google/wiki40b huggingface dataset:
Alpo Kupiainen

Alpo Kupiainen (10. heinäkuuta 1888 Kesälahti – 9. lokakuuta 1937 Lahti) oli suomalainen toimittaja ja kirjallisuuden suomentaja. Hän käytti myös nimimerkkejä Alpo Kaarlahti ja A.V. Niilesmaa.
Kupiaisen vanhemmat olivat leipuri Juhana Kupiainen ja Wilhelmina Noponen. Hän asui sittemmin Viipurissa jossa hän kävi myös koulunsa. Kupiainen pääsi ylioppilaaksi 1907 Viipurin klassillisesta lyseosta ja opiskeli sitten jonkin aikaa Helsingin yliopistossa.
Kupiainen toimi matematiikan vt. opettajana Viipurissa ja sittemmin hän oli konttoristina Suomi-yhtiössä ja Kustannus Oy Minervassa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän osallistui jääkäriliikkeen toimintaan ja joutui venäläisten viranomaisten vangitsemaksi. Vapauduttuaan Kupiainen oli Suomen sisällissodan aikana 1918 Kansanvaltuuskunnan palveluksessa ja joutui sodan jälkeen Hennalan vankileirille. Vapaaksi päästyään Kupiainen toimi Suomen Sosialidemokraatin toimittajana, kirjailijana ja suomentajana.
Kupiainen oli tuottelias kirjallisuuden suomentaja. Hän suomensi muun muassa Alexandre Dumasin, Daniel Defoen, Charles Dickensin, Mayne Reidin, Edgar Wallacen ja Edgar Rice Burroughsin teoksia.
Alpo Kupiainen oli naimisissa vuodesta 1909 Aune Maria Kaihovaaran (ent. Corander) kanssa. Professori, runoilija ja kirjallisuudentutkija Unto Kupiainen oli heidän poikansa.
Treverit

Treverit olivat galliheimo Moselin laaksossa, nykyisen Pohjois-Ranskan alueella Ardennien läheisyydessä. Heidän pääkaupunkinsa oli Colonia Augusta Treverorum (nyk. Trier), josta tuli myöhemmin roomalaisen maakunnan Belgican pääkaupunki.
Treverien hallitsema alue ulottui idässä Hunsrück-kukkuloilta Moselin (rans. Moselle) laakson yli länteen Ardennien itäiseen osaan tuliperäisille Eifel-kukkuloille sekä Reiniltä suunnilleen nykyisen Luxemburgin etelärajalle. Trevereillä oli viisi oppidumia eli gallialaismuurilla linnoitettua kaupunkia, jotka sijaitsivat Kastel-Staadissa, Martbergissä, Otzenhausenissa, Tetelbergissä ja Wallendorfissa. Tetelbergin oppidum oli treverien alkuperäinen pääkaupunki.
Treverit saapuivat Moselin laaksoon arviolta 300–200 eaa., ja he olivat todennäköisesti sekä germaaneista että kelteistä muodostunut kansa. Heidän kyliensä talot muistuttivat kelttiläis-germaanisten heimojen rakennuksia. Heidän kyliensä nimet vaikuttavat kelttiläisiltä.
Treverit kävivät roomalaisten kanssa kauppaa, ja tiedetään, että Julius Caesar osti heiltä hevoset Gallian valloittamista varten. Lopulta Caesar liitti treverien alueen väkisin Rooman valtakuntaan, jolloin heidän kulttuurillinen identiteettinsä alkoi hävitä. Kansa yritti 54–53 eaa. kansannousua heikolla menestyksellä, minkä jälkeen monet siirtyivät Reinin yli germaaniheimojen pariin.
Reissumiehen taival (1991)

Reissumiehen taival (Fazer Finnlevy HCD 600-620062) on Tapio Rautavaaran 1991 ilmestynyt kokoelma-CD-levy.
Sisko Valkama

Valma Jaakola, kirjailijanimi Sisko Valkama (2. toukokuuta 1931 Nivala – 2. joulukuuta 1996 Oulu) oli suomalainen kirjailija.
Valkaman omaelämäkerrallinen romaani Potilaan raportti ilmestyi 1973 Otavan Kertomus elämästä-sarjassa.
Alte Pinakothek

Alte Pinakothek on Münchenin Maxvorstadtissa sijaitseva, vuonna 1836 valmistunut taidemuseo. Museo on erikoistunut vanhaan eurooppalaiseen maalaustaiteeseen, ja siellä on muun muassa Rembrandtin, Rubensin, Dürerin ja Tizianin teoksia. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Leo von Klenze. Rakennuksessa suoritetaan laajaa saneerausta vuosina 2014–2018.
Museo muodostaa muiden Münchenin taidemuseoiden kanssa Bayerischen Staatsgemäldesammlungen -kokoelman, jossa on yli 30 000 teosta.
Toomas Frey

Toomas Frey (s. 13. joulukuuta 1937, Põltsamaa) on virolainen ekologi, kasvimaantieteilijä ja metsätieteilijä sekä poliitikko, joka kuuluu Viron vihreisiin. Kun hänet nimitettiin ympäristöministeriksi vuonna 1990, se oli ensimmäinen kerta, kun vihreän puolueen jäsen pääsi valtakunnalliseen hallitukseen Itä-Euroopassa.
Will Sampson

Elämä ja ura

Täysiverinen creek Will Sampson esiintyi monissa elokuvissa ja TV-sarjoissa. rooleista merkittävin oli viisi Oscar-palkintoa saaneessa, Miloš Formanin ohjaamassa elokuvassa Yksi lensi yli käenpesän (1975), jossa hänellä oli merkittävä sivuosa päällikkö Bromdenin roolissa. Sampson löydettiin rooliin sattumalta, kun elokuvan tuottaja Michael Douglas etsi rooliin isokokoista intiaania. Sampson olikin intiaaniksi erittäin pitkä (196 cm). Hän näytteli sittemmin muitakin merkittäviä sivuosia monissa tunnetuissa elokuvissa, näitä ovat muun muassa Clint Eastwoodin lännenelokuva Lainsuojaton (1976), Charles Bronsonin tähdittämä Verenpunainen preeria (1977), Michael Andersonin ohjaama, Richard Harrisin tähdittämä Orca – tappajavalas (1977) sekä Chuck Norrisin tähdittämä Tulijalka (1987). Sampson sai parhaan miespääosan Genie-ehdokkuuden elokuvassa Armoton erämaa (1979), ja se on ainoa elokuva, jossa hän on näytellyt pääosan.

Kuolema

Sampsonille tehtiin sydämen ja keuhkojen elinsiirtoleikkaus vuonna 1987. Hän kuoli 43 päivää leikkauksen jälkeen siitä aiheutuneisiin komplikaatoihin 53-vuotiaana.
Ratsujääkäri

Ratsujääkäri oli alkuaan ratsuväen sotamies, joka koulutettiin tiedustelu- ja lähettitehtävien suorittamiseen. Alun perin ratsujääkäriosastojen sotilaita käytettiin ratsulähetteinä eri komentajien määräämissä tehtävissä, mutta myöhemmin perustettujen ratsujääkärirykmenttien miesten tehtävät eivät eronneet muun ratsuväen tehtävistä.
Ensimmäiset ratsujääkäriosastot perustettiin 1740-luvulla Ranskan armeijaan (ransk. chasseur à cheval) ja sittemmin niitä perustettiin muihinkin maihin. Preussissa ratsujääkäreitä (saks. Jäger zu Pferde) palveli 1897–1918. Suomessa Jääkäripataljoona 27:ään perustettiin ratsujääkärijoukkue syksyllä 1917 ja joulun tienoilla samana vuonna miesten viralliseksi nimitykseksi tuli ratsujääkäri. Suomen sisällissodan aikana 22. maaliskuuta 1918 perustettiin Karjalan ratsujääkärirykmentti, joka lakkautettiin armeijaa järjestettäessä 1920. Vuonna 1957 perustetun Hämeen Ratsujääkäripataljoonan sotamiehiä nimitettiin myös ratsujääkäreiksi.
Ässä-jekki-kakkonen

Ässä-jekki-kakkonen on korttiuhkapeli, jossa todennäköisyys on niin paljon pelin järjestäjän hyväksi, että sitä järjestävät lähinnä korttihuijarit. Järjestäjä, tavallisesti korttihuijari, jakaa kortit kolmeen pinoon. Hän voittaa, jos yhden tai useamman pinon alimmainen kortti on ässä, sotamies eli jekki tai kakkonen. Huijattava voittaa, jos minkään pinon alimmainen ei ole mikään noista. Koska noin 60 prosentin todennäköisyydellä vähintään yksi noista kolmesta kortista on joko ässä, sotamies tai kakkonen, korttihuijarin voittosuhde on melkoisen hyvä.
Eric Castrén

Eric Castrén (14. heinäkuuta 1732 Paltamo – 21. joulukuuta 1787 Kemi) oli valistushenkinen pappi, joka toimi mm. Kemin kirkkoherrana. 
Castrénin vanhemmat olivat Kajaanin pormestari ja kihlakunnan vouti Matias Castrenius, myöh. Castreen (1693–1771) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Helena Albogius. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1748 ja valmistui filosofian maisteriksi 1754. Castrén vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1755.
Turun akatemiassa opiskellessaan Eric Castrén laati talousopin professorin Pehr Kalmin ohjauksessa väitöskirjan Öfver Kajanaborgs län, jossa kuvattiin Kajaanin kaupungin sekä Paltamon ja Sotkamon pitäjien historiaa ja taloudellisia oloja. Papiksi vihkimisen jälkeen Castrén sai 1755 viran kotipitäjänsä Paltamon kirkkoherran apulaisena. Tämän jälkeen hän toimi Pohjanmaan jalkaväkirykmentissä pataljoonansaarnaajana vuodesta 1759 sekä Pudasjärven kirkkoherrana vuodesta 1762. Kemin kirkkoherran virkaan hänet nimitettiin vuonna 1785. Castrénista tuli lääninrovasti 1786 ja hän oli saarnaajana pappeinkokouksessa Kokkolassa 1784.
Castrén kirjoitti tutkielman myös Pudasjärven pitäjästä, mikä julkaistiin H.G. Porthanin lehdessä Tidningar utgifne af et Sällskap i Åbo vuonna 1776. Papintoimensa ohessa Pudasjärvellä Castrén otti osaa suuren pitäjänsä elinkeinojen edistämiseen ja vaikutti poronhoidon vakiintumiseen talonpoikaiston keskuudessa.
Eric Castrén oli naimisissa 1763–1784 Pudasjärven kirkkoherran Samuel Keckmanin tyttären Katarina Elisabet Keckmanin (k. 1784) kanssa ja vuodesta 1786 Oulun kappalaisen Jakob Elfvingin tyttären Brita Helena Elfvingin (k. 1817) kanssa tämän ensimmäisessä avioliitossa. Hänen poikiaan olivat Kemin kirkkoherra, teologian tohtori Matthias Castrén (1764–1845), Utsjoen kirkkoherra Samuel Castrén (1765–1797), Alatornion kirkkoherra Erik Castrén (1771–1846), Rovaniemen kirkkoherra Kristian Castrén (1779–1825), Evijärven kappalainen Jakob Castrén (1781–1816) ja Säräisniemen kappalainen Zachris Castrén (1782–1818).
Jari Mäkipää

Jari Mäkipää (s. 22. kesäkuuta 1978 Tampere) on suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija ja käsikirjoittaja.
Mäkipää kirjoittaa Etsiväkerho Hurrikaani -kirjasarjaa, jossa on syksyyn 2016 mennessä julkaistu neljätoista teosta. Lähiaikoina häneltä on ilmestymässä myös uusi, itsenäinen lastenromaani.
Etsiväkerho Hurrikaani kerhoa pidettiin ohjelmassa Lasten aamu, jota kerhoa veti Jari Mäkipää.
Mäkipää on käsikirjoittanut myös useita tv- ja verkkosisältöjä Ylen lasten- ja nuortenohjelmille, kuten Bofori, Galaxi Play ja R05AN K00D1.
Mäkipää on ollut mukana ohjelmissa Hetkinen, kolmasluokkalaisten karkkitietovisassa, ja Syrhämä-seikkailusarjassa.
Mäkipää valmistui medianomiksi Tampereen ammattikorkeakoulusta vuonna 2003. Hän suoritti ylemmän ammattikorkeakoulututkinnon vuonna 2009 ja elokuvakäsikirjoittamisen erikoistumisopinnot vuonna 2010. Vuonna 2011 Mäkipää suoritti käsikirjoituksen MA-tutkinnon brittiläisessä Salfordin yliopistossa.
Vuonna 2014 Mäkipää sai Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon teoksesta Etsiväkerho Hurrikaani ja hämärän majatalo. Hän oli myös Anni Polva -palkintoehdokas vuonna 2011.
Vuosina 2002–2011 Mäkipää työskenteli vakituisesti Ylen lastenohjelmien toimituksessa tuottajana, ohjaajana ja toimittajana. Hän juonsi muiden muassa Lasten aamua, Galaxia ja Operaatio Hurrikaania, jotka ovat molemmat suosittuja lasten- ja varhaisnuorten ohjelmia. Lokakuussa 2011 Mäkipää siirtyi vapaaksi kirjoittajaksi. 
Jari Mäkipää aloitti Yle lastenohjelmissa noin 10-vuotiaana Kasmasiini varhais-nuorten ohjelmassa.
Polymeraasiketjureaktio

PCR eli polymeraasiketjureaktio (engl. polymerase chain reaction) on yksi tärkeimmistä molekyylibiologian menetelmistä, jolla esimerkiksi yksittäinen geeni tai mikä tahansa DNA-pätkä voidaan monistaa eksponentiaalisesti. PCR suoritetaan elävien solujen ulkopuolella laboratoriossa (in vitro), käyttäen erityistä PCR-laitetta. PCR:n avulla hyvin pienestä DNA-määrästä saadaan muutamassa tunnissa monistettua miljardikertainen määrä samaa DNA:ta. 
PCR-tekniikkaa käytetään moniin tarkoituksiin, muun muassa perinnöllisten sairauksien etsimiseen, yksilöiden tunnistamiseen geneettisten sormenjälkien avulla, infektiosairauksien diagnosointiin ja geenien kloonaamiseen.

Historia

Ensimmäisen PCR:n kaltaisen menetelmän kuvasi norjalainen Kjell Kleppe tutkimusryhmänsä kanssa jo vuonna 1971, jolloin Kleppe julkaisi yhdessä Nobel-palkitun H. Gobind Khoranan kanssa artikkelin Repair replication of short synthetic DNA's as catalyzed by DNA polymerases Journal of Molecular Biologyssa. Artikkelissaan he käytännössä kuvasivat PCR:n perusteet. Artikkeli perustui Kleppen kokeisiin, joissa hän oli ensin kaksin- ja sitten nelinkertaistanut pienen synteettisen DNA-pätkän kahden alukkeen ja DNA-polymeraasin avulla. Kleppen työ jäi kuitenkin vähälle huomiolle ja vasta Kary Mullis ja hänen työtoverinsa Cetus Corporationissa kehittivät menetelmää niin pitkälle, että PCR-tekniikasta tuli laboratoriotyöskentelyn arkea. Kary Mullis sai vuonna 1983 aloittamastaan työstä Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1993.
Puolarmetsän sairaala

Puolarmetsän sairaala oli Espoon Olarissa sijainnut sairaala. Rakennus valmistui vuonna 1977, ja sen suunnitteli arkkitehti Veijo Martikainen. Sairaalassa oli toiminut ainakin terveysasema, hammashoitola, pitkäaikaissairaiden vuodeosastoja, muistipoliklinikka sekä Puolarvilla-saattohoitokeskus.
Sisäilmaongelmista kärsinyttä sairaalaa suunniteltiin peruskorjattavaksi ja muutettavaksi ikäihmisten Elä- ja asu -keskukseksi, mutta projekti osoittautui liian kalliiksi. Lopulta sairaala purettiin vuonna 2017, ja sairaalan toiminnot siirrettiin Jorviin valmistuneeseen uuteen Espoon sairaalaan. Terveysasema muutti kauppakeskus Ison Omenan palvelutorille jo kesällä 2016.
Leo Varadkar

Varhaiset vuodet

Varadkar liittyi Fine Gaelin nuorisojärjestöön lukioikäisenä. Valmistuttuaan Varadkar opiskeli lääketiedettä Dublinin Trinity Collegessa. Yliopisto-opintojensa aikana hän toimi aktiivisesti Fine Gaelin nuorisojärjestössä, ja oli muun muassa Euroopan kansanpuolueen nuorisojärjestön varapuheenjohtajana. Varadkar valmistui lääketieteellisestä huhtikuussa 2003 ja työskenteli tämän jälkeen lääkärinä.
Vuoden 2004 paikallisvaaleissa Varadkar valittiin valtuuston jäseneksi suurella äänimäärällä, minkä jälkeen häntä alettiin pitää lupaavana ehdokkaana parlamenttiin. Varadkar nousikin Dáiliin vuoden 2007 vaaleissa Dublinin läntisestä vaalipiiristä.

Fine Gaelin johdossa ja taoiseachina

Varadkar on keskustaoikeistolaisen Fine Gael -puolueen puheenjohtaja kesäkuusta 2017 alkaen ja taoiseach 14. kesäkuuta 2017 alkaen. Varadkar toimi vuodesta 2011 liikenne-, matkailu- ja urheiluministerinä ja tämän jälkeen sosiaali- ja terveysministerinä samassa hallituksessa.
Varadkarin valinta Fine Gaelin puheenjohtajaksi tapahtui puolue-eliitin äänin. Hänen vastaehdokkaansa ja jäsenistön kannattama oli asuntoministeri Simon Coveney. Valintansa jälkeen Varadkar valitsi Coveneyn puolueen varapuheenjohtajaksi. Irlannin oloissa Varadkaria on pidetty nuorena liberaalina uudistajana, joka lupasi muun muassa järjestää äänestyksen abortista vuonna 2018.

Yksityiselämä

Varadkarin isä on intialaissyntyinen hindulainen lääkäri ja äiti irlantilainen sairaanhoitaja. Hän on julkisesti homoseksuaali ja uskovainen katolilainen, mikä on herättänyt katolilaisenemmistöisessä Irlannissa paljon huomiota. Varadkar kertoi olevansa homoseksuaali haastattelussa vuonna 2015 hieman ennen Irlannissa järjestettyä kansanäänestystä tasa-arvoisesta avioliitosta. Hänen puolisonsa on Matthew Barrett.
Lauri Love

Lauri Love (s. 14. joulukuuta 1984) on brittiläis-suomalainen opiskelija, tietoturvaneuvonantaja ja hakkeri, jonka luovutusta Isosta-Britanniasta Yhdysvallat vaati vuonna 2015.
Yhdysvallat vaati Lovea luovutettavaksi suorittamaan noin 100 vuoden vankeusrangaistusta. Luovuttamisesta tehtiin päätös 14. marraskuuta 2016, mutta vetoomustuomioistuin kumosi päätöksen helmikuussa 2018.

Tausta

Love on kotoisin Stradishallista Suffolkista. Hänen vanhempansa ovat vankilapastori Alexander Love ja Sirkka-Liisa Love. Lovella on Suomen passi, ja hän suoritti siviilipalveluksen Tampereen yliopiston alaisessa instituutissa 2008. Love kävi Nottinghamin yliopistoa ja Glasgow’n yliopistoa, mutta joutui lopettamaan opintonsa kesken molemmilla kerroilla terveyssyistä. Hän opiskelee sähkötekniikkaa Suffolkin yliopistossa.

Rikosepäilyt

Yhdysvallat syyttää Lovea liittovaltion ja yksityisten tietojärjestelmien ja haltuun saatujen tietojen luvattomasta käytöstä ja vaatii hänen luovuttamistaan.
Häntä syytetään tunkeutumisesta mm. seuraavien virastojen ja yhtiöiden järjestelmiin: Federal Reserve, Yhdysvaltain armeija, Yhdysvaltain puolustusministeriö, Yhdysvaltain ohjuspuolustusvirasto, Nasa, FBI:n tietotekninen rikostutkinta, Deltek inc., Forte Interactive. Hänestä on annettu pidätysmääräys kolmessa eri oikeusistuimessa: New Yorkissa, New Jerseyssä ja Virginiassa.
Loven kotiin tehtiin kotietsintä lokakuussa 2013. Yhdysvallat lähetti Britannialle nootin heinäkuussa 2015 ja vaati Loven luovuttamista. Hänet pidätettiin 15. heinäkuuta 2015, mutta vapautettiin samana päivänä takuita vastaan.
Love vastusti Yhdysvaltoihin luovuttamistaan. Puolustus vetosi hänellä diagnosoituihin aspergerin syndroomaan ja depressiivisyyteen. Syyskuussa 2016 brittiläinen tuomioistuin kuitenkin linjasi, että Loven Yhdysvaltoihin luovuttamiselle ei ole esteitä. Lovea uhkasi Yhdysvalloissa jopa 99 vuoden vankeusrangaistus. Loven luovuttamisesta tehtiin päätös 14. marraskuuta 2016. Vetoomustuomioistuin Lontoossa kuitenkin kumosi päätöksen 5. helmikuuta 2018.
Luciano Marin

Luciano Marin (s. 9. joulukuuta 1931 Rooma) on italialainen näyttelijä.
Puhdasotsainen ja urheilullinen hyvän perheen poika aloitti uransa Pietro Germin elokuvassa L’uomo di paglia (”Olkinukke”, 1958). Hän esitti ihanteellisia poikaystäviä komedioissa, joista parhaita ovat Primo amore (”Ensirakkaus”, 1958) ja I tartassati (”Ahdistetut”, 1959). Marinista povattiin aikansa teini-idolia, mutta hänen uransa kääntyi pian laskuun. Hän näytteli useissa seikkailuelokuvissa, kunnes vetäytyi alalta 1960-luvun puolivälissä.
Oulun arkkitehtuuripoliittinen ohjelma

Oulun arkkitehtuuripoliittinen ohjelma , APOLI, koostuu tavoitteista ja toimenpide-ehdotuksista laadukkaan, moniarvoisen ja monipuolisen ympäristön turvaamiseksi. Oulun arkkitehtuuripoliittinen ohjelma on hyväksytty kaupunginhallituksessa 29.10.2002, ohjeellisena noudatettavaksi. APOLI koostuu yhdeksästä osasta joilla ohjeistetaan laadukkaan uuden rakentamista ja vanhan täydentämistä; identiteetti, arkkitehtuuri, rakennusperintö, rakentamisen laatu, suunnittelijan valinta, ohjaus ja valvonta, koulutus ja tutkimus, tiedotus ja vuorovaikutus, seuranta. Vuonna 2003 APOLI sai Pohjois-Suomen paras rakennusteko -palkinnon.
Kesällä 2001 valtuustolle jätetyssä aloitteessa todettiin: ”Jokaisella kansalaisella on perustuslain mukainen oikeus nauttia hyvästä ympäristöstä ja korkeatasoisesta arkkitehtuurista. Rakentaminen vaikuttaa aina ympäristöön pitkäkestoisesti ja siksi arkkitehtuuri luo pysyviä arvoja. Voimakkaasti kasvavassa Oulussa ollaan uusien haasteiden edessä ja tarvitaan uusia ratkaisuja arkkitehtoniseen suunnitteluun. Arkkitehtuuripoliittisen ohjelman laatiminen ja sen noudattaminen nostaisi Oulun kaupungin imagoa niin Suomen kuin Euroopan laajuisesti.”
Luostarin valvoja

Luostarin valvoja on ortodoksisen luostarin luottamushenkilö. 
Valvoja huolehtii luostarin asukkaiden elämän valvonnasta. Hänen vastuullaan on, että luostarissa asutaan oikein ja kristillis-siveellisesti. Tämä koskee paitsi veljestöä tai sisaristoa myös maallikkohenkilöstöä ja mahdollisia talkoolaisia. Mahdollisesta hotellista, retkeilymajasta ja ravintolasta vastaavat niiden isänniksi määrätyt, jotka ovat vastuussa valvojalle ja johtokunnalle. Valvoja on vastuussa luostarin johtajalle, johtokunnalle, luostarista vastaavalle piirinvalvojalle sekä tietenkin hiippakunnan piispalle.
Valvoja on yleensä veljestön tai sisariston vanhimpia, kuitenkin vähintään pienen skeeman munkki tai nunna.  Luostarin valvojan tehtävä on pääsääntöisesti pysyvä, siitä vapautetaan yleensä vasta vanhuuden tai vakavan sairauden vuoksi.
Ludovic (vuoden 2008 televisiosarja)

Ludovic (engl. Four Seasons in Life of Ludovic) on vuonna 2008 animaatiosarja. Ludovic on pieni nallekarhu, joka asuu isän ja äidin kanssa kauniissa talossa. Ludovic leikkii mielellään ystäviensä Lilan ja Kallen kanssa, mutta hänen rakkain ja uskollisin kumppaninsa on Vaakku-ankka. Kun Ludovicin mielikuvitus lähtee lentoon, muuttuvat esineetkin eläviksi. Kaikenlaista kummaa saattaa tapahtua, kunhan aikuiset vain eivät huomaa.

Jaksot

1. Käki kukkuu 
2. Mennään sirkukseen 
3. Ankka ja myrskyinen yö 
4. Lumikarhu 
5. Yökylässä 
6. Pärinää 
7. Äidin syntymäpäivä 
8. Lelut kateissa 
9. Kuraa, kuraa 
10. Yskä ja aivastus 
11. Ankka pulassa 
12. Hirviöjahti 
13. Mitä laatikossa on? 
14. Matkijakarhu 
15. Tuiki, tuiki tähtönen 
16. Nirso syömäri 
17. Uniaikaan 
18. Palomiehiä 
19. Possun paluu 
20. Kumiankka kateissa 
21. Herkkuruokaa 
22. Muuttopuuhia 
23. Oikea aarre 
24. Voitonriemua 
25. Karhukorjaajat 
26. Yritä uudestaan
Märta Eerikintytär

Märta Eerikintytär (1277 tai 1282 – 1341) oli tanskalainen prinsessa, josta tuli Birger Maununpojan puolisona Ruotsin kuningatar. Kronikoiden mukaan avioliitosta sovittiin jo vuonna 1288, ja  Märta kasvoi  Ruotsissa erossa sisaruksistaan. Hänen isänsä oli surmattu jo vuonna 1286, ja veljestä Eerik Menvedistä tuli kuningas jo 12-vuotiaana. Märtan ja Birgerin häitä juhlittiin Tukholmassa vuonna 1298. Pariskunnalle syntyi kolme poikaa ja kaksi tytärtä. Birger kuoli vuonna 1321, mutta Märta eli vielä 20 vuotta leskenä. Viimeisinä vuosinaan hän asui luostarissa Næstvedissä, Sjællandin eteläosassa.
Pyörrekivi

Pyörrekivi eli jauhinkivi on kivi, joka voimakkaan virtauksen vaikutuksesta jauhaa kallioon pyöreän kuopan eli hiidenkirnun. Pyörrekiviä on nimitetty myös jauhinkiviksi. Useat pyörrekivet ovat jauhamisen seurauksena pyöristyneet huomattavasti.
Denis Tšeryšev

Seurajoukkueura

Tšeryšev syntyi Venäjällä, mutta muutti viisivuotiaana Espanjaan isänsä Dmitrin siirryttyä pelaamaan Sporting de Gijóniin. Tšeryšev aloitti jalkapalloilun Sportingin junioreissa ja ehti pelata myös Burgos Promesasissa ennen liittymistään Real Madridin junioreihin vuonna 2002.
Kaudella 2011–2012 Tšeryšev oli nostamassa Real Madridin kakkosjoukkuetta Castillaa Segunda División B:stä Segunda Divisióniin. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa 27. marraskuuta 2012 Copa del Reyn ottelussa Alcoyanoa vastaan. Hän on Real Madridin ensimmäinen venäläispelaaja.
Heinäkuussa 2013 Tšeryšev teki neljävuotisen jatkosopimuksen Real Madridin kanssa, ja samassa yhteydessä hänet nostettiin vakituisesti edustusjoukkueeseen.

Maajoukkueura

Tšeryšev on pelannut useita otteluita Venäjän nuorisomaajoukkueissa, ja hän oli mukana vuoden 2013 alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuiden karsintoihin osallistuneessa joukkueessa. Marraskuussa 2012 hän sai kutsun Fabio Capellon valmentamaan A-maajoukkueeseen, jossa hän debytoi 14. marraskuuta 2012 ystävyysottelussa Yhdysvaltoja vastaan.

Yksityiselämä

Tšeryševin isä on jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja Dmitri Tšeryšev. Hänellä on myös Espanjan kansalaisuus, ja hän on sanonut tuntevansa itsensä enemmän espanjalaiseksi kuin venäläiseksi asuttuaan Espanjassa suurimman osan elämästään.
Tšeryšev opiskelee liikuntatieteitä Madridin teknillisessä yliopistossa.
Hubert Robert

Hubert Robert (1733–1808) oli ranskalainen esiromantiikan ajan taidemaalari. Rauniomaalaus oli Robertin erikoisala. Siihen hän sai vaikutusta G. P. Panninilta oleskellessaan Italiassa 1754–1765. Koska hän maalasi erityisesti antiikin ajan raunioita, käytetään hänestä nimeä Robert des Ruines. Rauniomaalausten lisäksi Robert esitti arkkitehtuurimaalauksia, jotka monesti kuvaavat romanttisia maisemia. Hänen maisemakuvaustensa katsotaan kolorismin osalta edeltäneen 1800-luvun ulkoilmamaalausta Robert työskenteli myös puutarhataiteilijana.
Aavikkopöllö

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 37–38 cm, siipien kärkiväli 95–98 cm ja paino 200–230 g. Kooltaan se on pienen lehtopöllön luokkaa. Muistuttaa suuresti lehtopöllöä, jonka lähisukulainen se on. Naama on vaaleampi ja silmän iiris on kellanoranssi, kun se lehtopöllöllä on musta. Sukupuolet ovat samannäköisiä. Höyhenpuku on samanvärinen kautta vuoden. Soidinhuuto muistuttaa turkinkyyhkyn huhuilua.

Esiintyminen

Aavikkopöllö elää Arabian niemimaalla, Israelissa, Siinain niemimaalla, Koillis-Egyptissä ja mahdollisesti Syyriassa. Esiintyminen on hyvin laikuttaista. Lajin kanta on elinvoimainen. Se on paikkalintu ainakin Israelissa ja Saudi-Arabiassa.

Elinympäristö

Yleensä lajin tapaa puuttomilla, kivisillä aavikoilla ja vuorenrinteillä. Viihtyy myös palmukeitailla ja sadevesialtaiden luona.

Lisääntyminen

Pesiminen tunnetaan huonosti. Pesä on löydetty vanhasta vesisäiliöstä. Kerran on todettu pesässä 5 munaa, joita haudottiin 35 päivää. Poikaset ovat lentokykyisiä noin 5 viikon ikäisinä.

Ravinto

Pikkunisäkkäät, linnut, matelijat ja niveljalkaiset.