google/wiki40b huggingface dataset:
Korpinurmikka

Ulkonäkö ja koko

Korpinurmikka on hyvin kookas heinä, joka kasvaa 80–150 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on löyhästi mätästävä ja usein pintarönsyllinen. Korsi on 4–8-nivelinen. Lehtitupet ovat leveitä ja litteitä. Lehdet ovat tasasoukkia, lehden kärki on keulamainen ja keskisuonten molemmin puolin on vihreä juova. Heleänvihreitten korsilehtien lapa on 10–15 cm pitkä, ohut ja veltto. Harsu röyhy on 15–30 cm leveä, pituutensa levyinen ja sen haarat pitkiä ja rihmamaisia. Tähkylät ovat 4–5-kukkaisia ja vaaleanvihreitä. Korpinurmikka kukkii kesä-heinäkuussa.

Levinneisyys

Korpinurmikan päälevinneisyysalue käsittää Fennoskandian, Baltian maat, Puolan, Pohjois-Ukrainan, Valko-Venäjän ja Länsi-Venäjän. Lisäksi lajia tavataan satunnaisemmin Keski-Euroopassa, Kaukasuksella, Pohjois-Venäjällä, ja Keski-Aasiassa. Suomessa korpinurmikkaa tavataan paikoin yleisenä Satakunnasta ja Etelä-Hämeestä. Muualla Suomessa laji on harvinaisempi. Pohjoisimmat kasvupaikat ovat Rovaniemen korkeudella.

Elinympäristö

Korpinurmikka on kosteiden kasvupaikkojen kasvi. Sitä tavataan kosteissa lehdoissa, lehtokorvissa, lähteiköissä ja lähdepurojen varsilla. Korpinurmikka on harvinaistunut metsänhoidon ja soiden ojituksen takia.
Oskari Tokoi

Elämänvaiheet

Tokoi kävi kansakoulun ja työskenteli renkinä. Hän lähti vuonna 1891 Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli muun muassa kaivosmiehenä ja tutustui sikäläiseen ammattiyhdistystoimintaan. Hän palasi vuonna 1900 Suomeen Kannukseen maanviljelijäksi ja kauppiaaksi. Hänet valittiin vuonna 1905 Kannuksen työväenyhdistyksen puheenjohtajaksi ja vuoden 1907 vaaleissa eduskuntaan SDP:n listalta. Vuonna 1912 Tokoista tuli Suomen Ammattijärjestön puheenjohtaja. Vuonna 1913 hänet valittiin eduskunnan puhemieheksi, ja 1917 hänet nimitettiin Suomen Senaatin talousosaston varapuheenjohtajaksi. Tuolloin hänestä tuli maailman ensimmäinen sosiaalidemokraattinen pääministeri.
Tokoi kuului vallankumoushallitus kansanvaltuuskuntaan elintarvikekomissaarina Suomen sisällissodassa punaisten puolella ja joutui vuonna 1918 pakenemaan maasta. Sodan jälkeen hän toimi brittiläisen everstiluutnantin arvoon verrattavana suomalaisena apulaisjohtajana brittien varustamassa Muurmannin legioonassa, joka osallistui suojeluskuntien vastaiseen sotaan Itä-Karjalassa tarkoituksena turvata länsivaltojen edut suomalaisia ja mahdollisesti myös saksalaisia vastaan. Yksi tavoite oli ”vapauttaa Suomi saksalaisista miehittäjistä”.
Muurmannin legioonan perustaminen johti Tokoin ja Otto Wille Kuusisen välirikkoon. Vasta perustettu Suomen Kommunistinen Puolue (SKP) langetti Kuusisen johdolla ja hänen kumppaneilleen kuolemantuomion, jota ei koskaan peruttu. Tokoin perhe joutui sen vuoksi sijaiskärsijäksi Neuvostoliitossa, mutta myös sotien välinen Suomi suhtautui täälläkin kuolemaantuomittuun Tokoihin ja hänen perheeseensä vähintäänkin penseästi.
Tokoi siirtyi 1921 Englannin ja Kanadan kautta Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli Massachusettsin Fitchburgissa ilmestyneen sosiaalidemokraattisen Raivaaja-lehden toimittajana vuosina 1922–1949.
Toisen maailmansodan aikana Tokoi toimi Suomen avuksi Help Finland -järjestön varapuheenjohtajana. Vuonna 1944 eduskunta vapautti Tokoin niin sanotulla Lex Tokoilla vuoden 1918 maanpetossyytteistä ja kumosi hänelle niiden vuoksi langetetun kuolemantuomion. Tokoi vieraili Suomessa vuonna 1949 ja uudelleen vuosina 1953, 1957 ja 1958. Vuonna 1957 hän puhui yksikamarisen eduskunnan 50-vuotispäivän kunniaksi järjestetyssä juhlassa. Loppuelämänsä Tokoi asui Yhdysvalloissa.

Yksityiselämä

Oskari Tokoi ja Hanna Räinä Lumijoelta menivät 1897 naimisiin Kaliforniassa.  Heille syntyi seitsemän lasta: Oskar ja Hanna 1899, Karl Nestor 1901, Tyyne 1903, Lauri 1906, Laila 1908 ja Aune 1911. 1920-luvun alussa perhe joutui Venäjällä hajalle, mutta Hanna pääsi lopulta Suomeen neljän lapsensa kanssa. Vuonna 1924 Hanna muutti Fitchburgiin, missä hän kuoli vuonna 1938. Nestori ja Tyyne jäivät Venäjälle (Neuvostoliittoon), jossa heidät teloitettiin Stalinin vainojen aikana. Vuonna 1939 Tokoi solmi avioliiton amerikkalaisen Eva Pearl Johansonin (Whiteker) kanssa.

Muistamiset

Vuonna 1992 Kannuksen työväenyhdistyksen talon alakertaan perustettiin Oskari Tokoi -museo. Helsingin Kalliossa sijaitsee Tokoin mukaan nimetty Tokoinranta.
Conor Niland

Ura

Elokuussa 2008 Niland voitti ATP-haastajaturnauksen New Delhissä. Turnauksen loppuottelussa hän voitti Tomáš Caklin lukemin 6–4, 6–4. Toisen ATP-haastajaturnausvoittonsa hän saavutti Floridassa marraskuussa 2009 voittaessaan loppuottelussa James Lemken. Kolmas ATP-haastajaturnausvoitto tuli marraskuussa 2010 Salzburgissa, jossa hän voitti loppuottelussa Jerzy Janowiczin.
Australian avoimissa 2010 hän tippui karsintojen kolmannella kierroksella. Kahdella ensimmäisellä karsintakierroksella hän voitti Henri Kontisen ja Jesse Wittenin, mutta hävisi kolmannella karsintakierroksella Ricardo Hocevarille. Vuoden 2011 Wimbledonissa Niland hävisi pääsarjan ensimmäisellä kierroksella Adrian Mannarinolle.
Fosforylaasikinaasi

Fosforylaasikinaasi on entsyymi, joka osallistuu glykogeeniaineenvaihdunnan säätelyyn. Entsyymi siirtää fosfaattiryhmiä ATP-molekyyliltä eräille glykogeenifosforylaasin seriiniaminohapoille. Tämä aktivoi glykogeenifosforylaasia ja siten glykogeenin pilkkoutumista eli glykogenolyysiä. Fosforylaasikinaasin EC-numero on EC 2.7.11.19.

Ominaisuudet ja toiminta

Fosforylaasikinaasi on hyvin suurikokoinen proteiini ja sen molekyylimassa on 1,2 MDa. Eläimillä entsyymistä esiintyy kahta isoentsyymiä, toinen maksassa ja toinen lihaskudoksessa. Fosforylaasikinaasi on heksadekameeri ja koostuu neljästä alayksiköstä joista jokainen jakautuu edelleen neljään alayksikköön, jotka ovat α-, β-, γ- ja δ-alayksiköt. Näistä alayksiköistä katalyyttisestä aktiivisuudesta vastaa γ-alayksikkö ja muut ovat säätelyalayksikköjä. δ-Alayksikkö on kalsiumionisensitiivinen kalmoduliini.
Fosforylaasikinaasi siirtää fosfaattiyhmiä eli fosforyloi glykogeenifosforylaasin seriiniaminohappoja ja tämä saa glykogeenifosforylaasin muuttumaan inaktiivisesta b-muodosta aktiiviseksi a-muodoksi ja näin glykogenolyysi aktivoituu soluissa. Myös fosforylaasikinaasilla on aktiivinen a-muoto ja inaktiivinen b-muoto. Proteiinikinaasi A aktivoi fosforylaasikinaasia fosforyloimalla inaktiivisen b-muodon α- ja β-alayksiköitä, jolloin fosforylaasikinaasin konformaatio muuttuu ja γ- ja δ-alayksiköt pääsevät muodostamaa kompleksin ja aktiivisen a-muodon entsyymistä. Toinen entsyymi proteiinifosfataasi 1 puolestaan kykenee inaktivoimaan fosforylaasikinaasin defosforyloimalla α- ja β-alayksiköt. Fosforylaasikinaasia aktivoivat myös kalsiumionit, koska ne aktivoivat kalmoduliinin eli fosforylaasikinaasin δ-alayksikön.
Puutteellisesti toimiva fosforylaasikinaasi on yhdistetty useisiin glykogeenin varastoitumissairauksiin niin ihmisillä kuin muillakin eläimillä.
Cape

Cape (CAPE, lyhenne sanoista engl. Convective Available Potential Energy, konvektion käytettävissä oleva energia) on ilmakehän epävakautta kuvaava tunnusluku, joka lasketaan ilmakehän pystysuuntaisesta lämpötila- ja kosteusrakenteesta esimerkiksi radioluotauksen avulla. Suuret cape-arvot kertovat siitä että nousuliike voi kiihtyä voimakkaaksi; siksi suuri cape liittyy usein voimakkaaseen konvektioon ja suureen ukkosen todennäköisyyteen. Capen yksikkö on joulea kilogrammaa kohti, J/kg. Ei ole mitään ehdotonta raja-arvoa, jota suuremmilla cape-arvoilla ukkosta tulee aina ja pienemmillä ei koskaan. Jopa tornadoita on havaittu pienillä cape-arvoilla.
Capen kuvaama noste on päasiallinen nousuliikkeiden voimakkuutta määräävä tekijä silloin, kun tuulishear on heikkoa. Voimakas shear vaikuttaa nousu- ja laskuliikkeisiin, eikä sitä oteta huomioon capen laskennassa. Cape-arvojen ja rajuilmojen esiintymisen välillä on huono korrelaatio, mutta yhdistämällä tietoa capesta ja tuulikentän rakenteesta alimman neljän kilometrin kerroksessa voidaan arvioida mahdollisesti syntyvien rajuilmojen tyyppiä.
Suomen olossa karkeasti Cape 250 tietää ukkosta, 350 kovaa ukkosta. Jos Cape on yli 800, ovat vaaralliset myrskynpuuskat mahdollisia.

Capen määrittäminen

Cape kuvaa nostetta, jonka jonkun alkusyyn liikkeelle sysäämä ilmapaketti kokee. Ilmapaketti joutuu noustessaan pienempään paineeseen ja jäähtyy adiabaattisesti. Radioluotauksesta nähdään paketin ympäristön lämpötila, ja jos arvioidaan nousevan paketin seuraavan adiabaattia, capea voidaan arvioidan näiden kahden viivan väliin jäävästä pinta-alasta.
Jotta nousuliike alkaisi, paketin pitää ensin nousta korkeudelle, jossa se on ympäristöään lämpimämpi (vapaan konvektion taso, engl.  Level of free convection, LFC). Siitä nousuliike jatkuu kunnes paketti jäähtyy ympäristöä kylmemmäksi. Lähtötaso määritetään tuomalla ilmapaketti ensin kuiva-adiabaattisesti tiivistymiskorkeudelle ja siitä kostea-adiabaattisesti pisteeseen, jossa kostea-adiabaatti leikkaa ympäristön lämpötilan. Integraalin alarajana voidaan käyttää myös jotain vakiokorkeutta, tai tiivistymiskorkeutta.
Pinta-alan määrittämistä vastaa laskennallisesti integraali, joten capen yhtälö kirjoitetaan
missä "parcel" on ilmapaketti, "env" ympäristö ja z pystykoordinaatti. Yhtälössä esiintyvä Tᵥ on virtuaalilämpötila, jonka määrittämisessä kosteus on otettu huomioon. Graafisessa menetelmässä oikean ja virtuaalisen lämpötilan erotus jätetään usein huomioimatta, mikä johtaa capen aliarvioimiseen.

Capen käyttö

Cape-lukuja lasketaan säännöllisesti radioluotauksista ja monista numeerisista sääennustusmalleista, esimerkiksi GFS-mallista. Ennusteen laatimishetken Cape jollain paikkakunnalla ei kerro kaikkea tulevasta ukkosen riskistä, sillä päivän mittaan alueelle virtaa uutta ilmaa eri korkeuksilla, ja Cape kasvaa jos ilmakehän yläosa jäähtyy tai alaosa lämpenee.
Here We Are Again

Kappaleet

Kappaleet on kirjoittanut Joe McDonald ellei toisin mainita.
Antonius Padovalainen

Elämä

Pyhä Antonius Padovalainen syntyi vuonna 1195 Fernando Martinsina Portugalin Lissabonissa varakkaaseen aatelisperheeseen, mahdollisesti Martin Bouillonille ja Theresa Tavejralle. Hänet kävi katedraalikoulua, ja hän liittyi 15-vuotiaana vuonna 1210 augustinolaiseen luostariyhteisöön pyhän Vincentin luostariin, jonka hän lopulta jätti kuultuaan Marokon viidestä fransiskaanimarttyyreistä. Hän halusi itsekin marttyyriksi ja liittyi fransiskaaneihin vuonna 1220, jolloin hän otti nimen Antonius. Pyhimys matkasi laivalla Marokkoon joulukuussa 1220, mutta hän sairastui perillä vakavasti. Hän lähti paluumatkalle, joutui ankaraan myrskyyn, joka vei hänet Sisiliaan. Koska hänen terveytensä pysyi huonona, hänen ei sallittu tehdä lähetystyötä saraseenien keskuudessa, vaan sen sijaan hän opetti teologian Italian Bolognassa ja Etelä-Ranskan Montpellier’ssa, Toulousessa ja Puy-en-Velayssa. Hän toimi myös saarnaajana ja koska hän oli menetynyt harhaoppisten käännyttämisessä, häntä kutsuttiin Harhaoppisten vasaraksi. Antoniuksen pidettyä paastonaajan saarnoja vuonna 1231 hänen terveytensä heikkeni ja hän vetäytyi Camposanpieroon. Häntä lähdettiin viemään Padovaan, jonne hän ei ehtinyt, vaan hänet otettiin klarissalaisluostariin Arcellassa, jossa hän kuoli 36-vuotiaana 13. kesäkuuta 1231.
Inkeri (lehti)

Inkeri oli Pietarissa vuosina 1884–1917 ilmestynyt suomenkielinen sanomalehti. Samalla nimellä ilmestyy nykyään Viron inkerinsuomalaisten liiton tiedotuslehti sekä Pietarin Inkerin Liiton julkaisu.

Sanomalehti Inkeri

Lehden ensimmäinen numero ilmestyi tammikuun alussa 1884. Sen alaotsikkona oli Pietarin ja Inkerin suomalainen äänenkannattaja. Päätoimittajana oli Pietarin ylemmän kirkkokoulun johtaja A.F. Silén. Muita toimittajia ja avustajia olivat kirkkoherrat Otto Rokkanen, A. J. Piispanen, opettajat Paavo Räikkönen, A. Tiisniekka, Johannes Häyhänen, Sakari Putro, Pekka Niukkanen, Robert Seppänen sekä lehden koko ilmestymisajan Mooses Putro. 
Uutiset käsittelivät etupäässä Pietarin elämää, mutta kirjeenvaihtajat lähettivät kertomuksia myös maaseudulta, varsinkin Pietarin lähiympäristöstä. Pääpaino annettiin seurakunta- ja kouluelämälle sekä raittiustyölle, mutta lehti käsitteli myös talouselämää, kotiseutuharrastusta, kunnallista toimintaa sekä maailman tapahtumia. Kaunokirjallisia teoksia julkaistiin usein jatkokertomuksina. 
Inkeri ilmestyi ensin kerran ja myöhemmin kaksi kertaa viikossa. Se oli taloudellisesti kannattamaton, minkä vuoksi tilalle päätettiin perustaa uusi lehtiyritys. Joulukuussa 1905 alkoi ilmestyä Uusi Inkeri, jonka johdossa olivat opettajat Kaapre Tynni ja Paavo Räikkönen. Kustantajina toimivat kirkkokoulun johtaja Pietari Toikka ja liikemies Joonas Peusa. Kolme kertaa viikossa ilmestynyttä lehteä painettiin sensuurivaikeuksien takia Viipurissa. Uuden Inkerin linja oli entistä radikaalimpi, ja viranomaiset lakkauttivat sen vuonna 1906.
Kirkollisten piirien edustajat perustivat vuonna 1906 uuden Inkeri-lehden, mutta heistä eronneet edistysmieliset siirtyivät kannattamaan Uuden Inkerin korvannutta Nevaa. Inkerin ensimmäisenä toimittajana oli kokenut lehtimies Paavo Räikkönen. Lehti oli kirkollisten asiain harras äänenkannattaja ja harrasti kansallisasiaa lämpimämmin kuin sen kilpailija. Papisto avusti Inkeriä muun muassa erityisin kotiseutunumeroin. Myös lehden päätoimittajiin kuului pappeja, kuten Otto Louhelainen. 
Inkeri lakkautettiin lokakuun vallankumouksen jälkeen joulukuussa 1917.

Nykyiset lehdet

Viron inkerinsuomalaisten etujärjestö Viron inkerinsuomalaisten liitto ryhtyi julkaisemaan samannimistä tiedotuslehteä elokuussa 1993. Lehti ilmestyy kerran kuukaudessa. Se keskittyy Viron inkerinsuomalaisten toimintaan ja yleisemmin erilaisiin Suomeen liittyviin tapahtumiin Virossa. Lehteä toimittavat Ia Mihkels ja Kasperi Hasala. Lehti on ilmestynyt osaksi värillisenä joulukuusta 2006, ja se ilmestyy myös Internetissä. Suomenkielinen lehti on Virossa asuville inkeriläisille tärkeä yhdysside äidinkieleen.
Pietarissa on ilmestynyt samanniminen lehti vuodesta 1998. Se on nykyään Pietarissa toimivan Inkerin Liiton julkaisu, ja sen päätoimittaja on myös Inkerin Liiton puheenjohtaja Aleksanteri Kirjanen. Muut toimittajat ovat Antti Pyykkönen, Antti Syrov ja Aleksei Krjukov. Lehden painosmäärä oli vuonna 2008 250 kpl.
Heather Harper

Dame Heather Mary Harper DBE (8. toukokuuta 1930 Belfast – 22. huhtikuuta 2019) oli irlantilainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.
Harper syntyi Belfastissa Pohjois-Irlannissa. Hän aloitti opintonsa siellä ja opiskeli myöhemmin pianonsoittoa Lontoon Trinity College of Musicissa. Laulunopetusta hän sai Helen Iseppiltä ja Frederic Huslerilta. 
Harperin ensimmäinen ammattiesiintyminen oli roolissa Giuseppe Verdin oopperassa Macbeth Oxford University Opera Clubilla. Hän pääsi myöhemmin mm. Covent Gardeniin ja New Yorkin Metropolitan-oopperaan. Hänet nähtiin myös Bayreuthin musiikkijuhlilla, ja hän vieraili Suomessa vuonna 1968.
Harper on nyttemmin vetäytynyt laulajanuraltaan mutta on toiminut mm. Royal College of Musicin professorina.
Från Nära och Fjerran

Från Nära och Fjerran (”Lähteltä ja kaukaa”) oli Helsingissä vuosina 1860–1861 ilmestynyt ruotsinkielinen aikakauslehti.
Kirjakauppias Klas Theodor Sederholmin julkaisema ja toimittama Från Nära och Fjerran, alaotsikoltaan Litteraturblad för Finlands qvinnor oli naisille tarkoitettu makasiinilehti. Kerran kuukaudessa ilmestynyt 16-sivuinen ja oktaavikokoinen lehti painettiin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjapainossa. Se sisälsi etupäässä artikkeleita ja kaunokirjallisuutta. Lehden näkökulma oli miehen, jonka mielestä naisen tärkein tehtävä oli toimia vaimona ja äitinä. Siinä pohdittiin myös naisten kasvatus- ja koulutuskysymyksiä. Ensimmäisenä vuonnaan Från Nära och Fjerran sai toimittajaa tyydyttäneen 700 kappaleen levikin. Toisena vuonna tilaajamäärä laski, ja Sederholm lopetti lehden kannattamattomana.
Vladimir Jakovlev

Vladimir Anatoljevitš Jakovlev (ven. Владимир Анатольевич Яковлев, s. 25. marraskuuta 1944, Oljokminsk, Jakuuttien ASNT) on venäläinen poliitikko. Hän on ollut syyskuusta 2004 alueellisen kehityksen ministeri. Jakovlev oli 1996–2003 Pietarin pormestari ja varapresidenttinä ja presidentin edustajana eteläisessä liittopiirissä. Jakovlev oli keväästä 1994 Pietarin varapormestari Anatoli Sobtšakin alaisuudessa. Toinen varapormestareista oli Vladimir Putin.
Henkiparannus

Henkiparannus (engl. healing, psychic healing, spiritual healing) tai uskollaparannus (engl. faith healing) on parannusmenetelmä, jossa tukeudutaan rituaaleihin tai yliluonnollisiin voimiin. Henkiparannusta ei ole pystytty tieteen keinoin todentamaan. Siksi sen katsotaan olevan näennäistieteeseen kuuluva paranormaali ilmiö.
Kristinuskossa paranemisihmeillä on monesti ollut keskeinen sija, koska jo Jeesuksen väitetään parantaneen useita ihmisiä yliluonnollisin menetelmin. Joissain paikoissa, kuten katolisen kirkon suositussa pyhiinvaelluspaikassa Lourdesissa, väitetään tapahtuvan erityisen paljon paranemisihmeitä. Paranemisihmeet kuuluvat olennaisena osana myös armolahjoja korostavien karismaattisten suuntien oppeihin. Tunnettujen helluntailaisten ja karismaattisten parantajien joukkoon lukeutuu Niilo Yli-Vainio.
Henkiparantajina toimivat myös jotkut meediot, kuten Rosemary Altea ja Suomessa Johanna Broman.

Spontaanit remissiot ja regressiot

Lääketiede tuntee spontaanin remission ja spontaanin regression käsitteet. Spontaanissa remissiossa oireet lievittyvät odottamatta, hoidosta riippumatta, kun spontaanissa regressiossa sairaus paranee itsestään kokonaan. Ilmiö on kiinnostanut niin lääkäreitä ja tiedemiehiä kuin yliluonnollisen tutkijoitakin. 
Niinkin vakava sairaus kuin parantumattomana pidetty syöpä päättyy joskus spontaaniin remissioon tai regressioon. Monet alkavat syöpätaudit paranevat itsestään ja jäävät havaitsematta parantuneen elinaikana, mutta huomiota herättävät erityisesti ne äärimmäisen harvat tapaukset, joissa pitkälle edennyt syöpä alkaa itsestään parantua. Tällaisiakin tapauksia on dokumentoitu ja tutkittu jonkin verran. Pahanlaatuisen kasvaimen eli syöpäkasvaimen spontaanin regression syy on yhä tuntematon. Ilmiölle on kuitenkin tarjottu erilaisia selityksiä. Mahdollisesti ihmisen oma immuunijärjestelmä kykenee tuhoamaan jotkin kasvaimet.
Alfonso X Viisas

Alfonso X Viisas (23. marraskuuta 1221 – 4. huhtikuuta 1284) oli Kastilian ja Leónin kuningaskunnan kuningas vuodesta 1252.
Vuonna 1257 hänet valittiin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan johtoon, mutta hän ei ehtinyt kruunattavaksi Saksaan toisin kuin vaalissa toiselle sijalle jäänyt Cornwallin jaarli Richard. Richardin kuoltua 1275 Alfonso haki Ranskasta paavilta tukea vaatimukselleen keisarin istuimesta. Sillä välin Marokko ja Granada valtasivat Kastilian ja Alfonson vanhempi poika sai surmansa taistelussa. Nuoremmasta pojasta Sanchosta tuli Alfonson kuoltua Sevillan kuningas.
Alfonso X valmistutti muun muassa niin sanotut Alfonson taulut (Tabulae Alphonsiae), planeettataulukot, jotka säilyivät käytössä aina kopernikaaniseen vallankumoukseen saakka. Alfonso Viisaasta on sanottu, että tämä pudotti kruununsa tähtiä tuijottaessaan.
Lisäksi Alfonso X julkaisi 420 kappaletta sisältävän musiikkikokoelma Cantigas de Santa Marian galego-portugalin kielellä. Varhaisen musiikin yhtyeet esittävät teosta usein. Soitinsäesteiset laulut on omistettu Neitsyt Marialle. Kiisteltyä on, kuinka merkittävä osa Alfonsolla oli itse musiikin tekemisen suhteen.
Alfonso Viisaan saavutus oli myös määräyksen antaminen suuren lakikokoelman, Las Siete Partidasin toimittamisesta. Pariisissa vuonna 1855 painettu espanjankielinen laitos käsittää n. 4000 sivua, joista yksinomaan sisällysluettelo lähes tuhat sivua.
Alfonso itse kirjoitti mm. Estoria Espannan ja Estoria Generalin. Runoilijana hän kirjoitti mm. Cantico Canticorumin, joka mukailee Raamatun Laulujen laulua. Siinä Alfonso edelsi kolmellasadalla vuodella augustiini Luis de Leónia, joka sai istua inkvisition vankilassa kolme vuotta, koska oli uskaltanut kääntää Raamatun tekstiä kansan kielelle.
Thierry Laurey

Ura pelaajana

Laurey aloitti uransa FC Saint-Mesminin junioriryhmässä ja ammensi oppeja juniorina myös ESTACin organisaatiossa. Ammattilaisuransa debyytin hän teki vuonna 1981 US Valenciennes Anzinissa. Hän pelasi seurassa viiden vuoden ajan, kunnes siirtyi Olympique Marseilleen 1986. Ura ei suurseurassa oikein auennut ja mestaruushopeaan päättyneen kauden jälkeen Laurey siiryi Montpellier’hen. Hän edusti seuraa yhden kauden ajan ja pelasi sen jälkeen FC Sochaux’ssa, Paris Saint-Germainissa ja AS Saint-Étiennessä kunnes palasi Montpellier’hen vuonna 1991. Laurey edusti seuraa uransa loppuun vuoteen 1998 saakka.

Ura valmentajana

Valmennusuransa Laurey aloitti Montpellier’n organisaatiossa 1998. Hän toimi kahdeksan vuoden aikana seuran apuvalmentajan, valmennuskeskuksen teknisen johtajan, juniorijoukkueiden ja amatöörijoukkueen valmentajan tehtävissä. Laurey jätti seuran kesällä 2006 ja palasi valmennustehtäviin vuotta myöhemmin FC Sèten peräsimessä. Hän valmensi Sèteä yhden kauden ja siirtyi sitten Amiensin päävalmentajaksi. Hän toimi tehtävässä kauden 2008–2009 loppuun. 
Marraskuussa 2011 Laurey palasi valmennustehtäviin Ligue 2:n hännille juuttuneen AC Arlesin päävalmentajana.  Hän nosti Arles'n pois putoamistaistelusta ja seura sijoittui lopulta 13:nneksi. Kausi 2012/13 alkoi kuitenkin kehnosti ja Laurey sai potkut marraskuussa 2012. 
Helmikuussa 2013 Laureysta tuli Ligue 2:n putoamiskamppailussa painiskelevan Gazélec Ajaccion päävalmentaja.  Laurey ei onnistunut enää pelastamaan Gázelecia, vaan seura putosi kauden jälkeen takaisin Nationaliin. Putoamisesta huolimatta Laurey jatkoi päävalmentajana ja nosti seuran heti kaudella 2013–14 takaisin Ligue 2:een. Seuraava kausi oli pienelle korsikalaisseuralle supermenestys, sillä sarjan kakkospaikka toi joukkueelle historiallisen paikan pääsarjaan. Gazélecin ensimmäinen pääsarjakausi 2015/16 alkoi surkeasti ja joukkue onnistui voittamaan ensimmäisen ottelunsa vasta lokakuun lopulla OGC Niceä vastaan. Loppuvuodesta alkanut 11 ottelun tappioton putki paransi Gazélecin mahdollisuuksia sarjapaikan säilyttämiseen, mutta kun Laureyn suojatit voittivat vain kaksi kevätkauden otteluista Gazélec putosi liigasta kolmen pisteen erolla putoamiviivaan. Laurey jätti seuran putoamisen varmistuttua. Kauden jälkeen hän teki kaksivuotisen sopimuksen Ligue 2:een nousseen RC Strasbourgin kanssa. Laureyn johdolla Strasbourg voitti Ligue 2:n mestaruuden ja nousi takaisin pääsarjatasolle yhdeksän vuoden tauon jälkeen.
Kaudella 2017/18 Strasbourg sijoittui tasaisessa putoamistaistelussa Liguen sijalle 15 ja säilytti sarjapaikkansa pisteen turvin. Kaudella 2018/19 Laurey luotsasi Strasbourgin Ranskan liigacupissa loppuotteluun. Strasbourg pudotti kilpailusta kovia liigajoukkueita voittaen Lillen, Olympique Marseillen, Olympique Lyonin ja välierissä Girondins Bordeaux'n. Finaalissa Strasbourg voitti Guingampin rangaistuspotkukilpailussa ja pääsi juhlimaan seurahistorian kolmatta liigacupin mestaruutta.