google/wiki40b huggingface dataset:
Kivun konflikti

Historia

Konflikti käynnistyi vuonna 2007 kun Kongon armeijan kenraali Laurent Nkunda perusti oman CNDP-armeijan vastustamaan hallitusta. Nkunda syytti YK:n vuonna 2005 aloittamaa MONUC-rauhanturvaoperaatiota sotarikoksista ja kyvyttömyydestä hillitä Kivun alueen levottomuuksia. Alueella toimi myös muita kapinallisryhmiä, jotka liikkuivat myös Ruandan puolella.
CNDP taisteli rauhanturvaajia ja Kongon armeijaa vastaan kaksi vuotta. Vuoden 2008 rauhansopimus ei vaikuttanut taisteluihin, mutta tammikuussa 2009 Nkunda saatiin kiinni ja CNDP:n uusi johtaja Bosco Ntaganda suostui rauhanehtoihin joissa CNDP sulautettiin Kongon armeijaan. Kongo ja Ruanda aloittivat yhdessä sotilasoperaation keväällä 2009 FDLR-sissiryhmää vastaan, mikä kuitenkin epäonnistui. Hyökkäyksiä laajennettiin seuraavana vuonna myös Ugandan puolelle LRA:n ja ADF:n asemiin.
Vuotta 2010 seurasi rauhallisempi mutta edelleen levoton vaihe konfliktissa. Konflikti kiihtyi uudelleen vuonna 2012 kun Kongon armeijasta irtautui M23-ryhmittymä Bosco Ntagandan johdolla. M23 menestyi taistelussa Kongon armeijaa ja rauhanturvajia vastaan se valloitti muun muassa merkittävän Goman 11 päivän ajaksi. Alkuvuodesta 2013 Uganda järjesti Kivun alueen rauhankonferenssin, joka ei tuonut konkreettisia ratkaisuja konfliktiin.
Vuoden 2013 aikana Ntaganda yllättäen antautui, ja M23 alkoi kärsiä tappioita taisteluissa. Järjestö menetti viimeisen tukikohtansa lokakuussa ja antautui hallituksen joukoille. YK arvioi että M23:n jälkeenkin alueella vaikutti vielä noin 30 pienempää kapinallisryhmää. Tammikuussa 2015 Kongon armeija aloitti rauhanturvajoukkojen tuella laajan sotilasoperaation FDLR-ryhmittymän lyömiseksi. Sama ryhmittymä oli laajentanut toimintaansa jo Burundin puolelle.

Seuraukset

Kivun alueen humanitäärinen tilanne oli todella huono jo ennen konfliktin alkua. Konfliktin myötä vajaa miljoona ihmistä on joutunut jättämään kotinsa. Yhteensä alueella arvellaan olevan noin 2,6 miljoonaa pakolaista ja 6,4 miljoonaa hätäavun tarpeessa olevaa.
YK:n arvion mukaan jopa 70 prosenttia Kivun maakuntien väestöstä kärsii aliravitsemuksesta. Konfliktin erityispiirre on laajat raiskaukset joiden kohteeksi joutuvat sekä naiset että miehet. YK arvioi että pelkästään vuonna 2011 olisi raiskattu noin 11 000 ihmistä, mutta luvut ovat todennäköisesti huomattavasti suuremmat. Alueella on tapahtunut useita joukkoraiskauksia, eikä rauhanturvaajat ole kyenneet suojelemaan siviiliväestöä.
Heidi Lirkki

Heidi Lirkki (s. 31. elokuuta 1990) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Ensimmäiset ottelunsa naisten Salibandyliigassa hän pelasi kausilla 2007–2008 ja 2008–2009 Tapanilan Erä III:n joukkueessa mutta liigajoukkueen vakiokokoonpanoon hän nousi vasta kaudella 2010–2011. Kaudet 2014–2017 hän on edustanut lappeenrantalaista NST:tä ja vuodesta 2017 nurmijärveläistä SB-Prota. Hän on voittanut SM-kultaa vuosina 2016, 2018 ja 2019 sekä saavuttanut SM-pronssia vuonna 2015.
Lirkki on pelannut Suomen naisten maajoukkueessa neljä ottelua ja saanut niissä kaksi syöttöpistettä.
Heidi Lirkin kaksossisko Jaana Lirkki on myös salibandyn pelaaja.
Keskikylä (Muolaa)

Sota-aika

Keskikylän alueen väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylien asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylien asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylät jäivät taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen, jossa Keskikylän asukkaat asutettiin Akaaseen ja Urjalaan.
Savio (Laukaa)

Savio on kylä Laukaan kunnan eteläosassa, Keski-Suomessa.
Savio sijaitsee Leppäveden rannalla, valtatie 9:stä pohjoiseen, vastapäätä Metsolahtea. Kylää halkoo seututie 640 (Saviontie), Lievestuoreelta Laukaaseen. Kylä on parhaiten tunnettu Savion tanssilavasta, sekä jylhästä Hyyppään vuoresta Lievestuoreen järven rannalla. Samalla alueella sijaitsee myös Puttolan kylä joka kuuluu Savioon. Nykyään Savio ja Puttola toimivat yhdessä Savio-Puttolan kylätoimikunnassa. Saviolla sijaitsee kyläkoulu Savion ala-aste, jonka oppilasmäärä on (2008) noin 30 oppilasta. Kylällä on myös uimaranta.
Kesällä 2006 Savion kylä nousi median tietoisuuteen kun Laukaan kotiseutujuhliin saapuivat pääministeri Matti Vanhanen ja hänen uusi naisystävänsä. Juhlat järjesti Wanhan Laukaan kotiseutuyhdistys.
Theatinerkirche

Theatinerkirche eli St. Kajetanin kirkko on kirkko saksalaisessa Münchenin kaupungissa, Baijerissa. Se edustaa italialaista myöhäisbarokkia.

Historia

Kirkko rakennettiin vuosina 1663–1690 Baijerin vaaliruhtinaan Ferdinand Marian ja tämän puolison Henriette Adelaiden pojan, kruununprinssi Max Emanuelin (myöh. vaaliruhtinas Maksimilian II Emanuel) syntymän kunniaksi. Sen suunnittelusta vastasi alun perin italialainen arkkitehti Agostino Barelli (1627–1687). Barellin jälkeen suunnitteluvastuu siirtyi sveitsiläiselle Enrico Zuccallille, joka lisäsi kirkkoon vastoin alkuperäisiä Barellin suunnitelmia kaksi tornia. Hän myös saatti loppuun 71-metrisen keskuskupolin suunnittelun.

Sisätilat

Kirkon sisätilojen stukkokoristelut asennettiin vuosien 1685 ja 1688 välisenä aikana. Niiden suunnittelusta on vastannut Nicolo Petri ja Wolfgang Leutner. Mustanpuhuvan saarnastuolin on valmistanut Andreas Faistenberger vuonna 1686.
Vedevågin kirkko

Historia

Ruukinpatruuna Eric Cederborgh haki vuonna 1833 lupaa jälleenrakentaa ruukin kirkko, koska hän ei ollut samaa mieltä syistä, jotka olivat johtaneet vuoden 1735 kirkon purkamiseen. Uusi kirkko rakennettiin uudelle paikalle Cederborghin rahoituksella ja tarvikkeilla. Kirkko vihittiin käyttöön vuonna 1837 ja sen omisti Wedevågin ruukki. 1800-luvun loppua kohden mentäessä kirkko autioitui, koska valtionkirkon oheen syntyi vuonna 1858 vapaa lähetysyhdistys. Vuosina 1914–1916 ruukin omistaja David Cable Keiller teetti kirkolle perusteellisen remontin ja toukokuussa 1916 se luovutettiin lahjaksi Linden pastoraatille. 1916 rakennettiin myös puinen kellotapuli. Viimeisimmässä remontissa vuosina 1983–1984 alttari siirrettiin ja rakennettiin uusi sakaristo.
Haljalan kunta

Sijainti

Kunta rajoittuu pohjoisessa Suomenlahteen, idässä Viru-Nigulan ja Rakveren kuntiin, etelässä Kadrinaan ja lännessä Kuusaluun.

Hallinto

Haljalan kunta muodostettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistämällä vanha Haljalan kunta ja  Vihulan kunta uudeksi Haljalan kunnaksi. Haljalassa on 4 389 asukasta (1.1.2018).
Kunta muodostuu Haljalan ja Võsun pienkauppaloista (alevik) ja 72 kylästä (küla). Kunnan keskuspaikka on Võsun pienkauppala.

Liikenne

Valtatie 1 Tallinnasta Narvaan kulkee Haljalan kautta.
Todistaja

Todistaja on henkilö, jota kuullaan oikeudellisessa menettelyssä jutun kannalta relevanttien tosiseikkojen selvittämiseksi. Eri maiden lainsäädännössä tai tuomioistuinkäytännössä vaihtelee se, voiko asianosainen itse toimia todistajana omassa asiassaan.
Rikosasian esitutkinnassa valmistellaan tulevaa rikosoikeudenkäyntiä ja siinä kuulustellaan henkilöitä todistajina sen selvittämiseksi ylittyykö syytekynnys ja millaista tietoa henkilöllä olisi kerrottavanaan, jos hänet nimetään todistajaksi oikeudenkäynnissä.
Suomessa todistajana voidaan kuulla vain muita kuin jutun asianosaisia. Asianosaista voidaan kuulla todistelutarkoituksessa, ja jopa totuusvakuutuksen nojalla, mutta asianosaista ei siitä huolimatta kutsuta Suomessa todistajaksi.
Todistaminen on yleinen velvollisuus. Jokainen on velvollinen saapumaan todistajaksi oikeudenkäyntiin tai rikosasian esitutkintaan. Laissa on säännökset henkilöistä, joilla ei tapauskohtaisesti ole velvollisuutta todistaa (syytetyn tai rikoksesta epäillyn lähisukulaiset, toimittajat lähteestään) tai joita on kielletty todistamasta tietyistä asioista (esimerkiksi lääkärit, papit, oikeudenkäyntiasiamiehet jne). Oikeudenkäyntiin todistajaksi haastetun henkilön on ennen kuulemistaan vannottava todistajanvala tai -vakuutus, joiden sanamuoto on tarkoin määritelty oikeudenkäymiskaaressa. Todistajan on esitettävä lausuntonsa suullisesti ja yhtäjaksoisesti; etukäteen laadittuja kirjallisia muistiinpanoja saa käyttää vain, jos todistaja joutuu kertomaan esimerkiksi runsaasti numerotietoja sisältävistä tai teknisesti monimutkaisista seikoista. Todistajan kuulustelee pääsääntöisesti oikeuden puheenjohtaja, mutta myös jutun asianosaiset tai heidän avustajansa saavat tehdä hänelle kysymyksiä, mikäli se harkitaan tarpeelliseksi tasapuolisuuden vuoksi. Todistajalle ei saa esittää suggestiivisia tai muutoin sopimattomia kysymyksiä. Todistaja saa olla läsnä oikeuden istunnossa vain oman lausuntonsa sekä päätöksen julkilukemisen ajan.
Todistajien lisäksi oikeudellisissa menettelyissä kuullaan asiantuntijoita. Asiantuntijaa kuullaan oman alansa kokemussäännöistä, johon voi liittyä hänen havaintonsa menettelyn kohteena olevasta seikasta.
Suomessa todistelua koskeva lainsäädäntö on uudistettavana. Oikeudenkäymiskaaren 17 luvun uudet säännökset on tarkoitus saattaa voimaan 1.1.2016 alkaen. Myös hallintolainkäytön todistelua koskevat säännökset ovat uudistettavana.

Toimitustodistaja

Toimitustodistaja puolestaan on henkilö, joka on läsnä toimenpidettä tehtäessä ja hän usein vahvistaa asiakirjassa menettelyn tapahtumisen. Esimerkiksi testamentti pitää eri maissa noudatettujen säännösten mukaan allekirjoittaa todistajan tai kahden todistajan taikka julkisen notaarin läsnä ollessa. Lainsäädännössä voidaan edellyttää muotovaatimuksena, että tietty toimenpide on pätevä vain jos se on tehty esteettömien todistajan tai todistajien läsnä ollessa ja heidän myös allekirjoittaessa toimitusta osoittavan asiakirjan.
Larisa Šepitko

Larisa Jefimovna Šepitko (ven. Лари́са Ефи́мовна Шепи́тько, 6. tammikuuta 1938 Artjomovsk (nykyinen Bah’mut), Donetskin alue – 2. heinäkuuta 1979 Kalininin alue) oli neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja.
Larisa Šepitko valmistui vuonna 1963 Neuvostoliiton elokuvainstituutin VGIK:n ohjaajalinjalta. Hänen diplomityönsä oli Tšingiz Aitmatovin pienoisromaaniin ”Kamelin silmä” perustuva elokuva Znoi (”Helle”, 1963). Suuri menestys oli entisestä naislentäjästä kertova Krylja (”Siivet”, 1966). Šepitkon päätyönä pidetään toiseen maailmansotaan sijoittuvaa runollista ja pateettista elokuvaa ”Nousu” (Voshoždenije, 1976), joka pohjautuu Vasil Bykaun (Bykov) pienoisromaaniin Sotnikov.
Šepitko menehtyi auto-onnettomuudessa Valentin Rasputinin teokseen perustuvan ”Jäähyväiset Matjoralle” (Proštšanije) -elokuvan kuvausten aikana. Sen viimeisteli hänen aviomiehensä Elem Klimov. Ohjaaja sai Neuvostoliiton valtionpalkinnon kuolemansa jälkeen vuonna 1979.
Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiö

Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiö (KKES) on yleishyödyllinen suomalainen apurahasäätiö. Säätiön kotipaikka on Joensuu ja toiminta-alue Pohjois-Karjala ja Etelä-Karjala. Säätiö toteuttaa tarkoitustaan myöntämällä apurahoja ja avustuksia Karjalaa käsittelevään tieteelliseen tutkimustoimintaan, muuhun karjalaiseen kulttuuritoimintaan ja pohjoiskarjalaisten nuorten opiskeluun sekä järjestämällä kulttuuritilaisuuksia ja ylläpitämällä perinnelaitoksia ja -kokoelmia. Vuosittain apurahoja myönnetään noin 500 000 euroa.

Hallinto

Säätiön päätoimipaikka on Joensuun Siltakadulla. Säätiöllä on asiamies, joka on toiminnanjohtaja, FM Satu Kokkonen. Hallintoneuvoston puheenjohtaja on asessori Timo Nevalainen ja hallituksen puheenjohtaja teollisuusneuvos Matti Virtaala. Hallituksen muut jäsenet ovat toimitusjohtaja Eero Broman, professori Raija Komppula, professori Marjatta Palander, varatuomari Antti Heliövaara, KTM, FM Anu Talka ja varatuomari Risto Voipio.
Säätiön kunniajäseniä ovat professori Heikki A. Reenpää, professori Veijo Saloheimo, kauppaneuvos Väinö H. Broman, diplomi-insinööri Pentti Immonen, varatuomari Risto Piepponen ja kanslianeuvos Matti Halonen.

Apurahat

Tieteen, taiteen ja muun karjalaisen kulttuuritoiminnan apurahat ovat haettavina sähköisesti kerran vuodessa. Apurahoja myönnetään Karjalaa käsittelevään tieteelliseen tutkimukseen, ammatillisesti harjoitettavaan taiteelliseen työskentelyyn ja muuhun kulttuuritoimintaan Etelä- ja Pohjois-Karjalassa sekä siirtokarjalaisperinteitä vaalivaan toimintaan maassamme.
Opiskeluapurahat pohjoiskarjalaisille, tutkintoaan yliopistossa, ammattikorkeakoulussa tai ammattiopistossa suorittaville nuorille ja lahjakkaille opiskelijoille ovat sähköisesti haettavina kerran vuodessa.

Omistuksia

KKES on konserni, johon kuuluu säätiön lisäksi 14 tytäryhtiötä. Konsernitaseen loppusumma oli vuoden 2018 tilinpäätöksessä 31 miljoonaa euroa. Pitkäaikaisia velkoja konsernilla oli 4,6 miljoonaa euroa.
Säätiön varallisuus koostuu pääosin Joensuussa sijaitsevien kiinteistö- ja asunto-osakeyhtiöiden osakkeista.
Merijänikset

Ulkonäkö ja koko

Pienimmät merijänikset ovat kaksisenttisiä, suurimmat kasvavat jopa 70 senttimetrin pituisiksi. Aplysia vaccaria voi kasvaa jopa lähes metrin mittaiseksi ja painaa 14 kiloa.
Merijäniksillä on suun kummallakin puolella pitkähkö lonkero, joka saa eläimen muistuttamaan ulkonäöltään jänistä. Päälaella on kaksi pienempää tuntosarvea. Näköelimet eivät ole kehittyneet varsinaiseksi silmäksi, mutta eläimellä on joitakin valoherkkiä soluja.

Käyttäytyminen

Merijänikset erittävät puolustautuessaan punaista tai valkoista mustetta, jonka tarkoitus on hämätä saalistajaa.

Ravinto

Kaikki merijänikset ovat kasvinsyöjiä ja syövät joitakin levälajeja. Osa lajeista syö myös syanobakteereja eli sinilevää. Monet merijänislajit vaihtavat ruokavaliotaan elämänsä varrella: ne saattavat syödä nuorina vain joitakin makrolevälajeja ja aikuisina aivan toisia levälajeja.

Ihminen ja merijänis

Dolabella auricularia -nimisen lajin elimistöstä saadaan syöpälääkettä. Pieniä merijäniksiä pidetään meriakvaarioissa.  Aplysia-suvun merijäniksiä on saatu myös lisääntymään akvaariossa.
Rantamerisiili

Koko ja ulkonäkö

Rantamerisiilillä on litteä, vihertävä ruumis, jonka läpimitta on enintään 5 senttimetriä. Tukirangon pinnalla on runsaasti vihertäviä kalkkipiikkejä, joiden kärki on violetti. Niiden lomassa on kahdenlaisia pihtipiikkejä eli pedikellaarioita, joista toiset ovat pyöreäpäisiä ja toiset kolmileukaisia. Pihtipiikkejä on runsaasti myös pientä suuaukkoa ympäröivissä paksuissa kalkkilevyissä.

Levinneisyys

Rantamerisiili elää Koillis-Atlantissa vyöhykkeellä, joka ulottuu pohjoisessa Islannin rannikolle ja etelässä Marokkoon ja Azoreille. Sitä ei tavata Välimeressä eikä Grönlannin tai Pohjois-Amerikan rannikolla.

Elinympäristö

Nimensä mukaisesti rantamerisiili elää rantavyöhykkeellä, mutta yksittäisiä eläimiä on löydetty aina 100 metrin syvyydestä asti.

Lisääntyminen

Rantamerisiili voi risteytyä ruokamerisiilin (Echinus esculentus) kanssa.
Ahalin maakunta

Ahalin maakunta (welayaty) on hallinnollinen alue Turkmenistanin eteläosassa Keski-Aasiassa. Se rajoittuu pohjoisessa Dašhowuzin maakuntaan, koillisessa Lebapin maakuntaan, idässä Maryn maakuntaan, etelässä Afganistaniin ja Iraniin sekä lännessä Balkanin maakuntaan. Maakunnan pääkaupunki on Ašgabat. Sen pinta-ala on 97 160 neliökilometriä ja asukasluku noin 939 700 (vuonna 2005).
Adolf Reinach

Elämä ja ura

Reinach opiskeli Mainzin Ostergymnasiumissa, ja myöhemmin Münchenin yliopistossa, jossa hän luki pääasiassa psykologiaa ja filosofia Theodor Lippsin oppilaana. Tällöin hän tutustui Moritz Geigeriin, Otto Selziin, Aloys Fischerin ja Johannes Daubertiin. Myöhemmin hän tutustui myös Alexander Pfänderiin. Vuosina 1903-1904 hän tutki monien muiden tavoin erityisesti Edmund Husserlia, ennen kaikkea tämän teosta Logische Untersuchungen.
Reinach väitteli tohtoriksi vuonna 1904 väitöskirjallaan Über den Ursachenbegriff im geltenden Strafrecht, joka käsitteli oikeusteoriaa. 1905 monet Lippsin oppilaista, Reinach mukaan luettuna, siirtyivät Göttingeniin osallistuakseen Husserlin luennoille. Reinach palasi Müncheniin myöhemmin vuonna 1905, ja jatkoi 1906-1907 opintojaan Tübingenissä. Hän osallistui mm. useille oikeusteoreetikko Ernst Belingin kursseille.
Husserlin tuella Reinach sai habilitaation Göttingenin yliopistosta vuonna 1909. Hänen luennoistaan ja tutkimuksistaan on ilmeistä, että tuohon aikaan hän sai Husserlin lisäksi vaikutteita myös Daubertilta ja Anton Martyltä. Reinach itse puolestaan on innoittanut useita nuoria fenomenologeja, kuten Wilhelm Schapp, Dietrich von Hildebrand, Alexandre Koyré ja Edith Stein. Fenomenologian lisäksi Reinach luennoi mm. Platonista ja Immanuel Kantista.
Vuonna 1912 Reinach perusti yhdessä Geigerin ja Pfänderin kanssa fenomenologisen Jahrbuch für Philosophie und phänomenologische Forschung -julkaisun, jonka päätoimittajana toimi Husserl.
Fenomenologian lisäksi Reinachin nimiin on laitettu J. L. Austinin ja John Searlen puheaktien teorian esityö: Die apriorischen Grundlagen des bürgerlichen Rechtes on systemaattinen tutkielma sosiaalisista akteista mm. yksityisoikeuden apriorisina perusteina. Reinachin työ perustui pitkälti Husserlin merkityksen analyysiin sekä Daubertin kritiikkiin sitä kohtaan. Myös Pfänder teki samaan aikaan tutkimusta määräyksistä, lupauksista yms.
Husserlin julkaistua teoksensa Ideen vuonna 1913, Reinach ja monet muut fenomenologit päättivät pysyä lähempänä Husserlin varhaisempaa fenomenologista näkemystä, sen sijaan että olisivat seuranneet Husserlia idealismiin ja transsendentaaliseen fenomenologiaan.
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Reinach liittyi vapaaehtoisena armeijaan. Monien taistelujen ja rautaristin jälkeen hän kaatui Diksmuiden edustalla Flanderissa 16. marraskuuta 1917.
Marija Nikolova

Marija Nikolova (makedoniaksi Марија Николова) on pohjoismakedonialainen poplaulaja. Hän esitti Eurovision laulukilpailussa vuonna 2000 kappaleen "100% te ljubam" XXL-yhtyeen kanssa.
Gilgameš (kuningas)

Gilgameš tai Gilgamesh (sumeriksi Bilgames) on tunnetuin muinaisen Mesopotamian sankareista ja Gilgameš-eepoksen päähenkilö. Hän oli sumerilainen kuningas, joka hallitsi Urukin kaupungissa vuoden 2700 eaa. tienoilla. Kaiken kaikkiaan hänestä kerrotaan viidessä muinaisessa sumerilaisessa kertomuksessa. Vanhassa sumerilaisessa kuninkaiden luettelossa kerrotaan, että Gilgamešin äiti oli jumalatar Ninsun, ja eepoksessa hänen isäkseen mainitaan kuningas Lugalbanda. Hän oli siten osaksi jumala ja osaksi ihminen.
Vaikka Gilgameš on luultavasti ollut todellinen historiallinen henkilö ja Urukin hallitsija, eepoksissa ja runoelmissa kerrotut sankarityöt ja retket ovat pelkkiä myyttisiä taruja, joista ei ole historiallisia todisteita.
Maakuntakeskus

Maakuntakeskuksella tarkoitetaan maakunnan keskuskaupunkia. Yleensä maakuntakeskuksen vaikutusalue on sitä ympäröivä maakunta. Maakuntakeskuksen vaatimukset on maantieteellisesti määritelty. Myös valtakunnanosakeskukset toimivat oman maakuntansa maakuntakeskuksina. Suomessa jokaisella maakunnalla on yksi maakuntakeskus (poikkeuksena Kymenlaakso, jossa niitä on kaksi).
Maakuntakeskukset ovat ympäröivän alueen palvelukeskuksia ja työssäkäyntikohteita. Suomen maakuntakeskuksissa on usein muun muassa keskussairaala sekä maakunnan liiton hallintoa.

Tutkimuksen historiaa Suomessa

Suomen aluepolitiikassa maakuntakeskuksiin ja niiden rinnalla valtakunnanosakeskuksiin liittyvän tutkimuksen ja suunnittelun voidaan nähdä historiallisesti liittyvän etenkin niin kutsuttuun hajautetun hyvinvointivaltion vaiheeseen, jolloin saksalaisen maantieteilijän Walter Christallerin luomaan keskuspaikkateoriaan perustuva ajatus keskusjärjestelmän hierakisuudesta eri tasoisine keskuksineen korostui. Eräs tämän aluepolitiikan kehitysvaiheen keskeisistä vaikuttajista suomalaisessa aluetutkimuksessa on ollut Suomen keskusverkkoa 1960–1970-luvuilla paljon tutkinut talousmaantieteilijä ja Vaasan yliopiston rehtori Mauri Palomäki.
1990-luvulla tämän lähestymistavan on nähty aluepolitiikassa vaihtuneen vähempää keskusjohtoisuutta korostaneeseen hajautettuun kilpailuvaltioon, jossa korostui alueellinen omaehtoisuus ja maakuntatasoa kekeisemmäksi tulivat etenkin kaupunkiseudut ja niistä muodostuva kaupunkiverkko. Näitä tutki 1990-luvulta lähtien muun muassa yhteiskuntamaantieteilijä ja Joensuun yliopiston rehtori Perttu Vartiainen.
2000-luvulla kansaisvälisyyden korostuessa on aluepolitiikan uutta vaihetta kutsuttu metropolivaltioksi. Tässä vaiheessa alueellisen kehityksen keskittyminen valtakunnallisesti vain muutamalle metropolialueelle ja mahdollisesti näiden välisille "kehityskäytäville" olisi korostunut. Näin aiempien monien maakunta- ja useiden valtakunnanosakeskusten tai seutupainotteisen kaupunkiverkon asemesta Suomessakin olisi vain muutama tai jopa vain yksi suuri metropoli kehityskäytävineen.
Waris Hussein

Waris Hussein (s. 9. joulukuuta 1938 Lucknow, Brittiläinen Intia) on intialais-brittiläinen televisio- ja elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan enimmäkseen Yhdysvalloissa ohjaamiensa pitkien televisio- ja teatterielokuvien ohella monista ohjauksistaan brittiläisille televisiokanaville. Hänen varhaisimpia töitään BBC:n ohjaajaharjoittelijana olivat ensimmäiset jaksot alkuperäisestä Doctor Who -sarjasta vuonna 1963 Husseinin tunnetuimpia elokuvaohjauksia ovat Melody – suloinen ensirakkaus (1970) ja Tappaja vastoin tahtoaan (1988).
Luigi Freddi

Luigi Freddi (12. kesäkuuta 1895 Milano – 17. maaliskuuta 1977 Rooma) oli italialainen toimittaja, poliitikko ja elokuva-alan vaikuttaja.
Vaatimattomista oloista lähtöisin ollut Freddi jäi vaille kunnollista koulutusta. Hän toimitti futuristien julkaisuja, työskenteli Benito Mussolinin Il Popolo d’Italia -lehden avustajana ja osallistui ensimmäiseen maailmansotaan. Sodan jälkeen hän perusti fasistien nuorisojärjestön, toimitti Il Popolo d’Italiaa ja työskenteli Kansallisen fasistipuolueen propagandatehtävissä.
Vuonna 1934 Freddistä tuli fasistien elokuvahallinnon päällikkö. Hän vaikutti merkittävästi Kokeellisen elokuvakeskuksen ja valtiollisen elokuvalevitysyhtiö Ente Nazionale Industrie Cinematografichen (ENIC) perustamiseen sekä Cinecittàn elokuvastudion rakentamiseen. Tehtävässään hän pyrki saattamaan elokuva-alan valtion tiukempaan valvontaan, mutta vastusti varsinaisten propagandaelokuvien tekemistä. Ulkomaisten elokuvayhtiöiden toiminnan rajoittaminen vuonna 1938 aiheutti suurten amerikkalaisyhtiöiden vetäytymisen Italiasta ja johti Freddin eroon maaliskuussa 1939. Vuonna 1940 hänet nimitettin Cinecittàn ja Cinesin hallitusten puheenjohtajaksi ja vuonna 1941 myös ENIC:n johtajaksi.
Salòn tasavallan perustamisen jälkeen Freddi yritti siirtää Cinecittàn kaluston ja elokuvatuotannon Venetsiaan. Toisen maailmansodan loppuvaiheessa hän yritti paeta Sveitsiin, mutta joutui vangituksi ja oikeuden eteen. Hänet vapautettiin toukokuussa 1946.
Sodan jälkeen Freddi työskenteli Il Tempo -sanomalehden toimittajana ja tuottaja Angelo Rizzolin avustajana. Hänen kirjallisesta tuotannostaan kiinnostavin on fasistisen Italian elokuvateollisuudesta kertova Il cinema (1949).
Häly

Häly merkitsee akustiikan terminä epä­säännöllisten, jaksottomien värähdysten muodostamaa ääntä. Toisin kuin sävelellä, hälyllä ei siis ole määrättyä sävel­korkeutta.
Häly on myös musiikkitermi. Niinpä monilla lyömä­soittimilla kuten rummuilla ei saada määrä­korkuisia säveliä, ainoastaan sävel­tasoltaan epä­määräisiä häly­ääniä. Länsimaisessa taidemusiikissa on yleistynyt 1900-luvun jälkipuoliskolta akustisille soittimille aiemmin epätyypillisten soittotapojen käyttö, konkreettiselle musiikille sukua oleva hälymusiikki. Sen tärkeimpiin edustajiin ja edelläkävijöihin kuuluu saksalainen säveltäjä Helmut Lachenmann.
Fonetiikassa hälyllä tarkoitetaan äänteen piirrettä, joka syntyy ääntöväylän supistuma­kohdassa pyörteisen eli turbulentin ilmavirtauksen vaikutuksesta. Sellainen kuuluu moniin konsonantteihin, varsinkin frikatiiveihin, ja varsinkin spiranteissa se on varsin voimakas.