Jabbeke

Historiaa

Jabbeken kylä perustettiin Houtlandin (myos: Hiekka-Flanderin tai Pohjois-Flanderin) hiekka- ja suolaisen vesijättöalueen rajalle, jota asukkaat valtasivat ajan saatossa maantäytöillä viljelykäyttöön. Jabbeken seurakunta perustettiin yhdeksännellä vuosisadalla, ja ensimmäiset merkinnät ajankirjoissa ovat peräisin kymmenenneltä vuosisadalta. Patronaattioikeus oli tuolloin Tournain hiippakunnalla, ja taajama mainitaan kirjallisesti ensi kerran vuonna 941 Jabeca-nimisenä. Kylässä sijaitsi linna, mikä oli ensin Van Straten- ja myöhemmin Van Haverskercke-sukujen hallinnassa.
Jabbeke joutui ensin vuonna 1488 Itävallan keisari Maksimilian I:n sotajoukkojen, ja uudelleen vuonna 1579 alankomaisten kalvinististen aatelisten Geuze-liittokunnan (ransk. Les Gueux, engl. the Beggars) joukkojen ryöstelyn kohteeksi. Linnan maat siirtyivät 17. vuosisadalla kaupalla Van Caloen-perheelle, vuonna 1800 perintönä Van Larebeke-suvulle, ja sitten kaupalla varakreivi Du Bus de Gisignies:n suvulle. Toisen maailmansodan päätyttyä linnan tilukset jaettiin, ja osa niistä erotettiin Flaminckapark-puistoalueeksi.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Saksan keisarikunnan joukot valtasivat Jabbeken alueen, ja siellä sijaitsi suuri sotilasjoukkojen kenttäsairaala. Ieperin kiistelty rintamalohko, jossa käytiin erityisen verinen Passchendaelen_taistelu, sijaitsee noin 50 kilometriä Jabbekesta lounaaseen. Toisen maailmansodan lopusta vuoden 1946 kesään asti Jabbeken ja Zedelgemin kuntien alueelle sijoitettiin brittiläiset leirit 2224 ja 2226 Wehrmacht- ja Waffen-SS-sotavangeille: 13 900 (Jabbeke) ja 10 000-15 000 (Zedelgem) vangin leirien hygienia ja lääketieteellinen hoito olivat riittämättömiä, ja ankaran talven 1946 aikana paleltumat ja aliravitsemuksen aiheuttamat ödeemat uhkasivat aiheuttaa vankien joukkokuolemia: heikoimmassa kunnossa oleville vangeille ("Gandhit") järjestettiin ylimääräisiä ravintoannoksia. Tuolloin menehtyneiden sotavankien määrästä ei ole luotettavaa tietoa.

Nopeusennätysajot 1940- ja 1950-luvuilla

Jabbeken kunnan alueella Oostende–Ghent-maantien tasamaalla sijaitseva pitkä suora oli toisen maailmansodan jälkeen noin vuosikymmenen ajan sijaintinsa ja hyvien liikenneyhteyksiensä vuoksi suosittu ajoneuvojen lentävän kilometrin ja mailin nopeusennätysten suorituspaikkana, mutta siellä ajettiin Belgian kuninkaallisen automobiiliklubin valvonnan alaisena myös sarjatuotantoautojen virallisia nopeuskokeita. Toiminta alkoi vuonna 1946 Donald Healey Motor Companyn Healey Elliott -autolla saavuttamalla 110,65 mailin nopeusennätyksellä, jolla se oli tuolloin nopein sarjatuotantoauto. Ennätys siirtyi pian Jaguar XK120 -autolle, joka nosti sarjatuotantoautojen virallisen ennätyksen 126 mailiin eli 202,78 kilometriin tunnissa. Triumph TR2:n "Jabbeke Speed Record" -auto paransi luokkansa ennätyksen 124,889 mailiin, ja André Pilette nosti Belgian 2-litraisten autojen luokan ennätyksen Veritas RS-autolla lukemaanm 206 km/t l. 128,00 mailia/t. Viimeiset merkittävät ennätysnopeudet saavutettiin 25.8.1953 espanjalaisella Pegaso Z-102:lla, mikä tehdaskuljettaja Celso Fernàndezin ohjaamana todistetun 243 km/t huippunopeuden lentävällä kilometrillä (241,602 km/t lentävällä maililla) saavutettuaan oli jälleen aikansa nopein sarjatuotantoauto, sekä 20.10.1953, kun Jaguar palasi minimaalisella pleksikuvulla virtaviivaistetulla XK120-autollaan, ja nosti ennätyslukeman insinööri-testikuljettaja Norman Dewisin ajamana peräti 172,412 mailiin/t eli 277,472 km/t, mikä tiettävästi jäi korkeimmaksi lukemaksi. Jabbeke korvasi suorituspaikkana Pariisin eteläpuolella Arpajoniin johtavan, puiden reunustaman, 1920-luvulla suositun maantiesuoran, mutta ennätysnopeuksien yhä noustessa maantiet korvautuivat sittemmin varta vasten tarkoitukseen eristetyillä, turvallisemmilla suorituspaikoilla.