google/wiki40b huggingface dataset:
Anton Jokinen

Anton Vilhelm Jokinen (käytti Saksassa peitenimeä Jochims), (17. tammikuuta 1883 Vihti – 3. tammikuuta 1950 Hampuri) oli suomalainen gruppenführer (saksalainen sotilasarvo). Hänen vanhempansa olivat nahkuri Karl Vilhelm Jokinen ja Maria Eufrosyne Kaarlentytär (Nummenranta). Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1911 Frieda Meyerin kanssa. Jokinen kävi neljä luokkaa Tampereen suomalaista yhteiskoulua.

Jääkäriaika

Jokinen toimi liikealalla Hampurissa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Pfadfinder-kurssiin 7. huhtikuuta 1915, josta hänet siirrettiin juuri perustettuun Kuninkaalliseen Preussin 27. Jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet edelleen siirrettiin 21. joulukuuta 1915 alkaen pataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin työkomennukselle 1. toukokuuta 1916. Hänen jääkäriaikanaan saamansa ylennykset olivat ylennys hilfsgruppenführeriksi 6. marraskuuta 1915 ja gruppenführeriksi 1. maaliskuuta 1916.

Jääkäriajan jälkeen

Lomautuksensa jälkeen hän siirtyi liikemieheksi ensin Hampuriin ja myöhemmin Yhdysvaltoihin, mistä palattuaan hän työskenteli Hampurin pääkonsulinvirastossa vuosina 1932–1934, mistä hän siirtyi vartiopäälliköksi Glindeniin ammusvarikon ja oli tehtävässä aina vuoteen 1943 saakka. Toisen maailmansodan jälkeen hän toimi Hampurissa tulkkina liittoutuneiden ja saksalaisten välillä aina hän kuolemaansa saakka. Hänet haudattiin Trittaun hautausmaalle Hampuriin.
Kevätkaihonkukka

Ulkonäkö ja koko

Kevätkaihonkukka kasvaa 15–20 senttimetrin korkuiseksi. Sen herttamaiset lehdet muistuttavat orvokkien lehtiä ja kukat 8–10 mm leveitä muistuttavat lemmikkien kukkia. Sen erottaa lemmikeistä siitä, että lemmikkien varsi ja lehdet ovat nukkamaisen karvan peitossa.

Levinneisyys

Kevätkaihonkukka kasvaa villinä Keski- ja Etelä-Euroopassa. Suomessa se on koristekasvi ja joskus viljelykarkulainen.
Viikonloppuisä

Kappale

Kappale edustaa 1970-luvun lopun lama-aikana syntynyttä iskelmää, jossa käsiteltiin nykyajan arkea ja sen ongelmia uudella tavalla. Piilotunteellisella tasolla kappaleessa käytiin läpi lähinnä miesten tuntoja ja kohtaloita muuttuvassa maailmassa. Reijo Kallion ohjelmistossa kappale jatkoi hänen edellisen albuminsa Yksinäinen nimikappaleen aloittamaa teemaa.
Kappale kertoo isästä, joka on eronnut aikoinaan vaimostaan. Heillä on yhteisiä lapsia, jotka jäivät asumaan vaimon luo. Isä näkee lapsiansa ainoastaan viikonloppuisin, mutta kaipaa heidän läsnäoloaan useammin. Sanoittaja Chrisse Johansson oli saanut aiheen lauluun erään ystävänsä elämäntilanteesta ja antanut sille nimeksi aluksi Viikonloppuäiti. Ensimmäisen sävelversion kappaleeseen teki Veikko Juntunen. Johanssonilla laulu oli ollut valmiina jo yli kaksi vuotta ennen Reijo Kallion levytystä.
William Henry Sykes

William Henry Sykes (25. tammikuuta 1790 Bradford, Yorkshire – 16. kesäkuuta 1872) oli englantilainen upseeri, poliitikko ja lintutieteilijä.
Sykes liittyi intialaiseen Bombayn armeijaan, joka oli brittien Itä-Intian komppanian joukko-osasto, vuonna 1804. Intian vuosinaan Sykes keräsi kokoelman lintuja ja nisäkkäitä. Hän julkaisi luettelon Deccanin tasangon näytteistään 1832 Proceedings of the Zoological Society sarjassa. Luettelossa oli 56 tieteelle uutta lintulajia, muun muassa aavikkokultarinta (Hippolais rama). Hän tutki myös alueen kaloja, viiriäisiä ja pyyjuoksijoita (Turnicidae).
Sykes oli Bombayn armeijan tilastotieteilijä ja oli perustamassa brittiläistä Royal Statistical Societya 1835 ja oli myös järjestön presidentti 1863–1865.
Sykes jätti Bombayn armeijan 18. heinäkuuta 1833, ja muutti takaisin Englantiin 1837 everstin arvoisena. 1840 hänestä tuli Itä-Intian komppanian johtaja. 1857 hän ryhtyi Aberdeenin parlamenttiedustajaksi. Hän oli myös Aberdeenin yliopiston rehtori.
Siravand

Siravand (myös Sirwān) on kylä Hamadanin provinsissa Länsi-Iranissa, Kurdistanin alueella. Vuonna 2006 sen väkiluku oli 888.
Arkadi Tugarinov

Arkadi Jakovlevitš Tugarinov (ven. Аркадий Яковлевич Тугаринов, 1880 Saratov – 1948 Leningrad) oli venäläinen lintutieteilijä.
Tugarinov tunnetaan parhaiten Siperian linnuston asiantuntijana. Vuodesta 1907 hän toimi 20 vuotta Krasnojarskin alueellisen museon johtajana, ja hänen lukuisat tutkimusmatkansa kattoivat koko valtavan Jenisein valuma-alueen. Hänen ensimmäinen suuri työnsä, yhdessä Sergei Buturlinin kanssa julkaistu Jenisein kuvernementin linnustoa käsittelevä Materialy po ptitsam Jeniseiskoi gubernii (1911) on yhä perustavanlaatuinen tutkimus. Kahden Mongoliaan suuntautuneen tutkimusmatkan tuloksista Turganov laati katsauksia maan pohjois- ja itäosien linnustosta.
Tugarinov työskenteli Neuvostoliiton tiedeakatemian eläintieteen instituutin lintutieteellisessä osastossa 1926–1948 ja toimi osaston johtajana 1940–1948. Hän osallistui Fauna SSSR -sarjan tekemiseen katsauksillaan vesilinnuista (1941), pelikaanilinnuista, haikaralinnuista ja flamingosta (1947). Hän myös kirjoitti useita kappaleita neuvostoliittolaiseen määritysoppaaseen Ptitsy SSSR (1951–1953).
Tugarinov oli systemaattisen paleo-ornitologisen tutkimuksen uranuurtaja Venäjällä. Hän kuvaili neogeenikauden ja ihmisen sukupuuttoon tappamia lintujen fossiileja, jotka löytyivät Siperiasta sekä Ukrainan, Krimin ja Kazakstanin aroilta. Hän myötävaikutti suuresti lintujen muuton tutkimukseen. Hän kuvaili talvehtivia ja muuttavia lintuja Kaspianmeren länsipuolella ja pani alulle Venäjän rengastustoimiston tietokannan tieteellisen analysoinnin. Hän osoitti, että sorsilla, etenkin sinisorsalla ja jouhisorsalla, on paikallisia eri muuttoreittejä käyttäviä populaatioita. Tugarinovin aloitteesta pidettiin ensimmäinen lintujen muuttoa käsittelevä tieteellinen kokous eläintieteen instituutissa 1946.
Hän kuvaili muun muassa sepelhanhen alalajin orientalis 1941.
Baker (saari)

Historia

Bakerin löysi ensimmäistä kertaa vuonna 1818 nantucketilainen valaanpyyntialus Equator kapteeninaan Elisha Folger. Seuraavan kerran sen näki elokuussa 1825 Loper kapteeninaan Obed Starbuck. Nimensä se sai Michael Bakerilta, joka kävi saarella 1834. Hän nousi saarelle uudelleen 1839 hautaamaan amerikkalaisen merimiehen Gideon Howlandin.
Yhdysvallat otti saaren haltuunsa sen guanoesiintymien vuoksi 1857 ja vuosina 1859–1878 American Guano Company kaivoi sieltä guanoa. Brittiläisen John T. Arundelin yhtiö piti saarta päämajanaan Tyynenmeren kaivosoperaatioissaan 1886–1891. Saarta yritettiin myös asuttaa 1935, jolloin saarelle muutti neljä siviilihenkilöä. Asukkaat rakensivat majakan ja joitain rakennuksia. Heidät evakuoitiin 1942 Japanin muodostaman uhan vuoksi. Toisen maailmansodan aikana saarella oli Yhdysvaltain joukkoja ja sinne rakennettiin lentokenttä, jossa on 1 665 metrin pituinen kiitotie. Sodan jälkeen saari jäi asumattomaksi. Kiitotie on nykyisin täysin kasvien peitossa ja käyttökelvoton. Saarelle jäi villiintyneitä kissoja, jotka tuhottiin 1964.
Röyhelökotinga

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 51 cm, eli se on suurimpia varpuslintuja. Koiras on yli puolitoista kertaa naarasta painavampi, painaen 680–745 g. Koko höyhenpuku on musta. Päälaella on pitkistä, eteenpäin kaartuvista höyhenistä muodostunut töyhtö, josta laji on saanut englanninkielisen nimensä Amazonian Umbrellabird. Töyhdön höyhenten ruodot ovat vaaleita. Kurkussa roikkuu pitkä, kihartuvista höyhenistä muodostunut "parta", joka on kiinnittynyt löysään venyvään ihopoimuun. Koiraan töyhtö ja parta ovat huomattavasti suuremmat kuin naaraan. Koiraan silmän iiris on lähes valkoinen. Kynnet ovat voimakkaat, samoin kuin varismainen nokka. Laji liikkuu enimmäkseen metsän latvuskerroksessa. Lennossa töyhtö on painettu päätä vasten ja parta rintaa vasten.
Koiraan soidinhuuto on kumea ja kauas kuuluva boooo. Huutaessaan se istuu oksalla vartalo eteenpäin taivutettuna sekä töyhtö ja parta levitettyinä.

Esiintyminen

Röyhelökotinga elää Etelä-Amerikan koillis- ja keskiosissa lähinnä Amazonin vesistöalueella. Laji on paikkalintu ja sen kanta on elinvoimainen.

Elinympäristö

Elää metsissä ja metsäaukeilla, joenvarsilla, tasankojen metsäsaarekkeissa ja saarissa.

Lisääntyminen

Oksista ja risuista laadittu hutera pesä sijaitsee puussa. Munia on vain yksi. Poikanen on pienenä alaston ja Wallacen sanoin "ruma".

Ravinto

Syö enimmäkseen hedelmiä, joiden siemenkivet se oksentaa noin tunnin kuluttua syömisestä. Sadekausina, jolloin hedelmät ovat vähissä, se syö pääasiassa hyönteisiä ja hämähäkkejä.
Josué (jalkapalloilija, 1990)

Seurajoukkueura

Josué liittyi yhdeksänvuotiaana Porton junioriakatemiaan. Hän pelasi ammattilaisuransa ensimmäiset kaksi vuotta lainasopimuksilla portugalilaisissa SC Covilhãssa ja FC Penafielissä sekä alankomaalaisessa VVV-Venlossa.
Kesällä 2011 Josué vapautettiin sopimuksestaan kasvattajaseuransa kanssa, hänen pelattuaan ainoastaan kaksi virallista ottelua edustusjoukkueessa, joista molemmat Portugalin liigacupissa. Myöhemmin kesällä hän teki sopimuksen portugalilaisen Paços de Ferreiran kanssa. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa maan pääsarjassa 17. syyskuuta 2011 vieraskentällä CD Nacionalia vastaan. Josuélle kertyi tililleen toisella kaudellaan (2012–2013) yhteensä 23 sarjaottelua, joista 18 hän oli avauskokoonpanossa, kun joukkue sijoittui sensaatiomaisesti kolmannelle sijalle sarjakauden päätteeksi. Tämä tiesi joukkueelle myös paikkaa seuraavan kauden 2013–2014 Mestarien liigan play-off -kierrokselle.
29. toukokuuta 2013 Josué palasi takaisin kasvattajaseuraansa Portoon ja teki nelivuotisen sopimuksen joukkueen kanssa. Hieman reilu viikkoa myöhemmin Porton uudeksi päävalmentajaksi nimettiin Paços de Ferreirasta tullut Paulo Fonseca. Hän teki ensimmäisen maalinsa uudessa joukkueessaan 19. elokuuta 2013 rangaistuspotkusta Vitória de Setúbalia vastaan.
Paul Alois Lakra

Paul Alois Lakra (s. 11. heinäkuuta 1955) on intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Ranchin arkkihiippakuntaan 6. toukokuuta 1988 ja inkardinoitiin Gumlan hiippakuntaan 28. toukokuuta 1993. Hänet nimitettiin Gumlan piispaksi 28. tammikuuta 2006, ja piispaksi konsekroinnin suoritti 5. huhtikuuta Telesphore Placidus Toppo, jota avustivat Benedict John Osta ja Charles Soreng.
Ed Harris

Varhainen elämä

Ed Harris varttui Robert L. ja Margaret Harrisin toisena lapsena Tenaflyssä New Jerseyn osavaltiossa Yhdysvalloissa. Harrisilla oli myös kaksi sisarusta: isoveli Robert ja pikkuveli Spencer. Hän oli lapsuudessaan hyvin urheilullinen ja harrasti amerikkalaista jalkapalloa. 
High schoolista valmistumisen jälkeen Harris jatkoi opintojaan Columbian yliopistossa New Yorkissa, missä hän liittyi yliopiston jalkapallojoukkueeseen. Hän kuitenkin kiinnostui näyttelemisestä ja yliopiston jälkeen hän muutti vuonna 1971 vanhempiensa luokse Oklahomaan, missä hän opiskeli näyttelijäksi Oklahoman yliopistossa. Hän aloitti näyttelijäuransa esiintymällä paikallisessa teatterissa, ja lopulta hän muutti asumaan Los Angelesiin Kaliforniaan.

Ura

Harrisin ensiesiintyminen elokuvissa oli vuoden 1978 jännityselokuvassa Kooma, ja hänen ensimmäinen merkittävä roolinsa oli Charles Bronsonin tähdittämässä draamassa Pako yli rajan vuodelta 1980. Harrisin todellinen läpimurto elokuva-alalla oli kuitenkin astronautti John Glennin rooli vuoden 1983 elokuvassa Valiojoukko. Eräät kriitikot sanoivat, että esimerkiksi elokuvassa ollut musiikkivisaa käsittelevä televisiojakso oli niin hyvin tehty ja Harris niin oikean Glennin kaltainen, että kyseessä olisi voinut olla aito taltiointi alkuperäisestä televisiovisailusta. 
Yksi Harrisin merkittävämmistä rooleista oli Nasan johtajan Eugene Kranzin rooli vuoden 1995 elokuvassa Apollo 13, minkä ansiosta hän oli ehdokkaana parhaan miessivuosan Oscar-palkinnosta, tosin hän hävisi palkinnon Kevin Spaceylle. Hän ollut myöhemminkin Oscar-ehdokkaana esiinnyttyään elokuvissa Truman Show, Pollock ja Tunnit. Harris on kuitenkin saanut Screen Actors Guild -palkinnon elokuvasta Apollo 13 ja Golden Globen elokuvista Truman Show ja Pelin henki.
Näyttelemisen ohella Harris on myös toiminut elokuvaohjaajana- ja käsikirjoittajana. Hänen merkittävin ohjauksensa oli taiteilija Jackson Pollockin elämästä kertova draamaelokuva Pollock, jossa hän myös esiintyi Jacksonin Pollockin pääosaroolissa. Harris on ohjannut myös vuoden 2008 Appaloosa-westernin.

Yksityiselämä

Ed Harris on ollut 21. marraskuuta 1983 lähtien naimisissa näyttelijä Amy Madiganin kanssa. Heillä on yksi vuonna 1993 syntynyt tytär.
USS Nevada (BB-36)

Palvelus

Palvelukseenotettaessa USS Nevada liitettiin26. toukokuuta 1916 Yhdysvaltain Atlantin laivastoon tukikohtanaan Rhode Islandin Newport. Ennen Yhdysvaltain liittymistä ensimmäiseen maailmansotaan alus teki useita harjoituspurjehduksia sekä erilaisia koulutustehtäviä Virginian Norfolkista Karibianmerelle.

Ensimmäinen maailmansota

Yhdysvaltain liityttyä sotaan vuonna 1917 Nevadaa ei kuitenkaan lähetetty Eurooppaan, koska Britteinsaarilla ollut öljypula ei olisi mahdollistanut aluksen huoltoa. Alus lähti vasta 13. elokuuta 1918 Eurooppaan ja se saapui 23. elokuuta Berehaveniin Irlantiin Utahin ja Oklahoman kanssa muodostaen kontra-amiraali Thomas S. Rodgersin komentaman 6. taistelulaivaviirikön. Viirikkö partioi sodan lopun, mutta ilman taistelukosketusta.

Sotien välinen aika

Alus läpikävi modernisointi- ja muutostöitä. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Nevada palveli Atlantilla. Alus oli sijoitettuna Tyynenmeren laivastoon, ainakin myöhempänä kautena ja sen ankkuripaikka oli Pearl Harbor Havaijin Oahulla.

Toinen maailmansota

Nevada vaurioitui hyökkäyksessä Pearl Harboriin 7. joulukuuta 1941. Merkittävimmistä laivaston sotaoperaatioista, Nevada osallistui Normandian maihinnousuun. Alus toimi jonkin aikaa maihinnousun jälkeen eteläisen Ranskan alueella. Myöhemmin se palasi takaisin entiselle toiminta-alueelleen Tyynelle valtamerelle. Alus  vaurioitui Tyynellämerellä, kun siihen osui kamikaze-kone sekä rannikkotykistön tulitusta.

Kylmä sota

Nevada palasi Pearl Harboriin oltuaan sodan päätyttyä miehitystehtävissä Tokionlahdella. Se todettiin liian vanhaksi ja sitä päätettiin käyttää maalilaivana Operaatio Crossroads -ydinasetestissä vuonna 1946. Selvittyään "Able"- ja "Baker"-testeistä se upotettiin   31. heinäkuuta 1948.
Kovera kulma

Kovera kulma tarkoittaa geometriassa kulmaa, joka mahtuu oikokulman sisälle, eli on suuruudeltaan alle 180°. Koveria kulmia ovat sekä terävät että tylpät kulmat ja suora kulma. Oikokulma ei ole kovera kulma.
Koveran kulman suplementtikulma on kovera kulma ja sen eksplementtikulma on kupera kulma.
Helsingin Allianssi

Helsingin Allianssi oli vuosina 1956–1965 toiminut helsinkiläisten jalkapalloseurojen yhteenliittymä. Seurayhtymässä oli aluksi mukana Helsingin Jalkapalloklubi, Helsingin Palloseura ja Kiffen. HIFK korvasi HPS:n 1959.

Historia

Seurayhtymä syntyi Aulis Rytkösen ja Kalevi Lehtovirran lomaillessa Suomessa kesällä 1956. Tuolloin ammattilaiset eivät pelanneet maajoukkueessa ja päätettiin järjestää näytösottelu Suomessa vierailulla ollutta IFK Västeråsia vastaan. Ammattilaispelaajien rinnalle koottiin joukkue Helsingin Jalkapalloklubin, Helsingin Palloseuran ja Kiffenin pelaajista. 12–2-voiton ja hyvän taloudellisen menestyksen johdosta seurat päättivät perustaa Helsingin Allianssin. Vuonna 1959 HPS:n tilalle tuli HIFK, sillä HPS rikkoi seurojen välillä ollutta värväyskieltoa. 
Allianssi järjesti lukuisia huippuotteluita olemassaolonsa aikana. Joukkue muodostettiin taustalla olleiden seurojen parhaista pelaajista ja seurat jakoivat taloudellisen riskin. Allianssista muodostui merkittävä tulonlähde yhtymän seuroille. Allianssin vieraana kävivät muun muassa brasilialaiset Fluminense, Canto do Rio, Flamengo ja Vasco da Gama, saksalainen Kaiserslautern sekä englantilaiset Stoke City ja Rotherham. Lisäksi se pelasi useita ruotsalaisia seuroja vastaan ja kohtasi kerran maajoukkueen. 
Toiminta hiipui 1960-luvun alussa ja loppui 1965, kun mielenkiintoisia vastustajia ei enää löytynyt ja HIFK:n sekä Kiffenin joukkueet eivät enää olleet yhtä hyviä kuin ennen.
Kaikkiaan Allianssi pelasi 29 ottelua, joista suurimman osan Helsingissä. Kotiotteluita kävi seuraamassa noin 125 000 katsojaa ja useat otteluista myös televisioitiin.
Armenian dram

Armenian dram (armeniaksi Հայկական դրամ, tunnus դր, lyhenne AMD) on Armenian virallinen rahayksikkö. Yksi dram jakautuu 100 lumaan. Sana "dram" tarkoittaa suomeksi "rahaa". Ennen dramia Armeniassa oli käytössä Armenian rupla.

Kolikot

Vuonna 1994 Armenian keskuspankki esitteli 10, 20 ja 50 luman sekä 1, 3, 5 ja 10 dramin kolikot. Kaikki kolikot valmistettiin alumiinista. Vuosina 2003 ja 2004 otettiin käyttöön uusi rahajärjestelmä, joka sisälsi 10, 20, 50, 100, 200 ja 500 dramin kolikot. 10 dramin kolikko koostuu alumiinista, 20 teräksellä päällystetystä kuparista, 50 teräksellä päällystetystä messingistä, 100 teräksellä päällystetystä nikkelistä ja 200 messingistä. 500 dramin kolikon ulompi rengas on messinkiä ja sisäosa nikkeliä.
André Cardinal Destouches

André Cardinal Destouches (joskus des Touches, 6. huhtikuuta 1672 Pariisi – 7. helmikuuta 1749 Pariisi) oli ranskalainen barokkisäveltäjä, joka tunnetaan parhaiten balettioopperasta Les élémens.
Nuori Destouches kävi Pariisissa jesuiittakoulua ja lähti opettajansa Gui Tachardin kanssa pariksi vuodeksi lähetystyöhön Siamiin. Palattuaan Ranskaan 1688 hän suoritti asepalveluksen ja opiskeli musiikkia Andre Campran johdolla. Hän sävelsi aluksi yhdessä Campran kanssa. Ensimmäinen itsenäinen sävellys oli ”sankarillinen pastoraali” Issé, joka kantaesitettiin Fontainebleaussa lokakuussa 1697.
Vuonna 1713 Ludvig XIV nimitti Destouchesin Academic Royale de Musiquen korkeaan virkaan, ja Destouches toimi sen ylimpänä johtajana 1728–1730.
Destouches oli 1700-luvun alkupuolen johtavia ranskalaissäveltäjiä vähän ennen Jean-Philippe Rameauta. Hänen esikoisoopperansa Issé (A. H. de Lamotten librettoon 1697/1708) oli myös hänen eniten esitetty. Päähahmon, Issé-nimisen nymfin, mielenliikkeitä kuvataan siinä huilujen avulla. Ooppera Amadis de Crèce (libretto Lamotte, 1699) on lyyrinen tragedia kuninkaasta. Omphale (Lamotte, 1701), tarina lyydialaisesta kuningattaresta, oli menestysteos 50 vuoden ajan. Callirhoé (“Kallirhoe”, libretto P. C. Roy; 1712/43), perustuu kreikkalaisen romaanikirjailija Kharitonin rakkausromaaniin, joka kertoo Kalydonin prinsessan ja Bacchuksen ylipappi Coresuksen rakkaudesta.
Artova

Arabianranta-Toukola-Vanhakaupunki kulttuuri- ja kaupunginosayhdistys ry eli Artova on Helsingin Arabianrannassa, Toukolassa ja Vanhassakaupungissa toimiva kulttuuri- ja kaupunginosayhdistys. Se on alueen ihmisten – asukkaiden, työntekijöiden, yrittäjien, opiskelijoiden ja muiden toimijoiden sekä alueesta kiinnostuneiden – yhteisö. Artova on pääkaupunkiseudun aktiivisimpia kaupunginosayhdistyksiä. Se valittiin vuonna 2013 Vuoden kotiseutuyhdistykseksi. Artova toteuttaa kaupunkikehittämistä, järjestää taide- ja kulttuuritapahtumia ja pilotoi uudenlaisia toimintamalleja ja käytäntöjä. Artova on monipuolistanut ja kehittänyt kaupungiosayhdistysideologiaa ja toimintamalleja.
Artova on tehnyt onnistunutta aktivointitoimintaa itseohjautuvan ja omaehtoisen toiminnan kehittämiseksi ja tehnyt merkittäviä avauksia vallan ja vastuun jakamisessa sekä päätösvallan siirtämisessä suoraan alueen toimijoille. Monipuolisen ja vaikuttavan toiminnan mahdollistaa alueella asuva erittäin aktiivisesti toimintaan osallistuva vapaaehtoisten suuri joukko, joka koostuu pääasiassa nuorista ammattilaisista.
Artovan vuosittain järjestettäviä tapahtumia ovat muun muassa Arabian Katufestivaali, Artova Film Festival AFF, Artova Kino, Arabian Picnic ja Kekrijuhla. Artovan projekteja ja toimintaa ovat esimerkiksi Artova Henki, Arabian alueen taidekoordinaattori, Artovan alueen Lähidemokratiapilotti, Arabian Kotikaupunkipolut, Syötävä Arabianranta, Viljelypalstat, Kulttuuri- ja kaupunginosalehti Kuohu, Kirjakampanja ja Arabian alueen yrittäjäaamiaiset. Artova on myös mukana erilaisissa hankkeissa, kuten Vyyhti- ja Caddies-EU-hankkeissa.
Yhdistys on rekisteröity 1.2.1977 (ent. Toukolan-Vanhankaupungin yhdistys r.y. / Arabianranta-Toukola-Vanhakaupunki - kaupunginosayhdistys ry).
Artovan toimintaa ovat tukeneet muun muassa Helsingin kulttuurikeskus, Taiteen edistämiskeskus, Suomen Kulttuurirahasto, WDC Helsinki 2012 -säätiö, Helsingin terveys- ja sosiaalivirasto, Turun yliopisto ja Suomen Nuorisoyhteistyö – Allianssi.
Artova on Helsingin kaupunginosayhdistykset ry:n (Helka), Suomen Kotiseutuliiton, Lasten kirjatalo ry:n, Kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liitto Kultti ry ja Cinemaja ry:n jäsen.

Artovan toimintamalli

Artovan toimintamalli on mallinnettu omaksi kokonaisuudekseen ArtovaMalli®-nimellä. Toimintamalli on kaikille avoin ja tarkoitus on antaa Artovassa ja Artovan Henki -hankekokonaisuudessa kerätyt hyvät toimintamallit muiden vastaavien toimijoiden käyttöön.

Artova Kino

Artova Kino on Artovan vuonna 2011 perustama elokuvakerho. Se toteutetaan kiinteässä yhteistyössä Arcadan, Finlandssvenskt Filmcentrumin ja Walhalla-elokuvatoimiston kanssa. Artova Kinossa on omat näytössarjansa niin aikuisten kuin lasten elokuvista (Aikuisten Kino ja Lasten Kino). Aikuisten Kinossa halutaan esittää haastaviakin elokuvia. Näytöksiin ei ole pääsymaksua.
Kyttä ja koira

Juoni

Elokuva kertoo poliisista Jake Wilderistä oman tien kulkijasta, joka ei mielestään tarvitse paria. Kuullessaan, että hän saa uuden parin, Jake ei tästä kovinkaan paljon iloitse - ainakaan silloin kun hän kuule että uusi pari on koira, Reno. Ensimmäiseksi tehtäväkseen he saavat tutkia Renon entisen omistajan murhaa. Murhan jäljet johdattavat uusnatsien luokse ja pian alkaa löytyä Jaken ja Renonkin yhteinen sävel.
Werner von Erdmannsdorf

Heinrich Werner Bernhard von Erdmannsdorff (27. heinäkuuta 1891 – 5. kesäkuuta 1945) oli monin kunniamerkein palkittu Saksan maavoimien jalkaväenkenraali toisessa maailmansodassa. Hänet palkittiin rautaristin ritariristillä. Hän jäi toukokuussa 1945 brittien sotavangiksi. Hänet luovutettiin Jugoslaviaan ja teloitettiin 1945 Ljubljanassa yhdessä panssarikenraali Gustav Fehnin, kenraaliluutnantti Friedrich Stephanin ja kenraalimajuri Heinz Kattnerin kanssa. Hän oli jalkaväenkenraali Gottfried von Erdmannsdorffin veli.
Vesikkala

Kyläkuva

Vesikkalan kylän itä- ja eteläosat olivat pääasiassa metsää ja suota. Kylän asutus oli keskittynyt kylän pohjoisosaan Yskjärven kaakkoispäähän rajoittuvalle peltoaukealle. Vuonna 1936 Vesikkalan pinta-ala oli 8,82 neliökilometriä, josta oli peltoa 207 hehtaaria, niittyä 26 hehtaaria ja metsää 649 hehtaaria. Kylän itäosan kautta kulki Hanttulasta Muolaan kirkonkylään johtava maantie, josta erkani kylätie Vesikkalan kautta Harvolaan. Lisäksi Vesikkalasta johti kylätie Pällilään.
Vesikkalan kylä muodosti Sormulan ja Harvolan kylien kanssa Yskjärven koulupiirin, jonka koulurakennus sijaitsi Harvolasta Sormulaan johtavan kylätien varrella Sormulan kylän puolella. Koulupiiri oli perustettu vuonna 1906 ja koulutalo oli valmistunut seuraavana vuonna. Koulu paloi talvisodassa.

Historia

Vesikkalan väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen, jossa Vesikkalan kylän asukkaat asutettiin Somerniemelle.