google/wiki40b huggingface dataset:
Emulaattori

Emulaattori on tietokoneohjelma tai laitteistolaajennos, joka mahdollistaa ohjelmien ja joskus myös laitteiden käytön muunlaisella tietokoneella tai käyttöjärjestelmällä kuin mille ne on alun perin tarkoitettu. Yleensä emulaattori-ohjelma matkii emuloitavan tietokoneen tai pelikonsolin prosessorin ja muiden osien toimintaa ja tarvitsee käytettävät ohjelmat erillisinä tiedostoina. Emulaattoreita varten on tehty erikseen tiedostotyyppejä, joihin voidaan tallentaa emuloitavan laitteen käyttämien levykkeiden, rom-moduulien tai CD-levyjen sisällöt yhteen tiedostoon, joita voidaan ajaa tiedostoja kätevästi emulaattori-ohjelmassa. Tyypillisintä emulaattoreiden käyttöä on jo markkinoilta poistuneiden tietokoneiden ja pelikonsoleiden pelien pelaaminen nykyisillä PC-koneilla. Emulaattoria voi käyttää myös esimerkiksi ajamaan Macintosh-koneissa PC-käyttöjärjestelmiä ja -ohjelmia. 
Useimmat emulaattorit ovat ohjelmallisia ja emuloivat kokonaista tietokonelaitetta suorittimineen, näytönohjaimineen ja muine osineen. Esimerkiksi klassisia kotitietokoneita ja pelikonsoleita emuloivat ohjelmat ovat tällaisia. Joissakin tapauksissa vanhojen tietokoneiden tai konsolien musiikkia toistetaan erikseen ohjelmilla, jotka emuloivat vieraan äänipiirin ja prosessorin toimintaa (esimerkiksi Commodore 64:n musiikkia sisältävien SID-tiedostojen toisto PC:llä). Tämä eroaa huomattavasti tavanomaisesta äänitiedoston soittamisesta.
Vieraiden käyttöjärjestelmien ohjelmien ajamiseen ei useinkaan tarvita täydellistä laitteistoemulaattoria ja vieraan käyttöjärjestelmän ajamista siinä, vaan pelkkä käyttöjärjestelmä- tai ohjelmistorajapinnan toteutus riittää. Esimerkiksi Wine ja Cygwin eivät ole varsinaisia emulaattoreita vaan lähinnä yhteensopivuusrajapintoja. On myös suoritinemulaattoreita, joilla esimerkiksi x86-arkkitehtuurille käännettyjä Linux-ohjelmia voi ajaa muunlaista suoritinta käyttävissä Linux-koneissa.
Monissa käyttöjärjestelmissä on itsessään jonkinlainen emulaattori tai rajapinta, joka mahdollistaa vanhempien ohjelmien käytön uudella järjestelmällä. Esimerkiksi Windowsit pystyvät jonkintasoiseen DOS-emulaatioon ja klassinen MacOS pystyy ajamaan PowerPC-koneilla vanhoja 68000-arkkitehtuurin ohjelmia. Lisäksi Intel-pohjaisissa Macintosheissa voi ajaa emulaatiorajapinnan avulla PowerPC-arkkitehtuurille suunniteltuja ohjelmia.
Adelina Stehle

Adelina Stehle (30. kesäkuuta 1860 Graz – 24. joulukuuta 1945 Milano) oli itävaltalaissyntyinen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän oli muun muassa ensimmäinen Nannetta Verdin Falstaffissa. Vuonna 1892 hän tulkitsi Neddan roolin Pajatson kantaesityksessä. Hän esiintyi myös La Wallyn, Guglielmo Ratcliffin ja Silvanon kantaesityksissä.
Stehle opiskeli Milanossa, debytoi Aminan roolissa Bronissa 1881 ja pääsi La Scalaan vuonna 1890. Lisäksi hän lauloi muun muassa Etelä-Amerikassa ja Ranskassa. Hän teki kaksi levytystä. Hänen oppilaidensa joukossa oli Giannina Arangi-Lombardi.
Akhetaten

Akhetaten tai Akhetaton (nykyisin Amarna tai el-Amarna) oli Egyptissä 18. dynastian aikana eläneen farao Akhenatenin rakennuttama kaupunki. Sen nimi tarkoittaa Atonin taivaanrantaa. Kaupunki sijaitsee nykyisessä Al-Minyan kuvernoraatissa.

Aikaisempi historia

Akhetatenin rakennustyöt kestivät noin vuoden ajan, minkä jälkeen koko kuninkaallinen hovi muutti uuteen kaupunkiin. Kuninkaallisen perheen lisäksi kaupungissa asuivat Akhenatenin appivanhemmat Ay ja Tiy sekä kuninkaallisen aarrekammion valvoja Ramose. Akhetatenissa ei ollut slummeja ja rikkaiden asuinalueita erikseen, vaan köyhien majat kohosivat parempiosaisten palatsien vieressä. Farao Akhenatenin kuoltua kuninkaallinen perhe muutti takaisin vanhaan pääkaupunkiin Thebaan ja koko amarna-kausi, mukaan lukien Akhetatenin monoteistinen oppi Aton-jumalasta vaipui unholaan. Unhoon jäi myös Akhetaten, josta tuli muutaman vuoden aikana aavekaupunki.

Uudelleenlöytyminen ja kaivaukset

Ensimmäisenä länsimaalaisena kaupungin löysi Niilin laakson läpi matkustanut ranskalainen jesuiittapappi Claude Sicard vuonna 1714. Muita vierailijoita olivat vuosina 1798–1799 Napoleonin joukot, jotka valmistivat Amarnan kartan, joka julkaistiin vuosina 1821–1830.
Sir John Gardner Wilkinson matkusti paikalle ja kartoitti kaupungin jäänteet. Robert Hay ja G. Laver tallensivat reliefit vuonna 1833. Kopiot ovat British Libraryssa.
Preussilaista ryhmää johti Richard Lepsius, joka vieraili alueella 1843–1845. Hän tallensi näkyvät monumentit ja Amarnan topogragfian kahdentoista päivän aikana käyttämällä piirroksia ja paperikääröjä. Tulokset on julkaistu teoksessa Denkmäler aus Ægypten und Æthiopien vuosina 1849–1913, ja ne sisältävät kaupungin kartan.  Denkmäler-lautaset muodostivat perustan tietämykselle löydöksistä. Vuonna 1887 paikallinen nainen löysi kaupungista yli 300 nuolenpääkirjoitusta sisältävää savitaulua, jotka tunnetaan Amarna-kirjeinä.
Akhetatenin paikalla sijaitsee nykyään kylä nimeltä el Amarna (al-‘amārnah‎), joka on suosittu matkailukohde.
Akustikusneurinooma

Akustikusneurinooma eli vestibulaari schwannooma on kuulo-tasapainohermon hyvänlaatuinen kasvain. Se aiheuttaa tyypillisesti vuosien kuluessa etenevää kuulon heikkenemistä. Noin kymmenesosa potilaista kuitenkin kokee korvan äkillisen kuuroutumisen. Useimmiten oireisiin kuuluu myös tasapainovaikeuksia. Kasvain voi aiheuttaa vaihtelevaa korvan soimista tai suhinaa. Tavallisesti kuulo alenee toispuolisesti; vain viidellä prosentilla sairaus on molemminpuoleinen.
Varmin tapa päästä diagnoosiin on magneettikuvaus.
Leikkaus saattaa pelastaa korvan kuulon. Hoito ei kuitenkaan auta jo heikentyneeseen kuuloon. Leikkaushoitoon liittyy myös kuulon menetyksen vaara; lisäksi potilaalle saattaa kehittyä kasvohermohalvaus tai pitkäaikainenkin päänsärky. Yleensä leikkauksella pyritään poistamaan koko kasvain. Vaihtoehtoisesti kasvaimen hoidossa voidaan käyttää stereotaktista sädehoitoa.
Leiurus quinquestriatus

Koko ja ulkonäkö

L. quinquestriatus on noin 90–120 mm pitkäksi kasvava oljenkeltainen skorpionilaji, mutta värityksessä esiintyy jonkin verran vaihtelua. Pyrstön viides jaoke on yleensä muuta pyrstöä tummempi, mutta tummuus saattaa etenkin nuorilla yksilöillä olla lähes huomaamatonta. Raajat ovat melko hentorakenteiset. Pyrstö on pitkä. Sakset ovat pitkät ja kapeat. Koiraat ovat naaraita pienempiä ja hoikempia.

Levinneisyys

Lajia tavataan Afrikassa Marokosta Egyptiin ja Somaliaan sekä Aasiassa Israelista ja Turkista Omaniin ja Pakistaniin saakka.

Elintavat

Tyypillisenä skorpionilajina L. quinquestriatus on yöaktiivinen ja elintavoiltaan piilotteleva. Lajin luonnollisena elinympäristönä ovat erilaiset kuivat ympäristöt, erityisesti kuumat ja kuivat autiomaat. Skorpioni piilottelee kivien alla tai eläinten kaivamissa koloissa. Se pystyy myös itse kaivautumaan jopa 20 cm syvyyteen maan alle.
Skorpionin myrkky on sekoitus useita hermostoon ja sydämen toimintaan vaikuttavia komponentteja ja sen LD50-arvo on 0,16 – 0,50 mg/kg. Pisto on erittäin tuskallinen, muttei yleensä tapa muuten tervettä aikuista ihmistä. Lapsille pisto on hengenvaarallinen. Tutkimusten mukaan reaktio jää 97% tapauksista paikalliseksi. L. quinquestriatuksen myrkkyä tutkitaan intensiivisesti lääkkeeksi mm. aivokasvainten ja diabeteksen hoidossa.
Lajia kasvatetaan terraarioeläimenä.
Parranvaha

Parranvaha (myös Parravaha) on siirtolohkare ja luonnonmuistomerkkinä rauhoitettu rajakivi Marttilan, Pöytyän ja Loimaan rajalla. Entisistä kunnista siihen ovat rajautuneet nykyään Loimaaseen kuuluva Mellilä ja nykyään Pöytyään kuuluva Karinainen. 
Kivi sijaitsee Säkylän–Mellilän harjujaksolla Huovintien historiallisen tien varrella ja sen luona yhdistyvät nykyään Loimaaseen kuuluvan Mellilän Isoperän, Pöytyän Kaulanperän, nykyään Pöytyään kuuluvan Karinaisten Kyrön sekä Marttilan Siutilan kylien alueet.
Lähellä Parranvahan rajakiveä Marttilan kunnan alueella toimi vuosina 1944–1966 Kosken Tl kunnan kanssa yhteinen Parravahan kansakoulu.
Formigine

Historia

Formigine on syntynyt, kun linnan (rakennettu 1201) ympärille, on kasvanut kylä. Linnan rakensi Modenan herttuakunta suojautuakseen Regio Emiliaa vastaan. Vuonna 1395 Niccolò III d'Este luovutti sen Carpin lordille, Marco Piolle.
Richard Burns

Ura

Burns aloitti autolla ajamisen jo 8-vuotiaana pellolla lähellä kotiaan isänsä vanhalla Triumph 2000:lla. Hän liittyi alle 17-vuotiaiden autokerhoon 11 vuoden ikäisenä. Vuonna 1984 Burns sai kerhon vuoden ajajan palkinnon. Pari vuotta myöhemmin hän taivutteli isänsä päästämään hänet liittymään Craven Motor Clubiin kotikaupungissaan Readingissa.
Burns ajoi 1989 ensimmäisen rallinsa lainatulla Toyotalla. Toisen rallinsa hän voitti, ja vuosina 1990–1991 hän voitti Peugeot Challengen mestaruuden. Burns sai 1993 Subarun tallipaikan ja voitti samana vuonna nuorimpana ajajana rallin Britannian-mestaruuden. Hän jatkoi Subarulla vuoteen 1995. Hän ajoi Subarulla muun muassa Aasian–Tyynenmeren-mestaruussarjaa ja ajoittain yksittäisiä MM-sarjan osakilpailuja.
Vuonna 1996 Burns siirtyi Mitsubishille ja ajoi sillä ensimmäisen kokonaisen MM-sarjansa 1998. Hän otti kauden aikana ensimmäisen osakilpailuvoittonsa, kun hän voitti Safari-rallin Mitsubishi Carisma GT:llä. Lisäksi Burns voitti kauden aikana myös Walesin rallin. Kaudeksi 1999 Burns vaihtoi takaisin Subarulle ja oli tiukasti mukana mestaruustaistelussa. Hän oli ykkönen Akropolis-rallissa, Australian rallissa ja Walesin rallissa. Lopullisissa sijoituksissa Burns oli toinen.
Burns oli kaudella 2000 hetkellisesti jopa MM-sarjan johdossa, mutta Marcus Grönholm voitti kuitenkin kokonaiskilpailun. Burns voitti jälleen Walesin rallin. Hän aloitti kauden 2001 heikosti, mutta hänen kautensa lähti parempaan suuntaan, kun hän sijoittui Argentiinan rallissa toiseksi Colin McRaen jälkeen. Tämän jälkeen Burns tuli muutaman kerran toiseksi, kunnes voitti Uuden-Seelannin rallin. Kauden päättäneessä Walesin rallissa Burns sijoittui kolmanneksi ja varmisti näin rallin maailmanmestaruuden. Kartturina toimi Robert Reid.
Kaudeksi 2002 Burns siirtyi Peugeot’lle ajamaan Peugeot 206 WRC:llä. Hän ei ensimmäisellä Peugeot-kaudellaan pystynyt voittamaan yhtään osakilpailua. Hän sijoittui kuitenkin neljästi toiseksi ja loppupisteissä viidenneksi. Burns aloitti kauden 2003 hyvin ja johti kauden puolivälissä kokonaistilastoa neljällä pisteellä. Hän menetti kuitenkin johtonsa kauden aikana. Walesin rallin aattona Burns sai ajaessaan hetkellisen tajunnanmenetyksen, ja autossa matkustajana ollut Markko Märtin pysäytti Burnsin auton. Marraskuussa hänellä diagnosoitiin astrosytooma.

Kuolema

Burnsia hoidettiin kemoterapialla ja sädehoidolla, ja hän pääsi kesällä 2004 pois sairaalasta. Hän näytti toipuvan, mutta tilanne huononi jälleen puolen vuoden kuluttua. Huhtikuussa 2005 Burnsille tehtiin onnistunut aivoleikkaus. Se helpotti joitakin oireita, ja auttoi häntä pysymään aktiivisena. Burns vajosi kuitenkin koomaan marraskuussa ja kuoli 25. marraskuuta.
Burns muistetaan nopeana, mutta myös järkeään käyttäneenä kuljettajana. Jos voitto oli karannut, Burns ei yrittänyt ajaa kärkeä kiinni kasvattamalla riskejä, vaan ajoi niille sijoille ja pisteille mitä oli saatavissa. Burns näytti omaksuneen sanonnan ”kaikki pisteet ovat tärkeitä ja ne lasketaan vasta kauden lopussa.”
Sauli Ahvenjärvi

Tekniikan alalla ja opettajana

Vuonna 1982 Ahvenjärvi valmistui diplomi-insinööriksi Tampereen teknillisestä yliopistosta ja väitteli tekniikan tohtoriksi Tampereen teknillisessä yliopistossa vuonna 2009. Hän työskenteli vuosina 1983–1986 ohjelmistosuunnittelijana Kymi-Strömberg Oy:ssä ja 1986–1991 Hollmingin pääsuunnittelijana. Vuosina 1991–1995 hän työskenteli Rauman merenkulkuoppilaitoksen yliopettajana, 1995–2001 Silja Linen sivutoimisena elektroniikkatarkastajana ja vuosina 1996–2011 Satakunnan ammattikorkeakoulun yliopettajana.

Eduskuntatyö

Ahvenjärvi valittiin kansanedustajaksi vuoden 2011 vaaleissa Satakunnan vaalipiiristä 3 880 äänellä. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa hän siirtyi Pirkanmaan vaalipiiriin eikä häntä valittu jatkokaudelle. Hän oli ehdolla myös vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa. Hän sai 1 541 ääntä eikä tullut valituksi.

Puolueen puheenjohtajistossa

Heinäkuussa 2014 Ahvenjärvi ilmoitti pyrkivänsä kristillisdemokraattien puheenjohtajaksi seuraavassa puoluekokouksessa kesällä 2015. Kesäkuussa 2015 Ahvenjärvi kuitenkin ilmoitti, ettei aio olla mukana puheenjohtajakisassa, vaan että seuraava puheenjohtaja on valittava eduskuntaryhmän sisältä. Puoluekokouksessa hänet valittiin jatkamaan puolueen puheenjohtajistossa toisena varapuheenjohtajana.

Kunnallispolitiikka

Ahvenjärvi on ollut Rauman kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2004 ja kaupunginhallituksessa vuosina 2006–2010.

Muusikkona

Sauli Ahvenjärvi on myös gospelmuusikko.
Lào Cai (maakunta)

Lào Cai on maakunta Vietnamin koillisosassa, Kiinan rajalla Đông Bắcin alueella. Sen pääkaupunki on Lào Cai. Huhtikuussa 2009 maakunnassa oli noin 613 tuhatta asukasta.
Maakunta on vuoristoseutua, ja Punainenjoki virtaa sen läpi. Indokiinan korkein vuori Phan Xi Păng sijaitsee Lao Caissa. Phan Xi Păngin lähellä on ranskalaisten aikanaan perustama vuoristoaseman Sa Pa, josta on kehittymässä alueen matkailukeskus ja suosittu vaellusreittien tukikohta.
Maakunta on köyhää, pääosin metsien peittämää seutua, jonka pääelinkeinoja ovat maa- ja metsätalous. Siellä asuu monia etnisiä vähemmistöjä, joista merkittävimpiä ovat hmongit, tàyt, daot ja thait.
Maakunnan pääkaupunki Lao Cai on rajakaupunki, josta pääsee Kiinaan Hekoun sillan yli. Lao Caihin tulee rautatie Hanoista.
Yèvre-la-Ville

Yèvre-la-Ville on Ranskan kunta Centre-Val de Loiren hallintoalueella Loiret’n departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 714. Kunta kuuluu departementissaan Malesherbesin kantoniin Pithiviersin arrondissementissa. Se sijaitsee alle 10 kilometriä kaakkoon Pithiviersin kaupungista.
Vuonna 1973 Yèvre-la-Villeen liitettiin naapurikunta Yèvre-le-Châtel pari kilometriä pohjoisempana. Yèvre-le-Châtel kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France.
Maailmankaikkeuden kiihtyvä laajeneminen

Laajenemismallit

Kiihtyvää laajenemista on yritetty selittää maailmankaikkeuden malleilla, joihin kuuluu jonkinlainen pimeän energian muoto. Tällä energialla olisi negatiivinen paine, ja sitä voitaisiin kuvata yksinkertaisesti kosmologisena vakiona tai tyhjiöenergiana. Pimeän energian olemassaoloa pidetään nykyisin lähes varmana.

Laajenemisen seuraukset

Maailmankaikkeuden laajentuessa tavallisen aineen, säteilyn ja pimeän aineen tiheys siinä vähenee nopeammin kuin pimeän energian tiheys, mikä tekee kaikkeudesta lopulta pimeä energia -voittoisen. Toisin sanoen maailmankaikkeuden koon kaksinkertaistuessa pimeän energian tiheys pysyy likimain tai täysin vakiona (mikäli se on kosmologinen vakio), mutta muun aineen ja energian tiheys muuttuu kahdeksan kertaa pienemmäksi.
Nykyisten havaintojen mukaan pimeän energian energiatiheys maailmankaikkeudessa on jo nyt suurempi kuin muun aineen ja energian tiheys. Malleissa, joiden mukaan pimeä energia on kosmologinen vakio, maailmankaikkeus tulee laajentumaan eksponentiaalisesti. Lopulta kaikki paikallisen superjoukon ulkopuolella olevat galaksit ovat niin punasiirtyneitä, että niitä on lähes mahdotonta havaita.
Merikanto-laulukilpailu

Merikanto-laulukilpailu on Taidekeskus Salmelassa Mäntyharjulla järjestettävä laulukilpailu. Merikanto-laulukilpailun tavoitteena on lisätä Oskar ja Aarre Merikannon tuontannon tuntemusta ja arvostusta ja samalla löytää nuoria lahjakkaita laulajia ja tarjota heille näkyvyyttä. Kilpailu on tarkoitettu lupaaville, jo esiintymiskypsyyttä omaaville, nuorille laulajille.
Merikanto-laulukilpailuun voivat osallistua kilpailuvuonna 34 vuotta täyttävät tai sitä nuoremmat Suomen kansalaiset. Kilpailu on kolmieräinen: tuomaristo suorittaa keväällä karsinnan lähetetyistä ääninäytteistä ja välierä sekä loppukilpailu järjestetään kesällä Mäntyharjun kirkossa.
Ensimmäisessä laulukilpailussa 2001 sijoittuivat Tommi Hakala, Mari Palo ja Helena Juntunen. Tuomaristoon kuuluivat Heljä Angervo, Taru Valjakka, Esa Ruuttunen, Gustav Djupsjöbacka sekä puheenjohtajana toimi Aarno Cronvall.
Toisessa Merikanto-laulukilpailussa 2005 sijoittuivat Essi Luttinen, Jussi Ziegler ja Ilona Jokinen. Tuomaristoon kuuluivat Monica Groop ja Jorma Hynninen, Gustav Djupsjöbacka ja Aarno Cronvall.
Kolmannessa Merikanto-laulukilpailussa 2009 sijoittuivat Maija Skille, Jussi Merikanto sekä Hedvig Paulig. Tuomaristoon kuuluivat Gabriel Suovanen, Cynthia Makris, Gustav Djupsjöbacka ja Aarno Cronvall.
Merikanto-laulukilpailu järjestetään 4-6 vuoden välein. Seuraava kilpailu käydään kesällä 2015.
Ivan Provorov

Pelaajaura

Provorov pelasi USHL:ssä Cedar Rabids RoughRidersissa ennen kuin hänet varattiin Brandon Wheat Kingsiin 30. pelaajana vuoden 2014 varaustilaisuudessa. 14. elokuuta 2014 hän siirtyi Wheat Kingsiin. Vuonna 2016 hän voitti Brandonissa WHL:n mestaruuden. 
Hän aloitti Philadelphian kokoonpanossa kaudella 2016–2017. Provorov nousi jo ensimmäisellä kaudellaan Philadelphian eniten pelaavaksi puolustajaksi. Kauden päätteeksi hän voitti Barry Ashbee Trophyn, joka annetaan vuosittain Flyersin parhaalle puolustajalle.
Hilmiö

Ulkonäkö ja koko

Hilmiö kasvaa 20–60 senttimetriä korkeaksi. Kasvi lyhytkarvainen ja väritykseltään harmahtava. Varren haarat ovat vankkoja ja siirottavia. Lehdet ovat ruodillisia, alimmat pariliuskaisia. Lehtilavan päättöliuska on iso, soikea ja hammaslaitainen, ylemmät lehdet ovat kapeita ja niukkahampaisia. Kukkien terälehdet ovat 7 mm leveitä ja väriltään vaaleankeltaisia. Suomessa hilmiö kukkii elo-syyskuussa. Tiiviisti kukintorangan myötäiset lidut ovat 10–15 mm pitkiä ja 1–1,5 mm paksuja, lidun nokkaosa on 4–5 mm pitkä ja pulleahkotyvinen.

Levinneisyys

Hilmiö on kotoisin Etelä-Euroopasta Välimeren alueelta. Fennoskandiassa laji on harvinainen tulokas. Suomessa laji on satunnainen uustulokas, jota on tavattu eri puolelta maata Oulun korkeudelle saakka.

Elinympäristö

Suomessa hilmiötä on tavattu monissa tulokaslajeille tyypillisissä paikoissa, kuten myllyillä, satamissa, rautateillä ja kaatopaikoilla. Toisinaan sitä on tavattu myös lintujenruokintapaikoilla.

Käyttö

Hilmiö sopii myös ravintokasviksi.
Edo Murić

Ura

Murić on pelannut kotimaansa lisäksi Serbiassa ja Turkissa. Hän voitti KK Krkan pelaajana Slovenian mestaruuden vuosina 2011, 2012, 2013 ja 2014, Slovenian cup-mestaruuden vuonna 2014, Slovenian supercup-mestaruuden vuosina 2011 ja 2012 ja EuroChallenge-mestaruuden vuonna 2011. Turkin cup-mestaruuden Murić voitti vuonna 2017 Banvitin joukkueessa, joka ylsi vuonna 2017 myös Mestarien liigan loppuotteluun häviten kuitenkin CB 1939 Canariasille.
Murić on edustanut myös Slovenian miesten maajoukkuetta. Hän kuului maan turnauskokoonpanoihin vuoden 2014 MM-kilpailuissa ja vuosien 2011, 2013 ja 2017 EM-kilpailuissa. Vuonna 2017 Slovenia voitti Euroopan mestaruuden.
Bola

Bolas (esp. bola "pallo"), myös bola tai boleadoras on heitettävä ase, joka koostuu kahdesta tai useammasta toisiinsa köydellä kytketystä pallosta. Bolaa käytetään pyydystämiseen heittämällä se siten, että pallot kietovat köydet uhrin jalkojen ympärille.
Dishonored 2

Vastaanotto

Dishonored 2 sai Domen arvostelussa neljä tähteä viidestä.
Peli on voittanut The Game Awards -palkinnon parhaana toimintaseikkailujen kategoriassa.
Fredrik Johan Wiik

Fredrik Johan Wiik (16. joulukuuta 1839 Helsinki – 15. kesäkuuta 1909 Kerava) oli suomalainen geologi ja mineralogi. Hän oli Suomen ensimmäinen virkaansa nimitetty geologian professori.
Wiikin vanhemmat olivat lääninarkkitehti Johan Erik Wik ja Gustafva Fredrika Meijer.
Kun Turun Akatemia oli siirretty vuonna 1828 Helsinkiin, uudessa Aleksanterin-Yliopistossa heräsi seuraavina vuosikymmeninä ajatus geologian oppituolin perustamisesta. Professuuri perustettiinkin sitten vuonna 1852, mutta aluksi virkaa ei saatu täytettyä. Vasta vuonna 1877 nimitettiin Wiik yliopiston ensimmäiseksi geologian professoriksi, hänen tuolloin julkaistun väitöskirjansa aiheena oli Öfversigt af Finlands geologiska förhållanden (1876). Wiik oli valmistunut filosofian kandidaatiksi vuonna 1863, maisteriksi 1864 ja lisensiaatiksi 1865 sekä saanut tohtorin arvon vuonna 1869. Väitellyt hän oli jo 1865, väitöskirjan aiheenaan Helsingforstraktens mineralogi och geognosi. Ennen nimitystään professoriksi hän oli ollut yliopiston mineralogian ja geologian dosenttina 1867–1877. Jo sitä ennen eli 1865-1866 hän oli opiskellut Freibergin vuoriakatemiassa ja julkaissut tutkimuksen Försök till framställining af Helsingforstraktens gneis- och granitformationer (1866).
Wiik oli ensimmäinen suomalainen geologi, joka käytti mineraalianalyyseissaan apuna petrografista mikroskooppia. Se toi uusia mahdollisuuksia esikambrisen kallioperän rakenteen tutkimiseen ja johti kallion kivilajien entistä systemaattisempaan luokitukseen ja niiden muodostumisen teoriaan. Tutkimustulokset julkaistiin pääosin sarjassa Mineralogiska och petrografiska meddelanden I–X (1869-1885). Wiik loi näillä tutkimuksillaan perustan Suomen kallioperän ja mineraalien järjestelmälliselle tutkimiselle. Toisaalta hän omaksui ns. antiaktualistisen ja kehitysopin vastaisen kannan, pyrkien sen sijaan luomaan filosofisen järjestelmän, joka perustui aktiivisen, passiivisen ja indifferentin kolmijakoon. Teoriastaan hän julkaisi kirjasen Utkast till en allmän teori med särskild tillämpning för minerologin och geologin (1892). Samaa teoriaa koskevasta suurteoksen suunnitelmasta toteutui vain johdanto-osa Den triadisk-monistiska världsåskådningen I. Utkast till en komparativ kosmologi. Prolog till ett världsdrama (1901). Käsikirjoituksen muut osat hän talletti Helsingin yliopiston kirjastoon.
Wiik oli myös yksi Suomen Geologisen Seuran perustajista ja seuran ensimmäinen puheenjohtaja. Wiik jätti professorinvirkansa sairauden takia vuonna 1898. Hänen oppilaitaan ja työnsä jatkajia olivat muun muassa Geologian tutkimuslaitoksen johtaja Jakob Sederholm sekä maailmankuuluihin geologian tutkijoihin lukeutunut Wilhelm Ramsay, joka tutki laajasti kvartäärigeologiaa ja erityisesti muun muassa Kuolan alkalikivimassiiveita. Wiikin mukaan on nimetty mineraali wiikiitti, joka on Laatokalta 1889 löydetty harvinaisia maametalleja sisältävä niobaattimineraali.
Wiik kuoli naimattomana Keravalla vuonna 1909. Kuvataiteilija Maria Wiik (1853–1928) oli hänen sisarensa.
Kaliumftaali-imidi

Valmistus ja käyttö

Kaliumftaali-imidiä valmistetaan ftaali-imidin ja kaliumhydroksidiliuoksen välisellä reaktiolla. Yhdistettä käytetään valmistettaessa primäärisiä amiineja Gabriel-synteesillä. Yhdiste reagoi alkyylihalogenidien kanssa muodostaen substituoituja ftaali-imidejä, jotka voidaan hydrolysoida, jolloin muodostuu amiini ja kaliumin halogenidisuola. Tätä reaktiota voidaan käyttää hyväksi myös tunnistettaessa alifaattisia alkyylihalogenideja.
Koiviston vapaaherrakunta

Koiviston vapaaherrakunta oli 124 taloa käsittänyt Koiviston pitäjän osa lähellä Viipuria. Se nimitettiin vapaaherrakunnaksi, kun vapaaherran arvon saanut Hans Wachtmeister (1609-1652) sai oikeuden nimeen Koiviston vapaaherra (friherre Hans Wachtmeister af Björkö) sen jälkeen, kun hän oli saanut alueen lahjoitusmaaksi vuonna 1649. Hänen poikansa oli valtaneuvos Hans Wachtmeister.
Seth Vesa

Seth Vesa (27. tammikuuta 1890 Teisko – 27. elokuuta 1957 Ikaalinen) oli suomalainen kansakoulun opettaja ja hiihtäjä. 
Teiskossa syntynyt Seth Vesa voitti murtomaahiihdon 20 ja 30 kilometrin SM-kultaa 19-vuotiaana vuonna 1909 sekä samana vuonna Tukholmassa Pohjoismaisten kisojen 30 kilometrin murtomaahiihdon. Vesa lopetti hiihtouransa jo 1910 mutta hän julkaisi vuonna 1925 Hiihtäjän opas –nimisen hiihto-oppaan ja muita hiihtoon liittyviä kirjoja. 
Ikaalisissa opettajana toiminut Seth Vesa kuoli tapaturmaisesti kaaduttuaan polkupyörällään syysliukkailla vuonna 1957.