google/wiki40b huggingface dataset:
Sumio Shiratori

Sumio Shiratori (jap. 白鳥澄夫 Shiratori Sumio, s. 1948) on japanilainen säveltäjä. Hänet tunnetaan suomalais-japanilaisen Muumilaakson tarinoita -sarjan taustamusiikin säveltäjänä. Tämän lisäksi hän sävelsi taustamusiikin myös Muumipeikko ja pyrstötähti -elokuvan japanilaiseen versioon. Hänen vaimonsa on laulaja Emiko Shiratori.
Enterprise (huvipuistolaite)

Enterprise on pääosin Huss Maschinenfabrikin vuodesta 1972 valmistama huvipuistolaite. Laite on paranneltu versio Schwartzkopfin vastaavanlaisesta laitteesta, suurimpina eroina Enterprisen suurempi matkustajamäärä sekä hydraulinen nostovarsi. Tämän tyyppisiä laitteita valmistavat lisäksi Heintz Fahtze ja Emiliana Luna Park, ja kaikki käyttävät nimeä Enterprise. Sekä kiinteitä että liikutettavia versioita on valmistettu ja käytetty eri puolilla maailmaa.

Suunnittelu ja toiminta

Laitteessa yhdestä kahteen ihmistä istuu yhteen kahdestakymmenestä suljetusta vaunusta. Vaunut roikkuvat metallisesta renkaasta ja ne on asetettu yksi toisensa perään ympyräksi. Laite alkaa pyöriä vastapäivään ja muodostaa  vapaasti heiluviin vaunuihin keskipakoisvoimaa. Hydraulinen nostovarsi nostaa laitteen ajon aikana  87° kulmaan, jolloin vaunut pyörivät pystysuunnassa.
Laitteessa ei ole mainittavampia turvalaitteita, sillä vaunuihin kohdistuva keskipakoisvoima riittää pitämään matkustajat paikoillaan. Joissakin Enterprise-malleissa käytetään kuitenkin jalkojen ylle laskeutuvaa turvakaarta. Emiliana Luna Parkin Enterprisessä käytetään pientä turvavyötä.
Liikuteltava versio kulkee kahdella kuorma-autolla, joista toinen kuljettaa rengasta, tukivartta ja ajojärjestelmiä, toinen vaunuja, alustoja ja loppuja tarvikkeita. Ensimmäinen rekka toimii myös laitteen pääalustana sen käytön aikana.

Schwartzkopf

Schwartzkopf-versio Enterprisesta kantaa kuuttatoista vaunua. Schwartzkopf valmisti myös 21 gondolin Enterprisea, kunnes yhtiö lopetti toimintansa vuonna 2001 Anton Schwartzkopfin kuoleman jälkeen. Yksi näistä laitteista sijaitsi Kouvolan Tykkimäellä, kunnes se poistettiin käytöstä vuonna 2018. Vaunujen pienempi lukumäärä pienentää myös renkaan kokoa. Vaunut ovat myös pienempiä kuin Hussin valmistamassa versiossa. Alun perin yhtiö valmisti vaunut itse, mutta jälkeenpäin ne korvattiin Reverchon-yhtiön valmistamilla, paremmilla vaunuilla.

Heintz Fahtze

Heintz Fahtze on valmistanut yhden 16 vaunun Enterprisen, joka asennettiin vuonna 2003.

Emiliana Luna Park

Emiliana Luna Park on valmistanut yhden 20 gondolin Enterprisen, joka asennettiin Linnanmäelle kaudeksi 2009.

Enterpriset Suomessa

Suomessa on kaksi Enterpriseä, jotka sijaitsevat Linnanmäellä Helsingissä ja PowerParkissa Kauhavan Alahärmässä. Tykkimäen huvipuistossa Kouvolassa oli Enterprise (1999–2017). Se oli Linnanmäeltä aikoinaan poistettu laite. Linnanmäen kaudella 2009 käyttöönottaman uuden Enterprisen nimi on Kehrä. Tykkimäen Enterprise oli hieman suurempi kuin Linnanmäen Kehrä, sillä Tykkimäellä laitteessa oli 21 gondolia Linnanmäen 20 sijasta. Enterprisen korvaa Tykkimäellä Endeavour, joka muistuttaa hyvin paljon edeltäjäänsä. Myös Wasalandiassa oli Enterprise vuosina 1988–1996.
Vääpelikilta

Vääpelikilta ry on  Helsingin Seudun Reserviläispiiriin ja Reserviläisliittoon kuuluva huoltoaselajin erikoiskoulutuksen saaneiden reserviläisten yhdistys. Vuonna 1996 perustettuun yhdistykseen kuuluu vuonna 2018 noin 200 jäsentä ja toiminta on laajentunut myös pääkaupunkiseudun ulkopuolelle, muun muassa Oulun seudulle. Jäseneksi hakeminen tapahtuu kirjallisella hakemuksella sivujen kautta.  
Yhdistyksen jäsenistä suurin osa on reservin aliupseereja. Keski-ikä oli vuonna 2014 45 vuotta ja yleisin sotilasarvo ylikersantti. Joukossa on muutamia upseereja ja miehistön jäseniäkin. Useimmat jäsenistä ovat saaneet varusmiehenä tai reservin koulutustapahtumissa taloushuollon, kenttälääkinnän, kuljetusvälinehuollon tai taisteluvälinehuollon erikoiskoulutuksen. 
Vaikkakin jäsen toimii pääasiallisesti oman huollonalueensa tehtävissä, on hänen mahdollista saada koulutusta ja kokemusta myös muista huollon lajeista, mikä antaa vääpelinä toimivalle laajemman käsityksen alaisenaan toimivista ryhmistä. Oman osaamisen vuoksi monilla killan jäsenillä on suoritettuna esimerkiksi PV:n ajolupa, elintarvikehygieniakortti ja EA1-tasoinen tai laajempi ensiapukoulutus.
Yhdistyksen tärkein toimintamuoto on vapaaehtoinen maanpuolustuskoulutus, joka tapahtuu yhteistyössä Maanpuolustuskoulutusyhdistyksen (MPK) kanssa. Vuosittain järjestetään muun muassa puolustusvoimien tilaama vääpelikurssi sodan ajan yksikköupseereille ja perusyksikön vääpeleille eli huoltojoukkueen joukkueenjohtajille. Yhdistys osallistuu myös maakuntajoukkojen huoltohenkilöstön koulutukseen.
Muita toimintamuotoja ovat muun muassa ammunta, kenttäkelpoisuutta ylläpitävä liikunta, toimiminen huollon tehtävissä, vierailut sotilas- ja siviilikohteissa sekä veteraanityö.
Otto Vilmi

Otto Vilmi (6. heinäkuuta 1881 Oulu – 14. tammikuuta 1938 Petroskoi, Neuvostoliitto) oli Suomen Kommunistisen Puolueen toimitsija ja toimittaja.  
Vilmin isä oli merimies Henrik Vilmi. Hän kävi kuusi luokkaa kansakoulua Oulussa ja työskenteli sitten latojana. Työn ohella Vilmi opiskeli SDP:n kursseilla ja myöhemmin työväenopistossa Helsingissä ja Kotkassa. Toimittajana Vilmi aloitti julkaisemalla pilalehtiä markkinoilla myytäväksi 1898, sittemmin hän työskenteli helsinkiläisessä Työmies-, kotkalaisessa Eteenpäin- ja kirjaltajien Gutenberg-lehdessä.  Hän vaikutti aktiivisesti SDP:ssä vuodesta 1898 alkaen, johtaen puolueen toimeksiannosta 1900–1902 salaista etappia Oulussa ja 1905–1906 maanalaista vallankumouskomiteaa Helsingissä. Hän otti myös osaa Viaporin kapinaan. Suomen sisällissodan aikana Vilmi toimi Eteenpäin-lehden toimittajana Kotkassa, mistä hän pakeni huhtikuussa 1918 Pietariin. Siellä hän liittyi NKP:hen ja oli perustamassa Suomen Kommunistista Puoluetta (SKP). Hän työskenteli Neuvostoliiton ensimmäisen suomenkielisen Vapaus-lehden kirjapainossa, samoin kuin opettajana, mutta osallistui myös SKP:n Kominternin salaiseen toimintaan Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa 1919–1925. 
Vuonna 1927 Vilmi komennettiin Neuvosto-Karjalaan perustamaan SKP:n tukiryhmiä, virallisesti Petroskoin kirjapainon johtajana, Punainen Karjala -lehden vastaavana toimittajana sekä puoluekoulun johtajana ja opettajana. Vuodesta 1932 Vilmi paneutui yksinomaan puolueorganisaation rakentamiseen. Suomalaisia tukiryhmiä ja -osastoja perustettiin hänen johdollaan Petroskoin lisäksi muun muassa Kontupohjaan, Aunukseen, Uhtualle, Tunkualle ja Lohijärvelle. NKP:n Karjalan aluekomiteassa Vilmi toimitti Suomen tapahtumat -nimistä lehteä, kirjoitti muihinkin lehtiin ja julkaisi kustannusliike Kirjan kautta 1931 teoksen Fasismi Suomessa. Kun Edvard Gylling ja Kustaa Rovio oli erotettu Neuvosto-Karjalan johdosta, SKP:n keskuskomitea päätti 1935 aluekomiteoiden ja -osastojen lakkauttamisesta. Vilmi oli erotettu NKP:n aluekomiteasta jo loppuvuonna 1934 ja syksyllä 1935 hänet vangittiin. Hän sai seitsemän vuoden vankeustuomion "Neuvostoliiton kansallispolitiikan törkeästä vääristämisestä". Tammikuussa 1938 hän sai kuolemantuomion ja hänet teloitettiin. Vilmin maine palautettiin 1956.
Vilmin puolison nimi oli Maria, perheeseen syntyi kaksi lasta, Keijo (1907–1938) ja Elina.
Agnes Lundell

Agnes Amanda Lundell (Agneta Lundell, 13. heinäkuuta 1878 Turku – 17. syyskuuta 1936 Helsinki) oli hovioikeuden auskultantti, asianajaja ja Suomen ensimmäinen naisjuristi.
Lundellin vanhemmat olivat kauppias Alfred Wilhelm Lundell ja Olga Vilhelmina Åkerman. Hän suoritti erivapauden turvin ylioppilastutkinnon 1899 ja kirjoittautui samana vuonna Keisarilliseen Aleksanterin yliopistoon opiskelemaan oikeustiedettä. Hän suoritti ensimmäisenä naisena Suomessa oikeustutkinnon toukokuussa 1906 ja teki sitten vielä molempien oikeuksien kandidaatin tutkinnon opinnäytteet. Valmistuttuaan hän toimi senaatin ylimääräisenä kopistina ja ylemmän hallintotutkinnon suoritettuaan tammikuusta 1909 senaatin täysistuntojen pöytäkirjan pitäjänä. Saman vuoden keväällä hänestä tuli Turun hovioikeuden auskultantti, joskin tuomarin valan hän sai vannoa vasta 8. heinäkuuta 1926. Vuonna 1911 hän anoi erivapautta harjoittaa asianajotointa, mikä myönnettiin hänelle sittemmin ehdolla, että hän käyttää nimestään vain alkukirjaimia ja tittelinään hovioikeuden auskultanttia. Lundell oli Naisasialiitto Unionin aktiivi, joka kuollessaan testamenttasi yli miljoona markkaa Åbo Akademille lainopin professorin virkaa varten ja satatuhatta markkaa Svenska kulturfondenille puutarhanhoidon edistämiseen.
Ron Arad

Ron Arad (s. 24. huhtikuuta 1951 Tel Aviv) on israelilainen teollinen muotoilija, arkkitehti ja kuvataiteilija, joka tunnetaan erityisesti veistoksellisten, teräväsärmäisiä metallipintoja sisältävien huonekalujen suunnittelijana. Hänen tunnetuin työnsä lienee seinällä mutkitteleva, taipuisa Bookworm-kirjahylly (Kartell 1994).
Tel Avivissa syntynyt Arad opiskeli Jerusalemissa Bezalel Academy of Arts and Design -oppilaitoksessa 1971–1973 ja sitten Lontoon Architectural Associationin koulussa 1974–1979. Vuonna 1989 hän perusti arkkitehtuuri- ja muotoilutoimiston Lontooseen yhdessä Caroline Thormanin kanssa. Aradin ensimmäinen julkaistu huonekalu oli vanhasta autonistuimesta ja rakennustelineputkista koottu Rover Chair. Rakennuksista hänen tunnetuimpia töitään ovat Israelissa sijaitsevat Tel Avivin Bauhaus-museo ja yhdessä Bruno Asan kanssa suunniteltu Holonin muotoilumuseo.
Pikkuhäiveperhonen

Koko ja ulkonäkö

Pikkuhäiveperhonen on melko kookas ja näyttävä perhoslaji. Siipien pohjaväri on mustanruskea ja koiraan siivet ovat sinisen metallinhohtoiset. Etusiiven yläpinnalla on hajanaisia valkoisia täpliä sekä oranssinkeltainen, rengasmainen silmätäplä. Takasiivessä on siiven poikki kulkeva valkoinen vyö sekä oranssi rengasmainen silmätäplä. Takasiiven takaosassa on lisäksi oranssit täplät. Siipien alapinnat ovat vihertävänruskeat. Etusiiven iso silmätäplä erottuu hyvin myös alapinnalla, takasiiven puolella pieniä silmätäpliä on pari. Takasiivessä on lisäksi vaalearuskea, kiilamainen alue, jonka siiven tyven puoleinen reuna mutkittelee. Siipiväli 66–72 mm.
Lajilla on myös värimuoto f. clytie, jolla siipien pohjaväri on oranssinruskea ja siipien valkoiset vyöt ovat kellertäviä.
Läheistä sukua olevasta häiveperhosesta pikkuhäiveperhosen erottaa helpoimmin etusiiven yläpinnan silmätäplästä, joka häiveperhoselta puuttuu. Lisäksi häiveperhosella takasiiven alapinnan kiilamainen poikkivyö on valkoinen ja erottuu selvemmin.

Levinneisyys ja lentoaika

Pikkuhäiveperhosen esiintymisalue ulottuu Etelä- ja Keski-Euroopasta Aasian lauhkean vyöhykkeen kautta Japaniin saakka. Pohjois-Euroopassa lajia tavataan Baltiassa, missä se on levinnyt voimakkaasti.
2000-luvun alusta lähtien pikkuhäiveperhosta on tavattu myös Suomessa. Aluksi harvinaisena vaeltajana, mutta nykyisin laji lienee vakiintunut ainakin osaan etelärannikkoa. Lentoaika on levinneisyysalueen eteläosissa kahtena sukupolvena touko-kesäkuussa ja elo-syyskuussa, pohjoisessa yhtenä sukupolvena heinäkuussa.

Elinympäristö ja elintavat

Pikkuhäiveperhosen elinympäristöä ovat valoisat lehtimetsät. Vaelluksen aikana perhosia voi tavata muuallakin. Keskenkasvuinen toukka talvehtii. Tiettävästi Suomen ensimmäinen talvehtiva toukka löytyi Paraisilta 31.10.2017. Pieni toukka löydettiin käymällä läpi nuoria haapoja lajin vakiintuneella esiintymisalueella. Löytöpaikka oli lämmin etelänpuoleinen rinne. Toukka oli asettunut oksan tyvelle noin metrin korkeudelle maanpinnasta.

Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat pajut ja poppelit, erityisesti haapa (Populus tremula) ja mustapoppeli (Populus nigra).
Sukupuolivähemmistöt

Sukupuolivähemmistöt ovat ihmisryhmiä, joihin kuuluvat ihmiset poikkeavat joko ulkoiselta olemukseltaan, henkisiltä ominaisuuksiltaan tai molempien perusteella naisen ja miehen sukupuolesta. Tyypillisiä esimerkkejä ovat transsukupuoliset, transvestiitit, muunsukupuoliset ja intersukupuoliset.
Sukupuolivähemmistöjä ei pidä sekoittaa seksuaalivähemmistöihin. Sukupuolivähemmistöihin kuuluvat eivät välttämättä kuulu seksuaalivähemmistöihin, vaan sukupuolivähemmistöihin kuuluvat saattavat olla yhtä hyvin hetero-, homo- kuin biseksuaalisiakin.
Voikukat

Voikukkien kasvuympäristöistä

Voikukat eivät ole kovin vaativia kasvuympäristön suhteen. Ne suosivat valoisia, kuivia alueita. Voikukat saattavat kasvaa kuivalla puoliaavikolla, tunturissa tai jäätikön reunalla. Tunturissa viihtyvät tunturivoikukka ja atlantinvoikukka; napa-alueella kasvaa valkoisen lumivoikukan (Taraxacum arcticum) lisäksi muitakin voikukkalajeja.

Voikukkien taksonomiasta

Voikukkien suku on erittäin monimutkainen täsmällisen lajinmäärityksen suhteen. Vaikka kasvi leviää voimakkaasti suvullisesti, on voikukan suvussa runsaasti apomiktisia pikkulajeja, alalajeja ja lajiryhmiä, joiden keskinäinen sukulaisuus on vaikeasti määritettävissä. Jo Pohjoismaissa arvellaan olevan noin 900 pikkulajia 14 ryhmässä. Suomestakin pikkulajeja löytyy yli 500.
USS Mitscher (DDG-57)

Palvelus

Alus on palveluksessa.
Tampereen ylioppilaskunta

Jäsenet

Tampereen ylioppilaskunnan jäseniä ovat kaikki Tampereen yliopistossa alempaa
tai ylempää korkeakoulututkintoa suorittavat opiskelijat. Ylioppilaskunta voi hyväksyä jäsenikseen myös muita yliopiston opiskelijoita. Ylioppilaskunnan hallitus päättää niistä perusteista, joiden mukaisesti hyväksytään ylioppilaskunnan jäseniksi
muita yliopiston opiskelijoita.

Suomen suurin Wappu

Tampereella järjestetään vuosittain Suomen suurin Wappu, joka kerää yhteen yli 100 tapahtumaa, kymmeniä järjestöjä ja kaikki 18 000 opiskelijaa.
Martyn Bennett

Martyn Bennett (17. helmikuuta 1971 – 30. tammikuuta 2005) oli kanadalainen muusikko. Hän aloitti säkkipillin soittamisen 10-vuotiaana. 12-vuotiaana hän voitti palkinnon säkkipillikilpailussa Skotlannissa. 15-vuotiaana Bennett alkoi myös soittaa pianoa ja viulua sekä säveltää. Juuri ennen valmistumistaan vuonna 1993 Bennettillä todettiin kivessyöpä, josta hän kuitenkin parani. 
Bennettin ensimmäinen albumi oli vuonna 1996 julkaistu Martyn Bennett. Hän ehti julkaista viisi albumia ennen kuin kuoli Hodgkinin lymfoomaan vuonna 2005.
James Bryce

James Bryce, Brycen varakreivi (10. toukokuuta 1838 Belfast, Irlanti – 22. tammikuuta 1922 Sidmouth, Devon) oli brittiläinen poliitikko ja diplomaatti. Hän julkaisi paljon eri maiden historiaa käsitelleitä teoksia.
Bryce opiskeli Glasgowin yliopistossa, Oxfordin Trinity Collegessa ja Heidelbergin yliopistossa Saksassa. Hän suoritti alemman tutkinnon 1862, valmistui asianajajaksi 1867 ja väitteli tohtoriksi 1870. Jo opiskeluaikanaan hän kirjoitti Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa käsitelleen palkitun esseen, joka julkaistiin vuonna 1864 kirjana The Holy Roman Empire ja käännettiin myöhemmin useille kielille. Vuosina 1870–1893 Bryce toimi siviilioikeuden professorina Oxfordin yliopistossa. Hän oli 1880–1907 parlamentin alahuoneen jäsenenä ja kuului liberaaleihin. Hän oli ulkoministeriön alivaltiosihteerinä William Gladstonen kolmannessa hallituksessa 1886 ja Lancasterin herttuakunnan kanslerina Gladstonen neljännessä hallituksessa 1892–1894 sekä kauppaministerinä Roseberyn hallituksessa 1894–1895.
Bryce arvosteli toiseen buurisotaan (1899–1902) johtanutta politiikkaa. Henry Campbell-Bannermanin hallituksessa 1905–1907 hän toimi Irlannin asioiden ministerinä. Helmikuusta 1907 huhtikuuhun 1913 hän oli Britannian suurlähettiläänä Washingtonissa. Bryce oli jo aiemmin solminut paljon suhteita Yhdysvaltoihin sekä julkaissut 1888 suosituksi tulleen kolmiosaisen teoksen The American Commonwealth, joka kuvasi Yhdysvaltoja ja sen poliittista järjestelmää hyvin myönteiseen sävyyn. Suurlähettiläänä hän keskittyi parantamaan varsinkin Yhdysvaltojen ja Kanadan suhteita, ja sai aikaan paljon myönteisiä tuloksia. Bryce palkittiin tammikuussa 1914 varakreivin arvolla nimellä Bryce of Dechmont. Hän toimi British Academyn puheenjohtajana 1913–1917.
Bryce nimitettiin 1914 Haagin kansainvälisen tuomioistuimen jäseneksi. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua hän toimi 1914–1915 puheenjohtajana kansainvälisessä komiteassa, joka tutki Saksan suorittamia kansainvälisen oikeuden rikkomuksia sen hyökättyä Belgiaan ja Ranskaan. Komitean raportti eli niin sanottu Bryce-raportti julkaistiin toukokuussa 1915 ja se sisälsi paljon synkeitä kuvauksia saksalaisten suorittamista julmuuksista. Sodan jälkeen raporttia arvosteltiin valikoivuudesta ja epäluotettaviin lähteisiin nojaamisesta. Seuraavaksi Bryce johti toista komiteaa, joka tutki turkkilaisten syyllisyyttä armenialaisten kansanmurhaan. Sodan jälkeen hän kannatti Kansainliiton perustamista.
Józef Elsner

Józef Ksawery Elsner (1. kesäkuuta 1769 – 18. huhtikuuta 1854) oli saksalainen kapellimestari ja säveltäjä, joka julkaisi mm. 19 sinfoniaa sekä 105 kirkkosävellystä. Hän työskenteli kapellimestarina Varsovan teatterissa vuodesta 1799 ja opetti Frédéric Chopinia. Vuonna 1816 hän perusti laulu- ja lausuntakoulun, josta vuonna 1821 kehittyi Varsovan konservatorio.
Taisto Tuominen

Taisto Johannes Tuominen (s. 5. lokakuuta 1930 Kemi) on suomalainen nyrkkeilijä ja nyrkkeilyvalmentaja. Tuomisen seurana uran ajan olivat Karjalahden Ihme, Kemin Into ja Kokkolan Jymy.

Ura nyrkkeilijänä

Urallaan Tuominen saavutti TUL:n nuorten mestaruuden 1949 Innon riveissä. Syksyllä 1951 Tuominen siirtyi Kokkolan Jymyn riveihin ja saavutti seuraavana vuonna 1952 Suomen mestaruuden sarjassa 57 kg. TUL:n mestaruuskisoissa hän sijoittui sinä vuonna kolmanneksi voittajan Pentti Niinivuoren ottaessa olympiaedustuksen kotikisoihin. Tuomiselle tuli varamiehen rooli sarjoihin 57–60 kg. 
Palattuaan Kemiin Tuominen jatkoi uraansa, mutta toimi myös seuransa valmennustehtävissä. Kaudesta 1957 tuli Tuomisen uran paras. Hän saavutti Pohjoismaiden, Suomen ja TUL:n mestaruudet ja maaotteluvoiton Ruotsia vastaan sarjassa 57 kg. Saman vuoden EM-kisoissa Prahassa hän hävisi ensimmäisen kierroksen ottelunsa hopeaa saavuttaneelle Italian Mario Sitrille. 
Seuraavana vuonna 1958 Tuominen vielä otteli, mutta ei saavuttanut enää maajoukkue-edustusta. Kaikkiaan uralla hän otteli 265 ottelua, kolme kertaa hän edusti Suomen maajoukkueessa. Valmentajan rooli nousi entistä tärkeämpään rooliin.

Ura nyrkkeilyvalmentajana – ”Tasen talli”

Valmennusuran ensimmäisiä menestyneitä nimiä oli Mauri Ruonala. Muita menestyneitä olivat olympiakävijä Mauri Saarivainio, Paavo Aho, vuoden 1972 olympialaisten hopeamitalisti Reima Virtanen. Vuoden 1980 Moskovan olympialaisissa Ruotsia edusti kemiläislähtöinen Tuomisen valmentama Kalervo Alanenpää. Myöhemmistä nimistä tutuksi ovat tulleet Jari Halttu, Kai Brännkär ja Jyrki Ekman. 
Seuravalmentajatoiminnan, jonka hän oli aloittanut Innon riveissä jo vuonna 1948, lisäksi Tuominen toimi 10 vuotta Kansainvälisen nyrkkeilyliiton (AIBA) tuomarina, 15 vuotta nyrkkeilyvalmentajien kouluttajana ja 10 vuotta nyrkkeilytuomarien kouluttajana.

Muu toiminta

Taisto Tuominen on toiminut 12 vuotta SKDL:n edustajana Kemin kaupunginvaltuustossa. Työpaikka Tuomisella on ollut Kemin kaupungin palveluksessa.
Vuonna 2000 Taisto Tuomiselle myönnettiin liikuntaneuvoksen arvo.
Joe Cheng

Joe Cheng (kiin. 鄭元暢; s. 19. kesäkuuta 1982) on taiwanilainen näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi rooleistaan useissa televisiosarjoissa, joiden joukossa ovat It Started With a Kiss ja They Kiss Again.
Tyristori

Tyristori on nelikerroksinen bipolaarinen puolijohdekomponentti, joka muistuttaa hieman diodia. Tyristorissa on kolme elektrodia; anodi ja katodi ja hila.

Rakenne ja toiminta

Tyristori voi olla johtavassa tilassa, kun anodi on positiivisessa jännitteessä katodiin nähden. Tyristori vaatii sähköä johtaakseen ja päästötilaan siirtyäkseen kuitenkin vielä lisäehdon, mitä varten tyristorissa on lisäksi ohjaushila, toisin kuin diodissa. Toisin kuin diodi, tyristori alkaa johtaa virtaa vasta, kun sen hilalle (Gate) tulee riittävän suuri jännitepulssi katodiin nähden.
Kun tyristorin anodi-katodijännite on positiivinen, se ei johda sähköä. Tätä tilaa kutsutaan sulkutilaksi. Tyristori voidaan asettaa päästötilaan antamalla hilalle katodiin nähden positiivinen jännitepulssi. Tyristorin kolme toimintatilaa ovat sulkutila, päästötila ja estotila.
Tyristorin sytyttämistä hilalle syötetyllä jännitepulssilla sanotaan liipaisemiseksi. Liipaisun jälkeen syttymistä säädetään hilavirran avulla. Hilavirran kasvattaminen pienentää syttymisjännitettä. Kun tyristori on johtavassa tilassa, hilavirta tai -jännite eivät enää vaikuta anodivirtaan. Tyristorin sammuttamiseksi anodivirta pitää katkaista tai säätää tietyn minimiarvon alapuolelle. Pienintä anodivirtaa kutsutaan pitovirraksi.
Tavallisen tyristorin lisäksi on muita erikoistyristoreja. GTO-tyristori saadaan johtavaksi hilalle johdetulla positiivisella jännitepulssilla ja johtamattomaksi negatiivisella jännitepulssilla. Triac on kaksisuuntainen tyristori, joka johtaa virtaa molempiin suuntiin.

Käyttö

Tyristoria käytetään esimerkiksi himmentimissä, joilla säädetään valonlähteen kirkkautta. Tyristoreita käytetään myös moottorikäytöissä. Niillä voidaan säätää esimerkiksi tasavirtamoottorien kierrosnopeutta ja lämmitysvastusten tehoa.
Ari Salo

Pelaajaura

Salo aloitti uransa JyP HT:n 1-divisioonajoukkueessa kaudella 1980–1981. Joukkueen noustessa liigaan kaudeksi 1985–1986 Salo pääsi näyttämään taitojaan liigakaukaloissa. Salo oli mukana voittamassa JyP HT:n ensimmäistä SM-mitalia (hopeaa) keväällä 1989, jonka jälkeen pelasi jyväskyläläisjoukkueessa vielä yhden kauden. Syksyllä 1990 hän siirtyi Ruotsin Elitserieniin MoDon riveihin yhdeksi kaudeksi. Ruotsista Salo siirtyi Helsingin Jokereihin, jossa hän pelasikin SM-liigauransa lopun. SM-liigapelien loputtua keväällä 1995 hän suuntasi Ranskaan, missä hän pelasi 5 kautta kolmessa eri joukkueessa.
Ari Salo toimi urallaan puolustajana keräten SM-liigassa vuosina 1985–1995 yhdeksän kauden aikana 121 pistettä (32 maalia, 89 syöttöä) 387 ottelussa. Salo sai urallaan kaksi kultaista ja kaksi hopeista mitalia SM-liigassa.
Pelaajauransa loputtua Salo on toiminut valmennustehtävissä, muun muassa JYPin joukkueen apuvalmentajana 2002–2005.
Ruostekaulusrastas

Levinneisyys

Ruostekaulusrastasta tavataan Väli-Amerikan alueella El Salvadorissa, Hondurasissa, Guatemalassa ja Meksikossa. Lajin populaatioksi arvioidaan 20 000–50 000 yksilöä ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
M/S Lofoten

Rakentaminen

Alus tilattiin A/S Aker Mekaniska Verkstediltä Oslosta Norjasta. Sen köli laskettiin telakkanumerolla 547 ja alus laskettiin vesille 7. syyskuuta 1963 kumminaan Asbjörg Bergsmo. Alus luovutettiin 27. helmikuuta 1964 Stokmarknesiin Norjaan rekisteröidylle Vesteraalens Dampskibsselskap A/S:lle.

Liikennöintihistoria

Alus aloitti 5. maaliskuuta 1964 liikennöinnin osana Hurtigrutenia Bergenistä Kirkenesiin. Aluksen voimansiirto uusittiin 1980 Aalborgs Vaerftilla Ålborgissa Tanskassa. Se maalattiin uudestaan 1985. Tammikuussa 1988 yhtiö fuusioitui Narvikiin rekisteröidyn Ofotens Dampsskibsselskap A/S:n kanssa muodostaen Ofotens og Vesteraalens Dambsskibsselskap A/S:n, jonka kotipaikkana oli Narvik. Syyskuussa alus myytiin Finnmark Fylkesrederi & Ruteselskapille Hammerfestiin, mutta alus jatkoi liikennöintiä Hurtigrutenilla. Alus myytiin tammikuussa 1996 takaisin Ofotens og Vesteraalens Dampskibsselskapille.
Alus oli modernisoitavana vuonna 2002 ja se palasi liikenteeseen 12. joulukuuta. Vuonna 2003 alus oli kesän risteily käytössä ja talven Hurtigrutenilla. Maaliskuussa 2006 alus rekisteröitiin Narvikiin rekisteröidylle Hurtigruten ASA:lle.
Liechtensteinin jääkiekkomaajoukkue

Liechtensteinin jääkiekkomaajoukkue on Liechtensteinin edustusjoukkue kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa ja -turnauksissa. Liechtenstein on vuodesta 2001 lähtien ollut kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHFn jäsen. Ensimmäisen maaottelunsa Liechtenstein pelasi vuonna 2007 Luxemburgia vastaan häviten 7-1.
I Still...

Musiikkivideo

Musiikkivideossa Backstreet Boys on pimeällä urbaanilla asuinalueella, jossa jokaista vainoaa muisto samasta naisesta. Jokaista Backstreet Boysin jäsentä kuvataan erilaisessa ympäristössä; Kevin on baarissa, Howie taksissa, Nick linja-autoasemalla, Brian tiellä ja A.J. kujalla. Musiikkivideon ohjasi Matt McDermitt, jonka Boston Globe raportoi olleen vain 19-vuotias musiikkivideon kuvaamisen aikaan. Videon on kuvattu olevan erinomainen näyte 'slow-motion' -tekniikan käytöstä; video olikin TRL:än ehdokkaana parhaasta videosta.