Hayao Miyazaki

Elokuvat

Monet hänen elokuvistaan käsittelevät ihmisen suhdetta luontoon. Miyazakin elokuvissa ei yleensä ole mustavalkoista hyvää ja pahaa. Jopa ”pahoilla” hahmoilla (esimerkiksi Henkien kätkemän Yubaba ja Prinsessa Mononoken neiti Eboshi), jotka ovat länsimaisissa animaatiossa kaiken toivon ulkopuolella, voi olla hyvät puolensa. Juuri tämä erottaa hänen elokuvansa monista perinteisistä länsimaisista animaatioista, joita esimerkiksi The Walt Disney Company tekee. Länsimaisesta näkökulmasta tyypillistä Miyazakin elokuville on myös tietynlainen hullunkurisuus; esimerkiksi mielikuvituksellisen Henkien kätkemä -elokuvan olennot eivät muistuta lainkaan perinteisiä länsimaisia satuhahmoja. Merkittävä on myös Miyazakin tapa sekoittaa eläimet ja ihmiset keskenään. Hänen eläinhahmoissaan on aina hyvin inhimillisiä piirteitä, mikä vaikuttaa siihen, etteivät Miyazakin elokuvat ole varsinaisia lastenelokuvia vaikka ne joskus niiksi mielletäänkin. Miyazakin elokuvien keskeisiä aiheita ovat lentäminen ja lentävät koneet. Useiden elokuvien kaupungit ja maisemat puolestaan muistuttavat eurooppalaisia paikkoja, joista Miyazaki on piirtänyt luonnoksia matkoillaan. Toinen tärkeä ainesosa ovat osittain japanilaiseen tarustoon perustuvat hahmot. Tunnetuimpia Miyazakin elokuvien hahmoja ovat eräänlainen metsänhenki Totoro (elokuvasta Naapurini Totoro) sekä kissa Jiji (elokuvasta Kikin lähettipalvelu), jotka ovat päätyneet myös monien pehmolelujen ja muiden elokuvien oheistuotteiden aiheiksi.
Tuulen laakson Nausicaä oli yksi Miyazakin ensimmäisistä elokuvista sekä käsikirjoittajana että ohjaajana. Se perustui hänen kaksi vuotta aikaisemmin aloittamaansa samannimiseen mangaan. Myöhemmin hän perusti Isao Takahatan ja Yasuyoshi Tokuman kanssa animaatioyhtiön, Studio Ghiblin, ja on tuottanut lähes kaikki myöhemmät työnsä sen kautta. Vuonna 1997 ilmestyneestä Prinsessa Mononokesta tuli Japanin kaikkien aikojen tuottoisin elokuva (Titanic-elokuvaan asti), ja se voitti parhaan elokuvan Nippon akademī -palkinnon. Mononoken jälkeen Miyazaki vetäytyi eläkkeelle ajatellen sen jäävän viimeiseksi ohjaamakseen elokuvaksi. Hän kuitenkin palasi eläkkeeltään tavattuaan ystävänsä tyttären, jolta sai innoituksen tehdä Henkien kätkemän. Vuonna 2001 Japanissa ensi-iltansa saanut elokuva saavutti huikean menestyksen 30,4 miljoonan jenin lipputuloilla ja yli 23 miljoonalla katsojallaan pudottaen samalla Titanicin Japanin katsotuimman ja tuottoisimman elokuvan ykköspaikalta. Henkien kätkemä voitti lukuisia palkintoja, muun muassa vuoden 2001 parhaan elokuvan Nippon akademī -palkinnon, Berliinin elokuvajuhlien Kultaisen karhun 2002 ja parhaan animaatioelokuvan Oscar-palkinnon.
Miyazakilla on ollut tapana osallistua elokuviensa tuotannon jokaiseen vaiheeseen itse, käsikirjoituksesta animointiin, sekä musiikin suunnitteluun. Hän myöskin valvoo jokaista vaihetta tarkasti, tarkastaen jokaisen yksityiskohdan huolellisesti, jonka vuoksi elokuvia jotka hän on ohjannut kutsutaan usein "Miyazakin itse tekemiksi".
Miyazakin elokuva Liikkuva linna perustuu Diana Wynne Jonesin samannimiseen fantasiakirjaan. Miyazaki oli jo siirtynyt tietokonegrafiikan käyttöön, mutta hänen elokuvansa Ponyo rantakalliolla (2008) viiva on jälleen kynällä piirretty, sillä Miyazakin mielestä tietokonegrafiikka ei tee ihmisiin samassa määrin vaikutusta kuin käsin piirretty. Studio Ghiblin vuoden 2010 elokuvassa Kätkijät Miyazaki toimi käsikirjoittajana. Elokuvan ohjasi studion animaattori Hiromasa Yonebayashi, ja se perustuu vahvasti lastenkirjasarjaan Kätkijät. Miyazakin uusin elokuva Tuuli nousee sai ensi-iltansa vuonna 2013, ja Miyazaki ilmoitti jäävänsä sen jälkeen eläkkeelle.
Kriitikko Leena Virtasen mukaan Miyazaki on aina ollut taitava kuvaamaan pienen lapsen liikkeitä ja eleitä.
Vuonna 1969, uransa alkuaikoina Miyazaki työskenteli animaattorina Tove Janssonin Muumeihin löyhästi perustuvassa Mūmin-sarjassa.