google/wiki40b huggingface dataset:
Urkuyö ja aaria

Urkuyö ja Aaria -festivaali on koko kesän kestävä läntiseen taidemusiikkiin painottuva tapahtuma Espoossa.  
Tapahtumaa on järjestetty vuodesta 1986 Espoon tuomiokirkossa, keskiaikaisessa harmaakivikirkossa. Urkuyö ja Aarian konsertit pidetään aina torstai-iltaisin kesäkuun alusta elokuun loppuun. Suomen pisin kesätapahtuma on kasvanut alkuvuosien urkumusiikkisarjasta monipuoliseksi musiikkifestivaaliksi, jonka ohjelman perustana on taidemusiikki liedeistä ja urkumusiikista kirkkomusiikin suurteoksiin. Konserteissa on voinut lisäksi kuulla esiintyjiä kansanmusiikista tangoon ja jazziin. Festivaalia järjestää Urkuyö ja Aaria ry ja sen taiteellisena johtajana toimii pianisti ja kapellimestari Erkki Korhonen. 
Urkuyö ja Aarian konserteissa on esiintynyt useita kansainvälisiä ja kotimaisia eturivin taiteilijoita ja kokoonpanoja. Festivaalilla ovat esiintyneet muun muassa oopperalaulajat Soile Isokoski, Jorma Hynninen, Jaakko Ryhänen, Matti Salminen, Anu Komsi, Johanna Rusanen-Kartano, Tommi Hakala, Monica Groop, Lilli Paasikivi, Esa Ruuttunen, Tuomas Katajala, Dilbér ja Nicolai Gedda, urkurit Kalevi Kiviniemi, Ville Urponen, Jan Lehtola, Tapio Tiitu, Kari Jussila, Guy Bovet ja Simon Johnson sekä pianistit Ilkka Paananen, Ilmo Ranta, Paavali Jumppanen, Maija Weitz, Kristian Attila ja Tuula Hällström. 
Kuoroista festivaalilla on kuultu mm. Tapiolan Kamarikuoroa, Cantores Minoresia, Musiikkitalon Kuoroa, Tapiolan kuoroa, Dominantea ja Candominoa ja orkestereista Tapiola Sinfoniettaa, Suomen kansallisoopperan orkesteria, Suomalaista barokkiorkesteria, Helsingin Barokkiorkesteria ja Lohjan kaupunginorkesteria. Lisäksi konserteissa ovat esiintyneet muun muassa harmonikkataiteilija Maria Kalaniemi, pianisti Timo Alakotila, kitaristi Marzi Nyman, saksofonistit Juhani Aaltonen, Jukka Perko ja Sakari Kukko, tango-orkesteri Guardia Nueva ja Kaartin soittokunnan vaskiyhtye. 
Urkuyö ja Aarian taiteellisena johtajana ovat aikaisemmin toimineet festivaalin perustaja, urkuri ja dir. mus. Matti Vainio (1986–2005), kapellimestari ja säveltäjä Kari Tikka (2005–2011) sekä kapellimestari ja kuoronjohtaja Hannu Norjanen (2011–2016). 
Tapahtuma on Finland Festivals -organisaation jäsenfestivaali.
Valkjärvi (Asikkala, Kalkkinen)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,2 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Ruotsalaisen alueella (14.14), jonka Ruotsalaisen lähi-alueeseen (14.141) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 105,8 metriä mpy.
Mike MacDowel

Michael George Hartwell MacDowel (13. syyskuuta 1932 Great Yarmouth, Norfolk, Englanti – 18. tammikuuta 2016) oli brittiläinen Formula 1 -kuljettaja.

Hillclimbing (mäkiajot)

MacDowel voitti Britannian Hillclimbing -sarjan mestaruuden vuosina 1973–1974. Hän ajoi myös kierrosennätyksen Shelsley Walshin kilpailussa 1973, 1 000 jaardia 28,21 sekunnissa.
Heikki Pesonen

Samuli Heikki Pesonen (3. joulukuuta 1895 Pyhäjärvi Ol – 8. maaliskuuta 1964 Kemi) oli suomalainen poliitikko. Pesonen toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1945–1948 edustaen Lapin läänin vaalipiiriä. Kunnallispolitiikassa Pesonen toimi Kemin kaupunginhallituksen, Kemin kaupunginvaltuuston ja Kemin maalaiskunnan kunnanvaltuuston jäsenenä, joista Kemin kaupunginvaltuustossa hän oli puheenjohtajana. Politiikan ulkopuolella Pesonen teki sekalaisia töitä. Hän toimi Kemi-yhtiön tehtaantyömiehenä vuosina 1921–1933, Kemin osuuskaupan keskusvaraston talonmiehenä vuosina 1933–1939, Kemin osuuskaupan metsäpuolen työnjohtajana vuosina 1939–1959 ja Kemin maistraatin kunnallisneuvosmiehenä vuosina 1959–1964. Pesosen vanhemmat olivat itsellinen Samuli Heikki Pesonen ja Anna Kaisa Laukkanen. Pesosen puoliso vuodesta 1923 oli Liisa Emilia Lehtomäki.
Loomisin–Whitneyn epäyhtälö

Loomisin–Whitneyn epäyhtälö on geometriaan liittyvä epäyhtälö. Sen mukaan jos A on epätyhjä kompakti joukko \mathbb{R}^n:ssä, on V(A)\leq \prod_{i=1}^\lambda V_m(A_i)^{n/\lambda m}, missä \lambda=\binom{n}{m} ja V_m on Lebesguen mitta \mathbb{R}^m:ssä.
Jean-Michel Bazire

Jean-Michel Bazire (s. 16. huhtikuuta 1971 Le Mans) on ranskalainen raviohjastaja. Hän aloitti uransa jo 16-vuotiaana vuonna 1987 ja on toiminut myös montératsastajana.
Jean-Michel Bazire on yksi 2000-luvun menestyneimmistä raviohjastajista Euroopassa. Hän on voittanut muun muassa maailman arvostetuimpiin ravikilpailuihin kuuluvat Prix d'Amériquen ja Elitloppetin kahdesti. Suomessä Bazire on ohjastanut ykkössijat Finlandia-ajossa neljästi sekä Kymi Grand Prix'ssa kahdesti. Koko urallaan hän on ajanut noin 5 000 voittoa, vuonna 2012 Bazire ohjasti 214 ykköstilaa. Ranskan parhaaksi raviohjastajaksi (Sulky d'or) hänet on valittu 14 kertaa, ensimmäisen kerran vuonna 1998 ja sen jälkeen 13 kertaa peräkkäin vuodesta 2000 lähtien.
Heinäkuussa 2012 Bazire sai vakavan sairauskohtauksen ohjastaessaan Enghien-les-Bainsin raviradalla. Aivoverenvuodon saanut Bazire vietiin sairaalaan kriittisessa tilassa, mutta hän toipui nopeasti ja palasi radoille jo lokakuussa.
Sonic Jump Fever

Pelaaminen

Peli on pelattavuudeltaan samankaltainen edeltäjänsä Sonic Jumpin kanssa. Pelin päätarkoituksena on suorittaa vertikaalinen taso niin korkealle kuin mahdollista. Pelaaja kallistelee hänen laitettaan vasemmalle ja oikealle ohjatakseen hahmoa ja hän voi näpäyttää näyttöä tehdäkseen tuplahypyn. Osumalla vihollisiin niiden alapuolelta pelaaja voi tuhota niitä sekä kerätä pisteitä. Toisin kuin alkuperäinen Sonic Jump, Fever keskittyy enemmän kilpailuttavaan moninpeliin. Peli sisältää tulostaulun, joka näytetään aina ennen jokaista erää, josta näkyy muiden pelaajien ennätyksiä. Nämä tulostaulut päivittyvät kahdesti viikossa kannustaakseen kilpailukykyiseen pelaamiseen.
Artjom Mikojan

Artjom Ivanovitš Mikojan (ven. Артё́м Ива́нович Микоя́н, arm. Արտյոմ Հովհաննեսի Միկոյան tai Անուշավան Հովհաննեսի Միկոյան; 5. elokuuta (J: 23. heinäkuuta) 1905 Sanahin, Armenia – 9. joulukuuta 1970 Moskova) oli neuvostoliittolainen, armenialaissyntyinen lentokonesuunnittelija, joka yhdessä Mihail Gurevitšin kanssa suunnitteli kuuluisat MiG-hävittäjät.

Ennen toista maailmansotaa

Mikojan kävi keskikoulua vastaavan koulun. Sen jälkeen hän meni Donin Rostoviin tehtaalle koneistajaksi, liittyi 1925 NKP:hen ja työskenteli sitten Moskovassa Dynamo-nimisessä tehtaassa. Suoritettuaan asepalvelukseen hän pääsi opiskelemaan Žukovskin ilmavoimien akatemiaan. Siellä hän suunnitteli ensimmäisen lentokoneensa ja valmistui 1937 insinööriksi. Hän työskenteli Polikarpovin suunnittelutoimistossa.

Toinen maailmansota

Mikojan nimitettiin vuonna 1939 Moskovaan perustetun lentokonesuunnittelutoimiston johtajaksi. Yhdessä Gurevitšin kanssa hän loi siitä Mikojan-Gurevitš-suunnittelutoimiston. Maaliskuussa 1942 se nimettiin seuraavilla nimillä: OKB MiG (Osoboje Konstruktorskoje Bjuro MiG), ANPK MiG (Aviatsionni nautšno-proizvodstvenni kompleks) ja OKO MiG. 
Toinen maailmansota osoitti, ettei MiG-1-hävittäjä ollut kovin hyvä. Sen pohjalta kehitetty MiG-3 oli paljon parempi ja sitä käytettiin Neuvostoliiton ilmavoimissa suurina määrinä. MiG-5, 7 ja MiG-8 olivat lähinnä koekoneita.
Lapuan Spelit

Spelit on eteläpohjalainen kansanmusiikki- ja -tanssifestivaali. Tapahtuma järjestetään Lapualla.

Eteläpohjalainen kansanmusiikki kohtaa voimakkaan paikalliskulttuurin

Spelit palasivat Lapualle 2010, kuuden vuoden tauon jälkeen. Tapahtumapaikkana oli Kulttuurikeskus Vanha Paukku. Ensimmäisiä Spelejä vietettiin Lapualla 1978. Sittemmin eteläpohjalaisia musiikkifestivaaleja on järjestetty Lapualla vuosina 1990 ja 2000-2003.Lapuan patruunatehtaalla on vietetty myös Vanhan Paukun Festivaalia, joka ensi kesänä mahtuu myös Spelit-otsikon alle. Järjestäjänä toimii Lapuan Sekakuoro ry yhteistyössä Lapuan kaupungin kulttuuritoimen kanssa.

Keskiössä laulut ja tarinat

Spelien teemat ovat vaihdelleet paikkakunnan erityispiirteiden mukaan. Lapuan 2010 Spelien teemaksi on nostettu "Tarinat, laulut ja laulujentekijät". Lapualta on tullut vahvoja lauluntekijöitä läpi historian. Nyt nostetaan heidät valokeilaan muuta kansanperinnettä kuitenkaan unohtamatta. Ensi kesän Speleistä löytyvät niin pelimannit kuin kansantanssikin. Myös kansainvälistä maustetta löytyy Vanhan Paukun Festivaalista totuttuun tapaan. Päivien aikana lavalle saadaan myös koko kansan tuntemia eturivin esiintyjiä, ja makuhermoja hieromaan pääsee tunnelmallisella viini- ja ruokapihalla. Luomu ja ekologisuus tulevat olemaan Speleissä näkyvästi mukana.

Ketoolan Jukka ja muut

Lapuan Harrastajanäyttelijät aloitti toimintansa 1978 tuottamalla eteläpohjalaisiin Speleihin Lapualle Arvo Ketolan kirjoittaman Ketoolan Jukka näytelmän, jonka ohjasi Kalevi Haapoja. Ideana on palauttaa mieliin nämä kertovat laulut ja tarinat Ketoolan Jukan lisäksi muista alueen henkilöistä, joista lauluja on kirjoitettu. Teema muistuttaa laulunkirjoituksen merkityksestä suomalaisessa kansanmusiikissa.

Taiteelliseksi johtajaksi Laura Sippola

Oman näkökulmansa Lapuan Speleihin tuo lapualaissyntyinen laulaja-lauluntekijä ja pianisti Laura Sippola, joka on lupautunut tapahtuman taiteelliseksi johtajaksi. Sippola itsekin on tarinankertoja. Hänen laulunsa ovat eletyn elämän makuisia, joihin myös lapsuusvuodet Lapualla tuovat omia vivahteitaan. Hän tekee taiteellista tohtorintutkintoa Sibelius-Akatemian Kansanmusiikin osastolle. Kuriositeettina mainittakoon, että Sippola pitää hallussaan tämmäyskilpailun kaksinkertaista SM-titteliä.

Spelien taustaa

Spelit-kulttuuritapahtuman juuret ovat syvällä maakunnan musiikkiperinteessä. Tapahtuma järjestetään Lapualla seitsemättä kertaa. Se sijoittuu elokuussa festivaaliviikonloppuun ajankohtana, jona aikaisempina vuosina on vietetty myös Vanhan Paukun Festivaalia.
Aiemmin Spelit ovat soineet Lapualla 1978, 1990 sekä vuodesta 2000 lähtien kolmena peräkkäisenä vuotena. Sen jälkeen Spelit lähtivät jälleen kiertämään, mutta festivaali jäi Lapualle, vain nimeään muuttaen. Nämä kaksi festivaalia nivoutuvat yhteen tuoden tapahtumaan maakunnallisen ulottuvuuden.
Festivaali järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1972 Kauhajoella. Tapahtuma kiertää kunnittain, ja on merkittävin eteläpohjalaisen kansanmusiikin areena. Eteläpohjalaiset Spelit kuuluu Finland Festivals -tapahtumiin.
Généreux (1785)

Palvelus

Alus osallistui elokuussa 1798 päällikkönsä Louis Jean-Nicolas Lejoillen alaisuudessa Abukirin taisteluun, jossa se oli toinen selviytyneistä yhdessä Guillaume Tellin kanssa.
Se kohtasi 18. elokuuta 50-tykkisen Britannian kuninkaallisen laivaston aluksen HMS Leanderin, jonka se valtasi pitkällisen taistelun päätteeksi. Taistelussa Généreux'n miehistöstä sai surmansa noin 100 ja haavoittui 180 miestä.
Maaliskuussa 1799 alus suojasi saattueen Korfulle. Matkalla aluksen päällikkö Lejoille päätti tulittaa Brindisiä. Lejoille sai taistelussa surmansa, ja luutnantti Claude Touffet otti aluksen päällikkyyden. Kaupunki antautui 3. maaliskuuta kaksituntisen laukaustenvaihdon jälkeen.
Alus lähti päällikkönsä Renaudinin johdolla 6. helmikuuta 1800 Toulonista johtaen kontra-amiraali Jean-Baptiste Perréen johtamaa laivuetta, johon kuuluivat Généreux'n lisäksi fregatti Badine ja korvetit Pareille ja Fauvette sekä flöitti Ville de Marseille. Aamulla 18. helmikuuta kuninkaallinen laivasto hyökkäsi laivueen kimppuun Lampedusan saaren edustalla. Seuranneessa taistelussa Perrée sai surmansa, ja Généreux'n tulen suojaamana laivueen muut alukset pääsivät pakoon. Généreux'n antautuminen päätti taistelun.

HMS Généreux

Alus liitettiin kuninkaalliseen laivastoon HMS Généreux'na. Se oli vuonna 1801 Minorcalla, kun alukselle pakko-otettiin HMS Walmesleyn miehistöä. Alus kohtasi Espanjan laivaston aluksia, ja se määrättiin jatkamaan matkaansa Egyptiin. Myrsky esti matkan, joten alus partioi nykyisen Libyan rannikolla. Osallistuttuaan tuloksettomaan hyökkäykseen Elballe alus lähti rauhan solmimisen jälkeen Minorcalta Spitheadiin, jonne se saapui 27. heinäkuuta 1802.
Alus romutettiin vuonna 1816.
Heimo Lepistö

Heimo Arvo Lepistö (10. tammikuuta 1908 Viipuri – 12. syyskuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja ohjaaja.

Ura

Heimo Lepistö aloitti uransa 1920-luvun lopulla orkesterimuusikkona Viipurissa. Ensimmäisen näyttelijäkiinnityksen hän sai 1936 Vaasan Näyttämölle, ja hän vieraili 1946 Suomen Kansallisteatterissa. Vaasasta hän siirtyi 1949 Suomen Työväenteatteriin. Kesällä 1957 vuorossa kiinnitys Turun Kesäteatteriin ja samaisen vuoden syksystä alkaen kahden vuoden kiinnitys Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatteriin. Vuonna 1959 Lepistö jäi pariksi vuodeksi freelanceriksi, mutta siirtyi 1961 Mainos-TV:n palvelukseen, jossa työskenteli vuoteen 1967 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle. Hänet palkittiin vuonna 1958 Pro Finlandia -mitalilla.
Merkittävimpiä rooleja Lepistöllä oli näytelmissä Sana, Ryysyrannan Jooseppi, Nummisuutarit, Miehen kylkiluu ja Hiiriä ja ihmisiä, ohjaustöitä muun muassa Ruma Elsa, Kalle Aaltosen morsian, Tuhkimo, Vihaan sinua rakas ja Kevättuuli ja vuosina 1961–1969 televisiosarjassa Me Tammelat.
Lepistö näytteli kaikkiaan 65 elokuvassa, joista valtaosa pieniä rooleja, mutta myös joitakin pääosia, kuten elokuvissa Kihlaus, Riihalan valtias, Virtaset ja Lahtiset sekä Roland af Hällströmin ohjaama Ryysyrannan Jooseppi, josta Lepistö sai pääosa-Jussin 1955.
Myllyjärvi (Padasjoki)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 174 hehtaaria eli 1,7 neliökilometriä, se on 2,5 kilometriä pitkä ja 2,2 kilometriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 8 saarta.  Sen rantaviivan pituus on 14,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Miestämän–Vesijaon alueeseen (14.252) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 108 metriä mpy.
Mendozan maakunta

Mendozan maakunta (esp. Provincia de Mendoza) on Argentiinan länsiosassa sijaitseva maakunta. Se on pinta-alaltaan 148 827 neliökilometriä ja sen asukasluku oli vuonna 2010 yhteensä 1 741 610. Maakunnan pääkaupunki on noin 111 000 asukkaan Mendoza (2010).
Teatteri Avoimet Ovet

Teatteri Avoimet Ovet on näyttelijä ja pukusuunnittelija Liisi Tandefeltin perustama teatteri, joka toimi 1994 alkaen kiertuetoiminnan järjestäjänä ja vuodesta 1997 ammattiteatterina, nykyisin Helsingin Erottajalla. Sillä on neljä vakituista työntekijää, vuosittain noin 125 esitystä ja yli 10 000 katsojaa. Teatteria johtaa Heini Tola.
Tandefelt perusti Avoimet Ovet vuonna 1994 hoitamaan 1970-luvulla alkanutta sekä ulkomaille että muualle Suomeen suuntautunutta kiertuetoimintaansa. Tandefelt löysi vuonna 1997 teatterin tiloiksi entisen pankkikonttorin Töölöstä, Museokadun ja Cygnaeuksenkadun kulmasta. Esitystoiminta alkoi siellä seuraavana vuonna. Tandefelt toimi Avoimien Ovien johtajana vuoteen 2003.
Teatterin esikuvina toimivat eurooppalaiset kahvilateatterit, ja kulttuuriklubit. Ohjelmistossa oli aluksi vahva painotus klassiseen musiikkiin ja kirjallisuuteen, erityisesti runouteen. Heini Tolan johtajakaudella vuodesta 2004 lähtien toiminnan perustana ovat suomalaiset draamatekstit, joista tehdään kaksi ensi-iltaa vuodessa ja näistä kolmisenkymmentä näytöstä. Niiden lisäksi toimitiloissa järjestetään vierailunäytäntöjä sekä laulelmiin ja runoihin keskittyviä tilaisuuksia. Teatterin omien tuotantojen pelkistetty, mutta kekseliäs teatteriestetiikka on muodostunut jo käsitteeksi. Teatterille on vähitellen vakiintunut oma ensemble, vaikka kiinnitettyjä näyttelijöitä ei ole. 
Vuonna 2013 teatteri joutui muuttamaan Töölöstä uusiin toimitiloihin, jotka löytyivät kaupungin sydämestä Erottajalta, entisestä Diana-auditoriosta.
Helsingin kulttuuripääkaupunkivuonna 2000 Teatteri Avoimet Ovet sai Vuoden esteettinen teko -palkinnon ja vuonna 2009 Vuoden Teatteri -palkinnon. Vuonna 2012 teatterinjohtaja Heini Tola sai Minna Canthin seuran kulttuuripalkinnon.
Avoimet Ovet on tuottanut useita suosittuja näytelmiä, muun muassa Muista minut (2013) Pala palalta pois (2015) ja Erottaja 1917–18 (2017).
Teatterin toimintaa ovat vuosien varrella tukeneet Helsingin kulttuurikeskus, Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö sekä teatterin oma kannatusyhdistys.
Timo Liekoski

Timo Liekoski (s. 30. kesäkuuta 1942 Helsinki, Suomi) on suomalainen jalkapallovalmentaja.
Liekoski työskenteli pitkään yhdysvaltalaisen jalkapalloilun parissa. Hän opiskeli Hartwick Collegessa ja pelasi koulun joukkueen kanssa NCAA:n mestaruussarjassa vuosina 1968–1970. Hän valmistui vuonna 1971 ja palasi joukkueeseen valmentajaksi vuosiksi 1973–1975. Hartwick ylsi kertaalleen neljän parhaan joukkoon sekä Liekosken peli- että valmennusvuosina, ja vuonna 1969 hänet valittiin All-America-tähdistöjoukkueeseen. Lähdettyään Hartwickista Liekoski valmensi useita vuosia silloisessa NASL-ammattilaisliigassa ja myöhemmin sen paikan ottaneessa sisäjalkapallon (indoor soccer) MISL-liigassa, joissa molemmissa hänet valittiin vuoden valmentajaksi. NASL:ssä hän valmensi Houston Hurricanea (1978–1979) ja Edmonton Drillersiä (1980–1981).
Liekoski nimettiin Yhdysvaltain A-maajoukkueen päävalmentajan Bora Milutinovićin apulaisvalmentajaksi vuonna 1991. Hän toimi tehtävässä myös vuoden 1994 MM-kilpailuissa, jossa kotijoukkue ylsi neljännesvälieriin. Turnauksen jälkeen Liekoski nimettiin Yhdysvaltain olympiajoukkueen (alle 23-vuotiaat) päävalmentajaksi ja myöhemmin hän toimi Yhdysvaltain jalkapalloliiton valmennus- ja kehityspäällikkönä. Joulukuussa 1995 Liekoskesta tuli MLS-joukkue Columbus Crew’n ensimmäinen päävalmentaja. Hän joutui kuitenkin eroamaan kesken kauden elokuussa 1996 joukkueen voitettua 22 ottelustaan vain kuusi. Hänet korvasi apulaisvalmentaja Tom Fitzgerald.
Liekoski palasi Suomeen kaudeksi 1997 ja valmensi Veikkausliigassa Myllykosken Palloa, joka sijoittui sarjassa viidenneksi. Tämän jälkeen hän siirtyi Suomen palloliiton palvelukseen ja toimi muun muassa futsalmaajoukkueen päävalmentajana, A-maajoukkueessa Richard Møller Nielsenin apulaisvalmentajana sekä alle 17- ja 19-vuotiaiden maajoukkueiden päävalmentajana. Alle 17-vuotiaiden joukkue ylsi 2000-luvun vaihteessa 3 kertaa EM-kilpailuihin hänen valmennuksessaan. Liekoski jäi eläkkeelle Palloliitosta kesällä 2008. Hän on valmentanut myös Suomen asunnottomien maajoukkuetta.
Miguel de Álava

Miguel Ricardo de Álava y Esquivel (1771 Vitoria – 1843 Barèges, Ranska) oli espanjalainen kenraali ja poliitikko.
De Álava tuki nuoruudessaan aluksi Napoleonin joukkojen miehitystä Espanjassa, mutta vaihtoi vuonna 1811 puolta. Espanjassa käydyn sodan aikana hän toimi englantilaisten joukkojen komentajan Wellingtonin herttuan sotilaspalvelijana ja myöhemmin espanjalaisena sotakomissaarina tämän päämajassa. Wellington nimitti hänet lopulta prikaatinkenraaliksi. Kuningas Ferdinand VII:n palattua valtaan liberaalina tunnettu de Álava joutui epäsuosioon. Hän sai kuitenkin toimia Espanjan lähettiläänä Alankomaissa vuosina 1815–1822. Hän tuki vuoden 1820 vallankumousta ja toimi 1822–1823 parlamentin eli cortesin puhemiehenä. Vuonna 1823 hänet lähetettiin neuvottelemaan ranskalaisten joukkojen kanssa, jotka olivat saapuneet kukistamaan Espanjan vallankumousta. Itsevaltiuden palauttamisen jälkeen de Álava pakeni Englantiin. Sijaishallitsija Maria Kristiina kutsui hänet vuonna 1834 takaisin ja nimitti hänet Espanjan lähettilääksi Lontooseen sekä seuraavana vuonna Pariisiin. De Álava oli myös muutaman viikon ajan Espanjan pääministerinä syys–lokakuussa 1835. Hän vetäytyi myöhemmin politiikasta ja asui viimeiset vuotensa Ranskassa.
Astacopsis gouldi

Ulkonäkö ja koko

Astacopsis gouldi on suurikokoisin tunnettu makeanveden selkärangaton. Suurimmat tunnetut yksilöt ovat olleet jopa 5-6 kiloisia ja pituudeltaan 80 senttiä. Tyypillisempi suurikokoinen rapu on kuitenkin 2-3 kiloinen. Väritykseltään rapu on sininen tai ruskea. Ravut saattavat elää jopa 60-vuotta.

Levinneisyys

Astacopsis gouldi on Australiaan kuuluvan Tasmanian saaren kotoperäinen laji. Sitä tavataan saaren Bassinsalmeen pohjoisessa laskevissa joissa. Aikanaan lajia tavattiin kaikissa Bassinsalmeen laskevissa joissa ja Arthurjoella, mutta sen levinneisyysalue on muuttunut sittemmin laikukkaammaksi. Lajin koko levinneisyysalueen pinta-alaksi on arvioitu 14 221 km². Alueesta noin 54 % on yksityistä maata, 24 % valtion metsää, 2 % julkista maata ja 19 % virallisesti tai epävirallisesti suojeltua maata.

Elinympäristö ja elintavat

Lajia tavataan kaiken kokoisissa joissa. Sille tyypillisiä olinpaikkoja ovat esimerkiksi lahoavien puunrunkojen suojapaikat aj syöpyneet rantatörmät. Laji suosii hitaampien virtauksien korkealaatuisia ja happipitoisia vesiä, joilla on rantakasvillisuutta. Se välttelee korkeiden sedimenttipitoisuuksien vesiä. Yksilöt viihtyvät hyvin varjoisissa paikoissa ja viileässä vedessä. Ravut pysyttelevät yleensä yhden tietyn paikan lähistöllä ja kotiympäristöstään siirretyt ravut saattavat palata kotipaikalleen.
Ravut käyttävät ravinnokseen tyypillisesti lahoavaa puuta, mätänevää lihaa ja pieniä kaloja.

Lisääntyminen

Ravut lisääntyvät ja kutevat yleensä syksyisin. Naaraat lisääntyvät kahden vuoden välein ja ne saavuttavat sukukypsyyden 14-vuoden iässä. Uroksista tulee sukukypsiä 9-vuoden ikäisinä. Naaras tuottaa koostaan riippuen 224–1 300 munaa. Ravunpoikaisista vain pieni osa selviytyy täysikasvuiseksi saakka.

Uhat ja suojelu

Lajin suurimpia nykyisiä uhkia ovat sen elinympäristön häviäminen ja laiton ravustus. Lajin pyynti on ollut laitonta 1. tammikuuta 1998 lähtien. Laitonta ravustusta harjoitetaan edelleen jonkin verran ja lajin suuri koko tekee niistä kömpelöitä ja helposti pyydettäviä. Lajin elinympäristöön kohdistuvia uhkia ovat esimerkiksi metsähakkuut ja maatalous. Joidenkin arvioiden mukaan lajin levinneisyysalue on pienentynyt 70 % ja lajin kannat 80 % viimeisten 50 vuoden aikana. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on luokitellut lajin erittäin uhanalaiseksi.
HMS Stevenstone

Palvelus

Alus liitettiin vuoden 1945 lopulla Välimeren laivaston 3. hävittäjälaivueeseen. Alus kolaroi maaliskuussa 1946 HMS Brissendenin kanssa. HMS Stevenstone palasi Britteinsaarille 1947 ja se siirrettiin Harwichissa reserviin. Alus sijoitettiin marraskuussa 1958 poistolistalle ja se myytiin BISCOlle. Alus saapui 2. syyskuuta 1959 Claytonille Dunstoniin romutettavaksi.
В

Ääntäminen

В ääntyy tavallisesti joko soinnillisena labiodentaalisena frikatiivivina /v/, soinnillisena liudentuneena labiodentaalisena frikatiivina /vʲ/ tai puolivokaalina /w/. Kirjaimen äännearvo on bulgariassa /v/ tai /vʲ/, makedoniassa /v/, serbiassa /v/, ukrainassa /v/ tai /w/, valkovenäjässä /v/ ja venäjässä /v/ tai /vʲ/.
Joseph Amangi Nacua

Joseph Amangi Nacua (s. 5. tammikuuta 1945) on filippiiniläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli kapusiinien jäsen 16. syyskuuta 1967, ja hän sai pappisvihkimyksensä 26. kesäkuuta 1971. Hänet nimitettiin Ilaganin hiippakunnan johtoon 10. kesäkuuta 2008. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Diosdado Aenlle Talamayan, jota avustivat Romulo Geolina Valles ja Julius Sullan Tonel. Nacua asetettin virkaansa 9. syyskuuta.