google/wiki40b huggingface dataset:
Black & Decker

Black & Decker on muun muassa sähkötyökaluja ja -tarvikkeita valmistava yhdysvaltalainen yritys. Sen perustivat vuonna 1910 S. Duncan Black (k. 1950) ja Alonzo G. Decker (1854–1956). 
Nykyään yhtiö on maaliskuussa 2010 Black & Deckerin ja Stanleyn fuusiossa syntyneen Stanley Black & Decker Inc:n omistuksessa. Molemmat työkaluvalmistajat ovat jatkaneet toimintaansa itsenäisinä emoyhtiön sisällä.

Historia

Sähkömoottorin keksiminen 1800-luvun loppupuolella ja sähköverkkojen laajeneminen 1900-luvun alussa loi markkinoita verkkovirralla toimiville kodinkoneille. Yhdysvalloissa yleinen asumismuoto oli maatila tai omakotitalo, joissa oli tapana tehdä itse erilaisia nikkarointi- ja rakennustöitä. Tämä tilanne tarjosi tilaisuuden kannettavien konetyökalujen kehittämiselle. Ensimmäinen kannettava sähköinen konetyökalu oli sähköporakone.
S. Duncan Black ja Alonzo Decker olivat tavanneet ensimmäisen kerran 1906 ollessaan samassa työpaikassa. Osaamisestaan huolimatta kummallakaan ei ollut etenemisen mahdollisuuksia, joten he päättivät 1910 perustaa Black & Decker Manufacturing Companyn. Pääoman puutteen vuoksi Black myi autonsa, josta sai 1 200 dollaria. Rahoittajilta ne saivat sijoituksia 3 000 dollaria. Parivaljakko täydensi toisiaan siten, että Black oli hyvä liikemies ja Decker tekninen nero. Yritys toimi aluksi alihankkijana valmistaen tuotteita muiden tilauksesta. 1917 heidän ensimmäinen oma tuotteensa oli siirrettävä kompressori. Se myi kohtuullisen hyvin, mutta ilman saman vuonna julkistettua sähköistä käsiporakonetta yritys olisi mennyt nurin. Tuotteesta tuli maailmanlaajuinen menestys, ja vuosikymmenen loppuun mennessä yrityksellä oli useita tehtaita ja sen liikevaihto oli yli miljoona dollaria.

Tekniikka ja turvallisuus

Ensimmäinen kannettava sähköporakone on nykykuluttajan silmissä varsin kömpelön näköinen, mutta aikoinaan se oli ollut pieni ihme. Siinä oli Deckerin suunnittelema yleiskäyttöinen, 1 500 kierrosta minuutissa pyörivä sähkömoottori. Terä kiinnitettiin istukka-avaimella, joita käytetään vieläkin joissakin porakonemalleissa. Liipasinkytkin oli käytön kannalta tärkeä, koska sen avulla poraa saattoi pitää yhdellä kädellä ja toinen oli vapaa työkalun pitämiseen.
Kotona tapahtuvissa tapaturmissa eniten onnettomuuksia aiheuttava käsityökalu on sähköporakone. Toisaalta sähköporakone on myös yleisin ja monikäyttöisin kannettavista konetyökaluista. Tämän vuoksi on ymmärrettävää, että Suomessa yhtiön käyttämästä sloganissa "kaksi kättä ja Black & Decker" on kansan suussa sana "käsi" usein vaihtunut "sormeksi" eri lukumäärillä.
Khayu

Khaya, mainitaan Palermon kivessä esi-dynastisena Egyptin faraona joka hallitsi Ala-Egyptissä . Koska ei ole muita todisteita tällaisesta hallitsijasta, hän voi olla myyttinen kuningas, joka on säilynyt suullisen perinteen kautta tai voi olla jopa täysin kuvitteellinen.
Joseph Danlami Bagobiri

Joseph Danlami Bagobiri (8. marraskuuta 1957 Fadan Kagoma – 27. helmikuuta 2018 Kaduna) oli nigerialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 11. kesäkuuta 1983 ja nimitettiin Kafanchanin hiippakunnan johtoon 10. heinäkuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Peter Yariyok Jatau, jota avustivat Gabriel Gonsum Ganaka ja John Olorunfemi Onaiyekan.
William Yorkilainen

William Yorkilainen tai William FitzHerbert (k. 8. kesäkuuta 1154) oli Yorkin arkkipiispa. Hän kohtasi vastarintaa sisterssiläisiltä, joihin kuului vuosina 1147–1153 arkkipiispana toiminut Henry Murdac.
Sisterssiläiset väittivät Williamin ostaneen arkkipiispuutensa rahalla. Toiset sanoivat hänen ystävyytensä kuningas Tapaniin antoi hänelle vaalissa etulyöntiaseman. Tapanin veli ja Winchesterin piispa Henry Bloislainen vihki Williamin virkaansa. Asiat mutkistuivat kun hän ei saanut palliumiaan ennen kuin sen lähettänyt paavi kuoli ja Kirkkovaltion lähettiläs vei sen takaisin Roomaan. Uusi paavi oli sisterssiläinen ja kannatti Williamin vastustajia. Hän matkusti Roomaan vakuuttaakseen paavin sopivuudestaan virkaan, mutta tämä pidätti hänet virantoimituksesta. Rheimsin kirkolliskokous vuonna 1147 erotti hänet, minkä jälkeen hän vietti useita vuosia munkkina Winchesterissä.

Paluu Yorkiin ja viimeiset vuodet

Paavin vaihduttua hän sai virkansa jälleen takaisin. Suuri väkijoukko kokoontui sillalle ottamaan häntä vastaan hänen palatessaan Yorkiin, jolloin silta sortui. Kukaan ei kuitenkaan loukkaantunut. William kuoli noin kuukausi tämän jälkeen vuonna 1154. Arkkidiakoni Osbert Bayeuxlaista syytettiin hänen myrkyttämisestään. William kanonisoitiin 18. maaliskuuta 1226.
Karl-Julius Mattas

Karl Emil Julius (Karl-Julius) Mattas, vuoteen 1918 Karlson (30. elokuuta 1885 Jomala – 14. maaliskuuta 1957) oli diplomi-insinööri ja yritysjohtaja. 
Mattaksen vanhemmat olivat talollinen Karl Anders Mattas ja Amalia Amanda Mattson ja puoliso 1919–1944 Helmi Korhonen. Taidemaalari Åke Mattas oli heidän poikansa. Karl-Julius Mattas tuli ylioppilaaksi 1906 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1911. Hän teki opintomatkoja Pohjoismaihin, Keski-Eurooppaan, Kanadaan ja Yhdysvaltoihin. Mattas oli Teknillisen korkeakoulun apulaisopettaja 1911–1912, sellu- ja paperitehtaan teknillisen johtajan apulaisena Kanadassa 1912–1915, G. A. Serlachius Osakeyhtiön teknillinen johtaja 1915–1917 ja 1919–1922, Simpele Oy:n toimitusjohtaja 1918–1919, Billeruds Ab:n yli-insinööri Ruotsissa 1923–1925, Papeterie Helleniquen toimitusjohtaja Kreikassa 1925–1927, Toppila Oy:n toimitusjohtaja Oulussa 1928–1952 ja myös yhtiön johtokunnan jäsen 1945–1951.
Seppo Nuuttila

Seppo "Nitti" Nuuttila (s. 9. lokakuuta 1939 Tampere) on merkittävä suomalainen urheiluvalmentaja. Koulutukseltaan hän on liikuntateknikko. Nuuttila on toiminut useiden eri urheilualan liittojen valmennuspäällikkönä. Hän oli Urheiluliiton valmennuspäällikkö 1971–1975, kun Juha Väätäinen, Lasse Virén ja Pekka Vasala olivat kansainvälisen uransa huipulla. Hänet valittiin uudelleen Suomen Urheiluliiton valmennuksen ja koulutuksen johtajaksi Martti Vainion doping-käryn jälkeen 5. tammikuuta 1985. Hän on ollut myös monen eri lajin huippu-urheilijoiden henkilökohtainen valmentaja. Näihin kuuluvat Pertti Karppinen (soutu), Pauli Kiuru (triathlon), Pontus Jäntti (sulkapallo) ja Olli Rahnasto (tennis).
Nuuttilaa on kutsuttu usein "legendaariseksi" valmentajaksi.
Peltolammi

Historia

Peltolammin alue kuului aikanaan Hatanpään kartanon maa-alueisiin. Tampereen kaupunki osti kartanon maat 1900-luvun alussa. Alue säilyi kuitenkin maaseutuna ja sai ensimmäisen asemakaavansa vasta sotien jälkeen vuonna 1948. Tällöin alue kaavoitettiin omakotirakentamiseen, mutta syystä tai toisesta laajamittaista omakotirakentamista ei kuitenkaan tapahtunut. Vuonna 1965 alue kaavoitettiin uudelleen, tällä kertaa kerrostalotonteiksi. Ensimmäinen kerrostalo alueelle valmistui vuonna 1966. Seuraavan viiden vuoden aikana alueelle rakennettiin noin 1000 asuntoa. Rakentamisen rahoittivat Hämeen Työväen Säästöpankki ja Postisäästöpankki, mistä juontavat alueen kadunnimet Säästäjänkatu, -kuja ja -tori.  1990-luvulla rakennettiin myös Peltolammin alueeseen kuuluva Palokallion alue. Palokallio mukaan lukien Peltolammilla on nykyisin noin 2000 asuntoa ja 3500 asukasta.
Tampereen seudun opiskelija-asuntosäätiö TOAS ylläpitää alueella opiskelija-asuntoja. Vuokra-asuntoja opiskelijoille ja työssäkäyville nuorille Peltolammin alueella tarjoaa myös Kiinteistö Oy Opintanner.

Palvelut

Peltolammilla sijaitsee peruskoulu (luokat 1–6), jonka yhteydessä toimii lähikirjasto sekä hammashoitola ja lastenneuvola. Lisäksi Peltolammilla on apteekki ja päiväkoti. Alueella on R-kioski ja kaksi kauppaa, M-Market Peltsu ja K-Market Peltolammi, jonka yhteydessä toimii asiamiesposti. Peltolammilla on myös pub, lounaskahvila sekä Pizzeria Kebab Nina.

Luonto

Vuonna 1992 perustettiin alueelle Peltolammin-Pärrinkosken luonnonsuojelualue. Pärrinkoski sijaitsee Peltolammin laskupurossa lähellä rautatietä. Pärrinkoskella sijaitsi myös 1500-luvulta alkaen vesimylly. Myllystä on nykyisin jäljellä padon jäänteet ja 1920-luvulla rakennettu entinen myllypirtti.
Polvisukka

Koulupuvut

Polvisukka on monissa maissa yleinen koulupuvun osa niin tytöillä kuin pojilla. Se saattaa olla määrätty koulun mukaan tietyn väriseksi. Joissakin tapauksissa nuoriso protestoi polvisukkaa vastaan, esimerkiksi Yhdysvalloissa tytöt haluavat käyttää sukkahousuja ja pojat pääosin pitkiä housuja. Osin tarve käyttää pitempiä sukkia johtuu kangaspulasta, joka on vallinnut yleisesti eri puolilla maapalloa esimerkiksi sotien jälkeisinä aikoina.

Urheiluasut

Golfaajat alkoivat käyttää polvisukkia 1800-luvun paikkeilla, koska Englannin ilmasto oli kylmä, jolloin tarvittiin sukat jotka lämmittävät myös jalan muita kohtia. 
Sellaisissa urheilulajeissa, jossa säärisuojat ovat tarpeen, polvisukka on vakiovaruste, esimerkiksi jalkapalloilussa. Siinä myös sukan väri tai kuviointi merkitsee pelin kiivaudessa omien ja vieraiden eroa vaikkapa syöttötilanteessa. 
Myös lentopallossa naiset ja tytöt käyttävät eri värisiä polvisukkia joukkueen värien mukaisesti.

Hoitokäyttö

Tukipolvisukka on eräänlainen kiristävä väline, jolla estetään alaraajojen syvien laskimoiden veritulppia, koska näissä on runsas verimäärä, joka kiertää hitaasti. Kiristyksen on oltava alaosissa voimakkaampaa kuin suuosissa. Lentosukka on tarkoitettu lentomatkustajille pitkiä lentomatkoja varten, ja sen tarkoituksena on estää niin ikään laskimoveritulppien syntyä ja muutenkin helpottaa heidän oloaan. Myös sukkahousuilla voi saada saman vaikutuksen.
Ebba Witt-Brattström

Ebba Witt-Brattström (s. 1953) on ruotsalainen kirjallisuudentutkija. Hän on toiminut vuodesta 2012 lähtien pohjoismaisen kirjallisuuden professorina Helsingin yliopistossa. Hän on ollut perustamassa ruotsalaista Feministinen aloite -puoluetta.
Kirjallisuuden maailmassa on Witt-Brattströmin mukaan usein vähätelty naisia. Tutkimuksissaan hän pyrkii palauttamaan tähän tasapainon. Hän oli Ruotsissa Södertörns högskola -yliopiston ensimmäinen naispuolinen professori (2000–2012). Vuosina 2008–2011 hän oli Berliinin Humboldt-yliopiston Dag Hammarskjöld -professori. Hänen tutkimuskohteitaan ovat muun muassa modernismin läpimurto, dekadenssi, 1930-luvun ruotsalainen proletaarimodernismi, modernistinen lyriikka, 1970-luvun kirjallisuus, kirjalliset sukupuolidialogit. Moa Martinson, Edith Södergran, Victoria Benedictsson, Pyhä Birgitta, Ola Hansson, Laura Marholm ja August Strindberg. 
Witt-Brattströmin puoliso oli 1989–2014 kirjallisuudentutkija Horace Engdahl.
Larry Craig

Larry Edwin Craig (s. 20. heinäkuuta 1945) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän edusti Idahoa Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1981–1991 ja senaatissa vuodesta 1991 vuoteen 2009. 
Craig on syntynyt Idahossa. Hän valmistui Idahon yliopistosta ja jatkoi opintojaan George Washingtonin yliopistossa. Ennen uraa Yhdysvaltain kongressissa hänet oli valittu Idahon senaattiin vuosina 1974, 1976 ja 1978. Craig on National Rifle Associationin johtokunnan jäsen vuodesta 1983.
Craigilla on puoliso Suzanne ja tämän kanssa kolme adoptoitua lasta vaimon entisestä avioliitosta.

Vessaskandaali 2007

11. kesäkuuta 2007 Craig pidätettiin Minneapolisin lentoaseman WC:stä. Hän oli poliisin mukaan koputellut lattiaan ja heilutellut kättään koppien seinän alta, minkä siviiliasuinen poliisi tulkitsi homopartnerin hakua merkitseväksi eleeksi. Craig myönsi syyllistyneensä häiriökäyttäytymiseen, muttei ollut ilmoituksensa mukaan hakemassa minkäänlaista seksuaalista kontaktia. 
Craig tunnetaan homovastaisista puheistaan. Tiedotusvälineille hän korosti jupakan yhteydessä olevansa heteroseksuaali. 8. elokuuta hän sai tuomion "siveettömästä käyttäytymisestä" (engl. disorderly conduct). Hän selvisi sakoilla ja vuoden valvomattomalla ehdollisella. Julkisuuteen tapaus pääsi vasta elokuun lopulla Roll Call -lehden jutun myötä.
Craig jätti luottamustehtävänsä eri valiokunnissa. Jotkut Yhdysvaltain senaattorit, kuten Kit Bond, Norm Coleman ja John McCain, vaativat jopa Craigin eroamista senaatista. Valkoisen talon antaman tiedotteen mukaan George W. Bush oli ilmaissut pettymyksensä Craigin toiminnan suhteen, mutta ei kommentoinut kohua herättänyttä tapausta laajemmin.
Craig ilmoitti syyskuun alussa jättävänsä senaattipaikkansa 30. syyskuuta. Hän perui myöhemmin eroilmoituksensa.
Hän ei kuitenkaan asettunut enää ehdolle vuonna 2008.
Eristäminen muista potilaista (psykiatria)

Eristämisellä muista potilaista tarkoitetaan tahdostaan riippumattomassa psykiatrisessa sairaalahoidossa tai tarkkailtavana olevan potilaan ohjaamista tai siirtämistä erilliseen, vain ulkoapäin avattavissa olevaan huoneeseen.

Toimenpiteen toteuttaminen

Psykiatrisen toimintayksikön henkilökunta ohjaa tai siirtää potilaan vain ulkoapäin avattavissa olevaan erilliseen huoneeseen tarvittaessa jopa voimakeinoja käyttäen.
Tämän jälkeen potilas oleskelee huoneessa, joka saattaa olla laitoksesta riippuen joko täysin kalustamaton tai siellä saattaa olla esimerkiksi lattiaan kiinnitetty sänky vuodevaatteineen, siihen asti kunnes edellytyksiä eristämiselle muista potilaista ei enää ole. Potilas saattaa joutua myös sidotuksi lepositeisiin, mikäli tilanne sitä vaatii.
Hoitohenkilökunnan tehtävänä on valvoa potilasta riittävästi, että tämä ei pääse vahingoittamaan itseään.
Lääkärin tulee käydä arvioimassa potilaan tilaa kyllin useasti eristämisen aikana. Potilaalle on mahdollisuuksien mukaan turvattava asianmukainen vaatetus, ravinto ja lämpö sekä mahdollisuus tarpeidensa suorittamiseen.
Potilasturvallisuuden varmistamiseksi potilaalle tulee nimetä vastuuhoitaja.

Toimenpiteen päättäminen

Eristäminen muista potilaista päättyy kun edellytyksiä eristykselle ei enää ole, yleensä siis silloin kun potilaan käytös on sellaista, että hän ei enää vaaranna itseään tai muita potilaita. Lääkäri päättää eristyksen aloittamisesta, mutta hoitohenkilökunta voi päättää sen, kun edellytyksiä ei enää ole ja ilmoittaa eristyksen loppumisesta lääkärille. Hoitohenkilökunnan tulee arvioida jatkuvasti potilaan vointia ja kertoa potilasta hoitavalle lääkärille potilaan tilan muutoksista ja mahdollisesta eristämisen edellytysten lakkaamisesta.
Heidi Jaatinen

Heidi Virve Pauliina Jaatinen (o.s. Jauhiainen, s. 12. huhtikuuta 1968 Kiuruvesi) on suomalainen kirjailija. Hän on opettaja ja harrastajateatterin ohjaaja.
Jaatinen on kirjoittanut neljä kirjaa: Ei saa katsoa aurinkoon (2010), Jono (2011) ja Kaksi viatonta päivää (2014), joka valittiin vuoden 2014 Finlandia-palkintoehdokkaaksi. Teoksellaan Koski (2018) hän voitti vuoden 2019 Savonia-palkinnon. 
Teoksesta Kaksi viatonta päivää Ylen kirjallisuustoimittaja Nadja Nowak totesi, että vaikka sukupolviaihe voi Finlandia-ehdokasromaanissa vaikuttaa kuluneelta, Jaatinen käyttää kieltä erittäin taitavasti. Kirjan aiheena on huostaanotto lapsen näkökulmasta. Se on kantaa ottava kuten Jaatisen aiemmatkin, pedofiliaa ja yhteiskunnan yliseksuaalistumista käsittelevät teokset.
Jaatinen asuu perheineen Kiuruvedellä Aittojärven kylässä.
Tom Gehrels

Tom Gehrels (21. helmikuuta 1925 – 11. heinäkuuta 2011) oli alankomaalaissyntyinen asteroideihin erikoistunut tähtitieteilijä. Hän syntyi Haarlemmermeerissä, Alankomaissa, mutta muutti Yhdysvaltoihin ja opetti pitkään Arizonan yliopistolla.
Teini-ikäisenä toisen maailmansodan aikana Gehrels toimi Alankomaiden vastarintaliikkeessä ja joutui pakenemaan Englantiin. Sodan jälkeen hän opiskeli Leidenin yliopistossa. 1940-luvun lopulla hän matkusti Yhdysvaltoihin ja kohtasi Kaliforniassa tähtitieteilijä Walter Baaden. Pian matkan jälkeen Gehrels asettui Yhdysvaltoihin. Hän aloitti Arizonan yliopistolla vuonna 1961, ja hiukan ennen kuolemaansa hänet ehdittiin palkita puolen vuosisadan mittaisesta urasta yliopistolla.
Gehrels löysi uransa aikana suuren määrän asteroideja ja komeettoja. Hän teki huomattavaa yhteistyötä Cornelis Johannes van Houtenin ja Ingrid van Houten-Groeneveldin kanssa. 
Gehrelsille myönnettiin vuonna 2007 Masursky-palkinto.
Uudenkaupungin Työvene

Tuotantotilat

Uudenkaupungin Työvene sijaitsee Uudenkaupungin sataman eli Hepokarin sataman alueella.
Telakan rakennusalusta on enimmillään 100 metrin pituinen, ja sillä sijaitsee neljä 36 tonnin nosturia. Varustelulaitureita on 400 metriä, ja niillä on kaksi 20 tonnin ja yksi 10 tonnin nosturi. Telakka-alueella sijaitsevat seuraavat päätuotantotilat: terästuotanto 3 500 m², alumiinituotanto 1 300 m², varusteluhalli 530 m², maalaushalli 400 m², varastot 1 250 m² ja 600 m², sekä varustelu-, putki- ja puusepänverstaat 1 800 m² ja 500 m². 30×12 metrin kokoiset lohkot voidaan valmistaa sisätiloissa.

Historia

Ennen vuotta 2001 Uudenkaupungin Työvene oli rakentanut muun muassa jäissä kulkevia kuttereita Puolaan ja öljyntorjunta-aluksen Venäjälle. Vuonna 2001 valmistui vedentutkimusalus Latviaan. Tuolloin yrityksen tärkein markkina-alue oli Itämeren ympärysvaltiot ja tuotannosta suuntautui vientiin 40 prosenttia. Yrityksen toimitusjohtaja Harri Putro kertoi vuonna 2001, Uudenkaupungin Työveneen etsivän erityisesti EU-alueen julkisia hankintoja. Telakkatukia ei yritys vielä tuolloin ollut saanut. Vuonna 2001 yritys oli rakentanut toimintansa aikana 129 alusta. Pienenä telakkana Uudenkaupungin Työvene on saanut uskottavuutta asiakkaiden silmissä kun Wärtsilä on ollut mukana tarjousten tekemisessä ja rahoittajille on osoitettu toiminnan pitkäjännitteisyyttä vahvistamalla tasetta tuloksella.
Uudenkaupungin Työveneen rakentamia aluksia ovat muun muassa vuonna 1998 valmistunut 53,5-metrinen yhteysalus M/S Viggen, Suomen rajavartiolaitokselle rakennettu kolmen vartiolaivan sarja; vuonna 1999 valmistunut VL Telkkä, 2002 valmistunut VL Tavi ja 2004 valmistunut VL Tiira, vuonna 2003 valmistunut katamaraani-tyyppinen merenmittausalus Kaiku ja Suomen tasavallan presidentin vuonna 2008 valmistunut edustusvene Kultaranta VIII.
Lisäksi yritys myös korjaa aluksia. Se on peruskorjannut muun muassa Rajavartiolaitoksen vartiolaiva VL Uiskon ja VL Tursaan.

Rakenteilla

Uudenkaupungin Työvene solmi lokakuussa 2007 rakennussopimuksen Suomen ympäristökeskuksen kanssa uudesta öljy- ja kemikaalivahinkojen torjuntaan erikoistuneesta monitoimialuksesta. Aluksen hankintahinta on 47 miljoonaa euroa. Aluksen pituus on 71 metriä ja se käyttöönotetaan maaliskuussa 2011. Viron rajavartiolaitos tilasi huhtikuussa 2010 Uudenkaupungin Työveneeltä 28,6 miljoonan euron arvoisen monitoimialuksen. Aluksen työllistävä vaikutus on 130 henkilötyövuotta ja se luovutetaan tilaajalle syksyllä 2012.
Varsinais-Suomen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus tilasi vuoden 2011 alussa kaksi lossia Uudenkaupungin Työveneeltä. Alusten työllistämisvaikutukset ovat 50 henkilötyövuotta. Tilatut lossit sijoitetaan Paraisille Iniöön Jumon ja Norrbyn saarten väliseen liikenteeseen, sekä toinen lossi sisävesille Saimaalle Puumalan kuntaan Kietävälään. Lossien pituus on 47,4 metriä, leveys 17,2 metriä ja syväys 1,5 metriä.
Tammikuussa 2011 Uudenkaupungin Työveneen tilauskanta ulottuu vuoden 2012 puolelle.
Koljonvirran taistelu

Taistelu ja sen seuraukset

Eversti Sandelsin komentamat suomalaiset voittivat ylivoimaisen venäläisosaston, joka yritti päästä Koljonvirran yli siltaa pitkin. Venäläisten komentaja ruhtinas Dolgoruki kaatui taistelun loppuvaiheessa. Sodan lopputulokseen voitolla ei silti ollut vaikutusta ja Sandelsin joukotkin jatkoivat perääntymistään. Taistelu antoi Johan Ludvig Runebergille aiheen Vänrikki Stoolin tarinoiden Sven Dufva -runoon.

Taistelun muisto

Koljonvirralla on tehty Suomessa poikkeuksellinen taistelukentän arkeologinen tutkimus. Kesällä 2008 Koljonvirran leirintäalueella, alkuperäisellä taistelupaikalla, esitettiin näytelmä joella käydystä taistelusta. Näytelmässä käytettiin ajanmukaisia pukuja, musketteja ja tykkejä. Ne oli ladattu oikealla ruutimäärällä, mutta panostettu vain kostutetuilla paperipalloilla. Näytelmässä oli mukana sekä venäläisiä että suomalaisia sotahistorian harrastajia.

Taistelupaikka

Yläsavolainen harrastaja-arkeologien ryhmä löysi kesällä 2008 uusia todisteita taistelupaikasta eli Koljonvirran sillasta ja sen rakenteesta. Paikan ja sittemmin tuhoutuneiden siltarakenteiden on uskottu olleen nykyisen eli valtatie 27:n sillan alla tai aivan etelälaidassa.
Aiemmin uskottiin kevättulvan särkeneen sillan vuonna 1808 ja että paikalle olisi rakennettu vain tilapäinen pukkisilta. Nyt saatiin viitteitä sillasta sekä sukeltajien ottamista valokuvista että asiakirjalöydöistä. Jälkimmäisten mukaan kevättulva rikkoi Koljonvirran sillan jo muutamaa vuotta ennen sotaa ja sen tilalle rakennettiin vahva kivillä tuettu arkkusilta, jossa oli ylävirran suuntaan hirsiset jäänsärkijät. Kevään 1808 tulva ei olisi asiakirjojen mukaan tätä siltaa rikkonut.
Venäläisen taistelun silminnäkijän majuri A. A. Thesleffin maalaus on ollut ainoa kuva sillasta, Koljonvirrasta nyt löydetyt neljän tai viiden hirsiarkun jäännökset ovat maalaukseen verrattuna selvästi suuremmasta sillasta. Sillan paikan tutkimusryhmä päätteli sukelluksista saatujen tietojen sekä vuoden 1781 maanjakokartan, venäläisten taistelukartan ja peruskartan avulla.
Silta-arkkujen jäännökset paikannettiin ennen sukellusta ääntä johtavilla koettimilla. Taistelupaikka olisi näiden mukaan sijainnut kymmeniä metrejä nykyisestä sillasta etelään. Tällä kohdalla Koljonvirran silta olisi asiakirjojen mukaan ollut käytössä vuodesta 1755 aina vuoteen 1845 saakka.
Velkakirja

Velkakirja on asiakirja, jossa velallinen tunnustaa saaneensa velkojalta lainaksi velkakirjassa mainitun rahamäärän (velan) ja sitoutuu maksamaan sen velkojalle takaisin velkakirjassa tai erillisessä lyhennyssitoumuksessa tarkemmin sovituin ehdoin.

Velkakirjan tyyppejä

Velkakirja voi olla joko tavallinen tai juokseva velkakirja. Juoksevia velkakirjoja ovat määrännäisvelkakirja ja haltijavelkakirja.
Tavallisella velkakirjalla velallinen sitoutuu maksamaan velan siinä nimeltä mainitulle henkilölle. Velkakirjan sanamuoto on ”Maksan NN:lle."
Määrännäisvelkakirja on juokseva velkakirja, jossa velka sitoudutaan maksamaan nimetylle henkilölle tai hänen määräämälleen. Sanamuoto on ”Maksan NN:lle tai hänen määräämälleen." Tämä tyyppi on yleisesti käytössä pankkilainoissa.
Haltijavelkakirja on juokseva velkakirja, jossa velka sitoudutaan maksamaan velkakirjan kulloisellekin haltijalle. Haltijaa ei ole mainittu nimeltä. Sanamuoto on ”Maksan tämän velkakirjan haltijalle.”
Juoksevat velkakirjat tarkoitettu siirrettäviksi edelleen. Myös tavallisen velkakirjan voi siirtää.
Rektavelkakirja tarkoittaa sellaista velkakirjaa, jossa on kielto velkakirjan siirrosta uudelle velkojalle. Velkakirjan sanamuoto on ”Maksan NN:lle en hänen määräämälleen.”

Joukkovelkakirja

Joukkovelkakirja on velkakirja, jollaisia jokin liikeyritys tai julkisyhteisö on laskenut liikkeeseen saman­aikaisesti suuret määrät tarjoten yleisölle mahdollisuuden sijoittaa rahojaan niihin ja saada korkotuloja. Joukko­velka­kirjojen erikoislajeja ovat obligaatiot ja debentuurit.

Suomen velkakirjalainsäädäntö

Velkakirjaoikeuden keskeinen säädös Suomessa on velkakirjalaki. Velkakirjasta on lisäksi säännöksiä useissa erityislaeissa. Näitä varsinaisen tarkoituksensa ohella myös velkakirjaa säänteleviä erityislakeja ovat yksityisoikeuden alalta muun muassa kauppakaari, lahjanlupauslaki, kuluttajansuojalaki, laki luottolaitostoiminnasta, indeksirajoituslaki, laki asiakirjain kuolettamisesta, maksutalletuslaki ja oikeustoimilaki. Julkisoikeudellisessa lainsäädännössä velkakirjaa koskevia säännöksiä on esimerkiksi vero-oikeuden, ulosotto-oikeuden ja rikosoikeuden alueella.
Suomen velkakirjalaissa velkakirjalla tarkoitetaan velallisen kirjallisessa muodossa antamaa rahamääräistä velkasitoumusta.

Tavallinen velkakirja

Tavallinen velkakirja on asetettu maksettavaksi siinä nimeltä mainitulle henkilölle. Tavallisen velkakirjan luovutus eli siirto ei tuota uudelle velkojalle velalliseen nähden parempaa oikeutta kuin luovuttajalla oli, paitsi milloin toisin on erikseen säädetty. Tavallisesta velkakirjasta säädetään Suomessa velkakirjalain 3. luvussa, pykälissä 26–31.