google/wiki40b huggingface dataset:
Hannu Toivonen (professori)

Hannu Tauno Tapani Toivonen (s. 1967 Helsinki) on tietojenkäsittelytieteen professori Helsingin yliopistossa.

Tutkimus ja opetus

Hannu Toivonen tutkii ja opettaa tekoälyä ja datatiedettä, erityisesti tiedon louhintaa ja laskennallista luovuutta. Hän on kehittänyt tiedon louhinnan perusmenetelmiä ja teoriaa 1990-luvulta lähtien. Sovellusalueita ovat olleet mm. genetiikka, ekologia, paleoekologia, bioinformatiikka sekä telekommunikaatio. Myöhemmin Toivonen on tutkinut erityisesti laskennallista luovuutta ja osallistunut myös taiteellisiin hankkeisiin. Hän toimi ohjelmatoimikunnan puheenjohtajana laskennallisen luovuuden kansainvälisessä ICCC-konferenssissa 2015 sekä tiedon louhinnan kansainvälisessä ICDM-konferenssissa 2014.

Julkaisut

Toivonen on julkaissut noin 200 tieteellistä artikkelia, joihin on viitattu yhteensä yli 22 000 kertaa. Viitatuimmat julkaisut käsittelevät etenkin tiedon louhinnan menetelmiä ja teoriaa, mutta myös esimerkiksi tilannesidontaisia mobiiliohjelmia, probabilistista logiikkaohjelmointia, paleoekologiaa sekä geenikartoitusta. Toivosella on 10 patenttia.

Ura

Toivonen väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1996 tiedon louhintaa käsittelevällä väitöskirjallaan. Hän on ollut tutkimustehtävissä Nokiassa 1990-1993 ja 1999-2003 sekä Helsingin yliopistossa tutkimus- ja opetustehtävissä 1993-1999 ja 2002 alkaen.
Toivonen on tietojenkäsittelytieteen professori Helsingin yliopistossa vuodesta 2002 lähtien. Hän on matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan opetuksesta ja kansainvälisistä asioista vastaava varadekaani kaudella 2018-21. Lisäksi Toivonen johti Helsingin yliopiston tietojenkäsittelytieteen laitosta vuodet 2007-2009. Hän vieraili vuosina 2005-2006 Freiburgin yliopistossa Saksassa.

Tunnustukset

Hannu Toivonen on Suomalaisen Tiedeakatemian sekä Teknillisten Tieteiden Akatemian jäsen.
Toivonen on myös tietojenkäsittelytieteen opiskelijajärjestö TKO-äly ry:n kunniajäsen.
Gabriel Tidgren

Gabriel Tidgren (1. lokakuuta 1743 Brunn, Ulricehamn, Ruotsi – 8. joulukuuta 1788 Turku) oli kielentutkija ja historioitsija.
Tidgrenin vanhemmat olivat kirkkoherra Jonas Tidgren ja Margareta Wilskman. Hän opiskeli 1762-1767 Uppsalassa ja teki ulkomaanmatkan 1765–1767, jolloin vieraili ainakin Pietarissa. Turkuun Tidgren tuli 1767, missä hänet vihittiin maisteriksi 1772. Seuraavana vuonna hän väitteli aiheesta De regimine et constitutione reipublicae litterarie I. Väitöskirjan muut osat ilmestyivät 1774-1776. Tidgren nimitettiin kaunopuheisuuden ja historian dosentiksi Turun Akatemiaan. 1777 hän haki kaunopuheisuuden professuuria, jota haki myös Henrik Gabriel Porthan, ja julkaisi sitä varten väitöskirjan De eloquentia veterum Svio-Gothorum, mutta virkaan valittiin Porthan. Yliopiston kirjaston amanuenssiksi Tidgren tuli 1779 ja filosofisen tiedekunnan palkattomaksi apulaiseksi 1781. Vuonna 1784 hänestä tuli Salomon Saarnaajaa koskevan tutkimuksensa perusteella pyhien kielten eli kreikan ja heprean professori. 1787 hän julkaisi ensimmäisen osan teoksesta Wester-Göthlands historia och beskrifning, joka jäi hänen kuolemansa takia keskeneräiseksi. Tidgren oli Aurora-seuran jäsen ja sen lehden Tidningar Utgifne Af et Sällskap i Åbo innokas avustaja.
Tidgren kuoli naimattomana.
Jouluhalko (leivos)

Jouluhalko (ransk. Bûche de Noël) on perinteinen ranskalainen jouluruoka, puuhalon muotoinen koristeltu leivonnainen, jota tarjoillaan etenkin Ranskassa ja joissakin ranskankielisissä maissa. Tämä kulinaristinen perinne juontaa juurensa vanhemmasta kelttiläisestä tavasta polttaa jouluhalkoa, jolla juhlittiin talvipäivänseisausta. Kaupunkiasutuksen myötä puun polttamisen perinne kävi mahdottomaksi, ja suuri halko korvattiin pienemmällä oksalla, joka asetettiin keskelle pöytää ja ympäröitiin erilaisilla herkuilla. Tämä oksa muuttui vähitellen leivokseksi pariisilaisleipureiden ansiosta 1800-luvun lopulla.
Jouluhalko valmistetaan kääretortun tapaan käärimällä taikinalevy täytteineen sylinterin muotoiseksi rullaksi. Taikinanpalasilla kääröön saatetaan tehdä kohoumia oksakohdiksi, minkä jälkeen halko kuorrutetaan. Perinteisesti kuorrutuksessa ja täytteessä käytetään kahvin tai suklaan avulla värjättyä voikreemiä, mutta nykyään tarjolla on myös kevyempiä vaihtoehtoja. Jouluhalon täytteenä voidaan käyttää esimerkiksi jäätelöä, kastanjasosetta tai marsipaania ja kuorrutuksena suklaavaahtoa. Puun kuorta jäljittelevä pinta viimeistellään tomusokerilla ja vetämällä kuorrutukseen uria haarukalla. Lopuksi halko koristellaan piikkipaatsaman oksilla tai erilaisilla muovista, marsipaanista tai sokerista valmistetuilla hahmoilla kuten sienillä, eläimillä, tontuilla ja joulupukeilla.
Tavilammi (järvi Jyväskylässä)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 8,0 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Saajoen valuma-alueella (14.27), jonka Rumaojan–Myllyojan valuma-alueeseen (14.273) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 171,3 metriä mpy.
Eleanor Parker

Eleanor Jean Parker (26. kesäkuuta 1922 Cedarville, Ohio – 9. joulukuuta 2013 Palm Springs, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hollywood Walk of Famenkin huomioma näyttelijä sai sopimuksen Warner Brothersilta vuonna 1941. Hänen varhaisen tuotantonsa joukkoon lukeutuu elokuva Naisen orja (1946). 
Parker oli kolmesti ehdolla parhaan naispääosan Oscar-palkinnon saajaksi rooleillaan elokuvissa Rautahäkki (1950), Lain vartija (1951) ja Interrupted Melody (1955). Vuonna 1963 hän oli vielä ehdolla Emmyn ja vuonna 1970 Golden Globen saajaksi.
Myöhemmällä urallaan Parker esiintyi esimerkiksi The Sound of Musicissa (1965). Hän ansioitui myös televisiossa ja teatterissa. Hän oli neljästi naimisissa; viimeinen avioliitto kesti vuodesta 1966.
Rolando Villazón

Emilio Rolando Villazón Mauleón (s. 22. helmikuuta 1972 Ciudad de México, Meksiko) on meksikolais-ranskalainen tenori. Hän osallistui 1999 Placido Domingon isännöimään suureen Operalia-kilpailuun, jossa hän oli yksi voittajista. Hän on levyttänyt muun muassa albumin Duets Anna Netrebkon kanssa.
Villazónin laulajankyvyt havaitsi naapuri kun hän oli 12-vuotias ja lauleli suihkussa. Naapuri kehotti häntä laulutunneille. Hän työskentelee Lyonin oopperassa ohjaajana.
Villazón levyttänyt 13 levyä ja toiminut yhteistyössä muun muassa Patrizia Ciofin ja Topi Lehtipuun kanssa äänitettäessä Claudio Monteverdin Il Combattimento di Tancredi e Clorindaa, jonka johti Emmanuelle Haïm.
Elokuussa 2005 hän esitti "Alfredon" roolin Verdin La Traviata Salzburgin musiikkijuhlilla johtajana Carlo Rizzi ja ohjaajana Willy Decker. Hän esiintyi yhdessä Anna Netrebkon kanssa, jonka roolina oli "Violetta Valéry". He ovat esiintyneet yhdessä usein, muun muassa videonauhoituksessa Donizettin Elisir d'amoresta.
Villazón vaihtoi 2007 levy-yhtiötä ja teki pitkän sopimuksen Deutsche Grammophonin kanssa. Sairastelun vuoksi hän joutui perumaan esiintymisiä. vuosina 2007-2010 ja piti jopa vuoden tauon. Ongelmien syyksi paljastui kysta, joka leikattiin 2009. Jotkut kriitikot ovat arvioineet, että leikkaus on yksipuolistanut Villazónin sointikirjoa.
Villazón esiintyy Helsingin Musiikkitalossa tammikuussa 2011 ohjelmalla, jossa on paljon Mozartia. Hän ei aiemmin, ennen kurkkuleikkaustaan, ole esittänyt erityisemmin Mozartia, koska ”en oikein osannut antaa Mozartille mitä hän vaatii”. Konsertissa hän ei kuitenkaan ollut parhaimmillaan. Vilustuminen haittasi ääntä. Kriitikko Vesa Sirén totesi myös, että Lohjan kaupunginorkesteri ei ollut saanut riittävästi harjoitusta.
Villazón muutti perheineen Operalia-kilpailun jälkeen Pariisiin.
Aseellinen alussuojaus

Aseellinen alussuojaus on kansainvälisen rauhanturvatoiminnan yksi toimintamalli. Sillä pyritään estämään suojeltavien laivojen kaappaaminen ja ryöstäminen. Esimerkiksi EU on loppuvuodesta 2008 alkaen harjoittanut alussuojausta Somalian rannikon edustalla. Suojaava joukko muodostaa itsenäisen alussuojausosaston (Autonomous Vessel Protection Detachment VPD). Suojausosastolla on käytössään vain kivääriaseistus, ilman pinta-alusten tukea. Sillä on oikeus puolustaa alusta ja lastia vain aluksen ollessa merellä.
Wiktoria Gąsiewska

Wiktoria Gąsiewska (s. 13. maaliskuuta 1999) on puolalainen näyttelijä. Hän esiintyy vakituisessa roolissa Polsatin komediasarjassa Rodzina zastępcza plus. Lisäksi hänet tunnetaan muun muassa Jan Jakub Kolskin elokuvasta Jasminum (2006).
Risto Astikainen

Risto Astikainen (s. 1945 tai 1946) on historiasta kiinnostunut suomalainen dokumenttitoimittaja ja televisiosarjojen käsikirjoittaja. Koulutuksensa Astikainen sai Tampereen yliopistossa. Hän on urallaan tehnyt yli 300 itsenäisesti otsikoitua ohjelmaa. Lisäksi hän on ollut tuottajana suuressa osassa tuotoksiaan. Hänen ohjelmilleen on tyypillistä huumori, monikerroksisuus sekä tarttuminen sivuutettuihin näkökulmiin. Astikaisen tunnetuimmat tv-sarjat ovat Suomen historiaa käsittelevät Nuijasota - 1500-luvun tarinoita (1993) sekä Veijareita ja leijona. 
Astikainen työskenteli Yleisradiossa, mutta joutui irtisanotuksi arvosteltuaan yhtiön politiikkaa. Myöhemmin Yle kuitenkin perui irtisanomisen ja teki sopimuksen Astikaisen kanssa. Sopimuksen mukaan Astikainen jatkoi YLE:ssä vuoteen 2008, jolloin jäi eläkkeelle.
Vuonna 2011 Astikaiselle myönnettiin opetusministeriön ylimääräinen sanomalehtimieseläke.
Perälaatikko

Perälaatikko (en. Headbox) on paperikoneen märänpään eli alkuosan ensimmäinen osa, jonka tehtävänä on sekoittaa massaa ja syöttää se sopivan turbulenssin saattelemana tasaiseksi rainaksi paperikoneen viiraosalle.

Perälaatikkotyypit

Perälaatikoita on periaatteessa kahta eri perustyyppiä eli reikätelaperälaatikko ja hydrauliperälaatikko. Niiden ero on massan sekoitus- ja turbulenssin luomistavassa. Reikätelaperälaatikko toimii siten, että massa virtaa laatikkoon, jossa reiällinen sihdin mallinen tela pyörii kovalla nopeudella sekoittaen massaa ja erottaen kuitukimppuja. Hydrauliperälaatikossa ei sen sijaan ole erillisiä turbulenssielimiä, vaan turbulenssi muodostetaan suppenevan virtauskanavan avulla. Reikätelaperälaatikoita käytetään nykyisin vain vanhoissa hidaskäyntisissä koneissa hienopaperin tai kartongin valmistuksessa.

Perälaatikon toiminta

Perälaatikkoon syötetään oikeaan suhteeseen laimennettu paperimassaa perän pumpun ja neliömassaventtilin kautta, jolla säädetään paperin lopullinen oikea neliömassa. Kun massa pääsee perälaatikkoon sitä sekoitetaan voimakkaasti, jotta syntyneet kuitukimput saadaan erotettua toisistaan ja massasta saadaan mahdollisimman tasaista. Tämän jälkeen perälaatikko tuottaa mahdollisimman tasaisen, oikeassa suihkusuhteessa (yleensä negatiivinen koneen nopeuteen nähden) olevan suihkun massaa viiralle kahden, "spindeleillä" säädettävän "huuliaukon" (rainan poikkipinnan tasaisuuden säätö) välistä mahdollisimman, poikkipinnaltaan ja virtaukseltaan tasaisen massavirtauksen ja luo viiraosan alkuun turbulenssia, jotta raina syntyisi mahdollisimman tasaiseksi ja kuidut suuntautuisivat rainan kulkusuunnan suuntaisesti.
Tie 33 (Viro)

Kantatie 33 kulkee Koillis-Virossa Jõhvin kunnassa Jõhvin kaupungista Kosen kylään. Tie yhdistää valtatien 3 ja kantatien 32. Tien pituus on 3,5 kilometriä.

Tien kulku

Kantatie 33 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien kautta:
Dolores Hart

Dolores Hart (s. 20. lokakuuta 1938) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on elänyt vuodesta 1963 katolisena nunnana Connecticutissa. 
Hart syntyi Chicagossa ja esiintyi Elvis-elokuvissa Kiihkeitä rytmejä (1957) ja Kitara kainalossa (1958). Myöhempiä rooleja hänellä oli muiden muassa elokuvissa Missä pojat, siellä tytöt (1960), Fransiskus Assisilainen (1961), Poliisitarkastaja (1962) ja Lentoemäntä kiipelissä (1963). 
Hart oli ehdolla Tony-palkinnon saajaksi. Vaikka hän on viettänyt vuosikymmeniä luostarissa, hän on Yhdysvaltain elokuva-akatemian Oscar-äänioikeutettu jäsen. Hän kärsii perifeerisestä neuropatiasta.
Z27

Valmistus

Alus tilattiin 23. huhtikuuta 1938 Deutsche Schiff- und Maschinenbaulta Bremenistä. Sen köli laskettiin 27. joulukuuta 1939 ja alus laskettiin vesille 1. elokuuta 1940. Alus valmistui 26. helmikuuta 1941.

Palvelus

Alus upotettiin Biskajanlahden taistelussa 28. joulukuuta 1943.
Parnassius mnemosyne f. perkele

Ulkonäkö

Parnassius mnemosyne forma perkele muistuttaa selvimmin forma ugrofennicaa, mutta on väriltään kirjaillumpi. Muodon koirailla etusiipien etureunan lasitäplä on epäselvä ja naarailla selvempi. Lisäksi naaraalla on etusiipien takareunan lähellä epäselvä varjotäplä. Takasiivissä koiraalla on usein epäselvä keskitäplä, ja samoin takanurkkatäplän aihe. Naaraalla sen sijaan takasiipien keskitäplä ja takanurkkatäplä ovat hyvin kehittyneet. Naaraan takasiivissä on myös epäselvä etureunan täplä.
Karhula (kaupunginosa)

Rakennuksia ja rakennelmia

Merkittävimpiä rakennuksia kaupunginosan alueella ovat Karhulan Hovi (Karhulan kartano) (Ricardo Björnberg 1887–1892) sekä jugendia edustava Karhula Oy:n pääkonttori (1902, laajennus 1920). 
Moottoritien eteläpuolella sijaitsevat muun muassa tori, linja-autoasema ja Karhulan teollisuusympäristö, joka kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin Suomessa. Pohjoispuolella sijaitsevat Karhulan uimahalli, Karhulan keskuskenttä (yleisurheilukenttä) ja Karhulan kirjasto.

Liikenneyhteydet

Valtatie 7 kulkee moottoritienä kanjonissa Karhulan läpi. Karhulan linja-autoasemalta kulkee suoria kaukoliikenteen vuoroja Helsinkiin, Lappeenrantaan, Savonlinnaan, Joensuuhun, Mikkeliin ja Jyväskylään. Lahteen ajetaan pikavuoroja sekä Loviisan että Kouvolan kautta. Karhulassa pysähtyy Helsingin ja Haminan välisiä pikavuoroja, jotka eivät poikkea Kotkan keskustaan. Karhulan linja-autoasema on myös paikallisen ja alueellisen bussiliikenteen keskus.
Kotkan sataman ja Kouvolan väliset taajamajunat pysähtyvät Kyminlinnan ja Kymin seisakkeilla, jotka ovat Karhulan lähimmät rautatieasemat. Etäisyyttä Karhulasta Kyminlinnan ja Kymin seisakkeille on noin kolme kilometriä. Kyminlinnan seisakkeelle on Karhulasta paikallisbussilla suora yhteys, Kymin seisakkeelle on lähihmmältä, Korkeakosken linja-autopysäkiltä vajaa kilometrin kävelymatka.
Barbara West

Barbara Joyce West Dainton (24. toukokuuta 1911 Bournemouth, Englanti – 16. lokakuuta 2007 Camborne, Englanti ) oli toiseksi viimeinen elossa ollut Titanicilta pelastunut henkilö. Viimeisen elossa olleen Millvina Deanin tavoin West oli britti. 
Dainton syntyi Bournemouthissa, Dorsetissa, Englannissa. Hän oli vajaan 11 kuukauden ikäinen Titanicin onnettomuuden aikaan. Hänen perheensä oli matkalla Southamptonista Gainesvilleen, Floridaan. Hän pelastui yhdessä raskaana olleen äitinsä ja vanhemman siskonsa Constancen kanssa, mutta isä kuoli. 
Westin perheeseen syntyi katastrofin jälkeen kolmas lapsi, joka nykytietojen mukaan menehtyi nuorena syöpään. 
Barbara West meni naimisiin vuonna 1952. Hän pidättäytyi julkisuudesta ja toiveensa mukaan hänen kuolemastaan ilmoitettiin vasta hautajaisten jälkeen. West haudattiin Truron katedraaliin 5. marraskuuta 2007.
Filip Schwabenilainen

Filip Schwabenilainen (1177–1208) oli Saksan kuningas ja Schwabenin herttua.
Kuka pelkää noitia (elokuva)

Kuka pelkää noitia (engl. The Witches) on Nicolas Roegin fantasiaelokuva vuodelta 1990, joka perustuu Roald Dahlin samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosia näyttelevät muun muassa Anjelica Huston, Mai Zetterling, Rowan Atkinson, Jasen Fisher ja Jane Horrocks. Elokuva voitti lukuisia palkintoja kuten viisi Academy of Science Fiction, Fantasy & Horror Films, yhden BAFTA, yhden Boston Society of Film Critics, yhden Fantasporto, yhden Hugo Awards, yhden Los Angeles Film Critics Association ja National Society of Film Critics palkinnon. Elokuvan on ohjannut Nicholas Roeg.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä luonnehti elokuvaa omintakeiseksi, hauskaksi ja toimivaksi mutta enemmän aikuisille kuin pienille lapsille sopivaksi. Hän antoi sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Mark Elder

Sir Mark Elder CBE (s. 2. kesäkuuta 1947 Hexham, Northumberland) on brittiläinen oopperaa ja sinfonista ohjelmistoa johtava kapellimestari. Hän toimi Englannin kansallisoopperan musiikillisena johtajana vuosina 1979–1993 ja samassa asemassa Rochesterin filharmonisessa orkesterissa 1989–1994. Syyskuussa 2000 Elder aloitti toiminnan Hallé-orkesterin musiikillisena johtajana. Hänellä on myös ollut päävierailijakapellimestarin asema Birminghamin kaupungin sinfoniaorkesterissa (1992–1995), BBC:n sinfoniaorkesterissa ja London Mozart Playersissa.
Elder on työskennellyt lisäksi sellaisten johtavien sinfoniaorkestereiden kuin Berliinin filharmonikkojen, Orchestre de Parisin, Chicagon sinfoniaorkesterin, Bostonin sinfoniaorkesterin, Concertgebouw-orkesterin, Münchenin filharmonikkojen ja Lontoon sinfoniaorkesterin kanssa. Elder on esiintynyt vuosittaisella tasolla BBC:n Proms-festivaalilla Lontoossa. Hänestä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja vuonna 1989, ja hänet lyötiin ritariksi 2008. Hän voitti Olivier-palkinnon vuonna 1991 työstään Englannin kansallisoopperassa, ja toukokuussa 2006 hän sai nimityksen "vuoden kapellimestariksi" Royal Philharmonic Societylta, jonka kunniajäsen hän on ollut vuodesta 2011.
Anisophylleaceae

Tuntomerkit

Heimon kasvit ovat melko huomiota herättämättömiä puita tai pensaita, joihin kerääntyy alumiinia. Lehdet ovat ehytlaitaisia, usein melko nahkeita ja enemmän tai vähemmän vinotyvisiä, harvoin korvakkeellisia. Kukinto on haarainen, terttumainen tai tähkämäinen ja siinä on pieniä kukkia. Terälehdet ovat tavallisesti liuskaisia ja enemmän tai vähemmän hederyhmiä ympäröiviä. Hetiö on obdiplostemoninen, so. heteet sijaitsevat kahdessa kiehkurassa ja ulkokiehkuran heteet ovat kohdakkain terälehtien kanssa. Kukassa on erillisistä liuskoista koostuva mesiäinen. Sikiäin on kehänalainen, luotti laajentunut tai pistemäinen. Siemenaiheet ovat usein yksikalvoisia. Hedelmä on yksisiemeninen ja verhiöllinen.

Levinneisyys

Heimo on trooppinen ja esiintyy kaikilla tropiikin aleuilla (pantrooppinen).
Vilhelm II (Hessenin vaaliruhtinas)

Vilhelm II (28. heinäkuuta 1777 – 20. marraskuuta 1847) oli Hessenin vaaliruhtinaskunnan hallitsija vuodesta 1821.
Vilhelm II oli vaaliruhtinas Vilhelm I:n poika. Hän osallistui Preussin armeijassa Napoleonin sotiin, muun muassa vuoden 1813 Leipzigin taisteluun. Hän komensi vuonna 1814 hyökkäyksiä Metzin, Thionvillen, Luxemburgin ja Saarlouisin linnoituksia vastaan. Isänsä kuoltua hän tuli vaaliruhtinaaksi vuonna 1821. Vilhelm II kieltäytyi aluksi isänsä tavoin antamasta valtakunnalleen perustuslakia, mutta syyskuussa 1830 puhjennut kansannousu pakotti hänet taipumaan ja antamaan tammikuussa 1831 vapaamielisen perustuslain. Vielä samana vuonna hän siirtyi maanpakoon Hanauhun ja määräsi syyskuussa 1831 sijaishallitsijakseen poikansa Fredrik Vilhelmin. Tästä tuli virallisesti vaaliruhtinas Vilhelm II:n kuoltua vuonna 1847.
Vilhelm II:n ensimmäinen puoliso oli Preussin kuningas Fredrik Vilhelm II:n tytär prinsessa Augusta. Vilhelm eli avoimesti yhdessä rakastajattarensa Emilie Ortlöppin kanssa ja antoi tälle Reichenbach-Lessonitzin kreivittären arvon, mikä sai Augustan lähtemään pois hovista. Augustan kuoltua vuonna 1841 Vilhelm solmi morganaattisen avioliiton Emilien kanssa. Tämän kuoltua vain kaksi vuotta myöhemmin Vilhelm nai morganaattisesti Karoline Berlepschin, joka sai von Bergenin paronittaren arvon.
Kalervo Hovi

Kalervo Hovi (s. 1942) on filosofian tohtori ja Turun yliopiston yleisen historian professori emeritus. Hänen erikoisalaansa on kansainvälisten suhteiden historia ja Puolan historia, mutta hän on julkaissut myös Baltian maiden historiaa käsitteleviä teoksia, muun muassa Tallinnan ravintolakulttuurista maailmansotien välisenä aikana. Hovin väitöskirja vuodelta 1975 käsitteli Ranskan Itä-Euroopan liittopolitiikan tulkintaa ensimmäisen maailmansodan lopussa ja jälkeen.
Hovi on opiskellut Turun yliopistossa 1963–1975. Hän oli Oulun yliopiston historian apulaisprofessori 1979–1983 ja Turun yliopiston yleisen historian apulaisprofessori 1983–1986. 
Hovi toimi vuodesta 1986 Turun yliopiston yleisen historian professorina. Hän jäi virasta eläkkeelle 2007.
Sleepy Sleepers

Musikaali

Yhtyeestä kertova rockmusikaali Kuka Mitä Häh? sai ensi-iltansa Lahden Sibeliustalossa 8. lokakuuta 2013. Tosielämään perustuvan fiktiivisen kertomuksen käsikirjoituksesta vastaavat Mato Valtonen, Sakke Järvenpää ja Sibeliustalon ohjelmapäällikkö Jalle Niemelä, joka myös ohjaa musikaalin. Musikaalin keskushenkilönä on yhtyeen mukana pitkään kiertänyt DJ−roudari Pulu Asunmaa.
Päärooleissa on Markku Häkkinen (Pulu), Roope Salminen (Mato), Ilari Hämäläinen (Sakke) ja PMMP:n Mira Luoti (Saara). Koreografina toimii Hilppa Lampi ja kapellimestarina Costello Hautamäki. Musikaalista esitettiin kaksitoista näytöstä lokakuun ja marraskuun 2013 aikana sekä kuusi esitystä keväällä 2014.
Junkers Ju 288

Junkers Ju 288 on saksalainen Junkersin valmistama nopea pitkän kantaman pommituskone, joka teki ensilentonsa 29. lokakuuta 1940. Se ei saapunut varsinaisesti tuotantoon, sillä sitä valmistettiin vain 22 yksilöä. Ju 288:aa edelsivät Junkers Ju 88, ja siihen pohjautunut Ju 188. Koska Ju 288 oli jokseenkin epäonnistunut Messerschmitt Me 210:n tavoin, se ei onnistunut saavuttamaan laajamittaista palveluskäyttöä. Ju 288:n heikko kohta oli epäluotettava moottorien konstruktio. Moottoriratkaisu oli vastaava Heinkel He 177:n Greif kanssa. 21 000 kilogramman enimmäismassalla koneen pommikuormaksi tuli 3 000 kilogrammaa. Kantama oli juuri strategisuuteen riittävä 2 700 kilometriä. Konetyypin seuraaja oli Junkers Ju 388.
Sateenkaaripaita

Sateenkaaripaita on pyöräilyn hallitsevan maailmanmestarin tunnus. Paidan pääväri on valkoinen ja siinä on rinnan kohdalla viisi vaakasuuntaista raitaa kansainvälisen pyöräilyliiton UCI:n väreissä. Värit ovat alhaalta lukien: vihreä, keltainen, musta, punainen ja sininen. Värit ovat samat kuin olympialipussa ja -renkaissa. Paitaa käytetään kaikissa pyöräilyn lajeissa mukaan lukien maantiepyöräily, ratapyöräily, cyclocross, BMX ja maastopyöräily.
Maailmanmestarin on pidettävä paitaa kilpaillessaan samassa lajissa kuin missä mestaruus on voitettu. Erityisesti maantieajon mestarin on pidettävä paitaa kilpaillessaan monipäiväisissä etappikilpailuissa ja yhden päivän kisoissa, mutta hänellä ei ole oikeutta pitää sateenkaaripaitaa aika-ajoetapeilla. Vastaavasti ratapyöräilyssä henkilökohtaisen takaa-ajon mestari saa pitää paitaa vain kilpaillessaan henkilökohtaisilla matkoilla.
Joukkuekilpailuissa, kuten joukkuetakaa-ajossa, jokaisen jäsenen on pidettävä sateenkaaripaitaa, mutta he eivät saa pitää sitä kilpaillessaan henkilökohtaisilla matkoilla.
Sateenkaaripaita helpottaa hallitsevan maailmanmestarin löytämistä niin yleisölle kuin myös muille ajajille. Tästä voi olla paidan haltijalle haittaa, koska hän ei voi ryhtyä huomaamatta hyökkäykseen. Paidassa ei myöskään ole yhtä paljon tilaa sponsorien mainoksille kuin normaaleissa ajopaidoissa, mutta maailmanmestarin saama medianäkyvyys luultavasti kompensoi pienemmän mainospinta-alan.
Mikäli ajaja ei pidä sateenkaaripaitaa on sääntörikkomuksesta rangaistuksena 2 500–5 000 Sveitsin frangin sakko.
Ajajan mestaruusvuoden päättyessä, saa hän oikeuden pitää ajopaitansa kauluksessa ja hihansuissa sateenkaarirenkaita. Tämä oikeus säilyy ajajan uran loppuun asti ja kuten sateenkaaripaitaa tunnusta saa käyttää vain siinä lajissa, jossa mestaruus on voitettu.
Mikäli sateenkaaripaidan haltijasta tulee monipäiväisen etappikilpailun (esimerkiksi Ranskan ympäriajo) johtajan paidan haltija, käyttää hän kilpailun paitaa sateenkaaripaidan sijasta. Vastaavasti UCI:n maailmancupin johtajan paita ohittaa sateenkaaripaidan.
The Cry Baby Killer

Juoni

Elokuva kertoo Jimmy Wallacesta (Jack Nicholson), joka luulee murhanneensa ihmisen.

Tuotanto

Elokuvan tuottanut Roger Corman kertoi jälkeenpäin, että tämä oli ensimmäinen hänen tuottamansa elokuva, joka ei tuottanut paljoa. Corman kertoi myös, että oli ollut muualla elokuvan esituotannon aikaan ja palasi Hollywoodiin kaksi päivää ennen kuvausten alkamista.