google/wiki40b huggingface dataset:
Tuomi

Tuntomerkit

Tuomi kasvaa usein pensasmaisena muodostelmana, jonka korkeus vaihtelee 3–12 metrin välillä. Hyvällä kasvupaikalla tuomi voi kehittää selvän päärungon, joka tekee kasvista selkeämmin puun näköisen. Lehtilavat ovat sahalaitaisia. Tuomi kukkii touko-kesäkuun vaihteessa. Sen kukat ovat valkoisia, tuoksuvia, niissä on ruusumainen teriö ja muodostavat 12 kukan terttumaisia kukintoja. Myöhemmin niistä kehittyy tummansinisiä luumarjoja. Tuomen korkkihuokosia sisältävä kuori on tummanruskea tai tummanpunainen, vanhemmiten tummanharmaa. Kuori ja puuaines maistuvat karvaalta ja erittää voimakasta hajua, jonka aiheuttaa myrkyllinen amygdaliini (C₂₀H₂₇NO₁₁, CAS-numero 29883-15-6).

Levinneisyys

Tuomi kasvaa Euraasian boreaalisen vyöhykkeen viljavilla mailla. Puuta tavataan myös Britanniassa, Ranskassa, Portugalin ja Espanjan vuoristoalueilla, Atlasvuorilla ja Balkanin niemimaan pohjoisosissa. Idässä tuomen levinneisyysalue ulottuu Siperian arovyöhykkeelle ja Kaukasiaan.

Käyttö

Keskiajalla tuomea käytettiin lääketieteellisiin tarkoituksiin ja sen kuoren uskottiin oveen asetettuna torjuvan ruttoa. Metsänhoidossa tuomi raivataan yleensä tärkeämpien puulajien tieltä. Koristekasvikäyttöön on jalostettu lajike purppuratuomi (Prunus padus 'Colorata'), jonka kukat ovat vaaleanpunaiset ja lehdet punertavat. Tuomen marjoista voidaan valmistaa likööriä tai mehua.

Tuholaisia ja kasvitauteja

Tuomen tunnetuin tuholainen on tuomenkehrääjäkoi (Yponomeuta evonymellus), mutta myös tuomikirva (Rhopalosiphon padi) on taloudellisesti haitallinen tuhohyönteinen. Loissienistä tuomen lehtiin aiheuttaa sinipunaisia laikkuja kuusentuomiruoste (Thekopsora areolata) sekä puun marjasatoa vähentää Taphrina pruni -niminen loissieni tehden marjat sitkeiksi, ruskeiksi, luuttomiksi ja siemenittömiksi pusseiksi. Tuomen lahottajista tunnetuimpia ovat karvavyökääpä (Trametes hirsuta), nukkavyökääpä (Trametes pubescens), punakääpä (Pycnoporus cinnabarinus) sekä okrakääpä (Hapalopilus rutilans) ja harvinaisempia pähkinäorvakka (Granulocystis flabelliradiata) sekä vuotikankääpä (Antrodiella americana), joka edellyttää ruskovuotikan (Hymenochaete tabacina) edeltävää läsnäoloa.
Andrea Arnold

Andrea Arnold, OBE (s. 5. huhtikuuta 1961, Dartford, Kent, Englanti) on brittiläinen palkittu näyttelijä ja elokuvaohjaaja.
Arnold voitti lyhytelokuvallaan Wasp (2003) parhaan lyhytelokuvan Oscar-palkinnon vuonna 2004. Hän on myös Bafta-palkittu. Arnoldin ensimmäinen täyspitkä elokuva Red Road ilmestyi vuonna 2006. Vuonna 2009 hän sai Cannesin elokuvajuhlilla tuomariston palkinnon (Prix du Jury) elokuvallaan Fish Tank, jonka kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti BBC:n kyselyssä kuluvan vuosisadan 70 parhaan elokuvan joukkoon vuonna 2016. Arnold ohjasi vuonna 2011 filmatisoinnin Emily Brontën teoksesta Humiseva harju ja elokuvan ensi-ilta oli syyskuussa 2011. Arnold voitti vuoden 2016 elokuvallaan American Honey uransa toisen tuomariston palkinnon (Prix du Jury).
Lynne Frederick

Lynne Maria Frederick (25. heinäkuuta 1954 – 27. huhtikuuta 1994) oli englantilainen näyttelijä. 
Frederickin näyttelijänura alkoi vuonna 1970. Vuonna 1971 hän näytteli elokuvassa Nicholas and Alexandra sekä 1972 elokuvassa Henry VIII and His Six Wives. 
Frederick muistetaan myös koomikko-näyttelijä Peter Sellersin neljäntenä ja viimeisenä vaimona. Sellers ja Frederick avioituivat 18. helmikuuta 1977 ja olivat naimisissa siihen asti kunnes Sellers kuoli sydänkohtaukseen 24. heinäkuuta 1980. Media raportoi, että pari oli ollut aikeissa erota ja Sellers aikeissa poistaa Frederickin testamentistaan, mutta koska he olivat vielä naimisissa, peri Frederick Sellersin koko omaisuuden. Sellersin kolme lasta hänen kahdesta edellisestä avioliitostaan saivat kukin 750 puntaa.
Frederick kuoli huhtikuussa 1994.
Charley Reynolds

Charley Reynolds (20. maaliskuuta 1842 – 25. kesäkuuta 1876) oli yhdysvaltalainen tiedustelija, joka toimi everstiluutnantti George Armstrong Custerin alaisena historiallisesti kuuluisassa Little Bighornin taistelussa. Reynolds oli eräs niistä yli 260:stä verilöylyssä kaatuneesta 7.ratsuväkirykmentin uhrista, jotka olivat osallistuneet Montanassa käytyyn taisteluun. Reynolds tunnettiin lempinimellä "Lonesome-Charley" (Yksinäinen-Charley).

Lyhyt historia

Charles Alexander Reynolds syntyi Warrenin piirikunnassa, Illinoisissa. Vuonna 1858 hän muutti sukunsa mukana Kansasiin, jossa hänen isänsä tohtori Joseph Boyer perusti lääkärin praktiikan. 1860-luvun alussa Reynolds osallistui Yhdysvaltain sisällissotaan palvellen Pohjoisvaltioiden joukoissa Kansasin jalkaväessä. Hän otti osaa moneen taisteluun Kansasin ja Missourin rajalla ja toimi Santa Fen tien saattojoukoissa.
Sodan loputtua Reynolds aikoi ryhtyä kauppiaaksi, mutta hanke raukesi cheyennien surmatessa hänen yhtiötoverinsa. Tämän jälkeen Reynolds ansaitsi elantonsa monenlaisissa eri töissä ja kulki osavaltiosta toiseen. Vuonna 1866 hän toimi biisoninmetsästäjänä Coloradossa ja Nebraskassa, mutta kulkeutui seuraavien vuosien aikana ylä-Missourin alueelle, jossa ansaitsi elantonsa eräoppaana. Intiaanit kunnioittivat Reynoldsin taitoja metsästäjänä, ja uskoivat hänen omaavan yliluonnollisia voimia. Lakotat pitivät kauempaa tarkoin silmällä yksinäistä metsästäjää, jolla oli tapana voittaa ensin eläinten luottamus, ja ampua ne sitten ruokintapaikoille.
Vuonna 1869 Reynolds tapasi George Armstrong Custerin, ja ystävystyi tämän kanssa. Seuraavan vuosikymmenen alkupuolella Reynolds osallistui 7. ratsuväkirykmentin tiedustelijana sioux-intiaanien pyhille maille Black Hillsin suuntautuneelle tutkimusretkelle. Kohtalokkaan Little Bighornin taistelun aikana 25.6.1876 Reynolds palveli majuri Marcus Renon alaisuudessa. Erään lähdetiedon mukaan Reynoldsista oli poimittu 58 luotia, mutta väitettä pidetään fiktiona. Reynolds haudattiin Little Bighornin taistelukentälle muiden sotilaiden tavoin. Myöhemmin hän sai oman marmorisen muistokiven kukkulan länsilaidalle, jonne hänet oli ammuttu.

Kuvauksia Reynoldsista

Elizabeth Custerin mukaan Reynolds oli hyväkäytöksinen, vaatimaton ja hyvin ujo. Hänen ääntään on kuvattu pehmeäksi ja jopa hieman naiselliseksi. Reynolds ei juuri tupakoinut, eikä käyttänyt alkoholia, vaan viihtyi enemmän omissa oloissaan. Liikanimi "Yksinäinen-Charley" tuli juuri tästä ominaisuudesta. Monista muista tiedustelijoista poiketen hän ei ollut valokuvauksellinen, ja hänestä on säilynyt vain muutama kuva. Ampujana Reynolds oli erinomainen, ja joidenkin aikalaisten mukaan jopa paras kiväärinkäsittelijä lännessä. Jotkut Little Bighornista selvinneet ovat kertoneet Reynoldsin aavistaneen kuolemansa. Kun arikara-tiedustelija Bloody Knife oli edellisenä iltana kertonut, ettei näkisi enää huomista auringonlaskua, oli Reynolds vastannut: "Huominen on myös minun viimeinen päiväni"
Sanal Edamaruku

Sanal Edamaruku (s. 26. toukokuuta 1955 Thodupuzha, Kerala) on intialainen kirjailija, ateisti ja rationalisti. Hän on kansainvälisen Rationalist International -järjestön perustaja ja puheenjohtaja sekä Indian Rationalist Associationin puheenjohtaja. Edamaruku on vuodesta 2012 lähtien asunut Helsingissä. Hän muutti Suomeen kotimaassaan nostetun jumalanpilkkasyytteen vuoksi.

Elämä

Edamarukun isä oli intialainen toimittaja ja rationalisti Joseph Edamaraku. Hän varttui ilman uskonnollista kasvatusta ja oli vuonna 1960 Intian ensimmäinen lapsi, joka merkittiin koulun rekistereihin uskonnottomana. Edamaruku on toiminut aktiivisena rationalistina ja ateistina 15-vuotiaasta lähtien. Hän opiskeli politiikan tutkimusta Keralan yliopistossa sekä New Delhin Jawaharlal Nehrun yliopistossa, josta Edamaruku valmistui vuonna 1980. Yli satatuhatjäsenisen Indian Rationalist Associationin pääsihteeriksi hänet valittiin vuonna 1983 ja puheenjohtajaksi 2005. Edamaruku toimii myös järjestön julkaiseman Modern Freethinker -lehden päätoimittajana. Hän on kirjoittanut lukuisia teoksia, jotka muun muassa sisältävät kritiikkiä Intian taikauskoisia käsityksiä vastaan.
Vuonna 2011 Edamaruku valittiin jäseneksi kansainväliseen skeptikkojen liittoon Csicopiin. Hän on myös brittiläisen vuonna 1885 perustetun Rationalist Association -järjestön kunniajäsen. Sen aikaisempia kunniajäseniä ovat olleet muun muassa Bertrand Russell, Albert Einstein ja Sigmund Freud. Edamarukun käytännön työ on käsittänyt erilaisten uskomusten sekä uskonnollisten ja mystisten huijausten tutkimista ja niiden paljastamista. Hän on lisäksi johtanut ja organisoinut taikauskon vastaisia kampanjoita Intian maaseudulla. Dokumenttielokuvassa Guru Busters Edamaraku esitteli useiden muiden intialaisten rationalistien kanssa temppuja, joita oltiin pidetty yliluonnollisina.

Jumalanpilkkasyyte ja pako Suomeen

Maaliskuussa 2012 Edamaraku paljasti ihmeenä pidetyn ilmiön, jossa Mumbain kaupungissa sijaitsevan kirkon krusifiksin varpaista tippui vesipisaroita. Hänen tutkimustensa mukaan ilmiö johtui rikkoontuneesta vesijohtoputkesta, kapillaari-ilmiön vuoksi vesi nousi seinää pitkin ylös ja valui tipoittain krusifiksista. Kuukautta myöhemmin katolinen kirkko teki Edamarakun toimista rikosilmoituksen jumalanpilkkana. Kesäkuussa hän muutti opetusneuvos Pekka Elon kutsumana Suomeen välttääkseen mahdollisen vuosien pituisen vankilatuomion.
Mano Negra

Nimi

La Mano Negra (suom. Musta käsi) oli anarkistinen järjestö Espanjassa. Espanjan poliisi syytti suurimman osan espanjalaisista anarkisteista kuuluneen järjestöön.
Kristiina Drews

Kristiina Drews (s. 1952) on suomalainen kielenkääntäjä. Hän on työskennellyt suomentajana vuodesta 1979 ja häneltä on julkaistu noin sata käännöstä englannista suomeen.
Drews on suomentanut pääasiassa englanninkielistä kirjallisuutta, muiden muassa Margaret Atwoodin, Julian Barnesin ja Ali Smithin teoksia. Hän on kääntänyt myös näytelmiä ja musikaaleja Jukka Virtasen kanssa. Musikaaleista tunnetuimpia suomennoksia ovat Les Misérables, West Side Story, Saturday Night Fever ja The Producers.
Vuonna 1989 Drews sai valtion kääntäjäpalkinnon ja vuonna 1998 Mikael Agricola -palkinnon. Tammikuussa 2015 hän sai Gummeruksen Kaarlen päivän tunnustuksen englanninkielisen kaunokirjallisuuden ja erityisesti Vladimir Nabokovin teoksen Kalvas hehku suomentamisesta. Drews on ollut Suomen kääntäjien ja tulkkien liiton hallituksen jäsen 1990–2006 ja valtion kirjallisuustoimikunnan jäsen 2007–2012, 2017–2018 ja 2019–2020.
Drewsin puoliso on kuvanveistäjä Antero Toikka. Heillä on neljä lasta.
Maria Andersson

Maria Eufrosyne Andersson (väitetään syntyneen 24. joulukuuta 1828 Viipuri – 24. elokuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen palvelijatar, jonka on väitetty saavuttaneen peräti 117 vuoden iän. Tällä saavutuksella hän olisi pitkäikäisin tunnettu suomalainen. Anderssonin syntymäajasta ja poikkeuksellisen korkeasta iästä ei kuitenkaan ole esitetty luotettavia todisteita.
Maria Anderssonin isä oli sotilassoittaja ja myöhemmin vahtimestari. Andersson aloitti työnteon jo lapsena ja työskenteli palvelijattarena herrasväen perheissä. Hänen on sanottu matkustaneen isäntäväkien mukana ulkomaita myöten ja puhuneen suomea, ruotsia sekä venäjää. Myöhemmällä iällä hän myi kukkia kadulla Helsingin keskustassa. Andersson oli naimaton ja lapseton. Kun hän täytti (tiettävästi) 110 vuotta, häntä muistettiin juhlatervehdyksin ja Helsingin kaupunki myönsi hänelle kunnianosoituksena 500 markan kuukausieläkkeen. Anderssonin on väitetty asuneen Helsingissä 110 vuotta, viimeiset vuotensa Kivelän sairaalassa. Hänen kuoltuaan kaupunki järjesti hänelle juhlavat hautajaiset. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan vanhalle alueelle. Hautakivessä lukee ”Helsingin vanhimman asukkaan muistolle Helsingin kaupunginhallitus pystytti”. Nykyään Anderssonin ennätysikää pidetään kuitenkin kiistanalaisena.
Mikäli Anderssonin kuolinikä pitäisi paikkansa, hän kuuluisi maailman kaikkien aikojen vanhimpien ihmisten joukkoon. 117 vuoden iän ovat tiettävästi saavuttaneet ainoastaan Jeanne Calment (122), Sarah Knauss (119), Violet Brown (117), Lucy Hannah (117), Marie-Louise Meilleur (117), Emma Morano (117), Misao Ōkawa (117), Nabi Tajima (117) ja Chiyo Miyako (117).
Journey Without Maps

Journey Without Maps (Matka ilman karttoja) on englantilaisen kirjailijan Graham Greenen kirjoittama ja vuonna 1936 ilmestynyt matkakirja noin 560-kilometrisestä ja neljä viikkoa kestäneestä matkasta Liberian sisäosien halki. Matka tapahtui vuonna 1935 ja oli Greenen ensimmäinen Euroopan ulkopuolella tehty matka. Liberian sisäosia ei tuolloin ollut vielä karttoihin merkitty (Yhdysvaltain hallitus julkaisi sen sijaan kartan, jossa sisäosia edusti iso, valkoinen osa, johon oli kirjoitettu sana "kannibaalit"), joten Greene käytti matkan aikana paikallisia oppaita ja matkatavaroiden kantajia.
Greenen matka alkoi Liberian pohjoisimmalta pisteeltä läheltä Sierra Leonessa sijaitsevaa kaupunkia Kailahunia. Tuolta hän matkusti sitten kaakkoiseen suuntaan viidakon ylänkömaiden läpi. Hän kulki osan Ranskan Guineasta poikki ennen kuin kääntyi kohti lounasta ja saapui Grand Bassan läänin rannikolle. Greene matkusti sen jälkeen pääkaupunkiin Monroviaan.
Matkan varrella Greene tapasi muita valkoisia, mm. amerikkalaisia ja englantilaisia lähetyssaarnaajia, saksalaisen seikkailijan, kullanetsijöitä ja rantaryöväreitä. Niistä kylistä, joiden läpi Greene matkusti, useimpien asukkaat olivat nähneet valkoihoisia matkustajia ennenkin, mutta monille siitä oli kulunut jo vuosia ja nuoremmille asukkaille kokemus oli uusi. Greene kirjoitti maan surkeasta kansanterveydestä; koko maasta löytyi vain kourallinen lääkäreitä ja tavallista liberialaista vaivasi pitkä luettelo tauteja (erityisesti sukupuolitaudit ja malaria vaikuttivat maanlaajuisilta, ja niiden rinnalla näkyi myös hyönteisten aiheuttamia avohaavoja sekä välillä spitaalia). Greene joi koko matkan aikana kokonaisia koreja viskiä ja sairastui matkan puolivälissä, ja yöpyessä Zigi's Townissa matkan loppupuolella hän melkein kuoli. Tuolloin Greene huomasi, että hänellä oli "intohimoinen kiinnostus elämiseen", joka "vaikutti tuona yönä tärkeältä havainnolta". Greene matkusti yhdessä serkkunsa Barbara Greenen kanssa.
Vuonna 2009 Greenen matka toteutettiin uudelleen, kun englantilainen Daily Telegraphin entisenä Afrikan kirjeenvaihtajana työskennellyt ja Kongon demokraattista tasavaltaa käsittelevän kirjan Blood River: A Journey to Africa's Broken Heart (2007) kirjoittanut Tim Butcher matkusti Liberiaan ja seurasi Greenen jalanjäljissään. Butcherin seuraava kirja perustuu tähän matkaan.
Karanteeni

Karanteeni on pakkoeristys, tyypillisesti vaarallisen tarttuvan taudin leviämisen estämiseksi. Sana tulee luultavasti Ranskasta, sillä ”40” on ranskaksi ”quarante”, joka sitten muuttui italian kielessä muotoon quarantena, joka tarkoitti 40 päivän odotusaikaa ennen pääsemistä Dubrovnikin (entinen Ragusa) kaupunkiin mustan surman aikana. Karanteenissa on tarkoitus pitää henkilö tai eläin karanteenissa niin kauan, että mahdolliset taudit puhkeavat. Näin estetään tehokkaasti taudinkantajien liikkuminen alueelle.
Karanteenia käytetään usein muun muassa eläinten maahantuonnissa.
Sogndal Fotball

Yleistä

Sogndal Fotball ei ole pitkän historiansa aikana onnistunut voittamaan mestaruutta sen paremmin liigassa kuin Norjan cupissakaan. Seuran historian paras sijoitus liigatasolla on kuudes sija kaudelta 1988. Cupin finaaliin Sogndal selvisi vuonna 1976, mutta hävisi SK Brannille 2–1. 
Seura pelaa kotiottelunsa 4000 katsojaa vetävällä Fosshaugane Campusin stadionilla, jonka yhteydessä sijaitsee Sognin ja Fjordanen korkeakoulu.
Alexander Ludwig

Perhetausta

Ludwig syntyi Vancouverissa. Hänellä on kolme nuorempaa sisarusta. Hänen äitinsä Sharlene on entinen näyttelijä, ja hänen isänsä Harald Horst Ludwig on liikemies.
UKK-reitti

UKK-reitti eli UKK-vaellusreitti on valtakunnallinen vaellusreitti, joka on nimetty presidentti Urho Kaleva Kekkosen, innokkaan kuntoliikkujan ja liikunnan puolestapuhujan, mukaan. Reitti kulkee Pohjois-Karjalan, Kainuun, Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin alueella. Sen päätepisteet ovat etelässä Lieksan Kolilla ja pohjoisessa Savukosken Tulppiossa. Urho Kekkonen vaelsi reitin vuonna 1957.
Vaellusreittiin kuuluu esimerkiksi osia vanhasta karjalaisesta kauppatiestä. Reitin sanotaan noudattelevan myös veronkantaja Simo Affleckin eli Simo Hurtan kulkemia ratsupolkuja Kainuussa ja Pohjois-Karjalassa.
UKK-reitti kuuluu Euroopan kauko­vaellus­reitti E10:een, joka alkaa Nuorgamista ja päättyy Espanjan Tarifaan ja E6:een, joka kulkee Kilpisjärveltä Kreikan Alexandroúpoliin.
Reitti kulkee seuraavien kuntien alueella: Savukoski, Salla, Posio, Taivalkoski, Pudasjärvi, Puolanka, Hyrynsalmi, Ristijärvi, Kuhmo, Sotkamo, Valtimo, Nurmes, Juuka ja Lieksa
Viirre

Viirre on kylä Pyhäjoen kunnassa Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa Oulun läänissä. Kylä sijaitsee Pyhäjoen keskustaajaman ja Yppärin välisellä alueella. Tästä huolimatta Viirre kuitenkin kuuluu Pyhäjoen kirkonkylään.
HMS Regulus (J327)

Palvelus

Alus upposi 12. tammikuuta 1945 Korfulla osuttuaan miinaan.
Hermann Zapf

Hermann Zapf (8. marraskuuta 1918 Nürnberg – 4. kesäkuuta 2015 Darmstadt) oli tuottelias saksalainen kirjainmuotoilija. Hän oli naimisissa kalligrafi ja kirjainmuotoilija Gudrun Zapf-von Hessen kanssa.
Zapfin suunnittelemista kirjasintyypeistä tunnetuimmat ovat Optima ja Palatino.
Mitsubishi Colt

Toisen sukupolven Facelift 2008

Autosta esiteltiin vuoden 2008 syksyllä uusi facelift-malli, joka on valmistajan mukaan 65 prosenttisesti uusi. Auton muotoilu muuttui hieman, huomattavimpana Coltin uusi isoveljeltänsä Lancerilta peritty keula, ja samalla auton pituus kasvoi 7 cm (3,94 metriin) ja varustelu parani jonkin verran. Hinnat sen sijaan pysyivät - tosin vain markkinoille lanseerauksen ajan - samoina. Prefacelift-mallin hengittävien bensakoneiden rinnalle tuli Ralliart-version 150-hevosvoimainen turbo. Maaliskuussa 2009 Coltin moottorivalikoima laajentui kahdella vähäpäästöisellä Clear Tec -bensiinimoottorilla.
Vitali Tseškovski

Vitali Valerianovitš Tseškovski (ven. Виталий Валерьевич Цешковский; 25. syyskuuta 1944 Omsk, Neuvostoliitto – 24. joulukuuta 2011) oli venäläinen shakin kansainvälinen suurmestari ja entinen Neuvostoliiton mestari.
Tseškovski sai kansainvälisen mestarin tittelin 1973 ja suurmestarin 1975.
Tseškovski on aatelista puolalaista sukujuurta. Suku on kotoisin Volyniasta.
Bronisław Bernacki

Bronisław Bernacki (ukr. Броніслав Бернацький; s. 30. syyskuuta 1944) on ukrainalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Julijans Vaivods 28. toukokuuta 1972. Hänet nimitettiin Odessa-Simferopolin hiippakunnan johtoon 4. toukokuuta 2002, ja piispaksi vihkiminen seurasi 4. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Marian Jaworski, jota avustivat Nikola Eterović ja Jan Olszanski.
Misterbianco

Misterbianco (italiaksi Misterbianco, sisiliaksi Mustarjancu) on kunta Catanian metropolikaupungissa, Sisiliassa, Etelä-Italiassa. Sen asukasluku on vajaat 50 000 ja pinta-ala 37 km². Kunta sijaitsee Etnatulivuoren juurella ja sen korkein kohta 210 m.
Misterbiancon nimi juontuu Munasterium Album -nimisestä luostarista, joka sijaitsi kunnan tämänhetkisen keskustan alueella. Luostari kuitenkin tuhoutui Etnan purkauksessa vuonna 1669, jolloin tuhoutui myös kunnan vanha keskusta.
Autokansi

Autokannet ovat autolautoilla olevia kansia, joilla kuljetetaan ajoneuvoja ja muutakin rahtia. Ne sijaitsevat yleensä laivan alemmilla kansilla. Autokansilta pääsee portaikkoja tai hissejä käyttäen ylempien kansien matkustustiloihin. Autolautalla on laivan keulassa ja perässä portit, joista ajoneuvot ajetaan sisään tai ulos laivan ollessa satamassa. Tällaista alusta kutsutaan ro-ro-alukseksi. Joillain aluksilla voidaan kuljettaa autojen lisäksi myös rautatiekalustoa autokannella olevien kiskojen ansiosta. Tämäntyyppisiä aluksia kutsutaan junalautoiksi.
Turvallisuuden vuoksi Suomessa autokannella oleskelu on matkan aikana kielletty. Käsijarru on pidettävä päällä, ja asuntoautojen sekä -vaunujen kaasupullojen päänventtiilien on oltava suljettuina.
Autokansilla olevan avoimen tilan vuoksi autolautat ovat herkempiä vuodoille. Veden tulviminen autokannelle on aiheuttanut muun muassa M/S Herald of Free Enterprisen ja M/S Estonian uppoamiset. Estonian onnettomuuden jälkeen asetettiin lastilauttojen vuotovakavuudelle, keulaporttien ja avattavien ramppien lukituksille sekä lukitusten valvonnalle tiukemmat vaatimukset. M/S Jan Heweliuszin uppoamisen syynä oli myös autokansi, kun lasti pääsi liikkumaan myrskyssä, mikä kaatoi aluksen.
Eino Niini

Eino Markus Niini (vuoteen 1925 Lind; 2. elokuuta 1902 Pori – 26. joulukuuta 1987) oli suomalainen teollisuudentutkija ja professori.

Henkilöhistoria

Eino Niinen vanhemmat olivat Johan Kustaa Lind ja Sofia Amanda Naski ja puoliso vuodesta 1933 Aune Mirjam Kyöstilä.  Niinen poika oli taloudellisen geologian professori Heikki Niini, hänen veljiään olivat ylijohtaja Aarno Niini ja teoreettisen fysiikan professori, Akavan puheenjohtaja Risto Niini. Ylioppilaaksi Niini tuli Porin lyseosta 1925 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1931. Stuttgartin teknillisessä korkeakoulussa hän opiskeli 1931–1932. Niini väitteli tekniikan tohtoriksi vuonna 1945 ja toimi vuosina 1945–1969 opinahjonsa Teknillisen korkeakoulun teollisuustalouden professorina. Hän työskenteli 1930–1940-luvulla myös Valtion lentokonetehtaan sekä SOK:n palveluksessa. Hän kuului Työterveyslaitoksen johtokuntaan vuodesta 1949 alkaen ja toimi sen puheenjohtajana 1966–1970.
San Franciscon lahden ympäristö

San Franciscon lahden ympäristö (engl. San Francisco Bay Area, usein yksinkertaisesti The Bay Area) viittaa San Franciscon lahtea ympäröivään alueeseen Kalifornian osavaltion pohjoisosassa Yhdysvalloissa. Alue on maantieteellisesti ja etnisesti hyvin epäyhtenäinen. Lahden rannoilla sijaitseva taajama on kuitenkin yhtenäistä. Alueella asuu yli seitsemän miljoonaa asukasta.

Alueet

Alue on maantieteellisesti monipuolinen metropolialue, joka ympäröi San Franciscon ja San Pablon lahtia. Se kattaa San Franciscon, San Josén ja Oaklandin kaupungit sekä niiden lukuisat esikaupunkialueet. San José on alueen maantieteellisesti laajin kaupunki, ja siellä sijaitsee teknologia-alan yrityksistä tunnettu Piilaakso.

Sillat

San Franciscosta pohjoiseen sijaitsee Golden Gate -silta, joka ylittää samannimisen salmen. San Franciscosta itään sijaitsee San Francisco–Oakland Bay Bridge, joka yhdistää San Franciscon ja lahden itäpuolella sijaitsevan Oaklandin. Pohjoisessa sijaitsee Richmond-San Rafael Bridge ja etelässä San Mateo-Hayward Bridge sekä eteläisimpänä Dumbarton Bridge. Silloista pisin on San Mateo-Hayward Bridge.

Ilmasto

San Franciscon lahden alueen kokoon verrattuna ilmasto vaihtelee sen eri osissa melko paljon. Ilmasto on tyypiltään välimerenilmasto, jossa kesät ovat kuivia ja lämpimiä ja talvi sateisempi. Talven aikana lämpötila ei kuitenkaan muutu kylmäksi: keskilämpötilat laskevat 10–15 celsiusasteen paikkeille.
Tyynen valtameren kylmästä Kalifornianvirrasta johtuva kylmä merivesi, joka on kesällä noin 12–13-asteista, vaikuttaa voimakkaasti alueen itäisen osan ilmastoon, erityisesti San Franciscon kaupungin alueella. Muihin lahden ympärysalueisiin verrattuna San Franciscon kesät ovat viileitä. Kaupungissa esiintyy sumua, joka työntyy Golden Gate -sillan luota lahdelle.
Meren viilentävä vaikutus vähenee etelämpänä, sillä meren ja lahden välissä on vuoria. Lahden eteläinen osa, jossa San José sijaitsee, on kuivempaa ja kuumempaa kuin pohjoisemmat tai läntisemmät alueet.
Lahden itäinen puoli on lämpimämpi kuin läntinen, sillä itäisellä puolella meren viilentävä vaikutus on vähäisempi. Esimerkiksi Oaklandissa lahden itäpuolella on kesäpäivinä nelisen astetta lämpimämpää kuin lahden länsipuolella San Franciscossa.

Kasvillisuus

San Franciscon lahden alueella kasvaa palmuja, joista San Franciscon alueella huomattavimpia ovat kanarianpalmut (Phoenix canariensis), jotka on tuotu Kanariansaarilta. Kanarianpalmuja on istutettu puistopuiksi ja teiden varsille. Erityisesti etelämpänä San Joséssa kasvaa bulevardipalmuja (Washingtonia robusta), jotka pitävät kuivemmasta ilmastosta.