google/wiki40b huggingface dataset:
Veynes

Liikenne

Veynes on tärkeä rautatieliikenteen solmukohta Ranskan eteläisillä Alpeilla. Rautatieyhtiö PLM:n rakentama rautatie Marseillesta Veynesiin valmistui vuonna 1875. Seuraavaksi valmistuivat linjat Grenoble - Veynes vuonna 1878, Veynes – Briançon vuonna 1884 ja Veynes – Valence vuonna 1894. Tällöin kaupungista oli rautatieyhteys neljään ilmansuuntaan ja tätä yhteyttä kutsuttiin Veynesin tähdeksi (Étoile de Veynes). Kaupungissa on museo, jossa kerrotaan rautatien historiasta.
Vapaa ja yksin

Singlet

Albumin ensimmäisenä single "Baden-Baden" lähetettiin radiokanaville kesäkuussa 2009 ja digitaaliseen myyntiin se tuli 1. heinäkuuta 2009. Kappaleesta muodostui loppukesän ja alkusyksyn 2009 aikana iso radiohitti. Kappaleeseen valmistui Misko Ihon ohjaama musiikkivideo syyskuun 2009 alussa. "Baden-Baden" sijoittui hyvin myös single- ja latauslistalla: Se nousi molemmilla listoilla parhaimmillaan kolmannelle sijalle. Singleä on myyty yli singlen platinalevyn verran, yli 10 000 kappaletta.
Toinen single, "Sama nainen", lähetettiin radioille marraskuussa 2009 ja julkaistiin digitaalisesti 7. joulukuuta 2009. Kappale sai paljon radioisoittoa eri radioissa ja se nousi myös single- ja latauslistan viidenneksi. Single on myynyt kultaa. Kappaleesta on julkaistu Mikko Harman ohjaama musiikkivideo.
Albumilta julkaistiin vielä kaksi promootiosingleä: "Miehistä viis!" ja "Saaliit". Kappaleet eivät saavuttaneet menestystä, eivätkä ne nousseet lainkaan single- tai latauslistalle.
Pat Garrett ja Billy the Kid

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano pitää elokuvaa 1970-luvun tärkeimpiin lännenelokuviin kuuluvana ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Haimonnit

Lajit ja anatomia

Varhaisimmat haimonnien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu tertiäärikaudelle. Nykyään heimoon kuuluu lähteestä riippuen 2–4 sukua ja 21–28 lajia. Haimonnit ovat melko suurikokoisia kaloja ja kookkaimmat heimon lajeista jättihaimonni (Pangasiodon gigas) ja paronihaimonni (Pangasius sanitwongsei) voivat saavuttaa jopa 3 metrin pituuden ja jättihaimonni 300 kg:n painon. Tyypillisiä piirteitä haimonnilajeille ovat pitkulainen ruumis, suurehkot silmät, lähellä eturuumista sijaitseva selkäevä, hyvin pieni rasvaevä ja kuonon 2 viiksisäieparia. Pyrstöevä on voimakkaasti haarautunut.

Levinneisyys ja elintavat

Haimonnilajeja tavataan makkeista vesistä Etelä-Aasiasta alueelta, joka ulottuu Pakistanista Borneolle. Ne ovat suurten jokien lajeja ja nuoret yksilöt voivat elää myös murtovesissä. Haimonnilajien ravinto vaihtelee vesinilviäisistä, kaloihin, haaskoihin ja kasviravintoon. Monet heimon kaloista, kuten haimonni (Pangasiodon hypothalmus) ja intianhaimonni (Pangasius pangasius) ovat tärkeitä ruokakaloja.
Heinolan vesitorni

Heinolan vesitorni on Heinolassa sijaitseva vuonna 1951 valmistunut tiilirakenteinen vesitorni. Tornin on suunnitellut arkkitehti Kaarlo Könönen. Se on rakennettu keskustan tuntumaan harjun laelle. Ylimmässä kerroksessa, 45 metrin korkeudessa, sijaitsee näköalakahvila.
My First Band

Historia

Yhtyeen jäsenet laulaja Antti Koivulaa sekä kosketinsoittaja Heikki Puhakaista lukuun ottamatta soittivat PMMP-yhtyeen kiertuekokoonpanossa.
Yhtye julkaisi esikoisalbuminsa You Look So Bored helmikuussa 2009, mutta se ei saavuttanut mainittavaa menestystä. Yhtyeen toinen albumi Mercury & Glitter julkaistiin syyskuussa 2011 ja sen julkaisijana toimi yhtyeen perustama Äänivallila -niminen levy-yhtiö. Albumi nousi yhdeksi viikoksi Suomen virallisen albumilistan 39. sijalle.
Yhtye julkaisi kolmannen albuminsa Corazon toukokuussa 2014. Suomen lisäksi albumi julkaistiin myös Saksassa, Sveitsissä ja Itävallassa.
Vuonna 2017 yhtye osallistuu Uuden Musiikin Kilpailuun, jossa valitaan Suomen edustaja Euroviisuihin 2017. Yhtye osallistuu kilpailuun ”Paradise”-nimisellä kappaleella, joka on myös ensimmäinen single yhtyeen tulevalta albumilta.
Vuoden kaupunginosa

Vuoden kaupunginosa on Suomen Kotiseutuliiton vuosittain myöntämä tunnustus, joka jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 2001. Vuonna 2014 linjattiin, että tunnustus myönnetään vain kaupunkimaisille alueille. Tätä ennen vuonna 2011 vuoden kaupunginosaksi oli valittu somerolainen maaseutukylä Häntälä.
Palkinto julkistetaan heinä-elokuun taitteessa Valtakunnallisilla kotiseutupäivillä. Voittajan nimeää Kotiseutuliiton hallitus eri alojen asiantuntijoista koostuvan raadin esityksen pohjalta. Valinnassa painotetaan kaupunginosan aktiivisuutta ja kansalaistoimintaa.
Nukleoni

Nukleoni on yhteisnimitys atomiytimen rakenneosille, protoneille ja neutroneille. Atomiytimen merkinnässä ᴬX, A on massaluku ja kertoo atomiytimen nukleonien määrän.
Nukleoni esiintyy kvanttimekaniikan eräissä esityksissä yhtenä hiukkasena, jolla on kvanttiluku isospin. Tämä kulmaliikemäärää muistuttava suure voi saada arvon 0 tai 1 riippuen siitä, onko nukleoni protoni vai neutroni. Vahvan ydinvoiman kannalta kaikki nukleonit käyttäytyvät samalla tavalla riippumatta isospinin arvosta. Ytimien, joilla on sama nukleoniluku, massaerot aiheutuvatkin kokonaan sähköisestä vuorovaikutuksesta.
Juho Airaksinen

Juho Airaksinen (3. joulukuuta 1878 Kuopio – 28. heinäkuuta 1951) oli revisiolaitoksen ylijohtaja.
Juho Airaksisen vanhemmat olivat Petter Juhana Airaksinen ja Maria Kristiina Toivanen ja puoliso vuodesta 1905 Lyyli Augusta Kärkkäinen. Airaksinen tuli ylioppilaaksi 1900 ja suoritti yleisen hallintotutkinnon 
1903 ja oikeustutkinnon 1905. Hän oli senaatin siviilitoimituskunnan kanslisti 1909–1911, valtiovarain toimituskunnan protokollasihteeri 1911–1914 ja senaatin lakineuvoston jäsen 1914–1917. Airaksinen toimi valtiovarainministeriön apulaiskamreerina 1918–1920 ja kamreerina 1920–1922, esittelijäneuvos ja tulo- ja menoarvio-osaston päällikkö hän oli 1922–1933. Revisiolaitoksen ylijohtajana  Airaksinen toimi 1933–1947.
Smolenskin ydinvoimalaitos

Smolenskin  ydinvoimalaitos (ven. Смоленская АЭС, Smolenskaja AES) on Länsi-Venäjän Smolenskin  alueella, Dneprin sivujoen Desnan rannalla, 3 kilometriä Desnogorskin kaupungin luoteispuolella sijaitseva ydinvoimalaitos. Voimala on sähköntuotannoltaan yksi Venäjän suurimmista ydinvoimaloista. Sen tuotanto-osuus Venäjän ydinsähköstä on noin 13 prosenttia. Smolenskin ydinvoimalaitoksen omistaa ja sen toiminnasta vastaa Venäjän valtion Rosenergoatom osakeyhtiö.
Voimala sijaitsee maanteitse noin 145 kilometriä aluekeskus Smolenskista kaakkoon. Voimalaa varten Desnajokeen on tehty pato, jonka avulla on luotu ydinvoimalan lauhdeveden turvaava tekojärvi.
Voimalaan kuuluu nykyään kolme RBMK-1000-yksikköä. Vastaavanlainen yksikkö tuhoutui Tshernobylin ydinonnettomuudessa. Yksiköt on kytketty sähköverkkoon vuosina 1982–1990. Vuonna 2012 uutisoitiin voimalan uusimiseen ja käyttöiän jatkamiseen (2027 saakka) tähtäävistä investoinneista.

Smolenskin ydinvoimalan II-vaihe

Ydinvoimalaitoksen alueelle on suunniteltu rakennettavan neljä uutta, VVER-1200 -tyypin kevytvesireaktoria vuoteen 2030 mennessä. Näillä korvataan nykyiset, vanhenevat yksiköt.  Ensimmäinen toisen vaiheen yksikkö on tarkoitus saada käyttöön vuoteen 2024 mennessä.
Heikki Väisänen

Heikki Väisänen (29. syyskuuta 1864 Lapinlahti – 25. marraskuuta 1940 Lapinlahti) oli kansanedustaja ja ammatiltaan vahtimestari. Hän oli kansanedustaja kolmeen otteeseen, 1917, 1919 ja 1929–1930. Kahdella ensimmäisellä kerralla hän oli ehdokkaana Viipurin läänin itäisessä vaalipiirissä Sosialidemokraattinen puolueen listalla, kolmannella Kuopion läänin läntisessä vaalipiirissä Työväen ja pienviljelijäin puolueen listalla. 
Väisänen toimi rakennustyömiehenä Viipurissa, vaihdemiehenä ja rautatierakennustyömiehenä Kivennavan Raivolassa yli 20 vuotta, pienviljelijänä Parikkalassa 1906–1921 sekä vahtimestarina Iisalmessa vuodesta 1922. Hänet vangittiin poliittisista syistä 1930.
Väisänen oli kunnallispolitiikassa Iisalmen kaupunginvaltuuston jäsen.
Amaniini

Amaniini on kahdeksasta aminohaposta koostuva syklinen peptidi ja amatoksiineihin kuuluva sienimyrkky. Sitä löytyy tietyistä kärpässienistä.
Amaninamidin kemiallinen kaava on C₃₉H₅₃N₉O₁₄S, CAS-numero 21150-21-0 ja moolimassa 903,96 g/mol.
Risto Oja-Lipastin yhtye

Historiaa

Yhtye sai alkunsa, kun musiikkia harrastavan Oja-Lipastin perheen piano- ja trumpettitunteja ottanut esikoispoika ei päässyt kosketinsoittajaksi Markku Tuurin yhtyeeseen vuonna 1967. Hän perusti oman yhtyeen, jonka basistina toimi pitkään veli Rauli ja rumpalina veli Reijo. Laulusolistiksi saatiin Alpo Juvonen, ja keikkamyyjänä ja autonkuljettajana toimi perheen isä. Tanssilavakulttuurin kultaisina vuosina esiintymisiä riitti, ja yhtye säesti muun muassa Irwin Goodmania, Rauli ”Badding” Somerjokea, Kari Tapiota, Eila Pienimäkeä, Paula Koivuniemeä ja Sammy Babitzinia.
1960-luvulta 2010-luvulle yhtyeen riveissä on nähty viitisenkymmentä muusikkoa. Kesällä 2019 50-vuotisjuhlakonserttiinsa valmistautuvan yhtyeen jäseninä olivat Risto Oja-Lipastin lisäksi Hannu Kuismanen, Ari Perälä ja Riston poika Ilari Oja-Lipasti.
Major League Baseball -kausi 2003

Steve Bartmanin välikohtaus

14. lokakuuta Chicago Cubs ja Florida Marlins kohtasivat Chicagon Wrigley Fieldillä tilanteessa, jossa Cubs johti ottelusarjaa 3–2. Cubs oli voittanut baseballin World Seriesin viimeksi vuonna 1908, ja oli edellisen kerran pelannut finaalissa vuonna 1945.
Kahdeksannessa vuoroparissa ottelu oli 3–0-tilanteessa Cubsin hyväksi, kun Marlinsin lyöjä Luis Castillo löi pallon laittomaksi kentän vasempaan laitaan. Cubsin puolustaja Moisés Alou juoksi kohti pallon putoamispaikkaa, hyppäsi reunustaa vasten ja yritti kopata pallon. Samalla useat katsojat yrittivät kopata palloa itselleen, ja heistä Steve Bartman ehti huitaista pallon penkkirivistöä kohti ennen Aloun koppia. Mikäli Alou olisi kopannut pallon, siitä olisi tullut vuoroparin toinen palo ja Cubs olisi ollut enää neljän palon päässä National Leaguen voitosta. Sen sijaan Cubs päästi vuoroparissa kahdeksan juoksua ja hävisi ottelun.
Bartman joutui tapauksen vuoksi yleison vihan kohteeksi, ja useat fanit heittivät juomia ja roskia häntä kohti. Vartijat saattoivat Bartmanin takahuoneeseen paikaltaan, ja hänen naamioitiin ettei stadionin ulkopuolelle jääneet fanit olisi tunnistaneet häntä. Bartmanin nimi ja yhteystiedot kuitenkin vuotivat Major League Baseballin internetkeskusteluihin vain minuutteja pelin loppumisen jälkeen. Tämän seurauksena kuusi poliisiautoa lähetettiin Bartmanin kodin eteen suojelemaan Bartmania ja tämän perhettä. Myöhemmin Illinoisin kuvernööri Rod Blagojevich ehdotti Bartmanille todistajansuojeluohjelmaa, ja Floridan kuvernööri Jeb Bush tarjosi ivallisesti turvapaikkaa Floridasta.
Pian välikohtauksen jälkeen Bartman julkaisi lausunnon, jossa hän pahoitteli tekoaan ja sanoi olleensa niin keskittynyt palloon, ettei huomannut Moisés Alouta. Hän kuitenkin kieltäytyi haastatteluista ja esitti pyynnön, että Florida Marlinsin fanien hänelle lähettämät lahjat ohjattaisiin Juvenile Diabetes Research Foundationille. Heinäkuussa 2008 Bartmanille tarjottiin 25 000 dollaria nimikirjoituksesta urheilukerääjien tapahtumaan, mutta hän kieltäytyi. Vuonna 2011 hän kieltäytyi myös esiintymästä ESPN:n dokumentissa ja Super Bowlin mainoksessa.
Bartmanin katsomoon ohjaama pallo päätyi chicagolaiselle lakimiehelle, joka myi sen huutokaupassa joulukuussa 2003. Pallon osti ravintoloitsija Grant DePorter 113 824,16 dollarilla Harry Caray's Restaurant Groupille. 26. helmikuuta 2004 erikoisefektien ammattilainen Michael Lantieri räjäytti pallon julkisesti. Pallon jäänteet keitettiin ja tästä syntynyt höyry tislattiin ravintolan pastakastikkeeseen.
Vuonna 2011 Alex Gibney ohjasi välikohtauksesta dokumentin Catching Hell, jossa käydään läpi Bartmanin tapausta sekä Bill Bucknerin epäonnistumista vuoden 1986 World Seriesissä.
2 euron erikoisrahat

Liikkeellelasku

Kukin maa voi laskea liikkeelle yhden kahden euron erikoisrahan vuodessa. Poikkeustapauksissa maat voivat kuitenkin laskea yhdessä liikkeelle myös toisen erikoisrahan, joka juhlistaa jotakin koko Euroopan kannalta tärkeää tapahtumaa. Kolikoiden ulkoasun suunnittelu ja liikkeellelasku kuuluvat euroalueen maiden omaan toimivaltaan.
Ensimmäisen kahden euron erikoisrahan julkaisi vuonna 2004 Kreikka, ja sillä juhlistettiin Ateenan olympialaisia. Vuonna 2007 euromaat julkaisivat ensimmäisen yhteisen erikoiskolikon, joka juhlistaa 50-vuotiasta Rooman sopimusta.
Erikoisrahoista on tullut hyvin suosittuja keräilykohteita. Kaikkein arvokkaimpana 2 € erikoisrahana on pidetty vuoden 2007 Monacon Grace Kelly -juhlarahaa, jonka keräilyhinta on ollut jopa yli 2300 euroa.

2011 rahat

Lähde

2012 rahat

Lähde
Dariyah

Dariyah on Saudi-Arabian kuningassuvun kotipaikka. Se oli Saudi-Arabian pääkaupunki aina vuoteen 1818 saakka, jolloin Egypti hyökkäsi kaupunkiin. Pääkaupunki siirrettiin Riadiin ja siirron myötä Dariyah menetti vaikutusvaltansa. Kaupunki pysyi kuitenkin beduiinien asuttamana aina vuoteen 1973 saakka.
Kaupungin rakennuksiin kuului mm. Salwan palatsi, Saad bin Saudin palatsi, At Turaif Bathin talo ja imaami Mohammad bin Saudin moskeija, jotka ovat vielä nähtävissä hylätyssä kaupungissa.
Unesco nimitti Dariyahin Turaifin piirin maailmanperintökohteeksi 2010.
Vaihteistoöljy

Vaihteistoöljy tai vaihdeöljy on voiteluöljyä, jota käytetään vaihteistossa. Vaihteistoöljyä käytetään voitelemaan mm. ajoneuvojen vaihdelaatikkoja, alennusvaihteistoja ja vetopyörästöjä.
Vaihteistoöljyn pitää kestää suuria pintapaineita, nopeuksia, iskumaisia kuormituksia ja korkeita lämpötiloja. Vaihteistoöljyn viskositeetti ja laatu (esim. synteettinen, mineraaliöljy) vaihtelee vaihteistosta riippuen ja on erilainen esim. auton automaattivaihteistossa kuin manuaaliseessa. On tärkeää, että vaihteistoon ja vetopyörästöön laitetaan täsmälleen sitä öljylaatua, mitä vaaditaan. Liian huono tai jopa vaatimukset ylittävä, suuremman API GL-luokan öljy voi aiheuttaa ongelmia, koska öljyn lisäaineistus poikkeaa paljon erilaisissa vaihteisto- ja vetopyörästöratkaisuissa. Öljy vanhenee käytössä ja on sen tähden määrävälein vaihdettava. On myös suljettuja vaihteistoja, joiden öljyä ei tarvitse koskaan vaihtaa tai lisätä.
Fiserv

Fiserv Inc. NASDAQ: FISV on yhdysvaltalainen Fortune 500 -listan yritys, joka tuottaa ohjelmistoja ja palveluita rahoitus- ja vakuutusalan yrityksille. Yrityksen päätoimialoja ovat tilitapahtumien käsittely, palveluiden ulkoistaminen sekä ohjelmisto- ja rahoituspalvelut. Yrityksen liikevaihto 31. joulukuuta 2006 päättyneellä tilikaudella oli 4,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria ja liikevoitto 450 miljoonaa dollaria. Fiservin taseen loppusumma oli 6,2 miljardia dollaria ja sillä oli noin 23 000 työntekijää vuoden 2006 lopussa. 
Fiserv on perustettu vuonna 1984 ja listattu NASDAQ:issa vuodesta 1986 alkaen. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Brookfieldissä Wisconsinissa. Fiservin pääjohtajana on toiminut vuodesta 2005 Jeffery Yabuki ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1995 Donald Dillon.
Johannes-passio (Gubaidulina)

Johannes-passio on Sofija Gubaidulinan sävellys vuodelta 2000. Se on sävelletty sopraanolle, tenorille, baritonille, bassolle, kahdelle sekakuorolle, uruille ja suurelle orkesterille. Sävellys syntyi, kun Helmuth Rillingin johtama Stuttgartin kansainvälinen Bach-akatemia esitti muutamille säveltäjille sävellyskutsun J. S. Bachin muistamiseksi perustetun Passion 2000 -hankkeen puitteissa. Teos on venäjänkielinen.
Gubaidulina sanoo, että Johannes-passio ei ole kirkollinen mutta kylläkin uskonnollinen ja liittyy ortodoksiseen perinteeseen. Se on perusluonteeltaan eeppinen, ei draamallinen, toisin kuin Bachin passio.
Josef Lefko

Josef Lefko (17. tammikuuta 1904 – 28. syyskuuta 2001) oli suomalainen jääpallomaalivahti ja Suomen juutalaisyhteisön vaikuttaja.
Lefko pelasi jääpalloa helsinkiläisseura Kiffenissä, jonka edustusjoukkueen maalivahtina hän aloitti vuonna 1926 oltuaan sitä ennen seuran juniori. Hän pelasi kahdentoista kauden ajan lajin SM-sarjassa ja oli voittamassa kolmea SM-hopeaa, vuosina 1926, 1930 ja 1932, sekä yhtä SM-pronssia, vuonna 1931. Lefko edusti Suomen jääpallomaajoukkuetta seitsemässä ottelussa aikana, jolloin maaotteluita pelattiin harvoin. Häntä on pidetty myöhemmin yhtenä Suomen kaikkien aikojen parhaista jääpallomaalivahdeista.
Lefko toimi lähes kuudenkymmenen vuoden ajan Helsingin juutalaisen seurakunnan luottamus- ja johtotehtävissä, muun muassa seurakunnan puheenjohtajana. Hän oli mukana myös sotaveteraanitoiminnassa. Hän oli perustamassa toisen maailmansodan aikana juutalaisten aseveliyhdistystä ja myöhemmin, 1970-luvulla, hän oli yksi Suomen juutalaiset sotaveteraanit -yhdistyksen perustajista.
Lefko oli koulutukseltaan diplomi-insinööri ja hän työskenteli turkisteollisuuden parissa. Hän toimi Helsingin Turkisteollisuus -yrityksen toiminnanjohtajana ja vaikutti alan etujärjestöissä.
Lefkon puoliso oli näyttelijä Hanna Taini, jonka kanssa hänellä oli kolme tytärtä.
Jaloritarinkukka

Kuvaus

Jaloritarinkukka on monivuotinen ruohovartinen sipulikasvi. Se muodostaa yhden tai useamman kukintovarren ja niiden ympärille lehtiruusukkeen. Ruusukkeessa on usein 3–4 lehteä. Lehdet ovat kapeita, usein yli 50 senttimetriä pitkiä ja 5–6 senttimetriä leveitä.
Kukintovarsia on usein kaksi. Ne ovat yleensä noin 46–51 senttimetriä pitkiä. Jokaisessa kukinnossa on 2–7 noin 15 senttimetriä leveää kukkaa. Kukka on muodoltaan kellomainen.

Käyttö

Jaloritarinkukkaa kasvatetaan koristekasvina laajalti ympäri maailmaa. Trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla sitä voidaan kasvattaa ulkotiloissa puistoissa ja puutarhoissa. Kylmemmillä ilmastoalueilla sitä käytetään yleensä ruukkukasvina. Ruukkukasvina sitä myydään paljon varsinkin jouluisin. Jaloritarinkukkaa käytetään myös leikkokukkana.
Mihail Kalašnikov

Mihail Timofejevitš Kalašnikov (ven. Михаи́л Тимофе́евич Кала́шников, 10. marraskuuta 1919 Kurja, Altain aluepiiri, Neuvosto-Venäjä – 23. joulukuuta 2013 Iževsk, Udmurtia, Venäjä) oli neuvostoliittolainen ja venäläinen asesuunnittelija. Hän toimi maailman yleisimmän ja kuuluisimman rynnäkkökiväärin, nimeään kantavan Avtomat Kalašnikova obraztsa 1947 godan eli AK-47:n pääsuunnittelijana.
Kalašnikov oli maanviljelijäperheen 17. lapsi. Toisessa maailmansodassa hän palveli puna-armeijan panssarijoukoissa mutta haavoittui syksyllä 1941. Sen jälkeen hän ryhtyi suunnittelemaan aseita.
Kalašnikov työskenteli ennen eläkkeelle jäämistään pääinsinöörinä Udmurtian Iževskissä Ižmaš-konsernissa. Hän sai lukuisia kunnianosoituksia, kuten sosialistisen työn sankarin arvon, Stalin-palkinnon, presidentti Jeltsinin kunniamerkin sekä Pyhän Andreaksen ritarikunnan jäsenyyden. Presidentti Medvedev myönsi Kalašnikoville Venäjän federaation sankarin arvon hänen 90-vuotispäivänään.
90-vuotisjuhlissaan hän kommentoi kysymystä aseen käytöstä konfliktipesäkkeissä eri puolella maailmaa:
»Kehitin aseen isänmaan rajojen puolustamista varten. Ei ole minun vikani, että sitä on käytetty paikoissa, joissa sitä ei olisi pitänyt käyttää. Se on poliitikkojen vika.» 
Vuonna 2004 tuli markkinoille Kalašnikov-vodkamerkki.
Kalašnikov kuoli 94-vuotiaana. Hänet haudattiin uudelle kansallissankarien hautausmaalle Moskovan lähelle. Hänen patsaansa paljastettiin syyskuussa 2017 Moskovassa.
Runousoppi

Historia

Runousoppi on kirjoitettu 330–320-luvuilla eaa. Se on ensimmäisiä tieteellisiä tutkimuksia fiktiivisestä kirjallisuudesta. Teosta on todennäköisesti muokattu pidemmän ajan kuluessa; sen varhaisimmat osat ovat mahdollisesti peräisin jo Aristoteleen ensimmäiseltä Ateenan-kaudelta, jolloin tämä toimi Platonin Akatemiassa, ja sitä on ilmeisesti muokattu edelleen, kun Aristoteles toimi Lesboksella, Makedoniassa Aleksanteri Suuren opettajana, sekä uudelleen Ateenassa Lykeionin peripateettisen koulun johdossa. Teosta on käytetty muiden Aristoteleen säilyneiden teosten tavoin koulun luentoaineistona, eikä sitä ollut alun perin tarkoitettu julkaistavaksi. Sisällöllisesti se on yksi Aristoteleen säilyneiden teosten viimeistelemättömimpiä.
Runousoppi on vaikuttanut merkittävästi eurooppalaisen ja myös esimerkikiksi arabialaisen kirjallisuuden kehitykseen. Se vaikuttaa nykyäänkin voimakkaasti muun muassa televisiosarjojen ja Hollywoodin elokuvien kerronnassa.
Teos on suomennettu neljästi: vuosina 1871 (Runousoppi, suom. J. W. Calamnius), 1967 (Runousoppi, suom. Pentti Saarikoski) ja 1997 (Runousoppi, suom. Paavo Hohti), sekä osana teosta Aristoteleen runousoppi (2012), joka sisältää myös laajan esittely- ja selitysosan.
Aleksei Stahanov

Aleksei Grigorjevitš Stahanov (ven. Алексей Григорьевич Стаханов; 3. tammikuuta 1906 (J: 21. joulukuuta 1905) Lugovaja, Orjolin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 5. marraskuuta 1977 Torez, Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta) oli neuvostoliittolainen kaivosmies, joka sai Sosialistisen työn sankarin palkinnon vuonna 1970. Stahanov nousi julkisuuteen vuonna 1935 nimeään kantavan työjärjestelmän keulakuvana. Järjestelmä tähtäsi työn tuottavuuteen, ja sen oli määrä osoittaa sosialistisen talousjärjestelmän paremmuus. Stahanovin väitettiin louhineen 3. elokuuta 1935 ennätykselliset 102 tonnia hiiltä viidessä tunnissa ja neljässäkymmenessäviidessä minuutissa, mikä oli neljätoistakertainen määrä työläisille asetettuun kiintiöön verrattuna. Saavutusta on myöhemmin kritisoitu järjestetyksi propagandatempuksi.
Kadijivka (nykyisin Ukrainassa) nimettiin vuonna 1978 Stahanoviksi Aleksei Stahanovin muistoksi. Stahanov teki tuotantoennätyksensä kaupungin hiilikaivoksessa.
Vastaavia työn sankareita kehitettiin toisen maailmansodan jälkeen myös muihin sosialistisiin maihin. Tällainen oli muun muassa Saksan demokraattisessa tasavallassa muurari Hans Garbe. Hänen saavuttamansa "ennätyksellinen työteho" ei innostanut muita työläisiä, jotka pelkäsivät työtaakkansa lisääntymistä. Garbe joutui pakenemaan juosten tehtaasta uutisen julkaisun jälkeen.