google/wiki40b huggingface dataset:
Kontulatalo

Kontulatalo on Kontulan ostoskeskuksessa sijaitseva yhteistoimintatila. Helsingin kaupungin sosiaali- ja terveysvirasto vuokraa tilaa, jossa toimii alueellinen kulttuuri- ja tietotekniikkakeskus Kontupiste, matalankynnyksen sosiaaliasema Symppis ja KontuKeskus ry:n käytössä olevan kokoustila Wanha Posti.
Tessa Worley

Arvokilpailut

Worley saavutti pronssia junioreiden MM-kilpailujen suurpujottelussa Formigalissa 2008. Aikuisten arvokilpailuihin hän osallistui ensimmäisen kerran Val d'Isèren MM-kilpailuissa 2009 sijoittuen suurpujottelussa seitsemänneksi. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 hän voitti kultaa joukkuekilpailussa ja pronssia suurpujottelussa. Hän voitti suurpujottelun maailmanmestaruuden Schladmingissa 2013. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän voitti kultaa suurpujottelussa ja joukkuekilpailussa sekä sijoittui supersuurpujottelussa kahdeksanneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli suurpujottelussa seitsemäs. Åren vuoden 2019 MM-kilpailuissa Worley sijoittui suurpujottelussa kuudenneksi ja supersuurpujottelussa kuudenneksitoista.

Maailmancup

Worley sijoittui maailmancupissa ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon oltuaan viides Söldenin suurpujottelukilpailussa lokakuussa 2007. Ensimmäisen voittonsa hän sai Aspenin suurpujottelussa 29. marraskuuta 2008 ja toisen Åren suurpujottelussa kaudella 2009–2010. Kaudella 2010–2011 hän voitti kolme suurpujottelua peräkkäin Aspenissa, Sankt Moritzissa ja Semmeringissä. Hän sijoittui kaudella 2010–2011 suurpujottelucupissa toiseksi. Kaudella 2011–2012 Worley voitti Kranjska Goran ja Soldeun suurpujottelut sekä sijoittui samassa lajissa kolmanneksi Lienzissä. Suurpujottelucupissa hän oli kolmas. 
Kaudella 2012–2013 Worley oli toinen Lenzerheiden sekä kolmas Sankt Moritzin, Courchevelin ja Semmeringin suurpujotteluissa. Suurpujottelucupissa hän sijoittui neljänneksi. Kaudella 2013–2014 hän voitti Sankt Moritzin suurpujottelun. Kaudella 2016–2017 hän voitti Killingtonin, Sestrieren ja Mariborin suurpujottelun, sijoittui toiseksi Semmeringin molemmissa suurpujotteluissa ja Plan de Coronesin suurpujottelussa sekä kolmanneksi Squaw Valleyn suurpujottelussa. Hän voitti suurpujottelucupin ja sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kuudenneksi. Kaudella 2017–2018 Worley voitti Lenzerheiden suurpujottelun sekä oli toinen Söldenin, Courchevelin ja Kranjska Goran suurpujotteluissa. Suurpujottelucupissa hän sijoittui toiseksi.
Kaudella 2018–2019 Worley voitti Söldenin suurpujottelun, oli kolmas Courchevelin ja Semmeringin suurpujottelussa sekä toinen Kronplatzin suurpujottelussa. Suurpujottelucupissa hän sijoittui kolmanneksi.
Pfalz

Pfalz [pfalts] on alue Saksan länsiosassa. Nykyään sillä tarkoitetaan useimmiten Rheinland-Pfalzin osavaltion eteläosaa. Myös Baijerissa on Oberpfalz (Ylä-Pfalz) -niminen alue.

Nimen historia

Pfalz tulee latinan palatsia tai linnaa merkitsevästä sanasta palatium. Se ei alun perin ollut maantieteellinen käsite, vaan keskiajalla sillä tarkoitettiin linnaa, jossa keisari piti ajoittain hovia. Tämän kaltaisia linnoja oli monissa paikoissa eri puolilla Saksaa. Linnan ja siihen kuuluvien läänitysten hallitsijaa sanottiin pfalzkreiviksi. Reinin pfalzkreivin saatua vuonna 1356 vaaliruhtinaan arvon hänen hallitsemaansa aluetta alettiin kutsua "Pfalzin vaaliruhtinaskunnaksi" tai "Kurpfalziksi", jolloin "pfalz" kehittyi maantieteelliseksi käsitteeksi. Kun Kurpfalzin ruhtinaskunta vuonna 1803 jaettiin Baijerin ja Badenin valtioiden välillä, Pfalz-nimi siirtyi merkitsemään Baijerin hallitsemaa, Reinin länsipuolista Kurpfalzin aluetta, joka on nykyään osa Rheinland-Pfalzin osavaltiota.

Maantiede

Pfalzin alue kattaa Rheinland-Pfalzin eteläosan, kun taas osavaltion pohjoisosa kuuluu historiallisesti Reininmaahan. Lännessä Pfalz rajoittuu Saarlandin osavaltioon ja etelässä Ranskaan, kun taas idässä Rein muodostaa Pfalzin ja Baden-Württembergin osavaltiorajan. Pfälzer Wald -keskivuoristo kattaa noin kolmasosan Pfalzin alueesta. Pfalzin korkein vuori on 687 metriä korkea Donnersberg.
Diffie–Hellman

Diffie-Hellman-avaintenvaihtoprotokolla (DHE, D-H) on salausprotokolla, jonka avulla kaksi osapuolta voivat sopia yhteisestä salaisuudesta turvattoman tietoliikenneyhteyden ylitse. Kun osapuolilla on yhteinen salaisuus, sitä voidaan käyttää viestien salaamiseen perinteisillä
salausmenetelmillä.
Algoritmin julkaisivat Whitfield Diffie ja Martin Hellman vuonna 1976, vaikka myöhemmin onkin selvinnyt että sen oli jo aiemmin keksinyt englantilainen Malcolm Williamson, mutta sitä pidettiin sotasalaisuutena. Ralf Merkle osallistui merkittävällä tavalla algoritmia edeltävän julkisen avaimen salausmenetelmän ajatuksen kehittämiseen.
Diffie-Hellman-avainteenvaihtoa käytetään muiden todennusmenetelmien kanssa suojaamaan IP-liikennettä IPsec-protokollien IKE-avaintenvaihtoprotokollassa. Diffie-Hellman oli
ensimmäinen julkisen avaimen salausmenetelmä.

Yksityiskohtia ja ongelmia

Operaatiot tehdään oikeasti hyvin valituilla äärellisiin eli Galois'n kuntiin kuuluvilla arvoilla ja operaatioilla, jolloin saadaan erityisen helposti laskettavat eksponenttioperaatiot ja vaikeasti laskettavat diskreetit logaritmioperaatiot. Yksinkertaistaen tämä tarkoittaa vain sitä, että luvut  katkaistaan tiettyyn pituuteen. Ollakseen turvallinen, Diffie-Hellman-algoritmissa käytettävien lukujen pitää olla hyvin pitkiä, tuhansia bittejä eli satoja numeroita.
Kukaan ei ole todistanut sitä, ettei ole olemassa keinoa laskea logaritmeja paljon nykyistä tehokkaammin. Jonain päivänä nyt varmana pidetty Diffie-Hellman-avain voikin 
murtua helposti.
Diffie-Hellman-algoritmin suuri ongelma on se, ettei vastapuolta todenneta.
Tämä mahdollistaa jonkun toimimisen Roopen ja Liisan välissä. Sen sijaan, että Roope on sopinut salaisuuden Liisan kanssa, hän onkin sopinut sen Villen kanssa. Ville tekee myös tämän saman Liisalle. Kun Roope ja Liisa kuvittelevat sopineensa salaisuuden keskenään ja alkavat salatun tiedonsiirron, kaikki kulkeekin selväkielisenä Villen kautta. Tätä kutsutaan mies välissä -hyökkäykseksi (engl. man-in-the-middle attack).
Algoritmi edellyttää myös ulkopuoliselle täysin arvaamattomien satunnaislukujen
käyttöä. Tällaisten tekeminen on usein yllättävän vaikeaa pelkän tietokoneen avulla.
Trifenyylimetaani

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa trifenyylimetaani on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdisteellä on kolme eri kidemuotoa, joista yksi on stabiili ja kaksi metastabiilia. Trifenyylimetaani on veteen liukenematonta ja liukenee kuumaan etanoliin, dietyylieetteriin, bentseeniin ja kloroformiin. Trifenyylimetaanin tertiäärinen protoni on poikkeuksellisen hapan, ja hyvin voimakkaat emäkset, esimerkiksi natriumamidi, voivat vastaanottaa sen. Tällöin muodostuu trifenyylimetyyli- eli trityylianioni. Kromaatit hapettavat trifenyylimetaanin trifenyylimetanoliksi.
Kauhukeittiö (kausi 12)

Kauhukeittiö on yhdysvaltalainen televisioformaatti, jossa Gordon Ramsay etsii uutta ravintolapäällikköä tulevaan ravintolaansa. Kaudella 12 ohjelman voittaja pääsi johtamaan uudelleen palkintona ollutta lasvegasilaista miljardin dollarin Gordon Ramsay Pub & Grill -ravintolaa Caesars Palace -kasinohotelliin. Kausi esitettiin Yhdysvalloissa FOX-kanavalla 13. maaliskuuta – 24. heinäkuuta 2014.

Kilpailijat

Kilpailijat jaettiin joukkueisiin sukupuolen mukaisesti.
Kristin Bauer

Ura

Kristin Bauer opiskeli yliopistossa kuvataidetta, mutta alkoi sitten luoda uraa näyttelijänä Los Angelesissa. Hän sai ensimmäisen televisioroolinsa vuonna 1994 sarjasta L.A. Law. Vuosina 1995–1996 Bauer esiintyi sarjassa The Crew. Hänellä on sittemmin ollut rooleja mm. sarjoissa Täyttä turvaa, Elämän pyörteissä ja Miehiä ja vaimoja.
Bauer esitti stripparia elokuvassa Dancing at the Blue Iguana. Hän on näytellyt vampyyri Pamia televisiosarjassa True Blood vuodesta 2008. Sarjan toisella tuotantokaudella hänen roolistaan tehtiin vakituinen. Bauer työskentelee myös kuvataiteilijana.

Yksityiselämä

Bauer kasvoi maaseudulla Wisconsinissa. Hän meni naimisiin muusikko Abri van Stratenin kanssa vuonna 2009. Abri van Straten soittaa yhtyeessä The Lemmings. Pari tapasi, kun Bauer otti yhteyttä van Strateniin kuultuaan tämän yhtyeen kappaleen.
Bauer sanoo pitävänsä luonnosta, eläimistä, kirjoista ja taiteesta. Hän kampanjoi eläinten oikeuksien puolesta. Hän on kasvissyöjä.
Liebherr T 282B

Liebherr T 282B oli aiemmin kooltansa maailman suurin kuorma-auto. Tämän tittelin siltä vei Caterpillarin isompi vastaava 797B. Valmistus aloitettiin vuonna 2004. Liebherr on saksalainen yhtiö, joka valmistaa kaikenlaisia maansiirto-alan laitteita.
T 282B:n omamassa on 203 tonnia ja kantavuus 365 metristä tonnia, joten ajoneuvon työpainoksi kuormattuna tulee n. 570 metr.tonnia. Se on 14,5 metriä pitkä ja 7,4 metriä korkea. Sen moottori tuottaa 3 650 hevosvoimaa. Huippunopeus on 65 km/h. Laite maksaa n. 3,5 miljoonaa dollaria.
Nicola Leali

Seurajoukkueura

Lealin kasvattajaseura on Brescia Calcio. Hän debytoi seuran edustusjoukkueen paidassa Serie A:ssa toukokuussa 2011 AC Cesenaa vastaan. Ottelu jäi Lealin ainoaksi Brescian paidassa Serie A:ssa. Yhteensä hän pelasi seuran paidassa 16 ottelua. Heinäkuussa 2012 Leali siirtyi Serie A:n Juventukseen. Kauden 2012-2013 hän oli kokonaan lainassa Serie Bn Virtus Lancianossa pelaten 37 ottelua ja seuraavan kauden hän oli lainassa saman sarjan Spezia Calciossa pelaten 39 ottelua. Kauden 2014-2015 Leali pelasi Serie A:han nousseessa AC Cesenassa. Hän pelasi 28 ottelua pitäen nollapelin neljä kertaa.
Heinäkuussa 2015 Leali siirtyi kauden mittaisella lainasopimukselle Serie A:han nousseeseen Frosinone Calcioon.

Maajoukkueura

Leali on edustanut Italiaa käytännössä kaikissa nuorten maajoukkueissa. Vuonna 2013 oli mukana voittamassa hopeaa alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuista Israelista, muttei pelannut turnauksessa minuuttiakaan.
James Pond 2

Vastaanotto

Brittiläinen lehti ACE antoi pelin Amiga-versiolle pisteitä 938/1000.
Amiga Format -lehti antoi pelille arvosanaksi 91% arvostelussaan.
Mega-lehti puolestaan listasi sen sijalle 20 luetellessaan parhaita Mega Drive -pelejä.
Väinämöisen laulu

Monrepos’n ensimmäinen Väinämöinen

Monrepos’n kartanon omistaja Paul Nicolay pystytytti jo vuonna 1831 Väinämöistä esittävän veistoksen kartanon puistoon. Ajatuksen oli laittanut alulle hänen isänsä Ludwig Heinrich von Nicolay, joka halusi paikalle Nicolayn suvun suojelupyhimyksen Pyhän Nikolauksen patsaan. Se ei kuitenkaan toteutunut, mutta kymmenisen vuotta isänsä kuoleman jälkeen Paul Nicolay päätti hankkia Väinämöistä esittävän veistoksen tanskalaiselta kuvanveistäjältä Gotthelf Borupilta. Hänen kipsinen patsaansa oli Erik Cainbergin vuonna 1814 Turun akatemian juhlasaliin tekemän reliefin jälkeen toinen suomalaisen kansanrunouden myyttistä tietäjähahmoa kuvaava teos. Elias Lönnrotin Kalevala ilmestyi vuonna 1835, ja sen jälkeen seuraavat Väinämöistä kuvaavat taideteokset syntyivät vasta 1850-luvulla.
Borupin Väinämöinen oli seisovassa asennossa ja piti kainalossaan etäisesti kanteletta muistuttavaa soitinta. Borup oli lainannut veistokseensa piirteitä kreikkalaisen mytologian lyyraa kantavalta Apollonilta, ja myös Väinämöisen asuste viittasi enemmän antiikin aikakauteen kuin pohjolaan. Nicolay sijoitti patsaan kallioseinämän varjoon, aivan kuten hänen esikuvinaan käyttämissä eurooppalaisissa puistoissa oli tehty Orfeuksen veistoksille. Väinämöinen oli 1800-luvun puolivälissä yleisölle avatun puiston suosituimpia nähtävyyksiä, mutta 1870-luvulle tultaessa se oli kuitenkin ilkivallan johdosta vaurioitunut niin, että tilalle päätettiin hankkia uusi veistos.

Takasen Väinämöinen

Gotthelf Borupin Väinämöisen kärsimien vaurioiden vuoksi uusi veistos päätettiin vuonna 1871 tilata Kööpenhaminan taideakatemiassa aikaisemmin opiskelleelta Johannes Takaselta. Hänen teoksessaan kanteletta soittava Väinämöinen on kuvattu istualleen kutsumassa inspiraatiota kättään kohottamalla. Veistoksen hahmo on samanlaisessa asennossa kuin lyyraa soittava runonlaulaja tanskalaisen taiteilijan Nikolai Abraham Abildgaardin maalauksessa Ossianin joutsenlaulu. Se puolestaan on saanut innoituksensa skottilaisen James Macphersonin runoteoksesta Ossianin laulut.
Myös Takasen Väinämöinen kärsi ilkivallasta, ja 1930-luvun aikana veistoksesta irrotettiin neljä vasemman käden sormea. Sinkistä valettu patsas katosi talvisodan jälkeen, eikä sen kohtalosta ole mitään tietoa, joten veistoksen arvellaan tuhoutuneen.

Nykyinen patsas

Akateemikko Dmitri Lihatšev suunnitteli kopiota Johannes Takasen veistokesta vuonna 1988. Uudelleen asia nousi esille 2003, jolloin venäläinen Monrepos-säätiö otti yhteyttä pietarilaiseen kuvanveistäjään Konstantin Bobkoviin. Hanke päätettiin toteuttaa vuonna 2006. Koska Takasen veistoksesta ei ole olemassa mittapiirustuksia, Bobkov joutui rekonstruoimaan sen vanhojen valokuvien ja paikalla tekemiensä mittausten perusteella. Luonnollista kokoa olevan veistoksen materiaalina on graniitista valmistettu teräsbetoni. Mukana projektissa oli Monrepos’n puiston ja Monrepos-säätiön lisäksi myös suomalainen Pro Monrepos -yhdistys. Veistos saatiin paikalleen kesäkuussa 2007. Se on sijoitettu samalle kivenlohkareelle, jossa kaksi aikaisempaakin Väinämöistä olivat.
Compiègne

Maantiede

Compiègnen kaupunki sijaitsee Oise- ja Aisne-jokien yhtymäkohdassa, 65 kilometriä Pariisista pohjoiseen.

Historia

Gallialais-roomalaisella ajalla kaupungin paikalla oli ylikulku Oise-joen (Isara) ylitse. Ylikulkupaikan tarkoituksena oli yhdistää Bellovaquesin (Beauvais) ja Suessionsin (Soissons) alueidenrajaseudut toisiinsa. Kahlaamo sijaitse paikassa nimeltä "ruusutarha".
Compiègnen latinankielinen nimi oli Compendium eli "oikotie". Kaupungin alueella suoritetuista kaivauksista ei ole kuitenkaan löydetty roomalaisaikaisen asumuksen jäänteitä. Ympäristöstä sitä vastoin on löydetty joidenkin villojen jäännöksiä. Kahlaamon kohdalla on joitakin raunioita, joita epäillään sotilaallisiksi rakenteiksi.
Compiègne liitettiin frankkien valtakuntaan Merovingien valtaannousun myötä. Rainfroi (Ragenfrid), Neustrian major domus voitti austrasialaisten joukot vuonna 715 Cuisen metsässä, lähellä Compiègneä. Baijerin herttua Tassilon III vannoi vasallivalan vuonna 757 Pipin Pienelle.
Compiègnen sopimus vuonna 868 siirsi useita alueita, esimerkiksi Kanaalisaaret, tulevalle Bretagnen hertualle Salomonille. Vuonna 884 frankkien hallitsija ja viikingit tekivät rauhan. Odo, Pariisin kreivi, kruunattiin frankkien kuninkaaksi helmikuussa vuonna 888.
Satavuotisen sodan aikana Burgundin herttuan sotilaat vangitsivat Jeanne d'Arcin, kun hän yritti vapauttaa kaupunkia. Burgundilaiset myivät hänet englantilaisille 23. toukokuuta 1430.
Maria de' Medici aiheutti suuria ongelmia kardinaali Richelieulle, sillä hän oli karkottanut 1630 kuningattaren Compiègneen ja täältä kuningatar pakeni Brysseliin 1631. Ranskan kuningas Ludvig XV ja Dauphin vastaanottivat Maria Antoinetten, kun hän saapui Ranskaan.
Kaupungissa järjestettiin vuoden 1900 olympialaisten golfkisat.

Maailmansodat

Ensimmäisen maailmansodan päättänyt niin sanottu Compiègnen aselepo Saksan ja ympärysvaltojen välillä allekirjoitettiin 11. marraskuuta 1918 Rethondesissä lähellä kaupunkia.
Hävittyään taistelun Ranskasta maa antautui Adolf Hitlerin johtamalle natsi-Saksalle 21. kesäkuuta 1940. Hitlerin vaatimuksesta aselepo allekirjoitettiin samassa paikassa ja samassa sivuraiteelle ajetussa marsalkka Fochin salonkivaunussa kuin vuoden 1918 aselepokin. Tämän jälkeen saksalaiset räjäyttivät paikalle ensimmäisen sodan jälkeen pystytetyn muistomerkin.
Saksalaismiehityksen aikana kesäkuussa 1941 natsihallinto perusti Royallieuhun siirtoleirin, joka oli toiminnassa elokuuhun 1944 saakka ja johon eristetyt lähetettiin Auschwitziin tuhottaviksi.

Sodan jälkeen

Vuonna 1968 siirrettiin perinteikkään Paris-Roubaix-pyöräkilpailun lähtöpaikka Pariisista Compiègneen.
Huhtikuussa 2009 Compiègne keräsi huomiota kun Clairoixin Continentalin tehtaalta erotetut työläiset tuhosivat ja ryöstivät paikallisen aliprefektuurin hallintorakennuksen.
Tauno Tainio

Tauno Ilmari Tainio (17. marraskuuta 1902 Turku – 7. maaliskuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen OTK:n sihteeri ja kirjallisuuden kääntäjä.
Tauno Tainion vanhemmat olivat toimittaja, sosialidemokraattinen poliitikko Taavi Tainio ja elokuvanäyttelijänäkin tunnettu sosialidemokraattisen naisliikkeen aktivisti Olga Tainio.
Tainio suomensi useita Ernest Hemingwayn ja Graham Greenen teoksia.  Tainio oli myös radion Viisasten kerhon jäsenenä.
Tex Avery

Frederick Bean "Tex" Avery (26. helmikuuta 1908 Taylor, Texas – 26. elokuuta 1980 Burbank, Kalifornia) oli animaattori, sarjakuvapiirtäjä ja ohjaaja, jonka kuuluisimpia luomuksia ovat Repe Sorsa ja Lurppa. Hän loi myös pohjan Väiski Vemmelsäären nykyiselle persoonallisuudelle animaatiossa A Wild Hare (1940). 
Avery ehti työskennellä niin Walter Lantz Productionsille, Warner Brothersille, Metro-Goldwyn-Mayerille kuin Hanna-Barbera Productionsillekin.
Harmaakaivaja

Levinneisyys

Harmaakaivajaa tavataan Chilessä ja Perussa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mykolas Sleževičius

Mykolas Sleževičius (21. helmikuuta 1882 Raseiniai – 11. marraskuuta 1939 Kaunas) oli liettualainen poliitikko, lakimies ja toimittaja. Hän toimi Liettuan pääministerinä kolme kertaa (1918–1919, 1919, 1926).

Varhainen elämä

Vuonna 1901 Sleževičius valmistui jelgavalaisesta lukiosta, minkä jälkeen hän opiskeli lakia Odessan yliopistossa. Hän oli mukana Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen mielenosoituksissa. Hän palasi takaisin Liettuaan ja liittyi Liettuan demokraattiseen puolueeseen 1907, kun hän sai oikeustieteellisen tutkinnon.
Seuraavan viiden vuoden ajan hän työskenteli Lietuvos ūkininkasin (1907–1912) ja Lietuvos žiniosin (1910–1912) päätoimittajana. Myöhemmin hän toimi lakimiehenä. Saksan miehitettyä Liettuan vuonna 1915 Sleževičius pakeni Venäjälle.

Poliittinen ura

Vuonna 1917 Sleževičius erotettiin Liettuan sosialistisesta talonpoikien puolueesta. Myöhemmin hänestä tuli vaikutusvaltainen jäsen Liettuan sosialistisessa demokraattisessa puolueessa.  Samana vuonna hänet nimitettiin Venäjän Liettuan korkeimman neuvoston varapuheenjohtajaksi. Myöhemmin hän nousi neuvoston puheenjohtajaksi. Vuonna 1918 bolševikit vangitsivat hänet Voronežissa. Myöhemmin hänet vapautettiin ja palautettiin itsenäistyneeseen Liettuaan.
Liettuan ensimmäisen pääministerin Augustinas Voldemarasin hallituksen kaaduttua Sleževičius toimi pääministerinä 26. joulukuuta 1918 – 12. maaliskuuta 1919. Kuukautta myöhemmin hän toimi uudelleen pääministerinä 12. huhtikuuta–7. lokakuuta 1919. Hallituksen jäsenet koostuivat suurimmalta osin Liettuan puolustusvoimien jäsenistä, sillä Sleževičius halusi pienentää puolalaisen nationalistisen järjestön, Puolan armeijajärjestön uhkaa. Kyseisen järjestön tavoitteena oli liittää Liettua Puolaan.
Vuonna 1920 Puola-Liettuan sodan jälkeen Sleževičius valittiin Liettuan puolustuskomitean puheenjohtajaksi. 15. heinäkuuta 1926 hänestä tuli kolmannen kerran pääministeri. 17. joulukuuta samana vuonna hallitus kaatui vallankaappauksessa. 
Vuoden 1927 jälkeen Sleževičius toimi monien eri järjestöjen asianajajana ja Liettuan asianajajajärjestön puheenjohtajana.
Pelykosaurit

Pelykosaurit on epävirallinen yhteisnimitys muille synapsidien kehityslinjoille kuin terapsideille. Nimitys tulee sanasta ”Pelycosauria”, jota käytettiin aikaisemmin tieteellisenä nimenä. Se viittasi muutaman lajin pitkiin selkänikamiin. "Pelycosaurian" nimesi Cope vuonna 1878. ”Pelycosauria” ei kuitenkaan ole luonnollinen eliöiden sukulaisuussuhteisiin perustuva luokitus, vaan parafyleettinen ryhmitys, jolloin kaikkia esimuodon jälkeläisiä ei ole sisällytetty nimitykseen.
Nykyään eliöiden tieteellisessä luokittelussa suositaankin fylogeneettista systematiikka, joka nimeää vain kladeja. Ne ovat eliöryhmiä joihin kuuluvat kantamuoto ja sen kaikki jälkeläiset. Tämän vuoksi nimitys ”Pelycosauria” onkin nykyisin enimmäkseen hylätty evoluutiohistorian ja siis sukulaisuuten perustuvien luokittelujen tullessa pääasialliseksi käytännöksi. Terapsideihin kuulumattomiin synapsideihin viitataan nykyisin tieteellisessä kirjallisuudessa epävirallisilla nimillä ”pelykosaurit” ja ”pelykosauri-gradin synapsidit”, englanniksi ”pelycosaurs”. Gradi-sana viittaa ryhmittelyn ei luonnollisuuteen eli parafyleettisyyteen. Jos ”Pelycosauria” määriteltäisiin uudelleen fylogeneettisesti, se olisi sama kuin Synapsida kokonaisuudessaan.
Synapsidit ilmestyivät hiilikauden lopulla. Useat basaaliset (”primitiiviset”) synapsidiryhmät, joita epävirallisest kutsutaan yhteisellä nimellä ”pelykosaurit”, hallitsivat maaekosysteemejä noin 300–271 milj. vuotta sitten hiilikauden lopulta seuraavan kauden, permikauden keskivaiheen alkuun, jolloin terapsidit korvasivat useimmat niistä. Viimeiset ”pelykosaurit” kuuluivat ryhmiin Caseidae (suku: Ennatosaurus) ja Varanopidae. Ne hävisivät keskisen permikauden kuluessa. ”Pelykosaurien” fossiileista suurin osa on löydetty Pohjois-Amerikasta ja Euroopasta.

Piirteet

Varhaiset synapsidit olivat todennäköisesti vaihtolämpöisiä. Niiden aivot olivat pienet ja jalat olivat ruumiin sivuilla kuten muillakin varhaisilla maaselkärankaisilla. Dimetrodon- ja Edaphosaurus-sukujen lajeilla oli lisäksi selässään purjremainen rakenne, joka muodostui pidentyneiden selkänikamien kannattelemasta kudoksesta. Sitä saatettiin käyttää apuna lämmönsäätelyssä. ”Pelykosaureilla” oli myös luisia vatsasuomuja.
Christoph Amberger

Christopher Amberger (n. 1500–1562) oli saksalainen taidemaalari. Ambergerin alttaritaulut ja freskot, joita hän maalasi vuodesta 1530 työskennellessään Augsburgissa, kuvastavat vaikutteita italialaisesta manierismista. Amberger oli myös suosittu muotokuvamaalari. Muotokuvia hän teki lähinnä ruhtinaista ja ylimyksistä, ja näistä tunnetuin on Kaarle V:n muotokuva vuodelta 1532. Amberger sai vaikutteita Hans Burgkmairilta, joka mahdollisesti oli hänen opettajansa, ja tutki sitten Venetsian suuria väritaiteilijoita
Ambergerin tuotanto on tyyliltään Hans Holbeinia. Berliinin taidemuseossa on kaksi hienoa esimerkkiä hänen työstään, Kaarle V:n ja saksalaisen kartografin Sebastian Münsterin muotokuvat, numerot  556 ja 583, Frankfurtissa on numero 84 ja lisäksi muita on Ambergissa. Augsburgin tuomiokirkon itäpäädyn kappelissa on kaunis alttarimaalaus. Hänen tekemäksi on aiemmin pitkään mainittu Henrik VIII:n muotokuva Augsburgin taidemuseossa, mutta maalaus  on sittemmin siirretty Barthel Behamin nimiin, eikä se tiettävästi esitä Englannin kuningasta.
Quintus Tullius Cicero

Quintus Tullius Cicero (102 eaa. – 43 eaa.) oli roomalainen sotilas ja Marcus Tullius Ciceron veli. Hän syntyi hyvintoimeentulevaan perheeseen Arpinumissa. Hänet koulutettiin veljensä kanssa Roomassa, Ateenassa ja todennäköisesti Rodoksella. Hän meni naimisiin veljensä ystävän Atticuksen sisaren Pomponian kanssa. He kuitenkin erosivat jonkin ajan kuluttua
Quintus Tullius Cicero oli ediili 66 eaa., preettori 62 eaa. ja Julius Caesarin legaatti Gallian sodassa 54–52 eaa. Veljensä ollessa Kilikiassa 51 eaa. hän oli tämän legaattina. Pompeiuksen ja Caesarin välisen sodan aikana hän tuki Pompeiusta, mutta Caesar armahti hänet myöhemmin. Kuitenkin toisen triumviraatin proskriptioissa hänet julistettiin veljensä kanssa lainsuojattomiksi. Molemmat veljekset tapettiin 43 eaa.
Quintus Tullius Cicero oli myös kirjailija. Hän kirjoitti neljä kreikkalaistyylistä tragediaa ja useita runoja, jotka ovat sittemmin hukkuneet. Hän kirjoitti myös oppaan vaaliehdokkuudesta. Tämän on aimmin uskottu olleen hänen veljensä kirjoittama, mutta nykyisin sitä pidetään Quintuksen kirjoittamana.
Haplocanthosaurus

Fossiilit

Haplocanthosauruksia on löydetty Pohjois-Amerikasta. Sen löysi ensimmäisenä paleontologi John Bell Hatcher joka nimesi sen vuonna 1903.

Kaksi nimeä

Nimi Haplocanthosaurus oli toinen nimi, jonka Hatcher valitsi dinosaurukselle. Hän valitsi ensimmäiseksi nimeksi Haplocanthus, mutta sai myöhemmin tietoonsa että nimi oli jo tietyllä kalalajilla, joten Hatcher valitsi uudeksi nimeksi Haplocanthosaurus.

Kuvaus

Haplocanthosaurus oli yksi pienimmistä sauropodeista. Sen pituus oli 22 metriä. Lajin korkeus oli seitsemän metriä ja se painoi jopa 13,500 kilogrammaa. Niillä oli pitkä kaula. Halpcanthosauruksen kalloa ei olla vielä löydetty, joten on mahdotonta vielä kuvata minkälaiselta se näytti.