google/wiki40b huggingface dataset:
Maj Bylock

Maj Bylock (s. 21. maaliskuuta 1931 Visby) on ruotsalainen kirjailija. Bylock syntyi Gotlannissa, ja hänen perheensä muutti Värmlantiin, kun hän oli 12-vuotias. Hän opiskeli kansakoulunopettajaksi ja työskenteli tässä ammatissa vuoteen 1961 saakka.
Kirjailijanuransa alussa Bylock kirjoitti historian ja uskonnon oppikirjoja, ja sittemmin hän on julkaissut kymmeniä lasten- ja nuortenromaaneja sekä aikuisille kirjoitettuja romaaneja ja romaanisarjoja. Monet hänen teoksistaan sijoittuvat historiaan. Hän on myös mukaillut maailmankirjallisuuden klassikoita ruotsiksi.
Yksi Bylockin virsi on Ruotsin kirkon virsikirjoissa, virsi 524 "Är dagen fylld av oro och bekymmer",  "Jos päivä täyttyy huolten hälinästä". Virren suomennos Ruotsin kirkon virsikirjassa on Anna-Mari Kaskisen tekemä 1999.
Bylockille myönnettiin Astrid Lindgren -palkinto vuonna 1990.
Bylockin romaaneista on suomennettu Salainen ystävä ja Uponneiden laivojen lahti.
Vuoristotauti

Oireet

Oireet alkavat tavallisimmin 12–36 tunnin kuluttua vuoristonousun jälkeen. Tavallisimpia oireita ovat päänsärky, pahoinvointi, oksentelu, tasapainohäiriöt, sekavuus, hengenahdistus, veriset vaahtoyskökset ja unettomuus.

Hoito ja torjunta

Kenttäoloissa ainoa toimiva hoito on paluu alemmas. Hätätilassa voidaan antaa lisähappea. "Gamow Bag" on kannettava, pumpattava painekammio, jolla voidaan antaa ensiapua. Asetatsoliamidi (Diamox, Ödemin) on nesteenpoistolääke, joka nopeuttaa korkeaan ilmaan tottumista ja helpottaa usein vuoristotautia. Deksametasoni (steroidi) helpottaa myös turvotusta, mutta sitä voi käyttää vain lääkärin valvonnassa. Myös sildenafiili (Viagra) on todettu tehokkaaksi lääkkeeksi vuoristotautia vastaan. Vuoristotautia voi torjua nousemalla vuoristossa kyllin hitaasti, nyrkkisääntönä on enintään 300 metrin nousu päivässä 3 600 metrin jälkeen sekä ylimääräinen lepopäivä aina 1 000 metrin välein. Yksilön herkkyys vuoristotaudille on suurelta osin perinnöllistä, minkä vuoksi sen toteaminen vaatii DNA-tutkimuksen. Fyysisellä suorituskyvyllä ei ole osuutta vuoristotaudin kestoon, mutta yli 50-vuotiailla sairastumisriski on todettu pienemmäksi. Hyvä hapenottokyky ja korkea hemoglobiinitaso lieventävät oireita.
Pihkovan kuvernementti

Pihkovan kuvernementti (myös lääni, ven. Пско́вская губе́рния, Pskovskaja gubernija) oli hallintoalue Venäjällä vuosina 1796–1927. Sen pinta-ala oli 44 211 neliökilometriä. Asukkaita oli 1 122 300 henkeä (vuonna 1897). Kuvernementin hallinnollinen keskus oli Pihkovan kaupunki.
Pihkovan kuvernementti muodostettiin ensimmäisen kerran vuonna 1772, jolloin siihen liitettiin Novgorodin kuvernementtiin kuuluneet Pihkovan ja Velikije Lukin provinssit sekä Vitebskin voivodikuntaan kuuluneet Väinäjoen (Puolan Liivinmaa) ja Polotskin provinssit. Kuvernementin keskuspaikkana toimi aluksi aluksi Opotška ja myöhemmin Polotsk. Vuonna 1777 muodostettiin Pihkovan käskynhaltijakunta, joka vuonna 1796 muutettiin kuvernementiksi.
Vuodesta 1802 lähtien kuvernementtiin kuului 8 kihlakuntaa, joiden keskuspaikkoina toimivat Holm, Novoržev, Pihkova, Opotška, Ostrov, Porhov, Toropets ja Velikije Luki. Vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan sen asukkaista 94,7 % oli venäläisiä, 2,3 % virolaisia ja 1,0 % lättejä. Tärkein elinkeino oli maatalous.
Vuonna 1920 osa Pihkovan kuvernementista liitettiin Viroon. Vuonna 1924 siihen yhdistettiin Vitebskin kuvernementtiin kuuluneet Nevelin, Sebežin ja Veližin kihlakunnat. Kuvernementti lakkautettiin vuonna 1927 ja sen alue liitettiin Leningradin alueeseen.
Dragan Kićanović

Ura

Kićanović pelasi juniorina Zeleznicar Čačakin joukkueissa, joista hän siirtyi KK Borac Čačakiin. Hän pelasi joukkueessa vain yhden kauden ajan, jonka jälkeen KK Partizan hankki hänet. Seuran paidassa Kićanović voitti Korać Cupin kahdesti vuosina 1978 ja 1979. Lisäksi joukkue voitti kolme kertaa Jugoslavian-mestaruuden. Hän edusti seuraa vuoteen 1981 asti, jonka jälkeen hän siirtyi italialaiseen VL Pesaroon. Kićanović pelasi joukkueessa kaksi kautta, joiden aikana hänen suurimmaksi saavutukseksi jäi Cup-voittajien cupin voitto. Uransa viimeiseksi kaudeksi hän siirtyi Paris Basket Racingiin. Koripallouransa jälkeen hän toimi Partizanin seurajohtajana vuosina 1984–1994. Tänä aikana seura voitti yhden Euroliigan-mestaruuden.
Maajoukkuetasolla Kićanović edusti Jugoslaviaa 216 kertaa. Näistä otteluista 180 päättyi Jugoslavian voittoon. Olympialaisissa hän saavutti kultamitalin Moskovan olympialaisissa. MM-kilpailuissa Kićanović saavutti kolme mitalia, ja vuoden 1974 kisoissa hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi. EM-kilpailuissa hän johdatti maansa kolme kertaa maanosan mestariksi.
Ojajärvi (Hämeenlinna, eteläinen)

Maantietoa

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Lontilanjoen valuma-alueella. Valuma-alue on jaettu vielä kolmeen alueeseen, jonka Lontilanjoen yläosan alueeseen lampi kuuluu. Kahden järven eteläisen osan pinta-ala on 20 hehtaaria ja järvien vedenpinnan korkeus on sama 114,0 metriä meren pinnan yläpuolella. Eteläosaan laskee noin 10 metsäojaa ja se on yhteydessä järven pohjoisosaan pohjoisessa sijaitsevan matalan ja ruohottuneen salmen välityjksellä. Eteläosan järviallas on 950 metriä pitkä, 350 metriä leveä ja sen rantaviivan pituus on 4,4 kilometriä. Rannat ovat pääasiassa vesijättömaan kosteikkoa ja luhtaa. Vesialue on rauhoitettu, mutta rauhoitusalueeseen on liitetty myös osa rannoista. Koko järvi on autio eikä sinne johda teitä.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli piirretty vesialtaana, joka sisälsi sekä eteläisen että pohjoisen järvialtaan. Rannassa sijaitsi Aholan torppa, mutta järven rannoille ei ollut merkitty peltomaata taikka niittyjä. Ne raivattiin mahdollisesti vasta ensimmäisen järvenlaskun yhteydessä myöhemmin. Kartassa näkyy kuusi saarta, jotka ovat nykyään maatuneet kiinni rantoihin, mutta joita kutsutaan edelleen saariksi. Vuoden 1956 peruskartassa järvi on piirretty suurempana kuin mitä se on nykyään. Seuraavassa vuonna 1961 julkaistussa kartassa rantoja seuraavat rajat saattavat olla ensimmäisen järvenlaskun vesijättömaiden rajoja. Vuoden 1976 kartassa on tapahtunut toinen järvenlasku, jonka vaikutus järvelle on yhtä dramaattinen kuin ensimmäinen.
Akizuki-luokka (2010)

Suunnittelu

Luokka on modernisoitu ja hieman raskaampi muunnos edeltäneestä Takanami-luokasta, jonka tehtävänä oli Kongō-luokan alusten suojaaminen. Aluksilla on useita parannuksia, kuten pienempi tutkavaste ja torpedojen valemaalijärjestelmä. Merkittävimmät muutokset ovat kuitenkin tehokkaampi propulsiojärjestelmä, modernisoitu elektroniikka mukaan lukien kaikuluotain sekä ATECS-taistelunjohtojärjestelmä, jota kutsutaan myös Japanin AEGIS-järjestelmäksi.
Pääosa aluksen aseistuksesta on sijoitettu etukannelle kansirakenteiden etupuolelle. Näitä ovat yksiputkinen 127 millimetrin Mk 45 tykki, 32-siiloinen Mk 41 VLS järjestelmä ja Phalanx CIWS. CIWS on asennettu nostettavalle alustalle komentosillan etuosaan. Merimaaliohjusten laukaisualusta on sijoitettu kahden savuhormin väliselle alueelle ja toinen CIWS-järjestelmä helikopterisuojan katolle. Kannen etuosan rakenteiden sivuilla on kummallakin puolen alusta torpedoputket.
Helikopterisuojaan voidaan sijoittaa kaksi helikopteria ja lentokannella on Mk 6 RAST-järjestelmä, mikä mahdollistaa helikopterin turvallisen suojaan siirron. Alukselle on sijoitettu 11 metrin työvene etummaisen savuhormin sivulle ja 7,6 metrin kumivene savuhormin toisella puolella. Kumpikin vene on nostettavissa veteen ja vedestä hydraylisilla nostureilla.
Aluksen propulsiojärjestelmänä on neljä Rolls-Royce Spey SM1C kaasuturbiinia, jotka on muodostavat COGAG-järjestelmän. Turbiinit pyörittävät kahta akselia ja niissä olevia viisilapaisia säätölapapotkureita. Suunniteltu maksiminopeus on 30 solmua.
Aluksella on kaksi päämoottoritilaa, joissa kummassakin kaksi turbiinia.
Veikko Nevanlinna

Veikko Wilhelm Nevanlinna (s. 12. tammikuuta 1920–2012) oli Jyväskylän yliopiston matematiikan apulaisprofessori. Nevanlinna työskenteli Jyväskylän yliopiston matematiikan apulaisprofessorina 1966–1983. Veikko Nevanlinna väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa 1964 lukuteorian alalta aiheesta Über die elementaren Beweise der Primzahlsätze und deren äquivalente Fassungen.
Veikko Nevanlinna oli Frithiof Nevanlinnan poika.
Proratkeava ryhmä

Matematiikassa proratkeava ryhmä on ryhmä joka on isomorfinen ratkeavien ryhmien inverssin systeemin inverssiin raja-arvoon.
General Comprehensive Operating System

General Comprehensive Operating System (GECOS) on General Electric -yhtiön (GE) kehittämä käyttöjärjestelmä, jota GE kehitti Multicsin jälkeen. Käyttöjärjestelmä tuki moniohjelmointia ja oli käytössä GE-625 ja GE-635 tietokoneissa.
Honeywellin ostettua GE:n tietotekniikkaosaston GE Information Systems Groupin käyttöjärjestelmä nimettiin myös uudelleen GCOS. Myös Groupe Bull on valmistanut käyttöjärjestelmää käyttäviä suurtietokoneita.
UNIX-käyttöjärjestelmää kehitettiin aluksi GECOS:lla kunnes se siirrettiin PDP-7:lle.
Vielä vuonna 2014 on GCOS 7 -järjestelmiä muutettu Linuxille. GCOS 8 on viimeisin versio käyttöjärjestelmästä.
Petri Hakala (päätoimittaja)

Petri Timo Markus Hakala (s. 11. helmikuuta 1962 Helsinki) on suomalainen toimittaja. Hakala on toiminut vuodesta 2018 saakka Hämeen Sanomien ja Forssan Lehden päätoimittajana. 
Aiemmin Hakala toimi Iltalehden päätoimittajana vuosina 1995–2010 ja uudelleen joulukuusta 2013 joulukuuhun 2017. Syyskuusta 2010 lähtien joulukuuhun 2013 hän toimi Satakunnan Kansan päätoimittajana ja kustantajana. 
Hakalalla on toimittajantutkinto Tampereen yliopistosta vuodelta 1985. Urallaan hän on työskennellyt toimittajana Forssan Lehdessä ja Uudessa Suomessa, minkä jälkeen hän on ollut Iltalehden toimittaja ja uutis- ja toimituspäällikkö.
František Plesnivý

Palkinnot

Vuonna 1898 Plesnivý sai arkkitehtuurin ja tekniikan näyttelyssä Prahan kaupungin hopeamitalin.
Liukuva keskiarvo

Liukuva keskiarvo on eräs keskiarvolukujen tyyppi. Liukuvalla keskiarvolla lasketaan järjestyksessä olevan aineiston keskiarvoa havaintoa edeltävien arvojen kanssa tai sen ympäriltä (edellisiä ja seuraavia), ja täten laskennan arvot "liukuvat" eteenpäin vanhojen arvojen tippuessa pois ja uusien tullessa mukaan laskentaan. Liukuvia keskiarvoja on useita erilaisia.

Yksinkertainen liukuva keskiarvo

Yksinkertainen liukuva keskiarvo (SMA, eng. Simple Moving Average) lasketaan ottamalla havaintoarvo M aineistosta P ja laskemalla aritmeettinen keskiarvo M:stä ja sitä n-1 edeltävästä arvosta. N on luku joka kertoo kuinka monta lukua laskentaan otetaan mukaan (havaintoarvo M sisältyy, joten N:n tulisi olla 2 tai suurempi). 
Liukuva keskiarvo 8. havainnon kohdalla, kun  olisi seuraava:
Sfingolipidi

Sfingolipidit ovat eläinten solukalvoilla ja munanruskuaisessa esiintyviä lipideitä, jotka sisältävät sfingosiinia (C₁₈H₃₇NO₂). Sfingolipideitä ovat muun muassa sfingomyeliinit, gangliosidit, serebrosidit ja keramidit.
Sfingolipidit löydettiin 1870-luvulla ja nimettiin mytologisen Sfinksin mukaan.
Bristol Pegasus

Suunnittelu

Pegasus-moottorin suunnitteli sir Roy Fedden seuraajaksi Bristol Jupiter -moottorille. Suunnittelussa otettiin huomioon se, mitä oli opittu Bristol Mercury -moottorista. 
Pegasus oli Jupiter-moottorin kokoinen. Sen ensimmäisen version lentoonlähtöteho oli 690 hevosvoimaa 2 600 rpm kierroksilla. Pegasus XVIII:stä lähtien moottorin tehoa nosti turboahdin ja polttoaine oli 100 oktaanista.  
Englantilaisia Pegasus-moottoria käyttäviä lentokoneita olivat mm. Fairey Swordfish, Vickers Wellington ja Short Sunderland. Muita olivat ANBO IV, Bristol Bombay, Saro London, Short Empire, Vickers Wellesley ja Westland Wallace. 
Pegasusta valmistettiin lisenssillä Puolassa PZL-yhtiössä ja Italiassa Alfa Romeo -yhtiössä. Tsekkoslovakiassa moottoria valmisti  Walter Engines nimellä Pegas.
Moottoria valmistettiin kaikkiaan 32 000 kappaletta.
Carl Hirn

Carl August Hirn (21. marraskuuta 1886 Säkkijärvi – 16. helmikuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja musiikkitoimittaja.

Elämä

Hirnin vanhemmat olivat sahanhoitaja David Herman Hirn ja Hilda Maria Olsoni. Hänen setänsä oli professori Yrjö Hirn. Hirn kävi 9 luokkaa Haminan yhteiskoulua ja opiskeli lyhyesti Helsingin musiikkiopistossa. Hän matkusti 1910 Jean Sibeliuksen suosittelemana Wieniin, missä hän opiskeli yksityisesti musiikinteoriaa, sävellystä ja pianonsoittoa. Wienistä Hirn siirtyi Berliiniin, jossa hän opiskeli Königliche Akademische Hochschule für Musikissa sekä yksityisesti.
Kustannusliike Simrock alkoi painaa Hirnin sävellyksiä ja myönsi hänelle myös Brahmsin stipendin. Hirn muutti 1927 Pariisiin, jossa hän säveltämisen ohessa opiskeli yksityisesti. Hän myös kirjoitti saksalaisiin lehtiin Ranskan musiikkielämästä. Pariisissa hän asui taiteilijakaupunginosa Montparnassessa, jonka kaduilla salonkiorkesterit myös esittivät hänen sävellyksiään. Lisäksi hänen teoksiaan soitettiin Berliinin ja Pariisin radioissa. Hirn asui ulkomailla yhteensä yli 20 vuotta. Alussa hän vieraili Suomessa jouluisin ja kesäisin, mutta ennen paluutaan Suomeen vuonna 1933 hän oleskeli ulkomailla yhtäjaksoisesti noin kymmenen vuotta. Hirnin oli tarkoitus vain käydä Suomessa, mutta kiristynyt maailmantilanne ja sota pakottivat hänet jäämään maahan.
Suomessa Hirnin sävellyksiä esittivät konserteissaan Timo Mikkilä ja Taneli Kuusisto. Myös Martti Paavola käytti opetustyössään Hirnin pianokappaleita. Vuonna 1946 Hirnin ystävät ja kustantajat juhlivat säveltäjän kanssa hänen 60-vuotispäiväänsä, joka huomioitiin lehdistössäkin. Hirnin elämäntapa oli boheemi ja hän tuli toimeen hyvin niukasti; hänen mainitaan jopa kärsineen aliravitsemuksesta joutuessaan sairaalaan vähän ennen kuolemaansa vuonna 1949. Säveltämisen ohella Hirn harrasti kirjallisuutta ja maalaustaidetta. Hirn on haudattu Hietaniemen hautausmaalle lähelle taiteilijakukkulaa samaan paikkaan kuin sisarensa, laulaja Marta Axelson o.s. Hirn.
Tavisupleba

Tavisupleba (georg. თავისუფლება, ”vapaus”) on Georgian kansallislaulu. Davit Maghradzen georgian kielellä sanoittama hymni otettiin käyttöön uuden lipun ja vaakunan kanssa vuonna 2004, kun Georgian hallinto oli vaihtunut ruusujen vallankumouksessa. Parlamentti hyväksyi uuden kansallislaulun 20. toukokuuta 2004, tasan viisi kuukautta Eduard Ševardnadzen eron jälkeen. Se korvasi vanhan kansallislaulun, Dideba zetsit kurtkheulsin, ja siitä tuli nopeasti erittäin suosittu. Musiikki on otettu kahdesta Zakaria Paliašvilin säveltämästä georgialaisesta oopperasta, Abesalom da Eteri ja Daisi, jotka sovitti kansallislauluksi Ioseb Ketšakmadze.
Pekka Kostiainen

Pekka Olavi Kostiainen (s. 16. maaliskuuta 1944 Jyväskylä) on suomalainen säveltäjä ja kuoronjohtaja. Kostiainen valmistui kanttori–urkuriksi Sibelius-Akatemiasta vuonna 1968. Sävellysopintojaan hän jatkoi professori Jouko Tolosen johdolla ja suoritti sävellysdiplomin vuonna 1973. Sen jälkeen hän on suorittanut sävellyksen jatko-opintoja ohjaajinaan Einar Englund, Joonas Kokkonen ja Einojuhani Rautavaara.
Kostiainen on toiminut Pohjan suomalaisen seurakunnan kanttori–urkurina 1969–1971 ja Jyväskylän yliopiston musiikin lehtorina 1971–2000. Vuodesta 2000 alkaen hän on ollut vapaa säveltäjä ja kuoronjohtaja. Hänet tunnetaan laajalti myös ulkomailla etenkin kuoromusiikin säveltäjänä. Kostiainen johtaa vuonna 1977 perustamaansa Jyväskylän Musica-kuoroa, ja vuodesta 1994 vuoteen 2008 hän on toiminut Jyväskylän musiikkiluokkien Vox Aurea -lapsikuoron johtajana. Vuonna 2004 hänet nimettiin Jyväskylän yliopiston kunniatohtoriksi. Kostiainen valittiin vuoden kuoronjohtajaksi vuonna 2005. Levy-yhtiö Alba Records on julkaissut jo kahdeksan CD-levyä nimikkeellä "Kostiainen conducts Kostiainen" esiintyjinä hänen omat kuoronsa, Musica-kuoro (6 kpl) ja Vox Aurea (2 kpl). Kostiainen kuuluu myös vapaamuurareihin.
Musta tietoisuus -liike

Musta tietoisuus -liike oli Etelä-Afrikassa 1960-luvun puolivälissä syntynyt ruohonjuuritason apartheidin vastainen liike. Se syntyi Sharpevillen verilöylyn jälkeisestä PAC:n ja ANC:n kieltämisestä ja niiden johtajiston vangitsemisesta syntyneeseen tyhjiöön. Steve Biko, eräs liikkeen johtohahmoista esitti, että mustien tuli muuttaa ajatteluaan ja päästä eroon heitä vaivanneesta alemmuuskompleksista ja aloittaa "voimakas ruohonjuuritasolta lähtevä mustan tietoisuuden kehittäminen siten, että mustat oppivat esittämään oikeutetut vaatimuksensa." 
Keskeiset musta tietoisuus -liikeen järjestöt South African Students' Organisation, Black People’s Convention ja Black Community Programmes kiellettiin Etelä-Afrikassa vuonna 1977 niiden osallisuudesta vuoden 1976 Soweton mellakoihin ja vuonna 1978 niiden jatkajaksi perustettiin Azanian People's Organisation-puolue.

Ideologia

Musta tietoisuus oli Afrikkalaisen nationalismin muoto, joka oli saanut paljon vaikutteita muun muassa Frantz Fanonilta. Musta tietoisuus -liikkeen ajattelijat katsoivat, että "sorretun mieli on voimakkain sortajan aseista" ja siksi vapauttaakseen itsensä mustien tuli tarkistaa arvonsa, asenteensa ja omakuvansa. Myös yhdysvaltalaisilla ajattelijoilla oli voimakas vaikutut mustaan tietoisuuteen ja liikkeen käyttämä termi "musta" (engl. Black), joka yhdisti aikaisemmat määreet "afrikkalainen", "intialainen" ja "värillinen" Etelä-Afrikan etnisistä ryhmistä, lainattiin Yhdysvalloista.
Mustien vapautus- ja yhtenäisyysajatukset liittyivät keskeisesti apartheidin vastaiseen taisteluun. Apartheid-hallinon tarkoituksena oli mustien ja valkoisten erottelemisen lisäksi jaotella mustat tiukasti eri kielellisiin ja kulttuurisiin ryhmiin. Steve Biko vastusti tätä suunnitelmaa ja pyrki luomaan kaikkia mustia yhdistäviä ja mustien yhteisiä etuja ajavia liikkeitä.
Biko katsoi, että Etelä-Afrikan rotusorron perustana oli kulttuuri: valkoiset kuvailivat mustien kulttuuria halventavasti ja mustat eteläafrikkalaiset häpesivät historiaansa, uskontoaan ja taidettaan. Tämä afrikkalaisen kulttuurin halveksunta loi mustiin alemmuuden tunteen, joka teki heidät kykenemättömiksi vastarintaan ja toimintaan. Bikon mukaan ennen poliittista vallankumousta tuli tapahtua kulttuurinen vallankumous siinä miten mustat arvioivat menneisyyttään ja tulevaisuuttaan.
Santa Cruz de la Sierra

Maantiede ja ilmasto

Santa Cruz de la Sierra sijaitsee Itä-Boliviassa yli 400 metriä merenpinnan yläpuolella. Kaupunki on osa Andres Ibañezin provinssia ja Santa Cruzin maakunnan pääkaupunki.
Kaupungin ilmasto on subtrooppinen ja aurinkoinen. Ilman keskilämpötila on noin 24 °C. Vaikka kaupungissa on yleensä lämmintä, sinne puhaltaa Argentiinan pampalta viileitä tuulia, joita kutsutaan surazosoiksi.

Historia

Ñuflo de Chávez perusti Santa Cruzin 26. helmikuuta 1561 ja nimesi sen Espanjan Extremadurassa sijaitsevan kotikaupunkinsa kunniaksi. Alkuperäinen siirtokunta sijaitsi 220 kilometriä idempänä nykyisen San José de Chiquitosin kaupungin eteläpuolella. Kaupunki muutti nykyiselle paikalleen Piraíjoen rannalle 1592 intiaanien tekemien hyökkäysten seurauksena. 
Rautateitse Santa Cruzista voi matkustaa Argentinaan ja Brasiliaan. Lisäksi kaupungista voi matkustaa 1950-luvulla rakennettua tietä pitkin Trinidadin, Cochabambaan sekä Paraguayhin. 
Kaupungin pysyessä melko eristyneenä 1900-luvulle saakka, Santa Cruzista on löydetävissä runsaasti kolonialistista arkkitehtuuria kuten 1500-luvulta olevan katedraalin sekä lukuisia jesuiittalähetystöjä.
Vesa Ruuska

Vesa Edvard Ruuska on viihdetaiteilija, joka on tullut tunnetuksi imitaattorina, koomikkona sekä Miina ja Manu -kirjoihin perustuvien lastennäytelmien kirjoittajana ja ohjaajana.

Ura

Vuonna 1986 Vesa Ruuska voitti imitaattoreiden ensimmäisen SM-kisan, minkä jälkeen hän aloitti vakituisen esiintymisen. Vuonna 1991 Vesa Ruuska perusti Tapani Purasen kanssa Suomen ensimmäisen stand up -yhtiön, joka sai nimekseen Tampereen Stand Up Tuotanto Oy. Vuonna 1993 Ruuska tuli tunnetuksi valtakunnan mediassa "Jämsän Huumorpeälikön" tittelillä.
Samana vuonna ilmestyi myös Vitsiveikkojen vuosikirja, jota myytiin 10 000 kpl. Vuonna 2002 Ruuska ideoi itselleen ja pianisti Martti Rekuselle keikkashow'n Halosta päähän, joka sai valtavan suosion. Vuoden 2008 alkuun mennessä show'n oli nähnyt arviolta yli 100 000 katsojaa. Poptori Oy teki show'sta myös samannimisen CD-levyn, jonka myynti rikkoi kultalevyyn vaadittavan rajan vuonna 2004. Show'sta tehtiin myös puolentoista tunnin mittainen teatteriversio.
Vuosina 2011–2014 Ruuska oli Suomen Stand Up Keskuksen valtakunnallisella Naurupilleri-kiertueella. Erittäin suosittuja ovat myös Ruuskan ideoimat yllätysohjelmat Poliisiratsia ja Stand Up Kokit, joita hän tekee pitkäaikaisen yhteistyökumppaninsa Tapani Purasen kanssa.
Vantaan maraton

Vantaan maraton on Vantaan Viertolan kaupunginosan Tikkurilan urheilupuistossa sen ympäristössä juostava maratontapahtuma.  Täysimittaisen maratonin lisäksi tapahtuman yhteydessä juostaan lyhyempiä matkoja, kuten puolimaraton ja 1/4-maraton eli runsaan kymmenen kilometrin mittainen Fun Run. Maraton on toteutettu 10,5 kilometrin mittaisena pääosin kestopäällystetietä pitkin kulkevana reittinä, jota kierretään valitusta matkasta riippuen 1, 2 tai 4 kertaa. Reitti kulkee Vantaan Viertolan, Koivuhaan, Ruskeasannan, Simonkylän, Hiekkaharjun ja Tikkurilan kaupunginosien kautta.
Vuonna 2016 Vantaan maraton järjestetään 8. lokakuuta 2016. Järjestäjänä toimii Vantaan seurayhtymä (VSY), jonka  muodostavat Kenttäurheilijat-58, Korson Kunto ja Vantaan Salamat. 
Vantaan maraton on järjestetty vuosittain vuodesta 1994 alkaen ja se juostaan yleensä lokakuun alkupuolella. Se on Suomen suurimpia maratontapahtumia, jossa vuonna 2010 maaliin pääsi 1 447 juoksijaa, joista 578 juoksi täysmaratonin. Vuonna 2012 Vantaan maratonilla kilpailtiin myös matkan Suomen mestaruudesta. 
Mikäli osallistuja ilmoitautuu tapahtumaan kuukauden ennen tapahtumaa, oli Vantaan maraton Helsingin Sanomien vertailun mukaan 60 euron maksullaan Suomen edullisimpia täysmittaisia maratonjuoksutapahtumia vuonna 2016. Monesta juoksutapahtumasta oli tosin mahdollista saada hieman alennusta opiskelija- tai Juoksija-kortilla.
Matti Nieminen

Matti Kai Kalevi Nieminen (s. 27. helmikuuta 1952 Helsinki) on suomalainen korkeushyppääjä. Hän ylitti ensimmäisenä suomalaisena 220 cm. Hän edusti huippuvuosinaan Vantaan Salamia. Hänen pituutensa on 181 cm.
Nieminen voitti Kalevan kisoissa Suomen-mestaruuden vuonna 1979 ja saavutti SM-hopeaa vuonna 1977. Sisäradoilla hän saavutti SM-hopeaa vuosina 1978 ja 1979 sekä SM-pronssia vuonna 1976. Hän edusti Suomea seitsemässä ulkoratojen ja yhdessä sisäratojen maaottelussa. Ennätyksensä ja silloisen Suomen-ennätyksen 220 cm hän teki Helsingissä 3. kesäkuuta 1979. Toistamiseen hän ylitti tuon korkeuden Helsingissä pidetyissä Kalevan kisoissa 12. elokuuta 1979.
Munkkisaari

Munkkisaari (ruots.  Munkholmen) on entinen saari Helsingin kanta­kaupungin etelä­rannalla, nykyisin Länsisataman kaupungin­osaan kuuluvalla Herne­saaren osa-alueella.  Aikaisemmin myös osa-alueen nimi oli Munkkisaari, mutta vuonna 2012 sen nimi muutettiin kaupunginhallituksen päätöksellä Hernesaareksi. Alku­peräisen Munkki­saaren lisäksi osa-alueeseen kuului myös sitä kohti manterella työntynyt niemi sekä etelämpänä sijaitseva varsinainen Herne­saari.
Alkuperäisen Munkkisaaren erotti manteresta kapea Matala­salmi (ruots. Grund­sundet), joka sijaitsi hieman nykyisen Hylkeen­pyytäjän­kadun länsipuolella. Siellä oli 1800-luvulla joukko kalastajien mökkejä, ja sinne johti manterelta puusilta, jonka ali veneet pääsivät kulkemaan. Myöhemmin salmi täytettiin, ja Munkkisaari muutettiin teollisuusalueeksi. Suurin osa entisestä saaresta on nykyisin osa STX Europen omistaman Hietalahden telakan aluetta.