Jääski

Historia ja maantiede

Jääsken kihlakunta mainitaan pogostan nimellä jo Pähkinäsaaren rauhansopimuksessa vuodelta 1323, jossa Ruotsille jäivät Jääski, Savo ja Äyräpää. Jääski oli toiseen maailmansotaan asti samannimisen kihlakunnan keskus Vuoksen ylä- ja keskijuoksulla.
Rajanvedossa vuonna 1940 Jääsken pinta-alasta luovutettiin Neuvostoliitolle 355,5 km² ja Suomen puolelle jäi 15 % (62,7 km²). 
Ennen sotaa Jääskeen kuuluneesta Ensosta oli suunniteltu Enson kauppalaa. Jääsken Suomelle jäänyt osa toimi vielä sodan jälkeen muutaman vuoden omana kuntanaan, mutta seudulle suunniteltiin edelleen kauppalan perustamista. Pääosin Jääsken kunnan varoilla perustettiinkin vuonna 1948 Imatran kauppala,, jonka muodostavat pääosa  Jääsken Suomelle jääneestä alueesta sekä eräät Joutsenon ja Ruokolahden kunnista erotetut alueet. Toisaalta muutamia ennen Jääskeen kuuluneita kyliä liitettiin myös Joutsenoon ja Ruokolahteen. Paljon myöhemmin, vuonna 2009, on Joutseno liitetty Lappeenrantaan.
Vuoksi virtasi Jääsken halki luoteis-kaakko suunnassa. Suurimmat järvet olivat Jääskijärvi, Mertjärvi ja Pytäräjärvi.
Jääski on luonnonolosuhteiltaan varsin edullista aluetta maataloudelle ja villille kasvillisuudelle. Maatalous oli hyvin pitkälle kehittynyttä Vuoksen laskun seurauksena syntyneiden laajojen ja hedelmällisten rantamaiden ansiosta.
Villikasvillisuus on hyvin lajirikasta Jääskessä, jossa jaloista lehtipuista lehmus viihtyy erityisesti Vuoksen ja Kuurmanjoen rantalehdikoissa. Vaahteroita kasvoi Kärättilän kylässä Kuurman pohjoispuolella olevilla kallioilla. Hehtaarin laajuinen luonnonvarainen pähkinäpensaslehto sijaitsi Rouhialankosken pohjoisrannalla, jossa laskettiin olevan sata suurta pähkinäpensasta. Alueella kasvaa villejä omenapuita ja muita kasviharvinaisuuksia ovat haarapalpakko, rantaorvokki, metsäkumina, sinilatva, vuorimunkki, purosätkin ja juurehtiva kaisla. Putkilokasveja on merkitty muistiin kaikkiaan 600 erilaista lajia.

Kylät

Ahola, Ahtiala, Ahvola, Eevala, Einola, Haikola, Hallikkala, Hirsilampi, Hyppölä, Hämälälä, Ihalempiälä, Jakola, Jakovala, Järvenkylä, Kamajauhola, Kaplahala, Kasila, Kemppilä, Kiljolanmaa, Kirkonkylä, Kiurula, Kokkola, Kostiala, Kuurmanpohja, Kyyrölä, Kärenniemi, Kärkkäälä, Kärättilä, Laitila, Laukkala, Littula, Lokkarila, Lottola, Meltola, Myllölä, Niemi, Näträmälä, Oravala, Pajarila, Patjaala, Pelkola, Penttilä, Pieppola, Puujalka, Päähkälä, Ranssila, Riikola, Rikkola, Rossila, Rouhiala, Räikkölä, Seppälä, Soperonmaa, Suikkala, Sunila, Teppanala, Tollola, Velkula, Vetelälä, Virola, Virolansalo.
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 18 koulupiiriin.

Jääski-seura

Jääsken asukkaat sijoitettiin talvisodan jälkeen ensisijaisesti Satakuntaan, mutta jatkosodan jälkeen ensisijaisesti Kymenlaaksoon (Elimäki, Anjala, Iitti). Jääskeläisiä hajaantui ympäri Suomen.
Jo Satakunnassa 1940 oli perustettu Jääski-seura perinnetyöhön, mutta toiminta loppui kun jatkosodan aikana karjalaiset pääsivät palaamaan takaisin vallatuille alueille.
Vuonna 1950 Imatralla perustettiin Jääski-Säätiö, joka alkoi järjestää Jääsken pitäjäjuhlia.
Vuonna 1984 perustettiin Jääsken pitäjäyhdistys, joka kymmenen vuotta myöhemmin muutti nimekseen Jääski-seura. Se pitää yllä Jääsken ja Enson perinteitä järjestämällä vuosittain pitäjäjuhlia, julkaisemalla Jääskeläinen -lehteä, kokoamalla pitäjän perinneaineistoa ja valokuvia. Jääski-seuran noin 5 000 kuvaa sisältävä valokuva-arkisto on sijoitettu Imatran kaupunginmuseoon. Seuralla on paikalliskerhoja eri puolilla Suomea. Jääski-seuran puheenjohtajana ovat toimineet rehtori Toivo Lyyra 1984-1993, toimituspäällikkö Antti O. Arponen 1994-2001 ja toimitusjohtaja (entinen europarlamentaarikko) Kyösti Toivonen 2002-2009, nykyinen puheenjohtaja on Kirsi Juura Kouvolasta, varapuheenjohtajat Minna Raskinen Sippolasta ja Juha Penna Imatralta.  Varapuheenjohtajana toimi aiemmin valtioneuvos Riitta Uosukainen, eduskunnan pitkäaikainen puhemies ja nykyajan tunnetuin syntyperäinen jääskeläinen. Seurassa oli parhaimmillaan 1990-luvulla noin 1500 jäsentä. 2018 jäseniä on yli 700.