Nuotio

Seinätuli

Seinätulessa (rakovalkea) pääosa palavista puista on pinossa yleensä kahden tai kolmen pitkittäin olevan puun päällä tukeutuen kahteen tai kolmeen maahan tökättyyn puuhun. Palaessaan poikittain olevat puut muodostavat tulisen seinän lämmönlähteeksi. Seinätulta käytetään laavun edessä lämmön lähteenä yövyttäessä tai muutoin pitkähkön aikaa levättäessä. Seinätulta on jatkuvasti valvottava, minkä vuoksi valitaan vuorotellen vaihtuva tulivartija.

Raappanan keittotuli

Raappanan keittotuli on keskeltä halkaistu pyöreä puupölli, jonka rakoon sytytetään sytykkein rakovalkeamainen tuli, ja jonka kahden edelleen vastakkain olevan puolikkaan päälle voidaan laittaa keittoastioita ruuan valmistamiseksi. Puun ja keittoastian väliin voidaan laittaa korokkeeksi vaikka neljä pientä kiveä, kaksi kumpaankin puoliskoon esimerkiksi paistinpannun aluseksi.
Ison pöllin halkaiseminen kevyellä retkikirveellä onnistuu piirtämällä pöllin yläpäähän halkaisuviiva ja iskemällä useita kevyitä kirveeniskuja täsmälleen tämän viivan kohtaan. Halkaisualustan olisi hyvä olla mahdollisimman joustamaton.

Pagodinuotio

Pagodinuotio on ruoanlaittoon tai iltaviihteeksi käytettävä nuotiotyyppi, jossa halot ladotaan viisi- tai kuusikulmaiseksi keoksi siten, että viiden tai kuuden halon muodostaman kehän sijasta ylhäällä on enää vain kolme halkoa, jolloin rakennelma on yläosastaan enää vain kolmionmotoinen. Sivustaltaan nuotiossa on ilma-aukko joka halkokierroksen välissä. Halot ottavat toisistaan kiinni vain päissä.

Tähtinuotio

Tähtinuotiossa on pagodinuotiota vähemmän puita, joiden tulee olla kuivia. Halot ladotaan tähden muotoon ja toisen kerroksen halot ladotaan päistään edellisten päälle. Kuvassa näkyy tähtinuotio kantopuineen.

Metsästäjän liesi

Metsästäjän liesi tehdään latomalla kaksi tukkia vierekkäin. Tukkien välissä tehdään pientä pyramidinuotiota. Tukkien päälle voi laittaa keittoastioita, kun haluaa valmistaa ruokaa tai juotavaa.
Hetken päästä vierekkäiset tukit hiiltyvät ja alkavat palamaan osana liesitulta, jolloin riittää entistä pienempi keko puiden välissä palamassa.

Teepannutuli

Teepannutulta voidaan käyttää ruuan kypsentämiseen ilman uusien polttopuiden tarvetta, ja apuna minkä tahansa tyyppisen nuotion sytyttämisessä, esimerkiksi kun sytykkeitä eikä halkoja pystytä valmistamaan, mutta nuotiopaikalta löytyy kuivia hiiliä. Myös lumen alta kaivetut hiilet ovat todennäköisesti kuivia (mikäli lumi on satanut hiilien jo sammuttua eikä sen jälkeen ole ehtinyt olla suojakelejä, hiili on mahdollisesti vain pinnasta hieman kostea, mikä ei haittaa).
Maahan kaivetaan tai kivellä hakataan noin nyrkinkokoinen kuoppa, joka täytetään kuivilla hiilillä, jotka on esimerkiksi kerätty nuotiopaikalta. Hiilet pilkotaan noin sormenpään kokoisiksi palasiksi samalla. Hiilikasa sytytetään päältä päin yhdestä kohtaa pistemäisesti siten, että pari hiiltä alkaa hehkua alkaen levitä eteenpäin. Ylhäältä päin hiilien päälle puhaltaen, kämmenillä kuopan sivuilta suojaten, hehku leviää nopeasti koko hiilikasaan.
Tämän jälkeen asetetaan koroketta kuten kaksi sormenpaksuista tikkua kuopan molemmille sivuille makaamaan ja niiden päälle keittoastia. Kypsentämisen ajan puhalletaan keittoastian alla olevia hiiliä rauhallisesti.
Teepannutuli sammutetaan polkemalla kengällä nokare maata kuopan päälle. Kuoppaan kehittyvä hapenpuute sammuttaa hiilloksen hehkun heti.

Matin ja Maijan puhallusnuotio

Puhallettaessa rauhallisesti vuorotellen nuotioon, saadaan tuli syttymään tehokkaasti pakottamalla liekki tiettyyn suuntaan. Matin ja Maijan puhallusnuotio on eräänlainen metsästäjänliesi, jossa sytykehiilet asetetaan nuotiopuiden, kuten kylki kylkeen asetettujen halkojen tai parrujen päälle (väliin), sytytetään hiili hehkumaan ja yhteistyönä vuorotellen rauhallisesti puhaltaen pakotetaan hehku leviämään ja siitä kehittyvä kuuma kaasu alaspäin sytyttämään nuotiopuut. Tämä on varsin kätevä ratkaisu tilanteessa, jossa ei ole sahaa, kirvestä eikä sytykkeitä saatavilla, vaan ainoastaan tulitikut.

Vaarat

Nuotiotuli saattaa päästä irti kahdella tavalla: maastopalona tai latvapalona. Maan kuivat lehdet, havut tai kasvillisuus saattavat syttyä palamaan joutuessaan kosketukseen kekäleiden tai liekkien kanssa taikka altistuessaan lämpösäteilylle. Lähipuutkin voivat syttyä tuleen kipinöiden joutuessa niiden oksiin, joskaan se ei ole yhtä todennäköistä. Latvustopalon sammuttaminen on käytännössä mahdotonta ilman sammutusvälineitä, ja se leviää maastopaloa nopeammin. Leirintäalueilla onkin usein tulisijan ympärillä reunukset, jotka pienentävät tulen leviämisen riskiä.
Kipinät voivat leijua tuulien teille irrotessaan kekäleistä tai singahtaa kovaa vauhtia ulos puun pihkaisen kohdan räjähdyksen laukaisemana. Kyseisten vaarojen takia joissakin paikoissa avotulen teko on kokonaan kielletty, erityisesti metsäpalovaroituksen aikana.

Nuotiopaikan löytäminen

Suomessa nuotiota ei saa tehdä maastoon ilman maanomistajan lupaa, ellei siihen ole pakottavaa tarvetta . Turvallisinta nuotio olisi sytyttää tulentekoa varten tarkoitettuun kaukaloon, jollainen leirintäalueilta on usein löydettävissä. Tehtäessä nuotiota metsään se olisi hyvä reunustaa kivillä. Nuotiokohta voidaan myös alustaa hiekalla tai muulla palamattomalla maa-aineksella.
Nuotiota ei pitäisi sytyttää lähelle puita, telttoja tai muita palavia kohteita kuten lähipuiden lehviä. Nuotio voi vaurioittaa myös sen alla olevaa juuristoa, vaikka ne olisi suojattu pienellä multakerroksella. Havupuiden kuten kuusten ja katajain juuret ovat suurimmassa vaarassa, koska niiden juuret kasvavat lähellä maanpintaa.
Nuotiota ei välttämättä kannata perustaa kiven päälle. Kiven pinta hiiltyy, eikä sitä ole helppo puhdistaa. Nuotion lämmöstä voi koitua kivelle pahempiakin seurauksia; sen pinta laajenee kuumetessaan ja saattaa näin haljeta.
Varmuuden vuoksi mukaan kannattaa ottaa hiekkaa tai vettä. Niillä nuotio saadaan tukahdettua tai sammutettua, mikäli tuli pääsee leviämään nuotiosta. Nämä kannattaa ottaa mukaan jo ennen kuin tositilanne koittaa.

Nuotion sytyttäminen

Nuotion sytytyskäytäntöjä on kaksi perustyyppiä: voi joko kasata ensin nuotiopuut, sitten asettaa pohjalle sytykkeet ja sytyttää tai ensin sytyttää sytykkeet ja sitten asetella varsinaisia nuotiopuita sijoilleen. Molemmissa tekniikoissa on omat vahvuutensa.

Nuotiopuiden kosteus

Tuoreet tai muuten kosteat polttopuut kannattaa pilkkoa pieniksi jo hyvissä ajoin ennen nuotion sytyttämisajankohtaa jotta ne ehtivät kuivaa. Tukin kuivaminen kestää useita kuukausia, pilkkomattomien pöllien kuivaminen joitain viikkoja, klapeiksi pilkottujen päiviä, pieniksi pilkotut klapit kuivavat tunneissa.

Nuotion syttyminen

Nuotion sytyttämisessä pyritään kohdistamaan sytykkeiden tuottama lämpö pistemäisesti johonkin osaan nuotiota. Sytyttipä nuotion kummalla käytännöllä hyvänsä, kannattaa pyrkiä sijoittelemaan sytykkeiden yläpuolelle polttopuut siten, että niistä muodostuu vastakkaisia pintoja, jolloin pinnoista alkuvaiheessa säteilevä lämpö "ruokkii" toinen toistaan ja nämä puut syttyvät huomattavasti helpommin. Sytykkeiden päälle voidaan asettaa suoraan paksut halot näin välttyen vaivalta pilkkoa pieniä välivaiheen polttopuita.
Nuotion kokoamisessa valmiiksi ennen sytykkeiden sytyttämistä pyritään saavuttamaan se etu, että nuotio rakenteensa (sytykkeet, ohuet polttopuut, paksummat polttopuut, päällä paksuimmat) ansiosta syttyisi sytykkeiden sytyttämisen jälkeen ilman apua täyteen liekkiinsä. Sytykkeet usein asetellaan niille alimpaan puukerrokseen varattuun onkaloon vasta juuri ennen niiden sytyttämistä. Onkalon etuna on että sytykkeitä voidaan syöttää lisää mikäli aiemmat palavat loppuun ennen nuotiopuiden syttymistä.
Sytykkeiden liekin kärjen (kuumin osa) olisi hyvä juuri ja juuri yltää sytytettävien puiden tasalle.

Ongelmia

Tasainen puhallus oikeaan kohtaan saattaa olla hyväksi yllättäen hiipumaan alkaneelle nuotiolle, mutta nuotio saattaa sammua puhaltamisesta, jos se tehdään varomattomasti.
Nuotioon puhalluksen kohdistamisessa oikeaan kohtaan kannattaa käyttää apuna kämmeniä tai jos mahdollista, esimerkiksi paperilappusesta käärittyä putkiloa, niin ei tarvitse kumartua nuotioon eikä myöskään puhaltaa niin voimakkaasti palamisen avustamiseksi.
Käden ulottuvilla kannattaa pitää pientä keppiä, jolla nuotion puita voi tarvittaessa siirrellä paremman palamisen aikaansaamiseksi.

Nuotion sosiaalinen merkitys

Ruoan valmistamisen ja lämmön ylläpitämisen lisäksi nuotiolla istuskeleminen on myös sosiaalinen tilanne, jossa ystävät ja perheenjäsenet voivat leppoisaan turinoida sekä keskustella luontevasti esimerkiksi elämänasioihin liittyvistä aiheista. Nuotiolla myös sukupolvien välinen "juttuperintö" voi luontevasti siirtyä isältä lapselle, mikä muuten arjen tuohinnassa jäisi helposti sivusuun.
Metsänuotiolla käyntiin voi liittyä salaperäinen, jopa "maaginen" tunnelma. Tunnelmaan voi olla myötävaikuttamassa tulen loimunnan rauhoittava vaikutus sekä ihmisten välinen kanssakäyminen, vitsien ja tarinoiden auvo kerronta. Eritoten iltamyöhään lähipuutkin punervoi, mikä omalta osaltaan tuo iltahetkeen lisätunnelmaa.