Bosnian sodan aikajana

Talvi 1992

Talvi 1992–1993 oli lauha Jugoslaviassa, eikä ihmisiä kuollut sadoin tuhansin kylmään ja nälkään kuten oli pelätty. Sarajevoa pommitettiin ankarimmin juuri tänä talvena.

1993: Epäonnistuneet rauhanneuvottelut

Vuonna 1993 alkoivat sodan pitkälliset ja monta kertaa epäonnistuneet rauhanneuvottelut. Haagiin perustettiin entisen Jugoslavian sotarikoksia tutkinut tuomioistuin ICTY. Rauhanneuvottelujen alettua tammikuussa 1993 vain kroaatit allekirjoittivat rauhansopimuksen. 25. maaliskuuta sen allekirjoittivat kroaatit ja bosniakit, serbit eivät. Serbit hylkäsivät ajatuksen rauhasta myös huhtikuussa, samoin YK:n rauhansuunnitelman 6. toukokuuta. Kesäkuussa erotettiin Jugoslavian presidentti Dorrica Ćosić.

1994: Serbien asema heikkenee

Vuonna 1994 alkoi näkyä merkkejä asetelmien muuttumisesta serbejä vastaan. Serbeillä oli Bosniassa kolme ryhmittymää, joiden väliset ristiriidat tulivat esille. Krajinan serbitasavalta oli ajoittain huonoissa väleissä tynkä-Jugoslavian kanssa. Helmikuussa 1994 bosniakit ja kroaatit pääsivät sopimukseen ja näiden kahden kansan taistelut taukosivat viimeistään maaliskuussa 1994. Mutta samaan aikaan ajettiin Bosnian serbialueilta pois miljoona ihmistä ns toisessa puhdistusaallossa, ensimmäinen oli ollut 1992. Yhdysvallat painosti Mate Bobanin pois Bosnian kroaattien johtajan paikalta. Kroaatit saivat salaa lännestä aseita esim. CIA:n kautta.

Kesä 1994

13. toukokuuta suurvallat esittivät rauhansuunnitelman, joka sopi Miloševićille muttei Bosnian serbeille, koska heille jäi siinä vain 40 % Bosnian alueesta. Serbiparlamentti hylkäsi suunnitelman 20. heinäkuuta ja järjesti kansanäänestyksen, jossa 90 % serbeistä vastusti uutta rauhansuunnitelmaa. Slobodan Miloševićin mielestä äänestys oli farssi. Luultavasti Milošević halusi jo eroon Bosnian sodasta, sillä se nakersi Jugoslavian taloutta.
26. heinäkuuta serbit vaativat kaiken Sarajevoon menevän liikenteen sulkemista, YK halusi jättää väylät auki humanitaariselle avulle. Heinäkuun lopulla ilmestyikin Miloševićin valvomassa Politika-lehdessä Miloševićin luottohenkilön Tynkä-Jugoslavian presidentin Zoran Lilićin haastattelu, jossa tämä syytti Bosnian serbejä monista laittomuuksista ja moraalittomuudesta. Lilić syytti mm Bosnian serbitasavaltaa laittoman rahan painamisesta ja siten inflaation kiihdyttämisestä, mikä piti paikkaansa. Lilić syytti Bosnian serbejä Sarajevon piirityksistä ja pommituksita "vastoin lupauksia", samoin kuin siviiliväestän terrorisoimisesta ja ei-Serbian karkotuksista omilta alueiltaan. Lilićin mukaan Karadžić oli kieltäytynyt tukemasta Miloševićin tukemaa rauhanaloitetta ollen kiittämätön emämaan serbiveljiä kohtaan. Miloševićin ohjaama Karadžićin vastainen propaganda aiheutti hämmennystä Balgradissa, hänhän hylkäsi Suur-Serbia-hankkeen. Seseljin radikaalipuolue tuomitsi Serbian Bosnian serbialueisiin kohdistaman taloussaarron laittomaksi, toinen oppositiomies Vuk Draškovic, joka oli vastustanut Bosnian sotaa turhana ja vaarallisena, sanoi Miloševićin tulleen lähemmäs hänen kantojaan. Serbian demokraattinen oppositio, Kostunican DSS ja Djindjicin DS vastustivat Miloševićin tukemaa Bosnian rauhansuunnitelmaa. Kroatian serbivaltiossa Krajinassa Miloševićin kannatus romahti, ja suuri osa alueen eliittiä pakeni Kroatian hyökkäyksen pelossa serbiaan.

1995: Taisteluiden jälkeen rauha

1. tammikuuta 1995 julistettiin tulitauko Bosniaan serbien ja bosniakkien välille. 7. helmikuuta Bihacissa taistelivat serbien tukemat Fikret Abdićin muslimit ja Bosnian hallituksen joukot. Bihacissa kärsittiin nälästä ja lääkepulasta, ja 15. helmikuuta YK:n avustussaattue pääsi lopulta sinne auttamaan 200 000 saarrettua. 28. helmikuuta bosniakit hyökkäsivät Keski-Bosniassa ja sadat serbit pakenivat. Bihacissa taisteltiin ankarasti.

Kesä 1995

Toukokuussa serbit ottivat 375 YK:n sotilasta panttivangeikseen heinäkuuhun asti. Panttivenkien otto toistui kesällä 1995. Tämä romahdutti tyystin 23 000 miehen vahvuisten YK-joukkojen arvovallan. Serbit varastelivat YK-joukoilta aseita ja hyökkäilivät rauhanturvaajien kimppuun. YK-joukot eivät kyenneet edes puolustamaan itseään, saatikka puuttumaan sotatoimiin Bosnia-Hertsegovinassa. Tämän takia Yhdysvallat ja muutamat Euroopan maat sopivat 3. kesäkuuta alle 10 000 miehen raskasti aseistettujen ns. nopean vastaiskun joukkojen sijoittamisesta. Ensimmäiset nopean toiminnan joukot saapuivat Sarajevoon heinäkuussa. NATO:kin kannatti YK-joukkojen vahvistamista, mutta oli haluton sekaantumaan suoraan Bosnia-Hertsegovinan taisteluihin.
11. heinäkuuta Bosnian serbijoukot hyökkäsivät Srebrenicaan ja hieman myöhemmin myös Zepaan surmaten ainakin 3 000 bosniakkia. Seuraavana päivänä alkoivat etniset puhdistukset Srebrenicassa ja Potocarissa. Länsimaiden johtajat jatkoivat kokouksessaan 21. heinäkuuta entistä uhkailulinjaansa ja halusivat ilmaiskuin estää serbejä valtaamasta Gorazea.
23. heinäkuuta kroaatit ja bosniakit sopivat yhteisistä toimista serbejä vastaan. Sarajevossa räjähti kranaatti surmaten 37 henkeä. YK päätti siirtää raskaasti aseistettuja nopean toiminnan joukkoja Sarajevoon, ja islamilaisten maiden järjestö IOC päätti lopettaa asevientikiellon Bosnia-Hertsegovinan osalta. Kaksi päivää myöhemmin serbit valtasivat saarretun Zepan kaupungin ajaen 16 000 bosniakkia pakoon. Samana päivänä kansainvälinen Jugoslavia-tuomioistuin asetti Bosnia-Hertsegovinan serbivaltion johtajan Radovan Karadžićin syytteeseen samoin kuin serbikenraali Ratko Mladićin. Syytteissä mainittiin mm. siviiliväestöön kohdistuvat murhat, ryöstäminen, rikokset ihmisyyttä vastaan sekä kansanmurha.
Heinäkuussa pelättiin Bosnia-Hertsegovinan sodan laajenevan Balkanilta muualle, mm. Turkin ja Kreikan välille ja myös häirisevän USA:n, EU:n ja Venäjän välejä. Asevientikiellon purkamisesta alettiin puhua, mikä merkitsi sitä, että sodan realiteetit oli täysin tajuttu kansainvälisesti. Ajateltiin Venäjän alkavan aseistaa serbejä, jos asevientikielto puretaan kroaattien ja bosniakkien osalta. Siksi Ranska ja Iso-Britannia vastustivat asevientikiellon purkamista. Ranska oli viiden suurvallan yhteysryhmästä se, joka kannatti kovempia otteita serbejä vastaan. USA tuki ainoastaan ilmaiskuja. 26. heinäkuuta USA:n senaatti päätti purkaa Bosnia-Hertsegovinan aseidenvientikiellon. Seuraavana päivänä Bosnia-Hertsegovinan YK:n ihmisoikeustarkkailija erosi tehtävästään, koska länsimaat olivat olleet niin saamattomia.

Syksy 1995

Muslimien koulutus ja aseistus olivat parantuneet, samoin kuin yhteistyö kroaattien kanssa. 5. elokuuta kroaatit ja muslimit hyökkäsivät leveällä rintamalla sekä Kroatiassa että Bosniassa yhteistyötä tehden ja vallaten 48 tunnissa valtavan alueen. Tämä oli Operaatio Myrsky. Hyökkäyksen aikaan Nato teki alueelle ilmaiskuja Bosnian serbien tutka- ja ilmatorjunta-asemia vastaan. NATO myös häiritsi hyökkäyksen aikana serbien viestiyhteyksiä. Näillä toimilla oli operaatiossa kuitenkin vain häviävän pieni merkitys.
28. elokuuta serbien ampuma kranaatti tappoi Sarajevon torilla 38, minkä takia Nato käynnisti seuraavana päivänä ilmahyökkäykset Bosnia-Hertsegovinaan. Pari päivää myöhemmin Nato hyökkäsi moniin serbikohteisiin saarretuissa Sarajevossa, Goradzessa, Tuzlassa ja Mostarissa sekä serbipääkaupunki Paleen haluten painostaa serbejä vetämään aseensa suoja-alueitten ympäriltä, lopettamaan hyökkäykset niitä vastaan ja avaamaan Sarajevon lentokentän sekä tieyhteydet. Tämä oli Naton operaatio Harkittu voima (Deliberate Force). Rauhanturvaajat oli lähes poistettu pommituskohteista, joten NATO:a ei voitu niin helposti kiristää. Venäjä ja Jugoslavia tuomitsivat ilmaiskut, joita jatkettiin 20. syyskuuta asti, kun serbit eivät suostuneet poistamaan aseitaan Sarajevon ympäriltä. Yhdysvallat tuki nyt muslimeja ja kroaatteja, mikä mahdollisti ilmaiskut täydessä laajuudessa.
Lopulta 8. syyskuuta hyväksyttiin Richard Holbrooken esitys rauhasta, ja 20. syyskuuta serbit vetivät raskaat aseensa Sarajevon ympäriltä. Samana päivänä Iso-Britannia lupasi lisää joukkoja Bosnia-Hersegovinaan. Tähän mennessä bosniakit olivat vallanneet jo yli puolet Bosnia-Hertsegovinasta, ja kroaatit olivat päässeet Banja Lukan lähelle. Milošević ei enää auttanut bosniakkeja. Länsimaat peinostivat kroaatteja keskeyttämään hyökkäyksensä.
Sota Bosniassa oli tullut päätökseensä. Ratkaisevaa oli ollut Serbian tuen loppuminen Bosnian serbeille. Kun vielä kroaatit ja bosniakit valtasivat suuren osan Bosniasta ja olivat valmiita valtaamaan lisää, oli sota muuttunut siellä serbeille kannattamattomaksi. Suurimman osan ajasta serbit olivat olleet vähiten rauhaa haluava osapuoli.
Daytonin rauhanneuvottelut käytiin Ohiossa Yhdysvalloissa marraskuussa 1995 ja rauhansopimus allekirjoitettiin Pariisissa 14. joulukuuta 1995. 18. joulukuuta UNPROFOR korvattiin IFOR-joukoilla.