The Mountain Eagle

Tuotanto

The Mountain Eaglen tuotanto alkoi heti The Pleasure Garden -elokuvan valmistuttua. Pleasure Gardenin tapaan se oli yhteistuotanto saksalaisen Emelka-studion kanssa. Elokuvan käsikirjoitus perustui tuottaja Michael Balconin apulaisen, Charles Lapsworthin tarinaan. Tarina sijoittui Kentuckyn vuorille, mutta Balcon päätti kuvata sen Tirolissa, koska yhteistyökumppani oli saksalainen ja koska kukaan katsojista ei huomaisi eroa Kentuckyn ja Tirolin välillä. Hitchcock lähetettiin Müncheniin etsimään sopivia ulkokuvauspaikkoja.
Kuvauspaikaksi Hitchcock löysi Obergurglin kylän müncheniläisen kaupan ikkunassa näkemänsä maalauksen perusteella. Hitchcock ei kuitenkaan aavistanut, että sinne olisi kahden tunnin junamatka ja sitten viisituntinen ajomatka pikkuteitä pitkin ja lopuksi vielä monen kilometrin kävelymatka naapurikylästä. Paikka sopi kuitenkin kuvauksiin ja kyläläiset vakuuttivat, että ensilumi satoi siellä aina vasta marraskuun alussa. Se sopi Hitchcockille hyvin, sillä hän halusi kuvata ensin lumettomat kohtaukset ja sen jälkeen lumikohtaukset, joihin tarvittaisiin myös naispääosan esittäjä. Kuvausryhmän palattua Münchenistä takaisin Obergurgliin alkoivat ongelmat: heti ensimmäisenä yönä satoi lunta – kuukautta aikaisemmin kuin normaalisti. Lumikohtaukset oli siis kuvattava ensin, eikä naispääosan esittäjää ollut vielä edes valittu. Balcon palkkasi rooliin nopeasti Nita Naldin, joka oli tullut tunnetuksi vampin roolista Cecil B. DeMillen elokuvassa Kymmenet käskyt (1923). Naldi saapui paikalle suuren diivan elkein – Hitchcockilla oli suuri työ ylipuhua tähti leikkaamaan ylipitkän kyntensä roolin takia. Elokuvan sisäkuvaukset tehtiin Emelkan studiossa Münchenissä loppuvuodesta 1925.
Englannissa elokuva kuitenkin hyllytettiin ja se sai ensi-iltansa vasta Vuokralaisen menestyksen jälkeen syyskuussa 1926.

Aikalaisvastaanotto

The Mountain Eaglesta on tiettävästi säilynyt vain muutama arvostelu. Brittiläinen Kinematograph-elokuvalehti totesi juonen olevan sekava ja epäuskottava. Arvostelijan mukaan näyttelijät olivat kuitenkin erinomaisia. Hitchcockin ohjausta arvostelija piti hyvänä – joskin se oli liian hidastempoinen ja kärsi epäuskottavista juonenkäänteistä. Arvostelija kehui myös Ventimiglian erinomaista kuvausta.
The Bioscope -elokuvalehti puolestaan kehui taitavaa ja joskus jopa mestarillista ohjausta. Samoin arvostelija piti hyvin ohjatuista näyttelijäsuorituksista ja kauniista vuoristomaisemista. Arvostelija mainitsi myös epätavallisen taiteelliset valaistusefektit ja erinomaisen kuvauksen.

Kadonnut elokuva

The Mountain Eagle on Hitchcockin ohjaamista elokuvista ainoa, joka on kadonnut (jollei oteta huomioon keskeneräiseksi jäänyttä Number 13 -elokuvaa). Elokuvasta onkin tullut eräänlainen ”Graalin malja” elokuvahistorioitsijoille. Kriitikot eivät ole vakuuttuneita Hitchcockin omasta arviosta (”erittäin huono elokuva”), sillä Hitchcockilla oli tapana antaa hyvinkin murskaavia lausuntoja varhaisista ohjaustöistään. Sen ei oleteta olevan mestariteos, mutta uskotaan, että se antaisi lisävalaistusta Hitchcockin alkuaikojen tyylistä ja saksalaisen elokuvan vaikutuksesta.
Elokuvaa ei ole tiettävästi esitetty koskaan sen ensi-iltakierroksen jälkeen.  Jopa sen ensi-illasta ei ole täyttä selvyyttä. Varmuudella tiedetään vain, että se sai ensi-illan Saksassa Der Bergadler -nimellä. Tiedot kaupallisesta levityksestä Britanniassa ovat kuitenkin epävarmoja. Elokuvatutkija Jenny Hammerton on esittänyt, elokuva levittäjä olisi saattanut hyllyttää elokuvan, jotta Hitchcockin vastahankittu hyvä maine Vuokralaisen ohjaajana ei vahingoittuisi. Hitchcockin elämäkertoja Donald Spoto (1983) antaa puolestaan ymmärtää, että Hitchcockilla itsellään olisi ollut jotakin tekemistä elokuvan katoamisen kanssa.
Britannian elokuvainsituutti (BFI) aloitti vuonna 1997 kampanjan Hitchcockin kadonneen elokuvan ja 74 muun elokuvan löytämiseksi. Elokuvan metsästys jatkui vielä 2010, kun BFI aloitti rahankeruun Hitchcockin yhdeksän ensimmäisen elokuvan restauroimiseksi. Samalla BFI toivoi, että The Mountain Eagle löytyisi kampanjan ansiosta. BFI toivoo yhä, että elokuva löytyisi väärällä nimellä jostakin Itä-Euroopan arkistosta.
Vuosikymmenien ajan elokuvasta tiedettiin olevan olemassa vain kuusi still-kuvaa. 1990-luvun lopulla Hitchcockin omista arkistoista löytyi lisää still-kuvia elokuvasta ja sen tuotannosta (arviolta 30 still-kuvaa ja 11 valokuvaa kuvauksista). Kuuluisimmassa näistä kuvista nähdään Alfred Hitchcock kameran edessä osoittamassa jotakin ja hänen takanaan istuu Alma Reville.