Sosiaalidemokraattinen puolue (Viro)

Sosiaalidemokratia Virossa ensimmäisen tasavallan aikana

Sosiaalidemokratia syntyi Virossa 1900-luvun alussa ja se sai vaikutteita niin Länsi-Euroopan kuin Venäjänkin aatteista. Sosiaalidemokraattiset ideat tulivat esiin vuoden 1905 tapahtumien ansiosta, ja kesällä 1905 virolaiset perustivat ensimmäisen sosiaalidemokraattisen puolueen nimeltään Viron sosiaalidemokraattinen työväenyhdistys (Eesti Sotsiaaldemokraatlik Tööliste Ühendus). Sosiaalidemokraattien toiminta oli vaikeuksissa tsaarin aikana. Sanomalehtiä lakkauttettiin ja poliitikkoja pakotettiin maanpakoon tai painettiin maan alle. 
Kun vuonna 1917 puolueet sallittiin jälleen, sosiaalidemokraatit muodostivat Viron sosiaalidemokraattisen yhdistyksen (Eesti Sotsiaaldemokraatlik Ühendus). Se oli isänmaallinen ja kansallismielinen yhdistys, joka taisteli Viron itsenäisyyden ja vapauden sekä parempien sosiaalisten olojen puolesta. Puolue vaihtoi nimekseen Viron sosiaalidemokraattiseksi työväenpuolueeksi (Eesti Sotsiaaldemokraatlik Tööliste Partei) ja voitti Viron perustuslakia säätävän kansalliskokouksen vaaleissa vuonna 1919 kolmasosan paikoista eli 41 paikkaa 120:stä. Maareformi toteutettiin demokraattisesti ja talonpojat saivat suurmaanomistajilta maansa. Vuonna 1925 sosiaalidemokraattinen puolue yhdistyi Viron itsenäisen sosisialistisen työväenpuolueen (Eesti Isesisev Sotsialistlik Töölispartei) kanssa Viron sosialistiseksi työväenpuolueeksi (Eesti Sotsialistlik Tööliste Partei).
Puolue oli vallassa vuodet 1924–1925 ja 1928–1929 sekä voitti vaalit vuonna 1926, jolloin sai 24 paikkaa 100:sta, ja vuonna 1929, jolloin sai 25 paikkaa 100:sta. Puolue menestyi hyvin Virossa ja oli yksi suurimmista virolaisista puolueista. Puolue oli jäsenenä Työväen ja sosialistien internationaalissa, joka oli nykyisen Sosialistisen internationaalin edeltäjä, sekä sillä oli yhteyksiä Euroopan eri sosiaalidemokraatteihin. Puolue keskittyi ajamaan kulttuurin ja koulutuksen asioita, esimerkiksi se loi kulttuurisen itsemäärämisoikeuden lain. 
Puolue jakaantui kolmeen osaan vuonna 1934, kun Viron sisäpoliittinen tilanne radikalisoitui ja horjui. Puolueen vasemmistosiipi, nuorsosialistit erotettiin puolueesta, kun taas oikeistosiipi lähti mukaan yhteyistyöhön Konstantin Pätsin hallinnon kanssa. Puolueen keskusta yritti pitää puolueen yhdessä, mutta epäonnistui. Vuotta myöhemmin, vuonna 1935 puolue lakkautettiin, kun Konstantin Päts julistautui autoritaariseksi johtajaksi ja demokratia Virossa lakkautettiin. Puolueen johto kuitenkin yritti toimia puolilaillisesti, mutta Neuvostoliiton miehittäessä Viron vuonna 1940 toiminta loppui kokonaan. Viron sosialistinen työväenpuolue pakeni Ruotsiin, Tukholmaan ja perusti siellä Viron sosialistisen puolueen ulkomaanyhdistyksen (Eesti Sotsialistliku Partei Välismaakoondis).

Viron vapautumisen jälkeinen aika

Perestroikan ja Viron vapautumisen myötä sosiaalidemokraatiset liikkeet yhdistyivät 8. syyskuuta 1990 Viron sosiaalidemokraattiseksi puolueeksi (lyh. ESDP). Yhdistyneet liikkeet olivat Viron demokraattinen työväenpuolue (Eesti Demokraatlik Tööerakond), Viron sosiaalidemokraattinen itsenäisyyspuolue (Eesti Sotsiaaldemokraatlik Iseseisvuspartei), Viron venäläinen sosiaalidemokraattinen puolue (Vene Sotsiaaldemokraatlik Partei Eestis) ja Viron sosialistisen puolueen ulkomaanyhdistys.
ESDP:n ensimmäinen johtaja oli Marju Lauristin, joka uusi suhteet Sosialistiseen internationaaliin marraskuussa 1990. Puolue muodosti vaaliliiton vuonna 1990 perustetun keskusta-oikeistolaisen maalaispuolue Viron maa-keskustapuolueen kanssa vuosien 1992 ja 1995 vaaleissa. Vuonna 1996 vaalitappion jälkeen nämä puolueet yhdistyivät ottaen käyttöön nimen Maltilliset.
Vuonna 1999 Maltilliset liittyivät keskusta-oikeistolaiseen Viron kansanpuolueeseen (Eesti Rahvaerakond), joka oli syntynyt toukokuussa 1998 pienen Talonpoikaispuolueen (Eesti Talurahva Erakond)  ja Tasavaltalaisten ja konservatiivien kansanpuolueen (Vabariiklaste ja Konservatiivide Rahvaerakond) yhdistyessä. Jälkimmäinen puolue oli Isänmaaliitosta eronnut siipi. Vuoden 1999 vaaleissa Maltilliset saivat yhdessä Kansanpuolueen kanssa 17 paikkaa Riigikoguun.

Sosiaalidemokraattien aseman vakiintuminen

Vuonna 2003 Kansanpuolue Maltilliset liittyi Euroopan sosialidemokraattiseen puolueeseen. Samana vuonna Maltillinen kansanpuolue sai vaaleissa Riigikoguun kuusi paikkaa. Puolue vaihtoi nimekseen Sosiaalidemokraattinen puolue 7. helmikuuta 2004. Vuoden 2004 Euroopan parlamentin vaaleissa sosiaalidemokraatit menestyi kansallisesti parhaiten saaden 36,8 % kansallisista äänistä ja kolme edustajaa europarlamenttiin.
Aiemmin keskustapuoluetta edustaneet Peeter Kreitzberg ja Sven Mikser liittyivät sosiaalidemokraatteihin 10. toukokuuta 2005. Tämän jälkeen 25. marraskuuta Mark Soosaar liittyi uudelleen puolueeseen, jolloin sosiaalidemokraattien edustus Riigikogussa nousi yhdeksään kansanedustajaan.
Puolueen europarlamentaarikko Toomas Hendrik Ilves valittiin Viron presidentiksi valitsijamiesneuvoston äänin 174–162 syyskuussa 2006, kun vastassa oli istuva presidentti Arnold Rüütel. Ilves oli myös kansan suosikki presidentiksi, hänet olisi halunnut virkaan mielipidemittausten perusteella noin 70 prosenttia virolaisista.
Riigikogun vaaleissa maaliskuussa 2007 sosiaalidemokraatit olivat vaalivoittajia nostaessaan paikkamääränsä kuudesta kymmeneen. Jüri Pihl valittiin SDE:n puheenjohtajaksi puoluekokouksessa 7. maaliskuuta 2009. Vuodesta 2005 pääministerinä toiminut Andrus Ansip jatkoi tehtävässään, ja Viroon muodostettiin Reformipuolueen, Isänmaan ja Res Publican liiton sekä sosiaalidemokraattisen puolueen koalitiohallitus. Sosiaalidemokraattien tyytymättömyys hallituksen budjettileikkauksiin ja työlainsäädännön muutoksiin johtivat kuitenkin siihen, että pääministeri Ansip erotti puolueen hallituksesta toukokuussa 2009.
Vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa puolueen ainoaksi valituksi edustajaksi jäi Ivari Padar. Parlamenttiin valittiin kuitenkin myös sitoutumattomana Indrek Tarand, jonka isä Andres Tarand on toiminut aiemmin sosiaalidemokraattien edustajana Euroopan parlamentissa. Syksyllä 2009 sosiaalidemokraatit lisäsivät kannatustaan kuntavaaleissa ja puolue nousi Tallinnan johtoon kahdeksan vuoden tauon jälkeen, kun SDE:n puheenjohtajasta Jüri Pihlistä tuli kaupungin uusi pormestari.
Sosiaalidemokraatit kävivät keskusteluja yhdistymisestä Kansanliiton kanssa vuonna 2010, mutta lopulta hanke ei saanut puolueessa tarpeeksi kannatusta. Useat Kansanliiton johtohahmot kuitenkin liittyivät sosiaalidemokraatteihin. Sven Mikser valittiin SDE:n uudeksi puheenjohtajaksi puoluekokouksessa 16. lokakuuta 2010. Vuoden 2011 Riigikogun vaaleissa puolueen kansanedustajien määrä nousi yhdeksääntoista aiemman kymmenen edustajan sijasta. Puoleen kannatus vaaleissa oli noin 17 %, mikä nosti SDE:n yhdeksi Viron neljästä suuresta puolueesta. Pienemmät puolueet vihreät ja Kansanliitto putosivat viiden prosentin äänikynnyksen myötä Riigikogusta, joten sosiaalidemokraattien asema on vakiintunut osaksi Viron päivänpolitiikan puoluekenttää.

Organisaatio

Puolueen nuorisojärjestö on Nuoret sosiaalidemokraatit (vir. Noored Sotsiaaldemokraadid), jotka yleiskielessä tunnetaan nuorsotseina (noorsotsid). Naisjärjestö on Naisjärjestö Kadri (Naiskogu Kadri) ja seniorijärjestö Vanhemmat sosiaalidemokraatit (Vanemad Sotsiaaldemokraadid). Lisäksi sosiaalidemokraattien yhteydessä toimii miesjärjestö Sotsiaaldemokraatide meesühendus.

Riigikogun vaalit

¹ Maltillisten vaaliliitto (sosiaalidemokraattien ja Maaseudun keskustapuolueen yhteislista)
² Maltilliset (mukana myös Kansanpuolueen ehdokkaat)
³ Nimellä Kansanpuolue maltilliset