google/wiki40b huggingface dataset:
Neighborhood unit

Neighborhood unit on yhdysvaltalaisen Clarence A. Perryn 1900-luvun alkupuolella esittelemä kaupunkisuunnittelumalli, joka vaikutti epäsuorasti Suomessa 1940-luvulla lähiöaatteen muodostumiseen. Riitta Hurme on kääntänyt termin kaupunkilähiöksi, Anneli Junton käännöksiä ovat naapurustoyksikkö ja naapuruusyksikkö.

Tausta ja konsepti

Perryn konseptin taustalla vaikuttivat sosiologinen kaupunkitutkimus sekä Chicagossa järjestetty suunnittelukilpailu, jossa kiinnitettiin huomiota asuinalueiden integroitumiseen kaupunkiin sekä niiden palveluiden järjestämiseen. Perry esitteli lähiöideansa virallisesti vuonna 1929 artikkelissaan The Neighborhood Unit, joka julkaistiin New Yorkin aluesuunnitteluun liittyvässä monografiassa. Idean olennainen sisältö avattiin jo kirjoituksen alaotsikossa: ”suunnitelma perheiden yhteisön järjestelemiseksi” (engl. a scheme of arrangement for the family-life community). Perryn ajatuksena oli estää anonyymin massayhteiskunnan muodostuminen jäsentämällä kaupunki toiminnallisiksi yksiköiksi, joiden väestörakenne olisi homogeeninen. Perry halusi ympäristön olevan yksilön kodin laajentuma.
Perryn mukaan lähiön koon tuli perustua ala-asteen oppilasmäärään. Pinta-ala oli riippuvainen asukastiheydestä. Lähiön tuli rajautua joka sivulta katuihin, jotka mahdollisivat ohikulun. Lisäksi lähiössä tuli olla virkistysalueita ja keskustasta etäämpänä kaupallisia palveluita. Instituutioiden, kuten koulun, tuli sijaita keskeisellä paikalla. Katuverkon tehtävänä oli palvella ensisijaisesti lähiön sisäistä liikennettä ja tehdä läpikulusta hankalaa. Työpaikkoja ei lähiöön tulisi luoda omaa palveluntarvetta enempää. Perryn lähiö kiinnittyi olemassaolevaan kaupunkirakenteeseen kiinteästi, ja sen suositeltu asukasmäärä oli 5 000–6 000 ja pinta-ala noin 65 hehtaaria.
Sanmarinolaiset eurokolikot

San Marinon eurokolikot ovat lähinnä keräilykohde, ja niissä on kaikissa erilainen kansallinen symboli. Ne esittävät erilaisia valtion monumentteja ja tasavallan symboleja. Kaikissa kolikoissa on sen lisäksi teksti San Marino ja kaksitoista Euroopan unionin tähteä. Kolikkojen kansalliset tunnukset on piirtänyt saksalainen taiteilija Frantisek Chochola. 
Vuonna 2001 tehtiin sopimus 27. heinäkuuta 2001 rahajärjestelyistä Euroopan unionia edustavan Italian valtion ja San Marinon tasavallan välillä. Tämän sopimuksen myötä San Marinon tasavalta sai oikeuden laskea liikkeelle 1. tammikuuta 2002 lähtien euromääräisiä kolikoita ja keräilijöille tarkoitettuja juhlarahoja.
Pinja Hanski

Pinja Hanski (nyk. Pinja Rautio, s. 1974) on suomalainen laulaja. Hänen veljensä on näyttelijä Janus Hanski ja sisko laulaja Anna Hanski. Hän on laulaja Seppo Hanskin tytär ja näyttelijä Pehr-Olof Sirénin lapsenlapsi.
1900-luvun lopussa hän keikkaili ja levytti Ville Witkan kanssa duona Pinja ja Ville.
Ålands Hemvärn

Ålands Hemvärn oli Ahvenanmaalla toiminut suojeluskuntaa vastaava kodinturvajoukko, joka perustettiin talvisodan alettua. Enimmillään siihen kuulu 800 miestä. He jakautuivat 17 piiriin, ja lisäksi oli lottina ja marttoina noin tuhat naista.
Välirauhan aikana Hemvärn toimi ampumayhdistysten suojissa. Jatkosodan alettua aate heräsi jälleen, ja siihen kuului enimmillään 630 miestä ja 250 sotilaspoikaa. Heistä osa sai jalkaväkikoulutuksen, toiset rannikkotykistökoulutuksen. Källskärissä ja Björkörissä oli hoidettavana kevyet patterit. Lottia oli enimmillään kuutisensataa.

Perustaminen

6. joulukuuta 1939 pidetyssä kansalaiskokouksessa hyväksyttiin kodinturvajoukkojen perustaminen. Siihen liittyivät lähes kaikki asekuntoiset ahvenanmaalaiset miehet, mikä oli hämmästyttävää siihen nähden, että vain vuosi aiemmin tehty ehdotus demilitarisoinnin purkamisesta oli torjuttu jyrkästi. Syynä pidettiin sitä, että sodan uhka oli todellinen, sota oli tullut liian lähelle, ja jokainen katsoi velvollisuudekseen olla puolustamassa kotiaan. Osansa on voinut olla Ålandin päätoimittajalla, Landstingetin puheenjohtajalla Julius Sundblomilla mielipiteenmuokkaajana. Pienimuotoista värväystäkin käynnistyi, mutta se osoittautui tarpeettomaksi, kaikki liittyivät vapaaehtoisesti. Päällystön ja alipäällystön järjestäminen vei aikaa, mutta johtoon tuli kapteeni Arvid Lindberg. Aseistus oli runsasta, rekisteröityjä aseita oli 300, ja lisäksi oli sitäkin enemmän yksityisiä aseita, ja Ruotsista tuli lisää.
Luzzaran taistelu

Taustaa

Eugen Savoijilaisen itävaltalaisarmeija oli pitänyt miesmäärältään ylivoimaista Ranskaa uhattuna jo pitkään. Helmikuussa 1702 itävaltalaiset tekivät öisen yllätyshyökkäyksen lähinnä nukkuvia ranskalaisia vastaan Cremonassa. Vaikka taistelu jäi lopulta ratkaisemattomaksi irlantilaisen prikaatin sinnikkään vastarinnan ansioista, puolustajien komentaja François de Neufville joutui vangiksi. Vastatakseen prinssi Eugenin armeijan muodostamaan uhkaan kuningas Ludvig XIV lähetti Italiaan täydennyksiä ja yhden pätevimmistä komentajistaan, Eugenin serkun Louis Joseph Vendômen.
Kesällä ranskalaiset valtasivat Guastallan, josta he marssivat eteenpäin pyrkimyksenään piirittää Borgofortea. Ennen Borgofortea Vendôme leiriytyi Pojoen varteen lähelle Luzzaran kylää. Kuullessaan tästä Eugen Savoijilainen oli itse johtamassa Mantovan piirittämistä. Hän päätti hylätä piirityksen ja kerätä koko armeijansa keskeyttämään ranskalaisten operaation. Eugen marssitti joukkonsa lähelle Luzzaraa ja perusti päämajansa Rivan kylään.

Taistelu

Pojoki varmisti ranskalaisten vasemman sivustan. Lisäksi Vendôme rakennutti puolustusasemia ja vallituksia asemiensa ympärille. Muu maasto oli avointa, mutta suhteellisen vaikeakulkuista kenttää ojineen, kanavineen, aitoineen ja pensaikkoineen. Itävaltalaisten etuna oli kokeneempi armeija, sekä joukko taitavia komentajia.
Aamun koittaessa Eugenin joukot eivät olleet vielä linjassa, joten hän joutui viivyttämään hyökkäystään. Hän oli jakanut armeijansa kolmeen osaan, joissa kussakin oli kaksi linjaa. Viimein kello viiden aikaan iltapäivällä joukot olivat järjestyneet taistelulinjaan ja Eugen antoi etenemiskäskyn. Hänen joukkonsa hyökkäsivät useita kertoja pyrkien ajamaan ranskalaiset etäämmälle joesta, jonka jälkeen hän voisi saartaa vastustajan. Ranskalaisten puolustus ei kuitenkaan antanut periksi ja taistelu jatkui pimeän tuloon saakka.
Lopulta Eugenin armeija sai ajettua ranskalaiset asemistaan, mutta ei onnistunut saartamaan heitä. Ranskalaiset kärsivät jonkin verran enemmän tappioina, mutta koska heillä oli joka tapauksessa ylivoima, Eugen Savoijilainen ei saavuttanut hyökkäyksellä mitään. Sen sijaan hänen armeijansa menetti noin 10 prosenttia vahvuudestaan, mikä haittasi itävaltalaisten aloitekykyä jatkossa.

Taistelun jälkeen

Loppuvuoden ajan armeijat pysyttelivät vastakkaisissa rintamissa aina 4. marraskuuta asti, jolloin ranskalaiset purkivat leirinsä ensimmäisenä päättäen samalla vuoden 1702 sotaretkensä. Seuraavan kerran Eugen Savoijilainen ja Louis Joseph Vendôme ottivat yhteen Italiassa Cassanon taistelussa elokuussa 1705.
José Guadalupe Galván Galindo

José Guadalupe Galván Galindo (s. 21. elokuuta 1941) on meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Monterreyn arkkihiippakuntaan 29. kesäkuuta 1965 ja nimitettiin Ciudad Vallesin hiippakunnan johtoon 8. heinäkuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Girolamo Prigione, jota avustivat Adolfo Antonio Suárez Rivera ja Juvencio González Alvarez.
Galván Galindo sai 12. lokakuuta 2000 nimityksen Torreónin piispaksi.
George Jewsbury

George Jewsbury (kirjailijanimi J. Frederick George)on yhdysvaltalainen yliopistonopettaja ja kirjailija. Hän on kirjoittanut oppikirjoja, teoksia historiasta. Lisäksi hän on kirjoittanut sisarenpoikansa Neal Stephensonin kanssa menestyskirjat Interface (1994) ja The Cobweb (1996), joissa toisena tekijänimenä on hänen kirjailijanimensä. Hänen teoksiaan ei ole suomennettu.
Jewsbury on ollut professorina Oklahoman valtionyliopistossa. Hän on erikoistunut Venäjään ja Neuvostoliittoon. Hän toimii opettajana Pariisissa yksityisessä oppilaitoksessa Ecole Active Bilingue Jeannine Manuel ja tutkijana Russian Center of the School for the Advanced Study for the Social Sciences -nimisessä tutkimuslaitoksessa.
Neuvostoliittolaisten sotaveteraanien muistomerkki

Neuvostoliittolaisten sotaveteraanien muistomerkki (serb. Споменик совјетским ратним ватеранима) on sotamuistomerkki, joka sijaitsee Avala-vuoren vieressä lähellä Belgradin kaupungia Serbiassa. Muistomerkki on rakennettu vuonna 1964 tapahtuneen lento-onnettomuuden muistoksi. Onnettomuudessa kuoli neuvostoliittolaisia sotaveteraaneja. Muistomerkin on veistänyt kuvanveistäjä Jovan Kratohvil.
Af Ursin

Af Ursin on suomalainen aatelissuku. Suku on lähtöisin Jääsken pitäjän Karhulan talosta, jossa se voidaan jäljittää 1600-luvun alkuun asti. Ensimmäiset kyseisestä talosta opin tielle lähteneet johtivat talon nimestä itselleen ruotsinkielisen nimen Björn, myöhemmät latinankielisen nimen Ursinus (lat. ursus = karhu). Iitin kirkkoherran Jakob Johan Ursinuksen poika Nils Abraham lyhensi opiskeluaikanaan nimensä muotoon Ursin. Kohottuaan Helsingin yliopiston rehtoriksi hänet aateloitiin vuonna 1845 nimellä af Ursin. Suku introdusoitiin Suomen ritarihuoneelle seuraavana vuonna aatelissukuna numero 211.
HMS Maori (F24)

Palvelus

HMS Maori määrättiin palvelukseen otettaessa Välimeren laivaston 1. Tribal-laivueeseen. Alus oli joulukuun 1938 varustettavana ja koulutettavana kotivesillä ennen siirtymistään tammikuun lopulla 1939 Maltalle laivueeseensa. Laivueen nimi vaihtui huhtikuussa 4. Hävittäjälaivueeksi.
Alus siirtyi heinäkuussa laivueen mukana Aleksandriaan laivastoharjoituksiin ja edelleen elokuussa harjoituksiin itäiselle Välimerelle, minkä päätteeksi alus vieraili harjoitukseen osallistuneiden muiden alusten mukana Istanbulissa Turkissa. Vierailun loputtu alus palasi laivaston mukana Aleksandriaan.
Suomen Terveydenhoitajaliitto

Toiminta

Suomen Terveydenhoitajaliitto hoitaa jäsentensä palkkausta, työsuhteita ja sosiaalisia etuja sekä koulutus- ja ammatillisia asioita koskevan edunvalvonnan. Liitto osallistuu kansanterveystyön, terveydenhuollon ja terveysalan koulutuksen kehittämiseen. Terveydenhoitajaliitto on myös terveyden edistämisen asiantuntijajärjestö. Liitto vaikuttaa aloitteillaan ja kannanotoillaan maan työmarkkina-, koulutus-, sosiaali- ja terveyspolitiikkaan. Liiton toimintaa ohjaavat arvot ovat luotettavuus, rohkeus, arvostus, yhteisöllisyys ja tasa-arvo.
Suomen Terveydenhoitajaliiton puheenjohtajana toimii Leila Lehtomäki. Liiton toimisto sijaitsee Helsingissä. Terveydenhoitajaliitto julkaisee Terveydenhoitaja-lehteä ja järjestää kerran vuodessa Terveydenhoitajapäivät.
Pintakytkin

Pintakytkin (kelluke, vippa) on laite, jota käytetään nesteen pinnankorkeuden määrittämiseen esimerkiksi kaivoissa ja pumppaamoissa. Sitä voidaan käyttää tyhjennys- ja täyttöpumppujen, sekä moottori- ja megneettiventtiilien ohjauskojeena ja hälytyskojeena halutusta pinnankorkeudesta.
Pintakytkimiä on eri kokoisia ja tyyppisiä yksinkertaisimmista malleista sellaisiin, joilla saadaan hälytys- ja pinnankorkeustietoja monelta eri tasolta. Tyypillisimmillään kaapelin varassa roikkuva kytkin kallistuu nestepinnan vaihtelujen mukana ja antaa hälytyksen joko ylä- tai alarajalta mikrokytkimen aktivoituessa kallistumisessa. Tietyllä ennalta määritetyllä nestepinnan tasolla mikrokytkin joko katkaisee tai yhdistää virtapiirin pintakytkimen sisällä.
Varmasti yleisimpiä käyttötapoja pintakytkimelle on kytkettynä pumpun kanssa säiliöön tai likavesikaivoon. Useimmat kytkimet ovat säädettäviä siten, että laite on asetettu antamaan hälytys, kun nesteen pinta säiliössä nousee liian korkealle. Pintakytkin antaa hälytyksen pumpulle, joka sen jälkeen pumppaa nestettä ulos, kunnes pinnankorkeus on jälleen riittävän matala, jolloin kytkin pysäyttää pumpun. Näin laite myös estää pumpun kuivanakäynnin. Vastaavasti toisen tyyppisillä kytkimillä voidaan estää nestepinnan laskeminen säiliössä liian matalalle kytkemällä laite täyttöpumppuun.
Suomessa pintakytkimiä valmistaa hollolalainen yritys Kari-Finn Oy.
Kirkkokunta

Kirkkokunta on kristillisten seurakuntien tai kirkkojen muodostama yhteisö, jolla on yhteinen oppi. Usein kirkkokunnalla tarkoitetaan maailmanlaajuista samanuskoisten yhteisöä, jolla on yhteinen oppi, esimerkiksi luterilainen kirkkokunta.
Nimitystä voidaan käyttää myös yhteisöstä, jolla on maailmanlaajuinen keskusorganisaatio, esimerkiksi roomalaiskatolinen kirkko. Toisaalta esimerkiksi ortodoksit käyttävät Suomessa rekisteröidystä uskontokunnasta nimitystä ortodoksinen kirkkokunta.
Asiayhteydestä riippuen kirkkokunta-sanan synonyyminä käytetään sanoja kirkko, tunnustuskunta tai uskontokunta. Katolisesta kirkosta puhutaan kirkkona, koska se on yksi organisaatio; luterilaisista puhutaan tunnustuskuntana, koska luterilaisuuden määräävä piirre on luterilainen tunnustus; anglikaanisia ja episkopaalisia kirkkoja, sekä myös reformoituja uskonsuuntauksia nimitetään usein kirkkokunnaksi.
CD-5 (1944)

Palvelus

Alus upposi 21. syyskuuta 1944 ilmahyökkäyksessä Luzonin länsipuolella ja se poistettiin alusluettelosta 25. toukokuuta 1945.
Kelpoisuus

Kelpoisuus (engl. fitness) on biologisen evoluution keskeisiä käsitteitä. Se kuvaa jonkin ominaisuuden omaavien yksilöiden keskimääräistä kykyä tuottaa lisääntymiskykyisiä jälkeläisiä. Kelpoisuus kertoo yksilöiden sopeutumisesta ympäristöönsä, kyvystä tuottaa jälkikasvua ja kolmanneksi kyvystä hoivata jälkeläisiä niin, että nämä saavuttavat sukukypsyyden.
Kelpoisuus kuvaa tietyn fenotyypin tai genotyypin omaavan yksilön kykyä tuottaa lisääntymään pääseviä jälkeläisiä. Jos yksilöiden genotyypissä on eroja, suuremman kelpoisuuden omaavan yksilön jälkeläiset yleistyvät pienemmän kelpoisuuden omaavien yksilöiden kustannuksella. Korvautumista kutsutaan luonnonvalinnaksi.
Yksilöt, joilla on suuri kelpoisuus, pystyvät parhaiten jättämään ominaisuuksiaan populaation geenipoolin seuraavaan sukupolveen. Kelpoisuutta mitataankin sillä, montako lisääntymiskyvyn saavuttavaa jälkeläistä tietyn feno- tai genotyypin omaavat yksilöt pystyvät keskimäärin tuottamaan.
Kelpoisuutta on arvioitava tietyn ominaisuuden omaavien yksilöiden keskimääräisellä kelpoisuudella. Yksilön jättämien jälkeläisten määrään vaikuttaa liikaa sattuma.

Historia

Brittiläinen tutkija Herbert Spencer käytti ilmaisua survival of the best fitted vuonna 1851 julkaistussa teoksessaan "Social Statics". Myöhemmin ilmaus on tunnettu muodossa survival of the fittest. Charles Darwin yhdisti ajatuksen vahvimman eloonjäämisestä luonnonvalintaan. Brittiläinen biologi J. B. S. Haldane yritti ensimmäisenä tehdä kelpoisuudesta matemaattisen suureen. Vuonna 1924 hän julkaisi tutkimuksen "A Mathematical Theory of Natural and Artificial Selection". Hän matematisoi kelpoisuuden käsitteen yhdistämällä evoluution ja mendelistisen genetiikan.
Brittiläinen biologi W. D. Hamilton julkaisi vuonna 1964 tutkimuksen The Evolution of Social Behavior, jossa määriteltiin ensimmäisen kerran kokonaiskelpoisuus (engl. inclusive fitness). Kokonaiskelpoisuus koostuu suorasta kelpoisuudesta (engl. direct fitness), joka tarkoittaa yksilön omien jälkeläisten vaikutusta ja epäsuorasta kelpoisuudesta (engl. indirect fitness). Yksilön epäsuora kelpoisuus tarkoittaa niiden lähisukulaisten jälkeläisten vaikutusta, jotka eivät olisi olemassa ilman kyseisen yksilön apua.
Violeta Urmana

Violeta Urmana (s. 1961) on liettualainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän aloitti pianonsoiton opiskelun seitsemänvuotiaana, ja hän valmistui pianistina Liettuan musiikkiakatemiasta Vilnassa. Laulua hän opiskeli ensin neljä vuotta kotimaassaan; vuonna 1991 hän muutti Müncheniin, jossa häntä opetti Astrid Varnay. Hän saavutti aluksi huomiota mezzosopraanona, mutta noin 40-vuotiaana hän ryhtyi sopraanoksi. Hän debytoi Bayreuthin oopperajuhlilla sekä La Scalassa kaudella 1993–1994, Wienin valtionoopperassa 1996 ja Metropolitan-oopperassa 2001. Mezzosopraanona hänen rooleihinsa lukeutuivat Parsifalin Kundry ja Don Carlon Eboli. Sopraanona Urmana on tulkinnut muiden muassa Iphigénien, Isolden, Norman, Lady Macbethin ja Toscan roolit.
Urmana on toiminut myös konserttilaulajana; hänen vaihteleva ohjelmistonsa on sisältänyt esimerkiksi Bachin, Schönbergin ja Bergin teoksia. Hän on levyttänyt monille suurille levymerkeille, kuten Deutsche Grammophonille, Deccalle, EMI:lle ja Sonylle. Hänen puolisonsa on oopperalaulaja Alfredo Nigro.
Urmana on saanut lukuisia kansallisia ja kansainvälisiä tunnustuksia. Niihin kuuluu Liettuan kansallispalkinto (2001). Vuonna 2001 hänet myös otettiin Gediminaksen ritarikuntaan (3. luokka). Hänestä tuli vuonna 2012 Liettuan musiikki- ja teatteriakatemian kunniatohtori.
Tuhatvuotinen muna

Valmistus

Nimestään huolimatta tuhatvuotisen munan valmistamiseen ei kulu vuosisatoja tai edes vuosia. Tyypillisen perinteisen valmistusmenetelmän mukaan munat lisätään mustalla teellä, kalkilla, suolalla ja tuoreella tuhkalla täytettyyn päivän ajan jäähtyneeseen vatiin. Munat voivat olla kanan-, hanhen tai viiriäisen munia. Munat ovat valmistuneet, kun niitä on säilötty vadissa seitsemästä viikosta viiteen kuukauteen.
Valmistukseen kuluvaa aikaa voidaan nopeuttaa nykyaikaisemmilla menetelmillä esimerkiksi kemikaaleja lisäämällä. Joitakin kiinalaisia yrityksiä on suljettu niiden käytettyä valmistukseen myrkyllistä kuparisulfaattia.

Käyttö

Valmiin tuhatvuotisen munan väri vaihtelee hieman valmistusasteen mukaan. Hyvin valmistetussa munassa on suhteellisen suuri keltuainen, jonka väritys voi olla vihertävän kellertävä. Keltuaisessa voi olla myös ruskean ja sinisen sävyjä. Valmiille munille tyypillistä on myös ammoniakin haju. Munien maku on varsin erilainen kuin haju. Makua on kuvailtu esimerkiksi samettiseksi, kermaiseksi ja meheväksi. Munia voidaan syödä aamiaisesta alkaen päivän millä tahansa ruokailulla. Munia käytetään paitsi sellaisenaan, myös muiden ruokalajien kuten piiraiden valmistukseen. Nykyisin munia valmistetaan myös kotien ulkopuolella. Niitä myydään tavallisissa kaupoissa ja tarjoillaan ravintoloissa. Joitakin tahoja on ruokalajin säilymisen kannalta huolettanut munien suosion hiipuminen etenkin nuorempien ikäluokkien keskuudessa.

Historia

Tuhatvuotisen munan syntytarinaa ei tunneta varmasti. Yhden tarinan mukaan ruokalajin keksi eräs kiinalainen maanviljelijä, joka oli löytänyt hanhenmunia, jotka olivat säilyneet luonnollisesti mutaisessa ja kalkkisessa vedessä. Huomattuaan munien olevan syömäkelpoisia, maanviljelijä alkoi kehittää menetelmiä saman toistamiseksi keittiössä. Ensimmäiset tunnetut merkit tuhatvuotisten munien valmistuksesta ovat noin 500 vuoden takaa Ming-dynastian hallitseman Kiinan ajoilta.
Vapaudensilta (Budapest)

Historia

Vapaudensilta oli Budapestin kolmas silta Ketjusillan ja Margitin sillan jälkeen. Sen on suunnitellut Unkarin rautateiden pääinsinööri János Feketeházy. Sillan rakentaminen aloitettiin vuonna 1894, ja se avattiin 4. lokakuuta 1896 osana unkarilaisten maahantulon tuhatvuotisjuhlallisuuksia. Sillan vihki keisari Frans Joosef, joka löi siihen viimeisen, hopeisen niitin ja jonka mukaan silta nimettiin Frans Joosefin sillaksi. Raitioliikenne sillalla alkoi 1898.
Perääntyvät saksalaiset räjäyttivät sillan 16. tammikuuta 1945. Silta ei kuitenkaan vaurioitunut kovin pahoin, ja vain sen keskiosa piti rakentaa uudestaan. Vapaudensilta avattiin sodan jälkeen 20. elokuuta 1946, ensimmäisenä Budapestin silloista. Samalla silta sai nykyisen nimensä.

Rakenne

Vapaudensilta on kolmijänteinen palkkisilta, ja sen ristikko on rakennettu art nouveau -tyyliin. Sen kummatkin pilarit on koristeltu Unkarin vaakunoilla ja turul-linnun patsailla. Sillalla on kaksi ajokaistaa ja raitiotie niiden välissä.
Riihilammi (Lohja)

Maantiede

Soikean lammen pinta-ala on 0,69 hehtaaria ja sen halkaisija on 100 metriä. Lampi sijaitsee Löytynharjun patoaman suon keskellä aivan valtatien 2 vieressä. Suo on voimakkaasti ojitettu ja ojia on yhdistetty lampeen. Mustinjoen luikerteleva uoma toimii ojien keräilyuomana, johon on lammesta matkaa 200 metriä. Järven soista rantaviivaa on 310 metriä.

Historia

Lampea ei piirretty näkyviin vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa, mutta vuoden 1884 Senaatin kartastossa se piirrettiin ja sen nimi oli "Riihilampi". Lammesta oli piirretty oja suoraan Musijokeen.
Gion

Gion (jap. 祇園 tai 祇をん) on historiallisesti merkittävä kaupunginosa Kiotossa, Japanissa. Gion tunnetaan varsinkin teattereistaan, perinteisistä ravintoloistaan, teehuoneistaan (ochaya) sekä geishoistaan. Gionissa sijaitsevatkin maailman tunnetuimmat geishakorttelit.

Historia

Gionin alue on saanut nimensä šintolaisesta Susanoo no Mikoton pyhäköstä, aiemmin nimeltään Gion, nykyisin Yasaka. Alueelle alettiin 1500-luvulla perustaa majataloja ja tavernoja palvelemaan temppeliin saapuvia pyhiinvaeltajia. Tavernojen tarjoamasta viihteestä sai alkunsa alueen maine huvikorttelina.

Nykypäivänä

Toisen maailmansodan jälkeen geishojen määrä on ollut jatkuvassa laskussa koko Japanissa ja myös Gionissa. Samoin muut perinteiset japanilaiset taidemuodot ovat kärsineet hiipuvasta kävijäkunnasta. Gionissa oli 1920-luvulla 2 500 geishaa ja 106 maikoa. Toisen maailmansodan jälkeen 1948 jäljellä oli vielä 1 200 geishaa ja 160 maikoa, mutta vuonna 1999 enää 90 aikuista ja 22 harjoittelijana toimivaa geishaa. Gion on säilynyt Kioton suurimpana geisha-alueena.
Profylaksia

Profylaksia tarkoittaa ennaltaehkäisevää lääkehoitoa. Yleensä lääkettä määrätään ja otetaan vain sairauden hoitoon lääkehoidon mahdollisten sivuvaikutusten vuoksi. Joissain tapauksissa sairastumisen aiheuttama riski katsotaan suuremmaksi kuin lääkkeen sivuvaikutusten riskit.
Kaukomaille matkaaville tuttu esimerkki on malariaprofylaksia: malarialääkitys (esimerkiksi meflokiini) aloitetaan ennen matkaa malaria-alueelle, ja sitä jatketaan matkan ajan ja vielä muutama viikko matkan jälkeenkin. Lääkitys tuo suojaa malariaa vastaan.
Otto Peitsalo

Otto Peitsalo (13. maaliskuuta 1870 Lieto – 16. toukokuuta 1929 Helsinki) oli suutari ja kauppakoulukurssin käynyt, joka toimi Turun nahka- ja jalkinekauppa Oy:n liikkeenjohtajana, kauppa- ja meijeriliikkeen harjoittajana, Rauman nahkatehtaan edustajana vuoteen 1904, Rauman osuuskaupan johtajana 1904–1916 sekä osuusliike Kansan johtajana Porissa 1917–1918. Hän joutui sisällissodan jälkeen vankilaan poliittisista syistä 1918–1920, jonka jälkeen toimi Osuustukkukaupan toimistonhoitajana 1920–1921 sekä osuusliike Tarmolan toimitusjohtajan 1921–1925 sekä kaupan keskusvaliokunnan neuvontaosaston matkatarkastajana 1926–1929.
Hän oli myös Rauman kaupunginvaltuuston jäsen. Muita luottamustehtäviä olivat Henki-Kansan hallintoneuvoston varapuheenjohtaja sekä Suomen Osuuskauppojen Keskusliikkeen sekä Osuustukkukaupan hallintoneuvoston jäsen samoin kuin Rauman osuuskauppapiirin toimikunnan jäsen, kaupan keskusvaliokunnan hallintoneuvoston jäsen sekä tilintarkastaja.
Peitsalo toimi kansanedustajana 1917 tultuaan valituksi Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Hän toimi Suomen sosialidemokraattisen puolueen eduskuntaryhmässä.