google/wiki40b huggingface dataset:
Mark Robson

Ura

Robson aloitti uransa elokuva-alalla 20th Century Foxin lavasteosastolla ja siirtyi sieltä RKO:lle, jossa hän lopulta päätyi leikkaajaksi. Hän leikkasi Robert Wise kanssa Orson Wellesin elokuvat Citizen Kane ja Mahtavat Ambersonit. 1942 hän ja Wise päätyivät RKO:n vasta perustettuun B-luokan kauhuelokuvien tuotantoyksikköön, jota johti Val Lewton. Robson leikkasi Lewtonin kauhuelokuvan klassikot Kissaihmiset, Yö voodoo-saarella ja Leopardimies. 
Kun Lewtonin vakio-ohjaaja Jacques Tourneur sai muita tehtäviä RKO:lla, Lewton antoi ohjaustyöt Robsonille ja Wiselle. Robsonin ensimmäinen ohjaus oli Seitsemäs uhri 1943. Hän ohjasi Lewtonille vielä neljä elokuvaa: Aavelaiva (1943), Kotirintaman ongelmanuoret (1944) sekä Boris Karloffin elokuvat Tuhoon tuomittu saari (1945) ja Bedlam – kauhujen talo (1946). Hän lähti RKO:lta 1948 ja ryhtyi ohjaamaan elokuvia Stanley Kramerille.
Nyrkkeilysankari (1949) oli Kirk Douglasin tähdittämä film noir -elokuva, joka sai peräti kuusi Oscar-ehdokkuutta, joista voitti yhden. Hupsu sydämeni (1949) sai kaksi Oscar-ehdokkuutta. Kaksi Oscar-ehdokkuutta sai myös Kirkas voitto (1951), Haluan sinut! (1951) saatua "vain" yhden.
Etelämeren paratiisi (1953) esitteli Gary Cooperin James Michenerin menestysromaanin Morganina. Vuonna 1955 Toko-Rin sillat on yksi Robsonin uran suurimmista hiteistä, jonka pääosissa nähtiin William Holden ja Grace Kelly. Elokuva voitti yhden Oscarin ja sai lisäksi vielä yhden ehdokkuuden. Oscar-ehdokkuus parhaasta miessivuosasta tuli Arthur Kennedylle elokuvasta Murhaajako?. Vuonna 1956 valmistunut Mitä kovemmin he kaatuvat oli Humphrey Bogartin ja Rod Steigerin tähdittämä film noir -klassikko, joka sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta mustavalkoelokuvan kuvauksesta. Se jäi Bogartin viimeiseksi elokuvaksi.
Peyton Place – vihan tyyssija (1957) oli suosittu romanttinen draama, joka sai yhdeksän Oscar-ehdokkuutta, muun muassa Robsonille parhaan ohjauksen ehdokkuus. Kuudennen onnen majatalo (1958) oli Ingrid Bergmanin tähdittämä elämäkertaelokuva, joka toi Robsonille toisen ja viimeisen Oscar-ehdokkuuden parhaasta ohjauksesta.
Paul Newman ja Ina Balin olivat pääosassa vuonna 1960 valmistuneessa Rahalla ei rakkautta -draamassa. Newman näytteli myös Takaa-ajettuna elokuvassa vuonna 1963. Kuoleman juna (1965) pääosassaan Frank Sinatra sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta efektisuunnittelusta. Nukkelaakso on vähän arvostettu hittielokuva vuodelta 1967, joka tuotti maailmanlaajuisesti peräti 50 miljoonaa dollaria. Elokuva sai myös yhden Oscar-ehdokkuuden.
Maanjäristys (1974) jäi Robsonin uran suurimmaksi taloudelliseksi menestykseksi ja viimeiseksi suurelokuvaksi. Los Angelesiin iskevää voimakasta maanjäristystä kuvannut klassikko oli aikaansa edellä erikoistehosteiden osalta, ja saikin neljä Oscar-ehdokkuutta, joista voitti yhden. Elokuva tuotti maailmanlaajuisesti lähes 80 miljoonaa dollaria.
Atlantin pikajuna jäi Robsonin viimeiseksi ohjaustyöksi. Sen ensi-ilta oli vasta ohjaajan kuoleman jälkeen vuonna 1979, koska Robson ei ehtinyt viimeistelemään sitä. Myös näyttelijä Robert Shaw kuoli tuotannon ollessa kesken.
SS-Verfügungstruppe

SS-Verfügungstruppe (SS-VT) (suomennettuna SS-käyttöjoukko) oli natsi-Saksan aikainen puolisotilaallinen järjestö, jonka juuret olivat erilaisissa oikeistolaisissa saksalaisissa maanpuolustusjärjestöissä kuten Freikorps ja kansallissosialistisen puolueen SA. Nämä järjestöt käytännössä sulautettiin vuonna 1934 SS-Verfügungstruppeksi eli taistelutukijoukoiksi. Tällöin muodostettiin kaksi rykmenttiä: pohjoiseen Saksaan SS-Standarte ”Germania” ja eteläiseen SS-Standarte ”Deutschland”. SS-Verfügungstruppesta tuli SS-joukkojen aseistettu siipi ja osa kansallissosialistista puoluetta (Wehrmachtin asemasta).
Vuonna 1936 SS-VT:n joukkoja osallistui Reininmaan valtaukseen ja 1938 Itävallan miehittämiseen. Tällöin perustettiin myös Itävaltaan SS-rykmentti ”Der Führer”. Vuoden 1938 loppupuolella SS-VT alistettiin Oberkommando der Wehrmachtille ja 10. lokakuuta SS-Brigadeführer Paul Hausserin alaisuuteen. Toisen maailmansodan aikana Saksan joukkojen uudelleenorganisoinnin yhteydessä SS-VT muuttui Waffen-SS:ksi.
Bengt Birgerinpoika

Bengt (Pentti) Birgerinpoika (ruots. Bengt Birgersson) (1254 – 25. toukokuuta 1291) oli ensimmäinen Suomen herttua.
Bengtin vanhemmat olivat Birger-jaarli ja tämän puoliso Ingeborg. Hänet määrättiin jo lapsena hengelliseen säätyyn, vuonna 1269 hänestä tuli Linköpingin arkkiteini. Bengt asettui vanhempien veljiensä keskinäisessä riidassa Maunu Ladonlukon puolelle ja tuli tämän kruunajaisissa 1277 sekä kansleriksi että vasta perustetun tärkeän valtioelimen eli kuninkaan neuvoskunnan jäseneksi.  
Kuningas Maunu nimitti Bengtin Suomen herttuaksi 1284 vahvistaakseen sukunsa asemaa ylimystöä vastaan. Bengt säilytti asemansa senkin jälkeen, kun hänestä tuli Linköpingin piispa 1285 ja hän sai sen myötä vaikutuspiiriinsä tärkeän Gotlannin alueen.  Bengt ei liene koskaan käynyt Suomessa, mutta puuttui ilmeisesti herttuakuntansa hallintoon, koska velkaantui sen takia. Hän määräsi testamentissaan Turun tuomiokirkolle 840 markan arvosta hopeaa, käytettäväksi muun muassa alttarin perustamiseen.
Venäjän taideakatemia

Venäjän taideakatemia (ven. Российская академия художеств, Rossijskaja akademija hudožestv) on Venäjän valtiollinen ja valtakunnallinen kuvataidealan tutkimus- ja koulutusorganisaatio. Se on akatemia, jonka tehtävänä on edistää eri kuvataidealojen ammatillista toimintaa, tarkoituksena säilyttää ja kehittää Venäjän kansan taiteen traditiota, edistää taidekasvatuksen teoriaa ja kouluttaa kuvataiteiden spesialisteja, sekä tutkia koti- ja ulkomaista taidekulttuuria ja taidehistorian, -teorian ja arkkitehtuurin ongelmia.
Venäjän taideakatemia tarjoaa taiteilijakoulutusta Surikov-instituutissa Moskovassa, Repin-instituutissa Pietarissa sekä kahdessa valtionakatemian taidelyseossa Moskovassa ja Pietarissa.
Akatemian tutkimuksesta vastaavat Kaunotaiteiden teorian ja historian tutkimusinstituutti Moskovassa, tutkimuskirjasto Pietarissa, sekä arkisto Pietarissa.
Lisäksi taideakatemiassa on museo- ja näyttelytoiminnan osasto. Se vastaa taideakatemian näyttelysaleista, Tsereteli-galleriasta ja Venäjän taideakatemian valtion nykytaiteen museosta Moskovassa, sekä Venäjän taideakatemian museosta Pietarissa.
Taideakatemia järjestää luovia työpajoja eri taiteiden lajeissa, kuten taidemaalauksessa, kuvanveistossa ja taidegrafiikassa. Työpajoja on Moskovassa, Pietarissa, Kazanissa ja Krasnojarskissa.
Akatemian Pietarin Repin-instituutti on järjestänyt taidekoulutusta yhteistyössä Kotkassa ja Imatran taidekoulun kanssa.

Jäsenet

Akatemian puheenjohtajana on toiminut vuodesta 1997 taiteilija ja kuvanveistäjä Zurab Tsereteli. Varapuheenjohtaja on taidemaalari Tahir Salahov.
Taideakatemian jäsenet ovat täysjäseniä eli akateemikkoja, kirjeenvaihtajajäseniä ja kunniajäseniä, jotka valitaan akatemian kokouksessa.
Venäjän federaation alueella asuvat taiteilijat, arkkitehdit, muotoilijat ja taidekriitikot valitaan Venäjän taideakatemian täysjäseniksi ansioistaan taiteen, arkkitehtuurin, muotoilun ja taidekritiikin erinomaisten ja tärkeiden taideteosten ja tutkimustyön kehittäjinä.
Kunniajäsenet voidaan valita maailmankulttuurin ja taiteiden huomattavien henkilöiden joukosta, kuten myös sellaisista henkilöistä, jotka ovat vaikuttaneet paljon akatemian ja venäläisen kulttuurin kehitykseen avustus- ja tukitoimillaan. Akateemikoiden ja kirjeenvaihtajajäsenten määrän päättää akatemian kokous. Akateemikot, kirjeenvaihtaja- ja kunniajäsenet valitaan vähintään kerran kolmessa vuodessa akatemian sääntöjen mukaan, jotka hyväksyy akatemian presidiumi.
REVA Electric Car Company

REVA Electric Car Company (RECC) on intialainen autovalmistaja, joka valmistaa ja suunnittelee sähköautoja Bangaloressa. Yhtiö on intialaisen Maini Groupin ja amerikkalaisen AEV LLC yhtiön yhteisomistuksessa.
Yhtiö valmistaa tällä hetkellä kahta eri versiota REVA -sähköautosta. REVA i on varustettu lyijyakulla ja sen toimintasäde yhdellä latauksella on noin 80 kilometriä sekä huippunopeus 80 km/h. REVA L-ion on varustettu litiumioniakulla ja sen toimintasäde yhdellä latauksella on 120 kilometriä ja huippunopeus lyijyakkuista parempi.
REVA Electric Car Companyn sähköauto on ollut myynnissä Intiassa vuodesta 2001 ja Isossa-Britanniassa vuodesta 2003 lähtien. Nykyisin autoa myydään myös Norjassa, Espanjassa, Kreikassa ja Kyproksella. Vuonna 2008 REVA oli maailman myydyin sähköauto.
Uzbekistanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu

Uzbekistanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu oli Uzbekistanin sosialistisen neuvostotasavallan tunnus. Se otettiin käyttöön 29. elokuuta 1952. Sininen lipussa kuvaa taivasta, valkoinen puuvillaa ja punainen "vallankumouksellisten työläisten taistelua". Sirppi ja vasara taas kuvaavat maalaisten ja työläisten liittoa. Punainen tähti on kommunismin symboli. Lipusta luovuttiin 30. syyskuuta 1991.

Historia

Ensimmäinen lippu nostettiin lipputankoon 22. heinäkuuta 1925 ja se oli punainen, jossa maan nimi oli arabiaksi ja kyrillisin kirjaimin (УзССР) vasemmassa yläkulmassa kultaisella.
9. tammikuuta 1926 lähtien, lippu oli muuten sama, mutta maan nimi lipussa oli uzbekiksi, venäjäksi ja tadžikiksi.
Vuosien 1931 ja 1937 välillä lippu oli muuten sama, mutta uzbekinkielinen nimi lyhennettiin muotoon: OzSSC, ja venäjänkielinen vastaava - УзССР.
Vuosien 1937 ja 1940 välillä, lippu oli muuten sama, mutta maan uzbekinkielinen nimi muutettiin kirjoitettavaksi latinalaisilla kirjaimilla - OZBEKISTAN SSR.
Seuraavaksi maan nimi oli lipun vasemmassa yläkulmassa kultaisella sekä uzbekiksi (Ўзбекистон ССР - Ozbekiston SSR) että venäjäksi (Узбекская ССР - Uzbekskaya SSR).
Fergie

Elämä

Fergie syntyi Whittierissä, Kaliforniassa Patrick Fergusonin ja Terri Goren esikoiseksi. Hänen uransa alkoi jo lapsena, kun hän näytteli monta vuotta sarjassa Kids Incorporated. Fergien salonkikelpoinen olemus sarjassa on varsin erilainen kuin hänen nykyinen "ghetto-funk"-tyylinsä. Hän myös ääninäytteli Sallia kahdessa Tenavat-animaatiossa. Hänen siskonsa Dana on myös työskennellyt näyttelijänä.
Fergie on näytellyt mm. elokuvissa Planet Terror, Nine sekä Poseidon.
Vuodesta 2004 Fergie seurusteli näyttelijä Josh Duhamelin kanssa. Pari kihlautui joulukuussa 2007, he avioituivat tammikuussa 2009 ja erosivat vuonna 2017. Heillä on vuonna 2013 syntynyt Axl-niminen poika.
Fergie on toiminut Calvin Kleinin mallina.

Huumeriippuvuus

Pettymys Wild Orchidiin ajoi nuoren naisen käyttämään ekstaasia ja metamfetamiinia. Fergien paino putosi 41 kiloon. Lopulta huumeiden käyttö alkoi vaikuttaa hänen mielenterveyteensä. Syyskuussa 2006 hän kertoi Time-lehden haastattelussaan miten hän lopetti metamfetamiinin käytön ja sanoi sen olleen "vaikein poikaystävä, josta olen eronnut". Fergie uskoi taustansa lapsitähtenä vaikuttaneen paljon, koska hän oli jo nuorena oppinut peittämään tunteensa.
Histrionikotoksiinit

Histrionikotoksiinit ovat alkaloideja, joita esiintyy luontaisesti eteläamerikkalaisissa nuolimyrkkysammakoiden heimoon kuuluvilla Dendrobates histrionicus-sammakoilla. Histrionikotoksiinin 283A rakenne selvitettiin vuonna 1971. Erilaisia histrionikotoksiineja on tunnistettu 16 kpl.
Ainetta sammakon nahassa voi olla 200 mikrogrammaa. Toksiini on kuitenkin niin mieto, että nimeä voidaan pitää harhaanjohtavana. Hiirikokeissa 1000 mikrogrammankaan altistus ei ollut kuolettava. Alkaloidit saattavat kuitenkin olla haitallisia sammakoiden saalistajille, johtuen toksiinin kitkerästä mausta ja vaikutuksista nikotiinireseptoreihin. Histrionikotoksiineja on käytetty nikotiinireseptorien toiminnan tutkimisessa, koska aine estää niiden toimintaa.
Ylä-Aitolampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,7 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 134 500 kuutiometriä eli 0,0001 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 3,7 metriä ja suurin syvyys on 12,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Vesankajärven valuma-alueeseen (14.286) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 167,9 metriä mpy.
Nemanja Bjelica

Ura

Bjelica aloitti koripallon KK Partizanin juniorijoukkueissa. Kun seuran juniorijoukkue lopetettiin hänen ikäluokaltaan, siirtyi Bjelica itävaltalaiseen Arkadia Traiskirchen Lionsiin vuonna 2007. Hän ehti pelata seurassa 26 ottelua, minkä jälkeen hän loukkantui. Tämän takia hän palasi Serbiaan kuntouttamaan jalkaansa. Kaudeksi 2008–2009 Bjelica siirtyi KK Crvena zvezdaan ja edusti seuraa kaksi kautta. Hän osallistui NBA:n vuoden 2010 varaustilaisuuteen, jossa Washington Wizards varasi hänet 35. pelaajana. Varaustilaisuuden jälkeen Wizards myi Bjelican pelaajaoikeudet Minnesota Timberwolvesille. Bjelica ei kuitenkaan siirtynyt NBA:han vaan jatkoi pelaamista Euroopassa. Hän oli jo siirtymässä Benetton Trevisoon mutta valitsi lopulta Caja Laboralin. Bjelica edusti seuraa kolmen kauden ajan ja siirtyi kesällä 2013 Fenerbahçeen.
Heinäkuussa 2015 Bjelica siirtyi NBA:han Minnesota Timberwolvesiin arviolta kolmivuotisella, 11,7 miljoonan dollarin arvoisella sopimuksella. Kesällä 2018 hän siirtyi Sacramento Kingsiin.
TUL:n pesäpallomestaruus 1974

Työväen Urheiluliiton miesten pesäpallomestaruus vuonna 1974 ratkaistiin Tervakoskella 7.9. Mestaruuden voitti Jokioisten Koetus, toiseksi tuli Jyväskylän Lohi ja kolmanneksi Tervakosken Pallo-Jehut. Mestarijoukkueessa pelasivat: Markku Leino, Timo Hacklin, Leo Lehti, Harri Filppula, Martti Pomell, Tapio Hacklin, Matti Kallio, Jorma Hacklin, Kalervo Mäntyvaara, Raineri Vilppula, Hannu Hätönen, Jouko Heinimäki ja pelinjohtajana Risto Lintula. Ikämiesten mestaruuden voitti Forssan Alku, toiseksi sijoittui Keljon Viesti ja kolmanneksi Hyvinkään Apollo.
15 vuotiaiden sarjassa paras oli Jyväskylän Lohi, seuraavina olivat Loimaan Leisku, Jokioisten Koetus, Forssan Alku ja Humppilan Veikot.
John Martin Dougherty

John Martin Dougherty (s. 29. huhtikuuta 1932 Scranton) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Scrantonin hiippakuntaan 15. kesäkuuta 1957 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Sufetulan titulaaripiispaksi 7. helmikuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi James Clifford Timlin, jota avustivat Joseph Carroll McCormick ja Francis Xavier DiLorenzo.
Dougherty jäi eläkkeelle 31. elokuuta 2009.
Naisten jalkapallo

Naisten jalkapallo on jalkapalloa naisten pelaamana.

Naisten jalkapallon historia

Ensimmäinen virallinen naisjoukkueiden välinen jalkapallo-ottelu pelattiin vuonna 1895. Siinä kohtasivat Pohjois- ja Etelä-Englannin joukkueet, ja ottelun voitti pohjoinen lukemin 7–1. Ensimmäistä kansainvälistä ottelua saatiin odottaa vuoteen 1920 saakka. Tuolloin vastakkain pelasivat englantilainen Dick Kerr's Ladies ja ranskalainen A French XI. Englantilaisjoukkue voitti ottelun numeroin 2–0 25 000 katsojan edessä. Vielä myöhemmin samana vuonna pelattiin ottelu, jota oli katsomassa 53 000 katsojaa. Tämä oli siihen mennessä suurin katsojamäärä, joka oli koskaan seurannut naisjoukkueiden välistä ottelua. Vuonna 1921 Englannin jalkapalloliitto FA kielsi jalkapallon naisilta, sillä liiton mielestä laji ei sovi heille. Naiset perustivat oman liittonsa vuonna 1969. Peli alkoi kehittyä jälleen 1970-luvun vaihteessa ja vuonna 1972 pelattiin ensimmäinen virallinen naisten maaottelu. Ottelussa Englanti voitti Skotlannin 3–2. Englannissa alettiin pelata kansallista sarjaa vuonna 1991.
Maanosien sisäisistä mestaruuskilpailuista vanhimmat ovat EM-kilpailut, joita on pelattu vuodesta 1984 alkaen. MM-kilpailuja on järjestetty vuodesta 1991 lähtien. Turnauksen historian menestyneimpiä joukkueita ovat Yhdysvallat ja Saksa kahdella mestaruudellaan. Turnaus järjestetään neljän vuoden välein ja seuraavat kilpailut pelataan Kanadassa vuonna 2015. Olympialaisten ohjelmaan naisten turnaus tuli vuonna 1996, ja se on ollut mukana kaikissa kisoissa siitä lähtien. Ensimmäisen turnauksen voitti Yhdysvallat.
Seurajoukkueiden kilpailuista ehkä merkittävin on Mestarien liiga, jota on pelattu vuodesta 2001 lähtien. Menestyneimpiä ovat saksalaiset joukkueet, sillä yhdeksän kauden jälkeen vain kolme voittoa on mennyt muualle kuin Saksaan.
Bernard Arnault

Ura

Arnault syntyi yrittäjäperheeseen. Hän kävi École polytechnique -insinöörikoulun ja työskenteli perheensä rakennus- ja kiinteistöyrityksessä valmistumisensa jälkeen. Vuonna 1981 sosialistien valtaannousun jälkeen Arnault muutti vaimoineen ja lapsineen Yhdysvaltoihin ja jatkoi rakennusyrittämistä Palm Beachissa Floridassa.
Arnault palasi Ranskaan vuonna 1983 ja osti Boussac-tekstiiliyrityksen, johon Christian Dior -brandi kuului. Vuonna 1989 Arnault onnistui saamaan omistukseensa Louis Vuittonin, ja hän nosti sekä Diorin että Vuittonin liiketoiminnan kansainvälisesti menestyväksi. 1990-luvulla Arnault osti useita luksusmerkkejä kuten Givenchy, TAG Heuer ja Sephora, sekä useita alkoholimerkkejä.
Forbes nimesi Arnault’n vuoden 2012 muotihenkilöksi (”Fashion’s Person Of The Year”). Vuonna 2014 valmistui Arnault’n rakennuttama Luis Vuitton -säätiön taidemuseo.

Yksityiselämä

Arnault asuu Pariisissa. Hän on toista kertaa naimisissa ja hänellä on viisi lasta. Nuoruudessaan Arnault opiskeli pianonsoittoa, ja myös hänen vaimonsa ja äitinsä ovat pianisteja.
SZD-26 Wilk

SZD-26 Wilk (SZD= Szybowcowy Zakład Doświadczalny eli Kokeellinen purjelento-osasto) oli 1961 suunniteltu kaksipaikkainen puolalainen moottoripurjehtija, jota ei viety edes prototyyppiasteelle saati sarjatuotantoon. Koneessa oli työntöpotkuri ja kaksipuominen pyrstö.
Valmistajaksi kaavailtiin PZL Bielskoa. Suunnittelijat olivat Borys Puzej ja Bogumił Szuba.
Lapiolammi (Hämeenlinna)

Maantietoa

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Lontilanjoen valuma-alueella. Viimeksi mainittuun sisältyy vielä neljäntenä jakovaiheena Lontilanjoen yläosan valuma-alue, johon lampi kuuluu. Ylänköalue on harjujen halkomaa ja lammen vedenpinnan korkeus on 131,8 metriä meren pinnan yläpuolella. Siihen laskee kuusi lyhyttä suo-ojaa, jotka on johdettu lampeen sitä ympäröivältä suolta. Itäisin oja tuo vesiä Valkealamminharjun suunnalta. Laskuoja on Lontilanjoen latvaoja ja se mutkittelee yläjuoksullaan luontaisen tapaisesti metsien halki. Lammen pinta-ala on 1,8 hehtaaria. Lampi on 300 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja sen rantaviivan pituus on 750 metriä. Rannat ovat pääasiassa soistuvaa metsää, mutta pohjoisrantaan on rakennettu vapaa-ajan asunto. Sinne pääsee suoraan Kutilan ja Ohtisen yhdistävältä tieltä.
Vyötiäiset

Ulkonäkö ja koko

Nykyisten vyötiäisten keskipituus on häntä mukaan luettuna noin 75 senttimetriä. Vyötiäislajien väliset kokoerot ovat huomattavia, sillä suurin laji (jättiläisvyötiäinen) on kokonaispituudeltaan 150 cm ja painaa jopa 60 kg, kun taas pienin laji (pikkumyyrävyötiäinen) on noin 18 cm pitkä ja painaa enintään 100 grammaa. Kuten laiskiaistenkin kohdalla, suurimmat vyötiäislajit elivät esihistoriallisella ajalla: esimerkiksi Glyptodon painoi lähes kaksi tonnia.

Levinneisyys

Useimmat vyötiäislajit elävät Etelä-Amerikan savanneilla, jossa niiden tyypillistä ravintoa ovat erilaiset heinät, pienet toukat, madot ja muut selkärangattomat sekä sammakot. Vaaran uhatessa vyötiäinen painaa päänsä rintaan ja vetää jalkansa kilven sisään, jolloin saalistajan ulottuville ei jää kuin häntä ja paksu, läpäisemätön rustokilpi. Vyötiäinen päätyy kuitenkin joskus saaliiksi, sillä sen vatsaosa on erittäin pehmeää, ja jotkin kissaeläimet osaavat kääntää vyötiäisen selälleen, jolloin sen vatsa on purtavissa. Vyötiäiset käyttävät vahvoja kynsiään ravinnon ja pesäkolojen kaivamiseen. Ne kaivavat pesänsä kosteaan maaperään purojen, virtojen, kuivuneiden jokien tai sadekaudella täyttyvien uomien läheisyyteen. Vyötiäisellä voi olla yli kymmenenkin tällaista pesäkoloa, jotka saattavat ulottua kahden metrin syvyyteen maan alle. Kolot muodostuvat yhdestä tai kahdesta heinällä pehmustetusta kammiosta.

Elintavat

Vyötiäiset ovat yksineläjiä ja merkitsevät oman reviirinsä virtsalla, ulosteella ja perärauhastensa eritteellä. Harhauduttuaan toisen yksilön reviirille ne saattavat ajautua tappeluun, jolloin ne vikisevät, potkivat ja ajavat toisiaan takaa.
Vyötiäisten tärkein puolustuskeino saalistajia vastaan on panssarimainen, kova päällimmäinen ihokerros. Lajit kuitenkin käyttävät sitä eri tavoin. Esimerkiksi brasilianpallovyötiäinen kiertyy palloksi. Lajit erotellaan usein sen mukaan, kuinka monta vyötä niillä on panssarissaan.
Vyötiäiset elävät tavallisesti 12–15-vuotiaiksi, mutta voivat tarhaoloissa saavuttaa jopa 19 vuoden iän.

Tutkimus

Lepratutkimukseen käytetään usein vyötiäisiä, sillä vyötiäinen on ihmisen ohella yksi tunnetuista eläimistä, jotka voivat sairastua tähän tautiin. Vyötiäiset ovat erityisen alttiita alhaisen, ja samalla leprabakteerin (Mycobacterium leprae) kannalta suotuisan, ruumiinlämpönsä takia.
Dasypus-suvun pitkäkuonovyötiäiset ovat tieteen kannalta kiinnostavia myös erikoisen lisääntymistapansa takia: poikueeseen syntyy aina identtiset neloset. Koska poikaset ovat aina identtisiä, ne antavat tieteelle otollisen tutkimusalustan. Monialkioisuus on ainoastaan Dasypus-suvun ominaisuus eikä sitä esiinny muilla vyötiäisillä.
Rhesos

Rhesos (muinaiskreikaksi Ῥῆσος) oli kreikkalaisessa mytologiassa traakialainen kuningas, joka liittyi mukaan Troijan sotaan sen viimeisenä kymmenentenä vuonna troijalaisten puolelle. Homeros nimeää hänet Eioneuksen pojaksi, mutta myöhemmät versiot kertovat nymfien kasvattaneen hänet Rhesoksen, jonka oikeat vanhemmat olivat jokijumala Strymon ja eräs muusista.
Odysseus ja Diomedes saivat tietää Dolonilta, että Rhesos oli juuri saapunut joukkoineen troijalaisten puolelle. Tällöin he päättivät hyökätä yöllä näiden leiriin – Diomedeen tehtäväksi tuli surmata nukkuvia traakialaisia, kun taas Odysseus varasti näiden jalot hevoset. Diomedes surmasi kaikkiaan Rhesoksen ja tämän kaksitoista soturia.
Kuoleman jälkeen

Juoni

Nuori tutkija Andrei Bagrov viettää yksinäistä elämää tätinsä kanssa. Opiskelutoveri Tsenin houkuttelee Andrein juhliin, jossa tämä tapaa salaperäisen näyttelijän Zoja Kadminan. Zoja yrittää lähestyä Andreita, mutta tämä torjuu hänet. Ennen seuraavaa esitystä Zoja juo myrkkyä ja kuolee näyttämölle. Kuultuaan itsemurhasta Andrei hankkii käsiinsä Zojan kuvan ja päiväkirjan ja saa selville, että tyttö oli rakastunut häneen ensi silmäyksellä. Zoja alkaa ilmestyä Andreille unessa ja vähitellen myös valveilla ollessa. Andrei menettää järkensä ja kuolee odottaen jälleen tapaavansa Zojan.

Tuotanto ja vastaanotto

Aleksandr Hanžonkovin yhtiön tuottama Kuoleman jälkeen perustuu Ivan Turgenevin kertomukseen Klara Militš, josta tehtiin samana vuonna myös toinen elokuvasovitus. Näyttelijä Jevlalija Kadminan itsemurhan innoittama kertomus kuuluu Turgenevin myöhäisiin ”mystisiin tarinoihin”, joihin kirjailija itse suhtautui ironisesti.
Ohjaaja Jevgeni Bauerin ”salonkipsykologinen elokuvadraama” jättää Turgenevin huumorin sikseen ja korostaa tarinan yliluonnollisia piirteitä. Näyttämöllä tehty itsemurha sivuutetaan varsin nopeasti, koska se oli nähty jo moneen kertaa aikaisemmin – muun muassa Vera Karallin elokuvassa Les chrysanthèmes (1914). Bauerin ohjaustyön visuaalisia ansioita ovat päähenkilöä juhlissa seuraava poikkeuksellisen pitkä kamera-ajo, studiossa kuvatut unennäyt, viehättävä ja hienostunut Karalli sekä kylmäkiskoiseen osaansa sopiva moitteettoman komea Vitold Polonski.
Aikalaiskritiikki suhtautui kielteisesti Turgenevin kertomukseen tehtyihin muutoksiin ja piti elokuvan unennäkyjä pitkitettyinä. Suomessa Kuoleman jälkeen sai ensi-iltansa helsinkiläisessä Scala-teatterissa huhtikuussa 1916. Fyrenin mukaan Pietarissa poikkeuksellista huomiota herättänyt elokuva oli aiheeltaan ja käsittelytavaltaan arvokas sekä hyvin näytelty.