Ulrich Mühe

Nuoruus ja koulutus

Koulun loputtua Mühe kouluttautui rakennusalalle, minkä jälkeen hän palveli Saksan demokraattisen tasavallan kansanarmeijassa rajavartijana Berliinin muurilla. Palvelus päättyi Mühen saatua vatsahaavan.
Mühe aloitti opiskelun Hans Otto Theaterhochschulessa Leipzigissä vuonna 1975. Hänen ensimmäinen roolinsa oli Henrik Ibsenin näytelmässä Fruen fra Havet (Merenneito) Städtlisches Theaterissa Karl-Marx-Stadtissa (nyk. Chemnitz) vuonna 1979. Myöhemmin hän näytteli Heiner Müllerin Macbethissä Volksbühnessä Itä-Berliinissä.

Ura

Mühe liittyi Deutsches Theaterin näyttelijäkuntaan vuonna 1983. Hän näytteli muun muassa näytelmissä Egmont, Peer Gynt ja Nathan der Weise (Nathan Viisas). Hän sai Hamletin roolin sekä Shakespearen näytelmässä että Heiner Müllerin näytelmässä Die Hamletmaschine (Hamletinkone). Vuonna 1984 Mühe näytteli toisen vaimonsa Jenny Gröllmannin kanssa Herman Zschochen elokuvassa Hälfte des Lebens, joka kertoo saksalaisesta runoilijasta Friedrich Hölderlinistä.
Saksojen jälleenyhdistymisen jälkeen Mühe jatkoi esiintymistään monissa elokuvissa, televisio-ohjelmissa ja näytelmissä sekä Saksassa että ulkomailla. Vuonna 1992 hän näytteli satiirisessa elokuvassa Schtonk!, josta hän tuli tunnetuksi myös Saksan ulkopuolella. Vakavampia rooleja hän sai elokuvissa Bennyn video (1992), Das Schloss (1996) ja Funny Games (1997), jossa hän näytteli vaimonsa Susanne Lotharin kanssa lomamökillään olevaa avioparia, jotka kaksi miestä vangitsee ja pakottaa pelaamaan sadistisia pelejä.
2000-luvulla Mühe näytteli muutamissa natsi-aiheisissa elokuvissa. Hän näytteli Joseph Goebbelsiä elokuvassa Goebbels und Geduldig (2001), tohtori Josef Mengeleä Costa-Gavrasin elokuvassa Amen. (2002) ja olisi näytellyt Klaus Barbieta tulevassa tuotannossa. Hänen viimeinen elokuvansa oli komedia Mein Führer – Die wirklich wahrste Wahrheit über Adolf Hitler, jossa hän näytteli juutalaista teatterikoulun opettajaa, professori Adolf Israel Grünbaumia, joka elokuvassa palkattiin auttamaan Adolf Hitleriä pitämään uudenvuodenpuhetta. Vuonna 2006 Mühe näytteli Lontoon Barbican Centressä keski-ikäistä toimittajaa Thomas Ostermeierin näytelmässä, joka pohjautuu Sarah Kanen näytelmään Blasted.
Saksassa Mühe tunnettiin hyvin myös tohtori Robert Kolmaarin roolista televisiosarjassa Der letzte Zeuge, jossa hän näytteli 73 jaksossa vuosina 1998–2007. Hän sai roolistaan Beste Schauspieler Serie -palkinnon (suom. Paras näyttelijä televisiosarjassa) Deutscher Fernsehpreisessä vuonna 2005.

Muiden elämä ja viimeiset vuodet

Mühen tunnetuimpia rooleja on kapteeni Gerd Wiesler Florian Henckel von Donnersmarckin ohjaamassa elokuvassa Muiden elämä (2006), joka sai parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon. Elokuvassa Mühen roolihahmo on Stasin agentti Gerd Wiesler, joka saa tehtäväkseen asettaa itäsaksalaisen näytelmäkirjailijan Georg Dreymanin (Sebastian Koch) ja tämän tyttöystävän, näyttelijä Christa-Maria Sielandin (Martina Gedeck) asuntoon kuuntelulaitteet ja valvoa heidän toimiaan. Wiesler kuitenkin pettyy huomatessaan, että tarkkailun syynä ei ollutkaan valtion turvallisuus, vaan käskyn tarkkailuun antaneen ministerin omat Dreymanin tyttöystävään liittyvät henkilökohtaiset syyt. Mühe sai roolisuorituksestaan Deutscher Filmpreisin parhaan miespääosan palkinnon ja European Film Awardsin parhaimman näyttelijän palkinnon.
Mühe oli jo vakavasti sairas helmikuussa 2007 Oscar-palkintojen jakotilaisuudessa Los Angelesissa, jossa Muiden elämä sai Oscar-palkinnon. Mühe palasi jo muutama tunti palkinnon saamisen jälkeen Saksaan kiireelliseen vatsaleikkaukseen. Mühe kertoi vatsasyövästään 21. heinäkuuta Die Weltissä. Hän oli 54-vuotias, kun hän seuraavana päivänä 22. heinäkuuta 2007 kuoli vatsasyöpään. Hänet haudattiin 25. heinäkuuta äitinsä kotikylään Walbeckiin.

Yksityiselämä

Mühe oli naimisissa kolmesti, ja hänellä oli viisi lasta. Ensimmäisestä avioliitostaan, dramaturgi Annegret Hahnin kanssa, hänellä oli kaksi poikaa: Andreas ja Konrad. Vuonna 1984 Mühe meni naimisiin näyttelijä Jenny Gröllmannin kanssa. He rakastuivat samana vuonna näyteltyään yhdessä televisioelokuvassa Die Poggenpuhls. He saivat tyttären, Anna Maria Mühen, joka on vanhempiensa tavoin näyttelijä. Mühe ja Gröllmann erosivat vuonna 1990. Kolmannesta avioliitostaan, näyttelijä Susanne Lotharin kanssa, Mühella oli kaksi lasta: Sophie Marie ja Jakob.