google/wiki40b huggingface dataset:
Tähtikudospistiäinen

Koko ja ulkonäkö

Aikuinen pistiäiskoiras on yleisväriltään mustahko ja sen pää on puoliksi mustan ja puoliksi keltaisen värinen. Naaras on mustan- ja keltaisenkirjava. Aikuinen tähtikudospistiäinen on kooltaan noin 14 mm. Lajin toukat ovat ruskeapäisiä ja ruumiin väriltään vihertäviä tai rusehtavia. Toukkien kyljillä on tummempia juovia. Maahan pudottautuneet toukat ovat väriltään keltaoransseja.

Elinkierto

Aikuinen pistiäinen lentää Suomessa touko-heinäkuussa. Koiraat ovat naaraita useammin lennossa. Naaras laskee 30–50 veneenmuotoista munaa yksitellen männyn neulasille alkukesän aikana. Munat sijaitsevat usein puun latvaosissa ja neulasten kärkipuoliskossa. Toukat kuoriutuvat munista kesä-heinäkuussa ja syövät männynneulasia pääosin heinäkuun ajan. Ne elävät yksittäin kutomansa seittikudoksen sisällä. Tämän jälkeen toukka laskeutuu maahan ja viettää siellä kahdesta neljään vuotta. Toukat koteloituvat keväällä ja lyhyen kotelovaiheen aikana ne kehittyvät täysikasvuisiksi pistiäisiksi.

Levinneisyys ja elinympäristö

Tähtikudospistiäinen on sukunsa yleisin laji. Sitä tavataan etenkin Keski-Euroopan ja Baltian mäntymetsissä. Suomessa lajilla on ollut tähän mennessä joukkoesiintymä Porin Yyterissä, jossa pistiäisiä on tavattu vuodesta 2006 lähtien ja jossa pystyyn kuollutta männikköä on jouduttu uudistamaan avohakkuin jopa luonnonsuojelualueella. Muualta maasta lajista on vain yksittäisiä havaintoja, vaikka se on levinnyt lähes kaikkialle männyn levinneisyysalueella.

Torjunta

Tähtikudospistiäisen toukat syövät pahimmassa tapauksessa yksittäisen männyn kaikki neulaset, jolloin puu kuolee. Pistiäisten torjunta on hyvin vaikeaa, sillä laji selviää hengissä muun muassa maaston kulottamisesta. Lajin tuhokausi yhdellä paikalla kestää yleensä 10–20 vuotta ja laajoja tuhoja havaitaan noin kolmen vuoden välein.
Yyterin alueella on kokeiltu sukkulamatojen käyttöä pistiäisen biologiseen torjuntaan. Marraskuussa 2011 raportoitiin torjunnan onnistuneen myös luonnossa lupaavasti.
Tähtikudospistiäisen luonnollisia vihollisia ovat esimerkiksi seuraavat loiset: Exetastes lucifer, Myxexoristops bonsdorffi, Myxexoristops hertingi, Pseudopachystylum gonioides ja Trichogramma dendrolimi.
Tetrakontaani

Tetrakontaani eli n-tetrakontaani (C₄₀H₈₂) on 40-hiilinen suoraketjuinen alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan valkoista jauhetta. Tetrakontaanin rakennekaava on CH₃(CH₂)₃₈CH₃, moolimassa 563,096 g/mol, sulamispiste 80-84 °C, kiehumispiste 523,9 °C, leimahduspiste 407,7 °C, tiheys 0,817 g/cm³ (vesi = 1,0 g/cm³) ja CAS-numero 4181-95-7.
Olli Kolstela

Olli Kolstela (s. 1958) on suomalainen virkamies ja suojelupoliisin apulaispäällikkö, jonka vastuualueena on strategiset asiat.

Koulutus

Olli Kolstela on koulutukseltaan hallintotieteiden maisteri.

Ura

Olli Kolstela aloitti suojelupoliisin strategisena apulaispäällikkönä lokakuussa 2010.
Kolstela työskenteli aiemmin keskusrikospoliisissa (KRP), missä hän toimi tiedusteluosaston apulaisosastopäällikkönä vastuualueenaan toiminnan suunnittelu ja kehittäminen. Hän työskenteli lähes kymmenen vuotta KRP:n rikostietopalvelussa, joka toimii poliisin kansainvälisen toiminnan kansallisena keskuksena. Hän johti lähes viisi vuotta rahanpesun selvittelykeskusta, joka vastaa rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjunnasta.
Lisäksi Kolstela oli käynnistämässä KRP:n tsunamioperaatiota Thaimaassa 2004–2005.
In My Defens God Me Defend

In My Defens God Me Defend (suom. Puolustuksenani Jumala minua puolustakoon) on Skotlannin kuningaskunnan kuninkaallisen vaakunan sekä Skotlannissa käytettävän Yhdistyneen kuningaskunnan vaakunan tunnuslause. Vaihtoehtoiset versiot vaakunasta näyttävät muutetun tunnuslauseen, muodossa In defens tai englanniksi In defense. Tunnuslause esiintyy perinteisesti vaakunan kypäränkoristessa.
Tuppu Orrenmaa

Tuomo ”Tuppu” Orrenmaa on suomalainen sähkökitaristi, jonka tyylilaji on fuusiojazz. Hänellä on oma yhtye Tuppu Orrenmaa Band (T.O.B.), jonka albumilla ja keikoilla ovat esiintyneet muiden muassa basisti Pekka Pohjola ja rumpali Billy Cobham.
Orrenmaa on opiskellut Los Angelesin Guitar Institute of Technology -oppilaitoksessa (nyk. Musicians Institute).
Saurashtra (alue)

Saurashtra (gudžaratiksi સૌરાષ્ટ્ર, Saurāṣṭra, hindiksi सौराष्ट्र, Saurāṣṭra) on alue Gujaratin osavaltiossa Intian länsirannikolla. Se sijaitsee Kathiawarin niemimaalla Kutchinlahden ja Khambatinlahden välissä.
Mika Waltarin muistomerkki

Mika Waltarin muistomerkki eli Kuningasajatus on Helsingin Etu-Töölössä sijaitseva kuvanveistäjä Veikko Hirvimäen toteuttama muistomerkki kirjailija Mika Waltarille. Muistomerkki sijaitsee pienessä Mika Waltarin puistossa, joka on Runeberginkadun varrella Eteläisen Hesperiankadun ja Apollonkadun risteysten välissä. Se on pystytetty vuonna 1985.
Abstrakti veistos muodostuu kolmesta epäsäännöllisen muotoisesta kivipaadesta, jotka on sijoitettu matalalle jalustalle. Kulmikkaat kappaleet on veistetty Jyväskylän mustasta graniitista, ja ne ovat osin sileäpintaisia, osin rosoisia. Jalustaan on kaiverrettu sanat ”Mika Waltari 1908–1979”. Muistomerkin korkeus on 3,2 metriä, josta jalustan korkeus 0,5 metriä. Kukin kolmesta kivipaadesta painaa noin 5–6 tonnia.

Historia

Ajatus Mika Waltarin muistomerkistä virisi vuonna 1981, vain kaksi vuotta Waltarin kuoleman jälkeen. Muistomerkkikilpailun järjesti Helsingin yliopiston Eteläsuomalainen osakunta, jonka kunniajäsen Waltari oli ollut. Kilpailuun jätettiin 85 ehdotusta, joista pääosa oli abstrakteja. Voittajaksi valittiin vuoden 1983 alussa Veikko Hirvimäen ehdotus Kuningasajatus, jonka nimi viittasi Hirvimäen mukaan Waltarin romaanissa Turms kuolematon esiintyvään lausahdukseen ”Ihmisessä itsessään ovat pisimmät matkat”. Muistomerkki rahoitettiin kansalaiskeräyksellä. Sen sijoituspaikaksi valittiin puisto lähellä Tunturikadulla sijainnutta Waltarin pitkäaikaista asuntoa. Helsingin kaupunginhallitus päätti huhtikuussa 1984 kunnostaa puiston ja nimetä sen Mika Waltarin puistoksi. Puiston aiempi nimi oli Oksasenlehto. Puiston vieressä on taiteilijoiden suosimana tunnettu ravintola Elite.
Muistomerkin ulkonäkö herätti jo ennen sen valmistumista kiivaan julkisen keskustelun. Teosta syytettiin vaikeatajuiseksi ja jopa Waltarin elämäntyötä halventavaksi. Kiistan on sanottu olleen suurin Helsinkiin liittynyt patsaskiista sitten Sibelius-monumentista 1960-luvulla käydyn keskustelun. Kiistely hidasti muistomerkin toteuttamiseen tarvittua rahankeräystä, sillä jotkut jo tukijoiksi ilmoittautuneet peruivat tukensa sen jälkeen kun Hirvimäen ehdotus oli valittu toteutettavaksi. Hirvimäen teoksen vastustajina esiintyi muun muassa itseään ”Visavuoren naisiksi” kutsunut ryhmä, johon kuuluivat muun muassa Lenita Airisto, Lippe Suomalainen, Kyllikki Virolainen ja Sanelma Vuorre. Myös Helsingin ylipormestari Raimo Ilaskivi ja kaupunginvaltuuston puheenjohtaja Harri Holkeri arvostelivat Hirvimäen veistosta julkisesti. Samoja henkilöitä oli myöhemmin 1990-luvulla mukana vastustamassa Veikko Myllerin abstraktia Risto Rytin muistomerkkiä ja taidemuseo Kiasman rakentamista Mannerheimin ratsastajapatsaan viereen. Esittävän patsaan saamiseksi Waltarille yritettiin käynnistää kilpaileva hanke, joka ei kuitenkaan johtanut mihinkään. Waltarin itsensä tiedetään arvostaneen modernia taidetta.
Muistomerkki paljastettiin 7. marraskuuta 1985. Tilaisuudessa puhuivat muun muassa Eteläsuomalaisen osakunnan inspehtori, professori Matti Klinge ja kirjailijan tytär Satu Waltari.
Adsukipapu

Nimen etymologiaa

Lajin nimitys azuki on romanisaatio sen japaninkielisestä nimestä. Japanissa tosin käytetään lajin nimityksenä myös kiinankielistä lainasanaa shōzu (小豆), joka merkitsee ”pieni papu” (jonka vastinpari ”suuri papu” (大豆, daizu) taas tarkoittaa soijapapua). Vaikka nimi usein kirjoitetaan kanji-merkein 小豆, se silti äännetään azuki.
Kiinassa lajin nimityksen shōzu vastinetta 小豆 (xiǎodòu) käytetään yhä kasvitieteellisissä ja maanviljelyksellisissä yhteyksissä. Arkikielessä tavallisesti kuitenkin käytetään nimityksiä hongdou (紅豆, hóngdòu) ja chidou (赤豆, chìdòu), joiden kummankin merkitys on ”punainen papu”, koska pavun lähes kaikki kiinalaiset lajikkeet ovat väriltään punaisia, mikä on kiinalaisten kanssa kommunikoitaessa aiheellista ottaa huomioon, jotta vältettäisiin sekaannus muihin punavärisiin papuihin.

Käyttö

Itäaasialaisessa keittiössä azukipapua käytetään yleisesti makeutettuna. Tavallinen tapa on keittää papuja sokerin kanssa, jolloin saadaan aikaan azukipaputahnaa eli ”punapaputahnaa” (an), joka on hyvin tyypillinen ruoka-aine kaikkien alueen maiden keittiöissä; sitä käytetään yleisesti myös antamaan pavun makua esimerkiksi kastanjasta tehtäviin ruokiin.
Azukipaputahnaa käytetään moniin kiinalaisiin ruokalajeihin kuten tangyuaniin, zongziin, kuukakkuihin, baoziin ja punapapujäähän.
Sitä käytetään myös täytteenä japanilaisissa makeisissa kuten anmitsussa, taiyakissa ja daifukussa. Nestemäisempi versio, johon käytetään sokerin kanssa keitettyjä azukipapuja, lootuspähkinöitä (eräiden Nelumbo-suvun kasvien siemeniä) ja appelsiininkuorta, on makea ruokalaji nimeltä oshiruko (”punapapukeitto”). Azukipapuja nautuitaan yleisesti myös idätettyinä tai keitettyinä kuumaksi, teetä muistuttavaksi juomaksi. Joissakin Aasian kulttuureissa punapaputahnaa käytetään täytteenä tai päällysteenä erilaisissa vohveleissa, pullassa, pikkuleivissä ja muissa leivonnaisissa.
Japanissa adsukipapujen kanssa tarjoiltava riisi (jap. 赤飯, sekihan) on perinteinen ruokalaji, jota on tarjottu tilanteissa, joissa on toivottu sen tuottavan onnea. Azukipapuja käytetään myös perinteisten amanattō-makeisten valmistukseen ja suosittuna jäätelön makuaineena.
Adsukipapu on voin ja sokerin ohella yksi Somaliassa illallisruokana suositun cambuulon perusaineksista.
Vetlanda BK

Historia

Vetlanda BK perustettiin vuonna 1945. Ruotsin pääsarjatasolle se nousi ensimmäisen kerran kaudeksi 1961. Ruotsinmestaruus loppuotteluun se on selviytynyt seitsemän kertaa ja voittanut mestaruuden kolmesti. Seuran suurin menestyskausi osui 1980-90 luvun vaihteeseen. Vetlanda on ollut pääsarjassa yhtäjaksoisesti viimeksi kaudesta 2000-2001 lähtien. Seuran kotihalli on vuonna 2011 valmistunut Sapa Arena.
Tvetan kihlakunta

Tvetan kihlakunta (ruots. Tveta härad) oli kihlakunta Jönköpingin läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 854,30 neliökilometriä ja asukasluku 23 348 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Svarttorp, Lekeryd, Järsnäs, Barkeryd, Nässjön maalaiskunta, Forserum, Öggestorp, Hakarp, Rogberga, Barnarp, Månsarp, Norrahammarin kauppala, Järstorp ja Bankeryd.
Kihlakunnan tuolloisista kunnista Barkeryd, Nässjön maalaiskunta ja Forserum kuuluvat nykyään Nässjön kuntaan ja muut Jönköpingin kuntaan.
Aelius Aristides

Publius Aelius Aristides (m.kreik. Ἀίλιος Ἀριστείδης, Ailios Aristeides) (117–181) oli kreikkalais-roomalainen reettori, jota pidetään toisen sofistiikan keskeisimpänä edustajana.
Aelius Aristides osoitti puhujankykynsä jo nuorena, ja omisti itsensä retoriikan opiskelulle. Retoriikka oli hänelle kaikkein korkein ammatti. Sen ohella hän harrasti runoutta. Hänen opettajiaan olivat Herodes Atticus, jota hän kuunteli Ateenassa, sekä Aristokles Pergamonlainen, Polemon Smyrnalainen ja grammaatikko Aleksandros Kottyaionlainen.
Aristideelta on säilynyt 55 puhetta ja kaksi tutkielmaa retorisista aiheista. Puheisiin kuuluu mm. eri jumaluuksien ja kaupunkien ylistyspuheita. Pyhät kertomukset (Hieroi logoi) on Aristideen kirjoittama omaelämäkerrallinen teos, joka kertoo erityisesti tekijänsä sairauden ja parantumisten vaiheista.
Hildebrand (suku)

Hildebrand on alun perin Ranskalainen, mutta nykyään myös ruotsalainen suku. Sukua esiintyy myös Hollannissa ja Saksassa
Vuonna 1764 sukunimi muutettiin Hildebrandsoniksi. Yksi sukuhaara, alkaen Bror Emil Hildebrandista muutti nimen Hildebrandiksi, ja tämä suku on ollut menestyvä Ruotsin kulttuurielämässä.
Diapason d'Or

Diapason d’Or on ranskalaisen klassisen musiikin Diapason-lehden tunnustuspalkinto, joka jaetaan kuukausittain useissa eri arvosteluluokissa. Diapason d'Or -palkinto on klassisen musiikin tärkeimpiä eurooppalaisia palkintoja saksalaisen Schallplattenkritik- ja brittiläisen Gramophone Award -palkinnon ohella.
Jukka Komppa

Ura

Jukka Komppa työskenteli Keskisuomalaisessa 1981–1996. Tänä aikana hän opiskeli myös Jyväskylän Yliopistossa, jossa hänen pääaineenaan oli yleinen historia. Komppa teki historiasta lisensiaatintyönsä 1993 ja väitteli tohtoriksi 1995.
Komppa on kehittänyt Jyväskylää kulttuurikaupunkina myös yhdistyselämässä. Hän on ollut Jyväskylän suomalais-saksalaisen yhdistyksen varapuheenjohtajana ja hallituksessa ja Suomen maakuntakirjailijoiden varapuheenjohtajana. Lisäksi hän on Keski-Suomen kulttuuriyhdistys ry:n perustajia ja toimii sen hallituksessa. Kompan elämässä ovat tärkeitä perhe, ystävät ja yleensäkin sosiaaliset suhteet.
Komppa sai Jorma ja Eila Tiaisen rahaston kannustuspalkinnon vuonna 2000. Hän oli myös Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinnon ehdokkaana teoksella Vihan pidot vuonna 1997.

Perhesuhteet

Kompan äiti oli keskipohjalainen, isä Karjalan siirtolainen. Hän syntyi Vaalassa Oulujärven rannalla ja muutti jo puolivuotiaana Ranualle, jossa asui 20 vuotta. Teoksessaan Aukeilla hillasoilla hän kuvaa 1970-luvun alun Ranuaa.

Kirjallinen tyyli

Kirjoissaan Jukka Kompalla on usein historiallinen pohja, ja esim. vuonna 2010 ilmestyneessä teoksessaan Leningradin valloitus historiaa on käsitelty vaihtoehtoisesta näkökulmasta.
Petit Le Mans 2012

Petit Le Mans 2012 oli moottoriurheilun kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 20. lokakuuta Road Atlantan moottoriradalla Yhdysvalloissa.
Kilpailun voittivat Lolalla ajaneet Neel Jani, Nicolas Prost ja Andrea Belicchi.
Raasakkakoski

Raasakkakoski on yksi Iijoen koskista. Se sijaitsee Iijoen alajuoksulla Iin kunnassa n. 15 km Perämerestä itään. Nykyisin koski on valjastettu, ja alkuperäisen kosken pohjoispuolelle on rakennettu vuosina 1968-1970 Raasakan voimalaitos. Rakentaja on Pohjolan Voima Oy. Vedet on ohjattu patoaltaaseen, ja vesi alkuperäiseen jokeen säännöstellään padon kautta, mikä merkitsee sitä, että koski ei enää virtaa vapaana ja veden määrä on koskessa vähentynyt. Kosken pohjois- ja etelärannalla on kallio. Eteläistä kalliota paikalliset asukkaat kutsuvat nimellä Vipukallio.  
Iijoen uitto antoi lisäansioita seudun asukkaille ja vilkastutti 1900-luvulla elämää kosken ympärillä. Uitto päättyi vuonna 1988, mutta uittoperinteitä ei ole unohdettu. Koskessa järjestetään kesäisin, tavallisesti heinäkuun ensimmäisenä lauantaina, tukkilaiskisoja. Silloin voimalaitospadot avataan ja vesi juoksutetaan koskeen. Kisojen järjestäjinä toimivat Iin kunta ja Ii-instituutti, liikelaitokset ja Iin Urheilijat ry. Kisoja on järjestetty 1950-luvulta alkaen. Niiden järjestämisessä oli pitkä tauko voimalaitoksen rakentamisen jälkeen, mutta 2000-luvulla ne aloitettiin jälleen. Vuonna 2018 pidettiin suomenmestaruuskilpailut.
Kalastus on ollut tärkeä elinkeino Raasakkakoskella, niin kuin koko Iijoella. Ennen voimalaitoksen rakentamista koskesta saatiin runsaasti siikaa ja lohta, joita pyydettiin lipolla. Haukien ja nahkisten pyytämiseen käytettiin katiskoja ja pajusta tehtyjä mertoja. Vuonna 2018 Raasakkakosken vanhaan uomaan on avattu Uiskarin kalatien portti, ja kalatietä kehitetään valtion rahoituksen avulla. Veden laatua tarkkaillaan, ja juoksutuksia on lisätty, mikä on edellytys kalan nousemiselle ohi voimalaitoksen. Luonnonuomaan on myös istutettu lohia. Luonnonvarakeskus tutkii jokea ja on löytänyt vanhasta jokiuomasta luonnonvaraisia lohenpoikasia, mikä todistaa lohen lisääntyvän luontaisesti Iijoessa.        
Noin kilometrin päässä koskesta kaakkoon sijaitsee Kiviharju, jossa on tehty arkeologisia kaivauksia ja löydetty rautakautisia asuinpaikkajäännöksiä, mistä voi päätellä, että aluetta on asutettu jo esihistoriallisina aikoina sitä mukaa kuin maankohoamista on tapahtunut jääkauden jälkeen. Nykyisin kosken molemmin puolin on asutusta, mutta nuoret lähtevät usein taajamiin etsimään parempaa toimeentuloa. Kesäisin osa heistä palaa mökeilleen kosken rannalle.
Estrella Damm

Estrella Damm on katalonialainen pilsner. Sitä on valmistettu Barcelonassa vuodesta 1876 lähtien ja se on S.A . Dammin  lippulaivaolut. Juoman sana Estrella tarkoittaa tähteä sekä katalaanin että espanjan kielessä.
Estrella Dammia myydään Norjassa, Taiwanissa, Australiassa, Brasiliassa ja Ruotsissa 4,6-prosenttisena versiona. Uudessa-Seelannissa sitä saa Federal Geo Ltd:n kautta, jolla on yksinoikeudet markkinoida ja levittää tuotemerkkiä Uudessa-Seelannissa. Suomessa Estrella Dammia voi ostaa Alkosta. Yhdysvalloissa juomaa on saatavilla puolestaan United States Beverage, LCC:n kautta.
Vatsyayana

Vatsyayana oli klassisen Gupta-ajan Intian filosofi, joka tunnetaan kamasutran kirjoittajana. Vatsyayanan elämästä tiedetään hyvin vähän. Useiden vuosien ajan historioitsijat arvioivat hänen eläneen vuosien 600 eaa. ja 600 jaa. välillä. Nykyisin on todisteita, joden mukaan hänen oletetaan kirjoittaneen kamasutran noin vuonna 150 eaa.
Oikosarvet

Oikosarvet on yhteisnimitys kaikille suoran putken sisällä eläneisiin pääjalkaisiin nilviäisiin ja siihen kuuluu monenlaisia mustekalan kaltaisia eläimiä. Niiden fossiloituneita jäänteitä on löytynyt kymmeniä tuhansia ja toisinaan kokonaiset kivet muodostuvat yksinomaan niiden jäänteistä. Joihinkin fossiileihin on tallentunut kuoren alkuperäinen väri. Vaikka jotkut oikosarvet kasvoivat jättiläismäisiin mittoihin, suurin osa oli vain muutaman senttimetrin pituisia. Oikosarvia olivat esimerkiksi Orthoceras ja Cameroceras. Ne kehittyivät noin 495 miljoonaa vuotta sitten myöhäisellä kambrikaudella ja kuolivat sukupuuttoon noin 225 miljoonaa vuotta myöhemmin myöhäisellä triaskaudella. Tuon aikakauden välissä ne olivat merten yleisimpiä eläimiä.
Kuten muilla pääjalkaisilla, oikosarvilla oli pään alapuolella sifoniksi kutsuttu voimakas ja lihaksikas putki, joka toimi samalla periaatteella kuin suihkumoottori. Kun eläin pusersi vettä kovalla paineella putken läpi, se alkoi liikkua hitaasti vastakkaiseen suuntaan. Hyponomi oli taipuisa, joten eläin saattoi liikkua sen avulla mihin suuntaan tahansa. Useimpien pääjalkaisten tavoin oikosarvet luultavasti piileskelivät päiväsaikaan meren syvänteissä ja hämärissä painanteissa. Yöllä ne tulivat matalaan veteen pyydystämään kaloja, trilobiitteja ja meriskorpioneja. Oikosarvilla oli ilmeisesti huono näkö, joten ne aistivat saaliin ehkä hajuaistinsa avulla. Saaliiseen ne tarttuivat pitkillä lonkeroillaan ja repivät sen kappaleiksi papukaijan nokkaa muistuttavalla suullaan. Niiden lonkeroissa oli urat, mutta ei samankaltaisia imukuppeja kuin nykyään elävillä mustekaloilla ja kalmareilla.
Liechtensteinin maapäivävaalit 2001

Liechtensteinin maapäivävaalit 2001 järjestettiin 11. helmikuuta 2001. Vaalien voittajaksi nousi Edistyksellinen kansanpuolue (FBP), joka lisäsi paikkamääräänsä kolmella vuoden 1997 vaaleihin nähden. Äänestysprosentti pysyi perinteisesti korkealla, 86,7 %. Pääministeriksi nousi FBP:n Otmar Hasler. Isänmaallisen liiton vaalitappio päätti Mario Frickin hallituskauden.

Huomautuksia

1. 17. syyskuuta 2003 edustaja Otto Büchel erosi virastaan, ja varaedustaja Alexander Marxer nousi edustajaksi. Marxerin tilalle varaedustajaksi pääsi Peter Kranz.
Kurt Atterberg

Kurt Magnus Atterberg (12. joulukuuta 1887 Göteborg – 15. helmikuuta 1974 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, kapellimestari ja kriitikko. Hänet tunnetaan parhaiten sinfonioistaan, oopperoistaan sekä baleteistaan.
Atterberg opiskeli sellon soittamista. Säveltäjänä hän oli enimmäkseen itseoppinut. Hänen ensimmäinen julkaistu teoksensa oli Rapsodia pianolle ja orkesterille vuodelta 1908. Atterberg debytoi kapellimestarina vuonna 1912 johtamalla oman ensimmäisen sinfoniansa. Hänen teoksissaan on vaikutteita muun muassa Johannes Brahmsin, Max Regerin sekä venäläisten säveltäjien musiikista.
Atterbergin tuotantoon kuuluu muun muassa yhdeksän sinfoniaa (1912–1956), oopperat Härvard Harpolekare (1919), Bäckahästen (1925), Fanal (1934), Aladdin (1941) ja Stormen (Myrsky) (1947), viulukonsertto (1914), käyrätorvikonsertto (1926), pianokonsertto (1935), konsertto viululle, sellolle ja orkesterille (1960), baletit Per Svinaherde (1915) ja De fåvitska jungfrurna (1917), alkusoittoja, kamarimusiikkia ja kuoroteoksia. Kuudennella sinfoniallaan Atterberg voitti vuonna 1928 yhdysvaltalaisen Columbia Records -levy-yhtiön järjestämän sävellyskilpailun Franz Schubertin kuoleman satavuotismuistoksi.
Atterberg oli elinaikanaan Ruotsin musiikkielämän keskeisiä hahmoja. Hän toimi Ruotsin säveltäjäliiton puheenjohtajana vuosina 1924–1947, Ruotsin säveltäjien tekijänoikeusjärjestön Stimin puheenjohtajana vuosina 1924–1943 sekä Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian sihteerinä vuosina 1940–1953. Hän julkaisi vuonna 1946 omaelämäkerran Med notpenna och taktpinne.
Atterbergillä oli myös insinöörin koulutus ja hän työskenteli vuosina 1912–1968 Ruotsin patenttitoimistossa.
Irma Rewell

Irma Lahja Rewell (o.s. Kentala; 28. joulukuuta 1929 Kaustinen – 13. helmikuuta 2010 Vaasa) oli suomalainen oopperalaulaja (sopraano) ja oopperanjohtaja. Hän on yksi vuonna 1956 perustetun Vaasan Oopperan perustajista. Hän toimi aluksi sen toiminnanjohtajana vuoteen 1966 ja sen jälkeen puheenjohtajana kuolemaansa asti. Rewell oli perustamassa myös Suomen Oopperaliittoa ja toimi muun muassa sen puheenjohtajana vuosina 1969–1972. Hän oli kautta Suomen tunnettu uusien laulajakykyjen löytäjänä. Rewell toimi myös vuodesta 1980 lähtien 23 vuotta Suomen Kulttuurirahaston Etelä-Pohjanmaan rahaston palveluksessa muun muassa asiamiehenä.
Rewell valmistui voimistelunopettajaksi 1954 ja toimi voimistelun lehtorina Vaasan yhteiskoulussa. Opiskeluvuosinaan hän edusti Vaasan Vasamaa naisten yleisurheilun uranuurtajana. Hän sijoittui vuoden 1947 Kalevan kisoissa naisten korkeudessa viidenneksi sekä 100 metrillä, 80 metrin aitajuoksussa ja pituushypyssä kuudenneksi.
Rewell lauloi jo opiskeluaikanaan opereteissa Etelä-Suomen kaupungeissa ja jatkoi ulkomailla musiikkiopintojansa Mozarteumissa Itävallan Salzburgissa, Sienan musiikkiakatemiassa Italiassa ja Tukholmassa. Hän esitti vuosina 1958–1978 lähes 20 oopperateoksen naispääroolit. Rewell tuotti yli 80 oopperateosta, kirjoitti librettoja, ohjasi sekä tilasi seitsemän kotimaista teosta pohjalaisten historiasta. Kaikkiaan Rewell järjesti yli 200 esitystä.
Rewellille myönnettiin ansioistaan Suomen Leijonan 1. luokan ritarimerkki vuonna 1971 ja professorin arvo vuonna 1988. Hänen puolisonsa oli kauppaneuvos Tauno Rewell (1925–2016).
Itäisen Suomenlahden kansallispuisto

Luonto

Kansallispuistoon kuuluu vain pieniä, alle yhden neliökilometrin kokoisia saaria ja luotoja. Suurimmat saaret ovat Kilpisaari, Ristisaari, Ulko-Tammio, Mustaviiri ja Pitkäviiri. Itäisin saari on Huovari.
Useimmat saaret ovat puuttomia kalliosaaria, mutta alueella on myös harjusaaria, kuten Pitkäviiri. Metsäisillä saarilla puusto on pääosin männikköä. Joidenkin suurimpien saarten, kuten Ulko-Tammion ja Ristisaaren, sisäosissa on myös lehtoja.
Kansallispuiston alue on merkittävä saaristolinnuston pesimäalue. Linnustoon kuuluvat muun muassa Suomen suurimmat selkälokkiyhdyskunnat ja merkittäviä kala- ja lapintiirayhdyskuntia.
Itäisen Suomenlahden kansallispuisto kuuluu Natura 2000 -hankkeen luontodirektiivin mukaisiin SCI- ja lintudirektiivin mukaisiin SPA-alueisiin. Natura-alueisiin kuuluu lisäksi kansallispuiston ulkopuolelta joitakin saaria ja luotoja sekä Kuorsalon Vanhankylänlahti.
Itäisen Suomenlahden kansallispuistoa käytetään Suomen Radioamatööriliitto ry:n kansallispuistotyöskentelytodistuksen yhtenä amatööriadioasemakohteena. Sen tunnus on OHFF-001.
Ranskan 3. kevyt mekanisoitu divisioona

Historia

Divisioona liitettiin 26. maaliskuuta 1940 Ranskan 1. armeijaan kuuluneeseen kenraali René Priouxin johtamaan ratsuväkiarmeijakuntaan, johon kuului divisioonan lisäksi 2. kevyt mekanisoitu divisioona. Divisioonan joukot osallistuivat Hannutin taisteluun.