google/wiki40b huggingface dataset:
Colin Kaepernick

2011

San Francisco 49ers varasi Nevadan yliopistossa pelanneen Kaepernickin vuoden 2011 NFL:n varaustilaisuudessa toisella kierroksella, 36. pelaajana. Tulokaskaudellaan hän toimi joukkueen kakkospelinrakentajana, Alex Smithin kantaessa aloittajan vastuuta.

2012

Kaepernick pääsi aloittajaksi ensimmäistä kertaa ammattilaisurallaan kaudella 2012 ottelussa Chicago Bearsia vastaan, Smithin loukkaannuttua edellisessä ottelussa. Hän johdatti joukkueensa vakuuttavalla esityksellä 32-7 -voittoon, joka sai päävalmentaja Jim Harbaughin spekuloimaan mahdollisella aloittajan vaihtamisella. Seuraavassa ottelussa Kaepernick toimi jälleen aloittajana, ja 49ers päihitti tällä kertaa New Orleans Saintsin. 
Voitto Saintsista kiihdytti entisestään keskustelua siitä, kenen tulisi olla loppukauden ajan 49ersin ykköspelinrakentaja. Lopulta vastuun itselleen sai Kaepernick, joka johdatti 49ersin suoraan pudotuspelien toiselle kierrokselle.
Uransa ensimmäisessä pudotuspeliottelussa Kaepernick rikkoi Michael Vickin ennätyksen pelinrakentajan yhdessä ottelussa juoksemissa jaardeissa, juostuaan yhteensä 181 jaardia. 49ers myös voitti ottelun 45-31, ja eteni konferenssifinaaliin Atlanta Falconsia vastaan. Falconsia vastaan Kaepernick ei esittänyt aivan yhtä vakuuttavia otteita, mutta 49ers eteni kuitenkin Super Bowliin ensimmäistä kertaa lähes kahteenkymmeneen vuoteen.

2013

Kaudella 2013 Kaepernickista tehtiin 49ersin kiistaton ykköspelinrakentaja, kun Alex Smith myytiin pelinrakentajaa etsineelle Kansas City Chiefsille.

Muuta

Kaepernick on myös varattu baseballin ammattilaisliigan MLB:n varaustilaisuudessa vuonna 2009. Chicago Cubs valitsi hänet tilaisuuden 43. kierroksella, mutta osapuolet eivät päässeet sopimukseen Kaepernickin pyrkiessä etenemään jalkapallourallaan. Kaepernick tunnettiin baseballissa lukiourallaan lupaavana syöttäjänä.

Uratilastot

Lähde: ESPN.com
Etyleeni-imiini

Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikaisessakin altistumisessa etyleeni-imiini voi syövyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Höyryn hengittäminen voi aiheuttaa keuhkopöhöä ja altistumisesta aineelle voi seurata vaikutuksia keskushermostossa, munuaisissa ja maksassa. Aine on luokiteltu Suomessa syöpäsairauden vaaraa aiheuttavaksi (ryhmä 3) sekä perimälle, sikiölle tai lisääntymiselle vaaraa aiheuttavaksi. Etyleeni-imiini on haitallista vesieliöille.

Valmistus ja käyttö

Etyleeni-imiinin kaupallinen valmistui alkoi vuonna 1938 ja käytetty reaktio oli 2-kloorietyyliamiinin reaktio natriumhydroksidiliuoksen kanssa. 1960-luvulla kehitettiin prosessi, jossa dikloorietaani reagoi ammoniakin kanssa kalsiumoksidin läsnä ollessa etyleeni-imiiniksi. Näiden prosessien haittapuolena on mahdollinen tuotteen kontaminoituminen lähtöaineilla ja korroosiota aiheuttavan kloridijätteen syntyminen. Tämän vuoksi nykyään yleisimmin käytetty menetelmä on monoetanoliamiinin vetysulfaatin reaktio natriumhydroksidin kanssa. Myös monoetanolin katalyyttistä dehydrausta etyleeni-imiiniksi käytetään. Etyleeni-imiiniä käytetään erityisesti polyetyleeni-imiinien, joita käytetään paperinvalmistuksessa, tekstiiliteollisuudessa ja vedenpuhdistuksessa, valmistuksessa sekä eräiden lääkeaineiden valmistuksessa.
Ralph Hopiavuori

Ura

Hopiavuori pelasi juniorina OHA-liigan Kitchener Rangersissa vuosina 1968–1971. Kesken kauden 1970–1971 hän siirtyi OHA:n Toronto Marlborosiin. Detroit Red Wings varasi hänet kesällä 1971 NHL:n varaustilaisuudessa vuorolla 30. Seuraavana syksynä Hopiavuori siirtyi IHL:n Port Huron Wingsiin. Hän oli osan kaudesta sivussa murrettuaan ranteensa. Hän osallistui syksyllä 1972 Detroitin harjoitusleirille ja pelasi kaksi harjoituspeliäkin, mutta lopulta hän ei saanut sopimusta joukkueeseen.
Hopiavuoren ura jatkui kaudella 1972–1973 NHL:n kanssa kilpailleen WHA:n Cleveland Crusadersissa, mutta hän joutui olemaan osan kaudesta sivussa murtuneen poskiluun takia. Hän pelasi kaudella vain 29 runkosarjaottelua. Seuraavalla kaudella (1973–1974) hän pelasi 13 peliä Clevelandissa, mutta suurin osa kaudesta kului AHL:n Jacksonville Baronsissa. Kaudella 1974–1975 Hopiavuori pelasi 28 ottelua WHA:n Indianapolis Racersissa sekä 17 ottelua alemmissa sarjoissa. Viimeisen ammattilaiskautensa (1975–1976) Hopiavuori pelasi NAHL:n Mohawk Valley Cometsissa, minkä jälkeen hän jatkoi jääkiekkoilua amatöörinä kolmen kauden ajan Cambridge Hornetsissa.
Huppuhopeanokka

Levinneisyys

Huppuhopeanokkaa tavataan Itä-Afrikassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Thusnelda

Thusnelda (s. n. 10 eaa) oli keruskien päällikön Segesteen tytär ja roomalaiset Teutoburgin taistelussa voittaneen Arminiuksen vaimo. Segestes oli alun perin aikonut naittaa tyttärensä toiselle, mutta Arminius karkasi Thusneldan kanssa, ja pari meni naimisiin.
Kuusi vuotta Teutoburgin tappion jälkeen Rooma lähetti Germanicuksen johtaman vahvan armeijan Germaniaan. Tavoitteena oli hajottaa germaaniheimojen liitto ja kostaa Arminiukselle. Toukokuussa vuonna 15 Segestes, Rooman liittolainen ja Arminiuksen verivihollinen, luovutti raskaana olleen Thusneldan vangiksi Germanicukselle. Vankeudessa Ravennassa Thusnelda synnytti hänen ja Arminiuksen ainoan lapsen, Thumelicuksen.  Heitä esiteltiin Germanicuksen triumfikulkueessa. Thusneldan myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.
Eero Hämeenniemi

Eero Olavi Hämeenniemi (s. 29. huhtikuuta 1951 Valkeakoski) on suomalainen säveltäjä ja kirjailija. Hämeenniemi on saanut teoksiinsa vaikutteita Kaukoidästä, esimerkiksi intialaisesta musiikista. Hän on säveltänyt muun muassa neljä sinfoniaa, konserttoja, jousikvartettoja, mieskuoromusiikkia ja jazzia. Hämeenniemi toimii sävellyksen dosenttina Sibelius-Akatemiassa ja hän on perustamansa Nada-yhtyeen johtaja ja pianisti. Radion sinfoniaorkesteri on levyttänyt hänen kolme sinfoniaansa. Kerava-kvartetti on levyttänyt kaikki hänen jousikvartettonsa. Nada-yhtye on julkaissut kaksi levytystä.
Hämeenniemen kirjoittamia kirjoja ovat muun muassa ABO – johdatus uuden musiikin teoriaan (1982), Tekopalmun alla (1993), Missä sade leikkii (2004), Norsuilla etuajo-oikeus (2005), Tulevaisuuden musiikin historia (2007) ja Pyhän Calixtuksen lähde (2009). Hänen kirjoittamistaan kirjoista kolme käsittelee eteläaasialaista kulttuuria. Lisäksi hän on suomentanut tamilinkielistä runoutta.
Hänellä on vuodesta 2010 alkaen blogipalsta YLEn Klassisen sivuilla.
Kokkonevan taistelu

Taustaa

Ruotsalaiset olivat siirtyneet Perhoon Siikajoen voiton jälkeen. Von Fieandt lähti kesäkuussa 1808 valtaamaan tiedustelutietojen mukaan vain sadan sotilaan suuruisen joukon puolustamia varastoja Perhossa. Von Fieandtilla oli noin kaksinkertainen joukko venäläisiin verrattuna ja Perhon talonpoikien tuella alue vallattiin 8. kesäkuuta 1808. Tämän jälkeen taistelut jatkuivat Karstulassa ja Perhossa.

Taistelu

Kokkonevan taistelu käytiin Perhon Kokkonevalla.
Fieandt oli järjestänyt joukkonsa noin kahden kilometrin pituiseen linjaan. Linjan oikeassa reunassa oli puolikas pataljoona Turunläänin jalkaväkirykmentistä, vasenta sivustaa suojasi pataljoona Savon rykmentistä.
Kenraalimajuri Jankovits antoi venäläisille hyökkäyskäskyn aamuseitsemältä. Hyökkäys kohdistui Fieandtin joukkojen oikeaan sivustaan. Samalla Jankovits oli lähettänyt kolme jääkärikomppaniaa sekä musketööripataljoonan koukkaamaan Fieandtin vasempaan sivustaan.
Venäläisten koukkausyritys saatiin pysäytettyä tarkan tykistötulen sekä vastahyökkäyksen avulla. Venäläiset lähettivät kaksi pataljoonaa koukkaamaan Fieandin selustaan, samaan aikaan suomalaisten vasemmalle sivustalle ilmestyi lisää venäläisten reservejä. Fieandtia huoletti enemmän koukkaavat venäläiset kuin vasemmalle sivustalle annettu paine. Tästä syystä hän antoi perääntymiskäskyn klo 15.30  Kokkonevan luoteispuolelle kohti Ukskoskea.
Taistelussa von Fieandtin joukoista kaatui 25 ja haavoittui 143. Venäläisten tappiot olivat heidän oman ilmoituksensa mukaan arvioilta kaksinkertaiset. Taistelun jälkeen ruotsalaisjoukot perääntyivät Veteliin, minne sen vahvistukseksi komennettiin eversti Odert Reinhold von Essenin komentama osasto.
Seuraava merkittävä taistelu käytiin 21. elokuuta Karstulassa, missä Ruotsin armeijan suomalaisjoukot kärsivät noin 500 sotilaan tappiot kaatuneina ja haavoittuneina. Von Fieandt oli sijoittanut käskyn mukaisesti joukkonsa puolustukseen Karstulaan, mutta venäläiset onnistuivat saartamaan joukot.

Muuta

Kaatuneiden joukossa oli myös Rautalammin komppanian varusmestari, vänrikki Bror Schöneman, jolle on pystytetty muistomerkki hänen kaatumispaikalleen. Muistomerkkiä vaalii Perhon kotiseutuyhdistys.
Tiny Core Linux

Järjestelmävaatimukset

Tiny Core Linux edellyttää vähintään 48 megatavua keskusmuistia ja tehoiltaan ainakin i486DX:ää vastaavan prosessorin toimiakseen.
Ahvenusjärvi (Sastamala)

Maantiede

Järven pinta-ala on 17,9 hehtaaria ja sen pituus on 800 metriä ja leveys 400 metriä. Järveen laskee muutama suo-oja, joista yksi on Ujalammin laskuoja. Sen luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkuunsa 2,2 kilometriä pitkä laskuoja Saikkalanjokeen.
Järven rantaviiva on 2,1  kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Länsipäässä rantaan rajautuu kaksi peltoa. Pohjoisrantaan on rakennettu loma-asuntoja, joille johtaa tiet Lampisen ja Iirolan yhdistävältä tieltä.

Historiaa

Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Ahvenussjö".
Vesistön säännöstely

Vesistön säännöstely on menettely, jolla säädellään vesistöaltaassa olevaa veden määrää, läpivirtausta tai vedenpinnan korkeutta. Säännöstely voidaan toteuttaa rakentamalla jokeen tai järven luusuaan pato- tai voimalaitosrakenteita. Esimerkiksi Suomessa on käynnissä noin 240 säännöstelyhanketta, jotka koskettavat noin 300 järveä. Järvet muodostavat noin kolmanneksen Suomen järvien yhteispinta-alasta.
Vesistön säännöstely on Suomen vesilain mukaan luvanvaraista. Säännöstelyluvassa määritellään yleensä vedenpinnan korkeudelle ylä- ja alarajat sekä myös rajoitteita veden virtaamalle.

Historiaa

Valtaosa suomalaisten vesistöjen säännöstelyistä on aloitettu 1950-1970-luvuilla. Uusia säännöstelyhankkeita ei Suomessa käynnistetä enää usein.
Avain

Avain on väline, jolla avataan lukko. Se on tavallisesti erikoismuotoiltu hammastettu metallilevy tai -sauva. Avautuminen perustuu siihen, että avainta käännettäessä lukossa olevat haitat asettuvat sellaiseen asentoon, joka mahdollistaa lukon salvan avautumisen.

Mekaaniset avaimet

Kodin lukkojen avainten tyyppejä Suomessa ovat pääsääntöisesti Abloy Classic, Profile ja Abloy exec -avain. Suomessa käytetään myös Protec-avaimia/lukkoja, mutta lähinnä liikeyrityksissä. Ulkomailla käytössä on Abloy Disklock Pro, jonka avain muistuttaa Protecia. Toinen tunnettu avainmerkki on Boda, jota ei enää valmisteta.
Kerrostaloihin, julkisiin rakennuksiin ja yleensä paljon ovia sisältäviin rakennuksiin on olemassa yleisavaimia, jotka avaavat kaikki samaan sarjoitukseen kuuluvat lukot. Lukot voidaan uudelleensarjoittaa. Uudelleensarjoittamista vaaditaan usein, jos avaimia on kadonnut, jotteivät asiattomat ihmiset pääsisi sisälle tiloihin.
Myös maailman ensimmäinen avainkorttilukko, 1970-luvun lopulla patentin saanut norjalainen VingCard, perustui alun perin mekaaniseen reikäkorttiin ja -lukkoon, kunnes ratkaisua kehitettiin sähköisesti ohjelmoitavaksi.

Elektroniset avaimet

Avainkortit ovat tavallisesti magneettijuovalla varustettuja luottokortin kokoisia avaimia, jotka ovat yksilöitävyytensä ansiosta kulunvalvontaan sopivia. Tällainen avain onkin yleensä liitetty kulunvalvontajärjestelmään. Avainkortteja on käytössä mm. kuntosaleilla, hotelleissa ja risteilyaluksilla. Magneettijuovallinen avainkortti luetaan lukijassa samoin kuin Wiegand-avain (ns. laku).
On olemassa myös etäluettavia avainkortteja, jotka jakautuvat toimintaperiaatteensa mukaan passiivisiin ja aktiivisiin. Tällaisia käytetään usein tarkempaan kulunvalvontaan (esim. koulut ja virastot).
Autoissa on nykyisin tavalliseen avaimeen rakennettu kauko-ohjain, jonka avulla lukko avataan ja suljetaan sähköisesti.

Avainten kopiointi

Mekaanisista avaimista voi tehdä kopioita, mutta patentin tarjoaman yksinoikeuden suojalla avaimen valmistaja voi estää kopioiden valmistamisen muuten kuin lukkotehtaalta talon isännöitsijän tai omistajan kautta. Tällaisten avainten kopioiminen kuitenkin mahdollistuu, kun mallisuoja tai patentti raukeaa tai jos avain kopioidaan sellaisessa maassa, jossa patentti ei ole voimassa tai sitä ei valvota.
Magneettijuovallisia avainkortteja voidaan periaatteessa kopioida luotto- ja pankkikorttien tavoin. Monimutkaisempien avaimien kuten Wiegand-avainten tai etäluettavien siruavainten kopiointi on vaikeampaa.
Gunnar Eklund

Gunnar Eklund (6. marraskuuta 1916, Eckerö – 23. toukokuuta 2009, Maarianhamina, Ahvenanmaa) oli Viking Line -yhtiön perustaja ja merenkulkuneuvos. Hän aloitti uransa merellä kansipoikana ja matruusina Åland II -aluksella, ja 1930-luvun lopulla hän kiersi kolme kertaa Australian ympäri Pamir-nelimastoparkin timpurina ja konemiehenä. Eklund valmistui merikapteeniksi vuonna 1946. Saatuaan keuhkosairauden hän joutui lopettamaan kylmälastialus Korsön päällikkönä 1957. Hän hankki omistukseensa merikapteeni Henning Rundbergin kanssa höyrylaiva Dinardin, jolle annettiin nimeksi S/S Viking. He aloittivat liikennöinnin nimellä Vikinglinjen 1. kesäkuuta 1959. Liiketoiminnallisten erimielisyyksien jälkeen Eklund perusti vuonna 1963 uuden yrityksen Ålandsfärjan AB, josta tuli myöhemmin SF Line ja vimein Viking Line.
Rosina Tengén

Anna Rosina Tengén (1. toukokuuta 1861 Helsinki – 11. marraskuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen laulaja ja laulunopettaja.
Rosina Tengénin vanhemmat olivat lääninrovasti Johan Albert Tengén ja Ida Maria Tengström. Hän kävi Helsingin musiikkiopiston 1891 ja opiskeli myös Wienissä, Pariisissa ja Roomassa. Toimittuaan ensin musiikkiopiston soololaulun opettajana 1895–1896 hän ryhtyi yksityisopettajaksi. Tengénin opettajia olivat Suomessa Abraham Ojanperä, Wienissä professori Filip Forsten ja Pauline Lucca, Roomassa professori Sarapani ja Pariisissa professori Froment, Renée Richard ja Rose Caron. Hänen oppilaitaan olivat puolestaan muun muassa Anna Hagelstam, Antonietta Toini Putkonen, Aino Elenius, Karin Ehder, Ester Ingman, Minna Talvik-Palmgren ja Aune Varmavuori. Vaikka Tengén tuli tunnetuksi etenkin musiikkipedagogina, hän oli myös esiintyvä taiteilija. Laulunopettajana Tengén toimi yli neljä vuosikymmentä.
Saint-Pol-de-Léon

Saint-Pol-de-Léon on kunta Finistèren departementissa Bretagnen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 7 121 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Saint-Pol-de-Léonin pinta-ala on 23 neliökilometriä.
Nopeuslasku

Nopeuslasku on hiihtolaji, jossa rinnettä suksilla alas laskettaessa pyritään saavuttamaan mahdollisimman suuri nopeus. Nopeuslasku on nopein hiihtolaji ja vauhti nousee parhaimmillaan yli 200 kilometrin tuntinopeuden. Lajia katto-organisaatio on kansainvälinen hiihtoliitto FIS.

Historia

Squaw Valleyn museon arkistoista löytyneiden tietojen mukaan ensimmäiset nopeuslaskukilpailut käytiin vuonna 1859 Kaliforniassa. Ensimmäisenä lajia harrastivat Kalifornian kullankaivajat ja kaivosmiehet. Tuolloin kilpailtiin 500–600 metrin mittaisilla radoilla tavallisesti mies miestä vastaan, parhaimmillaan jopa kuusi miestä yhtä aikaa rinteessä. Tuohon aikaan käytettiin pitkää puusauvaa ja 3,65 metrin mittaisia suksia. Suksien luistoa parannettiin voiteilla, joita valmistettiin muun muassa pihkasta, mahlasta ja tärpätistä. Vuonna 1884 saavutettiin epävirallinen maailmanennätys 79 kilometriä tunnissa ja kaksi vuotta myöhemmin jo 116 kilometriä tunnissa.
Euroopassa ensimmäinen kilpailu järjestettiin vuonna 1930. Tuolloin itävaltalainen Guzzi Lanstshner saavutti 101,8 kilometrin tuntinopeuden. Tuolloin lajin painopiste oli siirtynyt Eurooppaan ja ainoa suorituspaikka sijaitsi Sveitsin St. Moritzissa. Toisen maailmansodan jälkeen rakennettiin Cerviniaan, Italiaan Kilometro Lanciato -rata, jossa Zeno Colo teki vuonna 1947 uuden ennätyksen 159,2 kilometriä tunnissa. 1960-luvulla laji alkoi jälleen saada osakseen kansainvälistä suosiota ja lajin synnyinmaassa Yhdysvalloissa ryhdyttiin jälleen harrastamaan lajia. Vuonna 1963 rakennettiin Portilloon, Chileen uusi rata, jossa Dick Dorwort laski uudeksi maailmanennätysnopeudeksi 171,4 kilometriä tunnissa. Vuonna 1968 Kalevi Häkkinen paransi Cerviniassa maailmanennätyksen muotoon 172,4 kilometriä tunnissa. Nykyään nopeudet yltävät pitkälti yli kahdensadan kilometrin tuntinopeuden.
Nopeuslasku oli näytöslajina 1992 Albertvillen talviolympialaisissa.

Varusteet

Nopeuslaskussa pyritään varustuksella mahdollisimman pieneen ilmanvastukseen. Virtaviivaisuuden saavuttamiseksi käytetään erityisvalmisteisia kypäriä ja monoja. Puvut ovat ihonmyötäisiä, lateksista valmistettuja, joissa polvien ja kyynärpäiden kohdalle on laitettu vahvisteet suojaamaan mahdollisilta palovammoilta ja muilta vammoilta kaatumisten yhteydessä.
Aikuisilla erityisvalmisteiset sukset ovat 220–240 senttimetrin mittaiset, erityisen leveät. Hiihtomonot kiristetään tiukalle. Sauvat ovat vähintään metrin mittaiset ja käyristetyt, jotta saavutettaisiin mahdollisimman virtaviivainen muna-asento.

Suorituspaikka

Nopeuslaskua harjoitetaan erityisesti tarkoitusta varten suunnitelluilla, noin kilometrin mittaisilla rinteillä. Tarkoitusta varten rakennettuja suorituspaikkoja on maailmassa muutama kymmenen. Tavallisesti suorituspaikat sijaitsevat korkeassa ilmanalassa, koska pyrkimyksenä on mahdollisimman pieni ilmanvastus, jotta saavutetaan nopea aika.
Rauno Tuuna

Rauno Uolevi Tuuna (22. joulukuuta 1929 – helmikuu 2007) oli raumalainen iskelmälaulaja, säveltäjä ja sanoittaja, jonka tunnetuin kappale on "Rauma, Rooma, Pariisi".
Hän voitti vuonna 1986 Vuoden Merimieslauluesitys – Kotkan Ruusu –kiertopalkinnon. Ainoan albuminsa Tuuna julkaisi vuonna 1980. Levyllä häntä säestää raumalainen yhtye Hariolax. Levyltä löytyy myös kolme Hariolaxin laulusolistin Jukka Koiviston sävellystä.
Daughters of Snow

Synopsis

Daughters of Snow on skandinaavinen tarina intohimon aiheuttamasta lumisokeudesta. Talvinen draama kertoo napakelkalla leikkivistä siskoksista Anniinasta ja Emiliasta. Siskosten lapsuudesta läheisiä välejä hiertää rakkaus samaan mieheen Olaviin. Iloinen yhdessä olo muuttuu, kun tulee petetyn Anniinan vuoro antaa vauhtia Emilialle. Kelkan vauhti kiihtyy äärimmilleen ja johtaa lopputulokseen, jota kukaan ei toivonut.

Festivaalit

Daughters of Snow kutsuttiin kaikkiaan 39 festivaalille 18 maassa.

Suomen ensi-ilta

Elokuvan Suomen ensi-ilta oli 07.11.2007 Kauniaisissa Nya Paviljongenissa.
François Bourgeon

François Bourgeon (s. 1945 Pariisi) on ranskalainen sarjakuvataiteilija. Häneltä on suomennettu Hämärän matkamiehet -sarja (Les Compagnons du crépuscule). Hänen kansainvälisesti arvostetuin teoksensa on kuitenkin viisiosainen Les Passagers du vent.
Konakovo

Historiaa

Kaupunki on saanut alkunsa Kuznetsovon kylästä, jonne vuonna 1829 perustettiin lähinnä astioita valmistanut posliini- ja fajanssitehdas. Vuonna 1930 taajama nimettiin Konakovoksi tehtaalla työskennelleen Porfiri Konakovin muistoksi. Vuonna 1937 siitä tuli kaupunki. Nykyään Konakovossa toimii fajanssitehdas, suuri sähkövoimala, metalli-, rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta.
Kaupungin kautta kulkee Moskovan ja Pietarin väliseltä pääradalta Rešetnikovossa haarautuva sivurata (Konakovon asema).
Rāmen

Rāmen (jap. ラーメン) on japanilainen, alkuperältään kiinalainen nuudeliruoka. Ruoasta on useita eri versioita, sillä sen valmistamiseen voidaan käyttää useita eri aineksia, kuten sianlihaa, merilevää, kamabokoa, sipulia tai jopa maissia. Lisäksi melkein jokaisessa Japanin prefektuurissa on oma variaationsa rāmenista.
Ramen on Japanissa suosittua pikaruokaa, ja sitä on alkanut saada myös Suomessa joistakin ravintoloista. Japanissa ramen-ravintolat ovat tyypillisesti pieniä, ja useissa on käytössä automaatti, johon ruoka maksetaan. Automaatista saatu kuitti annetaan tarjoilijalle, joka tuo annoksen pöytään. Helsingissä ramen-ravintolat eivät ole vielä ottaneet automaatteja käyttöön.
New Clear Days

Singlet

Albumilta on julkaistu single Turning Japanese / "Here Comes the Judge" (live) (UA BP 334).
Pietarinkalat (heimo)

Lajit ja anatomia

Varhaisimmat pietarinkalojen heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu oligoseenikaudelle. Nykyään heimoon kuuluu 2 sukua ja 5–6 lajia, muun muassa pietarinkala (Zeus faber), hopeapietarinkala (Zenopsis conchifera) ja peilipietarinkala (Zenopsis nebulosus). Aikaisemmin tähän heimoon kuuluneita sukuja ja lajeja on sittemmin siirretty kuuluvaksi muihin heimoihin. Pietarinkalalajit ovat keskikokoisia kaloja, jotka voivat kasvaa tyypillisesti 22–90 cm pitkiksi. Tyypillisiä piirteitä ovat korkea ja litteä ruumis, suuret silmät ja suu ja piikikäs selkäevä. Heimon kalat ovat suomuttomia tai suomut ovat hyvin pienet ja alkeelliset. Väriltään pietarinkalalajit ovat usein hopeanharmaita tai punertavia.

Levinneisyys ja elintavat

Pietarinkaloihin kuuluvia lajeja elää Atlantissa, Intian valtameressä ja Tyynessämeressä lämpimissä ja lauhkeissa vesissä lähellä pohjaa tyypillisesti 100–400 metrin syvyydessä. Heimon lajien ravinto koostuu muista kaloista, äyriäisistä ja mustekaloista. Monet pietarinkalalajeista ovat hyviä ruokakaloja.
Lännenkirkupöllönen

Kuvaus

Linnun pituus on keskimäärin 22 cm, siipienväli 55 cm ja paino 143 g. Paino vaihtelee kuitenkin välillä  88–220 g. Naaraat ovat suurempia kuin koiraat ja pohjoiset populaatiot ovat selvästi suurempia kuin eteläiset. Aikuinen lintu on suurempi kuin etelänkirkupöllönen, sen jalat ovat suuremmat ja höyhenpeitteen kuviointi voimakkaammin raitainen.
Lintua on muutamia variantteja: Brown Pacific, Grey Pacific, Great Plains, Mojave ja Mexican. Kaikilla on joko ruskea tai tummanharmaa höyhenpeite ja alapuoli on raitainen. Punaista varianttia ei ole.
Linnun pää on pyöreä ja sillä on korvatupsut, keltaiset silmät ja keltainen nokka. Ulkonäöltään se on aika samanlainen kuin etelänkirkupöllönen ja idänkirkupöllönen, ja siksi sen tunnistaa parhaiten äänestä. Sitä on aiemmin pidetty samana lajina kuin idänkirkupöllöstä.

Ääni

Sen pääasiallinen ääntely on voimistuva sarja lyhyitä vihellyksiä nopeutuvalla tempolla tai pitenevä trilli, joka yhtäkkiä loppuu. Muita ääniä ovat haukkuva ja kaakattava ääni, kuten idänkirkupöllösellä. Ne päästävät myös korkean terävän kirkaisun.

Levinneisyys ja elinpiiri

Lännenkirkupöllöstä tavataan Kanadassa, Guatemalassa, Hondurasissa, Meksikossa, Nicaraguassa ja Yhdysvalloissa.
Sen elinpiiriä ovat lauhkean vyöhykkeen metsät, subtrooppiset ja trooppiset kuivat ja kosteat alanko- ja vuoristometsät, lauhkean vyöhykkeen pensaikkoalueet, samoin subtrooppiset ja trooppiset pensaikkoalueet, kuumat ja lauhkea autiomaat sekä erilaiset puutarhat ja kaupunkialueet ja pahoin vaurioituneet entiset metsät-

Pesintä

Lännenkirkupöllöset ovat pysyviä asukkaita Pohjois- ja Keski-Amerikassa, jossa ne pesivät avoimissa lehtimetsissä tai sekametsien reunamilla. Ne hyödyntävät usein tikkojen puihin tai kaktuksiin kaivamia koloja.

Saalistus

Nämä linnut odottavat oksalla, josta syöksyvät yllättäen saaliinsa kimppuun. Ne voivat myös saalistaa hyönteisiä lennosta. Niiden ravinto koostuu pääosin pienistä nisäkkäistä, linnuista ja suurista hyönteisistä. Ne ovat aktiivisia yöaikaan tai aamuhämärissä. Saaliin ne havaitsevat erinomaisen kuulonsa ja yönäkönsä avulla.
Pomp and Circumstance

Pomp and Circumstance on brittiläisen Edward Elgarin vuosina 1901–1930 säveltämä viiden juhlamarssin sarja. Erityisesti sarjan ensimmäisestä (1901) ja neljännestä marssista (1907) on tullut Elgarin suosituimpia ja esitetyimpiä sävellyksiä. 
Marssin numero 1 keskusmelodiasta, jonka Elgar itse sovitti kuorolle, on laulettuna tullut ”Land of Hope and Glory”, Britannian epävirallinen toinen kansallislaulu. Sitä käytettiin tuoreeltaan kuningas Edward VII:n kruunajaisissa vuonna 1901. Suomeksi se tunnetaan Pekka Sipilän sanoituksena nimellä ”Maa tulevaisuuden”. Sävelmää käytetään paljon myös häämarssina.
Sarjan nimi tulee Shakespearen Othellossa esiintyvästä säkeestä ”Pride, pomp, and circumstance of glorious war!”, jonka Paavo Cajander on suomentanut muotoon ”Maineikkaan sodan prameus ja loisto!”