Digelius Music

Digelius Music on Helsingissä Viiskulmassa tai sen välittömässä läheisyydessä vuodesta 1971 lähtien toiminut levykauppa, joka on tunnettu laajasta jazz- ja maailmanmusiikkivalikoimastaan sekä henkilökuntansa asiantuntemuksesta.

Levykaupan historia

Levykauppa Digelius Music sai alkunsa vuonna 1971. Tuolloin tuleva Digeliuksen toimitusjohtaja Emu Lehtinen (1947–2017) oli ollut jonkin aikaa töissä Tunnelin levyssä, jolloin Lehtisen, levyjen maahantuojan Pertti Lehdon sekä myyjä Tiina Ruolannon kesken syntyi ajatus omasta levykaupasta. Osakkaaksi lähti myös Digelius Electronics Finland -niminen yritys, jonka keksijä Erkki Kurenniemi oli perustanut yhdessä Peter Friskin kanssa. Digelius Electronics Finland valmisti muun muassa Dimi-syntetisaattorieita. Sana Digelius on yhdistelmä sanoista digitaalinen, elektroninen ja Sibelius.
Digelius Music alkoi menestyä, mutta sitten Tiina Ruolanto muutti Ruotsiin ja Digelius Electronics Finland teki konkurssin. Apuun tuli silloin Juhani ”Juntsa” Aalto, joka osti puolet levykaupasta. Nyt kaupan omistivat Emu, Lehto ja kolme pienosakasta. Aallon osuuden peri myöhemmin hänen sisarensa. Nimi Digelius on nykyisin säilynyt enää levykaupan nimessä.
Digelius sijaitsi alun perin Viiskulman tuntumassa osoitteessa Laivurinrinne 2, samoissa tiloissa, joissa nyt toimii levykauppa Eronen. 1990-luvulta lähtien Digelius on sijainnut nykyisessä liikehuoneistossaan. Samaan ja lähikortteleihin on Digeliuksen vaikutuksesta avattu useita muitakin levykauppoja.

Digelius nykyään

Digeliuksen on arveltu olevan eräs Suomen tunnetuimmista levykaupoista. Alkuaikoinaan Digeliuksessa myytiin kaikenlaista populaarimusiikkia, mutta 1980-luvulta lähtien se on keskittynyt jazziin, kansanmusiikkiin, maailmanmusiikkiiin ja fuusiomusiikkiin. Digeliuksen sanotaankin olevan jazzin ja maailmanmusiikin tietokeskus, sekä lisäksi konserttitila ja matkailunähtävyyskin. Eräskin henkilö kirjoittaa internetissä seuraavasti:
»Ihme paikka on Digelius. Muutin kuutisen vuotta sitten Oulusta Helsinkiin. Muutin ”kaupunkiin, jossa on se Digelius Records”. Niin kauas on kiirinyt tämän viiskulmalaisen pikkukaupan maine. Se edusti minulle suurta maailmaa, erikoistumista, pientä kohdeyleisöä, kaikkea sitä, mikä on tärkeää isossa kaupungissa: paljon pikkukaupunkia pienempien asioiden olemassaolon mahdollisuus.» 
Tämä kirjoittaja testasi liikkeen asiantuntevuutta kyselemällä azerbaidžanilaista jazzia. Pian liikkeen parrakas mies toi hänelle läjän levyjä kuunneltavaksi. Ja tuntui vielä nauttivan ”kirotun vaikeasta tiedustelustani”.
Levyjen myynnin lisäksi Digeliuksessa kuullaan joskus livejazzia, esimerkiksi kotimaisten yhtyeiden levynjulkaisukonsertteja. Vuonna 2014 muun muassa pianisti Iiro Rantala on pitänyt levynjulkaisukonsertin Digeliuksessa. Aiemmin Digelius on myös julkaissut levyjä itse, muun muassa 1980-luvulla Hasse Walli’s Afro-Linen levyjä.
Vuonna 2012 Digelius sai Yleisradion Jazzradion myöntämän Varjo-Yrjö-palkinnon.

Työntekijöitä

Digeliuksen tunnetuin työntekijä oli Ilkka ”Emu” Lehtinen, joka oli myös Digeliuksen toimitusjohtaja. Vuonna 2011 Jazzmuusikot ry valitsi hänet vuoden jazz-diggariksi. Palkinto annetaan kuuntelijalle, joka “osoittaa aitoa ja jatkuvaa kiinnostusta jazzmusiikkiin sekä edustaa reilua ja avointa yhteisöllistä asennetta”. Lisäksi perusteluissa sanottiin, että Lehtinen on myös toiminut laaja-alaisena ja kannustavana jazzin lipunkantajana sekä yleisön ja muusikkojen yhdistäjänä. Lempinimi ”Emu” juontuu hänen lintuharrastuksestaan. Lehtinen kuoli lokakuussa 2017.
Toinen merkittävä työntekijä on ollut vuodesta 1987 lähtien texasilaissyntyinen Phillip Page, joka keskittyi levykaupan maailmanmusiikkitarjonnan kehittämiseen, jazzin ollessa Lehtisen varsinainen tontti. Sittemmin Page ryhtyi 1990-luvun alussa manageroimaan suomalaisia kansanmusiikkiartisteja ja -ryhmiä, muun muassa JPP:tä, Maria Kalaniemeä ja Värttinää. Nykyisin Page toimii harmonikkataiteilija Kimmo Pohjosen managerina.
Emu Lehtisen mukaan Digeliuksen
» pitkän iän salaisuuksia ovat pohjaton rakkaus musiikkiin, perusteellinen tutustuminen musiikin historiaan, tinkimätön ja avoin suhtautuminen aina kiehtoviin musiikin reuna-alueisiin valtavirran ulkopuolella, oli sitten kyse jazzista, kansanmusiikista, vallattomista kokeiluista tai muuten vain hivelevistä musiikillisista kokemuksista. Ahkeruus ja parhaaseen pyrkivä asiakaspalvelu ovat myös oleellisia.»