google/wiki40b huggingface dataset:
Raider Nation

Raider Nation (suom. Raider-Kansa) on NFL:ssä pelaavan Oakland Raidersin epävirallinen faniryhmä. Heillä on oma katsoja-alueensa Raidersien kotikentällä O.co Coliseumissa (Sektorit 104-107), jota kutsutaan nimellä "black hole". (suom. Musta aukko).
Yhdysvaltalainen Raidersien entisestä kotikaupungista Los Angelesista kotoisin oleva rap-artisti Ice Cube on tehnyt Raider Nationista kertovan samannimisen laulun. Se julkaistiin elokuussa 2009.
Pico da Bandeira

Pico da Bandeira on Brasilian kolmanneksi korkein vuori, jonka korkein huippu on 2892 metriä korkea. Vuori sijaitsee Brasilian ylängöllä, Minas Geraisin osavaltiossa, Brasilian kaakkoisella alueella ja se kuuluu Caparaón kansallispuistoon.
Fu Mingxia

Fu Mingxia (伏明霞, s. 16. elokuuta 1978 Wuhanissa, Hubeissa, Kiinassa) on kiinalainen entinen uimahyppääjä, eräs maailman menestyksekkäimmistä naisista lajissaan.
Fu Mingxia aloitti voimistelu-uransa jo 5-vuotiaana, mutta vaihtoi pian uimahyppyihin. Hän lähti 9-vuotiaana kotoaan Pekingiin harjoittelemaan lajia. Ensimmäisen maailmanmestaruutensa hän voitti 12-vuotiaana vuonna 1991. Hän on voittanut urallaan kaikkiaan neljä olympiakultaa ja kaksi maailmanmestaruutta sekä lukuisia muita mitaleita erilaisista kilpailuista.
Fu Minxia on naimisissa Hongkongin entisen valtiovarainministerin Antony Leungin kanssa ja heillä on yksi lapsi.
John Thaw

Näyttelijänä

Thaw opiskeli 17-vuotiaasta Royal Academy of Dramatic Artissa. Hänen ensimmäinen pääroolinsa televisiossa oli ylikonstaapeli John Mann sarjassa Redcap (1964–1966), jota seurasi suurempi läpimurto kovaotteisen komisario Jack Reganin osassa poliisisarjassa The Sweeney (1975–1978).
Kolmannen kerran Thaw sai esitettäväkseen poliisin roolin vuonna 1987, jolloin hänestä tuli oluesta pitävä, punaisella Jaguarilla ajava ylikomisario Morse. Morsen rooli erosi suuresti väkivaltaisesta Sweeneyn Jack Reganista. Morse-sarjaa tehtiin vuosina 1987–2000 kaikkiaan 33 jaksoa, joista osa perustui - joskin melko vapaasti - Colin Dexterin romaaneihin. Thaw sai osastaan Bafta-palkinnot vuosina 1990 ja 1993. Morsen viimeinen jakso esitetään Suomessa 2. joulukuuta 2017
Vuosina 1995–1999 Thaw esitti asianajaja James Kavanaghia sarjassa Kavanagh QC.
John Thaw esiintyi myös useissa elokuvissa. Ohjaaja Richard Attenborough'n kanssa hän teki yhteistyötä muun muassa elokuvissa Chaplin sekä Huuto vapaudelle, josta hän oli ehdolla parhaan sivuosan Bafta-palkinnon saajaksi.

Yksityiselämä

Thaw meni vuonna 1964 naimisiin Sally Alexanderin kanssa, josta hän kuitenkin erosi neljä vuotta myöhemmin. 1973 hän avioitui näyttelijätär Sheila Hancockin kanssa. Thawilla on tytär ensimmäisestä ja toinen toisesta avioliitosta. Hän adoptoi Sheila Hancockin tyttären tämän aiemmasta avioliitosta. Myös Thaw'n tytär Abigail Thaw ensimmäisestä avioliitosta on näyttelijä.
Vuonna 2004 julkaistussa elämäkerrassaan The Two of Us: My Life with John Thaw Hancock kertoi Thawn 1970-luvun lopulta asti sairastaman alkoholismin vaikuttaneen heidän elämäänsä ja aiheuttaneen katkoksia Thawn uralla. Thawn toipui alkoholismistaan vuotta ennen kuolemaansa.
Thaw nimitettiin Brittiläisen imperiumin komentajaksi vuonna 1994.
Hän kuoli ruokatorven syöpään 60-vuotiaana 21. helmikuuta 2002.
HMS Queen (1769)

Valmistus

William Batelyn suunnittelema alus tilattiin 19. lokakuuta 1761 Woolwichin telakalta, jossa sen vastaavana mestarina oli Joseph Harris heinäkuuhun 1767 ja sen jälkeen William Gray. Amiraliteetti vahvisti aluksen nimen 5. marraskuuta. Sen köli laskettiin 1. huhtikuuta 1762, ja se laskettiin vesille 18. syyskuuta 1769. Alus valmistui 20. heinäkuuta 1770, jolloin sen kustannukset olivat 45 660 puntaa 15 shillinkiä ja 5 pennyä. Lisäksi varustaminen Plymouthiin siirtoa varten maksoi vielä 963 puntaa.
Aluksen aseistuksena oli alimmalla tykkikannella 28 kappaletta 32 naulan tykkejä. Keskimmäisellä ja ylemmällä tykkikannella oli kummallakin 30 kappaletta tykkejä siten, että keskimmäisellä 18 naulan ja ylemmällä 12 naulan tykkejä. Puolikannelle asennettiin kahdeksan 12 naulan tykkiä vasta vuoden 1790 tienoilla. Etukannella oli kaksi 9 naulan tykkiä, jotka vaihdettiin puolikannen tykkien asentamisen aikana 12 naulan tykeiksi.

Palvelus

Alus otettiin palvelukseen marraskuussa 1776 Kanaalin laivastoon päällikkönään John Robinson. Huhtikuussa 1778 alus oli vara-amiraali Sir Robert Harlandin lippulaivana päällikkönään Isaac Prescott.
Alus osallistui 27. heinäkuuta 1778 Ushantin ensimmäiseen taisteluun. Aluksen päällikkyyden vastaanotti vuonna 1779 Alexander Innes, ja alus liitettiin läntiseen laivueeseen. Alus oli helmikuussa 1780 kuparoitavana Plymouthissa, mikä maksoi 6 052 puntaa 4 shillinkiä ja 6 pennyä. Vuonna 1781 aluksen päällikkönä oli Frederick Maitland, jonka johdolla alus osallistui Gibraltarin saarron murtamiseen ja 12. joulukuuta toiseen Ushantin taisteluun.
Vuonna 1794 alus osallistui vielä kolmanteen Ushantin taisteluun, jossa se oli kontra-amiraali Alan Gardnerin lippulaivana. Taistelussa alus kärsi pahoja vaurioita, ja sen päällikkönä ollut John Hutt sai surmansa.
Trafalgarin taistelun jälkeen alus oli valvomassa Cadizin saartoa. Vuonna 1811 Amiraliteetti päätti aluksen sahaamisesta kaksikantiseksi 74-tykkiseksi kolmannen luokan linjalaivaksi.
Alus romutettiin vuonna 1821.
Ilmavirtavoimala

Toimintaperiaate

Mitä suurempi lämmönkeräysalue ja korkeampi torni, sitä suurempi on tornin läpi nouseva ilmavirta ja siten myös sähköntuotanto. Lämmönkeräysalueelle syntyy niin suuri lämpövarasto, että voimala tuottaa sähköä myös yöaikaan. Yötuotantoa voidaan vielä tehostaa lämpöä varaavilla aurinkokeräimillä.

Historia

Schlaich Bergermann & Partner rakensi 1980-luvun alussa yhteistyössä Espanjan valtion kanssa Espanjan Manzaneresiin  koevoimalan, jolla hän osoitti idean toimivuuden. 150 metriä korkean vuosina 1982–1989 toimineen koelaitoksen teho oli 50 kW.

Suunnitteilla olevat voimalat

Australialainen voimayhtiö EnviroMission Limited suunnittelee rakentavansa maailman ensimmäisen laajamittaisen, tuotantokäyttöön suunnitellun ilmavirtavoimalan La Paziin Arizonaan Yhdysvaltoihin. Voimalan teho on 200 MW. 200 MW voimala vähentäisi 900 000 tonnia kasvihuonekaasupäästöjä.
Cornelis Dopper

Cornelis Dopper (7. helmikuuta 1870 Stadskanaal – 18. syyskuuta 1939 Amsterdam) oli säveltäjä, kapellimestari ja musiikkipedagogi. Hän opiskeli konservatoriossa Leipzigissä muiden muassa Carl Reinecken johdolla. Hänet nimitettiin vuonna 1908 Concertgebouw-orkesterin toiseksi kapellimestariksi. Hän työskenteli orkesterissa, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1931.
Dopperin teoksiin lukeutuu esimerkiksi seitsemän sinfoniaa ja neljä oopperaa.
Light Tank Mk VI

Suunnittelu ja valmistus

Malli oli kuudes Vickers-Armstrongin Yhdistyneen kuningaskunnan maavoimille sotienvälillä valmistama kevyt panssarivaunu. Yhtiö oli kyennyt viiden edellisen mallin  suunnittelun ja valmistuksen aikana standardoimaan tuotannon ja siten malli muistuttikin edellisiä lukuun ottamatta joitakin yksityiskohtia. Torni, jota oli laajennettu edellisen mallin kolmen hengen miehistön vaatimasta, laajeni mahdollistamaan Nro 9 radiolaitteiston sijoittamisen tornin takaosaan. Radiolaitteiston toiminta edellytti toisen generaattorin asentamista sähköntarpeen tyydyttämiseksi. Samalla vaunun massa kasvoi 4900 kiloon ollen kuitenkin helpommin ohjattavissa. Vaunuun asennettiin myös uusi 88 hevosvoiman moottori, joka kasvatti huippunopeuden 56 kilometriin tunnissa. Siihen asennettiin varmatoiminen Horstmann-kierrejousitus.

Palvelushistoria

Vaunun tuotannon alkaessa vuonna 1936 yleisesikunta totesi sen olevan ylivoimainen palveluksessa oleviin muihin vastaaviin ollen erittäin sopiva sekä tiedustelu- että siirtokuntatehtäviin. Toisen maailmansodan alkaessa asevoimilla oli käytössään 1002 Light Tank Mk VI -vaunua, 79 Cruiser Tank Mk I ja Mk II -vaunua sekä 67 Infantry Tank Mk I -vaunua. Näistä ainoastaan 196 kevyttä ja 50 jalkaväentukivaunua oli sijoitettuna maavoimien yksiköihin.
Ranskan taisteluiden alettua toukokuussa 1940 pääosa brittiläisen siirtoarmeijan panssareista oli Mk VI -vaunuja, jotka oli sijoitettu seitsemään 28 vaunun rykmenttiin. Pohjois-Afrikan taisteluiden alkaessa oli 3rd Hussars rykmentillä ja 7. panssaridivisioonalla Mk VI -vaunuja.
Nissan Bluebird

Nissan Bluebird (suom. sinikka) on Nissanin vuosina 1957–2001 valmistama henkilöautomalli. Suomeen sitä alettiin tuoda vuonna 1963, tuolloin vielä nimellä Datsun Bluebird. Sitä alettiin pitää korkealaatuisena sekä edullisena talviautona, ja se sai nopeasti suosiota osakseen. Ensimmäinen Suomeen tuotu Bluebird-malli oli 310. Sen moottoritilavuus oli 1,3 litraa. 
Myöhemmin automalli muuttui yhdysvaltalaisen muotoiluihanteen mukaan aikaisempaa kulmikkaammaksi. Moottorikoot kasvoivat nekin ajan myötä. Viimeisimmät Suomessa myydyt mallit olivat 1,6- sekä 2,0-litraisilla moottorilla varustettuja.
Tuotantosarja 610:n Bluebirdit (Datsun B1800) olivat 1970-luvun puolivälin paikkeilla kohonneet tilojensa puolesta luokkaa ylemmäs. Violet- ja Laurel-mallinimillä valmistetut autot olivat moottorikooltaan 1,6- ja 1,8-litraiset (160B sekä 180B). Vuosina 1986–1990 Euroopassa myyty Bluebird oli todellisuudessa uudelleenimetty Nissan Violet.
Bluebird-automallilla ei ollut suoranaista edeltäjää. Sen sijaan tätä mallia seurasi Nissan Primera eurooppalaisilla automarkkinoilla.
USS Eugene A. Greene

Palvelus

Alus oli koeajoissa, lentokonemiehistöjen pelastusaluksena sekä uusien hävitäjämiehistöjen koulutusaluksena Yhdysvaltain itärannikolla ja Karibianmerellä kotisatamanaan Norfolk. Alus lähti Guantanamonlahdelle koulutukseen alkuvuodesta 1947, mistä se lähti 13. helmikuuta edelleen laivasto-osaston mukana MOntevideoon Uruguayhin osallistuakseen presidentin valtaanastujaisten yhteydessä järjestettyihin juhlallisuuksiin. Osasto vieraili matkalla myös Rio de Janeirossa ennen paluutaan Norfolkiin 31. maaliskuuta.
Alus lähti 10. marraskuuta ensimmäisellä yhdeksästä Välimeren purjehdukselleen. Alus oli 1. huhtikuuta - 1. joulukuuta 1952 muutettavana tutkalinkiksi.
Alus poistettiin palveluksesta 31. elokuuta 1972 Norfolkissa ja se lainattiin Espanjalle.

Churruca

Espanjan laivasto otti aluksen palvelukseensa nimellä Churruca. Alus poistettiin palveluksesta 15. syyskuuta 1989 ja upotettiin maalilaivana 12. joulukuuta 1991.
Student Peace Prize

Komitea

Vuodesta 2010 lähtien Peace Prize -komitea koostuu yhdeksästä jäsenestä, joista neljä tulevat Norjan kansallisesta opiskelijaliitosta (NSO) sekä yksi opiskelijoiden ja akateemikkojen kansainvälisen avun rahastosta (SAIH). Loput neljä ovat asiantuntijajäseniä, jotka eivät ole opiskelijoita. 
Vuoden 2011 komitean jäseniä ovat muun muassa Nobelin rauhanpalkintokomitean entinen puheenjohtaja, Ole Danbolt Mjøs, Norjan entinen kauppaministeri ja tämän hetkinen Norjan Punaisen Ristin pääsihteeri, Børge Brende sekä Gro Holm, toimittaja Norjan Yleisradiosta (NRK). 
Entisten komiteajäsenten joukkoon kuuluvat esimerkiksi entinen pääministeri ja Oslo Center for Peace and Human Rightsin johtaja Kjell Magne Bondevik, Norwegian Institute of International Affairsin johtaja Jan Egeland, International Peace Research Institute Oslon (PRIO) entinen johtaja Stein Tønnesson sekä Norjan entinen ulkoministeri ja Norjan Punaisen Ristin puheenjohtaja, Thorvald Stoltenberg.

Ehdokkuudet

Ehdokkuusneuvosto hyväksyy ehdotuksia kaikilta kiinnostuneilta osapuolilta. Ehdokkaiden täytyy olla joko opiskelijoita tai opiskelijajärjestö. Ehdokkuusneuvosto koostuu norjalaisista yliopisto- ja korkeakouluopiskelijoista.

Palkinto

Vuodesta 2009 lähtien palkinnon vastaanottaja saa 50 000 Norjan kruunua (noin 5000 euroa) ja hänet kutsutaan palkintoseremoniaan Trondheimiin International Student Festivalin aikaan. Palkinnon saaja tai valittu edustaja lähtee tämän jälkeen tutustumaan norjalaisiin kaupunkeihin, mikä antaa mahdollisuuden tavata humanitaarisia järjestöjä ja eturivin poliitikkoja.
Lakinsk

Lakinsk (ven. Ла́кинск) on kaupunki Vladimirin alueen Sobinkan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kljazman varrella 32 kilometriä Vladimirista lounaaseen. Kaupungin kautta kulkee Moskovan ja Nižni Novgorodin välinen rautatie (Undolin asema) sekä kaupunkien välinen M7-valtatie. Asukkaita on 15 900 henkeä (vuonna 2008).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1889 perustetun tekstiilitehtaan asuintaajamasta, joka sai nimen Lakinski siellä vuonna 1905 menehtyneen vallankumouksellisen M.I. Lakinin mukaan. Vuonna 1969 taajamasta tuli kaupunki. Nykyään siellä on mm. tekstiili-, elintarvike- ja huonekaluteollisuutta. Nähtävyyksistä huomattavin on vuonna 1693 rakennettu Kazanin jumalanäidin ikonin kirkko. Kaupungin alueeseen kuuluvassa entisessä Undolin kylässä asui vuosina 1784–1786 Aleksandr Suvorov.
Lloyd (auto)

Lloyd oli vuosina 1950–1961 valmistettu saksalainen automerkki. Muut Borgwardin autotehtaan merkit olivat Borgward, Goliath ja Hansa. Tehdas sijaitsi Pohjois-Saksan Bremenissä ja sen virallinen nimi oli Lloyd Motoren Werke GmbH.
Sodan jälkeen valmistetut Lloyd-autot olivat pikkuautoja, joissa oli kaksi- tai nelisylinterinen moottori. Kaikissa malleissa oli kaksitahtinen moottori vuoteen 1957 saakka, minkä jälkeen tehdas siirtyi nelitahtimoottoristen autojen tuotantoon. Kaikissa vuosina 1958–1961 valmistetuissa Lloyd-autoissa oli nelitahtinen moottori.
Pula-ajan sodanjälkeisessä Lloyd 300:ssa oli puukori. Teräskoriset Lloyd 400 -autot tulivat tuotantoon vuosina 1953–1954. Niitä myytiin Länsi-Saksassa melko paljon 1950-luvulla, Volkswagenin ja Opelin jälkeen kolmanneksi eniten.
Vuonna 1957 esiteltiin Lloyd Alexander, joka oli melko nykyaikainen pikkuauto. Siinä oli tavaratilan kansi, sisäänvedettävät kampi-ikkunat (liukuvien sijasta) ja nelivaihteinen täysin synkronoitu vaihteisto. Tehoa oli 18,5 kilowattia.
Lloyd Alexander -mallilla on yhteys Suomeen, sillä auton maahantuoja Laatuvaunu kokosi Suomessa valmiista osista noin tuhat Lloyd Alexander -autoa.
Vuonna 1959 Borgward alkoi valmistaa Lloyd Arabellaa, jossa oli nelitahtinen vesijäähdytteinen 897 cm³ nelisylinterinen bokserimoottori. Moottorin teho oli 28 kW /4 800 (DIN). Suurin oli vääntömomentti 60,8 Nm /2 500. Moottorin oli suunnittellut Erich Übelacker.
Tehdas ajautui konkurssiin vuonna 1961.
Kampurajalka

Kampurajalka on eräs yleisimmistä alaraajan synnynnäisistä epämuodostumista. Kampurajalan luut ovat muovautuneet virheasentoon. Jänteet, nivelsiteet, lihakset sekä joskus myös jalan verisuonet ovat kehittyneet epänormaalisti. Jänteet ja nivelsiteet ovat hyvin kireät, ja lihakset ovat rakenteellisesti pienemmät kuin normaalissa jalassa.  
Kampurajalan jalkaterä voi olla normaalia pienempi tai lyhempi. Jalan liikettä ja tuntoa kontrolloivat hermot saattavat olla epänormaalisti kehittyneet. Jalka on jäykkä, ja siitä puuttuu normaali liikkuvuus. Lyhyet jänteet ja nivelsiteet jalan sisäpuolella rajoittavat liikettä ulospäin ja aiheuttavat jalan kääntymisen sisäänpäin. Tiukka akillesjänne nostaa kantapään tavanomaista korkeammalle ja sisemmäksi. Vastasyntyneellä on kampurajalasta huolimatta hyvin pehmeät ja joustavat luut ja jänteet, joten oikein toteutettu manipulointi asennon korjaamiseksi on päteville lääkäreille helppoa. 
Kampurajalan uskotaan yleisesti kehittyvän raskauden ensimmäisellä kolmanneksella, ja se voidaan havaita ultraäänitutkimuksessa, yleensä 20. raskausviikon paikkeilla. Kampurajalka voi olla molemmissa jaloissa (bilateral, bilateraalinen) tai vain toisessa jalassa (unilateral, unilateraalinen). Noin puolet tapauksista on molemminpuolisia.

Yleisyys

Kampurajalkaa esiintyy yleensä yhdellä tuhannesta elävänä syntyneestä vauvasta. Polynesiassa on havaittu kampurajalkaa esiintyvän kuudella lapsella tuhannesta. Pojilla kampurajalkaa esiintyy kaksi kertaa useammin kuin tytöillä. 
Synnynnäinen kampurajalka voi olla periytyvä, mutta ei tiedetä tarkkaan, mikä sen aiheuttaa. Joissakin suvuissa kampurajalkaa ilmenee useilla jäsenillä, ja toisissa taas ei tunneta kuin yksittäinen tapaus. 
Jos jommallakummalla vanhemmista on kampurajalka, jälkikasvulla on suurempi riski saada se. Jos toinen vanhemmista on kampurajalkainen, todennäköisyys sen periytymiseen on 3–4 prosenttia. Jos molemmilla vanhemmista on kampurajalka, jälkikasvulle se tulee 15 prosentin todennäköisyydellä. Kampurajalkaisen lapsen sisaruksilla on noin 2 prosentin todennäköisyys saada myös kampurajalka.
Eero Suutari

Elämä ja ura

Suutari valmistui insinööriksi Helsingin teknillisestä opistosta vuonna 1979. Hän on suorittanut yrittäjäkoulutuksen Oulun yliopistossa vuonna 1984, johtamiskoulutuksen Helsingin kauppakorkeakoulussa 1989 ja diplomi-insinööriopintoja Oulun yliopistossa 1997 ja eMBA-opintoja 2004.
Vuosina 1981–1983 Suutari työskenteli tuontantopäällikkönä Kvark Elektroniikka Oy:ssä ja vuosina 1982–1995 perustamansa Kajaani Automatiikka oy:n hallintojohtajana. Hän oli yrityksen toimitusjohtaja 1995–1996. Vuodesta 1996 Suutari työskenteli perustamansa Sunit Oy:n toimitusjohtajana. Yritys sai Tasavallan presidentin kansainvälistymispalkinnon vuonna 2008. Suutari on myös opettanut elektroniikkaa Kajaanin ja Lappajärven ammattikouluissa (1984–1985) ja toiminut opettajana Kajaanin kansalaisopistossa (1984–1986). Hän oli Kajaanin yrittäjien puheenjohtaja 2009–2012.

Politiikka

Suutari on ollut Kajaanin kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2005. Hän toimi kaupunginhallituksessa 2005–2009 ja on ollut kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vuodesta 2009. Hän on Kainuun maakuntavaltuuston jäsen vuodesta 2005 ja sen ensimmäinen varapuheenjohtaja. Vuodesta 2009 Suutari on Kainuun Kokoomuksen puheenjohtaja ja kokoomuksen puoluehallituksen jäsen.
Suutari valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran vuoden 2011 vaaleissa 3 495 äänellä. Hänet valittiin jatkokaudelle vuoden 2015 eduskuntavaaleissa 3 303 äänellä. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Suutari sai 2 484 ääntä, mikä ei riittänyt valituksi tulemiseen.
Eduskunnassa Suutari on ollut vuodesta 2011 lähtien työelämä- ja tasa-arvovaliokunnan jäsen. Kaudella 2011–2015 hän oli myös puolustusvaliokunnan, ja Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnan jäsen. Vuodesta 2015 Suutari on valtiovarainvaliokunnan verojaoston sekä työ- ja elinkeinojaoston jäsen ja Kelan valtuutettu.

Yksityiselämä

Suutari on naimisissa ja hänellä on neljä lasta. Hän kuuluu vapaamuurareihin.
Witenagemot

Witenagemot (kutsutaan myös nimellä witan, joka viittaa kokoukseen osallistuvan arvoon) oli poliittinen instituutio anglosaksisessa Englannissa. Se toimi suunnilleen 600-luvulta 1000-luvulle. Nimi witenagemot tarkoittaa muinaisenglanniksi "viisaiden miesten tapaamista" (witan, viisas mies tai neuvonantaja, gemot, kokoontuminen). Se oli jäänne muinaisista germaanisista heimokokouksista, jotka olivat kehittyneet maan vaikutusvaltaisimpien ja tärkeimpien ihmisten (vanhemmat kirkonmiehet, ealdormen, johtavat thegnit) kokoontumisiksi ja kuninkaan tapaamisiksi.
Ennen Englannin yhdistymistä 800-luvulla Essexin, Kentin, Mercian, Northumbrian, Sussexin ja Wessexin kuninkaat kutsuivat koolle erilliset witenagemotit. Vaikka Wessexistä tuli johtava kuningaskunta Englannissa, paikalliset witanit jatkoivat kokoontumista aina vuoteen 1065 asti.
Witenagemotin kutsui koolle kuningas, myöhemmin paikallinen jaarli. Kokous neuvoi kuningaskunnan hallintoa ja organisointia koskevissa asioissa, kuten verotuksessa, juridiikassa sekä sisäisessä ja ulkoisessa turvallisuudessa. Witenagemotia tarvittiin myös vahvistamaan jokaisen kuninkaan seuraaja. Uusi kuningas oli aina se, jonka kokous päätti parhaaksi johtamaan maata. Hän ei välttämättä ollut edellisen monarkin jälkeläinen. Kokous saattoi myös syöstä kuninkaita tai jaarleja virastaan. Näin kävi Wessexin Sigeberthille vuonna 755 ja Northumbrian Ethelwaldille vuonna 765.
Witenagemot oli jossain mielessä parlamentin edeltäjä, mutta sillä oli varsin erilainen valta ja joitakin tärkeitä rajoitteita, kuten kiinteän työjärjestyksen, aikataulun tai tapaamispaikan puute. Kuninkaalla oli noina päivinä rooli, jossa oli joitakin presidentin tehtävän piirteitä. Witanit näin ollen valvoivat kuninkaallista valtaa, ehkäisivät itsevaltiutta ja johtivat hallintoa interregnumin aikana.
Witenagemotit kokoontuivat ainakin kerran vuodessa, tavallisesti useammin. Kansallisella witenagemotilla ei ollut yksittäistä kotipaikkaa. Tavallisesti se seurasi kuningasta, jolla ei tyypillisesti ollut yhtä kiinteää hovia. Witenagemotin tiedetään kokoontuneen ainakin 116 paikkakunnalla, mukaan lukien Amesbury, Cheddar, Gloucester, Lontoo ja Winchester. Kokouspaikat olivat usein kuninkaallisissa kiinteistöissä, mutta jotkut witenagemotit kokoontuivat julkisilla avoimilla paikoilla (suuret kivet, kukkulat, niityt ja kuuluisat puut).
Tunnetuin witenagemot kokoontui 5. tammikuuta 1066. Se hyväksyi Harald Godwininpojan kuninkaaksi Edvard Tunnustajan kuoltua.
Witenagemot instituutiona päättyi, kun normannit valloittivat Englannin vuonna 1066. Witenagemotin korvasi curia regis, "kuninkaan hovi". Witenagemotin vaikutuksesta kuitenkin kertoo se, että kronikoitsijat nimittivät curia registä "witaniksi" vielä 1100-luvulle asti.
Utgård

Utgård, islanniksi Útgarður, on skandinaavisessa mytologiassa jättiläisen asunto pohjoisessa maanääressä. Sen hallitsija oli Utgårda-Loke (isl. Útgarða-Loki).
Nicholas Latifi

Ura

Latifi ajoi karting-sarjoissa vuodet 2008–2011. Vuonna 2012 Latifi kilpaili Italian Formula 3 -sarjassa voittaen yhden kilpailun sijoittuen sarjan seitsemänneksi. Vuonna 2013 Latifi kilpaili Euroopan Formula 3 -sarjassa sijoittuen sarjan 15:nneksi. Samana vuonna hän ajoi yksittäisiä kilpailuja Toyota Racing Series ja Britannian Formula 3 -sarjoissa. Vuonna 2014 Latifi jatkoi Euroopan F3 -sarjassa sijoittuen sarjan kymmenenneksi. Samana vuonna hän ajoi muutamia kilpailuja Formula Renault 3.5 -sarjassa. Hän saavutti 20 pistettä ja yhden kakkossijan sijoittuen sarjan 20:nneksi. Hän kilpaili samana vuonna myös kaksi kilpailua GP2-sarjassa saavuttamatta pisteitä.
Vuonna 2015 Latifi kilpaili täyden kauden FR 3.5 -sarjassa saavuttaen 55 pistettä sijoittuen sarjan 11:nneksi. Vuonna 2016 Latifi kilpaili täyden kauden GP2-sarjassa ajaen DAMS-tallissa. Hän ajoi yhden kerran palkintokorokkeelle ja saavutti koko kauden aikana 23 pistettä. Latifi jatkoi myös kaudella 2017 Damsilla.
Fran Mérida

Ura

Mérida liittyi Barcelonan junioreihin kahdeksanvuotiaana, mutta päätti kesällä 2006 siirtyä maanmiehensä ja toisen Barcelona-kasvatin Cesc Fàbregasin jalanjäljissä Arsenaliin. Hän teki Arsenalin kanssa ammattilaissopimuksen maaliskuussa 2007. Siirrosta aiheutui suurehko kohu, sillä Barcelona, joka ei saanut pelaajasta siirtokorvausta, katsoi että seuran oikeuksia kasvattajana oli loukattu ja aloitti oikeusjutun Méridaa ja Arsenalia vastaan. Arsenal määrättiin lopulta lokakuussa 2007 maksamaan 3,2 miljoonan euroa Barcelonalle. Tapauksella saattaa olla merkittäviä seurauksia englantilaisseuroille, jotka voivat paikallisten lakien mukaan tehdä ammattilaissopimuksen 16 vuotta täyttäneen pelaajan kanssa, kun Espanjassa vastaava ikä on 18.
Ensiesiintymisensä Arsenalin edustusjoukkueessa Merida teki elokuussa 2006, harjoitusottelussa Boreham Woodia vastaan. Hän teki ottelussa yhden Arsenalin neljästä maalista. Kaudella 2006–2007 Mérida pelasi lähinnä reservi- ja akatemiasarjan otteluita ja oli yhdessä Arsenalin liigacup-ottelussa vaihdossa. Syksyllä 2007 hän pääsi kentälle muutamissa liigacupin otteluissa. Kevätkauden 2008 Mérida pelasi lainalla Espanjan Segunda Divisiónin Real Sociedadissa.
Kesäkuussa 2010 Mérida siirtyi Arsenalista kotimaahansa Atlético Madridin joukkueeseen vapaalla siirrolla, kun hänen sopimuksensa Arsenalin kanssa päättyi.  Mérida sai Atléticossa peliaikaa niukasti ja oli lyhyen ajan lainalla portugalilaisessa Bragassa. Atléticosta hän siirtyi sarjaporrasta alempana pelaavaan Alicanten Hérculesiin. Mérida siirtyi nykyiseen seuraansa helmikuussa 2013.
Mérida oli vuonna 2007 mukana alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa kultaa ja alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa hopeaa voittaneessa Espanjan joukkueessa.