google/wiki40b huggingface dataset:
Ronalds Ķēniņš

Seuraura

Ķēniņš on HK Liepājas Metalurgsin kasvatti. Hän siirtyi jo 16-vuotiaana pelaamaan Sveitsiin Pikes Oberthurgaun U17-junioreihin kaudeksi 2007–2008. Ķēniņš ylsi joukkueen sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin voittoon tehoilla 14+21=35. Kaudeksi 2008–2009 hän siirtyi GCK Lionsiin, jossa Ķēniņš pelasi ensimmäiset miesten pelinsä Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla National League B:ssä tehden 42 runkosarjaottelussa tehot 2+8=10. Kaksi seuraavaa kautta hän pelasi lähinnä GCK:n A-nuorissa ja sai niiden aikana NLB:ssä tililleen 15 ottelua. Ķēniņš voitti Elite Jr. A:n mestaruuden sekä keväällä 2010 että 2011, joista jälkimmäisenä hän voitti myös pudotuspelien piste- ja syöttöpörssin tehoilla 7+13=20.
Kaudella 2011–2012 Ķēniņš nousi ZSC Lionsin National League A -joukkueeseen, jonka kanssa hän teki kaksivuotisen sopimuksen lokakuussa 2011. Ķēniņšillä oli Sveitsissä vietettyjen juniorivuosien ansiosta Sveitsin pelaajalisenssi, joten hän ei vienyt paikkaa ZSC:n ulkomaalaiskiintiöstä. Ķēniņšin ensimmäinen NLA-kausi toi 47 runkosarjaottelussa tehot 6+12=18 ja 15 playoff-ottelussa neljä syöttöpistettä. Hän voitti kauden päätteeksi Sveitsin-mestaruuden.
Heinäkuussa 2013 NHL-varaamaton Ķēniņš teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Vancouver Canucksin kanssa. Hän pelasi kauden 2013–2014 vielä lainalla ZSC Lionsissa, jossa Ķēniņš teki NLA:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 8+17=25. Hän voitti kauden päätteeksi Sveitsin-mestaruuden. Syksyn 2014 harjoitusleirin päätteeksi Canucks lähetti Ķēniņšin farmijoukkue Utica Cometsiin, AHL:ään. Hän pelasi siellä 36 runkosarjaottelua tehopistein 5+7=12, kunnes Ķēniņš teki NHL-debyyttinsä 30. tammikuuta 2015 Buffalo Sabresia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 10.33 minuuttia. Seuraavassa ottelussa 1. helmikuuta 2015 vieraissa Minnesota Wildia vastaan Ķēniņš teki NHL-uransa avausmaalin. Hänet valittiin ottelun kakkostähdeksi. Ķēniņšiä ei lähetetty kauden 2014–2015 aikana enää farmiin ja hän teki NHL:ssä kaikkiaan 30 runkosarjaottelussa tehot 4+8=12 sekä viidessä playoff-ottelussa tehot 1+1=2. Kesäkuussa 2015 Ķēniņš teki vuoden mittaisen ja yksisuuntaisen jatkosopimuksen Canucksin kanssa.
Kauden 2015–2016 Ķēniņš pelasi yksisuuntaisesta sopimuksestaan huolimatta suurimmaksi osaksi farmissa. Hän sai kauden aikana tililleen kahdeksan NHL-ottelua. Kaudeksi 2016–2017 Ķēniņš palasi kaksivuotisella sopimuksella NLA:han ja ZSC Lionsiin.

Maajoukkueura

Ķēniņš edusti Latviaa Sotšin olympiakisoissa 2014 sekä niiden karsinnoissa. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2011, 2012, 2013, 2014 ja 2016. Ķēniņš palkittiin vuoden 2012 turnauksessa Latvian yhtenä kolmesta parhaasta pelaajasta.
Ķēniņš pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2010 ja 2011, joista jälkimmäinen turnaus eteni I-divisioonassa. Vuoden 2011 turnaus päättyi A-lohkon kultaan. Hänellä oli kisojen paras aloitusprosentti (69,01 %) ja Ķēniņš valittiin myös Latvian parhaaksi pelaajaksi. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2008 ja 2009, joista ensimmäinen turnaus päättyi B-lohkon hopeaan ja jälkimmäinen kultaan.
Nicky Chinn

Nicky Chinn (s. 16. toukokuuta 1945 Lontoo) on englantilainen säveltäjä ja levytuottaja. Yhdessä Mike Chapmanin kanssa he sävelsivät lukuisia hittisinglejä 1970-luvulla etupäässä englantilaisille glam-artisteille kuten Sweet, Suzi Quatro, Mud, Arrows ja Smokie. 
Chinn oli alkuperäiseltä koulutukseltaan moottorimekaanikko ja kiinnostui musiikista vasta yli 20-vuotiaana ja huomasi pian olevansa taitava kirjoittamaan tarttuvia pop-kappaleita. Vuonna 1970 hän tutustui muusikko Mike Chapmaniin. He liittyivät Mickey Mostin omistaman RAK-yhtiön palvelukseen ja alkoivat kirjoittaa lauluja Sweet-yhtyeelle. 
Chinn lopetti musiikkiteollisuudessa työskentelyn 1980-luvun alkupuolella. Runsaan kymmenen vuoden aikana hän ehti olla mukana tekemässä yli neljääkymmentä Englannin top 40 -hittiä.
Eduard Taaffe

Eduard von Taaffe (24. helmikuuta 1833 Wien – 29. marraskuuta 1895 Ellischau, Böömi) oli itävaltalainen kreivi ja poliitikko, joka toimi Itävallan pääministerinä vuosina 1868–1870 ja 1879–1893. Hänen hallituksensa oli keisari Frans Joosef I:n ajan pitkäikäisin.
Taaffen sukujuuret olivat Irlannissa. Hänen esi-isänsä, Carlingfordin jaarli Francis Taaffe oli asettunut 1600-luvun lopulla Itävallan palvelukseen. Eduard Taaffe peri irlantilaisilta esi-isiltään Taaffen varakreivin ja Ballymoten paronin arvon. Hän oli keisari Frans Joosefin nuoruudenystävä. Aloitettuaan virkamiesuransa vuonna 1852 Taaffe yleni nopeasti. Hänet nimitettiin 1863 Salzburgin ja 1867 Ylä-Itävallan käskynhaltijaksi. Hän oli maaliskuusta 1867 alkaen sisäministerinä Friedrich Ferdinand von Beustin hallituksessa ja Beustin siirryttyä saman vuoden kesäkuussa valtakunnankansleriksi Taaffesta tuli joksikin aikaa vt. pääministeri. Hän vaikutti merkittävästi muun muassa Itävalta-Unkarin kompromissin toimeenpanoon Itävallan puoliskossa valtakuntaa. Joulukuussa 1867 nimitetyssä Karl von Auerspergin hallituksessa Taaffe oli puolustusministerinä ja pääministerin sijaisena. Hän puolusti hallituksen reformipolitiikkaa keisarin suuntaan. Taaffe nimitettiin Auerspergin tilalle pääministeriksi vuonna 1868. Hän kannatti myönnytysten tekemistä itsehallintoa vaativille tšekeille ja valtakunnan eteläslaaveille, mitä osa hänen hallituksensa ministereistä ei hyväksynyt. Tämä johti hallituksen kaatumiseen tammikuussa 1870.
Taaffe toimi uudelleen sisäministerinä Alfred Józef Potockin hallituksessa 1870–1871 ja Karl von Stremayrin hallituksessa 1879. Vuosina 1871–1879 hän oli Tirolin käskynhaltijana ja pyrki sovittelemaan alueen saksalaisen ja italialaisen väestön kielikiistoja. Palattuaan pääministeriksi elokuussa 1879 Taaffe onnistui muodostamaan kirkon asemaa puolustaneista itävaltalaisista sekä tšekkiläisistä ja puolalaisista maanomistajista koostuneen konservatiivisen koalition eli niin sanotun rautarenkaan, joka piti hänet vallassa seuraavat 14 vuotta. Hän sai pidettyä valtakunnan kansalliset ristiriidat aisoissa tekemällä maltillisia myönnytyksiä puolalaisille ja tšekkiläisille nationalisteille. Vuoden 1880 kieliasetus antoi tšekin kielelle jalansijan Böömin ja Määrin alueen hallinnossa, mikä auttoi sitomaan tšekit valtakunnan hallintoon. Taaffen hallitus myös laajensi äänioikeutta vuonna 1882 toteutetulla reformilla.
Ajan mittaan tšekkinationalistien vaatimukset kasvoivat eikä Taaffe saanut enää hallituksensa takana ollutta koalitiota pysymään kasassa. Hallitusta vastustanut nuortšekkiläinen puolue lisäsi huomattavasti kannatustaan vuoden 1891 vaaleissa, minkä jälkeen Taaffe onnistui kokoamaan uuden enemmistökoalition saksankielisistä liberaaleista, puolalaisista ja Karl Siegmund von Hohenwartin johtamista konservatiiveista. Taaffe joutui eroamaan valtakunnanneuvoston hylättyä marraskuussa 1893 hallituksen esityksen uudesta äänioikeuden laajentamisesta.
Elvis Kafoteka

Maajoukkueura

Kafoteka on edustanut Malawin maajoukkuetta vuodesta 2005 alkaen yhteensä 20 ottelun verran. Hän pelasi ensimmäiset arvokisansa vuoden 2010 Afrikan-kisoissa, jossa Kafoteka teki uransa toisen maajoukkuemaalinsa Algeriaa vastaan.
Masolammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,2 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se on muodostunut samalla tavalla kuin muutkin lähialueen pikkujärvet Ahvenainen, Musta-Sorsamo, Pikku-Sorsamo, Iso-Sorsamo, Kailajärvi, Pikku-Kaila, Masolammi ja Haisjärvi. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä ja sen rannat ovat suota.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Mallasveden ja Pälkäneveden alueella (35.71), jonka Sappeenjärvenojan valuma-alueeseen (35.716) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 131 metriä mpy. Järveen tule ympäristöstä ojia, mutta sillä on laskuoja Pikku-Sorsamoon. Vesireitin vedet laskevat lopuksi Sappeenjärven kautta Pälkäneveden Jouttesselän Hiukonlahteen.

Historiaa

Lähialueen pikkujärvien muodostumishistoria alkaa viimeisen jääkauden lopussa noin 10 000 vuotta sitten, kun mannerjäätikkö suli ja paikalle jäi Itämeren Yoldia-vaiheen aikainen saaristo, jonka vedenpinnan korkeus sijaitsi nykyisen 145–150 metrin korkeuskäyrällä. Vapautuneiden alueiden morenimaat huuhtoutuivat rannasta mereen ja aallokko jätti mäkien rinteille rantavoiminen paljastamia kalliopintoja. Lammen länsipuolella sijaitsevat Haukkavuori ja Särkikalliot olivat tällaisia muinaissaaria. Niiden laelta huuhtoutuivat moreenit rannan syvänteisiin. Merenpinta laski nopeasti ja järvet jäivät alueen lähekkäisten kallioisten moreenimäkien välisiin painaumiin, jotka tämän jälkeen alkoivat soistua.
Petter Stordalen

Petter Anker Stordalen (s. 29. marraskuuta 1962 Porsgrunn) on norjalainen sijoittaja, kiinteistö­kehittäjä ja ympäristö­aktivisti, joka tunnetaan Nordic Choice Hotels -hotelli­ketjun omistajana. Hän on yksi maailman suurimmista ”hotelli­moguleista”, jonka yritysten liike­vaihto on yli miljardi euroa.
Stordalen tunnetaan hotelli­maailman toisin­ajattelijana, joka kannattaa kestävän kehityksen mukaista liike­toimintaa. The Financial Timesin mukaan ”Petter Stordalen on epä­tavallinen jopa anti­kapitalistiseksi miljar­dööriksi”. Vaimonsa Gunhild Stordalenin kanssa hän on perustanut säätiön The Stordalen Foundation, joka tukee terveyteen, ympäristön­suojeluun ja ilmaston­muutoksen torjuntaan tähtääviä hankkeita.
Stordalen omistaa yhtiön nimeltä Home Invest ja toimii sen toimitus­johtajana. Home Invest puolestaan omistaa Nordic Choice Hotelsin.
Lormes

Lormes on kunta Nièvren departementissa Burgundin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 1389 asukasta vuonna 2004. Lormes'n pinta-ala on 52 neliökilometriä.
Battle of Los Angeles (elokuva)

Juoni

Elokuvassa eletään lähitulevaisuudessa, kunnes tunnistamaton avaruusalus ilmestyy Los Angelesin yläpuolelle, joka johtaa ihmisten vastatoimiin, hyvin heikoilla menestyksellä.
Alberto Vargas

Alberto Vargas  (Joaquin Alberto Vargas y Chávez, 9. helmikuuta 1896 – 30. joulukuuta 1982) oli yhdysvaltalainen kuvittaja, joka tunnetaan pin-up -kuvistaan.
Vargas syntyi Perussa ja muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1916, jossa hän työskenteli taiteilijana sekä kuvittajana muun muassa Hollywoodissa. Vargas nousi kuuluisuuteen 1940-luvulla Esquire-lehteen tekemillään klassisilla pin-up -kuvilla. Hänen töitään käytettiin malleina toisen maailmansodan pommikoneiden nokkaan maalatuissa pin-up -kuvissa (niin sanottu nose art).
Vargas toteutti taidokkaat maalauksensa vesiväreillä ja retussiruiskulla, ja häntä pidetään yleisesti yhtenä parhaimmista tämän tekniikan hallitsijoista. Hänen kuvansa esittivät tyypillisesti kurvikkaita ja pitkäsäärisiä nuoria naisia 
vähissä vaatteissa.
Ensisilmäyksellä (4. tuotantokausi)

Rooleissa

Pääartikkeli: Luettelo televisiosarjan Ensisilmäyksellä hahmoista

Jaksot

Pääartikkeli: Luettelo televisiosarjan Ensisilmäyksellä jaksoista
Kuningatarparatiisilintu

Levinneisyys

Kuningatarparatiisilintua tavataan D’Entrecasteaux’nsaarilla. Lajin populaatioksi on arvioitu vain noin 650 yksilöä, ja sitä uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen. Laji on luokiteltu vaarantuneeksi.
Nikolai Gerasimovitš Kuznetsov

Nikolai Gerasimovitš Kuznetsov (ven. Николай Герасимович Кузнецов, 24. heinäkuuta (J: 11. heinäkuuta) 1904 – 6. joulukuuta 1974) oli neuvostoliittolainen laivastoamiraali ja kansankomissaari toisen maailmansodan aikana.
Hän oli Espanjassa laivastoattaseana 1936–1937 ja kehitti siellä syvän vihan fasismia vastaan. Hänestä tuli kansankomissaari 1939 eli alle 35-vuotiaana. Sodan loppuessa hänet nimettiin Neuvostoliiton sankariksi. Vuonna 1955 taistelulaiva Novorossijskin tuhouduttua Sevastopolin satamassa Kuznetsov menetti asemansa. Silti hän palveli laivastoa vielä eläkkeelläkin. Hän kirjoitti muistelmansa ja paljon esseitä, joissa kuvasi laivaston toimintaa sodassa.
Kuznetsovin amiraalin arvo palautettiin takautuvasti vuonna 1988, 14 vuotta hänen kuolemansa jälkeen. Lentotukialus Admiral Kuznetsov on nimetty hänen mukaansa.
Bob Woodward

Robert "Bob" Woodward (s. 26. maaliskuuta 1943, Geneva, Illinois) on yhdysvaltalainen The Washington Post -sanomalehden varapäätoimittaja. Maailmanmaineeseen Woodward kohosi 1970-luvulla päästyään kollegansa Carl Bernsteinin kanssa presidentti Richard Nixonin eroon johtaneen Watergate-skandaalin jäljille. Woodward on kirjoittanut 12 monesti myyntimenestykseksi osoittautunutta tietokirjaa ja ollut kahdesti työryhmässä, joka on kollektiivisesti voittanut Washington Postille ja sen kotimaantoimitukselle  Pulitzerin palkinnon (ensimmäinen Watergate-skandaalista ja toinen syyskuun 11. iskujen uutisoinnista).
Kraniofaryngeooma

Kraniofaryngeooma on aivolisäkkeen lähellä kehittyvä hyvänlaatuinen aivokasvaintyyppi. Tavallisimmin siihen sairastuvat 5–10-vuotiaat lapset, mutta sitä esiintyy myös aikuisilla. Kohonnut kallonsisäinen paine aiheuttaa potilailla päänsärkyä, pahoinvointia, oksentelua varsinkin aamuisin sekä tasapainovaikeuksia. Hormoniepätasapaino voi aiheuttaa liiallista janoa ja virtsaamista sekä pituuskasvun heikkenemistä. Useimmilla potilailla esiintyy ongelmia näön kanssa, ja ne ovat usein pysyviä. Myös hormonaaliset ja neurologiset häiriöt jatkuvat usein hoidon jälkeen.
Kraniofaryngeoomaa on hoidettu pääasiassa leikkauksin, mutta myös sädehoitoa käytetään. Jos kasvain voidaan leikkauksella poistaa kokonaan tai sitä voidaan hoitaa suurilla sädehoitoannoksilla, pysyvästi paranee noin 80–90 % potilaista. Taudin mahdollinen uusiutuminen tapahtuu yleensä kahden vuoden kuluessa leikkauksesta.
Kraniofaryngeooma kattaa kaikista lapsilla todettavista aivokasvaimista viisi prosenttia.
Marley ja minä

Marley ja minä (engl. Marley & Me) on toimittaja John Groganin kirjoittama omaelämäkerrallinen kirja. Se on julkaistu vuonna 2005. Kirja kertoo Groganin ja hänen perheensä elämästä ja ihmissuhteista 13 vuoden aikana, kun heillä on Marley-niminen koira.
Marley, keltainen labradorinnoutaja, on kuvattu liikeherkäksi, vallattomaksi ja muutenkin hallitsemattomaksi koiraksi. Se on vahva, aina nälkäinen, innokas ja aktiivinen.
Vuonna 2008 ilmestyi kirjaan perustuva elokuva Marley & Me, jonka on ohjannut David Frankel.
Houston Stewart Chamberlain

Houston Stewart Chamberlain (9. syyskuuta 1855 – 9. tammikuuta 1927) oli brittiläissyntyinen kirjailija, josta tuli yksi vaikutusvaltaisimmista pangermanistististen ja antisemitististen liikkeiden teoreetikoista.
Chamberlainin alaa olivat poliittinen filosofia, luonnontieteet ja hänen edesmenneen appensa Richard Wagnerin tutkiminen. Hänen kaksiosainen kirjansa Die Grundlagen des Neunzehnten Jahrhunderts (1899) oli yksi 1900-luvun alun pangermanismin ja myöhemmin kansallissosialistisen rotuideologian perusteoksista. Chamberlain saksalaistui täysin ja muun muassa kirjoitti propagandaa entistä kotimaataan vastaan ensimmäisen maailmansodan aikana. 
Chamberlainin terveys oli huono ja hieman maailmansodan päättymisen jälkeen hänen tilansa heikkeni jättäen kehon osittain halvaantuneeksi. Chamberlain ehti 1920-luvulla tapaamaan tuoreen natsipuolueen johtajan Adolf Hitlerin, jota hän piti saksalaisuuden suurena lupauksena. Hitlerin innoittamana Chamberlain liittyi natsipuolueeseen, joka puolestaan ylisti hänen Die Grundlagen des Neunzehnten Jahrhunderts -kirjaansa puolueen evankeliumina. Chamberlain kuoli Bayreuthissa 1927.
Kang Chol-Hwan

Kang Chol-Hwan (s. 1967/1968) on tunnetuimpia Pohjois-Koreasta loikanneita. Hän joutui perheensä kera 9-vuotiaana lapsena Yodokin keskitysleirille, jolta hän vapautui 10 vuoden kuluttua, 19-vuotiaana. Syynä oli aiemmin Japanissa asuneeseen ja siellä yritystoiminnalla vaurastuneeseen isoisään kohdistettu poliittinen vaino. Kang Chol-Hwanin työhön keskitysleirillä kuului muun muassa kuolleiden hautaaminen. Kidutus, kuolema ja nälkä olivat arkipäivää. Kang pakeni vuonna 1992 Kiinaan ja sieltä Etelä-Koreaan.
Kang Chol-Hwan on julkaissut kokemuksistaan kirjan Pjongjangin akvaariot (The Aquariums of Pyongyang, 2000), jota hän työsti yhteistyössä ranskalaisen Pierre Rigoulot'n kanssa.
Kamputsean kansallisen liiton kuninkaallinen hallitus

Kamputsean kansallisen liiton kuninkaallinen hallitus (ransk. Gouvernement Royal d'Union Nationale du Kampuchéa, GRUNK) oli Kambodžan maanpaossa toimiva varjohallitus, joka perustettiin 5. toukokuuta 1970. Sen perusti Kambodžan kansallinen yhtenäisyysrintama, johon kuului maanpaossa olevan kuningas Norodom Sihanoukin kannattajia sekä radikaaleja punakhmerejä. Sihanouk asettui valtionpäämieheksi ja nimitti tukijansa Penn Nouthin pääministeriksi. Khieu Samphanista tuli varapääministeri ja armeijan ylipäällikkö, vaikka sotajoukkojen komentamista hoiti käytännössä Pol Pot. Hu Nim ja Hou Yuon hoitivat muita ministerintehtäviä. GRUNK ilmoitti, että se ei ole varsinainen pakolaishallitus, koska Khieu Samphan joukkoineen toimi Kambodžassa. Sihanouk joukkoineen pysyi pääosin Kiinassa, mutta vieraili ajoittain Kambodžassa niillä alueilla, jotka olivat GRUNKin hallinnassa. Punaiset khmerit ottivat pian vallan GRUNKissa, ja vuoden 1973 loppuun mennessä kuningasmieliset oli puhdistettu pois johtotehtävistä.
Raimo Hiltunen

Raimo Vilho Kari Hiltunen (25. heinäkuuta 1944 Piippola – 9. joulukuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen professori. Hän toimi Helsingin yliopiston farmasian tiedekunnan dekaanina vuosina 2004–2009, kaksi kolmevuotiskautta, sekä farmakognosian professorina. Hänelle myönnettiin marraskuussa 2007 Albert Wuokon palkinto.
Raimo Hiltunen valittiin vuonna 2007 Helsingin yliopiston Pohjois-Pohjalaisen Osakunnan inspehtoriksi. Hän oli kotoisin Piippolasta.

Ura

Hiltunen valmistui filosofian maisteriksi (farmasia) Helsingin yliopistosta 1975 ja hän väitteli tohtoriksi 1976. Hän sai vuonna 1978 farmakognosian dosentuurin Helsingin yliopisto. Hän suoritti 1977 laudaturin orgaanisessa kemiassa, ja hänet valittiin 1980 farmakognosian apulaisprofessoriksi. Professori hänestä tuli 1988. Vuosina 1998–2003 hän oli matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan farmasian laitoksen johtaja.
Strustajärvi

Strustajärvi (valkoven. Возера Струста) on makeavetinen järvi Vitsebskin alueella, Valko-Venäjällä. Se on Braslaun järvien kansallispuiston järvistä kolmanneksi suurin.
Strustajärveen laskee useita pieniä virtoja Snudy-, Boloiso- ja Jelnojärvistä. Siitä laskee pieni joki Voisojärveen. Järvessä esiintyy ainakin 22 kalalajia, muiden muassa muikkua.
Strustajärvi on pinta-alaltaan 13 km² ja suurimmalta syvyydeltään 23 metriä. Hiekkaiset ja liejuiset rannat ovat tiheälti sarakasvien peitossa. Järven rannoilla on useita pieniä jokilaaksoja ja joensuita.
Järven keskellä on Čajčinin saari, jonka pinta-ala on 1,6 km². Se on Valko-Venäjän toiseksi suurin saari.
Arvid Broms

Arvid Broms (ent. Arvi Oskari Autere) (5. kesäkuuta 1910 Helsinki – 10. toukokuuta 1968 Lappajärvi)  oli suomalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan erityisesti varhaisena suomalaisena surrealistina. Surrealismin ohella hän edusti eri vaiheissa levotonta uraansa kubismia ja symbolismia, mutta myös perinteistä realistista maalaustyyliä.

Ura

Broms opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalissa, Pariisissa Académie de la Grande Chaumièressa ja Académie Colarossissa, puolalaissyntyisen Moise Kislingin johdolla sekä Harold Speedin yksityisoppilaana Lontoossa. Vaikutteita Broms imi monelta suunnalta, taidehistoriasta jopa 1400-luvun taiteesta.
Jo uransa alkuvaiheessa Broms aiheutti kansallisen kuvataideskandaalin tärvelemällä esikoisnäyttelynsä maalaukset puukolla. 1957 hän maalasi Porthanian ala-aulaan monumentaalimuraalin Eteenpäin – ylöspäin, jota pidetään Suomen ensimmäisenä täysin abstraktina julkisena seinämaalauksena. Lappajärven kantakrouviin vuonna 1968 syntynyt maalaussarja Lappajärven kunnan historiasta jäi Bromsin viimeiseksi teokseksi.
Bromsin tuotanto oli epätasainen, ja lisäksi hänen edustuksensa pääkaupunkiseudun näyttelyissä oli vähäinen. Tätä arvellaan syyksi siihen, että muut varhaiset modernistit, kuten Otto Mäkilä, Edvin Lydén ja Ole Kandelin, jättivät hänet varjoonsa.

Yksityiselämä

Ihmisenä Broms oli huomiota herättävä persoonallisuus, joka nousi mielellään seuran keskipisteeksi. Epävakaa luonne aiheutti lukuisia ongelmia hänen elämässään. Taiteilijan toiminnasta puuttui esimerkiksi suunnitelmallisuus pahasti. Hän kärsi alkoholismista ja sortui pikkurikollisuuteen. Vaasan lääninvankilan kolmiosainen alttaritaulun Minä olen tie (1950) Broms maalasi suorittaessaan siellä rangaistustaan varkauksista ja väärennöksestä.
Naimisissa Broms oli viidesti. Hän ehti olla suhteessa muun muassa itseään 11 vuotta vanhemman näyttelijä Emmi Jurkan kanssa. Myöhemmin juoruttiin yleisesti, että Broms olisi ollut Jussi Jurkan biologinen isä, mutta sitä ei koskaan todennettu DNA-testillä. Jussi Jurkka oli kuitenkin kantamassa Bromsin arkkua hänen hautajaisissaan.
Arvid Bromsista käytettiin myös kutsumanimiä Arvi ja Arvee sekä Rompsi. Monia paikkakuntia kierrettyään taiteilija asui elämänsä viimeisen vuosikymmenen vuodesta 1958 lähtien Lappajärvellä. Hänet on haudattu Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle.

Kuoleman jälkeen

Myöhemmin taiteilijan tuotantoa on esitelty ainakin kahdessa suuressa näyttelyssä Etelä-Pohjanmaalla: Seinäjoen taidehallissa 1984 ja Nelimarkka-museossa Alajärvellä 2008. Kirjailija Antti Tuuri julkaisi 2019 Bromsista elämäkerrallisen romaanin Levoton mieli.
Aldonihapot

Aldonihapot ovat useita hydroksyyliryhmiä sisältäviä karboksyylihappoja. Ne ovat aldoosien johdannaisia ja niiden rakenteessa aldoosien aldehydiryhmä on hapettunut karboksyyliryhmäksi. Aldonihapot nimetään korvaamalla aldoosien -oosi-pääte päätteellä -onihappo. Esimerkiksi glukoosista muodostuu glukonihappo ja mannoosista mannonihappo. Riippuen molekyylin hiiliatomien lukumäärästä yhdisteet luokitellaan aldotrioni-, aldotetroni-, aldopentoni- tai aldoheksonihappoihin.

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa aldonihapot ovat kiinteitä hyvin vesiliukoisia yhdisteitä ja liukenevat hieman myös etanoliin. Hydroksikarboksyylihapoille tavanomaisesti aldonihapot muodostavat helposti rengasrakenteisia estereitä eli laktoneita, koska yhdisteissä on sekä nukleofiilisiä hydroksyyliryhmiä että elektrofiilinen karboksyyliryhmän hiiliatomi. Tyypillisiä ovat 1,4- ja 1,5-laktonit, jotka muodostavat viidestä tai kuudesta atomista koostuvan rengasrakenteen. Vesiliuoksessa tasapaino on vahvasti laktonien puolella ja avoketjuista happoa on vain vähän. Aldonihapot ovat heikkoja happoja. Muiden hiilihydraattien tavoin aldonihapot sisältävät useita asymmetrisiä hiiliatomeja ja ovat kiraalisia ja optisesti aktiivisia.

Synteesi

Aldonihappoja valmistetaan hapettamalla miedoissa olosuhteissa aldooseja. Vahvat hapettimet johtavat aldaarihappoihin. Hapettimena voidaan käyttää esimerkiksi bromin vesiliuosta eli bromivettä tai suorittaa hapetus elektrolyyttisesti. Usiella mikro-organismeilla on glukoosioksidaasientsyymi, joka kykenee hapettamaan aldooseja aldonihapoiksi. Aldonihapot ovat tärkeitä välituotteita valmistettaessa hiilihydraatteja Kiliani–Fischer-synteesillä.
Ruokalammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,5 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lampi jää yhdessä muiden järvien kanssa Porttilanharjun ja Vinjalamminharjun sisältävän harjujakson eteläpuolelle. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä ja sen rannat ovat monin paikoin soistunutta metsämaata. Lammen rannoille on rakennettu neljä taloa tai vapaa-ajan asuntoa ja järven eteläpuolella sijaitsee maatila. Niille johtaa tiet viereiseltä yhdystieltä 13661.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Räikälänjoen valuma-alueeseen, johon Alajoen valuma-alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 117,9 metriä mpy. Lammen länsirantaa laskee Emälammin laskuoja, joka tuo vettä laajemmalta valuma-alueelta. Pohjoisrantaan laskee Kirppulammin lyhyt laskuoja. Ruokalammin oma laskuoja luikertelee suolla luontaisena ja laskee Myllylammin läpi sitä noin kuusi metriä alempaan Mustalammiin. Tämä laskee vuorostaan Takajärveen.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa lammen nimi kirjoitettiin ”Ruhkalampi”. Sen eteläpuolella sijaitsi Könnölän talo ja sen pellot, joiden keskellä kulki ”Tyrwändöstä” lounaaseen jatkuva tie. Vuoden 1960 peruskartassa ulottui lammen rantaan vain tienvarren niityt.