Lysimakhos

Perhe ja tausta

Lysimakhoksen perhetausta on epäselvä. Kreikkalaiset kronikoitsijat Pausanias ja Justinus kertovat Lysimakhoksen olleen makedonialainen, mutta Porfyrios kirjoittaa hänen olleen thessalialainen. Roomalainen Arrianos mainitsee Lysimakhoksen isän olleen nimeltään Agathokles. Lysimakhoksen isä on yhdistetty erääseen thessalialaiseen, jonka kanssa Theopompos kertoo Filippos II:n olleen hyvä ystävä. Filippoksen kerrotaan lähettäneen Agathokleen Perrhaibiaan ja ottamaan alueen Thessalian hallintaan. Agathokleen kerrotaan myös kuuluneen Filippoksen lähipiiriin. Ilmeisesti Agathokles sai Filippokselta lahjaksi maata Pellan läheltä. Agathokles ja hänen poikansa sulautuivat pian makedonialaisiin. 
Lysimakhoksen tiedetään synytyneen vuosien 361 eaa. ja 351 eaa. välisenä aikana. Hän oli lähes saman ikäinen kuin Aleksanteri Suuri. Lysimakhoksen veli Alkimakhos toimi erilaisissa diplomaattisissa ja hallinnollisissa tehtävissä jo silloin kun Aleksanterin nousi kuninkaaksi. Lysimakhoksella oli ainakin kaksi muuta veljeä: Autodikos valittiin kuninkaan henkivartijaksi (somatofylax) Triparadisoksessa vuonna 321 eaa. Kolmas veljistä oli nimeltään Filippos, josta tiedetään vain hänen kuolemantapauksensa. Kun Aleksanteri oli ajamassa takaa sogdianalaisia kapinallisia, seurasi Filippos hänen perässään juosten 500 stadionin matkan. Lopulta Filippos kaatui taistelussa ja kuoli Aleksanterin käsiin.

Aleksanterin henkivartijana

Lysimakhos oli yksi Aleksanteri Suuren seitsemästä henkivartijasta. Henkivartijoihin kuului muita korkea-arvoisia makedonialaisia kuten Hefaistion, Perdikkas ja Ptolemaios. Henkivartijoilla oli yleensä myös muita tehtäviä ja he saivat yleensä tärkeitä sotilaallisia tehtäviä hoidettavakseen. Lysimakhoksen urastaan Aleksanterin aikana tiedetään vain hyvin vähän. Hänet mainitaan Aleksanterin seuralaisena Sogdianassa vuonna 328 eaa. käytyjen taisteluiden aikana. Tiedetään myös että Lysimakhos haavoittui Sangalan piirityksessä. 
Lysimakhoksesta kerrottiin antiikissa useita tarinoita jotka luultavasti eivät ole totta. Erään tarinan mukaan Lysimakhos yritti auttaa vangitsemaan filosofi Kallisthenesta antamalla tälle myrkkyä. Kun Aleksanteri sai kuulla tästä antoi hän heittää Lysimakhoksen leijonien eteen. Lysimakhos selvisi kuitenkin tästä ja Aleksanteri antoi hänelle anteeksi. Tämä tarina esiintyy Jusinuksen, Pausaniaan, Senecan, Valerius Maximuksen ja Pliniuksen teoksissa. Pausaniaan versiossa Aleksanteri lukitsi Lysimakhoksen huoneeseen, jossa oli leijona, mutta huomasi pian että Lysimakhos oli kukistanut eläimen. Tästä lähtien Aleksanteri piti Lysimakhosta suuressa arvossa. Tarina esiintyy myös Curtiuksen Aleksanterin elämäkerrassa, mutta Curtius ei pidä sitä totena, vaan kertoo Bazairassa tapahtuneesta suuresta metsästyksestä, jossa Lysimakhos pelasti Aleksanterin hengen leijonalta. Curtiuksen mukaan tämä tapahtuma olisi myöhemmän leijona-tarinan inspiraatio.

Ensimmäinen sota Seuthesta vastaan

Aleksanterin kuoltua diadokit jakoivat Aleksanterin valtakunnan uudelleen. Traakia oli tuolloin suoraan Makedonian hallitsijan Antipatroksen alainen. Diadokit päättivät tehdä Traakiasta oman hallinnollisen yksikkönsä ja Lysimakhos nimitettiin Traakian satraapiksi. Traakia oli sotilaallisesti uhattu ja ilmeisesti diadokkien mielestä alue tarvitsi energisen puolustajan. Samalla tärkeä alue saatiin pois Antipatrokselta.
Alue jonka Lysimakhos sai hallittavakseen ei ole täysin varma. Siihen kuului Traakian lisäksi myös Mustanmeren länsirannikko ja Traakian Khersonesos. On epäselvää kuuluiko Lysimakhoksen valtapiiriin myös alueen kreikkalaiset poliit.
Traakia ei kuitenkaan ollut täysin Makedonian vallassa. Filippos oli aikoinaan kukistanut odrysit, joka oli alueen vahvin heimo. Filippos perusti alueelle makedonialaisia kolonioita. Osa alueesta jäi kuitenkin paikallisten hallitsijoiden vallan alle. Nämä maksoivat yleensä Makedonialle veroa ja lähettivät joukkoja Filippoksen armeijaan. Kun Aleksanteri nousi valtaistuimelle teki hän sotaretken Traakiaan. Hänen retkensä suuntautui kuitenkin maedeja ja triballeja vastaan. Aleksanterin lähdettyä Persian sotaretkelleen Traakian strategoksena toimi aluksi eräs Memnon, ja hänen jälkeensä Zopyrion, joka teki epäonnistuneen sotaretken skyyttejä vastaan vuonna 325 eaa. Huonon makedonialaisen hallinnon ansiosta odrysien kuninkaan Seuthes III:n valta kasvoi. 
Lysimakhoksen saapuessa Traakiaan hän päätti kukistaa Seutheen taistelussa. Lysimakhos oli selvästi alakynnessä. Hänellä oli vain 2 000 ratsuväkeä ja 4 000 jalkaväkeä. Seutheen armeija koostui 20 000 jalkaväestä ja 8 000 ratsuväestä. Seuranneen taistelun lopputulos ei ollut ratkaiseva. Lysimakhos julisti kuitenkin itsensä voittajaksi ja väitti tappaneen suuren määrän traakkialaisia. Seuthes oli taistelun jälkeen hyvin passiivinen ja luultavasti miehet solmivat jonkinlaisen liiton taistelun jälkeen. Seuthes jatkoi omien rahojen lyöttämisen ja hänen pääkaupunkinsa Seuthopolis kukoisti seuranneiden vuosien aikana. 
Vuonna 320 eaa. solmitussa Triparadisoksen sopimuksessa Lysimakhos sai pitää Traakian. Lysimakhos meni myös ehkä naimisiin vaimonsa Nikaina kanssa noin vuonna 321 eaa.

Kuninkaana

Antigonos ja hänen poikansa Demetrios kukistivat vuonna 306 eaa. Ptolemaioksen laivaston Kyproksen Salamiin edustalla. Tämän voiton innoittamina he julistautuivat kuninkaiksi. Ptolemaios seurasi pian perässä. Lysimakhos, Kassandros ja Seleukos julistautuivat myös kuninkaiksi vuosien 305–304 eaa. aikana. Antigonos ja Demetrios halusivat tällä teolla ilmaista halunsa saada koko Aleksanterin entinen valtakunnan valtaansa. Toisilla ei ilmeisesti ollut tällaisia tavoitteita, vaan kuninkuuden oli tarkoitus vahvistaa heidän valtaansa heille jo kuuluvilla alueilla.  
liittolaiset jatkoivat taistelua Antigonosta vastaan vuonna 302 eaa. Lysimakhos valtasi Vähän-Aasian kohdaten vain vähän vastarintaa.  Lysimakhos ja Seleukos löivät Antigonuksen lopullisesti Ipsoksen taistelussa vuonna 301 eaa. Antigonos menehtyi taistelussa ja voittajat jakoivat hänen maansa keskenään ja Lysimakhos sai Vähän-Aasian.
Lysimakhos huomasi, että Seleukoksesta oli tullut liian mahtava, joten hän liittoutui Ptolemaioksen kanssa häntä vastaan. Hän meni myös naimisiin Ptolemaioksen tyttären Arsinoën kanssa.
Antigonuksen poika Demetrios I aloitti vuonna 296 eaa. sotatoimet uudelleen.  Vuonna 288 eaa. Lysimakhos ja Pyrrhos valtasivat yhdessä Makedonian ja ajoivat Demetrioksen maanpakoon. Pyrrhos sai aluksi pitää Makedonian kuninkuuden, mutta Lysimakhos karkotti hänet vuonna 285 eaa.
Arsinoë toivoi, että hänen pojistaan tulisi kruununperillisiä Lysimakhoksen vanhimman pojan Agathokleksen sijasta, ja saikin Lysimakhoksen luulemaan että Agathokles olisi juonitellut häntä vastaan. Lysimakhos teloitti Agathokleksen, jonka vaimo karkasi Seleukoksen tykö. Tätä tekosyynä käyttäen Seleukos tunkeutui Vähään-Aasiaan ja kukisti Lysimakhoksen Lydiassa Korupedionin taistelussa vuonna 281 eaa.

Antiikin lähteet

Lysimakhoksen elämästä on vain vähän lähteitä. Hajanaisia viittauksia hänen uraansa löytyy Aleksanteria ja diadokkeja käsittelevien historioitsijoiden teoksista. Muita lähteitä ovat Plutarkhoksen elämäkerrat jotka käsittelevät Lysimakhoksen aikalaisia, kuten Demetrioksen elämäkerta. Maantieteilijöiden Strabonin ja Pausaniaan teoksista löytyy myös hajanaisia viittauksia Lysimakhokseen. Muita lähteitä ovat Porfyrios, Athenaios, Diogenes Laertios, Plutarkhoksen Moralia, Seneca (mm. Suuttumuksesta) ja muutama muu roomalainen kirjoittaja. Osa näistä perustuu aikalaislähteisiin kuten Duris Samoslaiseen ja Kleitarkhokseen.