Kangalinkoira

Ulkonäkö

Kangalinkoira on tiivis- ja vankkarakenteinen, lähestulkoon karkeapiirteinen sekä rungoltaan suorakaiteenmuotoinen molossikoira. Mantelinmuotoiset silmät ovat suuret ja niiden katse peloton, mutta rauhallinen. Niiden ei tule olla liian syvälle uponneet eikä myöskään ulkonevat. Väriltään niiden tulee sointua karvapeitteen väriin, joskin tummemmat ovat aina toivotummat. Kolmionmuotoiset korvat usein typistetään kotimaassa, mutta Suomessa typistäminen on nykyisin kielletty. Hännänkärki on kaareutunut, ja toisinaan jopa 1/3 hännästä saattaa kiertyä kaaren sijaan myös tiukaksi keräksi. Karvapeite on tiheä ja runsas, rungossa noin 3–7 cm:n mittaista ja raajoissa ja päässä hieman lyhyempää. Väritys vaihtelee hiekasta (fawn) punaruskean kautta sudenharmaaseen/soopeliin. Myös juovikas (brindle) sallitaan, mutta on epätoivottu. FCI:n mukaan musta maski ja mustat korvat ovat välttämättömyys, ja maskittomuus rotumääritelmän vastainen virhe. Pienet valkoiset merkit hännänpäässä, käpälöissä ja rinnassa sallitaan, mutta varsinainen kaksivärisyys, kuten pinto, luetaan virheeksi. Edes rinnassa sallittu merkki ei saa olla halkaisijaltaan yli 10 cm eikä hännässä pituudeltaan yli 5 cm. Hännänpään merkki voi olla väriltään myös musta, mutta sitä koskee sama 5 cm:n maksimipituus. Toivottu säkäkorkeus vaihtelee uroksilla välillä 72–78 cm ja nartuilla välillä 65-73 cm, mutta 2 cm:n heitto suuntaan tai toiseen hyväksytään.

Käyttäytyminen ja luonne

Rotu on perusluonteeltaan rauhallinen, omanarvontuntoinen, rohkea ja uskollinen. Sen tulee käyttäytyä omistajan läsnä ollessa erittäin tyynesti, mutta työssään ankarasti ja tarpeen vaatiessa jopa raa'asti. Tällöin se on lahjomaton ja peloton. Aggressiivisuus luetaan hylkääväksi virheeksi. Kangalinkoiralla saattaa olla jopa 337 kilogramman purentavoima.

Alkuperä

Kangalinkoira on kotoisin Itä-Turkista ja saanut nimensä Kangal-nimisestä kaupungistä Sivasin alueelta, joka on tunnettu erityisen hyvälaatuisista yksilöistään. Sen esi-isiä ovat mitä todennäköisimmin olleet Keski-Aasiasta nykyiseen Anatoliaan 10000 eaa. ja 1300 jaa. välillä kulkeutuneiden paimentolaisheimojen, kuten kayi-klaanin, ikivanhat laumanvartijakoirat. Nämä koirat ovat mitä todennäköisimmin olleet sukua keskiaasiankoiralle, kenties jopa edustaneet sen kantarotua. Nykyisen muotonsa turkkilainen rotu sai 1300-luvun alussa ja on säilynyt siitä lähtien lähes muuttumattomana. Karut sää- ja ympäristöolosuhteet ovat muokanneet siitä aikojen saatossa sitkeän karjalaumojen suojelijan, joka kykenee puolustamaan niitä miltä tahansa villipedolta.

Nykytilanne

Sivasin lisäksi kangalinkoiran toinen merkittävä levinneisyysalue on Itä-Anatolia. Euroopasta tällä hetkellä Englannissa rodulle on oma yhdistyksensä erotuksena anatoliankoirayhdistyksestä. KIF on myös julkaissut ensimmäisen virallisen rotumääritelmän, jonka toivoo voivansa esittää tulevaisuudessa myös FCI:lle. Vuonna 2018 FCI päättikin korvata siihen asti anatoliankoirana tunnetun rodun määritelmän kangalinkoiran rotumääritelmällä. FCI perustelee rotujen yhteenliittämistä sillä, että anatoliankoiran ja kangalinkoiran alkuperä, kotimaa ja käyttötarkoitus ovat samat eivätkä ulkonäölliset erot ole kovinkaan suuria.
Rodun kasvattaminen Tanskassa on ollut kiellettyä vuodesta 2010.