google/wiki40b huggingface dataset:
Turan Dursun

Turan Dursun (1934 – 4. syyskuuta 1990) oli turkkilainen ateistinen ajattelija, kirjailija, kolumnisti ja uskostaan luopunut mufti. Hän kirjoitti useita teoksia, joissa muun muassa esitetään ankaraa arvostelua islamia kohtaan. Hän kärsi jatkuvasta uhkailusta ja kuoli lopulta henkirikoksen uhrina Istanbulissa.

Elämä

Dursunin isä oli harras muslimi, joka motivoi poikaansa uskonnollisen uran luomiseen. Dursunista tuli mufti vuonna 1958. Työskennellessään Sivasissa hän muun muassa radikaalisti salli imaamien osoittavan kunnioitusta Mustafa Kemal Atatürkille kiitokseksi armeijan imaamien konferenssimatkoille tuomista ruokapaketeista. Hän piti tärkeänä imaamien muutakin kuin uskonnollista kouluttamista. Dursun sai jo muftina toimiessaan paitsi paljon seuraajia, myös paljon vihollisia ja uhkauksia; hän joutuikin lähtemään Sinopin kaupunkiin. Muftina toimimisen hän lopetti vuonna 1966.
Dursun kertoi Şule Perinçekin haastattelussa eräästä varhaisimmista hetkistään, jolloin oli epäillyt Jumalan olemassaoloa. Dursun oli 11-vuotiaana ollut ihastunut Safi-nimiseen tyttöön, jonka isosisko Sabo oli vammainen. Unessaan hän näki Jumalan ja tiedusteli tältä, miksi tämä oli luonut Maan eikä pelkkää taivasta ja että miksi Sabo oli "vammainen" ja Safi "kaunis". Samassa haastattelussa Dursun mainitsi suhtautuneensa Jumalan käsitteeseen aina kyseenalaistaen. Siirtyminen ateismiin tapahtui kuitenkin hiljalleen.
Dursunin toimiessa muftina suunniteltiin hänen esittelemistään paaville. Hänestä haluttiin antaa älyllinen vaikutelma, joten hän alkoi perehtyä kristinuskoon. Verratessaan laajaa islamtietoisuuttaan kristilliseen informaatioon hän alkoi suhtautua uskontoonsa epäluuloisesti. Hän päätteli, että jos Jumala on olemassa, hän ei ole sellainen, joksi islam hänet kuvailee. Dursun alkoi tutkia myös antropologiaa ja uskoa ihmisen kehittymiseen miljoonien vuosien evolutiivisen prosessin tuloksena. Hän vietti jonkin aikaa sitoutumattomana teistinä, mutta hylkäsi sitten jumaluskon täysin.
Luovuttuaan muftin asemasta Dursun asui Istanbulissa. Hän toimi Turkin radio- ja televisioyhtiön (TRT) palveluksessa vuoteen 1982. Vuonna 1987 hän tutustui kansallismieliseen ja sosialistiseen poliitikko Doğu Perinçekiin, joka toimitti 2000'e Doğru -lehteä. Dursunista tuli sen kolumnisti. Hän kirjoitti myös muihin julkaisuihin. Hän julkaisi suuren määrän kirjoja, joihin lukeutuu Muqaddimahin turkinkielinen käännös. Dursunin merkittävä saavutus oli islamin avaaminen sisäiselle kritiikille joukkoviestimien avulla.
Kaksi miestä ampui Dursunin tämän lähdettyä ulos kotoaan Aasian puoleisessa Istanbulissa. Surma on yhä epäselvä.
Mariekeksi

Mariekeksi on pyöreä, kullanruskeaksi paistettu keksi, joka on yleensä maustettu miedosti vaniljalla. Sen muut ainesosat ovat vehnäjauho, sokeri ja kasviöljy. Keksin pintaan on pistelty reikiä ja puristettu kuvio, jossa keskellä näkyy keksin nimi ja reunaa kiertää meanderimainen tai muunlainen toistuva koristeaihe.
Mariekeksi kehitettiin Isossa-Britanniassa vuonna 1874, jolloin lontoolainen leipomo Peek Freans alkoi valmistaa niitä juhlistaakseen kuningatar Viktorian toiseksi vanhimman pojan, prinssi Alfredin avioitumista Venäjän suuriruhtinatar Maria Aleksandrovna Romanovan kanssa. Morsiamen mukaan nimetystä keksistä tuli suosittu ympäri Euroopan ja monissa Brittiläisen kansainyhteisön maissa. Alkuperämaassaan Englannissa suositummaksi nousi mariekeksin muunnelma Rich tea biscuit, jota ei ole maustettu vaniljalla.
Mariekeksi sopii erityisen hyvin kastettavaksi teehen, kahviin tai maitoon. Miedon makunsa ja kiinteän koostumuksensa ansiosta sille voi laittaa marmeladia tai muuta päällystettä. Brittiläisen kulttuurin maissa suosittua on tehdä kahdesta keksistä ”voileipä” laittamalla väliin voita, Marmite-hiivauutelevitettä tai kondensoitua maitoa. Mariekeksejä käytetään myös jälkiruokien, kuten vaniljavanukkaan, lisukkeena sekä juustokakun tms. pohjataikinan valmistusaineena.
Suomessa mariekeksejä ovat valmistaneet muun muassa Hangon Keksi ja Fazer. Keksityyppiä tuodaan myös ulkomailta ainakin Kantolan- ja Rainbow X-tra -merkkisinä. Suosittu muunnelma on toiselta puolelta suklaalla kuorrutettu mariekeksi. 
Elokuvaohjaaja Ingmar Bergman kärsi kroonisista vatsavaivoista ja söi kuvauksissa usein mariekeksejä.
Till Lindemann

Taustatietoa

Lindemannin isä Werner oli DDR:ssa tunnettu lastenkirjailija/runoilija ja äiti Brigitte pitkään NDR:n radiokanavan kulttuuritoimituksen johtajana työskennellyt journalisti. Hänellä on myös viisi vuotta nuorempi sisko. Nuorena Lindemann harrasti aktiivisesti uintia ja osallistui nuorten EM-kisoihin Firenzessä vuonna 1978 sijoittuen 1500 metrillä seitsemänneksi. Kisamatkalla hän joutui vaikeuksiin poistuttuaan luvatta joukkueen hotellilta ja rangaistuksena hänet pudotettiin vuoden 1980 Moskovan olympiaehdokkaiden joukosta. Vuonna 1979 hän lopetti uinnin kokonaan loukkaantumisen myötä.
Sittemmin Lindemann oli töissä turvefirmassa, puusepän apupoikana sekä korintekijänä. Hän on maininnut, että muun muassa syy puusepän työn lopettamiseen oli aikaiset herätykset. Vuonna 1981 hänet miltei vangittiin armeijasta kieltäytymisen takia.
Vuonna 1985 syntyi Lindemannin ensimmäinen lapsi, Nele. Lindemann kasvatti hänet yksinhuoltajana ja myöhemmin hän sai toisen lapsen Anja Köselingin kanssa. Hän seurusteli pitkään saksalaisen näyttelijän ja mallin, Sophia Thomallan kanssa; he erosivat lopullisesti vuonna 2015. Lindemann ei kuitenkaan kerro mielellään yksityiselämästään

Musiikkiura

Lindemann aloitti uransa muusikkona First Arsch -nimisessä punk-yhtyeessä 1980-luvulla rumpalina. Lindemann on kertonut, että hän tahtoi kovasti tulla muusikoksi, mutta hänellä ei ollut minkäänlaisia lahjoja soittamiseen. Hän yritti kovasti oppia soittamaan kitaraa, muttei täysin onnistunut siinä. Nykyään Lindemann osaa soittaa ainakin rumpuja, kitaraa ja bassoa. Kun Rammstein-yhtye perustettiin tammikuussa 1994, Lindemann liittyi siihen laulajaksi saatuaan yhtyeen perustajan Richard Kruspen lupaamaan, että yhtye laulaisi saksaksi.
Lindemann on näytellyt saksalaisessa lastenelokuvassa Amundsen – der Penguin, joka näytettiin Suomessa TV2:ssa syksyllä 2004 ja keväällä 2006. Lindemann on julkaissut Messer-nimisen runokirjan vuonna 2003 ja toisen vuonna 2013 nimeltään "In Stillen Nächten". Lindemann on tehnyt yhteistyötä muun muassa saksalaisen rock-yhtye Megaherzin kanssa, Puhdys-yhtyeen ja suomalaisen Apocalyptica-yhtyeen kanssa.
Mühlenkopfschanze

Historia

Ensimmäiset hyppyrimäet Willingeniin rakennetiin vuonna 1910, hiihtoseura Skiklub Brolingen-Willingen perustamisen myötä. Ensimmäisistä mäistä pystyi hyppäämään noin 25 metrin hyppyjä. Vuonna 1925 haluttiin rakentaa suurempi hyppyrimäki, ja sille löytyi paikka Stryckin kylästä Mühlenkopf-vuoren rinteeltä. Näin rakennettiin ensimmäinen Mühlenkopfschanze ja sen suunnitteli norjalainen V. Northeim, joka myös hyppäsi ensimmäisessä mäessä järjestetyssä kilpailussa vuonna 1926 mäkiennätykseksi 35 metriä. Hyppyrimäki suurennetiin K40 kokoiseksi kesällä 1930.
Toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1950 rakennettiin uusi K101-hyppyrimäki. Vuonna 1960 vauhtimäki romahti ja sen viimeisetkin jäänteet purettiin kesällä 1962. Lokakuussa 1964 tilalle rakennettiin uusi Heini Klopferin suunnittelema puinen vauhtimäki. Sen avajaiskilpailu järjestettiin 14. helmikuuta 1965 25 000 katsojan edessä. Vuonna 1971 rakennettiin normaalimäki mahdollistamaan myös yhdistetyn kilpailujen järjestämisen. Huonojen sääolosuhteiden vuoksi avajaiskilpailu saatiin järjestettyä vasta vuonna 1977.
Vuonna 1978 alettiin sunnitella suurmäen suurentamista ja se toteutui vuonna 1983. Uuden K108-hyppyrimäen suunnitteli paikallinen mäkihyppääjä ja arkkitehti Wolfgang Happle. Remontin yhteydessä myös normaalimäen vauhtimäki uusittiin ja rakennettiin hyppääjälämpiö, puinen tuomaritorni ja katsomot molemmin puolin alastulorinnettä vuoteen 1985 mennessä. Vuonna 1994 suurmäki remontoitiin K120 kokoiseksi.
Keväällä 2000 purettiin normaalimäki ja suurmäen lähes 40 vuotta vanha puinen vauhtimäki, joka korvattiin uudella futuristisella teräksisellä vauhtimäellä. Uudessa tornissa on lasiseinäinen hissi ja lämmittelyhuone, sen nimeksi tuli Adlerhorst. Remontin yhteydessä rakennettiin myös uudet katsomot, funikulaari mäen juurelta tornin juurelle ja remontoitiin ja laajennettiin alastulorinnettä ja toiminnallisia rakennuksia. Uudelleenavajaisissa vuonna 2001 mäen K-piste sijaitsi vielä 120 metrissä, kunnes se kesällä 2003  siirrettiin 130 metriin ja HS-pisteeksi asetettiin 145 metriä.
FIS vaati maailmancupkilpailuiden järjestämiseen uuden tuomaritornin ja pysyvän valaistuksen hyppyrimäkeen vuoden 2013 loppuun mennessä. Turvatakseen maailmancupisännyyden, SC Willingen aloitti varainkeruun marraskuussa 2011 täyttääkseen FIS:n vaatimukset. Vuonna 2013 tuomaritorni uusittiin ja hyppyrimäkeen asennettiin valaistus.
Papaijakasvit

Tuntomerkit

Papaijakasvit ovat tukevarunkoisia ja usein okaisia puita, harvoin liaaneja. Niissä on juoksevaa, maitiaismaista nestettä. Lehdet ovat sormilehdykkäiset tai -liuskaiset. Kukinnot sijaitsevat lehtihangoissa ja ovat viuhkomaisia. Kukat ovat yksineuvoisia ja kooltaan vaatimattomia. Hedelmä on melko kookas marja, jossa on paljon siemeniä viidessä laitaistukassa liman ympäröiminä.
Bertha

Bertha (539 – noin 612) oli Kentin kuningaskunnan kuningatar. Hän edisti kristinuskon leviämistä anglosaksiseen Englantiin. Katolinen kirkko julisti mahdollisesti hänet pyhimykseksi, joskaan täsmällistä tietoa asiasta ei ole.
Bertha puoliso oli kuningas Ethelbert Kentiläinen. Bertha oli syntyjään frankkilainen prinsessa, kuningas Karibert I:n tytär.
Kim M. Kimselius

Kim M. Kimselius (s. 1954 Göteborg) on ruotsalainen nuortenkirjailija. Hänen kirjojensa yhteinen henkilöhahmo on Ramona, joka ensimmäisessä kirjassa matkustaa ajassa taaksepäin ja pelastaa Theon tulivuorenpurkauksesta

Elämänvaiheet

Ennen kuin hänestä tuli kirjailija, hän työskenteli muun muassa mainosalalla. Hän asui pitkään Keski-Ruotsissa Tukholmassa, kunnes muutti Eringsbodaan Etelä-Ruotsiin. Hän asuu miehensä Janin kanssa.
HMS Newcastle (1909)

Palvelus

HMS Newcastle liitettiin palvelukseen otettaessa Kiinan asemalle korvaamaan HMS Bedford. Alus osallistui 23. kesäkuuta 1913 Shanghain kapinan kukistamiseen.
HMS Newcastle oli elokuussa 1914 Esquimaltissa. Se tulitti Yapia ennen siirtoaan Valparaisoon etsimään Saksan laivaston apuristeilijä SMS Prinz Eitel Friedrichiä Etelä-Amerikan rannikolta. Alus valtasi tammikuussa 1916 saksalaisen kauppalaivan Mazatlanin. Se palasi marraskuussa 1916 Englantiin huollettavaksi.
HMS Newcastle siirrettiin 1917 Mudrosiin ja edelleen maaliskuussa Itä-Intian asemalle, josta se jo toukokuussa siirtyi Adrianmerelle. Alus palasi 1918 Etelä-Amerikan rannikolle, jossa se määrättiin Kaakkoisenosaston lippulaivaksi. Alus palasi Englantiin 1919.
HMS Newcastle poistettiin palveluksesta ja se siirrettiin helmikuussa 1920 Noren reserviin. Alus sijoitettiin poistolistalle joulukuussa ja se myytiin romutettavaksi 9. toukokuuta 1921 Wardille, jonka purkutelakalle Lelantiin se saapui 3. toukokuuta 1923.
Kyläpuhto

Kyläpuhto on alue, joka sisältää useamman kuin yhden kylän taloja. Se on maaseudun pieni taajama. Muun muassa Ylivieskan Sorvisto on kyläpuhto. Kyläpuhto -sana liittyy erityisesti ja alun perin ainoastaan Keski- ja Pohjois-Pohjanmaan murrealueisiin.
Arild Andersen

Arild Andersen (s. 27. lokakuuta 1945 Lillestrøm) on norjalainen jazzbasisti.
Andersen soitti Jan Garbarekin kvartetissa 1967–1973 yhdessä Terje Rypdalin ja Jon Christensenin kanssa. Samoihin aikoihin hän työskenteli norjalaislaulaja Karin Krogin kanssa ja soitti vierailevien amerikkalaismuusikoiden rytmisektioissa. Näihin lukeutuivat Phil Woods, Dexter Gordon, Bill Frisell, Hampton Hawes, Johnny Griffin, Sonny Rollins, Sheila Jordan ja Chick Corea. Muita kansainvälisiä soittokumppaneita olivat Don Cherry, George Russell, Ferenc Snétberger ja Tomasz Stańko.
Andersen on levyttänyt toistakymmentä albumia ECM-levymerkille sekä yhtyeen johtajana että Masqualero-yhtyeen jäsenenä, ja soittanut kymmenillä muiden artistien albumeilla.
Vuonna 2009 Ranskan jazzakatemia (Académie du Jazz) nimitti Andersenin vuoden eurooppalaiseksi muusikoksi.
The Posies

The Posies on Seattlessa 1980-luvun lopulla perustettu yhdysvaltalainen rock-yhtye, jonka johtavat hahmot ovat Jon Auer ja Ken Stringfellow. Yhtyeen powerpopiksi luonnehdittu musiikki yhdistelee vaikutteita 1960-luvun psykedeelisestä rockista ja grungen kaltaista vaihtoehtorockin tyyleistä. The Posies oli suosionsa huipulla 1990-luvun puolivälissä ylistäviä arvosteluja saaneiden albumien Frosting on the Beater (1993) ja Amazing Disgrace (1996) myötä.
Posiesia käytetään myös Windows Vistan Media Playerin musiikkina.
Yhtyeessä vuodesta 2001 soittanut rumpali Darius Minwalla kuoli 22. toukokuuta 2015 kotonaan Vancouverissa.
Karl Peter Mazér

Karl Peter Mazér (1807 Tukholma, Ruotsi – 18. tammikuuta 1884 Napoli, Italia) oli ruotsalainen taidemaalari, erityisesti muotokuvamaalari.
Hänen isänsä oli ranskalainen, äitinsä ruotsalainen. Hän opiskeli Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa (Kungliga Akademien för de Fria Konsterna) Tukholmassa ja Grosin johdolla Pariisissa, Ranskassa 1825–1833.
Hänen teoksiaan oli ensi kerran näyttelyssä Tukholman taideakatemiassa 1836, jolloin hän asetti näytteille 24 öljymaalausta, mutta näyttely ei juuri herättänyt huomiota. Hän muutti Suomeen, jossa asui 1837–1838 ja maalasi sinä aikana lukuisia muotokuvia, muun muassa J. L. Runebergista. Ateneumin taidemuseossa on hänen teoksensa Madonna de Cardellino.
Hän oli piirustuksenopettajana Venäjällä Jaroslavissa 1841, minkä jälkeen hän matkusti Siperiaan, jopa Kiinaan. Kiinalaisista kokemuksista kertoo maalaus Kiinalaisia kauppiaita, joka sijaitsee Nationalmuseumissa Tukholmassa. Palattuaan Tukholmaan 1856 ryhtyi valokuvaajaksi. Vuonna 1876 hän muutti etelään. Häntä kuvataan erikoiseksi persoonaksi, oudoksi linnuksi Ruotsin taiteessa. Hänen harvoissa säilyneissä muotokuvissaan näkyy hyvin voimakkaasti taiteilijan oma temperamentti.
Jan Bulis

Ura

Bulis aloitti uransa Pohjois-Amerikan juniorisarja OHL:ssä Barrie Coltsissa kaudella 1995–1996. Washington Capitals varasi Bulisin toisella kierroksella numerolla 43. vuoden 1996 NHL:n varaustilaisuudessa. Hän teki seuraavalla kaudella 42 maalia ja yhteensä 103 tehopistettä.
Kaudeksi 1997–1998 Bulis siirtyi Washington Capitalsin organisaatioon. Hän pelasi debyyttikaudellaan NHL:ssä 48 ottelua, joissa syntyi tehot 5+11=16. Seuraavalla kaudella hän pelasi NHL:ssä 38 ottelua, joissa syntyi oivat tehot 7+16=23. Kausi 1999–2000 oli Bulisille ensimmäinen täysi kausi NHL:n puolella. Hän teki 56 ottelussa 31 tehopistettä. Kaudella 2000–2001 hän ehti pelaamaan Washingtonissa 39 ottelua ennen kauppaamista Richard Zedníkin ja ensimmäisen kierroksen varausvuoron kanssa Montreal Canadiensiin vaihdossa Dainius Zubrusiin, Trevor Lindeniin ja toisen kierroksen varausvuoroon.
Kausi 2001–2002 oli Bulisille pienoinen pettymys, kun hän teki 19 tehopistettä. Kaudella 2002–2003 Bulis teki piste-ennätyksensä NHL:ssä tehot 16+24=40 ja oli joukkueen neljänneksi paras pistemies. NHL:n työsulkukauden 2004–2005 ajaksi hän pelasi ensimmäisen kerran kotimaansa Tšekin sarjassa, HC Pardubicen paidassa. Bulis teki 45 ottelussa tehot 24+25=49 ja voitti sarjan mestaruuden.
Kaudeksi 2005–2006 Bulis palasi NHL:ään Montreal Canadiensiin. Hän teki kaudella uransa ennätystehot, 73 ottelussa syntyneet 20+20=40 pistettä. Tammikuussa 2006 pelatussa ottelussa Philadelphia Flyersia vastaan Bulis teki neljä maalia neljällä laukauksellaan kohti maalia. Heinäkuussa 2006 Bulis siirtyi vapaana agenttina yksivuotisella sopimuksella Vancouver Canucksiin. Hän ei saanut kauden (tehot 12+11=23) jälkeen sopimusta NHL:stä.
Kaudeksi 2007–2008 Bulis siirtyi Venäjän superliigassa pelaavaan HK Atlantiin ja teki 57 ottelussa tehot 17+31=48. Seuraava kausi oli loukkaantumisten säväyttämä ja Bulis pelasi vain 35 ottelua tehoilla 9+8=17. Kaudella 2009–2010 hän pelasi 56 ottelua tehopistein 25+18=43 ja seuraavalla kaudella 42 ottelua tehopistein 14+15=29. Kaudeksi 2011–2012 Bulis siirtyi Traktor Tšeljabinskiin.
Gutzon Borglum

(John) Gutzon de la Mothe Borglum (25. maaliskuuta 1867 – 6. maaliskuuta 1941) oli tanskalais-amerikkalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä. Hän teki useita suuria muistomerkkejä, joista parhaiten tunnetaan Black Hillsissä Etelä-Dakotassa oleva Mount Rushmore-monumentti 1927–1941. Se on vuoren seinään hakattu 18 metriä korkea ryhmämuotokuva neljästä Yhdysvaltain presidentistä. Mukana ovat George Washington, Thomas Jefferson, Theodore Roosevelt ja Abraham Lincoln.
Axel Kurck

Axel Kurck eli Aksel(i) Kurki (1555 – 30. toukokuuta 1630, Nakkila) oli suomalainen ylhäisaateliin kuulunut sotapäällikkö, joka oli Suomen sotaväen ylipäällikkönä 1598–1599. Hänen isänsä oli valtaneuvos Jöns Knuutinpoika Kurki (noin 1502 – noin 1577) ja veli Knut Jönsson till Laukko; Kurck-nimi otettiin käyttöön 1570–1580-luvuilla. Axel Kurck tuli 1587 Ylä-Satakunnan ja 1590 Vehmaan kihlakunnan tuomariksi. Vuonna 1593 hänet nimitettiin Narvan linnan päälliköksi ja alueen käskynhaltijaksi.
Nuijasodan alkuvaiheessa Kurck kannatti Klaus Flemingiä ja löi ratsumiesjoukon päällikkönä Pentti Poutun johtamat nuijamiehet Ulvilan taistelussa 1596. Hän pystyi myös hajottamaan omaa Anolan kartanoa Ulvilassa uhanneen nuijamiesjoukon. Klaus Flemingin kuoltua 1597 Sigismund nimitti Kurckin seuraavana vuonna Suomen sotaväen ylipäälliköksi Arvid Stålarmin ollessa käskynhaltijana.
Kurck joutui Marttilassa tappiolle Kaarle-herttuaa vastaan ja oli pakotettu peräytymään Viipuriin, jossa jäi vangiksi. Turussa pidetyssä oikeudenkäynnissä Kurck tuomittiin kuolemaan, mutta poliittisista syistä hän vältti Turun verilöylyn. Hänet vietiin vangittuna Ruotsiin, jossa hän sai uudelleen kuolemantuomion. Suomen aateliston anomuksesta Gripsholmin linnassa vankina ollut Kurck armahdettiin 1602, mutta Kaarlen luottamusta hän ei koskaan pystynyt saavuttamaan. Hänet nimitettiin kuitenkin Suomen sota-asioista vastaavaksi ”ylisotaeverstiksi” (ruots. generalkrigsövferste över de Finska krigssakerna). Sota Venäjää vastaan syttyi 1609 ja Kurck määrättiin sotaneuvoksena Jakob De la Gardien avuksi. Novgorodissa Kurck kuitenkin sairastui ja joutui palaamaan takaisin.
Elämänsä loppuvaiheen Kurck eli Anolassa tehden sukututkimusta Suomen aatelistosta. Hänet on haudattu Ulvilan kirkkoon. Kurckin hautapaasi on nähtävillä kirkon asehuoneessa.
Pensaspunavarpunen

Levinneisyys

Pensaspunavarpusta tavataan Afganistanissa, Kiinassa, Intiassa, Kazakstanissa, Kirgisiassa, Mongoliassa, Pakistanissa, Venäjällä, Tadžikistanissa ja Uzbekistanissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Comp Air 8

Jämijärven onnettomuuskone

Jämijärvellä 2014 tapahtuneessa vakavassa lento-onnettomuudessa onnettomuuskone oli Comp Air 8. Onnettomuudessa kuoli kahdeksan ja loukkaantui kolme ihmistä.
Onnettomuuskone rakennettiin 2004-2009 erityisesti hyppykäyttöön. Siinä epäiltiin moottorivikaa, ja moottori kävi tarkastuksessa valmistajalla. Koelentäjä Jyrki Laukkanen koelensi koneen 2009 ja kiitti sitä onnettomuuden jälkeen lausunnossaan hyväksi ja vakaaksi koneeksi.
Ensilento

Ensilento tarkoittaa ilma-aluksen ensimmäistä lentoa, jolloin alus nousee maan pinnalta sen omalla voimallaan. Ensilento voi viitata joko kokonaan uuden mallin ensimmäiseen lentoon tai yhden tietyn yksilön ensimmäisen lentoon. Useimmiten kyse on kuitenkin uuden mallin ensilennosta.
Ensilentoa pidetään merkittävän historiallisena hetkenä uuden kehitteillä olevan lentokoneen tai ilma-aluksen historiassa. Samalla se on myös usein vaarallisin osa aluksen kehitystä ja testausta, sillä kyseessä on ensimmäinen kerta kun kokonaan uuden aluksen hallintaa päästään kokeilemaan todellisuudessa – kaikkia ominaisuuksia ei välttämättä voida havaita tai tunnistaa ennalta. Tästä syystä lennon suorittaa pääsääntöisesti kokenut koelentäjä. Ensilentoa valvoo yleensä toinen alus, joka seuraa ensilentoa suorittavan aluksen korkeutta, nopeutta ja yleistä lentokelpoisuutta.
Ensilento on vain yksi osa uuden aluksen valmistumisprosessia. Ensilentoa seuraa usein pitkä ja perusteellinen testiohjelma, ennen kuin alukselle voidaan myöntä lentokelpoisuustodistukset. Myöhemmissä testivaiheissa painotetaan erityisesti koneen turvallisuutta ja turvamarginaaleja. Tämä menettely pätee erityisesti massatuotantoon kaavailtujen siviilialusten kohdalla. Puhtaasti testaustarkoitukseen tai sotilaskäyttöön tarkoittujen alusten kohdalla menettelyissä voi olla poikkeuksia.
Saturday Night Fever (soundtrack)

Kappaleiden menestys

Myös monet albumin kappaleista saavuttivat kaupallista menestystä. Parhaiten menestyivät Bee Gees -yhtyeen kappaleet, joista ”Night Fever” oli Billboard Hot 100 -singlelistan kärjessä kahdeksan viikkoa keväällä 1978. ”How Deep Is Your Love” oli listaykkösenä kolme viikkoa vuodenvaihteessa 1977–78 ja ”Stayin' Alive” nousi kärkeen vuonna 1978. Lisäksi ”Jive Talkin'” oli ollut Yhdysvaltain listaykkönen jo vuonna 1975. Kaikkiaan joulun 1977 ja toukokuun puolivälin 1978 välisenä aikana jokin Bee Gees -kappale oli listan kärjessä 15 viikkoa 20:stä. Kun ”Night Fever” lopulta putosi piikkipaikalta keväällä 1978, nousi tilalle kärkeen Bee Gees -jäsenten kirjoittama ja Yvonne Ellimanin tulkitsema ”If I Can't Have You”.
Albumilta löytyi myös pienempiä hittejä. Tavaresin ”More Than a Woman” (Bee Gees -jäsenten kirjoittama) pääsi Britanniassa Top 10:een ja Yhdysvalloissa Top 40:een. The Trammpsin ”Disco Inferno” oli molemmissa maissa Top 20 -hitti. Walter Murphy saavutti Yhdysvalloissa sijan 5 Ludwig van Beethovenin 5. sinfoniaan perustuneella disko-sovituksella ”A Fifth of Beethoven”. Myös Kool & the Gangin ”Open Sesame” sekä KC and the Sunshine Bandin ”Boogie Shoes” nousivat Yhdysvaltain Billboard-listalle.
David Morse

David Bowditch Morse (s. 11. lokakuuta 1953 Hamilton, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Ura näyttelijänä

Morse nousi kuuluisuuteen 1980-luvun alussa televisiosarjasta Sairaalan syke. Sen päätyttyä vuonna 1988 hän jatkoi uraansa niin televisiossa kuin elokuvissakin.
Morse on esiintynyt muun muassa elokuvissa Emily on poissa (1995), 12 apinaa (1995), The Long Kiss Goodnight (1996), The Rock – paluu helvettiin (1996), Vihreä maili (1999) Todistettavasti elossa (2000), Dancer in the Dark (2000), 16 Blocks (2006), Paranoia (2007) ja The Hurt Locker (2009). Morse oli vuonna 2007 ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi.
David Morse on myös esiintynyt draamasarjan House kolmannella tuotantokaudella. Hän näytteli myös HBO:n John Adams -minisarjassa George Washingtonia.

Yksityiselämä

Morse on ollut vuodesta 1982 naimisissa Susan Wheeler Duffin kanssa ja heillä on kolme yhteistä lasta.
Ossi Korhonen

Ossi Korhonen (1. huhtikuuta 1898 Oulu – 12. maaliskuuta 1976) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli mykkäkauden aikana viidessä elokuvassa, muun muassa pääosassa lyhytelokuvassa Runoilija muuttaa (1927) ja Pölhö-Kustaana elokuvassa Tukkijoella (1928).
Korhonen näytteli ja ohjasi muun muassa Naamioteatterissa, toimi näyttelijänä Helsingin kaupunginteatterissa ja Suomen Kansallisteatterissa sekä teki vielä 49 elokuvaroolia vuosien 1935–1962 aikana. Korhonen näytteli lisäksi Suomisen Olli- ja Niskavuori-elokuvissa. Hän teki lähinnä sivuosia kuten siisteystuomari Purnu Armand Lohikosken elokuvassa Pekka ja Pätkä pahassa pulassa (1955). Todellisuudessa Ossi Korhonen oli myös mainio koomikko. Hän oli Suomen Näyttelijäliiton hallituksen jäsen.
Korhonen sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1958 täyttäessään 60 vuotta. Hänen viimeinen elokuvaroolinsa oli Aarne Tarkaksen vakavassa elokuvassa Hän varasti elämän. Siinä Korhonen esitti radio- ja sähkökauppiasta Miettistä. Hän kuoli neljätoista vuotta myöhemmin ja oli jo silloin kadonnut julkisuudesta.
Kinugasa (1926)

Palvelus

Yhdysvaltain laivaston ja merijalkaväen lentokoneet upottivat aluksen 13. marraskuuta 1942 Guadalcanalin taistelussa.