli, mutta pääsi palaamaan Serbiaan kun hänen jo aiemmin syrjäytetty isänsä palautettiin valtaistuimelle vuonna 1858. Mikael toimi sen jälkeen armeijan ylipäällikkönä, ja kohosi uudelleen Serbian ruhtinaaksi isänsä kuoltua 26. syyskuuta 1860.
Mikael oli saanut länsimaisen koulutuksen ja osoittautui valistuneeksi hallitsijaksi, joka pyrki edistämään oikeusvaltion kehittämistä aiemman despoottisen hallinnon sijaan. Vuonna 1861 hyväksytty uusi perustuslaki toisaalta lisäsi ruhtinaan valtaoikeuksia ja vähitellen hänen hallintonsa muuttui itsevaltaisemmaksi. Mikaelin valtakaudella perustettiin vakinainen asevelvollisuusarmeija (1861), valtion hypoteekkipankki (1862), Serbian oppineiden seura (1864) ja kansallisteatteri, sekä otettiin käyttöön oma valuutta (1868). Eurooppalaisten suurvaltojen tuella Mikael onnistui vähitellen irrottamaan Serbian Ottomaanien valtapiiristä. Vuonna 1867 turkkilaiset joutuivat luopumaan viimeisistä linnakkeistaan ja vetivät sotajoukkonsa kokonaan pois Serbiasta. Mikael pyrki myös yhdistämään eteläiset slaavit turkkilaisvastaiseksi Balkanin liitoksi, mutta tämä liitto hajosi pian hänen kuoltuaan.
Ruhtinas Mikael erosi ensimmäisestä vaimostaan Julia Hynuadista avioliiton lapsettomuuden vuoksi ja kihlautui Katarina Konstantinovićin kanssa. Mikael salamurhattiin vuonna 1868 hänen ollessaan kävelyllä kihlatunsa kanssa Topčiderin puistossa. Syyllisiksi epäiltiin kilpailevan Karađorđevićin suvun kannattajia. Uudeksi hallitsijaksi tuli Mikaelin 13-vuotias serkunpoika Milan.
Glinde-interstadiaali

Keski-Veikselin löydöistä Suomessa

Eteläinen Suomi lienee ollut jäätön 55000-25000 BP, sen jälkeen kun jää oli ensin saapunut sinne ehkä 60000 BP. Toisten lähteiden mukaan Suomi oli jään peitossa 75000-50000 vuotta sitten.
Veikselin varhais- ja keskivaiheiden kerrostumien ajoituksesta Suomessa on käyty keskustelua. Perinteisillä radiohiilimittauksella ei voitu ajoittaa yli 40 000 vanhoja esineitä, ja kohti tuota takarajaa ajoitukset käyvät epävarmoiksi. Monien tutkijoiden mielestä radiohiilellä aikaan 42000-50000 vuotta sitten ajoitetut Permantokosken ja Tervolan Kauvonkankaan turvekerrokset, joissa on koivumetsistä kertova siitepölystö, sopisivat paremmin Varhais-Veikseliin 80000-100000 vuotta sitten. Savukosken Soklista löydetty kolmas Eem-kauden jälkeinen moreenipatjojen välissä ollut arktiseen tundraan viittaava kerrostuma saattaa vastata Keski-Veikselin varhaista jäätöntä kautta. Suunnilleen Glint-vaiheeseen liittyy Keski-Lapista löydetty lehtikuusi, jonka harrastajatutkija Keijo Parkkunen on kirjassaan Sadan vuoden harha-askel väittnyt kasvaneen jäätikön sisällä ja siten kumoavan jääkauden.
Jyväskylän taidemuseo

Holvi

Jyväskylän taidemuseon Holvin näyttelytila sijaitsee Oiva Kallion suunnittelemassa vuonna 1930 valmistuneessa liike- ja asuinrakennuksessa Kirkkopuiston laidalla. Vaihtuvien näyttelyiden painopiste on nykytaiteessa, taidegrafiikassa sekä keskisuomalaisessa taiteessa. 
Suomen Taidegraafikot ry:n pysyvä kokoelmanäyttely Oravien aarteita esittelee grafiikkaa 1960-luvun kodiksi sisustetussa tilassa. Pasi Rauhalan kotimuseo (Holvin 3. krs) on osa pysyvää Oravien aarteita -näyttelyä. Grafiikkaa ja Pasi 60-luvun kodissa on näyttely näyttelyn sisällä. Kapinoivan Pasin olemassaolo perheessä näkyy erilaisina esineinä, ääninä ja päiväkirjoina. 
Taika-tilassa järjestetään erilaisia työpajoja ja kursseja yleisölle. Museokaupassa on runsas valikoima taidekortteja ja julkaisuja.

Grafiikka- ja valokuvakeskus Ratamo

Yhteistyössä Luovan valokuvauksen keskus ry:n kanssa Jyväskylän taidemuseo pitää yllä Grafiikka- ja valokuvakeskus Ratamoa. Tähän kuuluvat sekä Galleria Ratamo että grafiikan ja valokuvauksen työtilat Jyväskylän vanhoilla Veturitalleilla (Veturitallinkatu 6). Galleria Ratamossa on esillä vuosittain noin kaksitoista suomalaiseen ja kansainväliseen taidegrafiikkaan ja valokuvataiteeseen keskittyvää näyttelyä.
Vuoteen 2012 saakka grafiikkakeskus sijaitsi vuonna 1920 rakennetussa Halosen talossa vastapäätä Matkakeskusta.
Alexander von Falkenhausen

Alexander von Falkenhausen (1878–1966) (myös Alexander Freiherr von Falkenhausen) oli jalkaväenkenraali sekä Belgiaan ja Pohjois-Ranskaan sijoitettujen saksalaisjoukkojen ylipäällikkö toisen maailmansodan aikana. Ennen sotaa hän toimi pitkään Saksan sotilastehtävissä Itä-Aasiassa, muun muassa Kiinan sotilasjohtaja Tšiang Kai-šekin neuvonantajana.
Toimiessaan Belgian ja Pohjois-Ranskan miehitysjoukkojen ylipäällikkönä (1940–1944) Falkenhausen pyrki aluksi noudattamaan natsipolitiikkaa. Tammikuussa 1942 hän kuitenkin liittyi Adolf Hitleriä vastaan suunnattuun salahankkeeseen. Hän oli yhteydessä Erwin Rommeliin ja Günther von Klugeen saadakseen heidätkin mukaan suunnitelmaan, ja pitkän suostuttelun jälkeen se onnistuikin. Heinäkuun 20. päivän salaliiton epäonnistuttua 1944 Falkenhausen pidätettiin ja lähetettiin Dachauhun, mistä amerikkalaiset vapauttivat hänet 4. toukokuuta 1945. Vuonna 1951 belgialainen tuomioistuin tuomitsi hänet 12 vuodeksi pakkotyöhön miehitysajan tapahtumien vuoksi, mutta hänet vapautettiin pian Hitlerin-vastaisen toiminnan ja belgialaisten suojelemisen takia.
Lorraine-Dietrich

Lorraine-Dietrich oli vuosina 1908-1934 valmistettu ranskalainen automerkki. Automerkin edeltäjä oli vuosina 1897-1908 valmistettu De Dietrich -merkkinen auto. Aiemmin rautatievaunuja valmistanut De Dietrich alkoi 1897 valmistaa autoja Ranskan Lunévillessä.
1902 de Dietrich -tehdas palkkasi myöhemmin kuuluisan Ettore Bugatin suunnittelemaan nelisylinterisen kansiventtiilimoottorin, joka tuotti 18 kW.
1920-luvun taitteessa Lorraine-Dietrich alkoi varustaa valmistamiaan autoja kansiventtiilimoottorilla, jossa oli kuusi sylinteriä. Tärkein Lorraine-Dietrich-auto oli 1923 esitelty B3-6 -malli.
Lorraine-Dietrich osallistui moniin autokilpailuihin. Vuosina 1924-1926 Le Mansin 24 tunnin ajossa Lorraine-Dietrich B3-6 Sport menestyi erinomaisesti. Lujan alustansa ja etujarrujensa ansiosta B3-6-malli oli Bentley 3.0 -loistoauton kilpailija.
Autotehtaan omistanut de Dietrich -perhe myi osuutensa yhtiöstä, joka muutti nimensä vuonna 1928 Lorraineksi.
Fürstenstein

Kotisivut

http://www.fuerstenstein.de/