google/wiki40b huggingface dataset:
Itä on punainen

"Itä on punainen" (yksinkertaistetulla merkeillä: 东方红, pinyin-romanisaatiolla Dōngfāng Hóng) oli Kulttuurivallankumouksen (1966–1976) aikana 1960-luvun kommunistisen Kiinan de facto -kansallislauluna. Sanojen kirjoittajaksi on virallisesti nimetty maanviljelijä Li Youyan, ja melodia on vanhasta kiinalaisesta kansanlaulusta. Lin sanotaan saaneen inspiraationsa auringonnoususta.
Laulua soitettiin joka kylässä ja kaupungissa kovaäänisistä aamusta iltaan. Erilaiset lähetykset alkoivat sillä, ja päättyivät Kansainväliseen. Opiskelijoiden tuli päivittäin laulaa aamulla ennen ensimmäistä tuntia laulua yhdessä. Tian Han, alkuperäisen kansallislaulun Vapaaehtoisten marssin kirjoittaja vangittiin, eikä kappaletta esitetty.
Myöhemmin teos päätyi osaksi Yin Chengzongin kuuluisaa Keltaisen joen pianokonserttoa.
Koska teos on vahvasti liitetty ihmisten mielissä Kulttuurivallankumoukseen, ei sitä ole juurikaan soitettu Deng Xiaopingin noustua valtaan. Nykyään kiinalaisetkin näkevät sen usein Maon henkilökultin symbolina, ja sen on korvannut Vapaaehtoisten marssi, jossa puolueesta tai Maosta ei ole mainintoja.
Teos on myös antanut nimensä Kiinan satelliittisarjalle. Kiinan ensimmäisessä satelliitissa Dong Fang Hong I oli radiolähetin, joka lähetti laulua.
Itä on punainen on kommunismia ja etenkin maolaisuutta ylistävä musikaali, joka kertoo Maon johtaman Kiinan kommunistipuolueen historiasta. Musikaali on tehty 1960-luvulla, ja elokuvaversio näki päivänvalon 1965.

Kiinankielinen sanoitus

东方红，太阳升，

中国出了个毛泽东。

|: 他为人民谋幸福，

呼尔嗨哟，他是人民大救星！ :|
毛主席，爱人民，

他是我们的带路人，

|: 为了建设新中国，

呼尔嗨哟，领导我们向前进！ :|
共产党，像太阳，

照到哪里哪里亮。

|: 哪里有了共产党，

呼尔嗨哟，哪里人民得解放！ :|

Kiinankielinen sanoitus pinyin-romanisoituna

Dōngfāng hóng, tàiyáng shēng,

Zhōngguó chū liǎo ge Máo Zédōng,

|: Tā wèi rénmín móu xìngfú,

Hū ěr hei yo, tā shì rénmín dà jiù xīng! :|
Máo zhǔxí, ài rénmín,

Tā shì wǒmén de dài lù rén

|: Wèi liǎo jiànshè xīn Zhōngguó,

Hū ěr hei yo, lǐngdǎo wǒmén xiàng qiánjìn! :|
Gòngchǎndǎng, xiàng tàiyáng,

Zhào dào nǎlǐ nǎlǐ liàng,

|: Nǎlǐ yǒu liao Gòngchǎndǎng,

Hū ěr hei yo, nǎlǐ rénmín dé jiěfàng! :|

Suora suomenkielinen käännös

Itä on punainen, aurinko nousee,

Kiinasta nousee Mao Zedong.

|: Hän työskentelee kansan hyvinvoinnin puolesta,

hurraa, hän on kansan suuri vapauttaja! :|
Johtaja Mao rakastaa kansaa,

hän on tiennäyttäjämme,

|: hän opastaa meitä uuden Kiinan luomiseen,

hurraa, johtaa meitä eteenpäin! :|
Kommunistinen puolue on auringon kaltainen,

kaikkialla se paistaa kirkkaasti,

|: Missä ikinä on kommunistinen puolue,

hurraa, siellä kansa elää vapaana! :|
Diehtosiida

Diehtosiida on saamelainen tiederakennus Koutokeinossa. Sitä alettiin rakentaa vuonna 2007, se valmistui kesällä 2009 ja virallisesti se avattiin 2. marraskuuta 2009. Rakennuksessa sijaitsee Saamelainen korkeakoulu, osa Norjan Saamelaiskäräjistä, Gáldu, Riikaidgaskasaš boazodoalloguovddáš ja Sámi Arkiiva.
Tammelan kirkonkylä

Tammelan kirkonkylä on yli 2 500 asukkaan kylä Tammelassa ja kunnan hallinnollinen keskus. Se sijaitsee kunnan suurimman järven Pyhäjärven ja sen pohjoisosassa kulkee Turun ja Hämeenlinnan välinen Turun valtatie. Yhdystie 2821:aa pitkin kulkemalla kirkonkylästä on Forssan keskustaan noin 8 kilometriä.
Nykyisellään kirkonkylä ei muodosta omaa taajamaansa, vaan se on kasvanut yhteen Forssan keskustaajaman kanssa.
Maputo (maakunta)

Maputo on maakunta Mosambikissa. Se ympäröi valtion pääkaupunkia Maputoa, joka kuitenkin muodostaa itse oman maakuntansa. Maputon maakunnan pääkaupunki on Matola. Maakunnan pinta-ala on 26 058 neliökilometriä ja asukasluku oli vuonna 2006 noin miljoona.
Elina Pirjatanniemi

Koulutus

Pirjatanniemi on valmistunut yhteiskuntatieteiden maisteriksi Åbo Akademista 1993 ja oikeustieteiden maisteriksi Turun yliopistosta. Hän on myös valmistunut oikeustieteen dosentiksi rikosoikeuden alalta Turun yliopistosta sekä oikeustieteen tohtoriksi niin ikään Turun yliopistosta.
Pirjatanniemi on toiminut opiskeluaikanaan aktiivina Åbo Akademin yhteiskuntatieteiden ainejärjestö SF-klubbenissa, ja nykyään hän toimii järjestön kuraattorina.

Tutkimus ja julkaisut

Pirjatanniemi on tutkinut rikosoikeutta keskittyen erityisesti ympäristörikosoikeuteen, minkä alalta hän on kirjoittanut kaksi monografiaa: Vihertyvä rikosoikeus: Ympäristökriminalisointien oikeutus, mahdollisuudet ja rajat sekä Ympäristörikokset.
Pirjatanniemi on lisäksi ollut mukana kirjoittamassa useita oppikirjoja, toimittanut useita alansa teoksia sekä artikkeleita myös kansainvälisissä julkaisuissa. 
Pirjatanniemi toimii myös kolumnistina pääkaupunkiseudun ruotsinkielisessä lehdessä Hufvudstadsbladetissa sekä Turun Sanomissa.

Yksityiselämä

Elina Pirjatanniemi ja RKP:n kansanedustaja Stefan Wallin menivät naimisiin vuonna 1995. Heillä on kaksi tytärtä. Pari haki avioeroa vuoden 2016 toukokuussa.
Anu Laamanen

Anu Laamanen (s. 30. lokakuuta 1958 Hämeenlinna) on suomalainen diplomaatti. Hän on ollut ulkoministeriön palveluksessa vuodesta 1986.
Laamanen on ollut syksystä 2016 lähtien ulkoministeriön kansallisen turvallisuusviranomaisen päällikön tehtävässä ja jatkaa siinä elokuun loppuun 2020. Aikaisemmin hän on ollut Suomen pysyvä YK-edustaja Wienissä ja suurlähettiläs Itävallassa vuosina 2013–2016 ja muun muassa ulkoministeriön poliittisen osaston apulaisosastopäällikkö ja yksikönpäällikkö. Wienin lisäksi hän on työskennellyt edustustoissa Genevessä, Oslossa ja Suomen pysyvistä edustustoista ETYJissä ja YK:ssa.
Laamasen isä oli eversti Pentti Laamanen.
Grönlannin mannerjäätikkö

Grönlannin mannerjäätikkö on Grönlannin sisäosat peittävä jäätikkö. Se on laajalti kaksi kilometriä paksu ja suurimmillaan noin 3,2 kilometrin paksuinen. Se on 2 500 km pitkä ja 1000 km leveä.
Uutta jäätikköä syntyy jatkuvasti oman painonsa ansiosta tiivistyvästä lumesta. Osa jäästä sulaa pois kesän aikana, osa sulaa jään aiheuttaman valtavan paineen takia jäätikön pohjalla ja osa virtaa pois jäävuorina.
Grönlannin mannerjäästä 7% laskeutuu mereen Sermeq Kujalleqista (Jakobshavn Isbræ, "eteläinen jäätikkö") ja se synnyttää myös enemmän jäävuoria kuin mikään muu pohjoisen pallonpuoliskon jäätiköistä.

Historia

Grönlannin mannerjäätikkö yhdistyi useammista yksittäisistä jäätiköistä isoksi jäämassaksi kahdesta yhteen miljoonaa vuotta sitten. Grönlannin jäätikkö oli nykyistä laajempi jääkaudella, mutta se oli hieman nykyistä pienempi tuhansia vuosia sitten holoseenin lämpöhuipun aikoihin. Grönlannissa oli nykyistä lämpimämpää vielä keskiajan lämpökaudella, jolloin viikingit kävivät siellä.

Jään sulaminen

Jää sulaa jäätikön reunaa ympäröivällä sulamisalueella, jossa lämpötila nousee kesällä kyllin korkeaksi. Sulamisalue on ollut esimerkiksi vuonna 2007 40% koko jäätiköstä. Sen reunalla jää on noin 500 metriä paksua. Sulamista tapahtuu alueella huhti-lokakuussa ja tämä alue laajenee huhti-lokakuun välillä. Yöpakkasia on tällä alueella kesälläkin, ja ne jäädyttävät pinnan yöksi. Nopeimmin jäätikkö sulaa reunoiltaan, kun taas keskellä jäätikköä on havaittu myös jään paksunemista.
Jäätä sulattavat osaltaan kryokoniitiksi sanotut pienet tummat hituset, jotka koostuvat mm. tuulen tuomasta pölystä ja levistä. Niiden tummuus heikentää jään heijastavuutta ja lisää lämmön imeytymistä, mikä taas sitten nopeuttaa sulamista. Jäälle syntyy kesällä sulamisvedestä jäätikköjärviä ja jokia. Jäähän syntyy sen liikkuessa peruskallion päällä suuria halkeamia, joihin järvet lopulta syöksyvät synnyttäen kuilumaisen jäätikkökaivon. Vesi virtaa jään alla liukastaen sen liikettä.
1990-luvun puolivälissä sulamisvedet nostivat merenpintaa 0,13 millimetriä vuodessa, kun taas 1997-2003 vuosittainen määrä oli jo 0,25 millimetriä. Jos mannerjäätikkö sulaisi kokonaan, se nostaisi merenpintaa kuudella metrillä.
Root beer

Root beer, josta on käytetty suomenkielistä nimitystä ”juuriolut”, on perinteinen yhdysvaltalainen virvoitusjuoma, joka on pääasiassa lasten suosiossa. Nykymuodossaan sitä valmistettiin ensi kertaa Philadelphiassa vuonna 1866. Siinä on yleensä keinotekoinen sassafrasin juuren maku, ja siinä on käytetty lisäksi muun muassa sarsaparillaa. Juoma on yleisimmin kofeiiniton. Siitä kuitenkin on olemassa myös kofeiinipitoisia versioita, ja lisäksi alkoholipitoista juuriolutta on valmistettu.
Tunnettuihin juuriolutmerkkeihin kuuluu A&W Root Beer. Suomessa juuriolutta valmistaa ainakin Nokian Panimo.
”Root beer” suomennetaan joskus virheellisesti inkivääriolueksi, joka on kuitenkin aivan eri juoma.
Verkkopeukaloinen

Levinneisyys

Verkkopeukaloista tavataan Costa Ricassa, Nicaraguassa ja Panamassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 74 100 km². Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
IK Falken

IK Falken on pedersöreläinen urheiluseura. Seuralla on noin 1000 jäsentä ja sillä on toimintaa muun muassa yleisurheilussa, maastohiihdossa, suunnistuksessa. Hiihdossa IK Falken tunnetaan erityisesti viestimenestyksestään. Myös moni Falkenin yleisurheilija on edustanut Suomea kansainvälisellä tasolla.
Terry Jones

Terence Graham Parry ”Terry” Jones (s. 1. helmikuuta 1942 Colwyn Bay, Wales) on Monty Python -ryhmän jäsenenä tunnetuksi tullut brittiläinen koomikko, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän opiskeli 1960-luvulla Oxfordin yliopistossa, missä tutustui Michael Paliniin, toiseen tulevaan Python-jäseneen. He aloittelivat komediauraansa brittitelevisiossa muun muassa sarjoissa Twice a Fortnight ja Do Not Adjust Your Set. Monty Pythonin aikaan he kirjoittivat yhdessä sketsejä.
Jones on ohjannut Monty Python -elokuvat Monty Pythonin hullu maailma (Monty Python and the Holy Grail) (yhdessä Terry Gilliamin kanssa), Brianin elämä (Monty Python's the Life of Brian) ja Monty Python – Elämän tarkoitus (Monty Python's Meaning of Life) sekä Python-kauden jälkeen elokuvat Erik the Viking ja Kaislikossa suhisee (The Wind in the Willows). Hän on myös kirjoittanut useita lastenkirjoja ja keskiaikaa käsitteleviä teoksia sekä historiadokumenttisarjoja televisiolle.

Yksityiselämä

Jones on naimisissa häntä yli 40 vuotta nuoremman ruotsalaisen Anna Söderströmin kanssa ja heillä on vuonna 2011 syntynyt tytär. Syyskuussa 2016 tiedotettiin Jonesin sairastavan dementiaa ja ettei hän enää sen vuoksi pysty antamaan haastatteluita.
Tepe Hissar

Tepe Hissar on arkeologinen löytöpaikka Iranissa Kaspianmeren kaakkoispuolella, Damghanista etelän.
paikka on Damghanin kaupungin lähellä Semnanin provinssissa

Historia

Hissarin elinkeinot olivat Lähi-idälle tyypillinen viljely ja karjanhoito. Teknologia säilyi melko samana vaiheiden Hissar I-III läpi, vaikka isojakin muutoksia tapahtui. 
Tepe Hissar I:tä ei ole ajoitettu tarkasti, mutta se oli vuoden 5000 eaa
jälkeen kuparikaudella. IA-vaiheen keramiikka oli käsin tehtyä, IB-vaiheen dreijalla.
II-vaiheessa n. 4000-2500 eaa yleistyi poltettu harmaa keramiikka. Ajalta on löydetty paljon lapis lazuli -helmiä. Paljon kuparin, IIB:stä alkaen lyijyn ja hopean käsittelyä. Hissar luultavasti vei metalliesineitä muualle Lähi-Itään. IIB-vaiheessa ilmestyi kiillotettu, käsintehty harmaa keramiikka, joka yleistyi myöhemmin.
Hissar kasvoi suureksi vuoden 2500 eaa jälkeen vaiheessa III. Temppeli, julkisia rakennuksia, keramiikan massatuotantoa.
Tepe Hissarissa tapahtui ennen vuotta 2500 eaa.  maalatun keramiikan korvautuminen yksivärisellä, minkä oletetaan johtuvan indoeurooppalaisten "arjalaisten" saapumisesta alueelle varhemmin kuin muualle Iraniin. 
Paikalta on löydetty hevosen kallo kerrostumasta IIIB hieman ennen vuotta 2000 eaa. joka myös voi olla merkki hevoset kesyttäneen arjalaisen väestön oleskelusta siellä. Tähän viittaavat myös reikäkirveet jotka on löydetty "palaneesta rakennuksesta " niin ikään kerrostumasta IIIB ajalta noin 2000 eaa.   IIIB-vaiheen temppeli ilmeisesti paloi, sieltä löydetty ihmisen ruumiita ja piikivisiä nuolenkärkiä. 
Hissar IIIB hylättiin, ja asutus korvautui hajanaisella Hissar IIIC:llä. BMAC:n tyyppisiä esineitä sotureiden eliittihaudoissa.
Asutus tuhoutui joskus välillä 1900-1600 eaa. Luultavasti Hissar IIIC hylättiin noin 2000 eaa, tarkemmin 3580 + 130 bp (radiohiilivuotta sitten), joka on kalenterivuosissa  2138-1740 eaa., päätellen Turengin kerrostuman  IIIC2:n ajoituksesta.
Leonid Stadnyk

Leonid Ivanovytš Stadnyk (ukr. Леонід Іванович Стадник, 1971 – 24. elokuuta 2014) oli ukrainalainen jättikasvuinen henkilö. Guinnessin ennätysten kirjan vuoden 2008 painoksen mukaan Stadnyk oli maailman pisin elossa oleva ihminen. Hänen pituutensa oli 257 senttimetriä (8 jalkaa ja 5 tuumaa). Stadnyk kieltäytyi Guinnessin ennätysten kirjan tekemistä virallisista mittauksista, niinpä vuoden 2009 kirjan painoksessa maailman pisimmäksi mieheksi nimettiin kiinalainen Bao Xishun.
Stadnyk syntyi Žytomyrin alueella. Hän oli alun perin pituuskasvultaan normaali. Huomattava muutos asiassa alkoi vasta 13-vuotiaana suoritetun aivoleikkauksen seurauksena. Hyvänlaatuinen aivokasvain vaikutti Stadnykin aivolisäkkeeseen, joka säätelee kasvuhormonin tuotantoa. Lääketieteellisesti tilaa kutsutaan nimellä akromegalia. Sittemmin tutkimuksissa selvisi, että kasvain oli kuollut itsestään. Aikaisemmin Guinnessin ennätysten kirjassa maailman pisimmän miehen titteliä piti pitkään hallussaan kiinalainen Bao Xishun, kunnes Stadnyk viimein antoi lontoolaisen professorin Michael Besserin mitata itsensä.
Aiemmin Stadnyk toimi eläinlääkärinä. Myöhemmin hän hoiti maatilaa, jolla eli äitinsä kanssa. Hän kuoli aivoverenvuotoon 24. elokuuta 2014.
Jaavanmeren taistelu

Tausta

Sodan alussa Japani pyrki valloittamaan koko Australian ja Aasian mantereen välisen saarialueen. Yhtenä viimeisistä oli Jaavan saaren valtaus. Liittoutuneet Alankomaat, Iso-Britannia, Australia ja Yhdysvallat olivat muodostaneet alueen puolustamista varten sotilasliiton ABDA:n.
Helmikuun lopulla Jaavanmerellä operoi hollantilaisen amiraali Karel Doormanin johtama laivasto-osasto. Osastoon kuuluivat Alankomaiden laivaston kevyet risteilijät Hr. Ms. De Ruyter ja Hr. Ms. Java, Kuninkaallisen laivaston raskas risteilijä HMS Exeter, Australian laivaston kevyt risteilijä HMAS Perth ja Yhdysvaltain laivaston raskas risteilijä USS Houston sekä niitä suojanneet hävittäjät HMS Electra, HMS Encounter, HMS Jupiter, Hr. Ms. Kortenaer, Hr. Ms. Witte de With, USS Alden, USS John D. Edwards, USS John D. Ford ja USS Paul Jones.

Taistelun kulku

Jaavan saaren maihinnousuosastoa saattoi amiraali Takeo Takegin johtama risteilijäosasto, johon kuuluivat raskaat risteilijät Nachi ja Haguro sekä kevyet risteilijät Jintsu ja Naka sekä suojana olleet hävittäjät Yūdachi, Samidare, Murasame, Harusame, Minegumo, Asagumo, Yukikaze, Tokitsukaze, Amatsukaze, Hatsukaze, Yamakaze, Kawakaze, Sazanami ja Ushio. Osastot kohtasivat illalla 27. helmikuuta ja liittoutuneet jäivät pian alakynteen ja menettivät molemmat Alankomaiden laivaston risteilijät, jolloin amiraali Doorman menehtyi De Ruyterin upotessa.

Sundasalmen taistelu

USS Perth ja USS Houston saivat 28. helmikuuta Tanjung Priokissa määräyksen kulkea läpi Sundasalmen Tijlatjapiin. Kumpaakaan alusta ei kyetty huoltamaan Jaavalla, jonka varastot olivat ehtymässä. Alukset joutuivat Sundasalmessa Japanin laivasto-osaston yllättämäksi, jolloin kumpikin alus tuhoutui yöllisen taistelun aikana. Taistelussa japanilaiset menettivät oman tulensa vuoksi joukkojenkuljetusaluksen sekä miinanraivaajan. Lisäksi kolme joukkojenkuljetusalusta piti ajaa vaurioiden vuoksi rantaan.

Toinen Jaavanmeren taistelu

Pikaisten korjausten jälkeen Jaavanmeren taistelussa pahoin vaurioitunut HMS Exeter lähti 28. helmikuuta Surabayasta kohti Ceylonia. Aluksen suojana olivat HMS Encounter ja USS Pope. Osasto joutui 1. maaliskuuta kuitenkin Sundasalmessa Japanin laivaston raskaiden risteilijöiden yllättämäksi, jolloin kaikki kolme alusta upposivat.

Balinsalmen kahakka

Yhdysvaltain laivaston 58. hävittäjäviirikkö lähtivät 28. helmikuuta Surabayasta Australiaan. Matkalla ne kohtasivat Japanin laivaston hävittäjiä Balinsalmessa, mutta viirikkö pääsi irtautumaan taistelusta. Ne saapuivat Fremantleen 4. maaliskuuta.

Seuraukset

Liittoutuneet menettivät vielä kaksi Yhdysvaltain laivaston ja yhden Alankomaiden laivaston hävittäjän, jotka yrittivät päästä Hollannin Itä-Intiasta Australiaan. Liittoutuneet olivat menettäneet Jaavanmerellä ja sen lähialueilla viikon kuluessa 10 alusta ja 2 173 merimiestä. Laivastovoimat oli lyöty perin pohjin ja Japani aloitti maihinnousun Jaavalle 28. helmikuuta.
Yhdysvaltain ja Ison-Britannian kuninkaalliset ilmavoimat aloittivat siirtymisen Australiaan. Alankomaalaiset ja Ison-Britannian joukot taistelivat alueella viikon ennen antautumista 9. maaliskuuta.
Dominique Pire

Isä Dominique Pire (oik. Georges Charles Clement Ghislain Pire, 10. helmikuuta 1910 Dinant Belgia − 30. tammikuuta 1969 Leuven Belgia) oli belgialainen dominikaanimunkki , jonka työskentely toisen maailmansodan jälkeisen pakolaisongelman auttamiseksi toi hänelle Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1958.

Elämäkerta

Pire antoi dominikaani-luostarilupauksensa vuonna 1932, ja samalla hän otti uuden nimen Dominique Pire. Tämän jälkeen hän opiskeli teologiaa ja valtiotiedettä Leuvenin katolisessa yliopistossa, suoritti tohtorin tutkinnon Roomassa 1936 ja palasi belgialaisessa Huyn kaupungissa sijaitsevaan Sarten luostariin. Luostarista käsin hän aloitti sosiaalityön alueen vähäosaisten parissa. Toisen maailmansodan aikana Pire toimi kenttäpappina vastarintaliikkeessä ja osallistui liittoutuneiden alas pudonneiden lentäjien palauttamiseen pois saksalaisten käsistä. Tästä toiminnasta hänet palkittiin lukuisilla mitaleilla sodan jälkeen.
Vuonna 1949 hän kiinnostui pakolaisongelmasta, joka oli sodan jälkeen Euroopan suuria kysymyksiä. Hän kirjoitti asiasta kirjan Du Rhin au Danube avec 60,000 D. P. ja perusti ”Kodittomien apu” -nimisen järjestön auttamaan pakolaisia ottamalla vastuulleen kummiperheitä. Vuoden 1950 jälkeen hän perusti Saksaan ja Itävaltaan ryhmän kyliä, joissa autettiin pakolaisia asettumaan paikoilleen. Hän kieltäytyi sekoittamasta sosiaalista vastuuta ja henkilökohtaista uskontoa, ja tämä aiheutti hänelle usein ongelmia.
Vastaanotettuaan Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1956 hän jatkoi toimintaansa rauhan puolesta perustamalla Rauhan yliopiston, jonka tehtävänä oli opettaa tulevia maailman johtajia suurempaan yhteisymmärrykseen. Hän perusti myös Rauhan saaren (Île de paix), vapaaehtoisjärjestön, jonka tehtäväksi oli määritelty maaseutuväestön auttaminen kehityksen tielle. Hänen elinaikanaan tämä hanke lähti toimimaan sekä Intiassa että Bangladeshissä.
Erillinen Pataljoona 17 (talvisota)

Erillinen Pataljoona 17 ("Sallan pataljoona") oli talvisodan aikainen Suomen puolustusvoimien joukko-osasto, joka perustettiin Ylimääräisten harjoitusten (YH) aikana Sallan rajakomppaniassa, jonka henkilöstö muodosti pataljoonan rungon. 1.komppania muodostettiin Sallan, 2.komppania Pelkosenniemen ja Savukosken sekä 3.komppania ja konekiväärikomppania Kemijärven reserviläisistä. Komppanian päällikkönä toimi kapteeni A. O. Väänänen.
Ennen talvisodan syttymistä pataljoona oli mukana luomassa edellytyksiä sissitoiminnalle Sallan suunnalla: se perusti maastoon muona- ja ampumatarvikekätköjä.
Talvisodan alkaessa ErP 17 oli ryhmittynyt puolustukseen Kelsinkäisessä ja Kuolajärven alueella. Se oli ainoa Sallan suunnalla toimiva joukko-osasto tuolloin ja sen vahvuus oli noin tuhat miestä. Raskasta aseistusta sillä ei ollut. Pataljoonan komentaja oli majuri Vilho Roininen.
ErP 17 taisteli yksinään venäläistä 122. divisioonaa vastaan pari päivää, kunnes siitä ja avuksi tulleesta ErP 25:stä muodostettiin Osasto Roininen, joka jatkoi taistelua Sallan suunnalla.
Vatiala

Vatiala on kylä Kangasalan kaupungissa, Tampereen rajalla, seitsemän kilometriä Kangasalan keskustasta länteen vanhan valtatie 12:n varrella.
Pääasiassa Tampereen puolella sijaitseva Kaukajärvi ulottuu itäpäästään Vatialaan ja siihen liittyy Pitkäjärvi Sillansalmen erottamana.
Alue on muuten tyypillistä pientaloaluetta, mutta koska se sijaitsee vanhalla soranottoalueella, osittain vallitsevan maisemakuvan muodostavat sorakuopat, joiden ympärille talot on rakennettu. Sorakuopille johti Tampereen puolella sijainneelta Vatialan rautatieasemalta 1990-luvulla purettu pistoraide.
Vatialassa Kangasalantien varrella on myös pienteollisuutta. Vatialassa toimi vuosina 1950–1982 Tampereen Ilmatorjuntapatteristo (TamItPsto). Vúonna 1940 perustetussa varuskunnassa toimi aiemmin puolustusvoimien lentovarustevarikko.
Vatialan itäpäässä, oikeastaan Nattarin alueella, sijaitsee Tampereen seurakuntien omistama Vatialan hautausmaa. Hautausmaan itäpuolella kulkee uusi moottoriliikennetie, valtatie 12.
Tampereen läheisyys ja sitä kautta helpot työmatkat kaupunkiin ovat osasyynä alueen kasvuun. Toisaalta Vatiala sijaitsee myös luonnon keskellä, esimerkiksi Kaarinanpolku kulkee Vatialankin maastoissa.
Vatialan alueella on monenlaisia palveluja kuten pankki, kauppoja, lounasravintola, pubi, parturi-kampaamo ja kirjasto.
Vatialan alueella sijaitsee Vatialan koulu (luokat 1–6) sekä Pitkäjärven koulu (luokat 7–9).
Vatialan koulu on rakennettu vuonna 1953. Laajennusosa valmistui vuonna 2006. Syksyllä 2013 otettiin käyttöön siirtokelpoinen opetustila, parakki. Syksyllä 2014 tila oli taas lopussa ja koulu sai käyttöönsä koulun pihassa sijainneen Oravanpesän päiväkodin tilat. Vatialan koulu kärsi tilaongelmien lisäksi pitkään myös pahoista sisäilmaongelmista, jotka on päätetty ratkaista rakentamalla uudet tilat, jotka valmistuvat 2020 mennessä.
Pitkäjärven koulu on vuonna 2003 valmistunut moderni yläkoulu. Koulun yhteydessä on myös Pitkäjärven liikuntahalli. Koulussa on luokilla 7–9 noin 400 oppilasta. Tavallisissa luokissa on oppilaita 22-14. Koulussa on myös pienluokkia, jotka on tarkoitettu erityistä tukea tarvitseville oppilaille.
Antti Ikonen

Antti Ikonen (s. 1963 Helsinki, Suomi) on suomalainen kosketinsoittaja. Hän on soittanut koskettimia yhtyeissä Stratovarius, Cartes Art Machine ja Juhlavammat, sekä Timo Tolkin sooloalbumilla Classical Variations and Themes. Ikonen aloitti säveltäjän ja äänisuunnittelijan uransa jo 1980-luvun alussa. Ikosen tuotanto sisältää musiikkia ja ääniä tanssiteoksiin, näytelmiin, performansseihin, lyhytelokuviin, radioon, taidenäyttelyihin, tilateoksiin ja vuorovaikutteiseen mediaan, sekä ääni-installaatiota ja sävellyksiä erilaisille kokoonpanoille. Ikonen on toiminut radiomainos- ja multimediatuottajana 1980 – 90-luvuilla, mm. Miracle Sound OY:ssä. Äänisuunnittelutöitä Antti tekee satunnaisesti.
Antti Ikonen on valmistunut Taiteen maisteriksi Aalto-yliopistosta ja toiminut äänisuunnittelun ja musiikkiteknologian opetustehtävissä useissa yliopistoissa ja korkeakouluissa 1990-luvun alusta saakka. Tällä hetkellä hän työskentelee musiikin ja äänisuunnittelun lehtorina Aalto-yliopiston Medialaboratoriossa vastuullaan englanninkielinen Sound in New Media –maisteriohjelma. Ikonen on valittu Taideteollisen korkeakolun Vuoden opettajaksi vuosina 2004 ja 2010. Ikonen on myös Median laitoksella toimivan Sound and Physical Interaction (SOPI) –tutkimusryhmän perustajajäsen.

Yksityiselämä

Yksi hänen neljästä lapsestaan on näyttelijä Johannes Brotherus. 
Johannes ja hänen veljensä Robert ja Amos esiintyvät yhtyeenä nimellä Brotherus Brothers.
Veli Helenius

Veli Arthur Helenius (5. lokakuuta 1910 Helsinki – 16. marraskuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan lainopin kandidaatti. Hän oli pääkonsuli ja kaupallisen edustuston päällikkö Kölnissä vuodesta 1958, suurlähettiläs New Delhissä, Jakartassa  ja Bangkokissa vuosina 1961–1964, ulkoministeriön hallinnollisen osaston päällikkö 1964–1967, suurlähettiläs Pekingissä ja Hanoissa vuosina 1967–1974 ja Kööpenhaminassa 1974–1977.