google/wiki40b huggingface dataset:
Sevettijärvi

Historia

Näätämön Sevettijärvelle perustettiin kylä, kun Petsamosta evakuoidut koltat, yhteensä 51 perhettä, asutettiin sinne valtion rakennuttamiin mökkeihin sotien jälkeen vuonna 1949. Samoihin aikoihin rakennettiin koulu, terveystalo ja ortodoksinen rukoushuone. Inarilainen kauppias rakensi kylän keskustaan kaupan. Kylässä toimi hetken aikaa myös osuuskauppa. Ennen evakkojen asutusta Sevettijärvellä asui muutamia saamelaisia ja suomalaisia perheitä.
Ensimmäinen autolla ajettava tie Sevettijärvelle valmistui 1960-luvun lopulla. Sitä ennen kuljettiin talvisin lumikiitäjällä, porolla ja suksilla sekä kesäisin kävellen, polkupyörällä ja veneellä.

Nähtävyydet

Kylän nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Kirakkajärveltä siirretty vanha perinnetalo (kolttamökki), jossa toimii museo, ja pihassa olevat pienet mökit, jotka kuvaavat kolttien kesäasumuksia sekä ortodoksinen kirkko.
Jänispäälle, joka kohoaa noin kymmenen kilometriä Sevettijärven pohjoispuolella, on matkapuhelinoperaattori Elisa rakennuttanut 80 metriä korkean maston ja tien syksyllä 2007. Opukasjärvellä, noin 15 kilometrin vaelluksen päässä Sevettijärveltä, sijaitsee Näätämöjoen ylittävä riippusilta.
Alejandro Zambra

Alejandro Zambra (s. 1975, Santiago de Chile) on chileläinen runoilija ja kirjailija.

Elämä ja kirjallinen tuotanto

Zambra opettaa kirjallisuutta Santiagossa Diego Portalesin yliopistossa.
Zambra sai ensimmäisestä romaanistaan Bonsái Chilen kriitikkojen palkinnon vuoden 2006 parhaasta romaanista. Teoksesta sanottiin, että se aloitti uuden aikakauden chileläisessä kirjallisuudessa. Vuonna 2011 kirjasta tehtiin myös samanniminen elokuva.
Muun muassa The New Yorker, The Paris Review, Harper's, Tin House, Vice ja The Virginia Quarterly Review ovat julkaisseet Zambran novelleja ja artikkeleita.
HMNZS Arbutus

Palvelus

Alus luovutettiin valmistuessa Uudelle-Seelannille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä HMNZS Arbutus.
Toisen maailmansodan päätyttyä alus osallistui helmikuussa 1947  kahden kuukauden purjehdukseen Tyynellä valtamerellä. Tahitilla alusta vartioineet miehet olivat humalassa, jolloin väkijoukko yritti tunkeutua alukseen. Huhtikuussa aluksen miehistö osallistui heikon palkan ja huonojen työolosuhteiden aiheuttamaan kapinaan. 
Alus palautettiin Britannian kuninkaalliselle laivastolle vuonna 1948 ja se romutettiin elokuussa 1951.
Schmitt-liipaisin

Schmitt-liipaisin (engl. Schmitt trigger) on elektroninen komparaattori, jolla on hystereesi. Kynnysjännite on osittain riippuvainen lähdön tilasta.
Schmitt-liipaisimen etu on, että tilanvaihdon jälkeen se pyrkii hystereesin vuoksi säilyttämään uuden tilansa. Tämä on eduksi, jos vertailtavassa signaalissa on kohinaa tai häiriötä, tai kun signaalin arvo muuttuu hitaasti. Tulosignaalien ollessa lähes yhtä suuret tavanomainen komparaattori saattaa kohinan vuoksi värähdellä edestakaisin kun Schmitt-liipaisin sitä vastoin liipaistuessaan siirtää vertailupistettä vastakkaiseen suuntaan ja asettuu stabiiliin tilaan.
Schmitt-liipaisin tekee kohinaisesta signaalista siistiä suorakulma-aaltoa.
Schmitt-liipaisin voidaan toteuttaa esimerkiksi transistoreilla, komparaattorikomponentin tai operaatiovahvistimen avulla.
Crozon

Crozon on kunta Finistèren departementissa Bretagnen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 7 535 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Crozonin pinta-ala on 80 neliökilometriä.
František Palacký

František Palacký (14. kesäkuuta 1798 Hodslavice, Määri – 26. toukokuuta 1876 Praha, Böömi) oli tšekkiläinen historioitsija ja poliitikko. Häntä on sanottu tšekkiläisen historiankirjoituksen isäksi.
Palacký harrasti kirjoittamista kouluajoistaan lähtien. Hän kävi Bratislavan evankelista seminaaria ja opiskeli filosofiaa, kirjallisuutta sekä vieraita kieliä. Vuonna 1817 hän käänsi tšekiksi osan Ossianin lauluista. Vuodesta 1823 Palacký asui Prahassa. Hän sai jo varhain vaikutteita tšekki-intellektuellien piirissä voimistuneesta kansallistunteesta. Varakkaiden tukijoiden ja talodellisesti edullisen avioliiton ansiosta hän saattoi omistautua tutkimukselle ja aatteelliselle toiminnalle.
Vuosina 1827–1838 Palacký toimitti Časopis českého museum (tšekkiläisen museon vuosikirja) -nimistä lehteä ja julkaisi siinä estetiikkaa ja tšekin kieltä käsitelleitä artikkeleita. Böömin säätyjen toivottua jatkoa Pubičkalta kesken jääneelle Böömin historialle Palacký nimettiin 1829 Böömin historiankirjoittajaksi. Kolme vuotta myöhemmin hän aloitti suurtyönsä, Tšekin (Böömin ja Määrin) historian vuoteen 1526, joka ilmestyi vuosina 1836–1867 viidessä osassa nimellä Geschichte von Böhmen ja 1848–1876 tšekiksi nimellä Dějiny národu českého v Čechách a v Moravě. Palacký toi teoksessa esiin käsityksensä Tšekin historiasta tšekkien kamppailuna heidän alistamiseensa pyrkiviä vieraita voimia vastaan ja hän korosti varsinkin hussilaissotien aikaa kansallisen kamppailun kautena. Palacký laati myös muita kotimaansa historiaa käsitelleitä tutkimuksia ja toimitti useita laajoja lähdejulkaisuja, jotka sisälsivät Böömin historiaan liittyviä asiakirjoja. Hän julkaisi 1833 myös Josef Dobrovskýn elämäkerran. Palacký kirjoitti sekä tšekiksi että saksaksi. Hän oli yksi aloitteentekijöistä kansallisen Matice česká -kustantamon perustamisessa vuonna 1830.
Palackýä pidettiin myös tšekkiläiskansallisen puolueen johtajana. Hän kannatti ajatusta Itävallan muuttamista federalistiseksi valtioksi, jossa eri kansallisuuksilla olisi tasavertainen asema. Hän toimi vuonna 1848 Prahassa järjestetyn slaavilaisen kongressin puhemiehenä ja osallistui Kremsierissä 1848–1849 kokoontuneeseen perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen. Vuoden 1848 vallankumouksen epäonnistuttua hän vetäytyi pitkäksi aikaa politiikasta, kunnes hänet vuonna 1861 valittiin jäseneksi Itävallan valtakunnanneuvostoon (Reichsrat). Vuonna 1865 julkaisemassaan teoksessa Idea státu rakouského (”Itävallan valtion idea”) Palacký asettui kannattamaan liittovaltiojärjestelmää, joka perustuisi Habsburgien valtakunnan historiallisille maakunnille eikä niinkään kansallisuuksille.
Palackýlla oli hyvin suuri vaikutus tšekkien poliittisen ajattelun ja historiankirjoituksen kehitykseen. Häntä pidetään yhtenä Tšekin kansallisen uudelleenheräämisen alullepanijoista. Böömin valtio osti hänen syntymäkotinsa vuonna 1881.
Derek Forbort

Seuraura

Forbort kävi lukion Duluth East High Schoolissa, jonka jälkeen hän pelasi kaudet 2008–2009 ja 2009–2010 Yhdysvaltain alle 18-vuotiaiden maajoukkueen mukana, lähinnä USHL:ää. Forbort siirtyi kaudeksi 2010–2011 Pohjois-Dakotan yliopistojoukkueeseen.
Hallelujah (Leonard Cohenin kappale)

Cover-versiot

"Hallelujah"-kappaleesta on tehty lukuisia cover-versioita, joista ensimmäisen teki John Cale vuonna 1991, minkä jälkeen kappaleen on esittänyt lähes 200 artistia eri kielillä. Kappale on kuultu myös elokuvien soundtrackeilla ja televisiosarjoissa, kuten O.C.:ssä.
Sen on suomeksi sanoittanut Heikki Harma eli Hector, joka esitti sen vuoden 1995 albumillaan Kultaiset lehdet.

John Cale

Ensimmäisen kerran Calen tekemä versio kappaleesta julkaistiin vuonna 1991 Leonard Cohenin tribuuttialbumilla I'm Your Fan. Myöhemmin se julkaistiin myös Calen livealbumilla Fragments of a Rainy Season. Calen tekemää versiota käytettiin myös Shrek-elokuvassa, tosin sitä ei julkaistu elokuvan soundtrackilla.

Rufus Wainwright

Kanadalainen muusikko Rufus Wainwright teki oman versionsa "Hallelujah"-kappaleesta, mikä julkaistiin Shrek-elokuvan soundtrackilla vuonna 2001, vaikkakin elokuvassa käytetty versio oli John Calen laulama. Kyseistä soundtrackia myytiin Yhdysvalloissa tuplaplatinaan oikeuttava määrä, yli kaksi miljoonaa kappaletta.

k.d.lang

k.d. lang, kanadalainen pop- ja kantrilaulaja ja lauluntekijä, äänitti oman versionsa "Hallelujah"-laulusta vuonna 2004. Se julkaistiin hänen Hymns of the 49th Parallel -albumillaan. k.d.lang on esittänyt kappaleen livenä monia kertoja, muun muassa Juno Awards -tilaisuudessa vuonna 2005, sekä vuonna 2006 Canadian songwriters Hall of Fame -tilaisuudessa.
Aitosokkokäärmeet

Ulkonäkö

Varsinaisten sokkokäärmeiden silmät ovat pienet ja rakenteeltaan alkeelliset. Ne pysyvät kuitenkin erottamaan valon kirkkauden vaihteluja. Useimmat lajit ovat pienikokoisia, vain 15–35 cm pitkiä. Kookkaimmat lajit kasvavat 60 cm:n mittaisiksi. Useimmat sokkokäärmeet ovat myös hoikkarakenteisia. Pisimmätkään lajit eivät kasva sormea paksummiksi muutamaa afrikkalaista 2,5 cm paksuksi kasvavaa lajia lukuun ottamatta.
Sokkokäärmeillä on jäljellä surkastumia lantiosta, mutta nämä eivät yleensä näy. Niillä on hampaita vain yläleuassaan, joka on liikkuva ja eroaa näin huomattavasti matokäärmeiden vastaavasta rakenteesta. Sokkokäärmeiden kuono on tylppä, ja pienikokoinen suu sijaitsee sen alapuolella. Ruumis on lähes tasapaksu, ja sitä peittävät suomut ovat pieniä ja sileitä. Vatsapuolen suomut eivät eroa muuta ruumista peittävistä. Lyhyt, tylppä pyrstö päättyy pieneen piikkiin, jonka käärme työntää tueksi maahan kaivaessaan. Sokkokäärmeet voivat käyttää pyrstöpiikkiään puolustautumiseen, mutta ihmiselle sen pisto on harmiton. Eräillä sokkokäärmeillä on myrkkyrauhaset, mutta nekään eivät ole ihmiselle millään tavalla vaarallisia. Useilla lajeilla on kookkaat perärauhaset, joiden pahahajuista eritettä käärmeet käyttävät puolustautuessaan.

Elinympäristö

Sokkokäärmeet elävät maahan kaivautuneina tai sitten kivien, kaatuneiden puunrunkojen ja lahokantojen tai karikkeen suojaamina. Usein ne asustavat termiittipesissä. Sokkokäärmeet ovat liikkeellä öisin ja nousevat tällöin usein maan pinnalle.

Ravinto

Ravinnokseen ne käyttävät erilaisia selkärangattomia, pääasiassa matoja, muurahaisia ja termiittejä sekä näiden munia ja toukkia. Useimmat sokkokäärmeet ovat ovovivipaarisia, mutta niiden joukossa on myös vivipaarisia lajeja.
Kuulamylly

Kuulamylly on erilaisten kappaleiden jauhamiseen tarkoitettu pyörivä sylinteri, jossa jauhinkappaleina käytetään pyöreitä kuulia. Myllyn pyöriessä kuulat nousevat keskipakoisvoiman avulla sylinterin ulkokuorta pitkin ja painovoiman voittaessa putoavat jauhettavan materiaalin päälle (kts. kuva). Jauhatukseen vaikuttaa erilaisia tekijöitä kuulien koosta sylinterin pyörimisnopeuteen. Joissain tilanteissa myllyn jälkeen on sijoitettu sykloni tai muu vastaava luokitin, jonka avulla palautetaan liian suuret kappaleet takaisin jauhatukseen.
Kuulien materiaali voi olla esimerkiksi posliinia tai terästä.
Ella ja kaverit

Ella ja kaverit on Timo Parvelan kirjoittama lastenkirjasarja. Sarjan alkuosa ilmestyi helppolukuisessa Kirjava kukko -sarjassa ja vuodesta 2003 lähtien sitä on julkaistu erillisinä lastenromaaneina.
Kirjasarjasta on tehty elokuvat Ella ja Kaverit (2012) ja Ella ja kaverit 2 – Paterock (2013).

Ella

Ella on kaikkien kirjojen nimihenkilö, joka esiintyy kirjoissa kertojana. Kirjassa Ella ja Pate hän rakastuu Pateen. Ellalla on vaalea tukka. Ella on noin 156 cm pitkä ja fiksu tyttö.

Hanna

Hanna on Ellan paras ystävä, joka on esiintynyt kaikissa kirjoissa. Hän aikoo isona opettajaksi tai filmitähdeksi tai molemmiksi (ainakin kirjan Ella ja seitsemän törppöä mukaan). Hannalla on punainen ja kihara tukka.

Tuukka

Ella arvostaa joka kirjassa Tuukkaa sanoin: "Tuukka on nero". Tuukka on koko luokan viisain henkilö, jolla on yleensä ongelman sattuessa suunnitelma. Tuukalla on silmälasit.

Samppa

Samppa on luokan herkin ja pelokkain henkilö, joka itkee usein. Hän on myös luokan epäonnisin henkilö. Hän pukeutuu usein Batmaniksi huonolla menestyksellä: "Batmania ei kunnioita enää kukaan". Samppa on myös kateellinen Tuukalle, ja aina oppilaiden pettyessä jostakin Samppa huudahtaa: "Nonni. Minä arvasin!" Sampan mukaan äiti tekee hänen läksynsä. Sampalla on musta pystytukka.

Pate

Ella sanoo usein kirjassa: "Pate on joskus aika outo". Pate Niemi on luokan väriläiskä. Hän ei usein tajua mitään ja kysyy aina jotain hölmöä silloin, kun ei saisi kysyä. Pate on muutenkin kummallinen ja erilainen, mutta silti hauska. Hänen tukkansa on ruskea ja kasvaa silmille.

Pukari

Pukari, oikealta nimetään Pertti Ryhänen, on nimensä mukaisesti luokan riitapukari. Hän teki ensiesiintymisensä kirjassa Ella ja Pukari, jossa oppilaat kuvittelevat, että Pukari, hänen perheensä ja kaikki koulun aikuiset ovat avaruusolioita. Pukari kuvailee erilaisella tavalla nenään lyömistä lähes joka asiassa. Kirjassa Ella ja seitsemän törppöä Pukari puhuu useinkin muuta kuin tavallisesti. Hänen tukkansa on hapsottava ja kärjistä tumma.

Opettaja

Ellan luokan opettaja, jonka varsinaista nimeä ei ole koskaan kerrottu (kirjassa Ella ja Paterock opettajan kirjoittamassa yleisönosastokirjoituksessa hänen nimimerkkinsä on "Kelju K."). Opettaja puhuu usein omituisia asioita, vaikka keskittyykin usein juuri opettamiseen, ja hänellä on aina hätävalhe takataskussa.

Opettajan vaimo

Ellan opettaja meni naimisiin kirjan Ella ja kiristäjä lopussa. Hänen vaimonsa oikea nimi on Ritva, mutta oppilaat kutsuvat häntä vain opettajan vaimoksi. Hän rauhoittelee usein opettajaa sanomalla nuhtelevalla sävyllä: "Kulta!".

Muut henkilöt

Kirjoissa esiintyy lukuisia sivuhenkilöitä, kuten rehtori (joka on myös Paten äiti), Paavo sekä hänen vanhempansa, Paten isä Esko Niemi, Sampan äiti, talonmies, opas, isännöitsijä, rokkikuningatar Elviira, joulupukki sekä tämän muori.
Vivianiaceae

Tuntomerkit

Kasvit ovat joskus okaisia. Lehdet ovat vastakkaisia, yksinkertaisia, joskus ehytlaitaisia, korvakkeettomia; lehtiparia yhdistää varren poikki kulkeva uurre. Verholehdissä on kärkisuka, ja teriö on kontortti: terälehdet kiertyvät nupussa. Vartalo on lyhyt ja pitkähaarainen. Hedelmä on selkäluomainen kota. Siemenessä on vaihtelevissa määrin runsas siemenvalkuainen ja käyrä alkio.

Levinneisyys

Heimo kasvaa hajanaisesti Etelä-Amerikan länsiosissa ja Etelä-Brasiliassa.
Dir (klaani)

Dir on yksi Somalian kuudesta suuresta klaanista. Sen kanta-aluetta on maan luoteiskolkka, mutta siihen kuuluvia eristäytyneitä ryhmiä asuu myös Shabeellaha Hoosessa Merkan kaupungin ympäristössä. Klaanin jäseniä asuu myös Etiopian ja Djiboutin alueella.

Historia

Dir on Somalian vanhimpia klaaneja. Tarun mukaan sekä Darod- että Isaq-klaanin esi-isät olisivat tulleet 900-luvulla Arabian niemimaalta Somalian pohjoisosaan ja naineet Dir-klaanista vaimot. Nykykäsityksen mukaan tämä ei kuitenkaan pidä paikkaansa, koska arabialaiset nimet ilmestyivät käyttöön vasta 1400-luvulla.
Vjatšeslav Muhidimov

Vjatšeslav Muhidimov (ukr. Вячеслав Мухідімов, s. 17. syyskuuta 1976) on ukrainalainen suunnistaja. Hän edustaa Turun Metsänkävijöitä.
Hän osallistui ensimmäisiin MM-kilpailuihinsa 1999 Invernessissä. Hän sijoittui kuudenneksi viestissä Rapperswil-Jonan MM-kilpailuissa 2003. Kiovan MM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui pitkällä matkalla viidenneksi.
Veijo Miettinen

Veijo Miettinen on Tekniikka&Talous -lehden kolumnisti, joka on piiloutunut salanimen taakse. Hän aloitti lehden kolumnistina 1980-luvun alussa, jolloin lehden nimi oli Insinööriuutiset. Nimimerkin takana epäillään olevan kaksikko Kalle Isokallio ja Heikki Lehmusto. 
Veijo Miettisen kolumnit keskittyvät politiikan ja talouselämän aiheisiin. Keventävänä osuutena ovat vitsit, joihin on toisinaan sekoitettu ajankohtaisia hahmoja tai tapahtumia. Tämä yhdistääkin nimimerkin Isokallioon ja Lehmustoon, joiden tiedetään olevan erään vitsikirjasarjan toimittajina nimimerkeillä Henrik Muste ja Kari Kallis.
Teksteihin Veijo Miettinen on kuitenkin muovattu eläväksi ihmiseksi työpaikkoineen ja perheineen. Tätä kautta hänen teksteihinsä on saatu mukaan yrityselämä, jota teksteissä kritisoidaan esimerkiksi johtoportaan kosteista lounaista ja metsästysreissuista. Firman henkilöjohtamiseenkin annetaan hiukan vinoa ohjeistusta, kuten että firmaan olisi palkattava mahdollisimman huono työntekijä, jonka syyksi voidaan laittaa kaikki epäonnistumiset.
Lugon roomalainen muuri

Kuvaus

Lugon roomalaisaikainen kaupunginmuuri rajaa 34,4 hehtaarin kokoisen alueen. Muurin ympärysmitta on 2,117 kilometriä. Sen paksuus on 4,2 metriä, vaikka paikoin paksuus on jopa 7 metriä, ja korkeus vaihtelee 8 ja 12 metrin välillä. Muurin ulko- ja sisäseinä on rakennettu kivestä, ja niiden välissä on täyteaineena maata, kiviä ja palasia tuhotuista rakennuksista.
Muurissa on kymmenen porttia. Niistä viisi on rakennettu antiikin aikana ja viisi on nykyaikaisia. Antiikin ajan portteja on muutettu useita kertoja 200-luvun jälkeen. Parhaiten ovat säilyneet Falsa- ja Miñá-portit. Moottoriajoneuvot voivat käyttää kahdeksaa porteista ja kaksi on varattu vain jalankulkijoille.
Muurissa on epäsäännöllisin välein torneja. Niistä 46 on säilynyt koskemattomina ja 39 on joko osin tai kokonaan purettu. Tornien välissä on 8,8–16,4 metriä muuria, ja tornit oli rakennettu 5,35–12,80 metriä leveään aukkoon muurissa. Tornit olivat kaksikerroksisia ja useimmat niistä puoliympyrän muotoisia.
Muurin rakentamiseen käytetyt kivet oli pääasiassa graniittia ja saviliusketta. Kivien koossa ja muodossa on jonkin verran vaihtelua. Paikoin saviliuskemuurit nousevat graniittiperustusksen päällä, mutta paikoin myös perustukset ovat saviliusketta. Paikoin jopa kaksi kolmasosaa muurista on graniittia ja vain yläosa saviliusketta. Muurin huipulla oleva rintavarustuksessa on jossain kohdissa sakarointia, mutta ne luotu roomalaisajan jälkeen.
Muurin huipulle on tehty matkailijoita varten portaikot. Lisäksi muurin päällä on kivetty jalkakäytävä.

Historia

Roomalaiset perustivat 15–13 eaa. nykyisen Lugon kaupungin paikalle Lucus Augustin. Rakennustyöt osuivat Pax Romanan kaudelle, eikä kaupungin ympärille suunniteltu muuria.
Frankit ja alemannit alkoivat 100-luvun puolivälissä tehdä retkiä Galliaan ja jopa Hispaniaan saakka. Rooman valtakunnan länsiosien kaupunkeihin alettiin tämän seurauksena rakentaa suojamuureja. Lucus Augustin muuri rakennettiin 263–276. Rakentamisen taustalla on kuitenkin epäilty olevan enemmän suojautuminen paikallisia heimoja vastaan, sillä roomalaisten valakautaa ei oltu missään vaiheessa paikallisten keskuudessa täysin hyväksytty. Muuri ei kuitenkaan ympäröinyt koko kaupunkia, ja erityisesti merkittävä osa kaupungin kaakkoisosasta jäi sen ulkopuolelle.
Muurien suojelu on alkanut jo muutamia vuosisatoja sitten, ja arkistomateriaalia on olemassa 1500-luvulta useista korjauksista. Sen jälkeen osia muurista ja osa torneista on uudelleenrakennettu tai purettu sekä rakennettu uusia portteja ja levennetty vanhoja. Vuosina 1971–1972 purettiin monia muuriin kiinni rakennettuja rakennelmia.
Naamiopenkoja

Levinneisyys

Naamiopenkojaa tavataan Australiassa, Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Punajuovaviiripyrstö

Koko ja ulkonäkö

Punajuovaviiripyrstö kasvaa noin 6 senttimetrin mittaiseksi. Sen vatsa on valkoinen, mutta kalan kyljissä on sinisiä raitoja ja punaisia pilkkuja. Pyrstö on sininen ja siinä on punaisia pilkkuja.

Alkuperä

Punajuovaviiripyrstö on kotoisin Gabonista ja Päiväntasaajan Guineasta.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Punajuovaviiripyrstö on rauhallinen kala. Sitä voi pitää seura-akvaariossa muiden pienten ja rauhallisten kalojen kanssa. Akvaario kannattaa kuitenkin peittää, jottei punajuovaviiripyrstö hyppää ulos. Punajuovaviiripyrstö kutee kasvitiheikössä. Poikaset kuoriutuvat 10–15 päivän kuluttua.

Vesiolot ja ravinto

Punajuovaviiripyrstö tarvitsee vähintään 54 litran kokoisen akvaarion. Kala viihtyy parhaiten tummapohjaisessa, hämärässä akvaariossa, jossa on paljon kasveja. Punajuovaviiripyrstölle sopiva veden happamuus on 6–7 ja kovuus alle kymmenen. Sopiva lämpötila on 22–30 celsiusastetta. Akvaariossa kasvatetut punajuovaviiripyrstöt syövät yleensä kuivaruokaa. Sille pitäisi antaa kuitenkin säännöllisesti myös pakastettuja ravintoeläimiä.
Swatch FIVB World Tour

Kansainvälisen lentopalloliiton (FIVB) Swatch FIVB World Tour on korkein Beach Volleyball turnaussarja. World Tourin rankingin mukaisesti parhaat parit selviytyvät myös lajin MM- ja Olympiaturnauksiin.
Turnaussarja kulkee suurimman sponsorinsa nimellä. Swatch on yksi maailman johtavista rannekello- ja ajanottovälineiden tuottajista. Naisilla kertyy kesän aikana eri puolilla maailmaa turnauksia 18 kappaletta, kun taas miehet pelaavat yhden turnauksen naisia enemmän eli 19 turnausta.
Suomalaisista kiertuetta kiersi vakituisesti 2007 kaudella vain siskokset Emilia ja Erika Nyström.

Swatch FIVB World Tour Maarianhamina

Maarianhaminassa järjestettiin 14-19.8.2007 ensimmäistä kertaa beach volleyn World Tourin eli Swatch FIVB World Tourin osakilpailu. Kyseinen turnaus televisioitiin yhteensä yli sataan maahan ja sitä katsoi parhaimmillaan yli 200 miljoonaa ihmistä suorana. 
Maarianhaminan turnaus järjestettiin ensimmäistä kertaa FIVB:n historiassa yhteistyönä kahden eri maan Lentopalloliiton kanssa, sillä Maarianhaminan turnaushakemusta tuki myös Ruotsin Lentopalloliitto. 
Suomalaisia pelaajia nähtiin turnauksessa runsaasti. Suoraan pääsarjaan suomalaisista pääsivät Nyströmin siskokset Emilia ja Erika, sekä Suomen menestynein naislentopalloilija Riikka Lehtonen yhdessä parinsa Tanja Eteläahon kanssa. Miehissä suoraan pääsarjasta aloittivat Anssi Hakala / Toni Kankaanpää ja Lauri Hakala / Jaakko Keskitalo. Kukaan suomalaispareista ei selviytynyt loppuotteluihin.
Maarianhaminan turnaus sai mukana olleilta pelaajilta kiitettävän arvosanan. Järjestelyt toimivat turnauksessa ja myös ilmat olivat kohdallaan. Yleisöä riitti kentillä kiitettävästi, ja kaikki toimi niin kuin kansainvälisessä huipputurnauksessa pitääkin. Kuitenkaan Maarianhamina ei saanut järjestettäväkseen vuodelle 2008 turnausta.
Hedemoran vanha teatteri

Hedemoran vanha teatteri on Ruotsissa Hedemoran kunnassa sijaitseva teatterirakennus. Se on kolmikerroksinen hirsitalo 1820-luvulta ja Ruotsin vanhin teatterirakennus.
Talon rakennutti tukkukauppias, joka käytti kahta alinta kerrosta viljavarastona ja joka päätti, että ylin kerros tulee teatterikäyttöön. Ensimmäiset esitykset pidettiin vuonna 1829 ja teatteritoiminta jatkui vuoteen 1888 asti. Sen jälkeen talo oli vuoteen 1910 asti Pelastusarmeijan käytössä. Vuonna 1946 perustettiin säätiö ja rappeutumaan päässyt talo entisöitiin Hedemoran kaupungin 500-vuotisjuhlien kunniaksi.
Teatteriin mahtuu noin sata ihmistä ja teatterisalonkiin parisataa. Teatteri toimii nykyisin vain kesäisin ja alakerrassa on pieni teatterimuseo.
Rurik

Rurik (n. 830 – n. 879) oli puolilegendaarinen varjagi, joka tarun mukaan otti vuonna 862 haltuunsa itämerensuomalaisten väestöjen asuttamat Laatokanlinnan alueet ja perusti Novgorodin.
Rurik-nimen muinaisskandinaavinen kantamuoto on Rørik.  Nimi tarkoittaa "kuulua johtajaa".
Rurikin ja skandinaavien valtaannousu Novgorodissa on kiistelty kysymys. Ainoa hänestä kertova lähde on Nestorin kronikka 1100-luvulta. Sen mukaan suomalais-ugrilaiset ja slaavilaiset heimot nimeltä tšuudit, sloveenit, krivitšit, vepsäläiset ja merjalaiset kieltäytyivät maksamasta veroa, karkottivat varjagit ja alkoivat hallita itseään. Heimot ajautuivat kuitenkin sotimaan toisiaan vastaan ja päättivät kutsua Rurikin veljineen pitämään järjestystä.
Tarinan todenperäisyys on hyvin kiistanalainen, kuten Rurikin historiallisuuskin. Novgorodin kaupunki on arkeologisten kaivausten mukaan syntynyt 900-luvun puolivälissä, joten se ei voi olla Rurikin perustama. Sen sijaan Rurikinlinnan arkeologisissa kaivauksissa Novgorodin kupeesta on löydetty todisteita viikinkien läsnäolosta jo 800-luvulta lähtien. 
FamilyTreeDNA-palvelun projektissa on Rurikin historiallisuutta on pyritty lähestymään nykyisten ruhtinassukujen geenilinjojen pohjalta. 
Tutkimus osoitti, että kaikki tunnetut Rurikin väitetyt jälkeläiset jakavat saman haploryhmän N1c1 (N-M178) ja tarkalleen ottaen sen Itämerensuomalaisen läntisen haaran N1c1a1a1a (L550) SNP Y10932, eli N1c1a1a1a2 (Y4339).  Tämän perusteella on päätelty Novgorodin ja Kiovan varhaisimpien ruhtinaiden tulleen mahdollisesti nykyisen Ruotsin Roslagenista.
N1c1-haploryhmää esiintyy ylivoimaisesti eniten Suomessa (61%), Lapissa (53%) ja jonkin verran myös Skandinaviassa (mm. Ruotsissa n. 7%).  Rurikin alaryhmää N1c1a1a1a2 ei kuitenkaan Swedish Haplogroup Database:n mukaan löydy Ruotsista . 
Venäjän tärkeimpien ruhtinaskuntien ruhtinaat ja myöhemmin sen tsaarit johtivat sukunsa Rurikiin Vasili IV:n (k. 1612) kauteen ja Romanov-suvun valtaannousuun saakka, ja Romanovitkin olivat sukua Rurikin jälkeläisille.