google/wiki40b huggingface dataset:
Andrei Rubljov

Andrei Rubljov tai Rublev (ven. Андрей Рублёв, 1360–1370 – 1427 tai 29. tammikuuta 1430 Moskova), oli ikoni- ja freskotaiteen Moskovan koulukunnan oppi-isä. Rubljovin tyylin lähtökohtina pidetään Novgorodin koulukuntaa, jolle oli ominaista loistelias värien käyttö, vivahteikas viivakieli, inhimillinen lämpö yhtaikaa ylhäisen arvokkuuden kanssa. Hänen kuuluisin työnsä on Pyhän kolminaisuuden ikoni (noin 1410) Moskovassa.
Ortodoksinen kirkko kanonisoi Andrei Rubljovin pyhäksi vuonna 1988.

Elämänvaiheita

Tiedot Rubljovin elämästä ovat niukkoja. Hän syntyi Moskovan ruhtinaskunnassa noin vuonna 1370 ja kouluttautui ja antoi aikuisiässä luostarivalan nähtävästi Troitse-Sergijevan luostarissa, joidenkin tutkimusten mukaan Andronikovin luostarissa. Rubljov oli luostarissa ilmeisesti Sergei Radonežilaisen oppipoikana.
Rubljovin tuotanto muotoutui Moskovan ruhtinaskunnan taiteellisten perinteiden pohjalta. Hän tunsi hyvin myös bysanttilaista ja eteläslaavilaista taidekulttuuria. Ensimmäinen viittaus Rubljoviin on vasta vuodelta 1405, jolloin hän maalasi Theofanes Kreikkalaisen ja Prohor Gorodetsilaisen johdolla ikoneja ja freskoja Moskovan Kremlin Blagoveštšenskin kirkkoon. Teofan Kreikkalainen oli kuuluisin novgorodilaisen koulukunnan edustaja ja Donin Jumalanäidin maalaaja. Hänen lahjakkaasta oppilaastaan, moskovalaisen koulukunnan Andrei Rubljovista, tuli 1400-luvulla koko myöhemmälle ikonitaiteelle suuntaa antanut maalari.
Toinen maininta Rubljovista on vuodelta 1408, jolloin hän maalasi Daniil Tšornyin kanssa freskoja Vladimirin Uspenskin katedraaliin. Rubljov kehitti 1410-luvun alussa oman yksilöllisen maalaustyylin, minkä vuoksi hänen oppiinsa pyrittiin. Arvion mukaan vuonna 1422 Rubljov maalasi mestariteoksensa Pyhä Kolminaisuus joka tunnetaan myös nimellä Kolmen enkelin ikoni. Rubljov ja Tšornyi johtivat 1420-luvulla Troitse-Sergijevan luostarin kirkossa tehtyä maalaustyötä, joka ei kuitenkaan ole säilynyt. 
Rubljov kuoli mahdollisesti 29. tammikuuta 1430 Moskovassa Andronikovin luostarissa. Rubljovin perinteessä yhdistyvät askeettisuus ja bysanttilaisen taideperinnön harmonisuus. Maalausten hahmot ovat tyypillisesti levollisia ja tyyniä.
Pulkkilanharjun pohjoisin saari

Maantietoa

Saari on 3,0 kilometriä pitkä, 930 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,16 neliökilometriä . Se alkaa koillisessa 1,6 kilometriä pitkällä niemellä ja saaren erottaa niemestä 90 metriä leveä Käkisalmi. Lounaispuolella on Pulkkilanharjuun kuuluva keskimmäinen saari, joka erottaa tästä 140 metriä leveä Karinsalmi. Harjujaksoon kuuluu vieressä sijaitseva Viinasaari ja sen pienet luodot. Saari on muualta korkeintaan 500 metriä leveä, mutta sen lounaispää on pyöreän muotoinen ja 950 metriä leveä. Saari on korkea harjanteen kohdalla, mutta muualla se on matala ja tasainen. Harjanteen korkein kohta kohoaa 22 metrin korkeuteen Päijänteestä. Saaren ja samalla koko harjujakson ylittää Sysmän kirkonkylältä Vääksyyn kulkeva seututie 314. Saaressa on peltomaata ja kiinteää asutusta maatilan ja kahden muun tilan verran. Vapaa-ajan asutusta on 30 vapaa-ajan asunnon verran.

Luontoarvoja

Saaresta on osa luonnonsuojelualuetta, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon yhdessä Viinasaaren ja keskimmäisen Pulkkilanharjun saaren kanssa. Kansallispuiston alueet muodostavat yhden Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003).
Francisco Tárrega

Francisco Tárrega y Eixea (21. marraskuuta 1852 – 15. joulukuuta 1909) oli espanjalainen säveltäjä ja kitaristi.
Tárrega syntyi Vila-realissa, Castellónin maakunnassa. Hän tuli pysyvästi näkövammaiseksi pudottuaan pienenä kastelukanavaan lähdettyään karkuun lapsenvahdiltaan. Tárregan ensimmäiset musiikinopettajat olivat Eugeni Ruiz ja Manuel Gonzalez. Vuonna 1862 Julián Arcas kuuli Tárregan kitaransoittoa ja rohkaisi tätä menemään Barcelonaan, jossa hän kuitenkin viipyi vain vähän aikaa. Vuonna 1874 Tárrega pääsi Madridin konservatorioon. 
Tárrega esiintyi vuonna 1881 Ranskan Lyonissa ja lähti sen jälkeen Pariisiin. Hän kävi kiertueellaan myös Lontoossa. Samoihin aikoihin Tárrega meni naimisiin Noveldassa, Alicantessa tapaamansa Maria Rizon kanssa. Pari muutti Madridiin ja sitten Barcelonaan. Heidän ensimmäinen tyttärensä, lapsuudessaan kuollut Maria Josefa, syntyi Madridissa. 
Tárrega esiintyi myöhemmän uransa aikana muun muassa Perpignanissa, Cadizissa, Nizzassa, Mallorcalla, Pariisissa, Valenciassa, Bilbaossa, Genevessä, Milanossa, Firenzessä, Napolissa ja Roomassa.  Hän kuoli Barcelonassa joulukuussa 1909 kärsittyään muutamaa vuotta aiemmin vaikean toispuolisen halvauksen.
Tárregan tuotantoon kuuluu runsaasti kitaramusiikkia, kuten Recuerdos de la Alhambra. Tárregan Gran Vals on tullut tunnetuksi myös Nokian soittoäänenä.
Magnus Haglund

Ura

Pelaajaurallaan Haglund toimi Halmstads BK:n kolmosmaalivahtina jatkaen sittemmin seuran juniorivalmentajana. Kausina 2000–2003 hän luotsasi Ruotsin 2.divisioonassa pelannutta Laholms FK:ta. 
2004 Haglund siirtyi boråsilaisseura IF Elfsborgin peräsimeen. Haglundin johdolla seura voitti kaudella 2006 Ruotsin mestaruuden 45 vuoden tauon jälkeen. Elfsborg säilyi mestaruuskaudenkin jälkeen Ruotsin jalkapallon huipulla, vaikkei Haglund onnistunut mestaruutta uusimaan. Kaudella 2008 Elfsborg oli hopealla ja 2009 sekä 2011 pronssilla. Haglund jätti Elfsborgin marraskuussa 2011 kahdeksan hienon vuoden jälkeen ja siirtyi Norjan Tippeligaenissa pelaavan Lillestrømin päävalmentajaksi. 
Haglundin ensimmäinen kausi Norjassa toi Tippeligaenissa sijan 10 ja Norjan cupissa välieräpaikan. Kaudella 2014 hän luotsasi Lillestrømin liigassa viidenneksi, mikä oli joukkueen paras sijoitus seitsemään vuoteen. Kauden jälkeen hän jätti joukkueen ja palasi IF Elfsborgin päävalmentajaksi.  Kaudella 2015 Elfsborg palasi Allsvenskanin kärkikamppailuun ja sijoittui Haglundin alaisuudessa lopulta neljänneksi. Kaudella 2016 sijoitus putosi yhdellä pykälällä ja seura oli viides. Kausi 2017 sujui heikommin ja liigan alempaan keskikastiin vajonnut Elfsborg erotti Haglundin syyskuun lopussa 2017, kun Malmö FF oli murskannut joukkueen 6-0.
Toukokuussa 2019 Haglundista tuli Superettanissa pelanneen kasvattajaseuransa Halmstads BK:n päävalmentaja.
Pältsan

Tarujen tunturit

Kilpisjärven synnystä kertovassa tarinassa Tarujen tunturit Pältsa kuvataan jörön Saanan kilpakosijana. Kumpikin jättiläinen tavoittelee kauniin Malla-neidon kättä. Saana voittaa Mallan omakseen, mutta Pältsa tulee kutsumattomana häihin mukanaan häijyt pohjanakat, Jäämeren velhot. Näiden taika riistäytyy käsistä aikaansaaden valtavan jäävyöryn, joka peittää lopulta kaikki jättiläiset. Hääväki pakenee, ja Mallan ja hänen äitinsä kyynelistä syntyy Kilpisjärvi. Häät keskeyttänyt Pältsakin pakenee takaisin kotikonnuilleen, mutta ei pääse jäävyöryä pakoon. Hän peittyy korviaan myöten jäähän vain päälaen jäädessä näkyville. Lopulta vuosituhansia myöhemmin jäämassat sulivat paljastaen paikoilleen jähmettyneet jättiläiset. 
Häistä aikoinaan paenneen lapinväen vaatteet repeilivät tuiverruksessa ja verhosivat rinteet, laet ja laaksot. Joka syksy sama väriloisto tulvehtii tunturiin ruskan muodossa ja muistuttaa näin kauan sitten dramaattisesti päättyneistä hääjuhlista.
Jerry Adler

Elämä ja ura

Adler syntyi ja varttui Brooklynissa New Yorkissa. Hän on taustaltaan juutalainen. Adlerin isä oli Group Theatren manageri. Hänen isosetänsä oli näyttelijä Jacob Pavlovich Adler, jonka kautta hän on sukua Stella ja Luther Adlerille, jotka olivat myös näyttelijöitä. 
Adler teki uraa teatterialalla, toimien managerina ja ohjaajana. Hän teki ensimmäisen näyttelijänroolinsa vasta vuonna 1992, elokuvassa Paljastava silmä. Hän esiintyi televisiosarjassa Villi Pohjola, jota David Chace oli käsikirjoittamassa. Myöhemmin Chase loi Sopranos-draamasarjan, johon hän pyysi Adleria esittämään Hesh Rabkinin roolia. Sopranosin jälkeen Adler on näytellyt muun muassa sarjassa Good Wife.
Formula 18

Lajiliitto

Suomeen perustettiin vuonna 2009 lajiliitto Formula 18 -katamaraaneille. Yhdistys on Suomen virallinen Formula 18 -lajiliitto, joka järjestää mm. luokan suomenmestaruuskilpailut. Minkä tahansa maan Formula 18 -lajiliiton jäsenyys on pakollinen kilpailuihin osallistumiseen.
Liisa Salo-Lee

Liisa Salo-Lee on kulttuurienvälisen viestinnän emeritaprofessori Jyväskylän yliopistossa. Hän on Universidade Abertan kunniatohtori (Lissabon, Portugali) ja NIAS Academic Associate (Nordic Institute of Asian Studies, Kööpenhamina). Liisa Salo-Lee on kulttuurienvälisen viestinnän akateemisen opetuksen pioneereja Euroopassa ja toiminut professorina johtotehtävissä mm. Suomen ensimmäisissä kulttuurienvälisen viestinnän maisteri- ja tohtoriohjelmissa Jyväskylän yliopistossa. Hän on ollut SIETAR Europan (Society for Intercultural Education, Research and Training) puheenjohtaja ja Suomen Madridin kulttuuri-instituutin johtaja. Hänen tutkimusalueensa on kulttuurienvälinen dialogi erityisesti monikulttuurisissa työelämän konteksteissa. Kulttuurienvälinen dialogi liittyy olennaisesti myös Salo-Leen omaan tarinaan ja harrastuksiin (ChiJooga).
Oulunkylän siirtolapuutarha

Oulunkylän siirtolapuutarha on vuonna 1940 perustettu siirtolapuutarha Helsingin Oulunkylän Veräjälaaksossa, Vantaanjoen varressa. Siellä on 203 mökkiä.
Oulunkylän siirtolapuutarhayhdistyksen puheenjohtaja on vuodesta 1984 ollut Raili Wilén. Yhdistys vastaa palstojen vuokraamisesta ja huolehtii talkoovoimin yleisten alueiden hoidosta. Vantaanjoen tulviminen  haittaa ajoittain siirtolapuutarhaa. Tulvavalli valmistui vuonna 2016 ja sitä korotettiin vuonna 2017. Aiemmin joesta oli laadittu tulvakartta, josta siirtolapuutarhan vaarankohdat näkyivät. 
Siirtolapuutarhassa on käytöstä poistettu vesitorni, jonka korkeus on noin yhdeksän metriä ja tilavuus noin 50 m³. Kesäisin siirtolapuutarhassa toimii amatööriradioasema OH2UN.
Pekka Niemi (hiihtäjä)

Triviaa

Pekka Niemi sijoittui toiseksi Bodenin kisojen 44 kilometrin hiihdossa 1941 ajalla 3.33.33, joka tuli myöhemmin tunnetuksi Veikko Hakulisen 50 kilometrin olympiavoittotuloksena Oslossa 1952.
Hiihtäjä Pekka Niemi on toinen kahdesta samannimisesta suomalaisesta olympiapronssimitalistista. Painonnostaja Pekka Niemi voitti pronssia Los Angelesissa vuonna 1984.
Hilsepunkki

Ulkonäkö ja tunnistaminen

Hilsepunkki on harmaa, lähes väritön punkki. Valomikroskoopissa koirasta otetusta raapenäytteestä voidaan tunnistaa hilsepunkkeja, joilla on niille ominainen vyötärömäinen kavennus ja voimakkaasti kehittyneet leukaraajat. Lisäksi jalkojen päissä voidaan havaita kampamaisia rakenteita. Karvoihin kiinnittyneitä munia voidaan myös löytää valomikroskoopilla näytteestä. Jos valomikroskooppia ei ole käytettävissä, tunnistus voi tapahtua myös hilsettä siirrettäessä tummalle alustalle, jolloin "hilseen" nähdään liikkuvan, eli todellisuudessa hilsepunkit liikkuvat näytteessä.

Oireet

Hilsepunkit aiheuttavat koiralle ihon voimakasta hilseilyä ja kutinaa. Ihmisen ihossa hilsepunkki ei viihdy, mutta se saattaa aiheuttaa punaisia, kutisevia näppylöitä ihoon, kun ihminen käsittelee hilsepunkkitartunnan saanutta koiraa. Ihmisten saamien iho-oireiden vuoksi hilsepunkkitartuntaa saatetaan erehtyä luulemaan koira-allergiaksi.
Ivo Papazov

Ivo Papazov (bulg. Иво Папазов, s. 16. helmikuuta 1952 Kărdžali) on bulgarialainen klarinetisti. Hän perusti ensimmäisen yhtyeensä vuonna 1974 ja esiintyy nykyään Ivo Papasov Wedding Band -yhtyeensä kanssa. Papazov on saanut myös kansainvälistä mainetta solmittuaan levytyssopimuksen Hannibal Recordsin kanssa. Hän voitti vuonna 2005 Grammyn. Hän esiintyi hääyhtyeensä kanssa Kaustisen festivaaleilla 2010.
Claudio Beauvue

Seurajoukkueura

Beauvue edusti nuorten tasolla FC Nantesia. Hänen ensimmäinen seura aikuisten tasolla oli tuolloin Ligue 2:ssa pelannut Troyes AC, jonka riveissä Beauvue debytoi elokuussa 2007 SC Bastiaa vastaan. Avausmaali syntyi saman vuoden lokakuussa Grenoble Foot 38:a vastaan. Beauvue pelasi vuosina 2007-2012 Troyesin paidassa kaiken kaikkiaan 99 ottelua, joissa syntyi 17 osumaa.
Kauden 2011-2012 Beauvue vietti kokonaan lainalla Ligue 2 -seura LB Châteauroux'ssa, jossa hän teki 37 pelissä kymmenen maalia. Heinäkuussa 2012 Beauvue siirtyi pysyvällä sopimuksella Châteauroux'n riveihin. Hän pelasi syyskauden aikana Ligue 2:ssa 21 ottelua ja teki kuusi osumaa. Tammikuussa 2013 Beauvue siirtyi lainalle Ligue 1 -seura SC Bastiaan. Hän teki pääsarjadebyyttinsä helmikuussa 2013 Evian Thonon Gaillard FC:tä vastaan ja uran ensimmäinen pääsarjaosuma, joka jäi myös kauden ainoaksi, syntyi Olympique Lyonnaisia vastaan maaliskuussa 2013.
Beauvue siirtyi Châteauroux'sta heinäkuussa 2013 Ligue 1:een nousseeseen En Avant de Guingampiin. Ensimmäisellä kaudellaan seurassa hän pelasi Ligue 1:ssä 36 ottelua, joissa syntyi viisi maalia. Tuolla kaudella Beauvue voitti seuran kanssa myös Coupe de Francen. Toisella kaudellaan seurassa Beauvue onnistui erittäin hyvin. Hän teki pelaamassaan 36 ottelussa hienot 17 maalia. Yhteensä Beauvue teki 72 pelaamassaan ottelussa 22 maalia.
Heinäkuussa 2015 Beauvue siirtyi saman sarjan Olympique Lyonnaisiin. Hän pelasi syyskaudella 19 ottelua tehden niissä viisi maalia. Tammikuussa 2016 Beauvue siirtyi espanjalaiseen Celta Vigoon.

Maajoukkueura

Beauvue pelasi vuonna 2009 kaksi ottelua Guadeloupen paidassa. Hän voi silti edustaa yhä Ranskaa, sillä Beauvuen ottelut Guadeloupen paidassa eivät olleet virallisia FIFA-otteluita.
Iranin avaruusjärjestö

Iranin avaruusjärjestö (engl. kielen lyhenn ISA) on Iranin islamilaisen tasavallan avaruustoimintaa johtava valtion organisaatio.
Avaruusjärjestön pääjohtaja on Tietoliikenne- ja informaatioteknologiaministeriön apulaisministeri tai valtiosihteeri. Organisaatio perustettiin johtamaan Iranin ilmailu- ja avaruustekniikan tutkimustyötä. Avaruusteknologian keskeisiin alueisiin kuuluu kaukokartoitus. Iranin avaruusjärjestö toimii Iranin avaruusneuvoston suuntaviivojen puitteissa. Avaruusneuvosto perustettiin rauhanomaisen avaruustoiminnan kehittämistä ja rahoittamista varten.
Merkittävä osa Iranin avaruusohjelmasta on oman kantoraketin kehittäminen. Toinen puoli on satelliittien kehitys. Sina-1-satelliitti laukaistiin Venäjältä vuonna 2005. Vuoteen 2010 mennessä Iran aikoo laukaista viisi satelliittia.
Iranin pääasiallinen avaruuskeskus on Shahrud (aiemmalta nimeltään Emamshahr), josta on tehty mm. Shahab 3-raketin ballistisia lentoja. Qom on toinen avaruuskeskus. Helmikuussa 2011 satelliittikuvakeskus aloitti toimintansa. 
Iranin avaruusjärjestön johtaja on vuonna 2005 ilmoittanut, että Iran pyrkii kahdeksan suurimman avaruusmaan joukkoon. Seuraavina viitenä vuotena Iran panostaa 500 miljoonaa dollaria avaruusohjelmaan.
George Cruikshank

George Cruikshank (1792–1878) oli englantilainen pilapiirtäjä ja kuvittaja. Hän tuli kuuluisaksi The Scourge -pilalehdessä julkaistuista piirroksistaan, joissa hän karrikoi prinssipuolisoa, tulevaa kuningas Yrjö IV:ttä. Hän kuvitti muun muassa Charles Dickensin romaanit Oliver Twist ja Sketches by Boz. Myöhemmällä iällä hän ryhtyi raittiusaatteen levittäjäksi ja piirsi aiheesta vuonna 1847 julkaistun sarjan The Bottle.
Ryhmä 9

Ryhmä 9 oli turkulainen taiteilijaryhmä, joka muodostui keväällä 1951 Otto Mäkilän ympärille. Ryhmää yhdisti Turun koulun henki, eli lyyrinen, mielikuvituksellinen moderni ilmaisu joka sivusi surrealismia. Ryhmä toimi vuoteen 1959 asti, ja siihen kuuluivat Otto Mäkilän lisäksi taidemaalarit Kalle Eskola, Otso Karpakka, Edwin Lydén, Viljo Ranta, Anna-Liisa Riikkala ja Hilkka Toivola sekä taidegraafikot Laila Säilä ja Harry Henriksson. Pian ryhmän perustamisen jälkeen vuonna 1951 Mäkilä kutsui myös nuoren Kauko Lehtisen mukaan ryhmän jäseneksi.
Ryhmän taiteilijoilla oli tapana kokoontua toistensa koteihin keskustelemaan taiteen uusista ilmiöistä, näyttelyistä sekä taiteen mestareista kuten Picassosta ja Légeristä. Ryhmä 9:ssä oli Kauko Lehtisen mukaan hyvä henki ja yhteistyö. Ilmapiiri oli vapaa ja rohkaiseva. Yhteisnäyttelyissä ryhmäläiset pääsivät esiin laajemmin kuin Turun taiteilijaseuran näyttelyissä, mutta kohtuullisin kustannuksin. Toisin kuin Pro Arte, Ryhmä 9 kuului Turun taiteilijaseuraan, mutta piti vuosittain oman näyttelynsä Turussa ja muutaman näyttelyn muissa suurissa kaupungeissa.

Ryhmä 9 ja Turun koulukunta

Ryhmä 9 oli jatkoa Turussa 1930-luvulla toimineelle Pro Arte -ryhmälle, jonka jäseniä kutsuttiin myös Turun kouluksi tai Turun koulukunnaksi. Kuten Pro Artelaisia, ryhmä 9:n taiteilijoita kiinnostivat surrealismin ohella modernin taiteen eri suunnat. Valtaosa turkulaisista surrealisteista oli opiskellut Turun piirustuskoulussa. Heistä tunnetuin ja merkittävin oli jo Pro Arten johtohahmona toiminut Otto Mäkilä. Myös ryhmä 9:n taidemaalarijäsenten katsotaan kuuluneen Turun surrealistien ensimmäiseen polveen. Toiseen aaltoon kuuluivat kolmanteen surrealistishenkiseen turkulaiseen ryhmään Pro Arte 57:ään kuuluneet taiteilijat, kuten Alpo Jaakola ja Antti Nieminen.
Ryhmä 9 siirsi Turun koulukunnan tradition 1950-luvulle. Se edusti pääasiassa abstraktia ilmaisua, ei niinkään surrealismia, joka muutenkin oli ollut viitteenomaista. Surrealismi jäi 1940-luvun lopulla Otto Mäkilän taiteessa esiintyneiden konesommitelmien varaan. Mäkilän mukaan ryhmä perustettiin liian myöhään, eikä se enää löytänyt yhteistä taiteellista päämäärää. Mäkilän taiteen oma kriisi osui Ryhmä 9:n alkuvaiheisiin ja hän oleskeli pitkiä aikoja Pariisissa, joten hänen taiteensa kehitys tapahtui kauempana Ryhmä 9:n taiteilijoiden vaikutuspiiristä. Ryhmä pyrki luomaan ehjiä ja rauhallisia näyttelyitä vastapainona ajan sekavalle ja kirjavalle taiteen tarjonnalle. Ryhmä järjesti viimeisen näyttelynsä vuonna 1959.
Pyhän Annan luterilainen kirkko

Pyhän Annan luterilainen kirkko (ven. Лютера́нская це́рковь свято́й А́нны, Ljuteranskaja tserkov svjatoi Anny) on klassistisen arkkitehtuurin muistomerkki Pietarissa Venäjällä. Vuosina 1775–1779 rakennetun kirkon on suunnitellut Juri Felten.
Nevan etelärannalla sijainneen Liteinyi dvor -valimon saksalaiset työntekijät perustivat luterilaisen seurakunnan vuonna 1719. Aluksi se käytti ruotsalaisia sotavankeja varten rakennettua puista Pietarin kirkkoa, joka siirrettiin nykyisen kirkon paikalle vuonna 1722. Vuonna 1740 otettiin käyttöön uusi kirkkorakennus, joka nimettiin keisarinna Annan suojeluspyhimyksen mukaan. Vuodesta 1736 lähtien seurakunnan yhteydessä toimi saksalainen koulu Annenschule, joka oli tunnettu korkeatasoisesta opetuksestaan.
Joonialaisten pylväiden koristaman puoliympyrän muotoisen alttariosan yllä kohoaa kupolikattoinen pyöreä torni. Suorakaiteen muotoista salia reunustaa pylväikön kannattama parvi. Kirkko suljettiin vuonna 1935, ja vuodesta 1939 lähtien siinä toimi elokuvateatteri Spartak. Jumalanpalveluksia alettiin järjestää uudestaan maaliskuussa 1992, kunnes vuonna 1997 ne siirrettiin jälleen avattuun Pyhän Pietarin luterilaiseen kirkkoon. Pyhän Annan kirkko vaurioitui pahoin tulipalossa vuonna 2002. Sen julkisivut, perustus ja katto korjattiin vuosina 2010–2013. Inkerin kirkolle luovutetussa, sisätiloiltaan yhä raunioituneessa rakennuksessa on pidetty jumalanpalveluksia joulusta 2013 lähtien.
Kirkon osoite on Kirotšnaja 8. Lähin metroasema on Tšernyševskaja.
Kumpulampi (järvi Haapamäellä)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,9 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Ristajoen valuma-alueella (35.65), jonka Petäisjärven alueeseen (35.653) se kuuluu.
Kapina laivalla (romaani)

Juoni

Kirjan kertoja on 14-vuotias taskuvaras John Jacob Turnstile. Tarinan alkaessa John varastaa eräältä mieheltä kellon, mistä hänet saadaan kiinni ja vangitaan. Mies tarjoaa kuitenkin pojalle uuden mahdollisuuden, ja koska John ei halua viettää vuotta vankilassa, hän päätyy HMS Bountylle kapteeni William Bligh’n hyttipojaksi. Johnia kohdellaan laivalla aluksi huonosti, mutta pian hän saavuttaa kapteenin luottamuksen ja pysyy tälle uskollisena koko matkan ajan. Kirjassa on paljon takaumia, joissa kerrotaan Johnin menneisyydestä.
Laiva lähtee kohti Tahitia, josta laivan on tarkoitus hakea leipäpuun siemeniä kylvettäväksi Karibianmeren saarille. Miehistö ei kuitenkaan halua jättää Tahitia, jota pitävät paratiisina, ja he kapinoivat kapteenia vastaan Fletcher Christianin johdolla. Kapteeni, John ja kourallinen muita miehiä jätetään pelastusveneeseen keskelle Tyyntämerta. Kapteeni Bligh ei kuitenkaan luovuta ja päättää päästä takaisin maihin. Matkan alkupuolella he rantautuvat saarelle mutta huomaavat ajoissa saaren asukkaiden kannibalistiset ruokatottumukset. Matkan aikana etenkin John sairastuu vakavasti, mutta lopulta kapteeni onnistuu ohjamaan veneen 6 000 kilometrin päähän Timorille. Kirjan lopussa John palaa Englantiin.

Vastaanotto

The Irish Timesin arvostelija kehuu Boynea luontaiseksi tarinankertojaksi. The Independentissä arvostelija kehuu puolestaan kirjan kerrontaa erinomaiseksi ja vertaa sitä William Goldingin Merimatka-teokseen. Myös Publishers Weeklyn ja The Mirrorin kriitikot ovat kehuneet teosta.
Dario Dainelli

Dario Dainelli (s. 9. kesäkuuta 1979, Pontedera, Italia) on italialainen jalkapalloilija, joka edustaa kotimaansa pääsarjassa, Serie A:ssa pelaavaa firenzeläistä ACF Fiorentinaa. 191 senttimetriä pitkän Dainellin pelipaikka on keskuspuolustaja.
Tällä hetkellä Dainelli pelaa Fiorentinan riveissä kolmatta kauttaan. Aiemmin hän on edustanut pääsarjatasolla Bresciaa, Hellas Veronaa, Lecceä ja Empolia sekä alemmilla sarjatasoilla Fidelis Andriaa ja Cavesea.
Dainelli on pelannut Italian maajoukkueessa yhden ottelun, kesäkuussa 2005 hän oli kentällä Ecuadoria vastaan pelatussa ystävyysottelussa.
Tiofosgeeni

Ominaisuudet

Tiofosgeeni on huoneenlämpötilassa väriltään punakeltaista nestettä, ja sillä on voimakas epämiellyttävä haju. Yhdiste liukenee huonosti veteen ja hydrolysoituu hitaasti veden vaikutuksesta rikkivedyksi, vetykloridiksi ja hiilidioksidiksi. Orgaanisiin liuottimiin, kuten dietyylieetteriin, se sen sijaan liukenee hyvin.
Tiofosgeeni on voimakkaasti elektrofiilinen, ja se reagoi alkoholien ja fenolien kanssa muodostaen tiokarbonaatteja ja primääristen amiinien kanssa isotiosyanaatteja. sekundaaristen amiinien kanssa muodostuu tiokarbomyyliklorideja. Lisäksi yhdiste reagoi useiden nukleofiilien kanssa muodostaen heterosyklisiä yhdisteitä ja voi toimia dienofiilinä Diels–Alder-reaktioissa.
Tiofosgeeni on hyvin myrkyllinen, voimakkaasti silmiä ja ihoa ärsyttävä sekä syövyttävä yhdiste. Yhdiste aiheuttaa kyynelvuotoa eli on lakrymaattori. Tiofosgeeni voi hengitettynä, nieltynä tai ihon läpi imeytyneenä aiheuttaa jopa hengenvaarallisen myrkytyksen.

Valmistus ja käyttö

Tiofosgeenia voidaan valmistaa kuumentamalla tetrakloorimetaania rikin, vetysulfidin tai sulfidien kanssa. Käytetympi tapa on kuitenkin hiilidisulfidista saatavan trikloorimetaanisulfenyylikloridin pelkistys tinan, tina(II)kloridin tai raudan avulla happamissa olosuhteissa.
Tiofosgeenia voidaan käyttää orgaanisten yhdisteiden, kuten lääkeaineiden ja maatalouskemikaalien sekä polytiokarbonaattien, valmistukseen.
Peem

Peem Oy oli Lahdessa vuosina 1967–1985 toiminut suomalainen huonekalutehdas, joka tunnettiin 1970-luvun lopulla Suomen suurimpana nahkaverhoiltujen sohvakalustojen valmistajana.
Yritys perustettiin nimellä Pentti Jämsä Oy vuonna 1967. Sen liikeideana oli tarjota vaurastuviin suomalaiskoteihin sekä vientimarkkinoille upottavan pehmeitä ja ylellisiä nahkasohvia, -nojatuoleja ja muita nahkaverhoiltuja kalusteita. Matti Halmeen suunnittelema futuristisvaikutteinen Aquarius-tuotesarja sai suosiota etenkin Yhdysvalloissa ja Japanissa. Muita Peemin tunnetuimpia mallistoja olivat Lunahod sekä ”syntisen punainen” nahkaverhoiltu makuuhuonekalusto Salome.
Peem Oy:n liikevaihto vuonna 1980 oli noin 22 miljoonaa markkaa, josta viennin osuus oli 19 miljoonaa. Vuonna 1981 Peem Oy:n osti Vainio-Puhju Oy, mutta sen konkurssi vuonna 1985 lopetti myös Peemin toiminnan.
Lahden museon kokoelmiin kuuluu Peemin messuilla huomionherättäjänä käyttämä kultapintainen nahkasohva 1970-luvulta.