google/wiki40b huggingface dataset:
Itäkeskuksen peruskoulu

Itäkeskuksen peruskoulu on Helsingissä sijaitseva yhtenäinen peruskoulu, jossa on luokat 1–9. Oppilaita koulussa on noin 460 ja rehtorina toimii Jutta-Riina Karhunen. Koulu sijaitsee nimestään huolimatta Myllypurossa, noin puoli kilometriä Itiksen kauppakeskuksesta pohjoiseen. Koulu toimii lähikouluna Puotinharjun lapsille ja on itäisen Helsingin kielikoulu. Vaikka koulu onkin virallisesti Myllypurossa, se ei palvele lähikouluna Myllypurossa asuvia. Koulussa voi lukea ensimmäisenä vieraana kielenä englantia, kiinaa, ranskaa tai saksaa. Luokkien 3–9 painotuksena on vieraiden kielten oppiminen ja eri maiden kulttuureihin tutustuminen. Ranskaa ja saksaa A-kielenä opiskelemaan pyrkiville järjestetään soveltuvuuskoe 2. luokan keväällä.

Historia

Nykyinen Itäkeskuksen peruskoulu on jatkoa Puotinharjun peruskoululle (aik. kansa- ja kansalaiskoulu) ja Itäkeskuksen peruskoululle (aik. Puotinharjun yhteiskoulu). Koulu toimii Puotinharjun koulun rakennuksissa, jotka on piirtänyt arkkitehti Kari Virta. Koulurakennukset otettiin käyttöön 1969 ja saneerattiin täysin vuosien 2004-2008 aikana Antti Luutosen toimiessa arkkitehtina.
Vuoteen 1992 asti Puotinharjun koulussa Olavinlinnanpolulla opiskelivat lähialueen lapset ja nuoret. Itäkeskuksen koulun puolella Kajaaninlinnantiellä toimi "kielikoulu", johon oppilaat tulivat kolmannelle luokalle eri puolilta kaupunkia. Kouluun pääsi soveltuvuuskokeen perusteella. A-kielenä kaikki opiskelivat ranskaa, saksaa tai venäjää joka vuosi kolme tuntia viikossa. Samalla lailla toimii nykyään Etelä-Haagassa sijaitseva Helsingin Suomalainen Yhteiskoulu. Moni jatkoi opiskelua samassa rakennuksessa Itäkeskuksen lukiossa.
Vuodesta 1992 lähtien kielikoulun toiminta siirtyi vähitellen Olavinlinnanpolulle, jossa koko koulu toimii nyt yhtenäisenä peruskouluna.
Riddick

Juoni

Pahamaineinen Riddick on jätetty kuolemaan auringon kärventämälle planeetalle, joka vaikuttaa olevan täysin eloton. Pian hän kuitenkin joutuu taistelemaan hengestään saalistavia avaruusolentoja vastaan. Viholliset ovat kuolettavampia kuin yksikään ihminen, jonka Riddick on koskaan kohdannut. Ainoa keino päästä pois planeetalta on hälyttää paikalle palkkionmetsästäjät, jotka laskeutuvat paikalle nopeasti löytääkseen saaliinsa.
Pikku-Järvinen

Maantietoa

Järven pinta-ala on 8,9 hehtaaria, se on 650 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Myllypuron valuma-alueeseen (35.436) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 175,3 metriä mpy.
Haukkavuori

Haukkavuori on Etelä-Karjalan korkein paikka ja historiallinen maisema- ja luontokohde, jonka laki kohoaa 172 metriä merenpinnan yläpuolelle sekä 79 metriä viereistä Sarajärven pintaa ylemmäksi. Laelta avautuu suomalaisen kansallismaiseman veroinen näkymä jylhine maisemineen.
Haukkavuori on toiminut aiemmin kolmen kunnan (Rautjärvi, Ruokolahti, Simpele) rajapaikkana. Nykyään se on Rautjärven ja Ruokolahden rajamailla: luoteis-pohjoisosa kuuluu Ruokolahteen, ja muilta osin Haukkavuori kuuluu Rautjärveen.
Haukkavuori on myös historiallinen rajapyykki, ja sen kautta ovat kulkeneet niin Pähkinäsaaren (1323), Täyssinän (1595) kuin Uudenkaupungin rauhankin (1721) rajalinjaukset. Vuorella näkyvissä olevat entiset rajamerkit ovat Uudenkaupungin rauhan aikaisia.
Haukkavuori sijaitsee noin 14 kilometrin päässä Rautjärven kuntakeskus Simpeleeltä, Innasennurkassa Sarajärven pitkän lahden pohjukassa. Kesäaikaan Haukkavuorelle on mahdollista päästä myös Simpeleeltä Konkalammen hiihtokeskuksen kautta kulkevaa retkeilyreittiä pitkin.
Haukkavuoren jylhät maisemat ovat esillä Metsän tarina -luontodokumentissa.
Marla Runyan

Marla Runyan (s. 4. tammikuuta 1969) on yhdysvaltalainen kestävyysjuoksija. Hän kilpaili vaikeasta näkövammastaan huolimatta kesäolympialaisissa Sydneyssä 2000 ja Ateenassa 2004.
Aiemmin seitsenottelijana kilpaillut Runyan voitti vuonna 1999 kultaa naisten 1 500 metrin juoksusta Pan-Amerikan kisoissa.
Runyan on kilpaillut myös useissa maratoneissa. Hän nai 4. elokuuta 2002 miehensä Matt Lonerganin, jonka kanssa hänellä on 1. syyskuuta 2005 syntynyt tytär Anna Lee. Hän on ollut vuodesta 2001 Perkins School for the Blindin lähettiläänä. Hän on opiskellut yliopistolla kuurojen ja kuurosokeiden opetustiedettä.

Näkövamma

Runyan oli yhdeksänvuotias, kun hänellä todettiin näkövamman aiheuttava Stargardtin tauti. Hänen näkönsä on sittemmin heikentynyt siinä määrin, että hänet määritellään virallisesti sokeaksi.
Helsinginrannan maihinnousu

Maanantai 26. syyskuuta (J:14)

Aamulla klo 09.00 alkoi maihinnousu. Rannalla vahdissa olevat kasakat työnnettiin Järvenperään. Ruotsalaiset etenivät hitaasti ja venäläiset saivat lähetetyksi 3 komppaniaa Pärnun rykmentistä  tukenaan 2 tykkiä. Kronobergin rykmentin hyökkäys sai venäläiset vetäytymään.

Tiistai 27. syyskuuta (J:15)

Aamulla ruotsalaiset etenivät Viiaisten suuntaan, jossa heitä oli vastassa Karl Gustav Baggovutin komentama Nevskin rykmentin pataljoona. Baggovutilla oli ohjeet viivyttää ruotsalaisia, ja hän ryhmittäytyi kartanon ympäristöön. Ruotsalaiset työnsivät venäläiset asemista. Eversti, vapaaherra Gustaf Reinhold Boije af Gennäs määrättiin ruotsalaisten taistelujoukkojen komentajaksi.

Keskiviikko 28. syyskuuta (J:16)

Yön aikana kenraaliluutnantti Pjotr Bagration toi suuret venäläisvahvistukset paikalle. Boije suunnitteli hyökkäävänsä Viiaisista pohjoiseen Puostaan (Puotila). Samanaikaisesti Lagerbringin johdolla piti iskeä sivustahyökkäys Puotilaan Haaroisten ja Rannan kautta. Baggovutilla oli lisävoimien johdosta aloite ja hän hyökkäsi voimakkaasti Boijen pääasemaan. Venäläisillä oli myös tarkoituksena tehdä sivustahyökkäys Rannan kautta. Lagerbringin hyökkäys pysähtyi venäläisten vahvaan voimaan ja hän joutui peräytymään. Boije totesi tilanteen toivottomaksi ja määräsi yleisen vetäytymisen Helsingin kylään. Helsinginrannalla tilanne oli sekasortoinen. Kuningas oli siirrättänyt tykkipurret Kahiluotoon. Paikalla olivat vain suojaamattomat kuljetuslaivat. Laivoihin siirtyminen tapahtui epäjärjestyksessä, soutaen ja suurin tappioin.
Rogério Ceni

Rogério Mücke Ceni (s. 22. tammikuuta 1973 Pato Branco, Brasilia) on brasilialainen jalkapallomaalivahti. Hän on maailmanmestari sekä FIFA:n ja IIHFS:n (International Federation of Football History & Statistics) virallisesti tunnustama kautta aikojen eniten maaleja tehnyt maalivahti.
Rogério Ceni aloitti uransa vuonna 1987 Sinop Futebol Clubessa, josta siirtyi syyskuussa 1990 São Paulo Futebol Clubeen. Rogério Ceni on edustanut São Paulo FC:tä yhtäjaksoisesti siitä lähtien ja hänellä on yli 700 Brasilian pääsarjaottelua. Hän on voittanut São Paulo FC:ssä kolmesti Brasilian mestaruuden (2006, 2007, 2008), kaksi Copa Libertadoresia, seurajoukkueiden maailmanmestaruutta ja Intercontinental Cupin.
Brasilian jalkapallomaajoukkueessa Rogério Ceni on pelannut vuodesta 1997 lähtien 16 maaottelussa. Hän oli vuoden 2002 MM-kisoissa kolmosmaalivahtina voittaen maailmanmestaruuden ja vuoden 2006 MM-kisoissa kakkosmaalivahtina; jälkimmäisessä turnauksessa hän pelasi kymmenen minuuttia alkusarjan ottelussa Japania vastaan.

Maaleja tekevä maalivahti

Rogério Ceni kuuluu harvinaiseen maaleja tekevien maalivahtien joukkoon. Hän on vapaapotkuspesialisti ja hän laukoo usein São Paulo FC:n rangaistuspotkut. 20. elokuuta vuonna 2006 ottelussa Cruzeiroa vastaan Rogério Ceni teki kaksi maalia, toisen vapaapotkusta ja toisen rangaistuspotkusta, ja siirtyi José Luis Chilavertin ohi eniten maaleja tehneiden maalivahtien listalla. Samassa ottelussa Rogério Ceni myös torjui yhden rangaistuspotkun. Hänelle oli tuolloin tilastoitu 64 maalia (21 rangaistuspotkuista ja 43 vapaapotkuista). Tähan mennessä hän on tehnyt 118 maalia (17.7.2014).
1-heksadekaanitioli

Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Palaessaan muodostaa myrkyllisiä yhdisteitä, mm. rikin oksideja.
Robert I

Robert I (865 – 15. kesäkuuta 923) oli toinen Robertien-dynastiaan kuulunut frankkien kuningas vuosina 922–923. Hän oli Anjoun kreivin Robert Vahvan toinen poika sekä Pariisin kreivin ja frankkien aiemman kuninkaan Eudes I:n nuorempi veli.

Valmistautuminen

Kuningas Eudes I nimitti nuoremman veljensä useiden kreivikuntien haltijaksi, yksi niistä oli Pariisi. Samoin hänet nimettiin useiden luostareiden johtajaksi eli abbé in commendam. Robert sai itselleen myös Ranskan herttuan arvon ja alueet, ja tämä oli sotilaallisesti erityisen tärkeä alue. 
Isoveljensä Eudes I:n kuoleman jälkeen vuonna 898 hän ei vaatinut kruunua itselleen, vaan kunnioitti tehtyä sopimusta ja hyväksyi karolinkikuninkaan Kaarle Yksinkertaisen tulemisen frankkien kuninkaaksi. Uusi kuningas kuitenkin tunnusti Robertin arvon ja aseman. Hän sai tehtäväkseen puolustaa koko pohjoista Ranskaa viikinkien hyökkäyksiä vastaan.

Nousu valtaan

Rauhanomainen tila Robertin ja Kaarle Yksinkertaisen välillä kesti vuoteen 921 saakka, eli 23 vuotta Eudesin kuoleman jälkeen. Korkea papisto ja valtakunnan herrat riitaantuivat Kaarle Yksinkertaisen kanssa ja eritoten tämän tavasta suosia Haganon kreiviä. Kaikkein vaikutusvaltaisimpien ja sotilaallisesti vahvimpien aatelisten kanssa Robert nousi kapinaan Kaarlea vastaan.
Kapinan ja taistelun seurauksena Kaarle pakeni Lothringeniin. Tämän seurauksena Robert voideltiin ja kruunattiin frankkien kuninkaaksi 29. kesäkuuta 922. 
Kaarle kokosi itselleen suuren armeijan ja lähti hankkimaan takaisin menettämäänsä kruunua. Soissonsin taistelussa 15. kesäkuuta 923 Robertin joukot voittivat ja Kaarle pakeni paikalta, mutta Robert itse kuoli taistelun aikana. Eräiden lähteiden mukaan hän olisi hävinnyt kaksintaistelussa Kaarle Yksinkertaiselle, mutta totuus lienee, että hän sai surmansa tavallisten sotilaiden aseesta.

Robertin perintö

Robert I:n hallituskausi jäi hyvin lyhyeksi ja siksi hänen suunnitelmansa eivät ehtineet käydä toteen. Hän oli panostanut erityisesti avioliittojen myötä tapahtuvaan vallan pysymiseen. Hän oli itse mennyt naimisiin Kaarle Suuren jälkeläisen Béatrix Vermandoisilaisen kanssa, ja tyttärensä hän puolestaan naitti Burgundin herttualle Rudolfille.
Robert I oli toinen kaikkiaan kolmesta Robertien-dynastiaan luettavasta frankkien hallitsijasta. Hänen jälkeensä hallitsijaksi tuli viimeinen Robertien-dynastian hallitsija, hänen tyttärensä Emmen aviopuoliso Rudolf, Burgundin herttua. Rudolfia kuninkaaksi seurasi karolingeihin kuulunut Ludvig IV. Muutamaa vuosikymmentä myöhemmin Robertin pojan, Hugo Suuren, poika Hugo Capet nousi valtaistuimelle 987. Hänestä lasketaan alkaneen niin sanottu kapetingien dynastia.
Fritz Haarmann

Friedrich "Fritz" Heinrich Karl Haarmann (25. lokakuuta 1879 – 15. huhtikuuta 1925) oli pahamaineinen sarjamurhaaja Hannoverissa, Saksassa.

Murhat

Vuosina 1919-1924 Hannoverin Vampyyriksi kutsuttu Haarmann murhasi ainakin 24 nuorta poikaa. Pojat olivat useimmiten kodittomia tai kotoaan karanneita, ja viettivät aikaansa rautatieasemalla ruoan tai almujen toivossa. Haarmann houkutteli pojan asuntoonsa luvaten ruokaa ja yösijan, mutta tappoikin tämän puremalla tätä kaulaan. Murhan aikana Haarmann koki seksuaalista tyydytystä. Ruumiit hän hävitti heittämällä ne Leine-jokeen ja poikien vähäiset omaisuudet hän antoi apulaiselleen, Hans Gransille, myytäväksi. Huhuttiin myös, että hän myi murhaamiensa poikien lihaa mustan pörssin sianlihana, mutta todisteita ihmislihan myymisestä ruoaksi ei löydetty.

Oikeudenkäynti

Oikeudenkäynnissä Haarmann käyttäytyi huolettomasti. Syystä tai toisesta häntä kohdeltiin toisin kuin olisi voinut luulla: Hän esimerkiksi sai polttaa oikeudenkäynnin aikana sikaria, ja hänen pyynnöstään kaikki naiset poistettiin salista. Haarmann oli myös ilomielin kirjoittanut tunnustuksensa, jossa kertoi syyllistyneensä usean pojan murhaan. Tunnustus oli täynnä pienellä kirjoitettuja kommentteja siitä, kuinka hän oli nauttinut teostaan tai kuinka jokin tapaus oli ollut hupaisa. Tuomio oli teloitus mestaamalla. Rangaistus pantiin täytäntöön 15. huhtikuuta 1925.
Haarmannin apulainen Hans Grans sai 12 vuotta vankeutta. Haarmannin pää säilöttiin, jotta tutkijat saattaisivat myöhemmin tutkia hänen aivojensa rakennetta. Päätä säilytettiin n. 90 vuoden ajan teloituksen jälkeen Göttingenin yliopistossa. Haarmannin pää on nyttemmin haudattu kaikessa hiljaisuudessa.

Kirjallisuus

Fritz Haarmann esiintyy sivuhenkilönä Margit Sandemon kuvitteellisessa kirjasarjassa Jääkansan tarina.

Elokuvissa

Aiheesta on tehty myös saksalainen elokuva Der Totmacher (1995). Elokuvan on ohjannut Romuald Karmakar ja pääosassa, Fritz Haarmanina, esiintyi komisario Schimanskina paremmin tunnettu Götz George. Elokuva on pienimuotoinen kamarinäytelmä, joka keskittyy "Hannoverin teurastajan" kuulusteluun. TV 2 esitti elokuvan 1990-luvun lopulla nimellä Kuolonenkeli.
Toinen Haarmannia käsittelevä elokuva on Die Zärtlichkeit der Wölfe (1973).
Star Wars: Rogue Squadron

Pelaaminen

Pelaaja ohjaa Luke Skywalkeria, X-wing-eliittipilottien ryhmän Rogue Squadronin komentajaa. Pelin edetessä Skywalker ja Rogue Squadron taistelevat Imperiumia vastaan kuudessatoista tehtävässä eri planeetoilla.

Vastaanotto

Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 8/10.
Wings of Heaven Live

Kappaleet

Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Tony Clarkin.
In dubio pro reo

In dubio pro reo on oikeustieteessä käytetty sääntö, jolla tarkoitetaan, että näytön osalta epäselviksi jääneissä tapauksissa asia on ratkaistava syytetyn eduksi. Se liittyy olennaisesti käsitteeseen syyttömyysolettama. Euroopan ihmisoikeuselinten ratkaisukäytännössä katsotaan, että tuomioistuimen velvollisuuksiin kuuluu arvioida kaikki epäselvyydet todistusaineistossa syytetyn eduksi.
Dea Trier Mørch

Dea Trier Mørch (9. joulukuuta 1941 – 26. toukokuuta 2001) oli tanskalainen graafikko ja kirjailija. Hänen tuotannostaan on suomennettu vuonna 1977 ilmestynyt, synnytyssairaalan naisista kertova esikoisromaani Talvilapset (Otava 1977, suom. Pirkko Talvio-Jaatinen, ISBN 951-1-04442-7). Sen pohjalta Astrid Henning-Jensen ohjasi samannimisen elokuvan, joka sai ensi-iltansa 1978.
Dea Trier Mørch syntyi Kööpenhaminassa arkkitehti Ibi Trier Mørchin tyttärenä. Hän opiskeli 16-vuotiaasta alkaen Tanskan taideakatemiassa ja piti esikoisnäyttelynsä 1961. Hän jatkoi taideakatemiassa vuoteen 1964 asti ja teki sitten jatko-opintoja Varsovan, Krakovan, Belgradin, Leningradin ja Prahan kuvataidekouluissa. Hän aloitti abstrakteista aiheista mutta kehitti tyyliään vähitellen kohti realismia. Hän oli jäsenenä Tanskan kommunistipuolueessa sekä vasemmistolaisessa Røde Mor -taiteilijaryhmässä yhdessä silloisen elämänkumppaninsa, viihdemuusikko Troels Trierin kanssa. Heillä on kolme lasta, joista Tobias Trier tunnetaan muusikkona.
Litografioita tekevänä taidegraafikkona Dea Trier Mørchin tyyli on hyvin pelkistettyä, ja samaa luonnehdintaa on käytetty hänen proosastaan. Hänen kirjansa ovat saavuttaneet yleisöä myös perinteisten kirjallisuudenharrastajien ulkopuolella.
Talvilasten ohella Trier Mørchin muita kirjoja ovat Sørgmunter realisme (1968), Kastaniealleen (1978), Den indre (1980) ja Aftenstjernen (1982).
Henrik Wrede (agronomi)

Henrik Knut Wrede (11. joulukuuta 1854 Anjala – 13. elokuuta 1929 Anjala) oli suomalainen agronomi, turvalaitoksen johtaja ja muistelmakirjailija.
Wreden vanhemmat olivat Vaasan läänin kuvernööri, vapaaherra Carl Gustaf Fabian Wrede ja Margareta Sofia Eleonora Glansenstjerna. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1874 ja valmistui agronomiksi 1880 Ultunassa. Wrede perusti sisarensa Mathilda Wreden kanssa Toivolan vapautettujen vankien turvalaitoksen ja oli sen johtajana 1886–1897. Sittemmin hän oli Toivolan tilan vuokraajana.
Wrede matkusti 1880-luvulla Siperiassa ja Kaukoidässä levittäen Englannin ja ulkomaiden raamattuseuran kustantamia kirjoja. Hän tapasi matkoillaan myös Siperiaan karkoitettuja suomalaisia ja kirjoitti myöhemmin kokemuksistaan muistelmakirjan I Sibirien för trettio år sedan.
Wrede oli naimisissa vuodesta 1894 kreivitär Ellen Jenny Creutzin kanssa.
Kirkkopäivät

Kirkkopäivät 2007

Kirkkopäivät 2007 pidettiin Turussa 24.–27. toukokuuta. Niiden teemana oli Pyhä yksinkertaisuus. Keskustelijoiden joukossa olivat mukana esimerkiksi A. W. Yrjänä, Ilkka Kanerva ja Julia Kanerva, Suvi-Anne Siimes, Björn Wahlroos, Tommy Tabermann ja Maria Kaisa Aula. Piispa Gustav Björkstrand ja ohjaaja Jari Halonen tapasivat 20 vuotta Jumalan teatteri -episodin jälkeen. Vanhan suurtorin kirkkotorilla oli 60 näytteilleasettajaa.

Kirkkopäivät 2009

Vuoden 2009 kirkkopäivät pidettiin Jyväskylässä 21.–23. elokuuta 2009 teemalla ”Onni täällä vaihtelee”. Päivillä pidettävän Kirkon sosiaalifoorumin keskustelijoina olivat muun muassa kaupunginjohtaja Jussi Pajunen, toimitusjohtaja Asmo Kalpala ja kansanedustaja Tarja Filatov. Muiden keskustelutilaisuuksien puheenvuoroja pitivät muun muassa toimittaja Johanna Korhonen, Kirkon ulkomaanavun johtaja Antti Pentikäinen, päätoimittaja Pekka Mervola, toimittaja Minna Lindgren ja pastori Jaakko Heinimäki.

Kirkkopäivät 2011

Vuoden 2011 Kirkkopäivät pidettiin Lahdessa 13.–15. toukokuuta. Ohjelmassa oli muun muassa suurkonsertteja, joiden esiintyjinä olivat Jari Sillanpää, Lauluyhtye Enchant ja Lahden Gospelkuoro. Lisäksi yleisöä veti lahtelaisten oppilaitosten toteuttama muotinäytös ja Hillsong Londonin ensiesiintyminen Suomessa.

Kirkkopäivät 2013

Kirkkopäivät pidettiin Kuopiossa toukokuussa vuonna 2013. Kirkkopäivät saivat paljon alueellista ja valtakunnallista näkyvyyttä ja keräsivät hieman yli 30 000 tilaisuuskävijää. Uusi aluevaltaus oli iso ilmainen koko perheen lastenfestari Riemu, johon osallistujia oli noin 4 000.
Kuopion Kirkkopäivät saivat aikaan keskustelua räväköillä mainoslauseillaan, kuten ”11. käsky: Tule Kuopion Kirkkopäiville!”, ”Tästä pakanakin tykkää” sekä ”Tunnetko Ristipiston sydämessäsi?”

Kirkkopäivät 2015

Vuoden 2015 kirkkopäivät pidettiin Kouvolassa 22.–24. toukokuuta 2015.

Saksan kirkkopäivät

Suomen kirkkopäiviin on otettu mallia Saksasta, jossa Kirchentage on tärkeä uskonnollinen ja yhteiskunnallinen tapahtuma.
Vapauden kultainen kynä

Vapauden kultainen kynä -palkinto (World Association of Newspapers' Golden Pen of Freedom Award) on arvostettu kansainvälinen journalismin palkinto, jonka myöntää World Association of Newspapers vuosittain jollekin yksittäiselle ihmiselle tai organisaatiolle, joka on vaikuttanut merkittävällä tavalla lehdistön vapauden puolustamiseen tai edistämiseen.
Lisätessään kirjoittamista palkinnon saajista palkinto saa huomion kohdistumaan niihin, jotka voivat olla vaarassa ja voisivat hyötyä kansainvälisestä huomiosta.
Vuonna 1961 perustettu palkinto myönnetään vuosittain World Newspaper Congress and World Editors Forumin avajaisten yhteydessä.
Liperinsalo

Liperinsalo on kylä Liperissä. Kylään kuuluu Niinikkosaari, Karhusaari, Turpeisensaari, Telmon saari, Kajoonsaari,
Lokkisaaret, Vennansaari, Loukonsaari, Kultasaari, Haukisaari, Viitasaari ja Reposaari. Liperinsalossa on paljon kesäasutusta.
Liperinsalon entinen koulu toimii nyt kylätalona. Rakennus on valmistunut vuonna 1916. Kyläyhdistys rakensi vuonna 2005 Oinaanvaaralle kodan, joka on kaikkien käytössä. Alueella on merkittu virkistyspolku.
Parjakannevan taistelu

Taistelu

Venäläiset hyökkäsivät yöllä 28.–29. heinäkuuta kenraali Vasili Orlov-Denisovin johdolla Karijoen suunnasta Ruotsin Kauhajoelle Parjakannevalle sijoitettua etuvartiojoukkoa vastaan. Johan Fredrik Eekin johtama porilaispataljoonajohdolla ja Carl von Otterin pohjalaispataljoona puolustautuivat venäläisiä vastaan kahdessa ketjussa. Ruotsalaisilla oli neljä tykkiä sekä uusimaalaisia rakuunoita reservinä. Venäläiset olivat sijoittaneet etummaisen tykkinsä suon laitaan. Venäläisillä oli tykistön ylivoima.
Ruotsalaiset joutuivat "tulisen kahakan jälkeen" perääntymään, koska venäläiset olivat tuhonneet tykeillään ruotsalaisjoukkojen tykit ja tykistöupseeri oli suositellut vetäytymistä Kauhajoelle, josta edelleen Kurikkaan. Ruotsalaisjoukkojen tappiot olivat 46 miestä. Toisen lähteen mukaan taistelussa kaatui 64 miestä. Esimerkiksi kersantti Johan Asplund oli kaatunut ja vänrikki Gustaf Sölfverarm ja Närpiön komppanian päällikkö kapteeni Erik Hård olivat haavoittuneet. Venäläiset menettivät 129 miestä kaatuneena.
Ruotsalaiset hävisivät, koska pataljoonien yhteistoiminta oli heikkoa. Porilaispataljoonan komentaja Eek oli juuri ylennetty everstiluutnantiksi. Hieman myöhemmin, 20. heinäkuuta, myös von Otter oli ylennetty samanarvoiseksi. Taistelun aikana tästä ei kuitenkaan ollut vielä tietoa, mikä aiheutti kitkaa komentajien välille. Von Otter tuhosi yhteensä viisi siltaa perääntyessään Kurikkaan. Taistelun jälkeen ymmärrettiin, että von Otterin joukot eivät olleet riittävät Kauhajoen suojaamiseen, jonka vuoksi kenraali Georg Carl von Döbeln 2. Prikaatinsa kanssa siirtyi alueelle. 10. elokuuta Kauhajoella käytiin taistelu.
Mäntäkompressori

Mäntäkompressori on kompressorityyppi, jossa ilmaa puristetaan sylinterissä männän avulla. Ilma imetään ensin imuventtiilin kautta, sitten se puristetaan paineventtiilin kautta painesäiliöön tai seuraavaan sylinteriin, jossa sitä puristetaan lisää.

Toiminta

Ilma imetään ensin sylinteriin, jossa sitä puristetaan. Jos kompressori on monivaiheinen, kulkee ilma suoraan seuraavaan sylinteriin, jossa se puristetaan vielä korkeampaan paineeseen. Mäntäkompressori on hyvä, jos tarvitaan laajaa käyttöaluetta ja korkeita paineita. Paine voidaan saada jopa 1000 baariin saakka. Mäntäkompressorin heikkous on se, että se tuottaa painetta sykkivästi, mutta se saadaan tasattua paineilmasäiliön avulla. Vahvuuksia on taas se, että imuventtiileitä voidaan pakko-ohjata, jolloin kompressori saadaan tyhjäkäytölle. Tällöin on mahdollisuus säätää ilman tuottoa ja saada säästöjä, kun konetta ei tarvitse käyttää katkonaisesti.
Levyhaarniska

Levyhaarniska on suurista metallipaloista koottu haarniska, jota voidaan käyttää suojaamaan rintaa tai koko vartaloa. Muinaiset kreikkalaiset ja roomalaiset käyttivät levyhaarniskaa, joka suojasi rintaa ja alaraajoja. Rooman tuhon jälkeen tällaisista haarniskoista luovuttiin. Levyhaarniskat tulivat uudelleen käyttöön 1200-luvun lopulla. Huippuunsa ne kehittyivät 1500-luvun alussa. Kalleimmat keskiaikaiset haarniskat oli silattu hopealla ja jopa kullalla.
Tärkeimmät aseet levyhaarniskaa vastaan olivat erilaiset nuijat ja sotavasarat, jotka tekivät vauriota myös haarniskan läpi, tikarit, joilla yritettiin osua haarniskan heikkoihin kohtiin ja varsijouset, jotka läpäisivät haarniskan suoraan ammuttaessa.
Levyhaarniskan laajamittainen käyttö päättyi ampuma-aseiden kehityksen myötä. Japanilaiset musketöörit käyttivät levyhaarniskaa 1800-luvulle asti. Neuvostoliiton kaartilla (eliittijalkaväellä) oli teräspanssareita toisessa maailmansodassa. Nyttemmin kevlar-haarniskoita on vahvennettu titaanikerroksella; tulosta voidaan pitää eräänlaisena levyhaarniskana.