google/wiki40b huggingface dataset:
Ylikonstaapeli

Ylikonstaapeli on Suomen poliisin alipäällystönvirka. Sitä alempi virka on vanhempi konstaapeli ja ylempi virka komisario. Ylikonstaapeli on suorittanut poliisialipäällystön tutkinnon, jonka laajuus on 45 opintopistettä. 
Ylikonstaapeli toimii yleensä poliisiryhmän johtajana. Virka-asuisten poliisien kentällä toimiva esimies on kenttäjohtajana toimiva poliisimies, useimmiten ylikonstaapeli. Rikostutkinnan toimialalla toimiva ylikonstaapeli voi toimia esimerkiksi tutkintaryhmän johtajana tai joissain erityistapauksissa jopa tutkinnanjohtajana. Tällöin virkanimikkeenä voi olla rinnakkainen rikosylikonstaapeli.
Englanninkielisessä kulttuurissa ylikonstaapelia vastaava arvo on sergeant (suom. kersantti).
Timo Järvilahti

Timo Juhani Järvilahti (s. 5. huhtikuuta 1943 Turku) on suomalainen aiempi kansanedustaja ja Euroopan parlamentin jäsen, nykyinen pappi. Järvilahti oli Keskustan kansanedustajana Turun eteläisestä vaalipiiristä 1991–1994 ja 1996–1999. Järvilahti oli Europarlamentissa 1. tammikuuta 1995 – 10. marraskuuta 1996. Järvilahti on toiminut Halikon kunnanvaltuustossa vuosina 1977–1996 sekä kunnanhallituksessa vuosina 1973–1976.
Järvilahti työskenteli Kemira Oy:ssa 1969–1981, maa- ja metsätalousministerin poliittisena sihteerinä 1981–1983 ja maatilahallituksen esittelijänä, toimistopäällikkönä ja apulaisjohtajana 1982–1991. Kansanedustajakautensa jälkeen Järvilahti toimi maatalousylitarkastajana vuodesta 1999.
Eduskunnassa Järvilahti oli molempina kausinaan hallintovaliokunnan jäsen. Euroopan parlamentissa hän oli jäsenenä maatalousvaliokunnassa ja kuului muiden keskustalaisten tavoin ELDR-puolueen parlamenttiryhmään. 
Järvilahti herätti kohua, kun hänen väitettiin lausuneen yöllä naiskollegalleen Erika Mannille europarlamentissa: "your man go, we go my room". Itse hän perusteli lausumiaan varsinaissuomalaisella huumorilla. 
Järvilahti on myös hoitanut Maisilan sikatilaa Halikossa. Koulutukseltaan Järvilahti on agronomi, mutta poliittisen uransa jälkeen hän opiskeli papiksi ja toimi sittemmin turistipappina Gran Canarialla sekä Teneriffalla.
Kaasujääkaappi

Kaasujääkaappi on tyypillinen, esimerkiksi kesämökeillä käytettävä nestekaasukäyttöinen jääkaappi. Kaasujääkaappi ei tarvitse sähköä, vaan nestekaasuliekki saa jäähdytysaineena toimivan ammoniakkiliuoksen kuumenemaan ja kiertämään putkistossa.
Yläinen Vuohijärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 0,8 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari.  Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 117,5 metriä mpy.
Pyhän Panteleimonin kirkko (Pietari)

Pyhän Panteleimonin kirkko (ven. Пантелеи́моновская це́рковь, Panteleimonovskaja tserkov, viralliselta nimeltään церковь Святого великомученика Пантелеимона Целителя, tserkov Sjatogo velikomutšenika Panteleimona Tselitelja) on barokkityyliä edustava rakennusmuistomerkki Pietarissa Venäjällä. Vuosina 1735–1739 pystytetyn kirkon on suunnitellut Ivan Korobov.
Toskanalaisten pilasterien, kahdeksankulmaisen kupolitornin ja kellotapulin koristama kirkko on omistettu pyhälle Panteleimonille, jonka muistopäivänä Venäjän laivasto voitti ruotsalaiset kahdessa meritaistelussa, jotka käytiin Hangon ulkopuolella Riilahdessa vuonna 1714 sekä Granhamnin luona Ahvenanmaan saaristossa vuonna 1720. Niistä jälkimmäinen tunnetaan Ruotsi-Suomen merihistoriassa Ledsundin tai Flisön taisteluna. Rakennuksen alkuperäinen asu on säilynyt varsin hyvin myöhemmistä muutostöistä huolimatta. Julkisivun marmoriset kohokuvat ovat 1800-luvun puolivälistä ja meritaisteluihin osallistuneiden rykmenttien muistotaulut vuodelta 1914.
Panteleimonin kirkko suljettiin vuonna 1935 ja myöhemmin sitä käytettiin varastona. Vuonna 1981 sinne avattiin Neuvostoliitolle talvisodan jälkeen vuokratun Hankoniemen puolustuksesta kertonut museo. Rakennus palautettiin Venäjän ortodoksiselle kirkolle vuonna 1994. Sen julkisivut restauroitiin vuosina 2002–2003.
Kirkon osoite on Soljanoi pereulok 17 tai ulitsa Pestelja 2-a. Sen mukaan on nimetty lähellä sijaitseva Panteleimonin silta. Panteleimonin nimeä kantoi aikaisemmin myös kirkon ohi kulkeva Pestelinkatu. Vastapäisen talon päätyseinässä on vuonna 1946 laadittu Hankoniemen puolustajien muistomerkki. Lähistöllä sijaitsee myös Hangonkatu (Gangutskaja ulitsa)
Aasmund Bjørkan

Ura pelaajana

Bjørkan aloitti pelaajauransa kasvattajaseurassaan FK Bodø/Glimtissä, jonka edustusmiehistössä hän debytoi kaudella 1991. Seura nousi kaudeksi 1993 pääsarjaan ja Bjørkanista tuli seuran avainpelaajia tulevina liigavuosina. Hyökkääjänä ja keskikentällä viihtynyt Bjørkan tehtaili parhaalla kaudellaan yhdeksän liigamaalia. Bjørkan voitti seuran paidassa Norjan cupin mestaruuden 1993 ja oli häviämässä loppuottelussa 1996 Tromsølle 2–1. Elokuussa 2000 hän siirtyi Vålerengaan. Oslolaisseura putosi kauden jälkeen Adeccoligaeniin, jossa Bjørkan edusti seuraa nousuun päättyneen kauden 2001 ollen avainroolissa seuran paluussa pääsarjaan. Kaudella 2002 Bjørkanin peliaika jäi vähäiseksi ja elokuussa hän palasi takaisin Bodø/Glimtiin. Polvivaivat vaikeuttivat Bjørkanin uran viimeisiä pelivuosia. Hän lopetti uransa kauden 2005 jälkeen.

Ura valmentajana

Bjørkan oli vuonna 2006 ehdolla Steigen SK:n päävalmentajaksi, mutta sopimus ei koskaan toteutunut. Sen sijaan hän jatkoi uraansa Bodø/Glimtin organisaatiossa pelaajien kehittäjänä, kunnes aloitti kauden 2009 alussa Altan päävalmentajana. Hän valmensi seuraa kaksi kautta Adeccoligaenin keskikastissa ja siirtyi kauden 2010 jälkeen Ranheimin päävalmentajaksi. Hän luotsasi seuran parhaimmillaan Adeccoligaenin neljänneksi kaudella 2011 ja jätti joukkueen sopimuksensa umpeuduttua kauden 2012 jälkeen.
Kaudeksi 2013 Bjørkan palasi Bodø/Glimtiin, kun hänestä tuli Jan Halvor Halvorsenin apuvalmentaja. Heidän johdollaan seura voitti Adeccoligaenin mestaruuden kaudella 2013 ja palasi neljän kauden tauon jälkeen pääsarjatasolle. Kauden 2015 jälkeen hän korvasi Halvorsenin seuran päävalmentajana.
Umm Kulthum

Umm Kulthum (arabiaksi أم كلثوم, monia siirtokirjoitusasuja: Oum Kalthoum, Oum Khalsoum, Um Kalsum, Oum Kalthum, Omm Kolsoum, Umm Kolthoum, Om Kolthom ym.) n. 4. toukokuuta 1904 – 3. helmikuuta 1975) oli egyptiläinen laulaja, lauluntekijä ja elokuvanäyttelijä. Hän lauloi arabiaksi. Kulthum oli erittäin suosittu kotimaassaan Egyptissä ja muissa arabimaissa.
Kulthumin perhe muutti 1922 Kairoon, jotta lahjakkaalle tytölle löytyisi parempia mahdollisuuksia. 1920-luvun lopulta lähtien hän oli Egyptin suosituin laulaja, ja vuodesta 1937 miltei kuolemaansa asti hän antoi joka kuukausi suoran radiokonsertin, joka tavoitti miljoonia kuulijoita. Legendanomaiseksi kasvanutta tunnettuutta lisäsi hänen laaja levytystuotantonsa. Kulthumin ohjelmisto ulottui klassisista ja uskonnollisista arabialaislauluista kansanomaisempiin ja viihteellisempiin numeroihin.

Elämä ja ura

Kulthum syntyi Tamay-al-Zahayrassa. Hänen syntymäpäivästään ei ole täyttä varmuutta. Kulthumin musikaalinen lahjakkuus tuli ilmi jo nuorella iällä. 23-vuotiaana hän muutti Kairoon, jossa tunnettu runoilija Ahmed Rami teki hänelle laulutekstejä ja tutustutti hänet ranskalaiseen kirjallisuuteen, jota itse oli opiskellut Pariisin Sorbonnessa. 1930-luvulla Kulthum lauloi Ramin tekstejä luutunsoittajan ja säveltäjä Mohamed el Kasabjin kanssa kokoonpanossa, johon Lähi-idän soittimien lisäksi kuului länsimaisia instrumentteja kuten sello ja kontrabasso. Kulthum teki ensimmäisen laajan kiertueensa vuonna 1932, jolloin hän esiintyi muun muassa Damaskoksessa, Bagdadissa, Beirutissa ja Tripolissa. 
Terveysongelmat vaivasivat Kulthumia 1930-luvulla ja 1950-luvun alkupuolella. Vuonna 1955 hän kykeni jatkamaan uraansa ja aloitti yhteistyön säveltäjä Muhammad Abd al-Wahhabin kanssa, jonka kirjoittamien kymmenen laulun joukkoon kuului Kulthumin suosituin laulu ”Inta umri”.
Vuonna 1967 Kulthumilla todettiin munuaistulehdus, johon hän menehtyi helmikuussa 1975. Miljoonat ihmiset seurasivat Kairossa suuren suosikkinsa hautajaisia. Viimeisen konserttinsa Kulthum piti joulukuussa 1972, mitä seurasivat viimeiset levytyssessiot maaliskuussa 1973.
Ƿ

Vend

Muokattu versio kirjamesta on nimeltään vend. Sitä käytettiin muinaisnorjan kielessä ja äännettiin  /u/, /v/ ja /w/.
Varjot (kirja)

Juoni

Trez ja iAm ovat varjoja, jotka kuuluvat itsenäiseen heimoon vuorilla. Veljekset jättivät heimon siitäkin huolimatta, että Trez on ennustusten mukaan luvattu heimon tyttären puolisoksi. Veljeskunnan kanssa kiivaasti yhteydessä olevat veljekset eivät kaipaa kotiaan ja ovat valmiita taistelemaan vapautensa eteen. Trez tapaa kauniin valitun Selenan, josta hän ei voi pysyä erossa, mutta parin yhteinen aika käy vähiin, Selenan aika käy vähiin. iAm tutustuu merkilliseen palvelijanaiseen palatessaan heimon alueelle, mutta nainen onkin Trezin tuleva puoliso. Kaksikko tuntee kuitenkin äärimmäistä vetoa toisiinsa ennustuksista huolimatta. Abalonen tytär Paradise pääsee työskentelemään isänsä rinnalla veljeskunnan hyväksi ja on tästä innoissaan vaikkakin hän salaa haaveilee hakevansa veljeskunnan harjoitusleirille, johon nyt myös siviilit ovat tervetulleita. Isä ei ole tyttärensä suunnitelmista mielissään. Layla leikkii vaarallisilla vesillä Xcorin kanssa samalla kun Xcorin ja Throen välit kiristyvät.
Rukajärven Teatteri

Rukajärven Teatteri oli yksi kuudesta jatkosodan aikaisesta niin sanotusta sotateatterista. Muista sotateattereista poiketen sillä ei ollut kotipaikkaa, vaan se kierteli pitkin rintamaa. Teatterin avajaisnäytäntö oli Syntynyt terve tyttö 11. syyskuuta 1943. Ohjelmistoon kuului sen lisäksi kolme muuta näytelmää: Olenko minä tullut haaremiin, Sysmäläinen ja Palvelukseen halutaan. Viimeksi mainitun ohjasi Kerttu Salmi, kolmen muun ohjauksesta vastasi teatterin johtaja Kasse Salminen. Rukajärven Teatterin toiminta loppui heinäkuussa 1944.
Kinseyn asteikko

Kinseyn asteikko on Alfred Kinseyn kehittämä asteikko, jolla pyritään mittaamaan yksilön seksuaalista suuntautumista. Asteikko julkaistiin ensimmäistä kertaa vuonna 1948.
1,1′-bi-2-naftoli

Ominaisuudet ja valmistus

Huoneenlämpötilassa 1,1'-Bi-2-naftoli on kiinteää valkoista ainetta. Se on optisesti aktiivinen yhdiste ja esiintyy R- ja S-isomeereinä, vaikka sen rakenne ei sisällä kiraliakeskusta. Sen sijaan sillä on kiralia-akseli ja yhdisteen kiertyminen naftaleenirunkoa yhdistävän yksinkertaisen sidoksen ympäri on rajoitettua. BINOLin hydroksyyliryhmien välisten steeristen vuorovaikutuksten vuoksi se ei ole täysin planaarinen muiden aromaattisten yhdisteiden tavoin. BINOL ei rasemisoidu korkeissakaan lämpötiloissa, minkä vuoksi se ja sen johdanniaset ovat suosittuja apuaineita epäsymmetrisessä synteesissä.
Raseemista 1,1'-bi-2-naftolia voidaan valmistaa 2-naftolin oksidatiivisella kytkennällä käyttämällä katalyyttinä siirtämämetallisuoloja esimerkiksi Fe(III)-yhdisteitä. Reaktiossa 2-naftolista muodostuu aryylioksiradikaali, joka dimerisoituu tuotteeksi. Seoksesta voidaan enantiomeerit erottaa resoluutiolla kinkoniinin avulla. S-BINOLia voidaan valmistaa myös puhtaana enantiomeerina. Reaktiossa katalyyttinä toimii Cu(II)-yhdiste yhdessä kiraalisen amiinin kanssa. Useimmiten käytetään (+)-amfetamiinia, joka antaa parhaimman saannon ja enantioylimäärän. R-BINOLia ei voi valmistaa näin, koska se näissä olosuhteissa isomerisoituu hitaasti S-BINOLiksi.

Käyttö

1,1'-Bi-2-naftolia ja sen johdannaisia käytetään kiraalisina apuaineina. Se muodostaa komplekseja muun muassa alumiinin, titaanin, harvinaisten maametallien ja maa-alkalimetallien kanssa. Näitä käytetään asymmetrisinä apuainena muun muassa eräissä hapetuksissa ja pelkistyksissä, epoksidoinneissa, Diels–Alder-reaktiossa, eenireaktioissa, aldolikondensaatiossa ja Michael-additiossa. Siitä valmistetaan myös asymmetrisissä pelkistyksissä käytettävää BINAP-yhdistettä käsittelemällä sitä fosfoniumsuolalla.BINOL:ia ja eräitä sen johdannaisia on tutkittu myös käytettäväksi organokatalyytteinä ilman koordinoitunutta metalli-ionia.
Aluejärjestelmä

Aluejärjestelmä oli 1930-luvulla valmisteltu liikekannallepanojärjestelmä, jonka tarkoituksena oli poiketa yleisestä käytännöstä, jonka mukaan sodanaikaisen joukko-osaston runko olisi olemassa jo valmiina, ja jota vain täydennettäisiin palvelukseen määrätyillä reserviläisillä. Se otettiin käyttöön 1935. Järjestelmää oli suunnittelemassa puolustusneuvoston sihteeri A. F. Airo.
Aluejärjestelmästä seurasi, ettei reservistä perustettavan joukko-osaston runkoakaan ollut rauhan aikana ennen liikekannallepanoa olemassa kuin asevelvolliskortistossa. Näin ollen huomio jouduttiin keskittämään myös miesten sopivuuteen palvelukseen omassa joukossaan eikä vain ikäluokkiin ja määriin.
Käytännössä järjestelmä nojasi suojeluskuntiin, jotka toimivat liikekannallepanoviranomaisina sekä vapaaehtoisen maanpuolustustyön suuntaamiseen aselajeittain siten, että suojeluskunnan alueella oli juuri siihen sotilaalliseen toimintaan erikoistuneita suojeluskuntia kuin mitä vastasivat suojeluskuntapiiristä liikekannalle pantavat reservijoukot.
Aluejärjestelmä oli halpa, koska liikekannallepanoa varten ei tarvinnut pitää erityisia ydinjoukko-osastoja. Toisekseen paikallisuus takasi sen, että vapaaehtoiseen maanpuolustustyöhön osallistuneet ja myös osallistumattomat paikkakuntalaiset tunsiva toisensa jo muista yhteyksistä rauhan ajalta.
Järjestelmän heikkous liittyi raskaiden taisteluiden jalkaväkitappioihin. Jos jokin joukkoyksikkö joutui raskaisiin taisteluihin, tuli haavoittuneita ja kaatuneita runsaammin juuri sen kunnan tai niiden kuntien aktiivi-ikäiseen miesväestöön, kuin mistä suojelukunnasta ja suojeluskuntapiiristä yksikkö oli koottu.
Kozmodemjansk

Historia

Kaupunki on syntynyt vuonna 1583 rakennetun linnoituksen paikalle. Venäjänkielinen nimitys perustuu pyhille Kosmalle ja Damianille omistettuun kirkkoon, marinkielinen nimi juontuu linnoitusta ympäröineestä paaluaidasta. Vuosina 1670–1671 seudun asukkaat osallistuivat Stepan Razinin johtamaan talonpoikaiskapinaan. Vuonna 1781 Kozmodemjanskista tuli Kazanin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuosien 1694, 1758, 1833 ja 1872 tulipalot hävittivät kaupunkia. Asukkaat harjoittivat kauppaa, käsityöammatteja, puutarhaviljelyä ja toimittivat halkoja Volgan höyrylaivoille. Vuonna 1894 Kozmodemjanskin kihlakunnan väestöstä marit ja tšuvassit muodostivat 77 %, tataarit 13 % ja venäläiset 9 %. Kazanin kuvernementin 4 610,7 neliövirstan laajuisessa Kozmodemjanskin kihlakunnassa asui vuonna 1897 yhteensä 105 633 henkeä, joista Kozmodemjanskin kaupunkiin kirjattiin 5 284 asukasta.

Nykypäivä

Nykyään Kozmodemjanskissa toimii laitetehdas, elektroniikkatehdas ja ompelimo. Kaupunki on vuorimarien kulttuurielämän keskus. Aleksandr Grigorjeville nimetyn museon kokoelmissa on 1700–1900-lukujen venäläistä ja länsieurooppalaista maalaustaidetta. Kansatieteellinen ulkomuseo esittelee vuorimarien perinnekulttuuria. Uudelleenrakennetussa keskustassa on säilynyt vuosina 1696–1697 pystytetty tsasouna (ns. ”Streltsitorni”). 1980–1990-luvuilla on rakennettu neljä uutta kerrostalolähiötä.

Triviaa

Vuodesta 1995 lähtien Kozmodemjanskissa järjestetään vuosittainen Benderiada-huumorifestivaali. Kaupunkia pidetään Ilfin ja Petrovin 12 tuolia -romaanissa esiintyvän Volgan rantakaupungin Vasjukin esikuvana (ylempänä Volgan varrella sijaitsevan Vasilsurskin asukkaiden mukaan kyseessä on heidän kaupunkinsa). Kozmodemjanskissa toimii romaanin sankarille Ostap Benderille omistettu museo.
Sound of Music (musikaali)

Juoni

Tarinassa nunna Maria lähetetään itävaltalaisen leski-kapteeni von Trappin seitsemän lapsen kotiopettajaksi. Rakastettava Maria tuo musiikin iloa lapsilaumaan, mutta ankara kapteeni ei sitä voi ensin hyväksyä. Lopulta Maria ja kapteeni kuitenkin rakastuvat palavasti toisiinsa. Sitten he menevät naimisiin. Tarinan loppupuolella koko perhe pakenee natseja Alppien yli.
Hunahpu ja Ixbalanque

Hunahpu tai Hunapu on kiche-mayojen luojajumala, Hun-Hunahpu -jumalan ja neitsyen poika. Mayojen kansalliseepoksessa Popol Vuhissa kerrotaan, kuinka Hunahpu kukisti yhdessä kaksosveljensä Ixbalanquen kanssa pahan vastustajansa, alamaailman eli Xibalban jumala Vucub Caquixin. Isänsä tavoin Hunahpu menetti manalassa päänsä. Hänelle se tapahtuu "Lepakkojen talossa". Kaksoset onnistuvat kuitenkin voittamaan kuoleman jumalat ja heidät kohotetaan taivaisiin. Hunahpusta tulee Aurinko ja Ixbalanquesta Kuu. Sen jälkeen he luovat ensimmäiset ihmiset.
Mustat jedit

Mustat jedit (engl. Dark Jedi) ovat yhdysvaltalaisen elokuvaohjaaja George Lucasin luoman Tähtien sota -elokuvasarjan oheiskirjallisuudessa esiintyviä kuvitteellisia hahmoja. On mainittavaa, että termiä ”musta jedi” ei koskaan ole käytetty Expanded Universen ulkopuolella, eivätkä mustat jedit ole samoja hahmoja kuin sithit.
Mustat jedit olivat jediritareita, jotka lankesivat Voiman pimeälle puolelle. Tiettävästi ensimmäinen musta jedi oli Xendor, joka uskoi Voiman pimeän puolen olevan valoista puolta voimakkaampi. Jediritarikunta ei ikinä hyväksynyt Xendorin aatteita, ja jedien ja mustien jedien välille syntyi vuosisatoja kestänyt sota, jonka päätteeksi mustat jedit kukistettiin ja karkotettiin galaksin syrjäseuduille. Mustat jedit kuitenkin saapuivat Korriban-planeetalle, jota asuttanut sith-kansa piti muukalaisia jumalinaan. Mustista jedeistä tuli sithien valtiaita, ja ennen pitkää heitä alettiin kutsua sithlordeiksi.
Sithit ja mustat jedit harjoittivat Voiman pimeää puolta ja olivat jedien verivihollisia, mutta sitheillä oli omia koodeja ja sääntöjä. Pelkkä jedin lankeaminen pimeälle puolelle ei tehnyt mustasta jedistä sithiä. Kloonisodan aikana Darth Tyranus värväsi Yhdistyneiden aurinkokuntien konfederaation puolelle mustia jedejä, kuten Kadrian Seyn, Tol Skorrin, Sev’rance Tannin ja Asajj Ventressin. Myöhemmin imperiumin noustua Darth Vader koulutti agenteikseen joukon mustia jedejä, joista merkittävimpiä olivat Flint, Hethrir, Kharys, Lumiya, Tremayne ja Starkiller. Keisari Palpatine myös koulutti mustia jedejä, kuten Jeng Drogan, Roganda Ismarenin, Mara Jaden, Xecr Nistin ja Sedrissin.
Mustilla jedeillä oli myös omia järjestöjä, kuten Bando Gora ja Pimeän puolen profeetat. Imperiumin noustua Palpatine perusti mustille jedeille järjestöjä, joiden tarkoituksena oli palvella keisarikuntaa. Näitä olivat muiden muassa Inkvisitorius ja Salainen järjestö. Useimmat mustat jedit eivät kuitenkaan palvelleet sithejä, vaan toimivat yksin omien päämääriensä edistämiseksi. Näitä olivat Vydel Dir’Nul, Kueller ja Xanatos.
Mustat jedit myös kykenivät kääntymään takaisin Voiman valoisalle puolelle. Esimerkkejä olivat Flint, Kam Solusar, Quinlan Vos ja Zekk.
Yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailut

Yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailut on vanhin kansainvälinen pikaluistelun kilpailu. 
Vuosina 1889–1892 kilpailut olivat epävirallisia, ja vuodesta 1893 lähtien kilpailut on järjestänyt kansainvälinen luisteluliitto ISU. Vuosina 1915–1921 eikä 1940–1946 ei kilpailuja järjestetty maailmansotien takia. Tuolloin ainoastaan miehet kilpailivat maailmanmestaruuksista. Naisten maailmanmestaruuksista on kilpailtu vuodesta 1933 lähtien. Vuodesta 1996 lähtien naisten ja miesten kilpailut on käyty samalla paikkakunnalla. 1961 Göteborgin Ullevilla miehet kilpailivat ensimmäistä kertaa 400 metriä pitkällä tekojääradalla.

Kilpailumatkat

Ensimmäisissä MM-kisoissa vuonna 1889 luisteltiin puolen mailin (805 m), mailin (1 609 m) ja kahden mailin (3 219 m) matkat. Vuosina 1890–1892 kilpailtiin neljällä matkalla: puoli mailia, maili, kaksi mailia ja viisi mailia (8 047 m). Kilpailujen alkuvuosina tuli mestariksi päästäkseen voittaa kolme matkaa, eikä kakkos- ja kolmossijoja laskettu. Tämän vuoksi useina vuosina jäi mestari ratkaisematta. Ensimmäiset viralliset kilpailut järjestettiin vuonna 1893, jolloin otettiin käyttöön vielä nykyisinkin käytössä oleva järjestelmä. Kilpailumatkat ovat 500, 1 500, 5 000 ja 10 000 metriä, ja kunkin matkan 500 metrin keskiajat lasketaan yhteen. Kilpailut käydään kahdessa tai kolmessa päivässä ja matkat luistellaan järjestyksessä lyhimmästä pisimpään.

Menestyneimmät kilpailijat

 

Kilpailumatkat

Vuosina 1933–1935 kilpailtiin 500, 1 000 ja 1 500 metrin matkoilla. Vuosina 1936–1955 luisteltiin neljä matkaa: 500, 1 000, 3 000 ja 5 000 metriä. Vuosina 1956–1982 luisteltiin 500, 1 000, 1 500 ja 3 000 metrin matkoilla. 1983 otettiin käyttöön nykyisinkin käytössä olevat neljä matkaa: 500, 1 500, 3 000 ja 5 000 metriä. Voittaja on ratkaistu alusta asti kunkin matkan 500 metrin keskiaikojen yhteisajan perusteella.

Menestyneimmät kilpailijat
Antwine Williams

Ammattilaisura

Williams pelasi Saksan ja Italian kakkossarjoissa, kunnes siirtyi Bundesliigassa pelanneeseen Walter Tigers Tübingeniin kaudeksi 2005–2006. Kaudella 2007–2008 Williams oli Brasilian pääsarjan neljänneksi paras pistemies 19,6 pisteen keskiarvolla ja Etelä-Amerikan seurajoukkueiden mestaruusturnauksen toiseksi paras korintekijä 18,4 pisteellä ottelua kohden. Kaudeksi 2010–2011 hän siirtyi Suomeen, Tampereen Pyrintöön, jossa hän voitti samalla kaudella Suomen mestaruuden. Suomen cupissa Pyrintö saavutti hopeaa 2011, ja kaudella 2011–2012 Williams voitti Korisliigan runkosarjan riistotilaston ottamalla 2,28 riistoa/ottelu. Pyrintö oli kyseisellä kaudella Korisliigan neljäs.
Williams teki kaudeksi 2012–2013 vuoden sopimuksen KTP:n kanssa ja seuraavaksi kaudeksi Kauhajoen Karhun kanssa.
Savo-karjalainen osakunta

Savo-karjalainen osakunta oli Keisarilliseen Aleksanteri-Yliopistoon vuonna 1833 perustettu ja vuonna 1905 edelleen jaettu osakunta. Nykyään Savo-karjalaisen osakunnan perinteitä jatketaan Helsingin yliopiston Savolaisessa osakunnassa ja Karjalaisessa Osakunnassa.

Historia

Natio Wiburgensis eli Viipurilainen kansakunta mainitaan ensimmäistä kertaa Turun akatemian konsistorin pöytäkirjoissa vuonna 1679. Osakunta eli ja toimi myös Turun palon jälkeen vuonna 1827 yliopiston siirryttyä Helsinkiin. Osakunnan inspehtori, kirurgian professori N. A. Ursin erosi tehtävästään vuonna 1832. Syynä eroon oli erimielisyydet ylioppilaiden kanssa. Koska osakunnan jäsenmäärä oli kasvanut voimakkaasti edellisinä vuosina, rehtori Erik Melartin esitti, että Natio Wiburgensis jaettaisiin kahtia, uuteen Viipurilaiseen osakuntaan ja Savo-karjalaiseen osakuntaan.

Osakunnan ensimmäinen jakso 1833–1852

Savo-karjalaiset perivät sääntönsä vanhalta Viipurilaiselta kansakunnalta. Vuosina 1833–1852 osakunnan keskimääräinen jäsenluku oli 72, ja se oli tuolloin koko ajan yliopiston toiseksi suurin tai suurin osakunta.
Vuonna 1852 keisari Nikolai I määräsi osakunnat lakkautettaviksi. Savo-karjalainen osakunta vietti päättäjäisjuhlaansa 9. joulukuuta 1852 Ravintola Kaisaniemessä. Osakunnan laulajat esittivät tilaisuudessa ensimmäistä kertaa Savolaisen laulun, jonka Karl Collan oli säveltänyt parina edellisenä päivänä.

Ylioppilastiedekuntien aika 1852–1868

Kun osakuntatoiminta oli virallisesti kielletty, Helsingin yliopistossa opiskelijoiden kokoontuminen oli sallittua vain ylioppilastiedekuntien piirissä. Osakuntalaitoksen perinteitä ei kuitenkaan unohdettu, ja keisarin vaihduttua Aleksanteri II:ksi ja ilmapiirin vapaannuttua Savo-karjalainen osakunta heräsi epäviralliseen eloon vuonna 1857. Osakunnan kokoukset pidettiin vuorotellen eri jäsenten luona ja piilossa julkisuudelta.
Epävirallisten osakuntien piirissä syntyi omia käsinkirjoitettuja sanomalehtiä. "Savo-Karjalainen" perustettiin syksyllä 1864.

Osakuntatoiminta jatkuu 1868–1905

1880-luvulla osakunnan piirissä aloitettiin yhteisten illanviettojen ("klubi-illat") järjestäminen. Ensimmäistä köyri-iltaa pidettiin 10. lokakuuta 1886, josta kehittyi sittemmin Savolaisen osakunnan talakkunajuhla.
Kylkiäinen (Ähtäri)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,9 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Peränteen alueeseen (35.424) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 176,6 metriä mpy.