google/wiki40b huggingface dataset:
Wisława Szymborska

Elämä ja ura

Szymborska syntyi Bninissä (nykyisin osa Kórnikia) lähellä Poznańia Länsi-Puolassa. Hän muutti Krakovaan vuonna 1931 ja opiskeli puolalaista kirjallisuutta ja sosiologiaa Jagellon yliopistossa 1945–1948. Szymborska julkaisi ensimmäisen runonsa sanomalehdessä vuonna 1945. Nuorena Szymborska uskoi jonkin aikaa kommunismiin, mitä hän luonnehti myöhemmin "hairahdukseksi". Hän erosi Puolan kommunistisesta puolueesta (PZPR) vuonna 1966, mutta oli jo sitä ennen solminut suhteita moniin toisinajattelijoihin.
Szymborska julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa Dlatego żyjemy (”Siksi elämme”) vuonna 1952. Hänen uransa runoilijana sai alkusysäyksen sosialistisesta realismista ja stalinismin poliittisista dogmeista. Szymborska työskenteli toimittajana kirjallisuuslehti Życie Literackie vuosina 1953–1981. Kommunistiaikana hän julkaisi runojaan salanimellä ja kuului Puolan intellektuaalien muodostamaan oppositioon.
1960-luvulla julkaistut runokokoelmat vakiinnuttivat Szymborskan aseman ja häntä alettiin pitää yhtenä sukupuolvensa keskeisimmistä runoilijoista Zbigniew Herbertin ja Tadeusz Różewiczin rinnalla. Runojen lisäksi Szymborska kirjoitti myös esseitä ja arvosteluja. Puolassa Szymborskan kirjat myivät yhtä lailla kuin merkittävien prosaistienkin teokset, vaikka hän totesikin runossaan Niektórzy lubią poezję (”Jotkut pitävät runoista”), että taiteesta piittaa vain kaksi tuhannesta.
Szymborskan maine perustuu melko suppeaan tuotantoon, sillä hän julkaisi elinaikanaan alle 300 runoa. Monien Szymborskan runojen aiheina ovat sota ja terrorismi ja hän käytti runoissaan usein ironiaa ja paradokseja. Niiden lisäksi hän käytti ristiriitaisuuksia ja vähättelyä kuvatakseen filosofisia teemoja ja päähänpinttymiä. Szymborskan tiiviit, kiteytyneet runot – eräänlaiset runomuotoiset pienoistutkielmat – muodostavat usein laajoja eksistentialistisia palapelejä, koskettelevät eettisesti tärkeitä kysymyksiä ja heijastelevat ihmiselämää niin yksilöinä kuin yhteiskunnan jäseninäkin. Szymborskan tyyli on ytimekäs, ja sille on luonteenomaista tutkiva äly.
Vuonna 1996 Szymborskalle Nobelin kirjallisuuspalkinto "runoudesta, joka ironisen tarkasti sallii historiallisen ja biologisen kontekstin tulla ilmi inhimillisen todellisuuden sirpaleissa". Hänen teoksiaan on käännetty paitsi useille eurooppalaisille kielille myös arabiaksi, hepreaksi, japaniksi ja kiinaksi.
Yksityishenkilönä Szymborskaa on usein luonnehdittu vaatimattomaksi, jopa ujoksi. Puolalaiset aikalaiskirjailijat ovat arvostaneet häntä, muun muassa Czesław Miłosz; hänen runojaan on säveltänyt Zbigniew Preisner.
Szymborska kuoli 88-vuotiaana kehkosyöpään kotonaan Krakovassa.
Drop Dead Diva

Juoni

Pinnallinen mallityttö Deb (Brooke D'Orsay) kuolee autokolarissa. Taivaassa hän painaa peruutusnäppäintä ja palaa maan pinnalle, tällä kertaa kuitenkin muodokkaan, mutta älykkään Janen (Brooke Elliott) kehossa. Jane työskentelee asianajajana lakifirmassa, jossa hänellä on työkaverinaan entisen elämänsä eli Debin poikaystävä Grayson (Jackson Hurst).
Ainoat henkilöt, jotka tietävät totuuden Janesta, ovat hänen paras ystävänsä Stacy (April Bowlby) ja suojelusenkelinsä Fred (Ben Feldman). Sarjassa Deb totuttelee elämään uutta elämäänsä menestyvänä asianajajana Janena, mikä ei ole aina helppoa.
Suomen Romaniyhdistys

Suomen romaniyhdistys (vuoteen 1989 Suomen mustalaisyhdistys) on Suomen romanien yhdistys. Järjestö perustettiin 1967. Yhdistys keskittyy yhteiskunnallisten asioitten ajamiseen kuten syrjintä- ja ihmisoikeuskysymyksissä poliittisten kanavien ja lehdistön kautta.
Täydellinen sotilas

Juoni

Elokuva kertoo kahdesta valiosotilaasta, Luc Deverauxista ja Andrew Scottista. He kuuluvat salaiseen, sotilaalliseen valiojoukkoon, joka tunnetaan nimellä ”Täydelliset sotilaat”. Sotilaita on muokattu geneettisesti erittäin kestäviksi ja voimakkaiksi, minkä lisäksi heidän muistinsa on pyyhitty. Erään tehtävän aikana monien vuosien takaiset tapahtumat kuitenkin muistuvat sotilaiden mieleen. Tämä kaivaa vanhat kaunat pinnalle eikä Deverauxin ja Scottin yhteenotolta voida välttyä.

Kuvaukset

Elokuva kuvattiin pääosin eri puolilla Arizonan osavaltiota, kuten Ashforkissa, Chloridessa, Clarkdalessa, Cottonwoodissa, Kingmanissa, Prescottissa ja Sedonassa.
Mortadella

Mortadella on italialainen sylinterin muotoinen kypsennetty leikkelemakkara. Sen vaaleanpunainen massa on koostumukseltaan kiinteää ja hyvin hienojakoista. Se on valkoisten silavapalojen ja usein myös vihreiden pistaasien täplittämää. Mausteina mortadellassa käytetään esimerkiksi myrttiä, mustapippuria, laakerinlehtiä, muskottia ja korianteria. Se valmistetaan joko kokonaan sianlihasta (puro suino) tai sian- ja naudanlihasta. Maultaan mortadella on mieto.
Mortadella on lähtöisin Bolognasta, Emilia-Romagnan alueelta. Ainoastaan Mortadella Bolognalla on EU:n suojattu alkuperänimitys (SAN). Valkosipulilla ja kanelilla maustettu Mortadella di Prato tulee Toscanasta. Laziossa valmistettava Mortadella di Amatrice poikkeaa muista siten, että se on kevyesti savustettu. Mortadella di fegato (maksamortadella) on tyypillinen Lombardian alueen tuote. Se on maultaan voimakkaampaa ja väriltään selvästi tummempaa. Myös monissa maissa, joissa on paljon italialaisperäistä väestöä, valmistetaan mortadellaa.
Mortadellan nimen arvellaan tulevan roomalaisesta makkarasta farcimen mirtatum (myrtillä maustettu makkara) tai suuresta huhmaresta (mortaio), jossa liha perinteisesti jauhettiin.

Ominaisuudet

Kokonainen mortadella voi painaa jopa 100 kg. Luonnonsuoleen valmistettu mortadella on kuitenkin suurimmillaan 18 kg:n painoinen. Suurikokoinen mortadella voi olla jopa 30 cm halkaisijaltaan. Siinä on rasvaa 33 % ja proteiineja 12 %. 
Siivutettu mortadella ei säily hyvänä pitkään. Siksi se pitäisi käyttää mahdollisimman pian siivuttamisen jälkeen.

Käyttö

Mortadella tarjoillaan usein antipastona hyvin ohuina siivuina tai kuutioina, sellaisenaan tai leivän kanssa. Sitä voi käyttää myös ruoanlaitossa, esimerkiksi pastakastikkeen osana tai tortellinien täytteenä.

Valmistus

Liha jauhetaan koneellisesti hyvin hienoksi ja sekoitetaan tasaiseksi massaksi vedestä ja rasvasta tehdyn emulsion kanssa. Massaan lisätään silavapaloja (sian poski- ja kaularasvaa), suolaa, mausteita ja reseptin mukaisia muita raaka-aineita, esimerkiksi pistaaseja. Makkaramassa pakataan luonnonsuoleen tai keinotekoiseen kuoreen. Makkaraa kypsennetään uunissa 80-100 °C:n lämmössä, kunnes sen sisuksen lämpötila on vähintään 70 °C. Sen jälkeen se jäähdytetään kylmän ilman ja veden avulla nopeasti 4 °C:n lämpöiseksi.
Lichenin Ihanimman Neitsyt Marian kirkko

Lichenin Ihanimman Neitsyt Marian kirkko (puol. Bazylika Matki Bożej Bolesnej Królowej Polski w Licheniu) on Puolan suurin kirkko, johon mahtuu 18 000 ihmistä. Kirkko sijaitsee Licheń Staryn kylässä Ison-Puolan voivodikunnassa.
Helgo Zettervall

Helgo Zettervall (s. 21. marraskuuta 1831 - k. 17. maaliskuuta 1907) oli ruotsalainen arkkitehti ja Ruotsin kuninkaallisen taideakatemian professori. 
Zettervall tunnetaan varsinkin ruotsalaisten kirkkorakennusten rajujen uudistamistöiden suunnittelijana. Hänen kädenjälkensä on nähtävissä muun muassa Lundin tuomiokirkossa, Skaran tuomiokirkossa, Uppsalan tuomiokirkossa ja Kalmarin linnassa.
Ruskoukonkorento

Koko ja ulkonäkö

Ruskoukonkorento on suurikokoinen (70–78 mm) ukonkorentolaji. Sen ruumis on tummanruskea, ja silmät ja siivet ovat voimakkaan keltaruskeat. Keskiruumiin sivuilla on kaksi keltaista pystyjuovaa, ja koiraalla on takaruumiissa ja siipien tyvellä pienet siniset pisteet. Sukukypsällä koiraalla ja toisinaan myös naaraalla on silmien yläpuolella siniset laikut.

Levinneisyys

Laji on levinnyt suurimpaan osaan Pohjois- ja Keski-Eurooppaa sekä Aasiaan 50° ja 60° leveyspiirien välillä Baikaljärvelle asti. Suomessa lajia esiintyy hyvin yleisenä etelästä Etelä-Lappiin asti. Siitä pohjoiseen se harvinaistuu.

Elinympäristö

Ruskoukonkorennon elinympäristöä ovat lähes kaikenlaiset seisovat tai hitaasti virtaavat vedet. Lajia tavataan varsinkin merenlahdilla, lammilla ja jokisuvanteilla, joissa on runsaasti kasvillisuutta. Suoalueilla laji ei ole yhtä yleinen.

Esiintyminen

Lajin lentoaika on kesä-lokakuu, päälentokausi puolestaan on heinä-elokuu. Ruskoukonkorento on yksi yleisimpiä ja helpommin havaittavia syksyisiä lajejamme. Lajin yksilöt lentävät usein kaukana vedestä pihoilla, pelloilla, metsäautoteillä ja kaupunkiympäristöissä.
Lotten Dorsch

Ura

Lotten Dorschin vanhemmat olivat Adolf Fredrik Dorsch ja Carolina Christina Hedbom. Hän opiskeli teatteritaiteita vuosina 1866–1868. Dorsch näytteli erinäisissä teatteriseurueissa 1868–1872. Vuosina 1872–1874 hän näytteli helsinkiläisessä Nya Teaternissa. Ura jatkui Tukholmassa: Nya teatern 1879–1881, Kuninkaallinen draamateatteri 1881–1889 ja Svenska teatern 1889–1890.
Vuonna 1893 Dorsch matkusti Yhdysvaltoihin, mutta ei onnistunut rakentamaan uraansa siellä. Hän palasi Ruotsiin, missä hän työskenteli August Lindbergin kanssa ja Vasateaternissa 1896–1897. Vuosina 1898–1907 Dorsch näytteli jälleen Kuninkaallisessa draamateatterissa.
Dorsch oli teknisesti kehittynyt ja älyllisesti suuntautunut näyttelijä. Hänen mainitaan olleen varsin temperamenttinen. Hänen roolejaan olivat muun muassa Lady Macbeth (Macbeth), Hermione (En vintersaga), Portia (Köpmannen i Venedig), Ofelia (Hamlet) ja Margareta (Faust). Dorschin Ibsen-rooleja olivat muun muassa Hedda Gablerin nimiosa ja rouva Borkmanin osa näytelmässä John Gabriel Borkman. August Strindbergin näytelmässä Fordringsägare Dorsch näytteli Teklan osan. Helsingin Nya Teaternissa Dorsch näytteli muun muassa Elman roolin Aleksis Kiven näytelmässä Flyktingarne.
Lotten Dorsch avioitui näyttelijä-ohjaaja Axel Bosinin kanssa Helsingissä 14. kesäkuuta 1874. Liitto päättyi eroon 17. toukokuuta 1889.
Challenge Cup (lentopallo)

Lentopallon Challenge cupiin osallistuvat niiden Euroopan maiden mestarijoukkueet, joiden ranking ei ole tarpeeksi korkea Mestareiden liigaan. Lisäksi Challenge cupiin saavat osallistua kaikkien Euroopan maiden cup-mestarit.

Suomalaisjoukkueet

Miesten Top Teams Cupissa pelasivat suomalaisseuroista kaudella 2006-2007 Rovaniemen Santasport ja Tampereen Isku-Volley. 
Santasport eteni kuudentoista parhaan joukkoon ja kahdeksasosafinaalit venäläistä Iskra Odintsovoa vastaan olivat tiukkaakin tiukemmat. Venäjällä pelattu ensimmäinen ottelu päättyi Odintsovon voittoon 3-2 ja Santasport voitti kotiottelunsa samoin numeroin - erävoittojen ollessa tasan jouduttiin jatkoerään. Sen Odintsovo voitti 25-19 jatkaen kahdeksan parhaan joukkoon.

Kausi 2007

Top Teams Cupin voiton kaudella 2006-2007 vei yllättäen  slovenialainen Autocommerce Bled, joka kukisti italialaisen Cimone Modenan tähdet loppuottelussa, ja vieläpä näiden kotikentällä, erin 3-2.  Voitto oli samalla ensimmäinen slovenialaisseuran saavuttama lentopallon Euroopan Cupin mestaruus. Pronssiottelussa Santasportin jatkosta pudottanut Iskra Odintsovo voitti Isku-Volleyn tien pysäyttäneen makedonialaisen Rabotnicki Fersped Skopjen 3-1.
Saksan Münsterissä pelatussa naisten Top Teams Cupin loppuottelussa espanjalainen Grupo 2002 Murcia kukisti TsSKA Moskovan 3-0. Pronssiottelussa saksalainen Schweriner SC löi hollantilaisen PlantinaLonga Lichtenvoorden 3-0.
Snellman (suku)

Snellman on suomalainen sivistyssuku. Suvun kuuluisin jäsen on ollut filosofi, kirjailija ja senaattori Johan Vilhelm Snellman (1806–1881), joka aateloitiin vuonna 1866. Hän säilytti aateloitaessa sukunimensä ja muodostaa jälkeläisineen suomalaisen aatelissuvun numero 241, johon siis kuitenkin kuuluu vain osa jo aikaisemmin laajan Snellman-suvun jäsenistä. Perimätiedon mukaan suku polveutuu Virkkunen-nimisestä savolaisesta talonpojasta, mutta tästä ei ole todisteita. Suvun vanhin tunnettu kantaisä on 1600-luvulla mahdollisesti Ruotsista Kristiinankaupunkiin tullut räätälimestari Olof Jönsinpoika Snellman (n. 1630–1700), joka toimi myöhemmin Uudessakaupungissa kauppiaana, raatimiehenä ja valtiopäiväedustajana. Osa Snellman-suvun jäsenistä suomensi sukunimensä Virkkuseksi oletetun esi-isänsä mukaan, etenkin vuoden 1906 suuren nimenmuuton yhteydessä. Teoria Virkkunen-nimisestä talonpojasta suvun kantaisänä osoittautui tosin vääräksi jo 1900-luvulla, sillä sukututkimusten perusteella Snellman-suvun juuret vievät Suomen nykyisten rajojen ulkopuolelle.
Suomessa on myös jonkin verran muita Snellman-nimisiä henkilöitä, jotka eivät kuulu kyseiseen sukuun. Aateloidun Snellman-suvun tunnuslause kuuluu Ne ipse maculato, alii non poterunt (latinaa, suom. ”Älä tahraa vaakunaasi itse – kukaan muukaan ei voi sitä tehdä”).
HMS Dykaren

Palveluskäyttö

Alus poistettiin palveluksesta 1. joulukuuta 1959 ja se myytiin 1967 Ystadiin romutettavaksi.
Luonnonuskonto

Luonnonuskonnot itä-Euroopassa

Baltian ja Venäjän luonnonuskontojen edustajat saattavat kutsua uskontojaan omauskoksi tai maauskoksi. Viron väestöstä yksitoista prosenttia on valtion teettämässä kyselyssä kertonut harjoittavansa maavaldia. Valtio on rauhoittanut useita satoja pyhiä luonnonkohteita, jotka ovat yleensä puita tai lähteitä. Maavalla Kodan edustamassa maauskossa keskeisiä juhlapäiviä ovat auringonkiertoon liittyvät tasaus- ja seisauspäivät.

Luonnonuskonnot Suomessa

Suomessa toimii vuonna 1998 perustettu Lehto – Suomen Luonnonuskontojen yhdistys ry, joka on tarkoitettu luonnonuskovaisille ja luonnonuskonnoista kiinnostuneille. Yhdistyksen tarkoituksena on toimia yhdistävänä tekijänä luonnonuskontojen harjoittajien välillä sekä parantaa luonnonuskontojen tuntemusta ja yhteiskunnallista asemaa Suomessa. Yhdistys haluaa myös tukea luontoa kunnioittavaa elämäntapaa. 
Vuonna 2007 perustettu Taivaannaula ry on suomalais-karjalaista luonnonuskoista kansanperinnettä ja elämäntapaa jatkava ja edistävä järjestö. Taivaannaulan tavoitteena on luonnonuskoisten tapojen, juhlien ja perinnetaitojen elvyttäminen eläväksi osaksi suomalaista yhteiskuntaa sekä tietouden lisääminen kansanperinteestä. Yhdistys tekee läheistä yhteistyötä suomalaisten perinnejärjestöjen sekä suomensukuisia etnisiä uskontoja edustavien järjestöjen kanssa.
Hitsaajat

Hitsaajat on Viljo Mäkisen kuparilevyistä ja kuparitangoista tehty veistos vuodelta 1968. Turun kaupunki tilasi sen kuvaamaan Turun teknillisen oppilaitoksen silloista oppialaa. Teos on teeman mukaisesti valmistettu hitsaamalla. Sen keskiosaan muodostuu siluetti hitsaustyöhön uppoutuneesta hahmosta. Teoksen yläosaan on kuvattu hitsaamisesta sinkoilevia kipinöitä. 
Mäkinen tunnetaan erityisesti humoristisia ja naivistisia piirteitä henkivistä henkilökuvistaan. Hänen muita julkisia teoksiaan Turussa ovat esimerkiksi veistokset Portsan pojat, Kissa-Alli ja Korppu-Vihtori.
Kiertoilmaus

Historiassa

Vanhastaan kiertoilmauksia on käytetty voimakkaista ja suurista olennoista, kuten petoeläimistä, jumalista tai pahoista hengistä, sekä puhuttaessa kielletyistä aiheista tai asioista, jotka olivat tabuja, kuten seksuaalisuudesta. Pyhän henkiolennon nimen asiattoman lausumisen ajateltiin herjaavan olentoa. Pahan tai pelottavan hengen tai petoeläimen nimen lausumisen taas ajateltiin kutsuvan olennon paikalle. Esimerkiksi suomalaisten vanhan taivaan- ja ukkosenjumalan nimitys Ukko lienee alkujaan kiertoilmaus, joka viittaa vanhaan mieheen. Sittemmin Ukko on vakiintunut tämän jumalan nimeksi, eikä nykyisin olla edes varmoja, mikä alkuperäinen nimi oli. Kristinuskon paholaisesta on käytetty monia kiertoilmauksia, kuten vanha vainooja, sielunvihollinen ja vihtahousu. Pedoista, kuten karhusta ja sudesta on käytetty useita kiertoilmauksia, ja myös sana karhu on alun perin kiertoilmaus, joka viittasi karheaan turkkiin.
Monilla tärkeillä riistaeläimillä oli suomen kielessä kiertoilmauksia. Niitä käytettiin aikanaan varsinaisen nimen sijasta, koska siten uskottiin vältettävän huono metsästysonni. Kettu tunnettiin alun perin nimellä repo, sana kettu on partisiippimuoto nahkaa tarkoittavasta kesi-sanasta.
Ikivanhan ja edelleen joissain kulttuureissa elävän käsityksen mukaan asioilla on oikeat nimet, jotka eivät pelkästään viittaa kohteeseensa, vaan ovat olennainen osa kohdettaan. Esimerkiksi ihmisen nimi oli osa ihmistä, ja joissain uskomuksissa nimi saattoi olla jopa ihmisen sielu. Monissa kulttuureissa uskottiinkin, että ihminen sai sielunsa vasta nimenannon yhteydessä. Kotieläintenkin ajateltiin tottelevan nimeään pikemminkin nimen yliluonnollisen vaikutuksen vuoksi, kuin siksi, että eläin tunnistaisi nimensä tai olisi oppinut reagoimaan siihen. Sama koski myös muita olentoja. Petoeläimiä tai pahoja henkiä ei haluttu paikalle, joten niiden oikeaa nimeä ei haluttu lausua. Riistaeläimet taas pelkäsivät nimeään, ja uskottiin, että ne lähtivät karkuun, jos niiden nimi sanottiin. Kiertoilmaukset eivät olleet olennon ”oikeita” nimiä, eivätkä siten yhtä vaarallisia. Usein kävi kuitenkin niin, että kiertoilmaus vakiintui ”oikeaksi” nimeksi, ja saatettiin joutua etsimään uutta kiertoilmausta.

Nykyisin

Länsimaisessa nyky-yhteiskunnassa jotkut sanat ja ilmaukset ovat epäsopivia. Tällaisia ovat varsinkin eri etniset nimitykset ja ihmisten henkilökohtaisiin ominaisuuksiin, kuten vammaisuuteen liittyvät nimitykset. 
Esimerkiksi ”kuolema” on hyvin tunnelatautunut sana, ja siitä käytetäänkin termejä "poistua joukostamme" tai "kaatua".
Eufemismin vastakohta on dysfemismi, jolla pyritään saattamaan jokin asia huonoon valoon. Poliittisessa retoriikassa käytetään paljon dysfemismejä, kuten lahtari valkokaartilaisesta tai kulakki suurviljelijästä. Espanjan sisällissodassa "tasavaltalainen" ja "kansallismielinen" olivat eri osapuolten eufemismeja, ja "kommunisti" sekä "fasisti" niiden dysfemismejä.
ARA Heroína (D-12)

Palvelus

Aluksen kotisatamana on Puerto Belgrano, jossa se kuuluu sisaraluksistaan koottuun 2. hävittäjäviirikköön.
Puumerkki

Puumerkki (ruots. bomärke) on omistajaa tai asianosaista osoittava merkki, jota kirjoitustaidottomat ovat käyttäneet nimikirjoituksena tai allekirjoituksena. Nykykielessä sanaa käytetään myös väljemmin merkityksessä ”merkki” tai ”jälki”.
Aikanaan erotettiin yksityiselle henkilölle kuuluvat puumerkit talolle kuuluvista. Talokohtaiset puumerkit kuuluivat taloon niin kiinteästi, että ne jäivät sille myös omistajan vaihtuessa. Sillä merkittiin irtainta omaisuutta, joka saattoi joutua vieraisiin käsiin tai sekaantua toisten talojen vastaavaan tarpeistoon. Talon tai tilan jakaantuessa siitä eronneet kehittivät oman merkkinsä lisäämällä kantatalon puumerkkiin uusia viivoja. Ne tehtiin muodoiltaan yksinkertaisiksi, jotta ne voitaisiin helposti raaputtaa tai vuolla puuhun.
Puumerkkien käyttö yleistyi Suomessa 1500-luvulla. Kirjoitustaito alkoi yleistyä 1800-luvulla, minkä johdosta puumerkkejä ruvettiin käyttämään rinnakkain allekirjoitusten kanssa. Tuolloin oli tapana tehdä niistä koristeellisia, mutta 1900-luvun puolella tyyli vaihtui pelkistetymmäksi. Lopulta puumerkkien käyttö hiipui kokonaan 1950-luvulle tultaessa. 
Puumerkkejä esiintyy myös vaakunoissa.
Hajakuormitus

Hajakuormitus on luontoon tulevaa kemiallista kuormitusta, joka on lähtöisin useista pienistä lähteistä. Esimerkiksi maataloudesta aiheutuva kuormitus on hajakuormitusta, koska vesistöihin valuu ravinteita, kuten typpeä ja fosforia, useista pienistä lähteistä. Myös metsätalouden ja liikenteen typpi- ja fosforipäästöt ovat hajakuormitusta. Hajakuormituksen valvominen on juuri sen hajanaisuuden takia hankalaa, ja siten myös hajakuormituksen vähentäminen on hankalaa. Esimerkiksi Itämeren rehevöityminen aiheutuu paljolti veden ja ilman mukana tulevasta hajakuormituksesta. Hajakuormitukseen on vaikeaa vaikuttaa myöskään uusilla puhdistustekniikoilla, sillä sitä on hankalaa valvoa.
Hajakuormitus eroaa pistekuormituksesta siinä, että pistekuormittaja on helposti paikallistettava.
Sirkkajärvi (Ylitornio, Lohijärvi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,8 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Lohijärven alueella (67.92), jonka Tengeliönjoen alueeseen (67.923) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 74,9 metriä mpy.
Hertunjärvi (Kuhmoinen)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 7,4 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Iso-Pihlajajärven valuma-alueeseen (14.225) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 105,1 metriä mpy.
Kolmas pyörä (vuoden 1957 elokuva)

Tuotanto

Alkuperäistä näytelmää esitettiin yli 1 500 kertaa Pariisissa ranskan kielellä. Nancy Mitfordin englanninkielisen sovituksen myötä näytelmää esitettiin Lontoon West Endin Lyric Theatressa vuodet 1950–1953, jolloin näytelmän pääosissa olivat Robert Morley ja David Tomlinson. Pariisin ja Lontoon tuotantojen jälkeen näytelmää esitettiin New Yorkin Broadwaylla Coronet Theatressa hetken aikaa lokakuussa 1953 29 esityksen ajan.
Kolmas pyörä -elokuvan kuvaukset alkoivat heinäkuun alussa 1956. Elokuvaa kuvattiin Italian Rooman Cinecittàn studioilla, Metro-Goldwyn-Mayerin studioilla Kalifornian Culver Cityssä ja Englannin Hertfordshiren Borehamwoodissa, Lontoossa ja Jamaikalla. Elokuvan kuvaukset saatiin päätökseen elokuun lopussa 1956. Elokuvan budjettina oli 1 662 000 dollaria, ja sen tuotantoyhtiöinä olivat Herbson S. A. Production ja Metro-Goldwyn-Mayer.

Julkaisu ja vastaanotto

Kolmas pyörä sai Yhdysvaltain ensi-iltansa New Yorkissa 3. toukokuuta 1957, ja maanlaajuiseen teatterilevitykseen elokuva pääsi 24. toukokuuta 1957. Suomessa elokuva tuli ensi-iltaan 15. marraskuuta 1957. Metro-Goldwyn-Mayer vastasi elokuvan teatterilevityksestä. Kolmas pyörä tuotti alkuperäisen teatterilevityksensä aikana 3,6 miljoonaa dollaria. MGM:n merkintöjen mukaan elokuva toi voittoa 340 000 dollarin verran.
Keskuskatu (Helsinki)

Keskuskatu (ruots. Centralgatan) on kahden korttelin mittainen katu Helsingin keskustassa. Sen varrella sijaitsevat eteläpäästä, Pohjoisesplanadilta lukien muun muassa Stockmannin tavaratalo, WTC Helsinki sekä City-Center eli niin sanottu Makkaratalo. Keskuskatu päättyy Kaivokadulle vastapäätä päärautatieasemaa. Puolessa välissä katua sitä risteää Aleksanterinkatu. Keskuskatu muutettiin kävelykaduksi remontissa, joka valmistui kesällä 2014. Osana töitä katu kivettiin jaksottomalla Penrosen laatoituksella.
Alkujaan nykyisen Keskuskadun nimi oli Hakasalmenkatu (ruots. Hagsundsgatan), ja se ulottui vain Aleksanterinkadulta pohjoiseen. Vuonna 1920 vahvistetun asemakaavan muutoksen mukaisesti sitä jatkettiin Pohjoisesplanadille, jolloin samalla myös Stockmannin kortteli sai nykyisen muotonsa. Kadun jatkaminen liittyikin osaltaan myös tavaratalon rakennussuunnitelmiin, jolloin sekä tavaratalon että uuden katuosuuden tieltä purettiin useita vanhoja rakennuksia, kuten Ekbergin kahvilan alkuperäinen rakennus. Stockmann sai myös oikeuden rakentaa kadun alle varastotiloja, joiden kautta on myöhemmin avattu yhdyskäytävä tavaratalon ja Akateemisen Kirjakaupan välille. Vuonna 1928 katu sai Stockmannin esityksestä nykyisen nimensä.
Keskuskatu on yksi Monopoly-lautapelin suomenkielisen version kiinteistöistä.
Pirjetta Brander

Pirjetta Brander (s. 1970 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija. Hänen laaja-alainen tuotantonsa sisältää muun muassa maalauksia, piirroksia, animaatioita, tilateoksia ja installaatioita, mutta taiteilijanuransa myöhemmässä vaiheessa hän on keskittynyt kivi- ja pronssiveistoksiin. 
Brander on opiskellut vuosina 1990–1991 Tukholmassa Konstskolan Basis -oppilaitoksessa, 1991–1994 Tampereen taiteen ja viestinnän oppilaitoksessa ja sen jälkeen Tampereen ammattikorkeakoulun taiteen ja median koulutusohjelmassa sekä vuosina 2012–2015 Helsingissä Kuvataideakatemian kuvanveiston koulutusohjelmassa. 
Brander oli kulttuurilehti Puolilehden päätoimittaja vuonna 2012, jolloin lehti sai kulttuurilehtien laatupalkinnon kulttuuri- ja urheiluministeri Paavo Arhinmäeltä. Vuonna 2017 hän toimi Mäntän kuvataideviikkojen kuraattorina. Hän on myös muuttanut Helsingistä Mänttään asumaan ja on luonnehtinut Mänttää ylivertaiseksi taidekaupungiksi Suomessa Helsingin jälkeen.