Chilen kaivosonnettomuus 2010

Chilen kaivosonnettomuus tapahtui 5. elokuuta 2010 San Josén kupari- ja kultakaivoksessa. Kaivosonnettomuus sai alkunsa, kun kaivos romahti elokuun alussa jättäen 33 kaivostyöläistä loukkuun noin 700 metriä maanpinnan alapuolelle. San Josén kaivos sijaitsee Chilen pohjoisosassa, noin 45 kilometriä pohjoiseen Copiapón kaupungista. Kaivoksen tiedettiin jo ennen onnettomuutta olevan vaarallinen, ja se oli aiheuttanut aikaisemmin yhden kuolemantapauksen.
Sortuma tapahtui 5. elokuuta 2010 noin kello 14.00 paikallista aikaa. Pelastustoimet aloitettiin 6. elokuuta ja samana päivänä julkistettiin loukkuun jääneiden kaivostyöläisten nimet. Yhtä bolivialaista lukuun ottamatta kaikki kaivostyöläiset ovat chileläisiä. Kaivoksessa tapahtui toinen romahdus 7. elokuuta, kun pelastajat joutuivat käyttämään raskasta kalustoa yrittäessään saada loukkuun jääneisiin kaivostyöläisiin yhteyttä tuuletuskanavan kautta. Romahtaneeseen kaivokseen porattiin kapeita porausreikiä mahdollisesti eloon jääneiden paikallistamiseksi. 19. elokuuta yksi pora saavutti paikan, jossa kaivostyöläisten oletettiin olevan loukussa, mutta heitä ei onnistuttu paikantamaan.
Toinen pora saavutti 22. elokuuta 07.15 paikallista aikaa 688 metrin syvyydessä paikan noin 20 metrin päässä turvahuoneesta, johon kaivostyöläisten uskottiin menneen turvaan. Kaivostyöläiset kiinnittivät nopeasti poraan viestejä ilmoittaen olevansa elossa. Kello 15.17 presidentti Sebastián Piñera näytti medialle kaivostyöläisten lähettämän viestin, joka osoitti heidän olevan elossa. Elokuun lopussa kaivosmiehille ilmoitettiin, että heidän pelastamisensa saattaa viedä kuukausia. Maan terveysministerin mukaan miehille välitettiin viesti, että heidät pyritään saamaan pois kaivoksen uumenista ennen joulua.
Pelastusreiän poraaminen alkoi 31. elokuuta. Kaivokseen porattiin kolmea halkaisijaltaan puolen metrin pelastustunnelia kolmella erilaisella poralla, joista Schramm T130XD -poralla tehty tunneli "B" saavutti loukkoon jääneet 9. lokakuuta klo 08.00 paikallista aikaa (14.00 EEST). Tällöin Strata 950 -poran kairaama tunneli "A" oli 598 metrissä ja pelastustunneli "C" 372 metrissä poralla RIG-421.
Kaivosmiesten nostamisen sortuneesta kavoksesta piti alkaa keskiviikkona 13. lokakuuta 2010 klo 00.00 paikallista aikaa (06.00 EEST), mutta nosto päätettiinkin aloittaa jo tiistaina 12. lokakuuta klo 18.00 paikallista aikaa (keskiyöllä EEST). Aikataulun aikaistamisesta kertoi Chilen kaivosministeri. Pelastusoperaatiota jouduttiin lykkäämään yön mittaan pelastuskapselin ja viestintäjärjestelmien testauksen vuoksi. Lisäksi BBC:n tietojen mukaan pelastuskapselin ovi vahingoittui, kun se laskettiin koemielessä tunneliin. Pelastuskapseli, kutsumanimeltään Fénix 2, toimi koko operaation ajan suunnitelmien mukaan. Kapselin saaminen alas kesti lopulta noin 25 minuuttia ja ylös 15 minuuttia. Aluksi kapseli saatiin alas ja ylös noin tunnissa. Ajat lyhenivät huomattavasti operaation edetessä.
Pelastuminen oli teknologisen kehityksen ansiota. 25 vuotta sitten vastaavasta loukusta olisi ollut mahdotonta pelastaa ketään missäänpäin maailmaa.

Säätiö

Kaivosmiehet ovat sopineet, että kaikki heidän saamansa tulot haastatteluista ja elokuva- ja kirjasopimuksista säätiöidään ja varat jaetaan tasan heidän keskensä. Victor Segovia alkoi kaivoksessa kirjoittaa kokemuksia ja tapahtumia muistiin tavoitteena kirja. Hänen arvellaan saavan kustannussopimuksen.

Jälkipyykki

Kukin miehistä sai kaivoksen johdolta 7666 euron korvauksen heti pelastumisensa jälkeen. He saivat monilta lehditä yksinoikeudella tehdyistä haastatteluista saman verran. Marraskuussa 2010 kaivosmiehet osallistuivat Los Angelesissa CNN:n erikoisohjelmaan. Joulukuussa 2010 miehet olivat Old Trafford-jalkapallostadionilla Englannissa juhlavieraina seuraamassa kun Manchester United ja Arsenal pelasivat. Tammikuussa 2011 he olivat perheineen Disneyworldissä, helmikuussa Israelissa hallituksen kutsusta ja kesäkuussa 2011 Kreikassa paikallisen kaivosyhtiön vieraina.
Heinäkuuhun 2011 mennessä puolet miehistä on työkyvyttömiä fyysisten ja psyykkisten vaivojen takia, he kärsivät pahoista nukkumisvaikeiksista. Osa on etsinyt muuta työtä, osa hakee varhaiseläkettä ja neljä on palannut kaivostyöhön, joka on tosin yli puolen ryhmän suunnitelmissa. Kesäkuussa 2011 miehistä 31 nosti yhteiskanteen Chilen valtiota vastaan saadakseen heille kullekin luvatut 380 000 euron korvaukset.
Elvistä ihaileva Edison Peña (12. pelastettu) on päässyt tutustumaan Gracelandiin ja on juossut New Yorkin ja Tokion maratonit. Hän ei vieläkään uskalla sammuttaa valoja mennessään nukkumaan ja hänellä on ollut alkoholiongelma.
Alex Vega (10. pelastettu) aiheutti ihmetystä rakennettuaan kotinsa ympärille korkean aidan.
Yonni Barrios (21. pelastettu) on ollut harmissaan, kun uutisissa kerrottiin hänen vaimostaan ja rakastajattarestaan odottamassa hänen pelastumistaan. Omien sanojensa mukaan hän on asunut jo vuosia jälkimmäisen kanssa ja ollut asumuserossa vaimostaan. Hänellä on myös todettu pölykeuhko.
Ryhmän bolivialainen Carlos Mamani (4. pelastettu) valittiin kotimaassaan Vuoden henkilöksi, mutta joutui palaamaan Chileen koska ei saanut töitä Boliviassa.
Osmán Araya (6.) ja Dario Segovia (20.) ovat aloittaneet vihanneskauppiaina ja ovat uuteen työhönsä tyytyväisiä.
Mario Sepúlveda (2. pelastettu) on menestynyt parhaiten, hän on perustanut vaimonsa kanssa yhtiön ja kulkee puhumassa kaivosturvallisuudesta ympäri maailmaa.
Pelastuneet ovat myyneet elokuvaoikeudet tarinastaan nimekkäälle Hollywood-ohjaajalle.
Elokuun alussa 2011 avattiin Washingtonissa Yhdysvalloissa museo, jossa on esillä kaivosonnettomuuteen liittyvää tavaraa.