google/wiki40b huggingface dataset:
Katarat

Ulkonäkö ja koko

Katarat ovat pystykasvuisia monivuotisruohoja, tyvestään usein puutuvia. Kasvin neste on vetistä. Lehtiasento on vastakkainen, ja lehdet ovat lyhytruotisia, pehmeä- tai hieman nahkealapaisia ja ehyitä. Korvakkeet ovat rauhasmaisia. Kukat ovat sijainniltaan varsipäätteisiä (terminaalisia) tai lehtihankaisia (aksillaarisia) ja yksittäisiä tai harvoin kaksi- tai kolmikukkaisissa viuhkoissa. Verholehdet ovat pieniä, kapean pitkänomaisia, neulamaisia ja rauhasettomia. Teriö on väriltään purppurainen, punainen, vaaleanpunainen tai valkoinen ja laiteeltaan laakea; putki on kalju tai vähäkarvainen, nielu kuroutunut, villakarvainen tai samettimainen. Teriöliuskat ovat vinosti soikeita, limittäin vasemmalle ja teräväkärkisiä. Heteet kiinnittyvät teriötorven laajaan osaan; ponnet ovat erillisiä, pitkänomaisia ja tylppätyvisiä. Pohjuskehrässä on kaksi rauhasta. Emejä on kaksi ja niissä runsaasti siemenaiheita. Vartalo on rihmamainen, sen kärki on lieriömäinen ja siinä hyytelömäinen röyhelö. Kummastakin emistä kehittyy lieriömäinen ja teräväkärkinen tuppilo. Siemenet ovat mustia, pitkänomaisia ja ryppyisiä.

Levinneisyys

Suvun kahdeksasta lajista seitsemän on endeemisiä eli kotoperäisiä Madagaskarissa; yksi laji on rajoittunut Intiaan ja Sri Lankaan.
Lyijyfluoridi

Ominaisuudet

Lyijyfluoridi on lähes täysin veteen liukenematon yhdiste, joka liukenee paremmin happoihin. Lyijyfluoridilla on lyijyhalideista korkeimmat sulamis- ja kiehumispisteet. Yhdisteen alkeiskoppi on alle 200–220 °C lämpötiloissa ortorombinen ja muistuttaa lyijykloridin rakennetta. Korkeammissa lämpötiloissa rakenne muuttuu kuutiolliseksi ja kalsiumfluoridin rakennetta muistuttavaksi. Lyijyfluoridi reagoi alkalimetallifluoridien kanssa kompleksiyhdisteiksi trifluoroplumbaateiksi M[PbF₃].

Käyttö

Lyijyfluoridin pääasiallinen käyttökohde on eräiden lasilaatujen valmistus. Sitä käytetään muun muassa matalassa lämpötilassa sulavan lasin, lähi-infrapunasäteilyä absorboivan lasin valmistukseen kuituoptiikkaa varten ja säänkestävän lasin valmistukseen. Muita käyttökohteita ovat fluksina alumiinin metallurgiassa, tuikeilmaisimet, lyijypinnoitus, mietona fluorausreagenssina ja akut.
La sfida dei giganti

Juoni

Herkules lähtee etsimään parannuskeinoa maan jumalan Gaian riivaamalle pojalleen Ksanthokselle. Sillä aikaa leskeksi jäänyt Syrakusan kuningatar Leda hankkiutuu eroon kosijoistaan ottamalla suojiinsa Herkuleena esiintyvän Gaian pojan Antaioksen, joka alkaa hallita maata julmana hirmuvaltiaana. Vapautettuaan Ksanthosin Gaian kirouksesta Herkules palaa kotiinsa, jossa hän kuulee nimellään esiintyvästä huijarista. Herkules tuhoaa Syrakusan aiheuttamalla tulivuori Etnan purkauksen ja tappaa Antaioksen painiottelussa nostaen hänet irti maasta, jolloin Gaia ei pääse auttamaan poikaansa.

Tuotanto

La sfida dei giganti on 1960-luvun viimeisiä peplum-elokuvia, ja katsojasta tuntuu, että tekijät ovat halunneet puristaa tyylilajista viimeisetkin mehut ennen kuin heittävät sen menemään. Suuri osa elokuvasta koostuu Reg Parkin kahden ensimmäisen Herkules-filmin Herkules – Atlantiksen valloittaja ja Herkules voittaa helvetin uudelleen dubatuista kohtauksista, joiden ympärille on kyhätty kokonaan uusi juoni. Elokuvaa varten perustetun tuotantoyhtiön Schermi Riuniti (”Yhtyneet valkokankaat”) nimessä voidaan nähdä ironiaa, mutta toisaalta on arveltu, että tuottaja Achille Piazzi oli tapansa mukaan joutunut rahoitusvaikeuksiin ja myynyt projektin toiselle tuottajalle, joka on saattanut sen loppuun edellisistä filmeistä lainatulla aineistolla. Elokuvan ohjaajaksi mainittu Maurizio Lucidi oli aikaisemmin työskennellyt Atlantiksen valloittajan leikkaajana. Ilmeisesti tässäkin tapauksessa Lucidi on toiminut lähinnä valmiin materiaalin leikkajana ja tarvittavat uudet osat on tehnyt kuvaaja Alvaro Mancori.
Puutteistaan huolimatta La sfida dei giganti on kiintoisa esimerkki peplumille muutenkin tyypillisestä kuvamateriaalin kierrätyksestä. Sen ansioita ovat Technicolor-väreissä tehty laajakangaskuvaus, Ugo Filippinin uudelleen säveltämä musiikki sekä Lorenzo Gicca Pallin käsikirjoituksen vanhempi-lapsi -teemat. Reg Parkin, Steve Reevesin ja Gordon Scottin sijaisnäyttelijänä toiminut Giovanni Cianfriglia on erinomainen Herkuleen läpeensä pahana kaksoisolentona. Park on vakuuttava Herkules, jonka uudet osuudet tunnistaa hänen partansa erilaisesta leikkauksesta. Elokuvan kohokohta on uuteen materiaaliin kuuluva kiivas painiottelu Grotte Di Salonen luolassa.

Vastaanotto ja julkaisut

La sfida dei gigantin kaupallinen menestys jäi ymmärrettävistä syistä hyvin vähäiseksi. Se tuotti Italiassa ainoastaan 85 miljoonan liiran pääsylipputulot.
Elokuvan englanninkielinen versio Hercules the Avenger on saatavilla Retromedian aluekoodittomana DVD-julkaisuna, joka on laadultaan vähintään tyydyttävä. Sen kylkiäisenä on Alan Steelin merirosvoseikkailu Hercules and the Black Pirate.
Hyökkäyksen linja

Hyökkäyksen linja on viidestä linjamiehestä koostuva amerikkalaisen jalkapallon hyökkäysmiehistö. Hyökkäyksen linjan tehtävänä on juoksupeleissä blokata puolustajia pois pallonkantajan tieltä ja heittopeleissä suojata pelinrakentajaa (QB). 
Hyökkäyksen linjan keskimmäinen pelaaja on sentteri, joka antaa aloitussyötön pelinrakentajalle. Sentterin molemmille puolille asettuu yksi sisempi hyökkäyksen linjamies (engl. Offensive Guard) ja uloimpana hyökkäyksen linjassa ovat kookkaimmat linjan pelaajat, ulommat hyökkäyksen linjamiehet (engl. Offensive Tackle). Hyökkäyksen linjassa usein nähdään myös sisempää laitahyökkääjää (TE) uloimman linjamiehen (T) vieressä.
Pelin aikana linjamiehen liike on usein vain pari askelta kolmipiste asennosta. Linjamiehet ovat tyypillisesti kooltaan joukkueen isoimpia pelaajia, usein yli 100 kg jopa lähellä 140 kg. Linjamieheltä vaaditaan hyvää ketteryyttä ja tasapainoa. Lisäksi linjamiestä tarvitaan juoksemaan pallonkantajan edellä, joten juoksunopeuttakin pitää tarvittaessa löytyä. Moderneissa juoksupeleissä linjamiehistä usein Guardille tulee rooli blokata tilaa pallonkantajalle.

Juoksupelit

Juoksupeleissä linjamiesten päätehtävä on luoda tyhjä tila tai "reikä" pallonkantajalle. Heidän rooli voivat työntää myös puolustusta taaksepäin tai sivulle, jotta pallonkantaja pääsee heistä ohi.

Heittopelit

Heittopeleissä linjamiesten pitää pysäyttää puolustuksen pelaajat varsinkin pelinrakentajan säkitykseltä (sack) ennen kuin hän heittää pallon. Yksinkertaisesti hyökkäyksen linjan päätehtävä on hidastaa tai estää puolustusta pääsemästä käsiksi pelinrakentajaan, jotta hänellä on aikaa katsoa sopiva pallon vastaanottaja ja heittää pallo hänelle.
Henrik Tömmernes

Seuraura

Tömmernes on Färjestads BK:n kasvatti. Hän voitti joukkueessa J18 Allsvenskanin mestaruuden vuonna 2007 ja vuonna 2008 tuli hopeaa. Kaudeksi 2008–2009 Tömmernes siirtyi Frölunda HC:hen. Hän oli J20 SuperElitin puolustajien pistepörssin kolmas tehoilla 10+22=32. Samalla kaudella Tömmernes teki myös Elitserien-debyyttinsä ja pelasi 11 ottelua ilman tehopisteitä. Huhtikuussa 2009 hän solmi kaksivuotisen jatkosopimuksen Frölundan kanssa.
Kaudella 2009–2010 Tömmernes pelasi Elitserienissä 27 runkosarjaottelua tehden kolme syöttöpistettä sekä seitsemän playoff-ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän pelasi ison osan kaudestaan lainalla sarjatasoa alempana HockeyAllsvenskan-joukkue Borås HC:ssa. Ensimmäinen kokonainen Elitserien-kausi 2010–2011 oli Tömmernesille läpimurto. Hän oli tehoilla 3+17=20 Frölundan tehokkain puolustaja. Maaliskuussa 2011 Tömmernes teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Vancouver Canucks varasi Tömmernesin "yli-ikäisenä" seitsemännellä kierroksella 210. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2011. Hän oli varaustilaisuuden toiseksi viimeisenä varattu pelaaja. Helmikuussa 2012 Tömmernes teki Frölundan kanssa taas vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2012–2013 hän jakoi kevään 2013 pudotuspeleissä tehoilla 1+4=5 joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Joel Lundqvistin kanssa. Toukokuussa 2013 Tömmernes teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Canucksin kanssa. Hän pelasi koko kauden 2013–2014 AHL-joukkue Utica Cometsissa, jossa Tömmernes aloitti myös seuraavan kauden 2014–2015, kunnes hän siirtyi tammikuussa 2015 loppukaudeksi SM-liigajoukkue Tapparaan. Tömmernes voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Tömmernes palasi kaudeksi 2015–2016 Tömmernes palasi kaksivuotisella sopimuksella Frölundaan. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 10+19=29, joilla Tömmernes sijoittui koko SHL:n (ent. Elitserien) puolustajien maalipörssissä toiseksi edellään vain Djurgårdens IF:n Linus Hultström sekä puolustajien pistepörssissä viidenneksi. Tömmernes voitti kauden päätteeksi Ruotsin-mestaruuden. Hän voitti myös koko Mestarien liigan puolustajien pistepörssin tehoilla 3+7=10. Tömmernes voitti CHL:n mestaruuden.

Maajoukkueura

Tömmernes on pelannut Ruotsin A-maajoukkueessa yhteensä 16 ottelua tehopistein 1+4=5. Hän on pelannut myös seitsemän nuorten maaottelua.
Bergin linna

Bergin linna (luxemburgiksi Schlass Bierg, ransk. Château de Berg, saks. Schloss Berg) on linna Colmar-Bergin kunnassa, Luxemburgissa. Se on Luxemburgin suurherttuan ensisijainen residenssi. Nykyisen linnan rakennutti suurherttua Vilhelm IV vuosina 1907–1911. Uuden linnan tieltä purettiin aikaisempi linna, joka oli ollut Luxemburgin suurherttuoiden hallussa vuodesta 1845.
Toisen maailmansodan aikana linnan miehitti natsi-Saksa. Miehityksen aikana linnasta katosi useita arvoesineitä, ja linnaan tehtiin suuria muutoksia. Sodan loputtua aloitettiin restaurointityöt, jotka kestivät useita vuosia. Suurherttuaperhe palasi lopulta linnaan vuonna 1964.
The Strokes

Alkuvuodet ja The Modern Age EP

Yhtye on perustettu jäsenten ollessa teini-ikäisiä, mutta lopullinen kokoonpano muodostui vuonna 1999. Basisti Nikolai Fraiture sekä laulaja Julian Casablancas olivat tunteneet lapsesta lähtien. Kitaristi Nick Valensi ja rumpali Fabrizio Moretti kävivät molemmat Manhattan's Dwight Schoolia, tutustuivat siellä ja alkoivat soittaa yhdessä. Myöhemmin Casablancas meni yksityiskouluun Sveitsiin, jota kävi myös vuotta nuorempi Albert Hammond Jr. Vuosien päästä Hammond muutti Kaliforniasta New Yorkiin ja päätyi ensin jakamaan asunnon Casablancasin kanssa. Vähän ajan päästä Hammond jo soitti yhtyeessä Casablancasin, Morettin, Fraituren sekä Valensin kanssa. Yhtye oli koossa ja soittaa edelleen samalla kokoonpanolla. Monien nimiehdotusten (muun muassa The de Niros, The Motels, The Rubber Bands) jälkeen he antoivat yhtyeelle nimen The Strokes.
Yhtye aloitti uransa soittamalla New Yorkin pienemmillä ja vähemmän tunnetuilla klubeilla ja alkoi saada suosiota varsinkin Lower East Sidella. He soittivat pääasiassa kappaleita, joita ei levytetty tulevalle debyyttialbumille, mutta jotkut, kuten ”New York City Cops”, ”Soma” ja ”Trying Your Luck” ovat debyyttialbumilla Is This It. Ryan Gentles oli katsomassa erästä The Strokesin varhaista esiintymistä Mercury Loungessa, jonka jälkeen hän meni jututtamaan yhtyeen jäseniä ja päätyi näin manageriksi. He alkoivat nauhoittaa demoa, joka sai Rough Trade Records -levy-yhtiön kiinnostumaan. Yhtye allekirjoitti levytyssopimuksen ja alkoi työstää kolmen kappaleen The Modern Age EP:tä. Vuonna 2001 nauhoitettu The Modern Age -EP sisälsi kappaleet ”Last Nite”, ”The Modern Age” ja ”Barely Legal”, jotka kaikki ovat myös debyyttialbumilla, tosin esimerkiksi sanoituksiltaan hieman erilaisina.

Yhtyeestä sanottua

The Strokesin musiikkia pidetään yleisesti indie rockina, vaihtoehtorockina, garage rockina ja post-punk revivalina. Yhtyettä on myös verrattu perinteiseen New Yorkin rockiin, jota ovat aikaisempina vuosikymmeninä edustaneet muun muassa The Velvet Underground ja Television. Soundi-lehden Ville Pirinen kuvaili yhtyettä kolmannen albumin arvostelussa seuraavasti:

»Julian Casablancas osaa tehdä hitikkäitä pop-biisejä. Hänellä on myös poikkeuksellisen hieno rocklaulajan ääni. Yhtye osaa sovittaa kireän New York -rockinsa tarkasti. Mukavia kitarakoukkuja riittää biisissä kuin biisissä. Rummut ja basso osaavat tehdä paljon muutakin kuin nakuttaa kahdeksasosia taustalla.» 
(Ville Pirinen, Soundi)
Juhani Katainen

Reino Paavo Juhani Katainen (s. 30. marraskuuta 1941 Rovaniemi) on suomalainen arkkitehti.

Henkilöhistoria ja ammattiura

Katainen syntyi opettajien Reino Katainen ja Hilkka Pasanen perheeseen. Hän avioitui 1998 Anne Jarvan kanssa. Ylioppilaaksi Katainen tuli 1959, arkkitehdiksi hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta 1965. Kataisella on ollut oma suunnittelutoimisto vuodesta 1968. Teknillisen korkeakoulun tuntiopettaja hän oli 1968–1969 ja erikoisopettaja 1969–1972. Katainen toimi Tampereen teknillisen korkeakoulun rakennussuunnittelun professorina 1988–2005 ja arkkitehtuurin osaston johtajana 1992–2005. Hänellä on ollut useita kansallisia ja kansainvälisiä alansa luottamustehtäviä, kuten Euroopan arkkitehtien järjestön varapuheenjohtajuus ja puheenjohtajuus. Hän on myös Yhdysvaltojen, Etelä-Korean ja Meksikon arkkitehtiliittojen kunniajäsen. Teknillisten tieteiden akatemian jäsen Katainen on ollut vuodesta 2002.
Ylinen Penijärvi

Maantietoa

Järven pituus on 300 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 3,5 hehtaaria. Se sijaitsee Vääränahteenvuoren länsipuolella mäen ja peltomaiden välissä. Järelle laskee vain yksi pieni tulo-oja ja laskuoja lähtee järven eteläpäästä. Laskuoja yhtyy 150 metrin päässä ohi virtaavaan Raattaansuonojaan, joka laskee Kyrösjärven Penijoenlahteen. Rantaviiva on 850 metriä pitkä ja rantaan on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa. Niille ja viereiselle maatilalle johtaa tie seututieltä 276.
Lähellä sijaitseva Alinen Penijärvi kuuluu Röyhiönjärven-Iso Karppajärven valuma-alueeseen.

Historiaa

Isojaonkartta, joka on vuodelta 1830-1848, järvi on saman niminen kuin nykyäänkin ja myös sen laskuoja on samanlainen kuin nykyään.
Ménakan piiri

Ménakan piiri (ransk. Cercle de Ménaka) on paikallishallintoalue Malin Gaon alueella. Se sijaitsee maan kaakkoisosassa Saharan ja Sahelin siirtymäalueella. Piirin pinta-ala on 79 685 neliökilometriä. Asukkaita on 56 100 henkeä (vuonna 2009). Piirin tilalle ollaan vuonna 2016 perustamassa Ménakan aluetta.
Ménakan piiri rajoittuu pohjoisessa Kidalin alueeseen, idässä ja etelässä Nigeriin sekä lännessä Gaon alueen Ansongon ja Gaon piireihin. Pinnanmuodostukseltaan se on suurten vadien pohjois-eteläsuunnassa halkomaa hiekkaista tasankoa. Vuotuinen sademäärä on noin 200 millimetriä.
Piirin hallinnollinen keskus on Ménaka. Sen lisäksi siihen kuuluvat Alatan, Andéramboukanen, Inekarin ja Tidermènen kunnat. Kyliä on viisi ja paimentolaisryhmiä 65. Asukkaat ovat tuaregeja, hausoja, songhaita ja fulbeja.
Seudun pääelinkeino on karjanhoito. Kotieläimiä ovat vuohet, lampaat, kamelit, aasit ja naudat. Lisäksi harjoitetaan maanviljeyä, kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Matkailu alueelle on lähes olematonta.
Nanoteknologia

Nanoteknologia  tai nanotekniikka on tekniikka, jolla valmistetaan nanometrin mittakaavassa rakenteita siten, että muodostunut uusi rakenne tuottaa jonkun uuden suunnittellun ominaisuuden tai toiminnon. Yksi nanometri on vain miljoonasosa millimetristä. Atomin koko on noin 0,1 nm. Nanoteknologia termiä käytti ensimmäisenä  K. Eric Drexler vuonna 1986 kirjassaan "Engines of creation: the coming era of nanotechnology".

Taustaa ja historiaa

Fyysikko Richard Feynman visioi vuonna 1959 luonnossaan mahdollisuudesta rakentaa molekyyleja "mekaanisesti" tuomalla atomit hallitusti toistensa luo ja valmistaa siten uusia aineita. Eric Drexler tarttui asiaan 1970-luvun lopulla ja kehitti ajatuksia molekyylikokoisista koneista, jotka halvoista raaka-aineista kokoaisivat suunniteltuja aineita. Hänen ensimmäinen kirjansa vuonna 1986 sai innostuneen vastaanoton ja toi nanotekniikan julkisuuteen. Drexlerin toinen kirja, "Nanosystems, molecular machinery, manufacturing and computation", perustui hänen väitöskirjaansa. Nanokokoiset koneet ajatuksena vaikuttavat utopistisilta, mutta luonnosta tunnetaan samankaltaisia prosesseja kuten ribosomi, joka rakentaa proteiineja amonihapoista DNA:n tietojen pohjalta. Nanotekniikkaan alettiin panostamaan 2000-luvun alussa. Samalla alkuperäinen ajatus molekyylien rakentamistekniikasta laajeni nanokokoisiin rakenteisiin, joista oli saatavissa nopeammin taloudellista hyötyä. Alkuperäisestä nanotekniikasta alettiin tieteellisen väittelyn jälkeen käyttämään nimitystä  molekulaarinen nanoteknologia.
2010-luvulla nanotekniikassa edistysaskeleita ovat olleet CRISPR-cas9, jolla pystytään muokkaamaan vapaasti DNA molekyyleja sekä atomikerroskasvatuksen (ALD ) yleistyminen mikroelektroniikan valmistuksessa. Mikroprosessorien viivanleveyden kaventuessa transistorin kalvorakenteiden yksittäisten kalvojen paksuus jää kymmeniin nanometreihin, jolloin hidas kalvonkasvatus atomikerros kerrallaan on tullut taloudellisesti kannattavaksi ja tekniikka on leviämässä nopeasti.

Nanotekniikan haittoja

Yksi kehittyneeseen nanoteknologiaan liittyvä pelko on se, että nanobotit pääsevät vapaaksi ja replikoituvat loputtomasti, ”syövät” koko maapallon ekosysteemin (globaali ekofagia) ja muuttavat maapallon lopulta ”harmaaksi mönjäksi” (grey goo). Tämä pelko on kuitenkin melko aiheeton, kuten K. Eric Drexler ja Chris Phoenix osoittavat julkaisussaan Safe Exponential Manufacturing.  
Suuremmat pitkän aikavälin riskit liittyvätkin tietoisesti valmistettuun tuhoisaan nanoteknologiaan. Nykyisistä riskeistä suurimmaksi katsotaan nanopartikkelien mahdollinen myrkyllisyys niiden joutuessa ihmisen hengityselimiin ja muualle kehoon. Suomessa nanomateriaalien turvallisuutta tutkitaan mm. Työterveyslaitoksen Nanoturvallisuuskeskuksessa.
Ympäristöpolitiikan professori Janne Hukkisen mukaan tulee viemään vuosia, ennen kuin meillä on toksikologista tietoa nanoteknologiasta sen käytön riskien arviointiin.
Pekka Ruuska (näyttelykuraattori)

Pekka Vihtori Ruuska (s. Jämsä) on suomalainen kulttuurivaikuttaja.

Työskentely

Pekka Ruuska valmistui vuonna 2009 Geneven yliopistosta Sveitsistä tutkimusalueenaan mediataide. Ruuskan työskentelylle on ominaista prosessinomaisuus. Ruuska on kuratoinut m. taidenäyttelyitä Pietarin Goethe Instituutille ja toiminut panelistina kulttuurialan työllisyyttä kehittävissä seminaareissa , haastattelijana taidemessuilla ja operoinut Art Forum luentosarjaa. Vuosina 2009-2012 Ruuska oli perustamassa Arteles residenssiohjelmaa ja toimi sen vertaisjohtajana.
Opiskeluaikoina Ruuska toimi tunnetussa suomalaisessa performanssiryhmässä XXX ja on yksi sen perustajista yhdessä Eero Yli-Vakkurin kanssa. XXX on kehittyvä esiintymiskonsepti, joka tähtää 24 tuntia kestävään 100 erillisen performanssin kokonaisuuteen. Ryhmä on esiintynyt mm. Brysselissä ja Euroopan vuoden 2010 kulttuuripääkaupungin Pécsin päätapahtumassa.
Vuonna 2013 Ruuskan operoima Strata-hanke   sai Taiteen edistämiskeskukselta kulttuurityön kunniamaininnan.
Kuolematon kuningatar

Juoni

Kolme seikkailijaa löytää kadonneen afrikkalaisen kaupungin, jota hallitsee viekoitteleva Ayesha (Ursula Andress). Ayesha kiinnostuu eritoten kolmikon eräästä jäsenestä...

Tuotanto

H. Rider Haggardin Kuolematon kuningatar -romaanin pohjalta on tehty elokuvaversioita jo vuosina 1908, 1911, 1916, 1917, 1925 ja 1935.
Kuolematon kuningatar on kuvattu Technicolor-menetelmällä Hertfordshiren Borehamwoodissa sijaitsevilla Elstree Studiosilla ja Israelin Negevin autiomaassa 323 778 punnan budjetilla. Elokuvan kuvaukset alkoivat 24. elokuuta vuonna 1964. Kuolematon kuningatar oli kallein siihen asti tehty Hammer-elokuva. Lisäksi elokuvasta tuli ensimmäinen Hammerin elokuva, joka on tehty naistähden ympärille.

Julkaisu ja vastaanotto

Kuolematon kuningatar sai ensi-iltansa kotimaassaan Isossa-Britanniassa 18. huhtikuuta vuonna 1965. Yhdysvalloissa elokuva julkaistiin 9. kesäkuuta 1965 Chicagossa. Elokuva pääsi teatterilevitykseen myös Australiassa 10. kesäkuuta 1965, Suomessa 2. heinäkuuta 1965, Länsi-Saksassa 22. heinäkuuta 1965, Portugalissa 12. marraskuuta 1965, Tanskassa 13. joulukuuta 1965, Ruotsissa 16. toukokuuta 1966 ja Turkissa joulukuussa 1969. Warner-Pathé Distributors toimi elokuvan levittäjänä Isossa-Britanniassa vuonna 1965 ja Metro-Goldwyn-Mayer Yhdysvalloissa vuonna 1965.
Kuolematon kuningatar oli kansainvälinen menestys, joka julkaistiin Pohjois-Amerikassa, Australiassa ja Euroopassa. Elokuva tuotti pelkästään Yhdysvalloissa ja Kanadassa 1,7 miljoonaa dollaria.

DVD-julkaisut

Kuolematon kuningatar on julkaistu DVD:lle vuosina 2001, 2006 ja 2009.
Paco Rodriguez

Paco Rodriguez (s. 1967) oikealta nimeltään Francisco Rodriguez Peinado, on espanjalainen Aku Ankka -piirtäjä, joka käyttää taiteilijanimeä Rodriques. 
1980- ja 1990-lukujen vaihteessa Rodriguezin tekemiä sarjakuvia julkaistiin Makoki-lehdessä, mutta on myöhemmin keskittynyt Disney-sarjakuviin. Vuonna 1989 hän aloitti Comicup Studiossa piirtämään sarjoja italialaisiin ja ranskalaisiin lehtiin, mutta 1990-luvun alussa vaihdettuaan Studio Bonnetille, hän sai piirtää myös tanskalaisiin ja hollantilaisiin lehtiin. Pelkästään tanskalaiselle Egmontille hän on piirtänyt vuodesta 2002 alkaen.
Rodriguezin harrastuksia ovat matkailu, gastronomia ja videopelit.
Nearktinen alue

Nearktinen alue on eläinmaantieteellinen alue tai osa-alue, johon kuuluvat Grönlanti ja Pohjois-Amerikka Meksikosta pohjoiseen.
Keksijäkylän Lotta

Juoni

Suuren meren rannalla on pieni merkillinen kylä; Kylä, jonka asukkaat harrastavat eriskummallisten vimpaimien keksimistä. Vuoden huipennus on kilpailu, jossa paras vimpain palkitaan ja palkintona on kunniaa ja mainetta.
Tommi Läntinen

Yksityiselämä

Läntinen ilmoitti elokuussa 2015 eroavansa vaimostaan 30 vuotta kestäneen avioliiton jälkeen. Heillä on vuonna 1997 syntynyt poika Ilmari Läntinen, joka on myös muusikko, yhtyeessä Cold Cargo.  
Läntinen kertoi hänestä vuonna 2019 ilmestyneessä kirjassa Tommi Läntinen – Ääretön ikävä (Minerva) olleensa alkoholisti, mutta lopetti alkoholinkäytön kokonaan isänpäivänä 2012.

Singlet

Listasijoitukset Rumban 50 Hittiä -listalta.
HMS Tiger (C20)

Valmistus

Alus tilattiin yhtenä neljästä vuoden 1942 risteilijästä John Brown and Companyltä Clydebankista. Sen köli laskettiin 1. lokakuuta 1942 ja alus laskettiin vesille torstaina 25. lokakuuta 1945 kumminaan ilmapuolustusministeri varakreivi Stansgaten puoliso. Työt aluksella keskeytyivät toisen maailmansodan päättyessä. Alus liitettiin laivastoon 18. maaliskuuta 1959.
Ruoanlaitto

Ruoanlaittomenetelmät

Ruoanlaitossa käytetään yleensä apuna kuumuutta. Kuumentaminen (keittämällä, paistamalla, paahtamalla tai höyryttämällä) vaikuttaa ruokaan kemiallisesti muuttaen sen makua, rakennetta, ulkonäköä ja ravitsemuksellisia ominaisuuksia. Kuumentaminen saattaa olla tarpeellista myös myrkyllisten raaka-aineiden muuttamiseksi syömäkelpoiseksi (esimerkiksi eräät sienet ja palkokasvit). 
Ruoanvalmistus on mahdollista myös ilman kuumentamista, esimerkiksi hapattamalla, suolaamalla ja kuivaamalla raaka-aineita.
Kylmiä ruokalajeja kuten salaatteja voidaan valmistaa myös pelkästään paloittelemalla, yhdistelemällä tai sekoittamalla raaka-aineita.
Oiva Tuomela

Oiva Olavi Tuomela (29. heinäkuuta 1919 Iitti – 1. maaliskuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari.
Kersantti Tuomela palveli jatkosodassa kranaatinheitinjoukkueen tulenjohtoaliupseerina Jalkaväkirykmentti 25:ssä. Hänet nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 1. elokuuta 1943 numerolla 121. Nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa vapaaehtoinen osallistuminen partioretkeen sekä rohkeat ja päättäväiset taistelusuoritukset. Sodan jälkeen Tuomela työskenteli asunto-osakeyhtiön talonmiehenä.
Tuomelalle kuulunut Mannerheim-risti n:o 121 tuli myyntiin Huutokauppatalo Hagelstamin 24. toukokuuta 2014 järjestämään huutokauppaan.
Ashikaga Yoshimitsu

Ashikaga Yoshimitsu (1358-1408) oli Ashikaga-shōgunaatin kolmas shōgun, joka hallitsi Japania vuosina 1368-1394. Hän rakennutti asuinsijansa Muromachin kaupunginosaan Kiotoon vuonna 1378, ja tämän mukaan koko aikakautta kutsutaan Muromachi-kaudeksi, ja Ashikaga-šogunaattia joskus Muromachi-shogunaatiksi.
Ashikaga Yoshimitsu yhdisti eteläisen ja pohjoisen hovin vuonna 1392, mihin päättyi Nanboku-chō:n aikakausi. Hovien yhdistäminen lisäsi shogunin valtaa ja vähensi paikallisten daimioiden valtaa.
Vuonna 1394 Yoshimitsu jäi eläkkeelle, ja hänen poikansa Yoshimochi nousi muodollisesti valtaan. Yoshimitsu jatkoi kuitenkin politiikan voimakkaana taustavaikuttajana.