Tarkkaavaisuus- ja ylivilkkaushäiriö

ADHD:n ilmeneminen eri sukupuolilla

Tytöillä ja naisilla ADHD ilmenee tyypillisesti alivilkkautena ja omiin ajatuksiin vaipumisena, mitä kutsutaan ADHD:n inattentiiviseksi muodoksi eli ADD:ksi. Tytöillä leimaavina piirteinä ovat keskittymisvaikeudet ja taipumus vaipua omiin mietteisiin, "haaveilu", jolloin asiat jäävät kesken tai unohtuvat. ADHD:tä sairastavien tyttöjen ulospäin näkyvä käyttäytyminen voi olla hyvinkin rauhallista ja törmäykset muiden kanssa poikia harvinaisempia. ADHD-tytöt antavatkin usein kiltin tai ujon vaikutelman. Pojat saavat ADHD-diagnoosin tyttöjä useammin, koska helpommin havaittava impulsiivinen ja ylivilkas käyttäytyminen on heillä yleisempää.

Ennuste

Oireet lievenevät osalla aikuistumisen jälkeen, mutta niitä jää eri arvioiden mukaan 50–70 prosentille aikuisista. Ylivilkkaus helpottaa tai katoaa usein aikuisiällä, mutta keskittymisen ja toiminnanohjauksen ongelmat pahenevat.

Syyt

ADHD:tä pidetään keskushermoston viallisesta toiminnasta johtuvana häiriönä. PET-kuvauksen avulla on saatu selville, että ADHD-henkilöiden aivojen verenkierto on usein liian heikkoa. Etenkin otsalohkojen etuaivokuoren toiminta poikkeaa normaalista. Suuren norjalaistutkimuksen mukaan ADHD-potilaiden aivot ovat kauttaaltaan hieman verrokkien aivoja pienemmät, ja ero on suurimmillaan lapsuudessa. 
Länsimaissa tehtyjen kaksos- ja adoptiotutkimusten perusteella perinnölliset tekijät selittävät lapsuus- ja nuoruusiässä 60–90 % ADHD-alttiudesta. Muitakin aiheuttajia on tunnistettu, esimerkiksi niin sanotut hormonihäiritsijät voivat aiheuttaa ADHD:tä. 
Tutkijat uskovat että suurin osa ADHD-tapauksista johtuu useiden eri geenien kombinaatioista, joista useat vaikuttavat dopamiinin kulkeutumiseen aivoissa. On huomattu, ADHD:tä sairastavilla henkilöillä esiintyy aivojen keskiosassa sijaitsevassa motivaatiota ylläpitävässä palkitsemiskeskuksessa tavallista vähemmän dopamiinia. Löydon tehneen Nora D. Volkowin mukaan tämä selittäisi ADHD-oireet sekä sen, miksi dopamiinin takaisinottoa estävät lääkkeet vähentävät niitä.
Volkow huomasi myös, että ADHD-oireisten palkitsemisjärjestelmä sammuu tavanomaista nopeammin. Havainto selittäisi sen, miksi ADHD on yliedustettuna päihteidenkäyttäjien keskuudessa. Myös noradrenaliinin puute aiheuttaa ADHD-oireita. Viime aikoina on myös nostettu esille, että osa tarkkaavaisuushäiriöisiksi epäillyistä lapsista yksinkertaisesti nukkuu liian vähän, jolloin unideprivaatio selittäisi osan oireista. Unihäiriöt ovat kuitenkin yksi yleisimmistä liitännäisoireista ADHD:ssa, ja nekin pahentavat oireita.  
Aikaisemmin epäiltiin, että ADHD:n voisi laukaista myös päähän kohdistunut isku, mutta enemmistöllä tautipotilaista ei ole tähän liittyvää fysikaalista historiaa, jolla teoria olisi voitu todistaa.
Geenivirheet haittaavat muun muassa rasvojen aineenvaihduntaa, minkä seurauksena ADHD:tä potevilla on johdonmukaisesti havaittu olevan puutetta omega-3-rasvahapoista, vaikka niiden saanti ruoasta on normaalia. Uusimmissa tutkimuksissa on näyttöä myös aivojen eri alueiden mahdollisista glukoosiin liittyvistä puutteista. Geenivirheet saattavat estää rasvahappojen aineenvaihduntaa säätävien saturaasi- ja elongaasientsyymien toimintaa maksassa ja aivoissa. 
Äidin lievä kilpirauhasen toimintahäiriöt saattavat häiritä lapsen hermoston kehitystä lisäten hieman ADHD:n riskiä. 
Vuonna 2009 julkaistun suomalaistutkimuksen mukaan lakritsin syöminen raskausaikana aiheuttaa lapselle ADHD-tyyppisiä keskittymis- ja käytöshäiriöitä sekä heikentää heidän suoriutumistaan päättelyä, avaruudellista hahmottamista ja muistia mittaavissa tehtävissä. Tämä saattaa johtua siitä, että lakritsin sisältämä glykyrritsiini heikentää istukan kykyä estää sikiön aivojen kehittymistä häiritsevien stressihormonien siirtymistä äidin elimistöstä sikiöön. Lapset menestyivät sitä heikommin, mitä enemmän lakritsia äiti oli nauttinut raskausaikana.
Hollantilaisen tutkimuksen mukaan osalla lapsista ruoka-aineallergiat voivat pahentaa oireita. Tutkimuksessa oli sata lasta, joista osa sai tiukan ruokavalion, joka koostui riisistä, lihasta, kasviksista, päärynöistä ja vedestä. Verrokkiryhmä sai syödä vapaasti. Viiden viikon jälkeen tehdyssä analyysissä 60 prosentilla oireet vähenivät. Oireet voimistuivat, kun ruokavaliota alettiin laajentaa. Tunnetun ADHD-tutkijan Russell Barkleyn mukaan ruokavalio ei aiheuta ADHD:tä, eikä sillä voi myöskään hoitaa ADHD:n oireita.

Historiaa

ADHD tunnettiin aiemmin nimellä MBD (nimitys tulee sanoista minimal brain dysfunction, joka tarkoittaa lievää aivotoiminnan häiriötä). Yhdysvalloissa on kuitenkin käytetty termiä tarkkaavaisuus- ja ylivilkkaushäiriö jo vuodesta 1968. ADD erotettiin omaksi oireistokseen vuonna 1987. Vuonna 1994 ADHD jaettiin alatyyppeihin ja ADD-termi muuttui muotoon ADHD-I. 
ADHD on tunnettu jo pitkään. Ensimmäinen luotettava oireenkuvaus on vuodelta 1775. Alexander Crichton esitteli ”rauhattoman mielen” kirjassaan vuonna 1798. Lääketieteellisenä diagnoosina tarkkaavuushäiriö on ollut tunnettu noin sata vuotta, vaikka luotettavat oireiden kuvaukset ovatkin vanhempaa perua. Monet vaihtuvat yhteiskunnalliset suuntaukset ovat vaikuttaneet diagnoosin ymmärtämiseen ja sen kehittymiseen.
Tarkkaavuushäiriöstä käytävä kansainvälinen keskustelu kärjistyi 2000-luvun alkuvuosina. Diagnoosin vastustajien mukaan tarkkaavaisuushäiriö oli ylidiagnostisoitu häiriö. Lisäksi he epäilivät, ettei lääkitys olisi turvallinen hoitomuoto. Vastustajien mukaan mukaan luokkakokojen kasvattaminen ja se, ettei vanhemmilla ollut enää tarpeeksi aikaa kasvattaa lapsiaan johtaa ADHD-oireiden lisääntymiseen. Diagnoosin puolustajien mukaan ADHD-oireiden lisääntyminen oli näköharhaa, joka johtui siitä, että häiriötä oli opittu diagnosoimaan aiempaa paremmin, ja he pitivät lääkkeiden käyttämistä turvallisena.
Pemoliinia (kauppanimi Cylert) käytettiin Yhdysvalloissa vuodesta 1975 vuoteen 2005. Lääke vedettiin markkinoilta mahdollisen yhteyden maksamyrkytykseen takia. Ampakiinien tehokkuutta tutkitaan parhaillaan tarkkaavaisuushäiriön hoidossa.