google/wiki40b huggingface dataset:
Lafayette-luokka

Lafayette-luokka oli Yhdysvaltain merivoimien kolmas strateginen ohjussukellusveneluokka.

Yleistä

Lafayette-luokka oli alun perin Yhdysvaltojen suurilukuisin strateginen ohjussukellusvenetyyppi. Luokka käsitti alun perin kaiken kaikkiaan 19 venettä, mutta 1980-luvun lopulla luokan kymmenen viimeisintä modernisoitua venettä erotettiin erilliseksi James Madison-luokaksi. 
Myös Royal Navy kehitti myöhemmin luokan pohjalta omat Resolution-luokan ohjusveneensä.

Rakenne ja koneisto

Kuten aikaisemmissakin ohjusveneissä, voimanlähteenä oli Westinghouse S5W-painevesireaktori, joka tuotti höyryä kahdelle höyryturbiinille. Veneistä James Monroe, Henry Clay ja Daniel Webster oli varustettu Westinghousen turbiineilla, Nathan Halen voimanlähteenä toimi yksi DeLavalin valmistama turbiini, ja loput veneistä kulkivat kahden General Electricin turbiinin voimin. Kaikissa veneissä turbiinit pyörittivät yhtä potkuriakselia ja 7-lapaista potkuria. Alusten nopeudeksi sukelluksissa ilmoitettiin yli 20 solmua. 
Viimeisenä valmistuneessa Daniel Websterissä kokeiltiin alkuvaiheessa veneen keulaan sijoitettuja syvyysperäsimiä. Kaikissa aikaisemmissa ohjussukellusveneissä aluksen syvyysperäsimistä keulimmaiset oli sijoitettu torniin. Tämä kuitenkin aiheutti ongelmia veneen pituussuuntaisen vakauden suhteen, ja näistä ongelmista pyrittiin tällä kokeilulla pääsemään eroon. Kokeilun seurauksena aluksen huippunopeus kuitenkin laski lisääntyneen vastuksen takia. Tämän vuoksi ajatuksesta luovuttiin, ja Daniel Websterin syvyysperäsimet siirrettiin muiden veneiden tapaan torniin ensimmäisen ison huoltojakson yhteydessä vuonna 1969.

Aseistus

Ohjussiilojen lukumäärä oli 16, kuten aikaisemmissakin ohjusveneissä. Lafayette-luokka suunniteltiin alun perin uutta Poseidon C3 SLBM-ohjusta varten. Poseidon-ohjusjärjestelmän kehitystyö ei kuitenkaan ollut vielä veneiden rakennusvaiheessa valmis, ja niinpä luokan veneisiin asennettiin Polaris A2-ohjukset, tavoitteena ottaa Poseidon-ohjukset käyttöön myöhemmin jälkiasennuksena. Tämä ohjusjärjestelmän vaihto toteutuinkin kaikkiin veneisiin 1970-luvun puolivälissä. Lafayette, Alexander Hamilton ja Woodrow Wilson aseistettiin 1980-luvulla vielä uusilla TridentC4 -ohjuksilla. 
Taktisena aseistuksena oli 4 torpedoputkea.
Stephansdom

Historia

Kirkon rakentaminen alkoi vuonna 1137. Vuonna 1147 paljon nykyistä pienempi romaaniseen tyyliin rakennettu kirkko vihittiin käyttöön ja pyhitettiin Pyhälle Stefanokselle. Läsnä oli monia saksankielisen Euroopan johtohahmoja, jotka valmistautuivat lähtemään toiselle ristiretkelle. Vuonna 1293 kirkko paloi, ja se rakennettiin uudelleen goottilaiseen tyyliin 1300-luvulta 1500-luvulle mennessä. Vuonna 1852 alkoivat kirkon perusteelliset uudistustyöt.
Stephansdom vaurioitui pahasti toisessa maailmansodassa ja pohjoistornin valtava Pummerin-kello putosi alas ja särkyi. Se kuitenkin valettiin uudelleen, vielä suuremmaksi kuin aiemmin.  
Kirkon kuuluisa ruudullinen tiilikatto lisättiin vuonna 1952.

Rakenne ja ulkonäkö

Katedraali on 107 metriä pitkä ja 34 metriä leveä. Keskilaivan korkeus on 28 metriä, ja kolme kuoria ovat 22 metriä korkeita. Etelätornin korkeus on 133 metriä, ja sinne vie 343 porrasaskelmaa. Pummerin-kello on pohjoistornissa, ja sinne voi nousta hissillä.
Katedraali on rakennettu kalkkikivestä, ja sen alkuperäinen väri on valkoinen. 
Viime vuosikymmenien aikana ilmansaasteiden lisääntyessä Stephansdomin pinnalle on syntynyt tumma, lähes musta kerros. Sitä on osittain puhdistettu pois. Katedraalin kunnossapitoa varten on keskiajalta asti toiminut työpaja. Sen noin 20 työntekijän palkka maksetaan pääosin lahjoitusrahoista, sekä tornihissin pääsymaksutuloista. Vaativimpiin hankkeisiin työpaja on saanut myös EU-rahoitusta.
Sampokeskus

Sampokeskus on Rovaniemen keskustassa kävelykadun varrella sijaitseva kauppakeskus. Sampokeskus on yksi Rovaniemen kolmesta kauppakeskuksesta. Kauppakeskuksessa sijaitsee mm. elokuvateatteri Bio Rex Rovaniemi.
Heikki Hietanen

Heikki Hietanen (s. 1965) on suomalainen raviohjastaja. Hän asuu Vähässäkyrössä. Hänen isänsä Markku Hietanen ja veljensä Hannu Hietanen ovat myös raviohjastajia. Hänellä on A-ajolupa sekä D-valmentajalisenssi. Vuoden 2010 loppuun mennessä hän on ohjastanut lähes 14 000 ravilähtöä, joista hän on voittanut yli 1 450 lähtöä ja palkintorahoja yli 2,5 miljoonaa euroa.
Tissot

Historia

Tissot alkoi valmistaa kelloja Le Loclen kaupungissa vuonna 1853. Vuosien 1860 ja 1875 välillä yritys teki myös mm. kellosepän työkaluja, avaimia, medaljonkeja, solmioneuloja ja jopa partakoneen teriä. Merkistä tuli nopeasti tunnettu kronografeistaan, jotka tulivat markkinoille vuonna 1883. Tissot oli ensimmäinen yritys, joka aloitti taskukellojen massatuotannon. Vuonna 1930 Tissot valmisti myös ensimmäisenä kellon, johon maan magneettikentät eivät vaikuttaneet. Tissot oli ensimmäinen valmistaja, joka valmisti rannekelloja muovista (IDEA 2001 vuonna 1971), kivestä (graniittikello vuonna 1985), helmiäisestä (helmiäiskello vuonna 1987) ja puusta (puukello vuonna 1988).
Tissot on kuulunut Swatch Groupiin vuodesta 1983.

Virallinen ajanottaja

Tissot on ollut virallinen ajanottaja vuosia monissa suurissa urheilutapahtumissa, muun muassa Moto GP:n, FIM Superbiken, FIBAn, AFL:n, CBA:n, pyöräilyn ja miekkailun kilpailuissa.
Mistelinapsija

Koko ja ulkonäkö

Mistelinapsija on 10–12 cm pitkä. Sen selkä on oliivinvihreä, ja siivet ja pyrstö ovat ruskeammat. Linnun päälaki on harmaa. Mistelinapsijan rinta ja ylävatsa ovat vaalean harmaat, ja alavatsan höyhenet ovat kellertävät. Laji muistuttaa ulkonäöltään kultakulmanapsijaa (Zimmerius viridiflavus), joka eroaa keltaisten silmäkulmajuoviensa perusteella.

Levinneisyys ja elinympäristö

Mistelinapsijan elinalue ulottuu Meksikosta Panamaan ja Etelä-Amerikassa Kolumbiaan ja Venezuelan lounaisosiin. Alalajit Z. v. improbus ja Z. v. parvus luetaan toisinaan itsenäisiksi alalajeiksi, jolloin mistelinapsijan levinneisyysalue ulottuisi Etelä-Amerikassa vain Kolumbian pohjoisosiin. Linnun elinympäristöä ovat kosteat metsät, metsien reunamaat ja aukeat. Mistelinapsijan elinympäristöt sijaitsevat yleensä Keski-Amerikassa ja Kolumbian pohjoisosissa 100 metrin korkeudella merenpinnasta, mutta Andeilla lajia tavataan 1 500–2 300 metrin korkeudella kasvavista metsistä.
Mistelinapsijan ravinto koostuu pääasiassa mistelin marjoista. Sen pesimäkausi kestää Costa Ricassa tammikuulta syyskuulle ja Andien itäosissa maaliskuulta marraskuulle. Sammalista rakennetun kupolimaisen pesän sisäänkäynti on sivulta. Naaras munii kaksi valkoista munaa, joissa on kanelinruskeita pilkkuja.
Varandein öljyterminaali

Vаrandein öljyterminaali eli Varandein satama (ven. Нефтяной терминал «Варандей», Порт Варандей, Neftnoi terminal Varandei, Port Varendei, LOCODE: RU VAR) on Venäjän Nenetsian autonomisen piirikunnan Zapoljarnyin piirin Vаrandeissa ja sen edustan merialueella sijaitseva, öljynvientiin keskittynyt merisatama. Tämän Lukoil-öljy-yhtiön terminaalin jykevätekoinen, jäävahvistettu lastauspiste sijaitsee Barentsinmeren itäosassa noin 22,5 kilometriä rantaviivasta avomerelle päin ja öljyn varastosäiliöt mantereella.
Kulttuurikeskus Sofia

Kulttuurikeskus Sofia on Helsingin Kallahdessa toimiva koulutus- ja kokoushotelli. Sofia avattiin vuoden 2007 alussa. Sitä hallinnoi Suomen ortodoksisen kulttuurikeskuksen säätiö, jonka puheenjohtaja on Helsingin emeritus metropoliitta Ambrosius. Keskuksessa järjestetään taidetapahtumia, kulttuuriseminaareja ja ikonimaalauskursseja. Sofia on entinen Osuuspankkiopisto, jonka säätiö osti.
Gebhard-opiston suunnittelu- ja rakennustyöt aloitettiin vuonna 1957. Rakennuspiirustukset on tehnyt Aarre Piirainen. Ensimmäinen rakennus valmistui 1958. Myöhemmin lisärakennuksia valmistui vuosina 1963 ja 1980. Opiston nimi muutettiin vuonna 1970 Osuuspankkiopistoksi. Suomen ortodoksisen kulttuurikeskuksen säätiö osti kiinteistön vuonna 2006.
Seututie 738

Nopeusrajoitukset

Tien nopeusrajoitus on lähes koko matkan 80 km/h. Voltin taajamassa nopeusrajoitus on 50 km/h. Muualla Volttissa, Näsissä sekä Perkiömäessä nopeusrajoitus on 60 km/h.
Budai

Budai on jumalolento kiinalaisessa mytologiassa. Budai esitetään perinteisesti lihavana, kaljuna miehenä, jolla on yllään kaapu. Budaita pidetään esimerkiksi Kiinassa Maitreyan inkarnaationa. Hänet kuvataan usein nauravana tai hymyilevänä, mistä juontuu nimitys naurava buddha.
Länsimaissa Budaita esittävät kuvat sekoitetaan usein Gautama Buddhaan.
Kuppi

Kuppi on astia, josta juodaan juomia, kuten teetä ja kahvia. Niitä valmistetaan muun muassa posliinista ja savesta (keraamiset tuotteet). Kuppia tai kahvikuppia käytetään myös mittayksikkönä. Mittayksikkönä se vastaa noin 1,25 dl tilavuutta.
Kupin erottaa mukista sen ohuempi reuna sekä erilainen muoto.
Kuppi voi olla myös amerikkalainen tai englantilainen mittayksikkö. Amerikkalainen kuppi mittayksikkönä tarkoittaa 2,37 dl ja englantilainen kuppi 2,48 dl. (http://www.flavonia.fi/data.php?sivu=ruokaklubi&alasivu=yleistamitta)
Pyhtönen

Maantietoa

Järven pinta-ala on 67 hehtaaria ja se on 1,2 kilometriä pitkä ja 900 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 7 saarta. Sen rantaviivan pituus on 6,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Ukonselän lähialueeseen (35.622) se kuuluu.
Petko Karavelov

Petko Karavelov (5. huhtikuuta (J: 24. maaliskuuta) 1843 Koprivštitsa – 7. helmikuuta 1903 Sofia) oli bulgarialainen poliitikko, joka toimi Bulgarian pääministerinä neljästi vuosina 1880–1881, 1884–1886, 1886 ja 1901–1902.
Petko Karavelov oli Bulgarian kansalliseen heräämiseen vaikuttaneen kirjailija Ljuben Karavelovin nuorempi veli. Hän opiskeli Venäjällä ja oli Turkin sodan aikana Bulgarian venäläisen miehityshallinnon palveluksessa. Karavelov toimi Tărnovossa 1879 kokoontuneen perustuslakia säätävän kokouksen varapuheenjohtajana ja tuli pian tunnetuksi Bulgarian liberaalin puolueen johtavana poliitikkona. Hän oli 1880 valtiovarainministerinä Dragan Tsankovin hallituksessa ja kohosi saman vuoden lopussa itse pääministeriksi. Ruhtinas Aleksanteri I syrjäytti seuraavana vuonna perustuslain, jolloin Karavelov pakeni Itä-Rumeliaan ja toimi siellä opettajana sekä Filippopolin pormestarina. Perustuslaillisen hallinnon palauttamisen jälkeen hän saattoi 1883 palata Bulgariaan.
Vuonna 1884 Karavelov valittiin kansalliskokouksen puhemieheksi ja Tsankovin hallituksen kaaduttua saman vuoden heinäkuussa hän tuli toisen kerran pääministeriksi. Hänen toiselle pääministerikaudelleen osuivat Itä-Rumelian vallankumouksellinen yhdistäminen Bulgariaan vuonna 1885 ja siitä seurannut Serbian–Bulgarian sota. Toinen kausi päättyi ruhtinas Aleksanteria vastaan elokuussa 1886 suoritettuun vallankaappaukseen. Aleksanterin palatessa lyhyeksi ajaksi takaisin valtaan myös Karavelov palasi tosin hetkellisesti kolmannen kerran pääministeriksi.
Kun Aleksanteri I luopui syyskuussa 1886 lopullisesti kruunusta, Karavelovista tuli Stefan Stambolovin ja Sava Mutkurovin ohella kolmas jäsen hallitusvaltaa käyttäneeseen valtionhoitajakuntaan. Karavelov joutui kuitenkin eroamaan siitä jo marraskuussa, koska hänen suhtautumisensa Venäjään oli epäselvä, ja valtaan tullut Stambolov kohteli häntä tämän jälkeen ankarasti. Vuoden 1887 keväällä tapahtuneen epäonnistuneen kansannousun jälkeen Karavelov vangittiin joksikin aikaa ja vuonna 1891 hänet tuomittiin viideksi vuodeksi vankeuteen syytettynä osallisuudesta ministeri Beltševin murhaan. Stambolovin eron jälkeen hänet kuitenkin vapautettiin joulukuussa 1894. Hän toimi vielä kerran pääministerinä maaliskuusta 1901 tammikuuhun 1902.
Seljat

Kuvaus

Seljat ovat kesävihantia, yksikotisia ja piikittömiä pensaita. Lehdet kasvavat vastakkain ja lehtilapa on parilehdykkäinen ja päätöparinen. Lehdykät ovat pitkäsuippuisia ja sahalaitaisia. Kukinto on huiskilo ja pienet kukat kaksineuvoisia. Teriö on valkoinen tai vihertävänvalkoinen, ratasmainen ja 5-liuskainen. Hedelmä on 3–5 -siemeninen marja.

Käyttö

Siemenet ovat myrkyllisiä. Jos kuitenkin siemenet poistetaan, mustaseljan marjoista voidaan tehdä mehua.
Feidias

Feidias (m.kreik. Φειδίας, n. 490–430 eaa.) oli antiikin Kreikan klassisen kauden kuuluisin kuvanveistäjä ja arvostetuin mestari. Hänen veistoksensa ovat säilyneet pääosin vain jäljennöksinä.
Feidias työskenteli Ateenan Akropoliilla Parthenonin marmoriveistosten parissa noin vuodesta 447 eaa. Näistä osa on säilynyt ja sijoitettu pääosin British Museumiin ja Akropolis-museoon. Lisäksi Feidias veisti Akropoliille kolme Athene-jumalatarta esittänyttä veistosta. Niistä kauneimpana pidettiin Athene Lemniaa. Muut kaksi olivat Athene Parthenos, joka oli Athenen kullasta ja norsunluusta tehty kulttikuva sisällä Parthenonissa, sekä suurikokoinen pronssiveistos Athene Promakhos, joka sijaitsi Parthenonin edustalla.
Kuuluisin Feidiaan veistoksista oli 12 m korkea Olympian Zeuksen temppelissä ollut Zeuksen kuvapatsas, joka esitti istuvaa ylijumala Zeusta. Veistos oli yksi silloisista maailman seitsemästä ihmeestä. Feidiaan veistoksen työstämisessä Olympiassa käyttämä niin kutsuttu Feidiaan työpaja on osittain säilynyt.
USS Charles S. Sperry

Ministro Zenteno

Alus myytiin 8. tammikuuta 1974 Chilelle, joka liitti sen samana päivänä laivastoonsa nimellä Ministro Zenteno hävittäjänä numero 16. Alus myytiin romutettavaksi 1990.
Laplacen demoni

Laplacen demoni on ranskalaisen matemaatikon ja tähtitieteilijän Pierre Simon de Laplacen (1749–1827) kuvailema hypoteettinen olento, johon hän kiteytti mekanistisen luonnonfilosofian maailmankuvan. Mekaniikan mukaan maailmaa voitiin tarkastella jättiläismäisenä, ehdottoman lainalaisena kellokoneistona, jonka kaikkien osasten tarkat paikat ja nopeudet voitiin täsmällisesti tietää ja määritellä.
Laplacen demoni pystyisi ennustamaan tulevaisuuden yhtä hyvin kuin kertoa menneisyydenkin, jos se tuntisi maailmankaikkeudessa vaikuttavat voimat ja kappaleiden sijainnin tietyllä ajanhetkellä.
Tämä maailmankuva on etenkin deterministien omaksuma, toisaalta esimerkiksi Heisenbergin epätarkkuusperiaate kritisoi näkemystä.
Salcomp

Historia

Salcompin juuret ovat Uuteenkaupunkiin vuonna 1973 perustetussa tv-komponenttitehtaassa, Salcomp Oy:ssä. Salcomp oli perustettaessa Saloran tytäryhtiö.
Yhtiön varsinaisen liiketoiminnan historian katsotaan alkaneen aluepoliittisten tukien vuoksi vuonna 1975 Kemijärvelle perustetusta televisio-viritintehtaasta.
Virtalähteiden valmistuksen Salcomp aloitti vuonna 1982. Nokian ostettua Saloran virtalähteiden merkitys yrityksessä kasvoi, kunnes vuonna 1995 Salcomp alkoi keskittyä vain latureiden valmistukseen. Nokia omisti Salcompin vuodesta 1983 vuoteen 1999. 
Yritys oli maailman johtavia hakkuriteholähteiden valmistajia. Matkapuhelinten virrankulutuksen pienetessä puhelinten latureissa siirryttiin halvempiin rautasydänmuuntajiin, jonka seurauksena Salcompkin joutui sopeutumaan muutoksiin markkinoilla. 
Yritys tuli laajemmin tunnetuksi irtisanomisuutisointien myötä sen lopetettua vuonna 2004 Kemijärven tehtaansa ja siirrettyään tuotantonsa Kiinaan. Vuoden 2006 maaliskuussa yhtiö listautui Helsingin Pörssiin ja kotipaikaksi tuli Salo.
Vuoden 2011 maaliskuussa ruotsalaisen sijoitusyhtiö Nordstjernanin omistusosuus nousi yli 90 prosentin ja Nordstjernan ilmoitti vetävänsä Salcompin pois Helsingin pörssistä.
Carlos Torre Repetto

Carlos Torre Repetto (23. marraskuuta 1905 Mérida – 19. maaliskuuta 1978 Mérida) oli meksikolainen shakinpelaaja.
Hänen kansainvälinen uransa shakin huipulla kesti vain vähän yli vuoden. Voitettuaan 1924 vakuuttavasti turnauksen Detroitissa ja jätettyään siellä taakseen muiden muassa Samuel Reshevskyn, pelasi hän 1925 Baden-Badenin, Marienbadin ja Moskovan turnauksissa. Vaikka Torre ei saavuttanutkaan kokonaisvoittoa missään näistä suurista turnauksista, hänen taitonsa saivat ansaitun huomion. Erityisen suuren kohun herätti hänen vaikuttava voittonsa entisestä maailmanmestarista Emanuel Laskerista Moskovan turnauksessa. Johtuen psyykkisestä sairaudesta, jonka syytä ei tarkasti tiedetä, Torre vetäytyi pian kaiken tämän jälkeen pois kilpashakista 1926. Mitä silminnäkijöiden kertomuksiin voidaan luottaa, hän osoitti häiriintyneitä ruokailutottumuksia ja eli etupäässä makeisia syömällä. Sen jälkeen kun Torre oli bussimatkalla New Yorkin halki kaiken kansan nähden hankkiutunut eroon vaatteistaan, passitettiin hänet muutamaksi viikoksi sairaalaan. Sieltä kotiuduttuaan Torre matkusti takaisin Meksikoon ja vietti kotimaassaan koko loppuelämänsä, pelaamatta enää koskaan yhtäkään shakkiottelua tosissaan.
Vähän ennen kuolemaansa Carlos Torre Repetto sai 1977 suurmestarin arvonimen, jonka FIDE myönsi hänelle kunniatittelinä. Hänestä tuli Meksikon ensimmäinen tämän tittelin haltija. Carlos Torren pelien perusteella laskettu "historiallinen" ELO-luku oli parhaimmillaan 2668. Tämän hän saavutti toukokuussa 1926, jolloin hänen voidaan laskea olleen maailman kymmenen parhaan shakinpelaajan joukossa.
Hänen mukaansa on nimetty vielä nytkin suosittu shakkiavaus, Torre-aloitus. Lisäksi hän esitteli Baden-Badenissa pelinalun 1. d2-d4 Rg8-f6 2. c2-c4 Rb8-c6, jota kutsutaan meksikolaiseksi torjunnaksi (saksaksi Mexikanische Verteidigung, englanniksi yleensä Black knight's tango siinä hyödynnettävien mustien ratsujen mukaan).
Voittaessaan sensaatiomaisesti Laskerin hän teki tunnetuksi pelitavan, jota saksaksi kutsutaan nimellä Zwickmühle ("mylly"). Torreen liittyy myös eräs historian kuuluisimmista shakkiotteluista, jossa hänen väitetään olleen toisena osapuolena jo 1920: Adams – Torre, New Orleans 1920. Tätä ottelua ei kuitenkaan välttämättä koskaan edes pelattu.
Vuoden 1925 Moskovan turnauksessa kuvattiin Neuvostoliitossa elokuva Šahmatnaja gorjatška, jossa Torre esiintyy eräiden muiden huippupelaajien tavoin pelaamassa shakkia. Kotimaassaan Meksikossa Carlos Torre Repetto muistetaan edelleen maansa suurimpana shakinpelaajana, ja Gabriel Velasco on kirjoittanut hänen elämästään ja shakkiotteluistaan kirjan Vida Y Partidas De Carlos Torre.
Jonna Mononen

Jonna Stiina Mononen (s. 27. heinäkuuta 1978 Imatra) on saksalais-suomalainen kirjailija. Hänen esikoisteoksensa Hiljaa pimeässä julkaistiin syksyllä 2015. Hän on ollut syntymästään saakka sokea.

Elämä Suomessa

Monosella on vanhempi sisar. Perheen äiti on luokanopettaja ja isä teknikko. Mononen todettiin sokeaksi jo pikkulapsena, mutta hän erottaa kuitenkin valon.
Mononen aloitti koulun syksyllä 1985 Meltolan ala-asteella. Syksyllä 1991 hän siirtyi Mansikkalan yläasteelle ja syksyllä 1994 silloiseen Imatrankosken lukioon. 18-vuotiaana hän oli vaihto-oppilaana Saksassa. Hän valmistui ylioppilaaksi keväällä 1998.
Mononen haaveili lääketieteen opinnoista, mutta sokeus esti sen toteutumisen, ja hän opiskeli kielenkääntäjäksi Savonlinnassa Joensuun yliopiston Kansainvälisen viestinnän laitoksessa pääaineenaan saksan kääntäminen ja tulkkaus ja valmistui filosofian maisteriksi keväällä 2008. Hän tutki pro gradussaan suomalaisten ja saksalaisten nettikauppojen käytettävyyttä sokean asiakkaan kannalta.

Elämä Saksassa

Vuonna 2010 Mononen tutustui berliiniläiseen mieheen ja muutti toukokuussa 2011 Berliiniin parin yhteiseen asuntoon. Syksyllä 2011 Mononen työskenteli jonkin aikaa tarjoilijana berliiniläisessä pimeässä ravintolassa, mutta irtisanoutui työpaikkakiusaamisen vuoksi.
Mononen  muutti 2013 miehensä kanssa Bad Säckingeniin. Monosella on opaskoira, joka avustaa häntä itsenäisessä liikkumisessa.

Ura kirjailijana

Opittuaan kirjoittamaan Mononen kirjoitti satuja aluksi pistekirjoituskoneella. Vuonna 1991 hän sai ensimmäisen kannettavan tietokoneensa ja siihen liitetyn pistenäytön, jolla hän pystyi lukemaan. Aluksi kirjat jäivät itsekritiikin vuoksi pöytälaatikkoon. Vuonna 2007 hän alkoi kirjoittaa psykologista trilleriä Marjanpoimija, joka ei kuitenkaan saanut kustantajaa, ei myöskään seuraava romaani Sokea raivo. Tarinassa sokeasta naisesta, jota perhe ja yhteiskunta on hylkinyt, tulee sarjamurhaaja. Mononen kertoo kirjoittaneensa molemmat kirjat terapiana. Sokea raivo perustuu toisilta näkövammaisilta kuultuihin kokemuksiin. Molemmat kirjat hän julkaisi omakustanteina.
Keväällä 2013 Mononen alkoi työstää kirjaksi tarinaa, josta hän oli vuosia aikaisemmin nähnyt unen. Tarinassa joukko ihmisiä jää vangiksi pimeään tippukiviluolaan vailla ruokaa ja toivoa pelastumisesta. Kirjan Hiljaa pimeässä julkaisi Nordbooks vuonna 2015. Kirjasta on julkaistu toinen painos. Tekeillä on myös kotikaupunkiin Imatralle sijoittuva dekkarisarja.

Yhteiskunnallinen vaikuttaminen

Mononen haluaa vaikuttaa itselleen tärkeisiin asioihin, joita ovat muun muassa vammaisten oikeudet, ympäristön, etenkin vesistöjen, suojelu sekä eläinsuojelu, eikä vain seurata tapahtumia ja päätöstentekoa passiivisesti.
Kajaanin keskuskoulu

Kajaanin keskuskoulu (aik. Keskuskansakoulu) on peruskoulu, joka sijaitsee Kajaanin keskustassa.
Koulussa on perusopetuksen 3.–9. luokat. Koulussa toimivat myös Kajaanin musiikki- ja erityisluokat. Keskuskoulun musiikkiluokat esiintyvät paljon, esimerkiksi joulukantaateissa. Keskuskoulussa on hyvin paljon oppilaita. Koulu oli eräs ensimmäisistä kouluista Suomessa, jossa siirryttiin yhtenäisen peruskoulun järjestelmään (ei erillistä ala- ja yläastetta).

Koulun tilat

Keskuskoulu on keltaisen värinen kivirakennus. Suunnittelijana toimi arkkitehti Eino Pitkänen ja kiinteistön urakoi Kainuun Rakennus Oy, jonka johtajana toimi rakennusmestari Heikki Noponen. Koulu vihittiin viralliseen tarkoitukseensa sunnuntaina 30. marraskuuta 1952. Uuteen koulurakennukseen tuli 40 luokkahuonetta, 8 joka kerrokseen. Rakennukseen sisältyi 116 varsinaista luokkahuonetta. Kaikki aputilat mukaan lukien erilaisia tiloja oli 200. Koulu oli valmistuessaan suurin koulurakennus Suomessa. Koulun tilavuus oli valmistuttuaan 36 000 m³.
1980-luvulla Keskuskoulussa on tehty remonttia, jossa uusittiin vesijohdot, ilmastointilaitteet, viemärit ja valaistus. Ilmastointiputkistot sijoitettiin näkyville koulun käytävien kattoon. Tällöin myös A1-kerroksessa toimineet kanslia ja opettajainhuone muuttivat yhtä kerrosta ylemmäksi B2-kerrokseen. Samalla A1-käytävässä toiminut Kainuun Museo muutti omiin tiloihin. Museon ajoilta A1-käytävän seinissä on nähtävillä museon lasivitriinit levyillä peitettynä. Myös A-siiven ullakolla on vielä museokäytössä toiminut ullakkotila kohdevalaisimineen ja näyttelykorokkeineen. A-siiven varauloskäytävänä toimiva porraskäytävä on nimetty museokäytäväksi museotoiminnan jäljiltä.
Uusi liikuntasali rakennettiin vuonna 1992 (arkkitehti Esko Peittola). Kaksi vanhaa liikuntasalia on muutettu auditorioksi ja musiikkiluokaksi. Myöhemmin 1990- ja 2000-luvulla kouluun on uusittu tiilikatto, ikkunat ja osa ovista. Myös ruokala on remontoitu 2000-luvun puolivälissä osin homevaurion korjauksen seurauksena. Myös muita tiloja on uusittu. Koulun tilojen erikoisuuksia ovat muun muassa teknisen työn luokan puupalikoista koottu lattia, joka oli tyypillinen konepaja- ja verstastiloissa 1950-luvulla ja aiemmin. Koulussa on myös Kone-osakeyhtiön valmistama hissi A-siivessä. B-siivessä on talonmiehen asunto.
Koulun piha-alueet ovat pysyneet melko samanlaisina läpi vuosikymmenten. Ainoastaan yläpihalle on rakennettu liikuntasali ja ison pihan puoleinen peltikatos (ei alkuperäinen) on purettu. Koulun takan on myös leikkipuisto.

Keskuskoulussa on aloitettu laajamittainen peruskorjaus kesällä 2011. Remontti valmistunee vuonna 2013 ja siinä uusitaan talotekniikkaa - esimerkiksi 1980-luvulla rakennettu ilmastointi. Koulusta on aiemmin uusittu jo ruokala, teknisen työn tilat, katot sekä osa ikkunoista ja ovista.
Koulu on pysynyt aika saman laisena.