google/wiki40b huggingface dataset:
Jan Everse

Ura

Pelaajana Everse oli puolustaja. Hän edusti Feyenoordia 1972–77 ja Ajaxia 1977–80. Everse joutui lopettamaan uransa jo vuonna 1980 loukkaantumisen takia. Everse saavutti pelaajana kolme maansa mestaruutta. Lisäksi hän pelasi maajoukkueessa kaksi ottelua.
Valmentajana Everse valmensi Suomessa FC Jokereita kaudella 2001. Hän kuitenkin sai potkut kesken kauden, jolloin tilalle astui Ville Lyytikäinen. Ennen Jokereihin tuloaan Everse oli valmentanut muun muassa FC Zwollea ja Sparta Rotterdamia. Vuonna 2006 Everse palasi takaisin vanhaan seuraansa Zwolleen. Hän valmensi seuraa Eerste Divisiessä kolmisen vuotta, kunnes sai potkut huhtikuussa 2009. 
Helmikuussa 2010 Eredivisiessä häntäpäähän juuttunut SC Heerenveen palkkasi Eversen loppukauden päävalmentajakseen.  Pian Eversen palkkaamisen jälkeen seura ilmoitti, että kesällä hänet korvaa Ron Jans.  Everse johdatti Heerenveenin kauden päätteeksi sijalle 11. 
Kesäkuussa 2010 Eversen kerrottiin siirtyvän Eerste Divisiehen pudonneen Sparta Rotterdamin päävalmentajaksi.  Hän sai potkut helmikuun lopulla 2011. 
Maaliskuussa 2015 Eversestä tuli Eredivisien jumboseura FC Dordrechtin väliaikainen päävalmentaja. Everse ei seuraa kyennyt nostamaan pois jumbosijalta, mutta sai jo huhtikuun puolivälissä seuralta jatkosopimuksen kaudelle 2015/16.
Uumajansaamelaiset

Historia

Uumajansaamen perinteinen puhuma-alue ja samalla uumajansaamelaisten asuinalue on ollut Rana, Hemnes ja Korgen Norjan puolella sekä Ruotsin puolella alue Uumajanjoelta Maskaureen, Ståkkeen, Västra Kikkejaureen ja Östra Kikkejaureen Arjeplogissa ja Arvidsjaurissa sekä Malå, Gran sekä Umbyn Tärnassa.
Ensimmäiset saameksi painetut kirjat oli kirjoitettu uumajansaameksi. ABC-Book på Lappesko Tungomål, joka sisälsi myös katekismuksen, ilmestyi vuonna 1619. Lyckselessä toimi lappalaiskoulu saamelaisille pojille vuosina 1632-1865. Koulumestari Per Fjellström, joka itse oli kotoisin piitimensaamen puhuma-alueelta oli kiinnostunut uumajansaamesta ja kirjoitti vuonna 1738 ensimmäisen kieliopin (Grammatica Lapponica) sekä ensimmäisen nimenomaisesti uumajansaamea koskevan sanakirjan (Sueco-Lapponicum). Fjellströmistä tuli myöhemmin kirkkoherra ja rovasti Lyckseleen. Uusi testamentti ilmestyi uumajansaameksi vuonna 1755 ja vuonna 1811 julkaistiin kielellä ensi kertaa koko Raamattu nimellä Tat Ajles Tjalog (Pyhät Kirjoitukset).
1700-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä ei Västerbottenin alueella ollut paljonkaan uudisasutusta. Se vähä mitä oli koostui alueelle muuttaneista suomalaisista ja ruotsalaisista ja jopa enimmältä osin saamelaisista. Uumajansaame oli alueen enemmistön äidinkieli. 1800-luvulla muuttoliike alueelle kasvoi uudisasutuksen vauhdittuessa ja monet metsäsaamelaiset sulautuivat ruotsinkieliseen väestöön. Kun "lappalaiset" mainitaan Lyckselen käräjäoikeuden asiakirjoissa ovat kyseessä olleet yleensä tunturisaamelaiset, jotka ovat tulleet talvella metsäalueille poroineen.
Ruotsissa harjoitettu kieli- ja sulauttamispolitiikka, joka vaikutti 1800-luvulla ja ison osan 1900-lukua, iski uumajansaamelaisiin raskaasti. Kielen äidinkielisten puhujien määrä romahti Ruotsissa, samalla kun kielen käyttö Norjan puolella kokonaan lakkasi. Vuonna 1995 arvioitiin uumajansaamelaisiin etnisenä ryhmänä kuuluvan noin 1000 henkeä. Vuonna 2000 kielentutkija Tapani Salminen arvioi uumajansaamen puhujia olevan enää noin 20. Nämä asuivat Ruotsin Arjeplogissa ja Arvidsjaurissa. Vuonna 2007 kielentutkija Trond Trosterud arvioi puhujia olevan enää noin 10, jotka kaikki olivat yli 65-vuotiaita. Kuitenkin myös nuorempia puhujia kielellä on, sillä Barrukin perheessä kieli on siirtynyt myös nuoremmalle polvelle. Perheen isä Henrik Barruk oppi kielen äidiltään ja on kielikonsulttina pyrkinyt kehittämään ja elvyttämään kieltä. Perheen tytär Katarina Barruk on julkaissut musiikkia uumajansaamen kielellä ja tekee esiintymällä kieltä tunnetuksi. Álgguogåhtie -yhdistys on järjestänyt kymmenen vuoden ajan uumajansaamen kielikylpyjä. 6. huhtikuuta 2016 julkaistiin virallinen uumajansaamen ortografia. Vuonna 2019 julkaistiin Henrik Barrukin laatima uumajansaame-ruotsi - ruotsi-uumajansaame -sanakirja Báhkuogirjjie.
Android Things

Weave

Brilloa käyttävät laitteet ja älypuhelimet kommunikoivat keskenään alustariippumattomassa Weave-kommunikointikerroksessa. Weave julkaistaan vuoden 2015 lopulla.
Gabriel Byrne

Lapsuus ja nuoruus

Gabriel Byrne, kuusilapsisen perheen esikoinen, syntyi Dublinissa. Hänen isänsä oli tynnyrintekijä ja äitinsä sairaalatyöntekijä. Byrne sai katolisen kasvatuksen. 
Byrne kävi Dublinin yliopistoa, jossa hän opiskeli arkeologiaa, kielitiedettä ja iiriä.

Ura

Valmistuttuaan yliopistosta Gabriel Byrne työskenteli muun muassa arkeologina, kokkina, härkätaistelijana ja espanjan kielen opettajana. Näyttelijän ammattia Byrne kokeili ensimmäisen kerran vasta 29-vuotiaana, kun hän liittyi Focus- ja Abbey-teattereihin Dublinissa. Myöhemmin Byrne työskenteli teatterinäyttelijänä myös Lontoossa. Hänen alkuperäinen kiinnostuksensa iirin kieleen säilyi ammatinvaihdoksista huolimatta. Byrne kirjoitti ensimmäisen näytelmänsä iirin kielellä: Draiocht esitettiin 1990-luvulla Irlannin kansallisella iirinkielisellä kanavalla, TG4:llä. 
Gabriel Byrnen läpimurto näyttelijänä tapahtui vuonna 1979 irlantilaisen televisiosarjan The Riordans viimeisellä tuotantokaudella. The Riordans poiki samana vuonna spin-offin nimeltä Bracken, jossa Byrnekin esiintyi. 
Uther Pendragonin rooli vuoden 1981 elokuvassa Excalibur – sankarin miekka oli Gabriel Byrne esikoisrooli ison budjetin elokuvissa. Sittemmin hän on esiintynyt muun muassa Bryan Singerin jännityselokuvassa Epäillyt, Arnold Schwarzeneggerin tähdittämässä apokalyptisessä elokuvassa End of Days ja David Cronenbergin tutkiskelevassa draamassa Spider.

Yksityiselämä

Gabriel Byrne meni naimisiin näyttelijä Ellen Barkinin kanssa vuonna 1988. Heillä on avioliitosta kaksi lasta: poika Jack Daniel (s. 1989) ja tyttö Romy Marion (s. 1992). Liitto päättyi asumuseroon vuonna 1993 ja lopulta sopuisaan avioeroon vuonna 1999. Elokuussa 2014 Byrne avioitui toistamiseen tuottaja Hannah Beth Kingin kanssa.
Vuonna 1995 ilmestyi Byrnen kirjoittama elämäkerta Pictures in my Head (ISBN 0-86327-709-8).
Gabriel Byrne vieraili ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa vasta 37-vuotiaana. Nykyään hän asuu Manhattanilla, New Yorkissa.
Miesten Superpesiksen kausi 2011

Sarjajärjestelmä

Runkosarjassa pisteitä jaetaan seuraavasti: 2–0-voitosta saa kolme pistettä ja 1–0-voitosta kaksi. Jos ottelu on kahden jakson jälkeen tasan (0–0 tai 1–1), molemmat joukkueet saavat yhden pisteen. Tällöin ottelun voittaja ja ylimääräisen (toisen) sarjapisteen saava joukkue ratkaistaan supervuorossa tai tämän jälkeen kotiutuslyöntikilpailussa.
Runkosarjassa tasapisteissä olevien joukkueiden keskinäisen paremmuuden ratkaisee kolmen pisteen eli 2–0-voittojen määrä tai niiden ollessa tasan kaikkien voittojen määrä. Jos edelleen ollaan tasatilanteessa, ratkaisee tehtyjen ja annettujen juoksujen ero, sitten keskinäisten ottelujen voitot, keskinäisten ottelujen pisteet tai lopulta keskinäisten ottelujen juoksuero.
Runkosarja pelattiin kaksinkertaisena sarjana, jonka lisäksi pelattiin maantieteellisesti muodostetut paikallislohkot seuraavasti: Joensuu–Jyväskylä–Kitee–Sotkamo, Koskenkorva–Nurmo–Pattijoki–Vimpeli, jotka pelattiin kaksinkertaisena sarjana, ja Hyvinkää–Kankaanpää–Kouvola, joka pelattiin kolminkertaisena. Yhteensä joukkueille kertyi runkosarjassa 26 ottelua.
Runkosarjan päätyttyä kahdeksan parasta joukkuetta pääsivät pudotuspeleihin. Puolivälierät pelattiin paras seitsemästä -järjestelmällä, välierät ja loppuottelut paras viidestä ja pronssiottelut paras kolmesta. Joka kierroksella runkosarjassa parhaiten sijoittunut joukkue kohtasi heikoimmin sijoittuneen.
Runkosarjassa sijoille 9–11 sijoittuneiden joukkueiden kausi päättyi runkosarjaan. Mikään joukkue ei pudonnut sarjasta; sen sijaan Ykköspesiksen voittaja nousi suoraan Superpesikseen kaudelle 2012.
Marcus Ragnarsson

Ura

Ragnarsson on Östervåla IF:n kasvatti. Hän pelasi siellä jo 15-vuotiaana täyden kauden 1986–1987 II-divisioonaa. Kaudella 1989–1990 Ragnarsson pelasi ensin sarjatasoa ylempänä Nacka HK:n riveissä ja hän nousi samalla kaudella Djurgårdens IF:n Elitserien-joukkueeseen, jossa Ragnarsson pelasi 13 runkosarjaottelua ja yhden playoff-ottelun. Keväällä 1990 hän voitti Ruotsin mestaruuden. Ragnarsson pelasi tulokaskaudellaan 1990–1991 35 ottelua tehoin 4+1=5. Hän voitti Ruotsin mestaruuden toisen kerran peräkkäin keväällä 1991. Keväällä 1992 Ragnarsson voitti Elitserienin hopeaa.
Kesällä 1992 San Jose Sharks varasi Ragnarssonin viidennellä kierroksella numerolla 99. Hän siirtyi Djurgårdenista Sharksiin kaudeksi 1995–1996. Ragnarsson pelasi siellä hienon tulokaskauden tekemällä 71 ottelussa tehot 8+31=39. Hän oli joukkueensa tehokkain puolustaja ja tehot olivat Ragnarssonin yhden kauden henkilökohtainen piste-ennätys NHL:ssä. Hän pelasi Sharksissa vielä seitsemänä seuraavana kautena ja pelasi useita kausia Mike Rathjen pakkiparina. Ragnarsson pelasi vuonna 2001 NHL:n tähdistöottelussa. Seitsemännellä Sharks-kaudellaan, joulukuussa 2002 hänet kaupattiin Philadelphia Flyersiin vaihdossa Dan McGillisiin. Kausi 2003–2004 oli Ragnarssonille viimeinen NHL:ssä.
NHL:n työsulkukaudella 2004–2005 Ragnarsson palasi kotimaahansa ja siirtyi HockeyAllsvenskanin Almtunaan tammikuussa 2005. Hän kuitenkin ehti pelata joukkueessa vain yhden karsintasarjan ottelun. Ragnarsson jatkoi Almtunassa vielä kolme seuraavaa kautta. Hän oli kaudella 2005–2006 joukkueen tehokkain puolustaja ja sisäisen pistepörssin voittaja tehoilla 10+28=38. Ragnarsson oli HockeyAllsvenskanin pistepörssin kolmastoista ja puolustajien pistepörssin toinen Boforsin Nick Angellin jälkeen. Kaudella 2006–2007 hän teki 26 pistettä, mutta oli silti joukkueensa tehokkain puolustaja. Ragnarsson oli puolustajien pistepörssissä kymmenes. Kaudella 2007–2008 hän teki 29 pistettä ja oli jälleen joukkueensa tehokkain puolustaja. Ragnarsson oli HockeyAllsvenskanin neljänneksi tehokkain puolustaja.
Ragnarsson siirtyi kaudeksi 2008–2009 sarjatasoa ylemmäs Elitserieniin ja palasi Djurgårdens IF:n riveihin. Hän voitti puolustajien piste- ja syöttöpörssin tehoilla 12+25=37, hänet palkittiin Elitserienin parhaan puolustajan Salming Trophyllä, ja hänet valittiin Ruotsin tähdistökentälliseen. Ragnarssonilla oli myös Elitserienin keskimäärin suurin peliaika ottelua kohden (26:12). Kaudella 2009–2010 loukkaantuminen lyhensi runkosarjan 37 mittaiseksi, mutta Ragnarsson voitti keväällä 2010 Elitserienin hopeaa. Kaudella 2010–2011 hän pelasi kolme runkosarjan ottelua, mutta Ragnarsson loukkasi olkapäänsä ja hän lopetti pitkän uransa 39-vuotiaana marraskuussa 2010.

Maajoukkue

Ragnarsson edusti Ruotsia talviolympialaisissa kahdesti: vuonna Naganossa 1998 ja Salt Lake Cityssä 2002, mutta hän jäi molemmissa kisoissa ilman mitalia. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 1995 ja 1997 voittaen molemmista MM-hopeaa. Ragnarsson edusti Ruotsia myös maailmancupissa syksyllä 2004. Yhteensä hän pelasi 40 A-maaottelua tehoin 3+6=9.
USS Atlanta (1884)

Valmistus

Alus tilattiin osana niin kutsuttuja ABCD-aluksia John Roach and Sonsilta Chesteristä Pennsylvaniasta, missä köli laskettiin 8. marraskuuta 1883. Alus laskettiin vesille 9. lokakuuta 1884 kumminaan presidentti Abraham Lincolnin pojantytär ja sotaministeri Robert Todd Lincolnin tytär neiti Jessie Lincoln ja otettiin palvelukseen 19. heinäkuuta 1886 päällikkönään Francis M. Bunce.
Armageddon (2002)

Taustaa

Pääfeudi RAW brändistä oli Shawn Michaelsin (mestari) ja Triple H:n (haastaja) välillä World Heavyweight Mestaruudesta. SummerSlamissa Shawn Michaels voitti Triple H:n brutaalisessa Unsanctioned Street Fight matsissa. Kolme kuukautta myöhemmin Survivor Seriesissä Michaels voitti Elimination Chamber matsin eliminoimalla viimeisenä Triple H:n ja Michaels julistettiin World Heavyweight Mestariksi. 25. marraskuuta RAW'ssa Shawn puolusti onnistuneesti mestaruuttaan Rob Van Damia vastaan, Triple H:n avustuksella. 2. joulukuuta RAW'ssa Triple H:sta tuli ykköshaastaja Michaelsin Maailman Mestaruuteen, voittamalla RVD:n. Seuraavan viikon RAW'ssa RAW'n General Manager Eric Bischoff ilmoitti, että HBK:n ja HHH:n välinen matsi tulisi olla "Three Stages of Hell" matsi. Hän ilmoitti myös mitkä matsit otteluun sisältää: ensimmäinen erä tulisi olla Street Fight, toinen erä tulisi olla Steel Cage, ja kolmas erä Ladder matsi.
Pääfeudi SmackDown! brändistä oli The Big Show'n (mestari) ja Kurt Anglen (haastaja) välillä WWE Mestaruudesta. Survivor Seriesissä The Big Show voitti Brock Lesnarin ja Show julistettiin uudeksi WWE Mestariksi. Lesnarille häviö oli hänen ensimmäinen WWE:ssä. 5. joulukuuta SmackDown!:ssa Angle voitti Edgen, Chris Benoitin ja Eddie Guerreron Fatal 4-Way matsissa ja hänestä tuli ykköshaastaja WWE Mestaruuteen Armageddonissa. Juuri kun matsi päättyi Big Show ja Paul Heyman tulivat kehään ja Show iski chokeslamin Anglelle terästuolille.
Obergruppenführer

Obergruppenführer (suom. yliryhmänjohtaja), oli SA-joukkojen ja SS:n käyttämä kenraalia vastaava arvo. 
SA alkoi käyttää arvoa vuonna 1932. Arvo oli, ainoastaan Heinrich Himmlerin käytössä ollutta Reichsführer-SS:n arvoa lukuun ottamatta, korkein SS-kenraalin arvo ennen vuonna 1942 käyttöön tullutta kenraalieverstiä vastannutta SS-Oberstgruppenführerin arvoa.
SS-Obergruppenführerin arvo myönnettiin 98 upseerille. Heistä 21 palveli Waffen-SS:n riveissä. Waffen-SS:ssä palvelleiden Obergruppenführereiden sotilasarvo oli kokonaisuudessaan SS-Obergruppenführer und General der Waffen-SS ja muissa SS:ään kuuluneissa organisaatiossa palvelleiden SS-Obergruppenführer und General der Polizei.
Pekka Hartonen

Pekka Olavi Hartonen (s. 1947) on suomalainen laulaja ja säveltäjä, joka vaikutti Solistiyhtye Suomessa. Vuonna 1993 Hartonen teki AXR-levymerkille pitkäsoiton Joutomies. Vuonna 2001 Hartonen sai Kullervo Linnan Säätiön palkinnon.
David Tua

Nyrkkeilyura

Tuan perhe muutti Uuteen-Seelantiin hänen ollessaan kymmenen vuoden ikäinen. Amatöörinä Tua edusti Uutta-Seelantia ja saavutti pronssimitalin sekä 1991 Sydneyn MM-kisoissa että 1992 Barcelonan olympialaisissa. Ammattilaiseksi hän ryhtyi vuoden 1992 joulukuussa. Ensimmäisessä ottelussaan hän tyrmäsi Ron Humesin ensimmäisessä erässä. 27:stä ensimmäisestä ammattilaisottelustaan hän voitti 23 ennen täyttä aikaa. 15. maaliskuuta 1996 hän otteli John Ruizia vastaan WBC-liiton (World Boxing Council) international-tittelistä ja voitti kamppailun ensimmäisen erän tyrmäyksellä kun ottelua oli kulunut vain 19 sekuntia. Hän puolusti titteliään voitokkaasti Darroll Wilsonia (KO 1), David Izonia (TKO 12) ja Oleg Maskajevia (TKO 11) vastaan, mutta hävisi Ike Ibeabuchille täydet erät kestäneen ottelun kaikin tuomariäänin.
19. joulukuuta 1998 Tua kohtasi Hasim Rahmanin ottelussa, jossa panoksena oli Yhdysvaltain raskaansarjan mestaruus sekä IBF-liiton (International Boxing Federation) intercontinental-titteli. Rahman hallitsi ottelua lähes loppuun saakka, mutta lopulta Tua heikensi hänet voimakkailla iskuillaan ja voitti ottelun kymmenennessä erässä teknisellä tyrmäyksellä. Hän puolusti titteliään tyrmäämällä Gary Bellin ja Obed Sullivanin ensimmäisessä erässä, ja ottelu Robert Danielsiakin vastaan päättyi jo kolmannessa erässä.
Seuraavaksi Tua pääsi iskemään maailmanmestaruudesta. Las Vegasin Mandalay Bay Resort & Casinolla 11. marraskuuta vuonna 2000 Lennox Lewisiä vastaan käydyssä ottelussa panoksena oli WBC-, IBF- ja IBO-liittojen tunnustama maailmanmestaruus. Huomattavasti entisistä mitoistaan lihavoitunut Tua oli jatkuvasti altavastaajan asemassa, mutta kesti kuitenkin täydet erät. Lewis voitti ottelun kaikin tuomariäänin. Seuraavan vuoden keväällä Tua oli mukana moniosaisessa IBF-liiton haastajakamppailussa Danell Nicholsonia ja Chris Byrdiä vastaan. Nicholsonin hän tyrmäsi kuudennessa erässä ja sai samalla nimiinsä jälleen USA:n mestaruuden, mutta hävisi Byrdille 12 erää kestäneen kamppailun kaikin tuomariäänin. Vuonna 2002 hän tyrmäsi lupaavan Fres Oquendon 30 sekunnin ottelun jälkeen ja sai nimiinsä Pohjois-Amerikan mestaruuden. Maaliskuussa 2003 hän kohtasi IBF-liiton haastajaottelussa Hasim Rahmanin, ja täydet erät kestänyt ottelu päättyi ratkaisemattomaan. Tämän jälkeen Tua ajautui erimielisyyksiin promoottorien kanssa eikä otellut lainkaan yli kahteen vuoteen.
Tua palasi kehiin 31. maaliskuuta 2005 teknisellä tyrmäysvoitolla Talmage Griffisistä, ja on sittemmin jatkanut tapojensa mukaan kovaiskuisena ottelijana. Viimeisimmästä seitsemästä ottelustaan hän on voittanut viisi ennen täyttä aikaa. Hän on myös pudottanut painoaan useilla kilogrammoilla tuhdimmista päivistään. Viimeisessä ottelussaan Tua kukisti tulokas Cerrone Foxin, kun ottelua oltiin käyty vasta alle kaksi erää. Tuaa ei ole tyrmätty kertaakaan hänen pitkällä urallaan.
Seuraavan kerran Tua otteli 3. lokakuuta 2009. Kamppailussa hän kohtasi urallaan kerran hävinneen Shane Cameronin.
Tukkasorsa

Levinneisyys

Tukkasorsaa tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Chilessä, Falklandinsaarilla ja Perussa. Sen kannankehitys on vakaa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Oswald Mathias Ungers

Oswald Mathias Ungers (1926–2007) oli saksalainen arkkitehti, joka edusti uusrationalistista arkkitehtikoulukuntaa. Hänen työnsä ovat yleensä keskitettyjä, ankarapiirteisen formalistisia. Hänen töistään tunnettuja ovat ainakin Saksan arkkitehtuurimuseon (muutostyö 1984), Frankfurtissa olevat messurakennukset (1983–1984) ja Hampurin taidehallin lisärakennus (1986–1990).
Howard Bloom

Howard Bloom (s. 25. kesäkuuta 1943 Buffalo, New York) on yhdysvaltalainen kirjailija ja tieteellinen ajattelija. Hän toimi 1970- ja 1980-luvuilla laulajien ja yhtyeiden kuten Princen, Billy Joelin ja Styxin PR-henkilönä. Vuonna 1988 hän invalidisoitui sairastuttuaan krooniseen väsymysoireyhtymään. Sen jälkeen hän on julkaissut kolme kirjaa ihmisen evoluutiosta ja ryhmäkäyttäytymisestä: The Genius of the Beast, The Global Brain ja The Lucifer Principle.
Primorial prime

Primorial prime on englanninkielinen termi, jolla viitataan alkulukuun, joka saadaan primorial-kertomasta lisäämällä siihen luku 1 tai vähentämällä siitä luku 1. Toisin sanoen primorial prime on muotoa , missä  on primorial-kertoma.
Suurin tällä hetkellä tunnettu tätä muotoa oleva alkuluku on , jossa on 476 311 numeroa. Tämä luku löydettiin 28. helmikuuta 2012 "PrimeGrid’s Primorial Prime Search"-nimisessä projektissa.
Scott Erskine

Scott Thomas Erskine (s. 1963) on yhdysvaltalainen sarjamurhaaja. Hän istuu odottamassa kuolemantuomionsa täytäntöönpanoa San Quentinissa Kaliforniassa.

Varhaiset vaiheet

Erskine kasvoi Etelä-Kaliforniassa. Hän loukkaantui 5-vuotiaana liikenneonnettomuudessa niin pahoin, että vietti 60 tuntia koomassa; hän näennäisesti toipui, mutta kärsi jälkeenpäin toistuvista päänsäryistä ja poissaolokohtauksista. 
10-vuotiaana Erskine alkoi käyttää 6-vuotiasta siskoaan seksuaalisesti hyväkseen. Hän käytti myöhemmin hyväkseen myös tämän ystäviä ja uhkasi surmata heidät, jos vanhemmat tai poliisi saisivat tietää. 15-vuotiaana hän pakeni nuorisovankilasta, puukotti 13-vuotiasta tyttöä ja raiskasi tämän. Seuraavana aamuna hän hyökkäsi puukon kanssa 27-vuotiaan hölkkääjänaisen kimppuun. 
Matkalla työhaastatteluun vuonna 1980 Erskine pahoinpiteli 14-vuotiaan pojan tajuttomuuteen raiskauksen yrityksen aikana. Vaikka äiti yritti saada poikansa mielisairaalaan, hänelle tuomittiin ehdotonta vankeutta ja myönnettiin armahdus vuonna 1984. Vankeusaikanaan hänen kerrotaan syyllistyneen toisen vangin raiskaukseen. Vapautumisensa jälkeen Erskine tapasi Deborah-nimisen naisen, meni naimisiin ja muutti tämän kanssa vuonna 1988 Orlandoon, Floridaan. Avioliitto jäi lyhyeksi, sillä Erskine oli väkivaltainen ja mm. potkaisi vaimoaan vatsaan tämän ollessa raskaana. Eron jälkeen Erskine muutti takaisin Etelä-Kaliforniaan. 
Vuonna 1993 Erskine vei bussia odotelleen naisen kotiinsa ja piti häntä vankinaan useiden päivien ajan. Hän myös raiskasi tämän useita kertoja ennen vapauttamista. Hänet tuomittiin 70 vuoden vankeuteen, ja tuomittuna seksuaalirikollisena hänen DNA:nsa tallennettiin.

Jonathan Sellers ja Charlie Keever

Jonathan Sellers (9) ja Charlie Keever (13) löydettiin kuolleina San Diegosta 29. maaliskuuta 1993.
Sellers ja Keever olivat pyöräilemässä Otayjoella, kun Erskine hyökkäsi heidän kimppuunsa. He joutuivat raiskatuiksi ja kuristetuiksi. Kaksoismurha herätti kauhua laajalti Yhdysvalloissa ja oli pitkään selvittämättä. Vuonna 2001 Sellersin ja Keeverin tapaus avattiin. Siemennesteestä otetun DNA:n avulla tekijäksi varmistui Erskine, jonka oikeudenkäynti kahdesta murhasta alkoi syyskuussa 2003. Hänet tuomittiin kuolemaan 1. syyskuuta 2004 ja lähetettiin San Quentiniin kuusi päivää myöhemmin.

Renee Baker

Kun Erskine odotti oikeudenkäyntiään, hänet yhdistettiin DNA:n avulla myös 26-vuotiaaseen Renee Bakeriin, joka oli raiskattu ja murhattu 23. kesäkuuta 1989. Hän tunnusti teon ja sai elokuussa 2004 elinkautisen vankeustuomion ilman armahdusmahdollisuutta. Floridan viranomaiset ovat ilmaisseet epäilynsä, joiden mukaan Erskinellä saattaisi olla tekemistä myös muiden pimeiden henkirikosten kanssa.
Hannah Taylor-Gordon

Hannah Taylor-Gordon (s. 6. maaliskuuta 1987) on brittiläinen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa Anne Frankissa (2001) itsensä Anne Frankin roolissa. 
Taylor-Gordon on ollut Emmy- ja Golden Globe -ehdokkaana.
Korkean taivaan alla

Vastaanotto

Helsingin Sanomien Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1988, ettei Korkean taivaan alla kuulu Hawksin parhaisiin ohjaustöihin mutta on silti kiinnostava, pikemminkin poikakirjamainen seikkailu- tai vaellustarina kuin perinteinen western. Fränti kertoo Hawksin katuneen jälkeenpäin Kirk Douglasin valitsemista päärooliin näyttelemään sävyisää ja kilttiä hahmoa.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Randy Travis

Randy Bruce Traywick (s. 4. toukokuuta 1959) eli Randy Travis on yhdysvaltalainen country-muusikko.
Travis syntyi Marshvillessä, Pohjois-Carolinassa, ja sai lapsena kitaransoiton opetusta. Hän aloitti 8-vuotiaana esiintymisen veljensä Rickyn kanssa. Travisilla oli erittäin huonot välit isäänsä Haroldiin. Hän jätti high schoolin kesken ja ajautui rikollisuuteen. Hän joutui pidätetyksi muun muassa autovarkaudesta ja murrosta. 
Travis voitti nuoruudessaan musiikkikilpailun Charlottessa, Pohjois-Carolinassa. Elizabeth ”Lib” Hatcher antoi hänelle vakituisen esiintymispaikan yökerhosta, ja pian hän sai levytyssopimuksen Paula Recordsilta. Travis julkaisi singlen ”She's My Woman”.
Travis ja Hatcher muuttivat vuonna 1982 Tennesseen Nashvilleen. Hatcher nousi The Nashville Palace -yökerhon manageriksi ja antoi Travisille toimen sen kokkina ja laulajana.

Ammattiura

Travis julkaisi vuonna 1982 omakustanteena albumin Randy Ray Live. Hän sai levytyssopimuksen Warner Brothersilta ja julkaisi vuonna 1985 sen suojissa singlen ”On the Other Hand”. Se nousi countrylistojen 67. sijalle ja single ”1982” jo top 10 -listalle. Vuonna 1986 ”On the Other Hand” julkaistiin uudelleen. Tällä kertaa se nousi listaykköseksi. 
Travisin debyyttialbumia Storms of Life myytiin yli neljä miljoonaa kappaletta. Vuonna 1987 Travis julkaisi albumin Always and Forever, joka vietti listaykkösenä 43 viikkoa. Hän voitti samana vuonna ensimmäisen Grammy-palkintonsa. 
Travis meni naimisiin Hatcherin kanssa 1991. Suosion hiivuttua Travis yritti näyttelijänuraa. Hän palasi äänittämään julkaisemalla vuonna 1994 albumin This Is Me. Hän jätti Warner Brothersin 1997 ja siirtyi DreamWorks Nashvillen suojiin. Travis jatkaa muusikonuraansa yhä.