Jaakon aikakausi

Jaakko I:n hovi

Vuonna 1603 Skotlannin kuninkaasta Jaakko VI:sta tuli Englannin kuningas ja ensimmäinen hallitsija, joka hallitsi samanaikaisesti sekä Englantia että Skotlantia. Elämä Jaakon Lontoon-hovissa oli loisteliasta ja tuhlailevaa. Hovin jäsenet pukeutuivat ylellisesti, ja huolella valmistellut naamionäytelmät olivat suosittua viihdettä.
Jaakon puoliso Anna Tanskalainen keräili taidetta ja toimi mesenaattina useille taiteilijoille. Walesin prinssi Henry kokosi ympärilleen joukon sivistyneitä hovimiehiä, joiden keskuudesta kiinnostus uusimpaan eurooppalaiseen arkkitehtuuriin ja sisustustaiteeseen levisi laajemmalle.

Maalaus- ja kuvanveistotaide

Maalaus- ja kuvanveistotaiteessa ei tehty Jaakon aikakaudella yhtä suuria harppauksia eteenpäin kuin arkkitehtuurissa. Aikakauden varhaisena mestarina pidetään miniatyyrimaalari Isaac Oliveria. Suurin osa senaikaisista muotokuvamaalareista ja -veistäjistä oli syntynyt tai asunut ulkomailla, esimerkiksi Marcus Gheeraerts nuorempi, Paul van Somer, Cornelius Johnson ja Daniël Mijtens. Heitä kuuluisampia ovat kuitenkin flaamilaiset taidemaalarit Peter Paul Rubens ja Antoon van Dyck, jotka työskentelivät Englannissa Kaarlen aikakaudella.

Kirjallisuus ja teatteri

Myös kirjallisuudessa olivat aluksi vallalla Elisabetin aikakaudelle tyypilliset aiheet ja tyylikeinot. Jaakonaikainen kirjallisuus on monipuolista mutta usein synkän pohdiskelevaa. William Shakespeare kirjoitti huomattavimmat tragediansa vuosina 1601–1607. Monet näytelmäkirjailijat, esimerkiksi John Webster, John Marston, Thomas Middleton ja George Chapman, käsittelivät teoksissaan pahan ongelmaa. Komedioista suosituimpia olivat Ben Jonsonin pisteliäät satiirit ja Francis Beaumontin ja John Fletcherin huvinäytelmät.
Uusi ilmiö teatteritaiteessa olivat kuninkaallisessa hovissa suositut naamionäytelmät, joista historiaan ovat jääneet Ben Jonsonin ja Inigo Jonesin yhteistyönä syntyneet spektaakkelit. Runoutta leimasivat yhtäältä Jonsonin selkeäsanaiset ja viehkeät runot ja häntä seuranneiden kavaljeerirunoilijoiden teokset, toisaalta John Donnen ja muiden metafyysisten runoilijoiden älyllinen pohdinta.
Proosassa ilmeni uudenlaista tinkimättömyyttä ja tyylillistä vapautta, esimerkiksi Francis Baconin ja Robert Burtonin teoksissa. Jaakon aikakauden monumentaalisin kirjallinen saavutus on kuitenkin Kuningas Jaakon Raamattu, joka ilmestyi ensimmäistä kertaa 1611.

Pukeutuminen ja tavat

Elisabetin aikakauden ylenpalttinen ja vartaloa muotoileva pukeutuminen oli muodissa vielä 1600-luvun alussa. Naiset käyttivät edelleen luilla tuettua miehustaa, johon kuului vatsan päälle ulottuva jäykkä rintamus, ja valtavia hameita, jotka ympäröivät alaruumista kuin häkki. 1620-luvulle tultaessa ylenmääräiset toppaukset olivat hävinneet sekä naisten että miesten vyötäröiltä ja vaatteista oli tullut kapeampia ja solakkalinjaisempia. Miesten röijyt muuttuivat kolmiomaisiksi, ja valtavien myllynkivikaulusten tilalla käytettiin pitsireunaisia laskeutuvia kauluksia. Sekä miesten että naisten puvut olivat kirkkaanvärisiä ja runsaskoristeisia, usein kirjomalla koristettuja. Hiustyyli muuttui aikaisempaa huolettomammaksi, ja korut yksinkertaistuivat 1620-luvulta alkaen.
Piipputupakan poltosta oli tullut suosittua jo 1590-luvulla ja suosio jatkoi kasvuaan Jaakon aikakaudella. Vuonna 1614 Lontoossa arvioitiin olevan 7 000 tupakkasalonkia, ja lääkärit ja apteekkarit suosittelivat tupakanpolttoa muun muassa yskään, vilustumiseen ja reumatismiin. Jaakko I pelkäsi tupakan suosion johtavan siirtomaiden menettämiseen ja yritti tuloksetta hillitä sen käyttöä ankarilla veroilla.