google/wiki40b huggingface dataset:
Kaprakka

Kaprakka (nyk. Verve) oli Liperin Käsämässä sijaitseva Hengitysliitto ry:n  kuntoutuskeskus. Samalla alueella Liperin Käsämässä toimii myös Ammattiopisto Luovin Liperin yksikkö. 
Entisessä Kaprakassa toimii liperiläisille avoin uimahalli Liprakka. Veljesharjun ympäristössä on monipuoliset ulkoliikuntamahdollisuudet, muun muassa retkipolut ja puhtaat lammet.
Ammatillinen koulutuskeskus toimi Kaprakka-nimen alla vuoden 2007 elokuuhun saakka, jolloin Kaprakan ammatillinen koulutuskeskus liittyi osaksi Suomen suurinta ammatillista erityisoppilaitosta, Ammattiopisto Luovia.

Historiaa

Kaprakka valmistui vuosina 1947–48 Veljesharjuksi eli Sotainvalidien Veljesliiton tuberkuloosiparantolaksi ja ammattikouluksi. Sen päärakennukset piirsi arkkitehti Viljo Revell.

Ajankohtaista

Hengitysliitto Helin (nyk. Hengitysliitto) kuntoutusyksiköt Hoikan kuntoutuskeskus, Kaprakka ja Verve yhdistyvät uudeksi, valtakunnallisesti kuntoutuksen palveluntuottajaksi 1.1.2009. Toimintansa aloittava Verve tuottaa palveluja Helsingissä, Kuopiossa, Liperissä, Joensuussa, Oulussa, Sastamalassa ja Tampereella. 
Vuoden 2011 alussa Verve lopetti Liperissä, ja koko alue on nykyään Ammattiopisto Luovin Liperin yksikön käytössä.

Liprakka

Syyskuussa 2004 avatussa Liprakka-nimisessä uimahallissa on 25 metrin pituinen kolmiratainen allas, jossa on kolme vesihierontapistettä, Lasten altaassa on pieni liukumäki ja suihkuava vesisieni; syvyys on 60 cm. Uimahalli on kaikille liperiläisille avoin.
Uimahalli on astmaystävällinen: vedenpuhdistusjärjestelmä on otsonipohjainen ja allastilat on rakennettu sisäilmaluokkaan 1. Altaiden veden lämpötila on +28 astetta.
Uimahalli Liprakka lopetti toimintansa 1.1.2014. Sen avaamista on vaadittu vuonna 2018.
Series 60

Series 60 (lyh. S60) on matkapuhelinten käyttöliittymä ja sovellusalusta. Sen on kehittänyt Nokia, joka lisensoi sitä myös muille matkapuhelinvalmistajille. S60 on rakennettu Symbian OS -käyttöjärjestelmän päälle.
S60:n nimi oli ennen Nokian yleisen käyttöliittymäkäytännön mukaisesti Series 60, mutta marraskuussa 2005 virallinen nimi lyhennettiin muotoon S60. Myös uusi logo julkistettiin samalla.
Vuoden 2008 lopulla Symbian oli älypuhelinten suosituin käyttöjärjestelmä 47 prosentin markkinaosuudella.

Versiot

S60:stä on monia eri versioita. Uusin versio on 5th Edition, jossa on tuki kosketusnäytöille ja suuremmille näyttötarkkuuksille.
S60 2nd Edition
S60 2nd Edition julkistettiin vuonna 2003 ja oli ensimmäistä kertaa käytössä Nokia 6600 -puhelimessa. Myöhemmin ominaisuuksia lisättiin kolmella Feature Pack -paketilla: Feature Pack 1 toi paremman verkkoselaimen ja tuen EDGE-verkoille, Feature Pack 2 tuen WCDMA-verkoille ja Feature Pack 3 tuen suuremmille näytön resoluutioille.
S60 3rd Edition
S60 3rd Editionin uudistuksiin kuuluvat parannettu turvallisuus ja muokattavuus. Lisäksi panostusta on suunnattu multimediaominaisuuksiin (uusi musiikkisoitin ja helpommat yhteydet tietokoneeseen) ja yrityskäytössä tarvittaviin asioihin (parannettu kalenteri, sähköposti ja tietojen synkronointi). 
3rd Edition rikkoo täysin binääriyhteensopivuuden edellisten versioiden kanssa. Binääriyhteensopivuus on rikottu uuden turvallisuusjärjestelmän takia, joka vaatii kaikkien sovellusten olevan allekirjoitettuja. Allekirjoituksen tasosta riippuen sovellus saa erilaisia kykyjä (engl. capabilities), joiden avulla se voi käyttää käyttöjärjestelmän eri toimintoja. Osan kyvyistä saa kehittäjä allekirjoittamalla sovelluksen itse, mutta monimutkaisempiin toimintoihin tarvitaan ns. Symbian Signed -ohjelman läpikäynti. Pieni osa kyvyistä on rajattu vain operaattorin tai valmistajan allekirjoitusten saataville.
Feature Pack 1 tuo uusia ominaisuuksia kuten langattomien ohjelmistopäivitysten tuen sekä tuen standardille pikayhteystoiminnolle. Lisäksi verkkoselainta on jälleen parannettu, käyttöliittymän muokattavuutta lisätty ja toimivuutta ripeytetty.
Feature Pack 2 lisää mm. Web Run-Time (WRT)-widgetit eli xml/html/js -pohjaiset applikaatiot.
Mikko Eronen

Mikko Eronen (29. syyskuuta 1946 Pori – 4. tammikuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen ulkomaantoimittaja ja ulkomaankirjeenvaihtaja.
Eronen valmistui englannin kielen kääntäjäksi mutta siirtyi lehtialalle ja kävi Sanoman toimittajakoulun. Hän toimi Helsingin Sanomien ulkomaantoimittajana ja oli 1970-luvun puolivälistä alkaen lehden Tukholman kirjeenvaihtajana. Suomen paluun jälkeen Eronen toimi Helsingin Sanomien ulkomaantoimituksen apulaisuutispäällikkönä. 1980-luvulla Eronen oli lehden kirjeenvaihtajana Moskovassa ja selosti muun muassa ensimmäisenä suomalaistoimittajana Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden seurauksia toukokuussa 1986.
Eronen siirtyi 1990-luvun alussa Yleisradion Venäjän pääkirjeenvaihtajaksi ja hän selosti muun muassa Mihail Gorbatšovin eroa, Neuvostoliiton lakkauttamista joulukuussa 1991 ja Venäjän perustuslaillista kriisiä syksyllä 1993. Hän sai tällöin raportoinnistaan arvostelua presidentti Mauno Koiviston taholta. Viimeksi ennen eläkkeelle jäämistään Eronen oli ulkomaihin keskittyneen ajankohtaisohjelman Atlaksen toimitussihteerinä.
Ballaké Sissoko

Djeli Moussa "Ballaké" Sissoko (s. 1967, Bamako) on malilainen koran soittaja. Hän on kaukaista sukua muusikko Toumani Diabatélle, jonka kanssa hän on äänittänyt muun muassa albumin New Ancient Strings. Ballaké Sissokolla on levytyssopimus Indigon kanssa ja hän on julkaissut kaksi sooloalbumia.
Luminesenssi

Luminesenssi tarkoittaa ilmiötä, jossa atomin tai molekyylin viritystila purkautuu, ja atomi palaa alemmalle energiatasolle vapauttaen ylimääräisen energian valona. Useimmiten atomin tai molekyylin viritystilan aiheuttaa esimerkiksi valo, ultraääni tai voimakas sähkökenttä. Luminesenssi-ilmiö jaotellaan alalajeihin viritystilan muodostumistavan mukaan.

Fysikaalinen ilmiö

Luminesenssissa atomi virittyy eli atomin elektroni siirtyy  korkeammalle viritystilalle. Tämä voi tapahtua esimerkiksi atomin absorboidessa fotonin, jolloin kyse on fotoluminesenssista. Viritystilan purkautuessa atomi emittoi energian yhtenä tai useampana fotonina, joiden yhteen laskettu energia on pienempi kuin alkuperäisen viritystilan. Osa energiasta muuttuu lämmöksi.
Virittyminen:  
Luminesenssi (fotonien emissio): 
 on fotonien energia missä h = Planckin vakio ja  on valon taajuus.
S₀-tila on luminesoivan molekyylin perustila ja S₁-tila on sen virittynyt tila.

Luminesenssin tehokkuus

Luminesenssin tehokkuus eli hyötysuhde on absorboitujen ja emittoitujen fotonien suhde:
Korkein fluoresenssin tehokkuus on 1,0 (100 %), jossa jokainen absorboitu  fotoni emittoituu ja energiaa ei vapaudu muissa muodoissa. Jo yhdisteitä, joiden luminesenssin tehokkuus on 0,10 pidetään hyvin luminesoivina.
Dorotheos (sotapäällikkö)

Dorotheos (k. 533) oli itäroomalainen sotapäällikkö, joka johti roomalaisia joukkoja Armeniassa 530-luvun alussa. Hänen arvonimensä oli magister militum per Armeniam.

Elämä

Itä-Rooman ja sassanidien Persian välisen sodan aikana (527–532) vuonna 530 Dorotheos oli Armeniassa magister militum praesentalis Sittaksen alaisuudessa. Kuultuaan, että persialaiset olivat kokoamassa armeijaa lähellä Theodosiopolista, Sittas ja Dorotheos tekivät yllätyshyökkäyksen persialaisten leiriin saaden runsaasti ryöstösaalista. Persialaiset pakenivat ja roomalaiset palasivat omille alueilleen. Persialaiset kokosivat uuden armeijan ja hyökkäsivät roomalaisten hallitsemaan Armeniaan, mutta Sittas ja Dorotheos kukistivat heidät Satalan taistelussa.
Callinicumin taistelun jälkeen vuonna 531 Dorotheos johti joukkoja persialaisten alueelle (luultavasti Persarmeniaan) ja valtasi useita persialaisten linnoituksia. Myöhemmin samana vuonna hunnit hyökkäsivät Armeniaan ja etenivät Euphratensiksen provinssiin ja Kilikiaan asti. Hunnit perääntyivät kuullessaan Dorotheoksen armeijan lähestyvän, mutta Dorotheos seurasi heitä ja onnistui saamaan takaisin suuren osan hunnien keräämästä ryöstösaaliista.
Vuonna 533 Dorotheos osallistui vandaalien vastaiseen sotaretkeen (vandaalisota), ja hän oli yksi Rooman armeijan foederati-joukkojen yhdeksästä komentajasta. Dorotheos kuitenkin sairastui matkalla Pohjois-Afrikkaan, ja kuoli Cataniassa, Sisiliassa. Aikalaishistorioitsija Prokopioksen mukaan joukot surivat häntä suuresti. Prokopios kuvasi Dorotheosta älykkääksi ja taitavaksi sodankävijäksi.
Samegrelo

Samegrelo (georg. სამეგრელო, mingreliksi სამარგალო, Samargalo) eli Mingrelia on historiallinen alue Georgian länsiosassa Mustanmeren rannikolla. Mustanmeren lisäksi Rioni-, Tskhenistsqali- ja Engurijoet toimivat alueen luonnollisina rajoina; pohjoisessa Samegrelo rajautuu Abhasian ja Svanetiaan, etelässä Guriaan ja idässä Imeretiin. Alueen pääkaupunki on lähellä Abhasian rajaa sijaitseva Zugdidi, toinen suuri keskus on satamakaupunki Poti. Samegrelo on tunnettu muun muassa Georgian teentuotantoalueena. Nykyään siellä asuu paljon Abhasian sotaa paenneita georgialaisia pakolaisia. Se muodostaa yhdessä ylemmän Svanetian kanssa Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueen (mkhare).

Historia

Samegrelo on saanut nimensä alueella asuvilta mingreleiltä, georgialaisten alaryhmältä. Antiikin aikaan Samegrelon aluetta hallitsivat Kolkhiin ja Egrisin valtakunnat. Alue liittyi yhdistyneeseen Georgian kuningaskuntaan 1000-luvulla ja joutui 1400-luvulla valtion hajotessa Osmanien valtakunnan vaikutuspiiriin säilyttäen kuitenkin tietynasteisen itsenäisyyden Samegrelon ruhtinaskuntana. Se joutui lopulta Venäjän hallintaan vuonna 1803, mutta pysyi Dadiani-suvun hallitsemana autonomisena ruhtinaskuntana aina vuoteen 1856 saakka. 1800-luvulla Samegrelo oli köyhää aluetta, jonka talonpojista suurin osa oli maaorjia, mutta aatelistokin oli vähävaraista. Maaorjuus lakkautettiin vuonna 1867.
Neuvostokaudella Samegrelo tuli tunnetuksi Mingrelian tapauksen myötä vuosina 1951–1953, kun Josif Stalin, itsekin alun perin georgialainen, hyökkäsi mingrelitaustaista kilpailijaansa Lavrenti Berijaa vastaan. Puhdistus päättyi ilman tärkeimpien tavoitteiden saavuttamista Stalinin kuollessa. Neuvostoaikana monet Mustanmeren rannikon kaupungit olivat suosittuja lomakohteita, mutta Neuvostoliiton hajottua alue joutui Georgian sisällissodan kouriin. Georgian ensimmäinen presidentti, Samegrelosta kotoisin ollut Zviad Gamsakhurdia, osoittautui autoritaariseksi hallitsijaksi, sai vastaansa aseellisen kapinan ja joutui lopulta pakenemaan Tšetšeniaan. Samalla Abhasian sodan vuoksi Abhasiasta pakeni satoja tuhansia georgialaisia, joista monet olivat etnisiä mingreleitä. Alueelle oli muuttanut paljon mingreleitä neuvostokaudella.
Voikkaan Pallo-Peikot

Voikkaan Pallo-Peikot (PaPe)  on kouvolalainen jalkapalloseura. Seura on perustettu 7. tammikuuta 1946 ja sen alkuperäinen nimi oli Pallo-Peikot ry, Kuusankosken kunnan Mattilan kylästä. Pallo-Peikot-nimen keksi Orvo Isomäki. Seuran tunnetuimpia kasvatteja lienevät Sami Hyypiä sekä Toni Huttunen ja Mika Hernesniemi. Seuran kasvatteihin lukeutuvat myös Markku Vilkki, Ilpo Lindberg ja Ville Iiskola.
Kaudella 2017 PaPen edustusjoukkue pelaa Kaakkois-Suomen Kutosessa.

Historiaa

- 1947 edustusjoukkue voitti piirimestaruuden.
- 1961 edustusjoukkue pääsi 2. sijalle piirisarjassa.
- 1963 edustusjoukkue voitti piirisarjan 2. luokan mestaruuden.
- 1968 edustusjoukkue voitti piirimestaruuden. Myös D-juniorit olivat piirimestareita.
- 1969 edustusjoukkue saavutti Suomi-sarjan itälohkossa 8. sijan.
- 1971 PaPe oli seurana piirisarjan pohj. lohkon paras;
edustusjoukkue 1. sija, kakkosjoukkue 4., ikämiehet 4.,
B-juniorit 5., C-juniorit paras, D-juniorit 2.
PaPe:n sijoitus 2. divisioonan itälohkossa 7.
- 1972 Mimmi-joukkue voitti piirimestaruuden. PaPe voitti ottelun tv-tähtien ZOOM-joukkuetta vastaan 3-2. ZOOMissa pelasivat Anssi Kukkonen, Raimo Pilz, Ere Kokkonen, Ville-Veikko Salminen, Markku Kuusla,   Matti Kuusla, Aarre Elo, Lasse Lehtinen, Jukka Virtanen, Eero Lilja ja Raimo Heinonen. Erotuomarina Jorma Kossila. 
- 1986 Ikämiehet olivat 3. divisioonassa toisia.
- 1989 Sami Hyypiä, Toni Huttunen ja Mika Hernesniemi pelasivat ensimmäistä kertaa 3. divisioonassa miesten joukkueessa
- 1992 Ikämiehet sijoittuivat piirisarjassa toiseksi.
- 1993 edustusjoukkueelle lohkovoitto →
- 1994 nousivat takaisin 2. divisioonaan.
Nenetsian luonnonpuisto

Nenetsian luonnonpuisto tai Nenetsian kansallinen luonnonpuisto (ven.  Не́нецкий (госуда́рственый приро́дный) запове́дник,  Nénetski (gosudárstvenyi priródnyi) zapóvednik) on useasta osasta koostuva luonnonpuisto Pohjois-Venäjällä Nenetsian autonomisen piirikunnan Zapoljarnyin piirin alueella ja sen edustalla Barentsinmeren kaakkoisrannalla.
Luonnonsuojelualueen hallinto sijaitsee Iskatelein kaupunkimaisessa taajamassa.

Alue

Luonnonpuisto on perustettu vuonna 1997 ja kattaa 3 134,0 neliökilometrin alueen, joka pitää sisällään 1 819,0 neliökilometriä merta. Alue koostuu yhteensä 12 eri osasta, jotka muodostavat neljä erillistä aluetta: Petšoran suisto, Zaharinin ranta (Захарьин берег), Neruta (Нерута) ja saaristo. Luonnonpuiston suojavyöhyke kattaa 2 692,0 neliökilometrin alueen, joka on enimmäkseen merta. 
Kolme osaa Nenetsian luonnonpuistosta kuuluu kansainvälisesti merkittävänä pidettyihin Ramsarin sopimuksen määrittelemiin kosteikkoihin.

Eläimistö

Luonnonpuiston ydinosa sijaitsee Petšoran suistossa ja on tunnettu erityisesti linnustostaan. Alueen keskeisiin lintulajeihin kuuluvat pikkujoutsen, valkoposkihanhi, kiljuhanhi ja jääkuikka. Lintujen suurin muuttovirta saapuu toukokuun lopussa. Petšoran deltalla viihtyy kesäisin esimerkiksi noin 13 000–15 000 pikkujoutsenta. 
Venäjän suojelulajiston punaisessa kirjassa lueteltu, kansainvälisesti puutteellisesti tunnettu atlantinmursu esiintyy alueella. Myös jääkarhuja tavataan vuosittain saarilla. Merialueella tavataan suurista nisäkkäistä myös norppia, partahylkeitä, halleja, maitovalaita ja miekkavalaita. Kaikkiaan alueella tavataan säännöllisesti 27 nisäkäslajia, 125 lintulajia, 42 kalalajia, yksi sammakkoeläinlaji, 111 hämähäkkilajia ja 105 muuta hyönteislajia.
Disulfidi

Disulfidi-ioni on kemiassa kahden rikkiatomin muodostama, –2 varauksen omaava, anioni (S₂)2–. Disulfidi voi tarkoittaa myös kemiallista yhdistettä, joka sisältää disulfidi-ionin tai kaksi, usein toisiinsa sitoutunutta, rikkiatomia.
Rikki on usein pelkistyneenä hapetuslukuun –II muodostaen sulfidi-ionin S2–, jolla on jalokaasu argonin elektronikonfiguraatio.
Joissakin tapauksissa rikki on pelkistyneenä hapetuslukuun –I. Silloin rikin elektronikonfiguraatio muistuttaa klooria, ja kuten kloorilla, sillä on taipumus muodostaa kovalenttinen sidos toisen S–-ionin kanssa muodostaakseen disulfidin. Myös happi voi tehdä edellä mainitun sitoutumisen esimerkiksi peroksideissa kuten vetyperoksidissa H₂O₂. Monissa tapauksissa kumpikin kahdesta disulfidin rikistä on kovalenttisesti sitoutunut orgaanisen yhdisteen hiiliatomiin, jolloin muodostuu disulfidisidos.
Valkoinen kuningatar

Juoni

Vuonna 1464 Plantagenet-suvun kaksi haaraa, Lancasterit ja Yorkit, taistelevat Englannin kruunusta niin sanotussa Ruusujen sodassa. Nuori York-sukuun kuuluva Edvard kruunataan kuninkaaksi Warwickin herttuan avustuksella. Kuningas Edvard päättää naida vastoin herttuan tahtoa Lancaster-sukuun kuuluvan aatelisnaisen Elisabet Woodvillen, joka on juuri jäänyt leskeksi. Warwickin herttua tekee kaikkensa estääkseen Elisabethin nousun valtaan, mutta Elisabethin apuna on hänen äitinsä Jacquetta, joka pitää itseään eräänlaisena noitana.
Elisabethin ja Edvardin suurin vihollinen on Lancaster-sukuun kuuluva Margaret Beaufort, joka on syvästi uskonnollinen nainen ja tekee kaikkensa saadakseen poikansa Henry Tudorin valtaistuimelle. Warwickin herttuan tytär Anne Neville joutuu olemaan osa isänsä suunnitelmia vallan kaappaamiseksi. Anne kuitenkin nai kuningas Edvardin nuoremman veljen Richardin, ja pyrkii itse valtaan.

Tuotanto

Valkoinen kuningatar -sarjan tuotantobudjetti oli 22 miljoonaa euroa. Televisiosarja kuvattiin 120:n päivän aikana Belgiassa muun muassa Bruggen ja Gentin kaupungeissa.
Sarjasta tehtiin kaksi erilaista versiota: Yhdysvaltojen markkinoille tarkoitettu versio sisältää enemmän alastonkohtauksia kuin Ison-Britannian markkinoille tarkoitettu.

Vastaanotto

Televisiosarja sai kolme Golden Globe- ja neljä Primetime Emmy -ehdokkuutta ja se voitti People's Choice Award -palkinnon. Sarjaa on kuitenkin myös arvosteltu historiallisten tosiasioiden vääristelemisestä.
Kaukola

Historia

Kaukolan kunta aloitti toimintansa vuonna  1868 ja Kaukolan luterilainen seurakunta puolestaan perustettiin  1896.
Vuoden 1945 maanhankintalain mukaan Kaukolan evakuoitu väestö sijoitettiin Pohjois-Pirkanmaalle: Ikaalisiin, Kuruun, Kihniölle, Parkanoon, Ruovedelle, Teiskoon, Viljakkalaan ja Ylöjärvelle.

Kylät

Hautapelto, Heinsalmi, Hyypölä, Iknaattala, Järvenpää, Kaarlahti, Kankaanmäki, Kaukola, Keiholampi, Keräpelto, Kirkonmaa, Kortteensalmi, Koverila, Liinamaa, Miinajoki, Monittula, Munkinsalmi, Pataksela, Piiskunsalmi, Riihilahti, Riihipelto, Rokosina, Suokkala, Säppää, Tervola, Uskinsaari, Variksela
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 11 koulupiiriin.

Nykytilanne

Entisen Kaukolan kunnan alue jakaantuu nykyisin  Kaukolan eli Sevastjanovon maalaiskunnan ja sen sisään jäävän Kaarlahden eli Kuznetšnojen kaupunkikunnan kesken.
Inkerin kirkko perusti vuonna  1996 Kaukolaan luterilaisen seurakunnan. Seurakuntalaisia on yli 50 ja pyhäkoulussa on saman verran lapsia. Alueen väestöstä pääosa on venäläisiä, mutta alueella on myös inkerinsuomalaisia. Vantaan Hämeenkylän ystävyysseurakunnaksi Kaukola tuli vuonna 2000. Tukea antavat myös Ylöjärven, Nokian, Pirkkalan, Ruoveden ja Viljakkalan seurakunnat.
Lauri Kaukonen

Lauri Kaukonen (2. maaliskuuta 1902 Rantasalmi – 8. tammikuuta 1975 Helsinki) toimi Valion hallinnollisena johtajana, Valion johtoryhmän jäsenenä ja Pellervo-Seuran hallituksen jäsenenä. Kaukonen kehitti erityisesti meijerien liiketoimintaa ja toimi lukuisissa luottamus- ja työtehtävissä osuustoimintaliikkeen keskuudessa.
Suoritti ekonomin tutkinnon vuonna 1927. Kauppatieteen kandidaatin tutkinnon vuonna 1933. Kaukonen sai kauppatieteen maisterin arvon Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1950.
Toimi Viipurin kaupunginhallituksen kaupunginaktuaarina ja kansanhuoltolautakunnan jäsenenä talvisodan päättymiseen ja Viipurin kaupungin kohtalokkaaseen menetykseen asti. Evakkomatkan jälkeen hän toimi valtiovarainministeriön alaisuudessa olevan valtion lahjatavaratoimikunnan toimistopäällikkönä vuosina 1940-1941 sekä Uudenmaan läänin liikevaihtoverotoimiston apulaisjohtajana vuosina 1941-1946.
Valittiin vuonna 1946 Meijerien Keskinäisen Vakuutusyhtiön ja Meijeriväen Eläkekassan johtajaksi. Meijeriväen Eläkekassan johtajana hän uudisti merijeriammattiväen eläkejärjestelmän. Myöhemmin hän toimi molempien johtokunnan jäsenenä. Opettajana Suomen Liikemiesten Kauppaopistossa 1940-1948. Valion hallinnolliseksi johtajaksi hän nousi vuonna 1956.
Kaukonen kehitti erityisesti meijerien kirjanpitoa, kustannuslaskentaa, hallintoa ja tilintarkastusta. Päivälehdissä, aikakausi- ja kongressijulkaisuissa on ollut hänen kirjoituksiaan kansantaloudesta, liikelaskennasta ja taloushistoriasta. Päätoimien ohella Kaukonen toimi KHT-tilintarkastajana ja luennoitsijana Rauman merenkulkuopistossa, Terijoen kansalaisopistossa ja Viipurin työväenopistossa. Hän perusti Pellervo-Seuran liiketaloudellisen kerhon ja toimi kerhon ensimmäisenä puheenjohtajana. Hän toimi Pakastamo Oy:n puheenjohtajana ja Kauppatieteellisen Yhdistyksen johtokunnan jäsenenä.
Kaukoselle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun Ritarikunnan ritarimerkki vuonna 1962. Kaukonen sai kanslianeuvoksen arvonimen vuonna 1967.
Jacques-Germain Soufflot

Jacques-Germain Soufflot (1713–1780) oli ranskalainen arkkitehti. Hän sai vaikutteita antiikin, manierismin ja barokin arkkitehtuurista. Soufflot työskenteli aiemmin Lyonissa, mutta 1855 kutsuttuna siirtyi Pariisiin. Hän oli yksi varhaisista uusklassisisteista. Hänen töistään tärkein on Pariisin Panthéon-kirkko. Se edustaa varhaista uusklassismia. 1764 Soufflet julkaisi Paestumin temppeleistä tehtyjä mittauspiirustuksia.
Suomen Pankin talo (Tampere)

Suomen Pankin talo on Tampereella Hämeenkadun ja Hatanpään valtatien kulmauksessa sijaitseva 7-kerroksinen liike- ja toimistotalo, joka valmistui vuonna 1943. Talon on suunnitellut arkkitehti Harry W. Schreck.
Suomen Pankin talon rakennustyöt alkoivat syyskuussa 1940, mutta jatkosodan alkamisen vuoksi työt viivästyivät niin, että talo valmistui vasta talvella 1943. Talon paikalla sijaitsi aiemmin Scheelen apteekki, joka oli apteekkari Amil Schéelen 1890-luvun alussa rakennuttama puutalo.
Taloon sijoittui Suomen Pankin Tampereen-konttorin lisäksi Yleisradion Tampereen studio, Aero Oy:n matkatoimisto sekä talon kattokerrokseen Alkon Kansanravintolat Oy:n Hämeensilta-ravintola. Talossa oli sen valmistuessa ajankohtaan nähden hyvin nykyaikainen ilmastointijärjestelmä.
Suomen Pankin talon julkisivut on verhoiltu vaaleanpunertavilla Kurun graniittilaatoilla, katutason seinät Vehmaan punaisella graniitilla ja pankkisalin sisäänkäynnin ympäristö Jyväskylän mustalla graniitilla. Julkisivussa on Gunnar Finnen tekemä kylväjää ja sadonkorjaajaa esittävä korkokuva. Ylintä kattokerrosta laajennettiin vuonna 1965, jolloin sinne tehtiin muun muassa näköalaikkunat.
Suomen Pankki myi talon vuonna 2012 yksityiselle kiinteistösijoittajalle ja pankin Tampereen-konttorin toiminta päättyi saman vuoden lopulla.
Suomen Pankin talon rakennustyömaa on yhtenä tapahtumapaikkana Hannu Salaman romaanin Siinä näkijä missä tekijä jatkosodan aikaan sijoittuvissa kuvauksissa. Hannu Salaman isä, sähköasentaja Sulo ”Santtu” Salama, oli ollut vuonna 1942 mukana rakennustöissä, ja Tampereen sosialidemokraattisen nuorisoseuran vastarintaryhmässä mukana ollut Sakari Selin (romaanin Reino Tammelund) kuului hänen työporukkaansa.
Juba I

Elämäkerta

Juba seurasi vallassa Numidian itäosassa isäänsä Hiempsalia, jonka tarkkaa valtakautta ei tiedetä, mutta se jatkui ainakin vuoteen 62 eaa. Juba ajautui kahnauksiin Rooman valtakunnan kanssa hänen joukkojensa hyökättyä Lepcis Magnan kaupunkia vastaan Tripolitaniassa. Hänen kuningaskuntansa liittämistä Roomaan ehdotettiin tiettävästi vuonna 50 eaa. Julius Caesarin kansalaissota kuitenkin mutkisti asioita. Rooman African provinssia hallitsi Julius Caesaria vastaan sotinut Pompeius, joka sai tukea Jubalta ja Numidian länsiosaa hallinneelta Masinissa II:lta. Caesar hyökkäsi alueelle vuonna 46 eaa. ja onnistui hajauttamaan numidialaiset joukot järjestämällä Mauretanian kuningas Bokkus II:n ja tämän roomalaisen palkkasoturijoukon johtaja Publius Sittiuksen hyökkäyksen samaan aikaan. Caesar voitti sodan Africassa ja Juba teki itsemurhan. Hänen kuningaskunnastaan muodostettiin Africa Novan provinssi.