google/wiki40b huggingface dataset:
Summit Series 1974

Summit Series 1974 oli jatkoa kaksi vuotta aiemmin pelatulle Summit Seriesille, jossa kohtasivat Kanadan ja Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkueet parhailla mahdollisilla kokoonpanoillaan ensimmäistä kertaa toisensa. Toisin kuin vuoden 1972 Summit Seriesissä tällä kertaa Kanadan joukkueessa pelasivat NHL-miesten sijasta WHA-ammattilaiset, jotka olivat jääneet pois edellisestä sarjasta. Ottelusarja pelattiin samanlaisella ohjelmalla kuin ensimmäisessä turnauksessakin. Otteluja oli kahdeksan, joista neljä ensimmäistä pelattiin eri puolella Kanadaa ja neljä seuraavaa Neuvostoliitossa Moskovassa. Tällä kertaa Neuvostoliitto voitti turnauksen. Neuvostoliitto onnistui kaatamaan Kanadan ammattilaisryhmän neljä kertaa kahdeksasta pelistä. Kolme kohtaamista päättyi tasan ja ainoastaan Torontossa pelatun ottelun Kanada onnistui voittamaan. 
Bobby Hull, joka siirtyi vuonna 1972 NHL:stä Winnipeg Jetsiin WHA-liigan samoin kuin Gordie Howe, joka pelasi myös vuonna 1972 WHA-liigassa, saivat nyt mahdollisuuden pelata Neuvostoliittoa vastaan, koska edellisessä turnauksessa WHA-pelaajat suljettiin turnauksesta pois NHL:ää kilpailevan sarjan syntymisen vuoksi. Koska tällä kertaa Kanadan miehistö koostui WHA-liigan pelaajista NHL -pelaajien sijaan, oli Kanada jonkin verran heikompi kuin kaksi vuotta aiemmin. Heikkous johtui lähinnä siitä, että WHA oli uusi sarja tuolloin, jonka pelaajat koostuivat suurimmaksi osaksi pienemmistä sarjoista tulleista pelaajista, sekä muutamista NHL-tähdistä ja veteraaneista. Kanadan joukkueesta Paul Henderson, Frank Mahovlich ja Pat Stapleton olivat ainoat, jotka pelasivat molemmissa Summit Serieseissä.
Piktorialismi

Piktorialismi oli laajalle levinnyt valokuvauksen suuntaus noin vuodesta 1885 1900-luvun alkuun. Piktorialistisissa valokuvissa jäljiteltiin kuvataiteellista vaikutelmaa ja sen muotokielelle oli ominaista pehmeäsävyisyys, hämyisyys ja epätarkkuus.

Piirteet

Piktorialismi jäljitteli maalaustaidetta ja etsausta. Piktorialismi korosti valokuvauksen esteettisiä ominaisuuksia yrittäessään perustaa taiteenalan, eikä vain mekaanista prosessia. Valokuvaa käsiteltiin tavallisesti kehitysprosessin aikana, jotta voitaisiin laajentaa sen ilmapiiriä ja tunteellista vaikutusta. Piktorialismi jäljitteli vallitsevia tyylejä maalaustaiteessa, pehmeä terävyys tuli impressionismista ja pyrkimys vahvaan muotoiluun ja abstrakteihin kuvioihin art nouveausta ja symbolismista. 
Muotokuvauksessa huomio kiinnitettiin kuvattavan kasvoihin ja silmiin muun osan jäädessä pehmeästi epäteräväksi.

Historia

Englantilainen Henry Peach Robinson oli suuntauksen varhainen edustaja.  1800-1900-luvun vaihteessa edustajia olivat muun muassa yhdysvaltalaiset valokuvaajat Robert Demachy, Edward Steichen, Alfred Stieglitz ja Alvin Coburn. 
Alfred Stieglitzin kirja Camera Work (1903-1917), toi esille piktorialismia.  
Toinen valokuvauksen tyyli 1800-luvulla oli naturalismi, joka pyrki kuvaamaan todellisuutta suoraan ja ”oikein”.
Modernismin eri suuntausten tullessa ajankohtaiseksi 1900-luvun alkussa piktorialistinen kuvaus koettiin vanhanaikaiseksi.
Amerikkalainen valokuvaaja Sally Mann kertasi uudestaan piktorialistista tyyliä kirjassaan What Remains (2003).
André Franquin

André Franquin (3. tammikuuta 1924 – 5. tammikuuta 1997) oli belgialainen sarjakuvataiteilija. Hänen kuuluisimmat luomuksensa olivat Niilo Pielinen ja Marsupilami, ja vähemmän tunnettuja oli Heiska ja Heta. Hän piirsi myös sarjakuvaa Piko ja Fantasio vuosina 1947–1969.
Franquin opiskeli piirtämistä École Saint-Lucissa vuonna 1943, mutta koulu jouduttiin sulkemaan sodan takia. Sen jälkeen hän oli Brysselissä töissä lyhytikäisessä animaatiostudiossa CBA. Siellä hän kuitenkin tapasi useita tulevia ammattitovereitaan. Heitä olivat Morris eli Maurice de Bevere, Lucky Luken luoja, REF eli René Follet, Peyo eli Pierre Culliford, joka on tunnetuin smurffeista ja Eddy Paape. CBAn konkurssin jälkeen kaikki neljä menivät töihin Spirou-lehteen.
Tuolloin tätä joukkoa (Peyo pois lukien) luotsasi Joseph Gillain (Jijé), joka oli muuttanut osan kodistaan työtilaksi nuorille sarjakuvapiirtäjille. Jijé tuotti tuohon aikaan monta eri sarjakuvaa, joita julkaistiin Spiroussa. Ryhmä tunnetaan usein nimellä bande des quatre (neljän kopla) ja heidän kehittämäänsä tyyliä alettiin myöhemmin kutsua Marcinellen koulukunnaksi. Marcinelle oli yksi Brysselin esikaupunkialueista, jossa Spiroun kustantaja Dupuis siihen aikaan sijaitsi.
Jijé antoi Piko-sarjakuvan Franquinille vuonna 1946 kesken tarinaa Spirou et la maison préfabriquée. Seuraavien kahdenkymmenen vuoden aikana Franquin loi sarjan oikeastaan kokonaan uudelleen kirjoittaen siihen monipolvisia, pitkiä juonia ja suuren joukon huvittavia hahmoja. Merkittävin niistä oli Marsupilami, pitkähäntäinen, leoparditurkkinen, muniva, puussa asuva apinan tapainen otus.
1950-luvun alkuun mennessä Franquin oli löytänyt tyylinsä. Hänen viikoittain Spiroussa ilmestyvä sarjakuvansa sai suursuosion. Jijén tapaan Franquin otti nyt puolestaan opastukseensa joukon nuoria sarjakuvataiteilijoita, joista merkittävimmät olivat Jean Roba, Jean de Maesmaker (Jidéhem) ja Michel Régnier (Greg). He kaikki avustivat häntä Pikon ja Fantasion piirtämisessä.
Vuonna 1957 Spiroun päätoimittaja Yvan Delporte ideoi Franquinille antisankarin Niilo Pielinen (Gaston Lagaffe, gaffe tarkoittaa ranskaksi kömpelystä). Lopulta tästä täytesarjaksi kaavaillusta hahmosta tuli niin suosittu, että se sai oman viikoittaisen sivunsa.
1960-luvun alussa Franquin kärsi muutaman vuoden ajan masennuksesta, jonka takia hän lopetti hetkeksi Pikon ja Fantasion piirtämisen (kesken tarinaa SOS – Bretzelburg kutsuu). Niilo Pielistä hän piirsi masennuksestaan huolimatta. Vuonna 1967 Franquin luovutti kokonaan Pikon ja Fantasion piirtämisen Jean-Claude Fournierille. Niilo Pielinen alkoi painottua törmäilyhuumorin sijasta koko ajan enemmän Franquinille tärkeisiin aiheisiin kuten pasifismiin ja luonnonsuojeluun. Niiloa hän piirsi kuolemaansa saakka.
Suomessa Franquinin sarjakuvat tulivat lukijoille tutuiksi sarjakuvalehdistä Ruutu ja Non Stop.
Suurin muutos Franquinin tuotannossa tapahtui 1977 hermoromahduksen jälkeen. Silloin hän alkoi työstää satiirista Idées noires -sarjakuvaansa (julkaistu suomeksi nimellä Mustat sivut), joka oli sävyltään paljon synkempi.
Aivolisäke

Aivolisäke eli hypofyysi (lat. glandula pituitaria/hypophysis) on umpirauhanen, jonka erittämät hormonit osallistuvat elimistössä kasvun, verenpaineen ja nestetasapainon, seksuaalitoimintojen, raskauden, synnytyksen, maidontuoton, lämpötilan ja kivun säätelyyn. Aivolisäke on ihmisellä noin herneen kokoinen (15 mm · 9 mm · 6 mm), puolen gramman painoinen isoaivojen pohjaosasta ulkoneva rakenne, jota ympäröi kitaluun syvennys eli turkinsatula.
Aivolisäke koostuu kahdesta erikseen toimivasta lohkosta, etulohkosta (adenohypofyysi) ja takalohkosta (neurohypofyysi). Aivolisäkkeen varsi yhdistää aivolisäkkeen sen yläpuolella olevaan hypotalamukseen, joka säätelee aivolisäkkeen toimintaa. Aivolisäke erittää kymmenkuntaa hormonia, joista monet säätelevät muiden elimistön umpirauhasten toimintaa.
Jo Stiles

Yleistä

Jo Stiles saapui kylään Eläinlääkäriaseman vastaanottoapulaiseksi sekoittaen miesten päät. Erityisesti Max King ja Danny Daggert olivat kiinnostuneita Josta. Danny ja Jo kävivät muutamilla treffeillä, mutta Jo oli liian raisu Dannyn kaltaiselle kiltille pojalle. Koska muita varteenotettavia poikaystäväkokelaita ei ollut, Jo keskittyi vastaanottoapulaisen työhönsä. Hän tarvitsi asuinpaikan ja muutti vuokralle Dawn Woodsin ja tämän pojan TJ:n kanssa Conneltonintupaan.

Juonikuviot

Jon huomatessa tietynlaista kemiaa Dawnin ja entisen kiinnostuksenkohteensa Dannyn välillä, hän järjesti heille treffit. Jon huoleton sinkkuelämä kuitenkin houkutteli Dawnia enemmän ja hän päätyikin eroamaan Dannysta. Jon huomattua että hänen pomonsa Paddy etsi seuraa Internetin chat-sivustoilta, hän ja Danny keksivät esittää Paddystä kiinnostunutta naista, lempinimeltään Fireblade. Kaikki vaikutti harmittomalta hauskanpidolta kunnes Paddy varasi lennon Portugaliin tapaamaan Firebladea. Jo ei saanut ajoissa kerrotuksi Paddylle, ettei Firebladea ole oikeasti olemassa. Paddyn palattua Portugalista eloisan ”Firebladen” Toni Daggertin kanssa (joka olikin Dannyn serkku), Jo huolestui luullessaan Tonin olevan vain joku nainen Paddyn rahojen perässä. Tällä kertaa olikin Jo, joka oli pilan kohde. Paddy oli arvannut Jon olevan Fireblade, ja hän ja Toni antoivat samalla mitalla takaisin.
Jo oli tyytyväinen asuessaan Dawnin ja TJ:n kanssa Conneltonintuvassa, mutta kun Scott Windsor palasi vankilasta asumaan heidän kanssaan, ongelmat alkoivat. Scott yritti vietellä Jon, mutta nainen ei lämmennyt ajatukselle. Dawn kuitenkin luuli että heidän välillään oli jotain. Asia selvitettiin, mutta Dawnin äiti Jean Hope heitti Jon ulos koska hänellä oli vuokramaksuja rästissä. Dawn poti syyllisyyttä siitä että hänen äitinsä ei ollut antanut Jolle edes aikaa etsiä uutta asuntoa, hän järjesti Jon asumaan alivuokralaiseksi Andy ja Katie Sugdenin luo Butlerin tilalle. Dawn tiesi että heillä olisi käyttöä lisäansioille, joten ajatus tuntui täydelliseltä. Jo kiinnostui heti Andystä ja Katie huomasi jo varhaisessa vaiheessa Jon flirttailevan avoimesti Andylle, mutta Andy ei aluksi ottanut asiaa tosissaan. Jo kuitenkin kieroili ja sai Andyn luulemaan, että Katiella on suhde Jamie Hopen kanssa ja saikin Andyn aloittamaan salasuhteen kanssaan, kuin kostoksi.
Michael Pate

Nuoruus

Pate palveli Australian armeijassa 1st Australian Army Amenities Entertainment -yksikössä toisen maailmansodan aikana.

Ura

Vuonna 1950 Pate ohjasi ja tuotti näytelmät Dark of the Moon sekä Bonaventure. Saman vuoden lopulla hän matkusti Yhdysvaltoihin, jossa Universal Studiosin alaisuudessa Bonaventure-näytelmä uudelleenjulkaistiin vuonna 1951 nimellä Thunder on the Hill.
1950-luvun hän vietti yhdysvalloissa esiintyen yli 300 televisio-ohjelmassa tai elokuvassa. Tunnetuimpia rooleja oli Clarence Leiterin hahmo Climax!-televisiosarjan jaksossa Casino Royale, joka perustui samannimiseen romaaniin.
Hän palasi Australiaan vuonna 1968 ja ryhtyi televisiotuottajaksi. Seven Networkin alaisuudessa hän voitti kaksi kertaa Logie-palkinnon. 1970 Pate julkaisi kirjan The Film Actor. Hän esiintyi Matlock Police-televisiosarjassa vuosien 1971-1975 aikana.
1980-luvun alkupuolella Pate ja hänen poikansa Christopher tuottivat yhdessä näytelmän Mass Appeal. Se oli menestys ja sitä esitettiin kauden ajan Sydneyn oopperatalossa.

Uran jälkeen

Pate lopetti näyttelijänuransa vuonna 2001, jonka jälkeen hän toimi ääninäyttelijänä sekä käsikirjoittajana.
Hän kuoli keuhkokuumeeseen vuonna 2008 Gosfordin sairaalassa.
Gammaglobuliini

Gammaglobuliinit ovat veriplasman proteiineja, jotka erottuvat plasmaproteiinielektroforeesissa muista proteiineista. Niihin sisältyvät useimmat vasta-aineet (immunoglobuliinit). Puhdistettuina niitä käytetään ruiskeina eräiden tartuntatautien torjuntaan. Niiden puutostiloista kärsivät henkilöt sairastuvat helposti erilaisiin tulehdustauteihin.
Times Higher Education

Times Higher Education (THE), aikaisemmin The Times Higher Education Supplement (THES), on lontoolainen lehti, joka kertoo korkeakoulutukseen liittyvistä aiheista. Lehden omistaa TSL Education, joka oli lokakuuhun 2005 saakka osa News International -yhtiötä.
Lehteä toimittaa John O'Leary, The Times Good University Guiden kirjoittaja. THES tunnetaan todennäköisesti parhaiten yhteistyössä Quacquarelli Symonds -yrityksen kanssa vuodesta 2004 julkaisemastaan yliopistorankinglistasta. Parhaiten sijoittuvat yliopistot ovat yleensä yhdysvaltalaisia tai brittiläisiä.
Uskiajärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 11,9 hehtaaria, se on 800 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Miestämän–Vesijaon alueeseen (14.252) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 107,2 metriä mpy.
Palawanintäpläfasaani

Koko ja ulkonäkö

Palawanintäpläfasaanikoiras voi saavuttaa 50 cm:n pituuden naaraan ollessa hieman pienempi ja suurimmillaan noin 40 cm pitkä. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Koiras on vatsastaan, rinnastaan ja selästään musta. Siivissä on kiiltäviä vihertävänsinisiä höyheniä. Pyrstö on pitkä ja väriltään musta- ja valkopilkullinen kookkaan sinivioletein silmätäplin. Päässä on musta harja ja valkoinen silmäkulmajuova ja valkoiset laikut silmien alla. Naaraspalawanintäpläfasaani on ruskea vaaleammin merkein päässä ja kurkussa.

Levinneisyys ja elintavat

Palawanintäpläfasaania tavataan ainoastaan Filippiineihin kuuluvalta Palawanin saarelta. Sen elinympäristöä ovat metsät tyypillisesti alle 1 000 metrin korkeudessa. Palawanintäpläfasaanikoiraat liikkuvat yksin ja naaraat pieninä ryhminä. Lintu on hyvin arka ja sen vuoksi vaikea havaittava. Palawanintäpläfasaanikannan kooksi arvioidaan alle 50 000 yksilöä ja kanta on vähenemässä. Lajia uhkaavat voimakas metsien hakkuu Palawanilla ja laiton metsästys.
Seepramyrkkyluikero

Koko ja ulkonäkö

Seepramyrkkyluikero kasvaa noin 11 cm pitkäksi.  Se on vaakasuoraan musta-keltaraitainen.

Alkuperä

Seepramyrkkyluikero elää luonnossa Korallimerellä ja Indopasifisella merialueella.

Käyttäytyminen

Seepramyrkkyluikero on aggressiivinen samannäköisiä kaloja kohtaan ja voi purra niitä myrkkyhampaillaan. Se tarvitsee piilopaikkoja. Kalan purema on myrkyllinen ja voi aiheuttaa allergisen reaktion.

Ravinto

Seepramyrkkyluikero syö lihapitoista ruokaa: massiäyriäisiä, artemiaa ja kuivaruokia.
X

Historiaa

X-kirjain on kehittynyt kreikan kirjaimesta khii (Χ). Khiin äännearvo itäkreikassa oli kh, mutta latinassa siitä tuli ks Etelä-Italiassa asuneiden kreikkalaisten mallin mukaisesti.

X suomen kielessä

Nykysuomessa x-kirjainta käytetään vain vierasperäisissä erisnimissä ja sitaattilainoissa. Se ääntyy tavallisesti [ks].
X-kirjain on aiemmin ollut suomen kirjakielessä yleinen ks-äänneyhtymän merkki. Mikael Agricola käytti ks:n merkkinä aina x-kirjainta. X-kirjain korvattiin ks-merkinnällä 1810–40-lukujen kuluessa.

X muissa kielissä

X:n äännearvo on eurooppalaisissa kielissä enimmäkseen ks. Useissa eurooppalaisissa kielissä x-kirjainta käytetään vain rajoitetusti vieraskielisissä sanoissa tai sitä ei käytetä ollenkaan. Ranskassa x voi ääntyä gz, s tai z; monessa sanassa se on "mykkä".
Haluatko historiankirjoittajaksi?

Vastaanotto

Suomen sukututkimusseuran lehdessä ilmestyi 2003 Anneli Mäkelä-Alitalon kirja-arvostelu. Arvostelu on pääpiirteissään myönteinen, mutta kritiikin aihettakin on. Alitalon mukaan kirjassa on ”puolisen tusinaa” kirjoitusvirhettä ja siitä uupuu tarpeelliset hakemistot ja sanasto. Hän myös huomioi historiantutkimuksen olevan hyvin sukupuolittunut. Lappalaisen kirjassa mainitaan suuri joukko hänen virkaveljiä, mutta näistä vain kaksi on naisia. Vastaavasti hän mainitsee, että kansikuvan nainen viitannee alan tulevaisuuteen.
Arvostelussa myös huomautetaan, että Lappalainen vaikuttaa laittavan omat mielipiteensä kaikkien kirjoittajien ja tutkijoiden näkemykseksi, sillä verukkeella, että hänellä on vuosikymmenien kokemus alalla, vaikka tutkijoiden näkemykset vaihtelevat. Lappalaisen näkemyksestä, että miltei kuka tahansa oppii lukemaan vanhoja asiakirjoja on kirjoittaja erimielinen. Osa kirjassa mainituista arkistotiedoista ovat Alitalon mukaan vanhentuneita.
Arvostelu on kuitenkin suotuisa kokonaisuudessaan ja lopussa kolmanneksi viimeisessä kappaleessa mainitaan, että ”Olennaista kuitenkin on, että Jussi T. Lappalaisen opaskirjaa seuraten voi kasvaa laadukkaaksi ja hyväksi historiankirjoittajaksi”. Kirjan sanotaan olevan myös ”rakenteeltaan selkeä ja valaisevasti otsikoitu”.
Vuonna 2010 Kaisa Kyläkoski kirjoitti lyhyesti kirjasta ja sanoi kirjan olevan teknisesti ajan tasalla ja kirjassa selostetaan maalaisjärkisesti ja uskottavasti.
Kirjaan on viitattu 17 tutkimuksessa.
Kungsörin kunta

Kuntajaon kehitys

Kung Karlin maalaiskuntaan perustettiin vuonna 1906 Kungsörin taajaväkinen yhdyskunta. Se lakkautettiin jo vuoden 1907 vaihteessa, jolloin osa maalaiskunnasta erotettiin Kungsörin kauppalaksi. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa muodostettiin Kung Karlin "suurkunta" yhdistämällä aiemmat Björskogin, Kung Karlin, Kungs-Barkarön ja Torpan maalaiskunnat. Vuonna 1971 muodostettiin nykyinen Kungsörin kunta yhdistämällä Kungsörin kauppala ja Kung Karlin maalaiskunta.
Kaarlo Saarnio

Kaarlo Eerik (Kalle) Saarnio (20. joulukuuta 1885 Rääkkylä – 12. joulukuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, joka esiintyi useissa elokuvissa aina 1920-luvulta kuolemaansa saakka.
Saarnio ei kertaakaan esittänyt elokuvissa suurta sankaria tai rakastajaa, eli pääroolia, mutta hän osallistui ahkerasti elokuvien tekemiseen. Vuonna 1954 valmistui kaikkiaan kuusi elokuvaa, joissa hänellä oli rooli. Saarnion suurimpia elokuvatehtäviä olivat Viirimäki elokuvassa Aatamin puvussa ja vähän Eevankin (1931) ja kirkkoherra elokuvassa Isoviha (1939). Saarnion viimeiseksi elokuvaksi jäi Valentin Vaalan elokuva Totuus on armoton (1963).
Tasavallan presidentti Juho Kusti Paasikivi myönsi Saarniolle Pro Finlandia -mitalin vuonna 1947. Hän näytteli pitkään Kansan Näyttämöllä vuosina 1907-1954. Hänen veljensä oli näyttelijä Yrjö Saarnio. Saarnio oli naimisissa muun muassa näyttelijä Laina Laineen kanssa.
Hubertine Auclert

Hubertine Auclert (10. huhtikuuta 1848 Saint-Priest-en-Murat, Allier, Auvergne, Ranska – 4. elokuuta 1914 Pariisi) oli johtava ranskalainen feministi, joka ajoi naisten äänioikeutta. Hän vietti suuren osa lapsuuttaan ja nuoruuttaan katolisessa luostarikoulussa ja suunnitteli nunnaksi ryhtymistä. Vuonna 1869 hän lähti luostarista lopullisesti ja muutti Pariisiin.
Pariisissa hän meni mukaan feministien toimintaan ja ryhtyi ajamaan naisille oikeutta julkisiin virkoihin. Vuonna 1876 hän perusti Société le droit des femmes -järjestön, joka kannatti naisten äänioikeutta. Vuonna 1883 järjestön nimeksi tuli Société le suffrage des femmes.
Auclert perusti 1881 La Citoyenne -nimisen kerran kuussa ilmestyneen lehden, jossa vaadittiin painokkaasti naisille oikeuksia. Hän joutui taloudellisista syistä lakkauttamaan lehden myöhemmin, mutta jatkoi muuta toimintaansa. Taistelu äänioikeuden puolesta huipentui Auclertin ajamaan verolakkoon 1880–1881. Avioero laillistettiin vihdoin vuonna 1884, mutta Auclertille se ei riittänyt. Hän esitti silloisissa oloissa radikaalin ajatuksen, että puolisoiden olisi tehtävä keskinäinen sopimus, jolla heidän omaisuutensa pidetään erillään.
Vuonna 1900 perustettiin Conseil national des Françaises kattojärjestöksi naisjärjestöille, jotka kaikki pian kannattivat naisten äänioikeutta. Naimisissa olevat naiset saivat 1908 oikeuden määrätä omasta palkastaan, mutta Auclert jatkoi kohti täyttä tasa-arvoa. Yhdessä Marguerite Durandin kanssa hän uhmasi viranomaisia ja he ilmoittautuivat ehdokkaiksi lakia säätävän kokouksen vaaleihin.
Ranskan naisliikkeen keskeisenä hahmona pidetty Auclert jatkoi toimintaansa aina kuolemaansa asti.
Kilowattituntimittari

Kilowattituntimittarilla (kWh-mittari tai sähkömittari) mitataan kulutetun sähköenergian määrää. Kotitalouksilta mitataan vain pätötehon kulutus, mutta suuremmilta sähkönkäyttäjiltä mitataan myös loisteho. Joissain tapauksissa mittarilla voidaan mitata sähköä useammissa tariffiluokissa, kuten esimerkiksi erihintaiset päivä- ja yösähkö erikseen.

Toiminta

Vanhemmissa mittareissa on kaksi sähkömagneettia, jotka aiheuttavat pyörrevirtoja alumiinikiekkoon. Pyörrevirrat aiheuttavat kiekkoon voiman, joka saa kiekon pyörimään. Alumiinikiekon toisella laidalla on kestomagneetti, joka pyrkii hidastamaan kiekon pyörimistä. Alumiinikiekon pyöriminen on verrannollinen sähkömagneettien kautta kulkevaan tehoon. Alumiinikiekon pyöriminen välitetään hammasrattaiston välityksellä laskurille tai viisareille, joista kulutettu energia voidaan lukea.
Uudemmat mittarit toimivat elektronisesti, ne ovat mikroprosessoripohjaisia ja mittaavat vaihejännitteet ja eri vaiheissa kulkevat sähkövirrat. Näistä tiedoista saadaan kulutettu teho watteina. Kun mittausten aikaväli on tiedossa, voidaan tästä laskea kulutettu energia jouleina, tai yleisimmin kilowattitunteina (kWh). Suomessa etäluettavat elektroniset sähkömittarit on otettiin käyttöön pääasiassa vuosien 2008–2013 aikana.
Vanhempien sähkömittareiden käyttöikä oli jopa yli 50 vuotta, kun uudet etäluettavat mittarit on uusittava 15 vuoden välein.
Seksti

Seksti (ital. sesta, engl. sixth) on diatonisen asteikon mistä tahansa sävelestä lukien ensimmäisen ja kuudennen sävelen välinen intervalli. Suuri seksti vastaa yhdeksää, pieni seksti kahdeksaa puolisävelaskelta.
Jäähonka

Historia

Jäähongan perinteet johtavat vuoteen 1957, jolloin Tapiolan kasvavan kaupunginosan aktiiviset asukkaat perustivat Tapion Honka -nimisen urheiluseuran. Tämä jakautui myöhemmin erillisiin lajiseuroihin joista Jäähonka edustaa jääkiekkoa.
18. helmikuuta 2010 Jäähonka ry liittyi perustetun Blues Juniorit – Blues Juniors ry:n jäseneksi. Blues Hockey Oy perusti Blues Juniors ry:n kaikkien Bluesin kasvattajaseurojen yhteiseksi kattojärjestöksi ja Jäähongan lisäksi Blues Juniors ry:n muut jäsenet ovat Espoon Jääklubi, Espoon Palloseura ja Espoon Kiekkoseura.
Bluesin nimen käytön osalta Blues Juniors ry edellyttää jäseniltään, että virallisessa nimessä tulee käyttää maantieteellisiä tunnuksia E (eteläinen), L (läntinen) ja P (pohjoinen), joiden avulla joukkueiden kotipaikat voidaan erottaa toisistaan. Esimerkiksi Matinkylässä (EJK ja Jäähonka) käytetään Blues E –nimeä. Jäähongan ikäkausijoukkueet, jotka ovat yhdistyneet EJK:n joukkueiden kanssa, käyttävät esimerkiksi nimeä Blues E 99.
Marcel Fässler

Marcel Fässler (s. 27. toukokuuta 1976 Einsiedeln) on sveitsiläinen kilpa-autoilija. Hän on vuodesta 2010 lähtien kilpaillut Audin tehdastallin riveissä. Vuodesta 2012 hän on ajanut tallissa FIA World Endurance Championship -sarjaa.
Fässler on kolminkertainen Le Mansin 24 tunnin ajon voittaja. Prototyyppiautojen lisäksi hän on kilpaillut myös muun muassa DTM:ssä sekä sittemmin jo lakkautetussa A1GP-sarjassa.
Fässler toimi F1-sarjassa turva-auton kuljettajana vuoden 2001 Kanadan Grand Prix'ssä, vakituisen kuljettajan Bernd Mayländerin oltua loukkaantumisen takia sivussa.