google/wiki40b huggingface dataset:
Santa Dorotea (1775)

Valmistus

Alus tilattiin Artillero Realilta Ferrolista. Alus laskettiin vesille 1775.

Palvelus

Vuonna 1798 alus liitettiin kommodori Don Felix O'Neilin johtamaan fregattilaivueeseen, jonka mukana se lähti 8. heinäkuuta Cartagenasta päällikkönään Don Manuel Gerraro. Laivueen muut alukset olivat Pomona, Proserpine ja Santa Cazílda. Laivueen tehtävänä oli hyökätä kauppalaivastoa vastaan, mikä osoittautui tuloksettomaksi. Manley Dixonin komentama 64-tykkinen linjalaiva HMS Lion havaitsi fregatit niiden palatessa Cartagenaan. Dixon lähestyi fregatteja läheten Santa Doroteaa, joka jäi jälkeen menetettyään maston huippunsa aiemmin.
Havaittuaan tilanteen O'Neill määräsi laivueen muut fregatit palaamaan takaisin. Laivue avasi tulen häiritäkseen linjalaivaa, mutta fregattien tulella ei ollut suurta vaikutusta ja HMS Lion avasi tulen päästyään kyljittäin Santa Dorotean kanssa. Fregatti menetti nopeasti mesaanimastonsa ja päämasto sekä peräsin vaurioituivat. O'Neill johti laivueen pääosan satamaan jättäen tuomitun aluksen oman onnensa nojaan. Gerraro antautui. Alus oli vaurioitunut pahoin tykkitulessa ja ainakin 20 miestä oli saanut surmansa. Lisäksi 32 oli haavoittunut 371 hengen miehistöstä. Lionin takila oli kärsinyt tykkitulessa ja se oli menettänyt taistelussa kaksi miestä haavoittuneina.
RN Centauro

Palvelus

Alus upposi ilmahyökkäyksessä 4. marraskuuta 1942.
Hilda Pihlajamäki

Hilda Johanna Pihlajamäki (o.s. Martin, 12. marraskuuta 1866 Kangasala – 23. elokuuta 1951) oli suomalainen näyttelijä.
Pihlajamäen vanhemmat olivat maanviljelijä Kustaa Ranta-Koivisto ja hänen ensimmäinen vaimonsa Johanna Lovisa Pulkki. Hän toimi näyttelijänä August Aspegrenin kansanteatterissa 1887–1897, Uudessa Teatterissa 1897–1899 sekä Suomalaisessa maaseututeatterissa 1899–1903 ja Kasimir Leinon Suomen Näyttämöllä 1903–1904. Viimeksi Hilda Pihlajamäki näytteli Kansallisteatterissa 1904–1932.
Pihlajamäki toimi aktiivisesti Ruusu-Risti -järjestössä oli järjestön johtajana 1934–1951. Hän sai Pro Finlandia -mitalin 1946. Kangasalla sijaitsevan Pihlajamäen muistomerkin on veistänyt kuvanveistäjä Mauno Juvonen 1973.
Hilda Pihlajamäki oli naimisissa vuodesta 1906 näyttelijä Aapo Pihlajamäen kanssa.
Banamban piiri

Banamban piiri (ransk. Cercle de Banamba) on paikallishallintoalue Malin Koulikoron alueella. Sen pinta-ala on 7 500 neliökilometriä. Piirissä on 190 200 asukasta.
Banamban piiri rajoittuu pohjoisessa Naran, idässä Ségoun, etelässä Koulikoron ja lännessä Kolokanin piireihin. Seutu kuuluu Sahelin ja Sudanin siirtymäalueeseen.
Piiriin kuuluu yhdeksän maalaiskuntaa: Banamba, Benkadi, Boron, Duguwolowula, Kiban, Madina Sacko, Sébété, Toubacoro ja Toukoroba. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, soninkeja, mandinkoja ja fulbeja.
Banamban kautta kulkee Koulikoron ja Naran välinen maantie. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maissi, durra, maapähkinä, fonio, seesami, lehmänpapu sekä vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä ja vähäisessä määrin kalastusta. Teollisuutta edustaa Duguwolowilan nykyaikainen leipomo.
Vilho Kirveskoski

Vilho Kirveskoski (18. lokakuuta 1890 Sysmä – 25. huhtikuuta 1949 Sysmä) oli suomalainen poliitikko. Kirveskoski toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1930–1933 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä. Kirveskoski toimi myös Sysmän kunnanvaltuuston jäsenenä. Politiikan ulkopuolella Kirveskoski toimi Sysmän Joutsjärven osuusmeijerin isännöitsijänä, Valittulan osuuskassan hoitajana, Sysmän sahaosuuskunnan isännöitsijänä, Itä-Hämeen Sähkö Oy:n toimitusjohtajana, Sysmän säästöpankin johtajana sekä Sysmän osuusmeijerin isännöitsijänä. Kirveskosken vanhemmat olivat maanviljelijä Topias Kirveskoski ja Amanda Katariina Topiaantytär.
Vyötiaiskerttu

Levinneisyys

Vyötiaiskerttua tavataan Etiopiassa, Keniassa, Somaliassa ja Tansaniassa. Lajin on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lapinniemi

Lapinniemi on kaupunginosa Pohjois-Tampereella. Lapinniemen kaupunginosa muodostettiin Tampereen IX kaupunginosan pohjoisosasta vuonna 1989.
Naapurikaupunginosia ovat Petsamo, Lappi ja Tampella. Tampereen keskustaan Lapinniemestä on noin kilometri, mutta linja-autolla Tammelan läpi siinä menee noin viisi minuuttia, Keskustorille 10 minuuttia. Linjaa käyttää muun muassa linja-auto numero 2.
Lapinniemen alueelle valmistui vuonna 1899 Tampereen Puuvillateollisuus Oy:n kankaita ja lankoja valmistanut puuvillatehdas joka liitettiin osaksi Tampellaa vuonna 1934. Tehdas oli toiminnassa 1980-luvun puoliväliin saakka. 
Lapinniemessä sijaitsee Rauhaniemen kansankylpylä, vanhaan puuvillatehtaaseen rakennettu kylpylähotelli Holiday Club Tampereen kylpylä sekä Koukkuniemen vanhainkoti. Lapinniemi oli asuntomessualueena vuonna 1990.
Sean Patrick Flanery

Sean Patrick Flanery (s. 11. lokakuuta 1965) on amerikkalainen näyttelijä, joka on tunnettu roolistaan Indiana Jonesina televisiosarjassa Indiana Jones Junior. Sen lisäksi hän on esittänyt Conneria D-Tox-elokuvassa ja Connor MacManusia elokuvassa Boondock Saints – Etelä-Bostonin enkelit.
Flanerylla on musta vyö sekä brasilialaisessa jujutsussa että karatessa.
Chris Masters

Raw (2009-2010)

Mordetzky palasi WWE:hen heinäkuussa 2009 nimellä Chris Masters. Hän otteli Montel Vontavious Porteria vastaan, mutta ottelu päättyi kummankin uloslaskentaan, koska Masters piti MVP:tä ”The Masterlock” -erikoisliikkessään kehän ulkopuolella. Näiden kahden välinen riita jatkui, kun Porter onnistui voittamaan Mastersin elokuussa Rawissa. Marraskuussa 2009 Masters oli Raw's Got Talent -show’ssa, jota tuomaroivat Ozzy Osbourne, Sharon Osbourne ja The Great Khali. Masters heilutteli muskeleitaan Ozzy Osbournen ”Crazy Train” -kappaleen tahtiin ja sai kehuja. Masters esitti myöhemmin backstagella saman jutun Chris Jericholle, Roddy Piperille ja Bella Twinseille, mutta Black Eyed Peasin ”Boom Boom Pow” -kappaleen tahdissa. Joulukuussa Mastersista tuli ensimmäistä kertaa ”hyvis”, kun hän pelasti Eve Torresin ja Hornswogglen Chavo Guerrerolta.

Smackdown (2010-)

Masters siirrettiin Smackdowniin vuoden 2010 WWE Draftin johdosta.
Dance Panique

Taustaa

Marraskuussa 2016 yhtye ilmoitti julkaisevansa uutta musiikkia seuraavan kuukauden aikana. Single ”Surutulitus” julkaistiin digitaalisesti 16. joulukuuta 2016 yhdessä ”Itämaan tietäjä” -kappaleen kanssa. Tulevan albumin muut kappaleet nauhoitettiin tammikuussa 2017.
Yhtye lähti maaliskuussa kesäkuun alkuun ulottuvalle ”Dance Panique Spring Tour 2017” -kiertueelle.
Marjaniemi (Hailuoto)

Marjaniemi on kylä Hailuodon kunnassa ja samalla Hailuodon saaren läntisin niemi Perämerellä.
Marjaniemi on valtakunnallisestikin tunnettu hiekkarannoistaan, kalastajakylästään sekä vuonna 1871 valmistuneesta majakastaan. Marjaniemessä sijaitsivat aiemmin myös Oulun yliopiston Perämeren tutkimusasema sekä Luotsausliikelaitoksen luotsiasema, joka oli pohjoisen Perämeren luotsaustoiminnan keskus.
Marjaniemestä muutama kilometri etelään sijaitsee lomakylä Ranta-Sumppu. Saaren läpi kulkeva seututie 816 päättyy Luototalon luokse entisen luotsiaseman ja Marjaniemen majakan juurelle. Marjaniemeen on rakennettu myös nykyaikainen tuulivoimalaitos, jonka tuottama energia kattaa puolet Hailuodon sähköntarpeesta. 
Marjaniemestä muodostui paikallinen merenkulun keskuspaikka vasta 1700-luvun lopulla. Vielä 1753 Marjaniemessä sijainneen 1500- ja 1600-lukujen vaihteessa perustetun tilan mainitaan olleen autio. Marjaniemen asutus alkoi ensimmäisen väylämerkin ja myöhemmän tunnusmajakan valmistumisen myötä. Jo ennen vuotta 1800 Marjaniemen kalastajat toimivat luotseina lisätienestien toivossa, avustaen Ouluun pyrkiviä aluksia. Luotsaus- ja majakkatoiminta siirtyi kruunulle 1849, siihen saakka siitä vastasivat oululaiset porvarit.
Alfred Norrmén

Johan Alfred Norrmén (22. huhtikuuta 1858 Ylöjärvi – 6. heinäkuuta 1942 Helsinki) oli helsinkiläinen pankinjohtaja ja pitkäaikainen kunnallispoliitikko.
Alfred Norrmén kuului Norrménin aatelissukuun. Hänen isänsä oli senaattori ja salaneuvos Oscar Norrmén ja äiti Selma Emelie Stjernvall. Norrmén valmistui hovioikeuden auskultantiksi 1880 ja toimi sitten asianajajana Helsingissä vuodesta 1882 vuoteen 1890, jolloin hänet kutsuttiin Suomen Yhdyspankin johtokunnan jäseneksi. Hän toimi pankin pääjohtajana 1907–1913 ja vaikutti merkittävästi tuolloin maan suurimman talletuspankin kehittymiseen.
Suomen Pankin pääjohtajana Alfred Norrmén vastaanotti viestejä ja varoituksia Tampereen konttorin pankinjohtaja Nils Idmanista. Norrmén oli todennut: "Kehenkä minä voin luottaa, jollen Idmaniin?" Suomen suurin pankkipetos paljastui Tampereen konttoriin tehdyssä yllätystarkastuksessa. Pankin sisäinen valvonta oli pettänyt täysin. Pääjohtaja Norrmén joutui eroamaan. (Aamulehti 30.3.2012)
Norrmén osallistui aatelissäädyn edustajana kaikille valtiopäiville 1885-1905. Helsingin kaupungin rahatoimikamarin puheenjohtaja hän oli 1888-1889, kaupunginvaltuuston jäsen 1890-1918 ja puheenjohtaja 1904–1918. Hän oli myös vuonna 1910 perustetun Pörssiklubin ensimmäinen hallituksen puheenjohtaja. Vuosina 1919-1932 hän toimi kauppasopimuskomitean puheenjohtajana, 1912-1932 Suomen Teollisuudenharjoittajain paloapuyhdistyksen hallintoneuvoston puheenjohtajana sekä vuodesta 1928 alkaen kuolemaansa asti Finlayson & Co:n johtokunnan puheenjohtajana. Norrmén muistetaan myös Katajanokalla sijainneesta Norrménin talosta, jossa hän asui kuolemaansa saakka.
Kuten muistakin entisistä valtuuston puheenjohtajista,  Helsingin kaupunki on maalauttanut Norrménista muotokuvan, joka on esillä Helsingin kaupungintalossa. Sen on maalannut vuonna 1919 Eero Järnefelt.
Norrménin puoliso vuodesta 1884 oli Eliza Ida Eva Pauliina Björkstén (k. 1928).
Tšuudit

Tarujen tšuudit

Venäläisissä taruissa tšuudit kuvattiin yleviksi ja kauniiksi. Yksi tšuudien yleinen kuvaus oli valkosilmäinen, mikä tarkoittaa vaaleita silmiä. Tšud-nimityksen on väitetty tarkoittaneen alkuperäisessä kirjoitusmuodossaan samaa kuin adjektiivi tšudnyi eli 'ihmeellinen', 'erinomainen', 'mainio' ja 'ihastuttava'. Todennäköisesti tšuudit-sana on kuitenkin itäslaavilainen väännös "kansaa" tarkoittavasta germaanisesta sanasta (*thiudos).
Venäläiset surumieliset kansanlaulut muistavat tšuudien tuhoa venäläisten vallatessa heidän maitaan. Tšuudikaupungin jouduttua hyökätyksi tšuudinaiset hukuttautuivat koruineen ja lapsineen jokeen, ettei heitä ryöstettäisi, orjuutettaisi tai häpäistäisi. Tšuudien kotiseudun jouduttua hyökkäyksen kohteeksi tieto venäläisten julmuuksista levisi. Tällöin tšuudisuvut ja -perheet kaivoivat tarujen mukaan itselleen kuoppia, jotka romahduttivat päälleen. Kuoppia, joihin liittyy tällaisia tarinoita löytyy eri puolilta Pohjois-Venäjää. (Vertaa tätä suomalaisen kansanperinteen aarnihautoihin.) Näiden tarujen tšuudien uskotaan kadonneen maan päältä, mutta heidän kerrotaan yhä asuvan maan alla muiden jaloimpien asioiden, kuten parhaiden kotieläinten ja arvometallien kanssa. 
Jenisei-joen muinaisia hopeakaivoksia kutsutaan nimellä tšuudilaiset kaivokset.
Venäjän perustamisesta kertovassa kronikassa tšuudit mainitaan yhdessä slaavien ja varjagien kanssa Venäjän perustajiksi. Itämerensuomalaisista varsinkin vepsäläisille sukua olevat kansat ovat asuneet nyky-Venäjälle merkittävillä laajoilla alueilla, ja ovat siten olleet tärkeä tekijä muinaisella Venäjällä jo ennen sitä Tartarialla.

Tšuudit venäläisen perinteen ulkopuolella

Muillakin kansoilla Skandinaviasta Uralille on ollut tsuudeista kertovaa kansanperinnettä. Saamelaiset tuntevat tšuudit ryöstäjinä ja vieraina. Komeille tšuudi on merkinnyt eri asioita; muinaista komilaista sankaria, pakanaa, maahisen kaltaista olentoa, vierasta tai ryöstäjää.
Opera seria

Opera seria, dramma musicale tai dramma per musica on traagissävytteistä tai muuten vain vakavaa oopperaa 1700- ja 1800-luvuilta. Eniten genren syntymiseen ja sen vakiintumiseen vaikutti libretisti Metastasio, jota pidetään myös tyylilajin mestarina. Metastasio kirjoitti uransa aikana 27 librettoa, mutta monet niistä sävellettiin lukuisia kertoja: Artaserse peräti yli 80 kertaa.
Opera serian aikakautena vain koominen opera buffa pystyi suosiossa kilpailemaan sen kanssa. Tyylin oopperat tehtiin lähes aina italiankielisiin librettoihin, vaikka niitä tuotettiin laajalti Italian ulkopuolellakin; Habsburgien Itävallassa, Englannissa, Dresdenissä ja muualla Saksassa, jopa Espanjassa. Vain Ranskalla oli oma, erillinen oopperamusiikin tyylinsä.
Opera serioissa on lähes poikkeuksetta kolme näytöstä, joissa resitatiivit ja aariat vuorottelevat. Resitatiivit kuljettavat juonta eteenpäin, ja aarioissa joku oopperan hahmoista kuvailee yksinpuheluna näytöksen tapahtumien herättämiä tunteitaan. Ariat olivat yleisesti da capo -muotoisia (eli ABA), mutta joissakin aarioissa kertausta saatettiin lyhentää jättämällä pois alkuritornello.
1700-luvun puolivälissä monet musiikkivaikuttajat alkoivat arvostella opera seriaa, jonka katsottiin kangistuneen kaavoihin ja etääntyneen kauaksi Jacopo Perin oopperalle asettamista ihanteista. Vuonna 1755 Francesco Algarotti (1712–1764) julkaisi kirjoituksen Soggia sopra l'opera in musica (Essee oopperasta), jossa hän totesi että ”musiikki on rapistunut entisestä arvokkuudestaan ... mikä johtuu pahanlaatuisesta intohimosta kaikkea uutta kohtaan”. Algarottista alkaneessa oopperan uudistusliikkeessä vaikutti monia libretistejä, säveltäjiä ja mesenaatteja, mutta liikkeen keulahahmoksi on musiikin historiassa noussut Christoph Willibald Gluck, jonka Orfeo ed Euridice ja Alceste olivat ensimmäiset uusien ihanteiden mukaisesti sävelletyt oopperat. Gluckin uudistukset eivät kuitenkaan juurtuneet oopperamaailmaan välittömästi, mutta oopperan muotokieli ja librettojen rakenne alkoivat hitaasti muuttua, vaikka vanhan perinteen mukaisia opera serioita sävellettiin vielä 1800-luvun alkupuolellakin. Uudistukset herättivät myös aikanaan vastustusta ja Gluckin oopperoista tehtiin monia parodioita.
Wilhelm Wachtmeister

Wilhelm Hans Fredrik Wachtmeister (29. huhtikuuta 1923 – 3. helmikuuta 2012) oli ruotsalainen diplomaatti ja suurlähettiläs.
Wachtmeister aloitti uransa ulkoministeriössä 1946 ja oli vuosina 1958–1961 YK:n pääsihteerin Dag Hammarskjöldin läheinen työtoveri. Wachtmeister oli 1968–1974 Ruotsin ulkoministeriön ulkoasiainneuvos ja poliittisen osaston päällikkö. Augusto Pinochetin kaapattua vallan Chilessä vuonna 1973 Wachtmeister joutui vastakkain Ruotsin Santiagossa olleen suurlähettilään Harald Edelstamin kanssa. Wachtmeister kirjoittaa kirjassaan Som jag såg det: ”Chilen päätettyä karkottaa Edelstamin Ruotsin hallituksen ei tarvinnut kutsua häntä kotiin. Kestämätön tilanne oli saanut helpon ratkaisun, jossa Chilestä tuli näytelmän konna.”
Sen jälkeen hän työskenteli suurlähettiläänä Washingtonissa 1974–1989. Virka oli ollut vapaana jonkin aikaa Ruotsin arvosteltua ankarasti Yhdysvaltojen Vietnamin sotaa. Yhdysvallat oli vastaukseksi kutsunut kotiin Tukholman-lähettiläänsä eikä ollut hyväksynyt Ruotsin vuonna 1973 nimittämää Washingtonin-lähettilästä Yngve Mölleriä. Tuona aikana lähetystön toiminnasta vastasi lähetystön kakkosmies Leif Leifland. Jäätävistä diplomaattisuhteista huolimatta Wachtmeisterin onnistui luoda suhteet Yhdysvaltojen hallintoon, ja sittemmin hänestä tuli presidentti George H. W. Bushin läheinen ystävä ja tennispartneri. Kolme viimeistä lähettiläsvuottaan hän oli Washingtonissa toimivan diplomaattikunnan vanhin. 
Wachtmeister oli 1993–1995 Ruotsin Yhdysvalloissa olevan kauppakamarin Swedish-American Chamber of Commerce puheenjohtaja. Hänen puolisonsa oli taiteilija Ulla Wachtmeister. Hänen tyttärensä Christina ”Titti” Wachtmeister (k. 1993) tuli tunnetuksi Ruotsin tulevan kuninkaan Carl Gustavin tyttöystävänä.
Phạm Tuân

Phạm Tuân (14. helmikuuta 1947 Quốc Tuấn) on vietnamilainen insinööri ja Vietnamin ensimmäinen avaruuslentäjä.
Phạm Tuân (vietnamin kielessä sukunimi tulee ensimmäisenä) opiskeli insinööriksi ja liittyi sen jälkeen silloisen Pohjois-Vietnamin ilmavoimiin. Hän osallistui Vietnamin sotaan ja ampui 27. joulukuuta 1972 MiG-21-hävittäjälentokoneella Yhdysvaltain ilmavoimien B-52 Stratofortress -pommikoneen alas Hanoin ilmatilassa. Hänet palkittiin Ho Tši Minh -palkinnolla ja "Armeijan sankari" -kunniamaininnalla, koska kyseisessä sodassa saavutettiin hyvin harvoja ilmavoittoja kummallakaan puolella. Hän pääsi jatkokoulutukseen Juri Gagarinin nimeä kantavaan Neuvostoliiton ilmavoimien sotilasakatemiaan Moninossa, josta valmistui vuonna 1979.
Huhtikuussa 1979 Phạm valittiin kosmonauttikoulutukseen Interkosmos-ohjelman puitteissa. 23. heinäkuuta 1980 hän lensi avaruuteen Saljut 6 -avaruusasemalle, josta palasi 31. heinäkuuta 1980. Tästä hän sai Lenin-palkinnon ja Neuvostoliiton sankarin kunniamaininnan.
Hän jatkoi Vietnamin ilmavoimissa yleten kenraaliluutnantiksi. Hän toimi myös ministerinä. 2000-luvun alussa hän oli puolustusministeriön palveluksessa ja myös kansanedustaja.
Phạm on naimisissa ja perheessä on yksi lapsi.
Finncat

Ajotekniikka

Kelkan ajotekniikka poikkesi tavallisesta moottorikelkasta. Suksien puuttuminen teki siitä ympärivuotisen ajoneuvon. Viimeisimmissä valmistetuissa vuosimalleissa oli vesitiivis runko, joka teki mahdolliseksi kelkan kellumisen ja siten ajamisen vedessä.
Jeff Porcaro

Lapsuus ja nuoruus

Jeff Porcaro syntyi 1. huhtikuuta 1954 Connecticutin osavaltion pääkaupungissa Hartfordissa. Hänen isänsä on kuuluisa jazz-rumpali Joe Porcaro, veljet Steve ja Mike Porcaro puolestaan Toton jäseniä. Jeff aloitti soittamisen seitsemänvuotiaana isänsä opastuksella. Myöhemmin hänen opettajanaan toimi muun muassa Richie Hayward (Little Feat), jonka vaikutus tulee esille hänen soitossaan. Myös Jim Keltner vaikutti nuoreen Porcaroon; ensitapaamisen jälkeen Keltner hämmästeli, kuinka valmis soittaja tämä oli jo 17-vuotiaana. Porcaron ”laidback”-soittotapa on paljolti Keltnerin vaikutuksen ansiota.
1970-luvun alussa 17-vuotiaana Porcaro oli muun muassa Sonny and Cher -yhtyeen rumpalina. 20-vuotiaana hän oli soittanut jo sadoilla albumeilla. Hän liittyi 20-vuotiaana vuonna 1974 Steely Dan -yhtyeeseen ja jo tuolloin häntä pidettiin yhtenä parhaista rumpaleista. Porcarolla oli virheetön rytmitaju ja hän osasi soittaa monipuolisesti lähes mitä vain. Viimeistään Steely Danin vuoden 1975 menestyneellä Katy Lied -albumilla Porcaro nousi tunnetuksi Yhdysvalloissa. Samana vuonna hän oli mukana Boz Scaggsin Silk Degrees -albumilla, joka myi yli neljä miljoonaa kappaletta. Albumilla hän soitti yhdessä tulevien Toto-jäsenten David Paichin, Steve Porcaron ja David Hungaten kanssa. Hän teki Boz Scaggsin kanssa vielä kiertueen ennen Toton perustamista.
Jeff Porcaro meni naimisiin Los Angelesissa television uutistenlukijana toimineen Susan Norrisin kanssa vuonna 1983. He saivat kolme poikaa, jotka syntyivät 1984, 1986 ja 1991.

Toto

Porcaro perusti Toto-yhtyeen yhdessä kosketinsoittaja David Paichin kanssa vuonna 1977, ja oli yhtyeen kantava voima kuolemaansa asti.

Kuolema

Porcaro kuoli sydänkohtaukseen 5. elokuuta 1992, 38-vuotiaana. Hän oli ruiskuttamassa hyönteismyrkkyä puutarhassaan ja hengitti tappavan määrän myrkkyä. On myös väitetty, että hänen sydämensä olisi heikentynyt tupakoinnista ja kokaiinin käytöstä. Ruumiinavaus paljasti Porcaron sydämen olleen heikossa kunnossa.
Toton jäsenet järkyttyivät suuresti, koska yhtyeen Kingdom of Desire -maailmankiertue oli juuri alkamassa.
Porcaron 10. elokuuta 1992 pidettyihin hautajaisiin arvioitiin osallistuneen noin 1 500 ihmistä. Jeff Porcaron muistorahasto perustettiin tukemaan musiikki- ja taideosastoja Grant High Schoolissa Los Angelesissa, jossa hän oli opiskellut 1970-luvun alussa. Hänen kunniakseen järjestettiin muistokonsertti Universal Amphitheaterissa Los Angelesissa 14. joulukuuta 1992. Konsertissa esiintyivät Boz Scaggs, Donald Fagen, Don Henley, Michael McDonald, George Harrison, Eddie Van Halen ja Toton jäsenet. Konsertin varat lahjoitettiin Porcaron lasten opiskelurahastoon. Hänet haudattiin Hollywood Hillsissä sijaitsevalle Forest Lawn Memorial Park -hautausmaalle.
HMS Apollo (M01)

Palvelus

Tammikuussa 1944 alus oli valmistajan koeajoissa ja telakka luovutti HMS Apollon 12. helmikuuta 1944vastaanottotesteihin, joiden päätyttyä alus siirrettiin Scapa Flowhun varustettavaksi. Alus osallistui maaliskuussa Kotilaivaston mukana koulutukseen, jonka päätyttyä se purjehti maaliskuussa Plymouthiin tukemaan Normandian maihinnousua (operaatio Neptune).
Alukselle kuormattiin 11. maaliskuuta Milford Havenissa miinoja ja se aloitti niiden laskemisen 17. maaliskuuta hyökkäysalueiden suojaamiseksi. Miinanlaskut jatkuivat aina 7. kesäkuuta saakka, jolloin alus vapautui operaatio Neptunesta.
Kenraali Dwight D. Eisenhower nousi 7. kesäkuuta esikuntineen HMS Apollolle, joka kuljetti heidät Normandian rannikolle tutustumaan tilanteeseen. Alus ajoi karille, jolloin sen propellit vaurioituivat. Aluksen matkustajat siirrettiin hävittäjä HMS Undauntedille ja alus siirrettiin Sheernessiin tilapäiskorjauksiin. Se siirtyi 13. kesäkuuta Tyneen kaupalliselle telakalle korjattavaksi. Alus otettiin telakalle 15. kesäkuuta.
HMS Apollo palasi palvelukseen 30. syyskuuta, minkä jälkeen se oli lokakuun alun koulutuksessa Scapa Flowssa. Alus palasi 25. lokakuuta miinoitustehtäviin, jotka jatkuivat aina Euroopan taisteluiden loppumiseen saakka. Alus määrättiin toukokuussa 1945 Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon. Alus lähti 13. toukokuuta HMS Devonshiren ja HMS Ariadnen kanssa Rosythistä Osloon kuljettaen Norjan hallitusta ja kruununprinssiä. Palattuaan alus aloitti valmistautumisen siirtoon.
Alus lähti 24. kesäkuuta Gibraltarin kautta Välimerelle saapuen Maltalle 30. kesäkuuta. Heinäkuun alussa alus osallistui Välimeren laivaston mukana harjoitukseen ennen kuin 4. heinäkuuta aloitti matkansa Suezin kanavan kautta Intian valtamerelle. Alus jatkoi 9. heinäkuuta matkaansa Adenista Colombon kautta Kookossaarille, josta se jatkoi 22. heinäkuuta matkaansa edelleen Fremantlen ja Geelongin kautta Melbourneen. Alus saapui 1. elokuuta 1945 Melbourneen eikä kerennyt osallistumaan taisteluihin, koska Brittiläinen Tyynenmeren laivasto oli jo irrotettu Yhdysvaltain 3. laivastosta eikä se siten enää osallistunut Japanin vastaisiin sotatoimiin.
HMS Apollo osallistui joukkojen ja materiaalin kotiinkuljetuksiin. Alus poistettiin palveluksesta 1961, jolloin se siirrettiin reserviin. Alus sijoitettiin poistolistalle 1962 ja se myytiin romutettavaksi Hughes Bolkowille Sunderlandiin, jonne se saapui marraskuussa 1962.
Manner-Suomen keskipiste

Manner- ja Meri-Suomen puoliväli

Kun puolitetaan Nuorgamin (70°5’30) ja Bogskärin (59°30’10’’) leveysasteet ja Märketin (19°07’53’’) ja Ilomantsin Virmajärven (31 °35’11’’) pituuspiirit, saadaan koordinaateiksi 64°47’40’’N, 25°21’34’’E, joka sijoittuu Limingan Värminkoskentien ja rautatien risteykseen, parin kilometrin päähän Limingan kirkonkylästä.
Clarendon (kirjasintyyppi)

Clarendon on kirjasintyyppi, jonka suunnitteli alun perin Fann Street Foundry -kirjasinvalimon kirjainmuotoilija Robert Besley Iso-Britanniassa vuonna 1845. Edouard Hoffmann ja Hermann Eidenbenz suunnittelivat sen pohjalta uuden version Haasin kirjasinvalimossa vuonna 1953.  
Clarendon on kehittynyt egyptienne-kirjasintyypeistä ja muistuttaa niitä läheisesti. Erona on se, että Clarendonin kirjaimissa on jonkin verran paksuusvaihtelua, ja sen päätteet liittyvät kirjainpylvääseen kaarella, kun egyptiennessä päätteiden liitos on suorakulmainen. Clarendon sopii hyvin otsikoihin, julisteisiin ja mainoksiin.