google/wiki40b huggingface dataset:
Ensimmäisen asteen murha

Juoni

Sarjassa seurataan San Franciscon poliisin rikostutkijoiden Terry Englishin (Taye Diggs) ja Hildy Mulliganin (Kathleen Robertson) murhatutkimuksia aina oikeudenkäyntiin saakka.

Ensimmäinen kausi

Rikostutkijat Terry English ja Hildy Mulligan selvittävät kahta toisiinsa linkittyvää murhaa, joilla ei ensisilmäyksellä näyttäisi olevan mitään tekemistä toistensa kanssa. Etsivät huomaavat kuitenkin yllätyksekseen, että kumpikin uhreista tunsi Piilaakson huippulahjakkuuden, menestyvän elektroniikka- ja tietotekniikkayrityksen omistavan miljardöörin Erich Bluntin (Tom Felton).

Toinen kausi

Terry ja Hildy joutuvat todistamaan veristä iskua, kun kaksi nuorta alkaa ammuskella konekivääreillä koulubussissa keskellä kaupunkia. Samaan aikaan Hildy painii henkilökohtaisten ongelmien kanssa.

Kolmas kausi

Terry ja Hildy hälytetään tutkimaan tapausta, jossa kuuluisa urheilija on ammuttu yökerhossa satojen ihmisten silmien edessä. Hildy kuulee lääkäriltään, että hänellä on rintasyöpä. Piirisyyttäjä Silettin merkkipäivän juhlinta päättyy dramaattisesti, kun hän ajaa vahingossa kadulla naisen päälle aiheuttaen tämän kuoleman.
Sachio Ōtani

Sachio Ōtani (jap. 大谷幸夫, Ōtani Sachio, 20. helmikuuta 1924 Tokio – 2. tammikuuta 2013) oli japanilainen arkkitehti. Hänet tunnetaan erityisesti Kioton kansainvälisen kokouskeskuksen suunnittelusta.
Ōtani opiskeli Tokion yliopistossa, josta hän valmistui kandidaatiksi vuonna 1946 ja maisteriksi vuonna 1951. Hän aloitti uransa Kenzō Tangen alaisuudessa ja osallistui muun muassa Hiroshiman rauhanmuseon suunnitteluun. Oman toimistonsa hän perusti 1960-luvun alussa. Hän voitti Kioton kansainvälisen kokouskeskuksen suunnittelukilpailun; kilpailu oli Japanin ensimmäinen julkinen arkkitehtuurikilpailu, ja siihen jätettiin 195 ehdotusta. Perinteisen japanilaisen arkkitehtuurin piirteitä modernismiin yhdistelevä rakennus valmistui vuonna 1966 ja sai heti osakseen ylistystä. Ōtanin myöhempiin töihin kuuluvat esimerkiksi Kanazawan teknillinen yliopisto (1969), Okinawan kokouskeskus (1989) ja Chiban kaupungin taidemuseo (1994).
Ōtani toimi myöhemmin opettajana Tokion yliopistossa ja Chiban yliopistossa. Hän kirjoitti useita arkkitehtuuria käsitteleviä kirjoja, kuten teoksen ”Akichi no shisō” (jap. 空地の思想, ”ajatuksia tyhjistä tonteista”, 1979).
Kaiho Nieminen

Kaiho Kalervo Nieminen (s. 20. joulukuuta 1941 Suomenniemi) on suomalainen kirjailija.
Nieminen eli suurimman osan lapsuus- ja nuoruusvuosistaan Lappeenrannassa. Maalarina työskennellyt Nieminen muutti Helsinkiin vuonna 1967.
Niemisen työttömyyden ja asuntopulan kanssa kamppailevasta nuoresta perheestä kertova esikoisromaani Lovistoori ilmestyi vuonna 1972. Se sai ilmestymisvuonnaan Weilin+Göösin 100-vuotisromaanikilpailun ensimmäisen palkinnon ja voitti J. H. Erkon palkinnon. Kirjaa myytiin yli 10 000 kappaletta, ja Nieminen ryhtyikin tämän jälkeen vapaaksi kirjailijaksi.
Niemisen varhaisessa tuotannossa on keskeistä yhteisön kuvaus. Hänen toinen romaaninsa Tavallinen impi (1973) kuvaa työläisnaista riiston ja hyväksikäytön kohteena. Myöhemmissä kirjoissaan Nieminen siirtyy tarkastelemaan erityisesti yksilöä. Romaanissa Äiditön mies (1985) Nieminen tarkastelee 1980-luvulla elävän miehen traumoja ja ympäristön vaatimuksia. Teosta Mies ja elokuu (1996) on kuvattu taiteilijaromaaniksi. Romaanien lisäksi Nieminen on kirjoittanut myös novellikokoelmia, joista Saalistajat (1982) ja Pyromaanien yö (1988) kuvaavat marginaalissa eläviä ihmisiä ja heidän paikkaansa yhteisössä.
Keijo Hurri

Keijo Hurri (s. 5. joulukuuta 1927) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Maalivahtina pelannut Hurri edusti urallaan Kotkan Jäntevää 1946–1948, 1951–1952 ja 1962 sekä Kuopion Palloseuraa 1950 ja 1953–1958. Hän pelasi myös Hämeenlinnan Pallokerhossa 1959–1961 ja Lahden Palloseurassa 1963. Hän voitti Kuopion Palloseurassa kaksi Suomen mestaruutta 1956 ja 1958. Kaikkiaan Hurri pelasi yhdeksän kauden aikana 147 pääsarjatason ottelua. 
Maajoukkueessa Hurri pelasi viisi maaottelua vuonna 1956.
Livree

Livree (ransk. livrée < lat. līberā're, jakaa) tarkoitti alkuaan vaatteita, joita ranskalaiset kuninkaat, prinssit ja aateliset jakoivat seurueelleen ja palvelijoilleen juhlapäivien, erityisesti joulun, edellä. Nykyään livree tarkoittaa (mies)palvelijan tai autonkuljettajan napein ja punoksin koristeltua virkapukua. Livree tunnetaan jo 1600-luvulla. Se oli tavallisesti perheen tunnusvärin värinen. Virka-arvoa osoittavat nauhat eli kaluunat olivat hopea- tai kultalankaa.
Spiennes

Spiennes on kunta Belgiassa noin kuuden kilometrin päässä Monsin kaupungista. Se sijaitsee Borinagen hiilikaivosalueen itälaidalla.

Piikivikaivokset

Spiennes tunnetaan parhaiten neoliittisistä piikivikaivoksistaan, joista tuli UNESCOn maailmanperintökohde vuonna 2000. Spiennesin kaivokset ovat Euroopan varhaisimmat ja suurimmat antiikinajalta . Kaivosten käyttö alkoi noin 4000 eaa. ja loppui noin 750 eaa. Kaivoskuilujen keskisyvyys on 15 metriä ja alue peittää sadan hehtaarin alan. Kaivokset löydettiin 1800-luvulla rautatien rakennustöiden aikana.
Bertel Roos

Bertel Arthur Roos (9. lokakuuta 1893 Rautalampi – 10. lokakuuta 1954) oli suomalainen Venäjän armeijan luutnantti ja Suomen armeijan luutnantti. Hänen vanhempansa olivat konsulentti Aapeli Roos ja Vilhelmiina Hiltunen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Priska Laineen kanssa.

Opinnot

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion klassillisesta lyseosta vuonna 1912 ja liittyi Savolaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1913–1914.

Venäjän armeija

Hän ryhtyi sotilaaksi vuoden 1915 alussa ja liittyi vapaaehtoisena Venäjän armeijaan ja suoritti Vladimirin sotakoulun kurssin ja palveli Venäjän armeijaa 50. Siperialaisessa tarkka-ampujarykmentissä, jonka mukana hän otti osaa maailmansotaan ja yleni luutnantiksi.

Jääkäriaika

Venäjän vallankumouksen aikaan hänelle myönnettiin kotiloma armeijasta. Tällä kotilomalla hänelle kerrottiin mahdollisuudesta saada sotilasoppia Saksassa ja näin hän liittyi vapaaehtoisena jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 3. marraskuuta 1917, josta hänet poistettiin 5. tammikuuta 1918.

Sisällissodan jälkeinen aika

Hän palasi Suomeen syyskuun alussa vuonna 1918 ja astui 24. lokakuuta 1918 luutnanttina Suomen armeijan palvelukseen ja määrättiin komppanianpäälliköksi Terijoen rajavartiopataljoonaan, josta hänet siirrettiin 17. tammikuuta 1920 samanlaiseen toimeen Käkisalmen läänin rykmenttiin. Armeijasta hän erosi 31. maaliskuuta 1920 ja matkusti sen jälkeen Pohjois-Amerikan Yhdysvaltoihin, jossa on toiminut postivirkailijana. Hänet on haudattu Brooklyniin New Yorkiin Yhdysvaltoihin.
Vuoden 1904 kesäolympialaisten mitalitaulukko

Vuoden 1904 kesäolympialaisiin otti osaa 12 maata, joista 9 maata saavutti mitalisijoja, mukaan lukien usean maan edustajista koottu sekajoukkue. Eniten olympiavoittoja, noin 80% kaikista kultamitaleista saavuttivat isäntämaa Yhdysvaltain urheilijat.
Beslanin koulukaappauksen muistomerkki

Beslanin koulukaappauksen muistomerkki (ven. Детям Беслана, Detjam Beslana) on muistomerkki Pietarin kaupungissa Venäjällä. Muistomerkki on rakennettu Beslanin kaupungissa vuonna 2004 tapahtuneen koulukaappauksen uhrien muistoksi. Koulukaappauksessa kuoli yli 300 ihmistä. Muistomerkki on valmistettu pronssista.
Emil Kirdorf

Emil Kirdorf (8. huhtikuuta 1847 – 13. heinäkuuta 1938) oli saksalainen teollisuusmies ja kansallissosialismin tukija.
Kirdorf syntyi Mettmannin kaupungissa lähellä Düsseldorfia varakkaaseen tekstiilitehtaan omistajan perheeseen. Tehdas teki kuitenkin konkurssin Kirdorfin uran alkuvaiheessa, ja hän siirtyi kaivosteollisuuden palvelukseen. GBAG-yhtiön johtotehtävissä Kirdorf selviytyi Pitkästä lamasta (1873–1896) ja hän sai lempinimen ”Savupiippuparoni”.
Vuonna 1891 Kirdorf oli mukana perustamassa Alldeutscher Verbandia. Hän liittyi myös Freie Ukraine -järjestöön ja Flottenvereiniin, jonka tavoitteena oli laajentaa keisarillista laivastoa.
Kirdorf oli tunnettu taantumuksellisista, autoritaarisista ja demokratian vastaisista mielipiteistään. Hän vastusti Weimarin tasavaltaa, työväenliikettä ja ammattiliittoja, ja hän uskoi, että valtion ja yrittäjien tuli yhdessä ylläpitää sosiaalista järjestystä. Hän tuki aktiivisesti Adolf Hitlerin valtaannousua.
Kirdorf liittyi natsipuolueeseen vuonna 1927, mutta erosi siitä seuraavana vuonna, koska ei hyväksynyt Gregor Strasserin näkemyksiä. Strasserin murhan jälkeen Kirdorf palasi takaisin puolueeseen. Hän tuki natseja, jotta työläiset irtautuisivat vasemmistosta, mutta puolue ei saanut vapaissa vaaleissa käännytettyä SPD:n ja kommunistien kannattajia tuekseen merkittävässä määrin.
Vuonna 1927 Kirdorf kannusti Hitleriä kirjoittamaan Saksan johtaville teollisuusmiehille Der Weg zum Wiederaufstieg -nimisen salaisen pamfletin. Siinä Hitler esitteli natsien talouspoliittisia oppeja oikeistoa miellyttävällä tavalla ja kertoi puolueen ”anti-kapitalististen” iskulauseiden olevan vain äänestäjien houkutteluun tarvittavaa hämäystä, jossa ei siirrytä sanoista tekoihin missään vaiheessa. Lokakuussa 1927 Kirdorfin talossa kokoontui 14 teollisuustyönantajaa luennoimaan Hitleristä.
Joseph Goebbelsin päiväkirjoissa olevan maininnan mukaan Hitler oli 20-luvulla aikonut ampua itsensä velkojen takia, mutta Kirdorf esti tämän antamalla hänelle 100 000 markkaa. 10. huhtikuuta 1937 Hitler luovutti henkilökohtaisesti Kirdorfille Kotkan ritarikunnan ansioristin, Kolmannen valtakunnan korkeimman tunnustuksen. Seuraavana vuonna kuoltuaan Kirdorfille järjestettiin valtiolliset hautajaiset.
Flekkefjord

Historia

Flekkefjordissa on ollut asutusta jo viikinkiaikoina. Puukauppa Tanskaan ja Hollantiin sai aikaan ensimmäiset asutuskeskittymät. Tuolta ajalta on edelleen peräisin keskustan Grisefjordenin puoleisen osan nimitys Hollanderbyen.
Flekkefjord sai luotsiasemaoikeudet (norj. ladested) jo 1660. 1800-luvun puolivälissä alkoi kaupungin kulta-aika, erityisesti mittavan sillinkalastuksen myötä 1826–1838. Flekkefjord sai kaupunkioikeudet 8. elokuuta 1842. Seuraavat sata vuotta kaupungin tärkein teollisuudenala oli nahkatuotteiden jalostaminen. 1900-luku toi myötään teollisuuden nousukauden, erityisesti huopa-, villa, puu- ja tynnyrituotanto kukoisti. Hieman myöhemmin laivanvarustamotoiminta ja sen mukana perustetut mekaaniset työpajat ovat edelleen tärkeitä elinkeinolähteitä.
Vuoteen 1965 saakka Flekkefjord koostui vain keskustaajamasta. Vuonna 1965 siihen yhdistyivät sitä ympäröineet Nesin, Hidran, Bakken ja Gylandin kunnat.
Atomisuus (ohjelmointi)

Suorituskyky

Atomisien operaatioiden käyttö perinteisten mutex ja lukitus synkronointitoimintojen sijaan voi antaa merkittävän parannuksen suorituskyvylle.
BelOMO

Muut toimipisteet omiksi yrityksikseen

Minskin tehtaan ja toimintojen ohella BelOMO:lla oli aiemmin useita muita toimipisteitä. Nämä yhtiöitettiin erillisiksi yhtiöiksi vuonna 2009.
Esimerkiksi Zenit-kameroita ja kiikaritähtäimiä valmistettiin Vileikassa (kameroiden päätehdas Krasnogorskissa Moskovan lähellä), jossa sijaitsee BelOMO–Zenit OAO-osakeyhtiö.
BelOMOlla ja saksalaisella Zeissilla oli vuodesta 1995 lähtien JV Zeiss BelOMO -niminen yhteisyritys, joka valmisti mikroskooppioptiikkaa ja muuta optista välineistöä.
Aiempien tehtaiden nykyiiä yhtiönimiä ovat esimerkiksi LEMT, Diaprojektor, Svet ja SVERA.

Tuotteet

Aluksi BelOMOn tuotanto koostui vaativammasta optiikasta ja kuvausvälineistöstä muun muassa avaruustekniseen käyttöön. Nykyisin tuotteet ovat erilaisia armeijan ja kuluttajien käyttöön tarkoitettuja tähtäimiä sekä järjestelmäkameroiden objektiiveja. Valko-Venäjän SNT:n aikana 1970- ja 1980-luvulla BelOMO valmisti runsain määrin tavallisille neuvostoliittolaisille tarkoitettuja kameroita, joita vietiin myös länsimaihin. Kameroita myytiin muun muassa nimillä Agat, Chaika, Elikon ja Vilia. Viimeksi mainittua ja sen johdannaisia (Siluet, Orion) valmistettiin eri nimillä useita miljoonia. Puolikkaalle kinofilmiruudulle kuvia ottava (eli nk. 'half-frame camera') Agat-18 on yhä suosittu lomografiaharrastajien keskuudessa.
Babəkin piirikunta

Babəkin piirikunta (azeriksi Babək rayonu, ven. Бабе́кский райо́н, Babekski raion) on paikallishallintoalue Azerbaidžaniin kuuluvassa Nahitševanin autonomisessa tasavallassa. Vuonna 1978 perustetun piirin pinta-ala on 902 neliökilometriä. Asukkaita on 63 700 henkeä (vuonna 2010).
Babəkin piiri sijaitsee Nahitševanin keskiosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Armeniaan, koillisessa Şahbuzin ja idässä Culfan piireihin, etelässä Iraniin ja lännessä Kəngərlin piiriin. Babəkin piirin keskellä sijaitsee erillinen Nahitševanin kaupunkialue. Etelärajalla virtaa Araksjoki.
Piirin keskus on Babəkin taajama. Kuntia on yhteensä 40 ja kyliä 39.
Piirin kautta kulkevat Nahitševanista länteen, pohjoiseen ja itään johtavat maantiet sekä Ordubadin ja Şərurin välinen rautatie. Seudun talous perustuu suolan, kivennäisvesien ja rakennustarvikkeiden tuotantoon sekä maatalouteen, joka on erikoistunut viljan, viinirypäleiden, hedelmien ja sokerijuurikkaan viljelyyn sekä karjanhoitoon.
Historiallisia nähtävyyksiä ovat Kültəpən muinaiset asuinpaikat, Çalxanqalan pronssikautinen linnoitus sekä maalaiskylien moskeijat. Paikallislehtenä ilmestyy Şərqin səhəri (”Idän aamu”).
Isosudenporkkana

Ulkonäkö ja koko

Isosudenporkkana on yksivuotinen ruoho, joka kasvaa 30-100 cm korkeaksi. Sen lehdet ovat kaksi tai kolme kertaa parilehdykkäisiä, lehdykät ovat liuskaisia. Kukinnon pääsarjan suojuslehdet ovat kapealiuskaisia, pikkusarjan suojuslehdet äimämäisiä. Kukkien teriöt ovat valkoisia. Hedelmä on munan- tai päärynänmuotoinen ja kapeaharjuinen.

Levinneisyys

Esiintyy hajanaisesti pitkin Etelä-Suomea, suhteellisen harvinainen.
Mien prefektuuri

Maantiede

Mie muodostaa Kiin niemimaan itäisen osan, ja sitä ympäröivät Aichin ja Gifun prefektuurit pohjoisessa, Shigan, Kioton ja Naran prefektuurit lännessä sekä Wakayaman prefektuuri etelässä. Mie katsotaan osaksi Kansain aluetta, mutta se sijaitsee lähellä Nagoyaa, ja siihen kuuluu useita Nagoyan lähiöitä. Suurin osa prefektuurista on vuoristoista Isen lahden rannikon ollessa tiheämmin asuttu. Itärannikolla sijaitsee Shiman niemimaa, ja sisämaassa Igan ympärillä levittäytyy korkea tasanko.

Historia

Nykyinen Mien prefektuuri kattaa alueen, jolla ennen sijaitsivat Isen, Shiman ja Igan provinssit kuin myös osa Kiin provinssia. Meiji-restauraation aikaan alue järjestettiin useaan otteeseen uudelleen, mutta vuonna 1871 siitä muodostettiin Anōtsun ja Watarain prefektuurit. 1872 Anōtsu muutti nimensa Mien prefektuuriksi, ja Watarain yhdistyessä Mien prefektuuriin 1876 sai Mie nykyisen muotonsa.

Nähtävyydet

Uenon kaupungissa sijaitseva Uenon linna poikkeaa muista Japanin linnoista muuriensa vuoksi, jotka ovat korkeammat kuin missään muussa japanilaisessa linnassa. Samassa kaupungissa järjestetään vuosittain Ueno Tenjinin festivaalit, joiden perinne ulottuu 400 vuotta historiaan. Mien prefektuurin Igan alue on tunnettu muinaisena shinobien asuinalueena ja Igan kaupungista löytyy useita aiheeseen liittyviä nähtävyyksiä kuten Iga-ryu ninja museo. Isen kaupungissa sijaitsee Japanin merkittävin šhinto-temppeli Ise-jingū.
Prefektuurissa sijaitsee myös useita teemapuistoja kuten Sengoku-kauden elämään keskittyvä Ise Sengoku Jidai Mura Futamin kylässä ja Suzuka Circuit, jossa on järjestetty moottoriurheilutapahtumista muun muassa Formula 1:sten Japanin Grand Prix -kilpailuja. Radan yhteydessä on myös huvipuisto vuoristoratoineen sekä kylpylä ja hotelli.
Intelligent Speech Analyser

Intelligent Speech Analyser™ (ISA) -puheanalyysijärjestelmä  ja ISA-puheanalyysiohjelmisto on Suomessa ja Tampereella kehitetty signaaliprosessoripohjainen tietokonejärjestelmä ja myöhemmin mikroprosessoripohjainen tietokoneohjelma ihmisen puheen ja ihmisen äänen analysointiin digitaalisen signaalinkäsittelyn keinoin. ISA julkaistiin 4.12.1986, kun se toimitettiin ensimmäiselle asiakkaalle Tampereen yliopistolliseen keskussairaalaan. Siitä lähtien Intelligent Speech Analyser™:ia on käytetty tähän päivään saakka yhteensä yli sadassa väitöskirjassa, lisensiaattityössä, pro gradussa ja oppikirjassa.  Yhteensä noin kuudessasadassa akateemisessa julkistuksessa yli 220 kirjoittajalta yhteensä 13 eri kielellä. Intelligent Speech Analyser™ on järjestyksessä toinen Suomessa ja Tampereella kehitetty mikroprosessoripohjainen puheanalysaattori akateemiseen käyttöön. Ensimmäinen oli SPS2-puheanalysaattori. Intelligent Speech Analyser™:in on kehittänyt DI Raimo O. Toivonen Tampereelta Pitchsystems Oy:ssä. Kehitystyö jatkuu edelleen.
Baseballin Euroopan-mestaruuskilpailut 1987

Baseballin Euroopan mestaruuskilpailut 1987 pelattiin Espanjassa 17.–26. heinäkuuta. Turnaukseen osallistui seitsemän joukkuetta, jotka jaettiin kahteen alkulohkoon.

Mitaliottelut

Mitaliotteluissa laskettiin mukaan joukkueiden aikaisempi kohtaaminen jatkosarjassa.
Ari Vakkilainen

Ari Vakkilainen (s. 29. maaliskuuta 1959 Hämeenlinna) on suomalainen säveltäjä, pianisti, kulttuuripersoona ja anarkisti. Vakkilainen opiskeli Sibelius-akatemiassa, jonka pianolinjalta hän valmistui vuonna 1983. Vakkilainen on ollut myös John Cagen ja Brian Ferneyhoughin mestariluokilla.

Musiikki, elokuvat ja televisio

Vakkilainen on säveltänyt muun muassa neljä oopperaa, kolme sinfoniaa sekä konserttoja, lukuisia pianosonaatteja ja kamarimusiikkia. Vakkilaisen merkittävin teos on vuonna 1988 kantaesitetty ooppera Lätäkkö, jota Helsingin Sanomien kriitikko Seppo Heikinheimo piti vuosikymmenen suomalaisena oopperatapauksena. Hänen Punahilkka-oopperaansa esitettiin Suomenlinnassa vuonna 2000. Sävellystyön lisäksi Vakkilainen toimii pianonsoiton opettajana.
Vuonna 2002 Vakkilainen esitti Emmanuel Stenvallia Jari Halosen elokuvassa Aleksis Kiven elämä. Vuonna 2013 ensi-iltaan tulleessa Halosen elokuvassa Kalevala – Uusi aika Vakkilainen on Väinämöisen roolissa. Hän on myös esiintynyt Halosen televisiosarjassa Jerry Halloween vuonna 2009.

Poliittiset näkemykset

Poliittiselta näkemykseltään Ari Vakkilainen tunnetaan anarkistina, joka on julkaissut pamfletteja sekä kirjoittanut kolumneja ja artikkeleita muun muassa anarkistisen liikkeen historiasta Kapinatyöläinen-lehteen 1980-luvun lopulta lähtien. Lisäksi hän on julkaissut Nestor Mahnon elämää käsittelevän kirjan vuonna 1995. Anarkismiin hän kertoo tutustuneensa säveltäjä John Cagen kautta 1980-luvulla. Vakkilainen on herättänyt huomiota myös arvostelemalla kärkkäästi suomalaisen taiteen apurahajärjestelmää.
Pihamaina

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 23 senttimetriä, siipien kärkiväli 33–36,5 senttimetriä ja paino 100–130 grammaa. Pihamaina on hiukan kottaraista suurempi ja sillä on suuret keltaiset jalat, keltainen nokka ja laikku silmän alapuolella. Höyhenpuku on pääosin tumman ruskeanharmaa tai musta, alaperä, pyrstön kulmat ja laaja siipilaikku ovat valkoiset. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu on aikuista himmeämmän värinen. Lajista tunnetaan useita alalajeja. Sekä aikuisella että nuorella linnulla on täydellinen sulkasato loppukesällä.

Esiintyminen

Pihamaina on yleinen jokapaikan lintu Keski- ja Etelä-Aasiassa. Erillisiä ihmisen siirtämiä populaatioita on Australian itä- ja etelärannikolla, Uudessa-Seelannissa, Madagaskarilla, Kaakkois-Afrikassa, Arabian niemimaalla, Mustanmeren rannikolla ja monessa muussa paikassa. Laji on yleinen häkkilintu. Lajin elinalueen koko on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen. Toisaalta pihamaina on myös luokiteltu yhdeksi maailman sadasta haitallisimmasta vieraslajista.

Elinympäristö

Pesii mielellään vuoristoisilla seuduilla ihmisasutuksen tuntumassa. Seurallinen, liikkuu parvina seuraillen karjaa ja ruokaillen pelloilla ja kaatopaikoilla. Yöpyy suurina parvina ruoikoissa, sokeriruokoviljelmillä, suurissa puissa, rautatieasemilla, varastorakennuksissa ja muissa turvallisissa paikoissa.

Lisääntyminen

Pesä on kolossa keskimäärin 7 metrin korkeudella, joko puunkolossa tai onkalossa, maakolossa, rakennuksessa, pöntössä, toisten lintulajien pesissä jne. Naaras munii 2–6, tavallisesti 4 tai 5 munaa. Muna painaa 7–8 grammaa. Molemmat emot hautovat, öisin vain naaras. Kuumimpaan aikaan iltapäivällä munia ei usein haudota lainkaan. Haudonta-aika on 13–18 päivää. Poikaset kuoriutuvat eriaikaisesti ja kasvavat eri tahtiin. Ne oppivat lentämään 3–5 viikon ikäisinä. Nuorimmat poikaset lähtevät usein pesästä ennen kuin ovat lentokykyisiä. Vanhemmat huolehtivat poikueesta useita viikkoja. Sukukypsä 1-vuotiaana.

Ravinto

Pihamaina on kaikkiruokainen. Parvi seurailee laiduntavaa karjaa tai puimakoneita etsien liikkeelle lähteneitä hyönteisiä ja muita selkärangattomia. Syö myös raatoja, jätteitä, siemeniä.
Majalampi (Kouvola)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 6,7 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Rapojärven alueeseen (14.182) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 75,2 metriä mpy.
Tutkielma kahdeksannesta ja yhdeksännestä

Tutkielma kahdeksannesta ja yhdeksännestä on hermeettiseen traditioon kuuluva tutkielma, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi VI, kirja 6). Se on kirjoitettu alun perin kreikaksi todennäköisesti Egyptissä ja ajoitettu noin vuosiin 150-255. Kirjoituksen opetukset on laitettu Hermes Trismegistoksen nimiin. Kirjoituksessa on yhtäläisyyksiä keskiplatonistisen Albinoksen, Galenoksen opettajan, ajatteluun.
Tutkielma on kirjoitettu vuoropuheluksi opettajan ja oppilaan välillä. Opettaja, jota oppilas kutsuu nimellä "Isä Trismegistos", opastaa oppilasta nousemaan korkeampaan henkiseen tietämykseen löytämällä tietämys ja voima sisältä itsestään. Tutkielman nimi viittaa taivaan kahdeksanteen ja yhdeksänteen kehään, jotka opettaja ja oppilas rukoilevat oppilaan saavuttavan seuraavaksi.
Tamassos

Maantiede

Tamassos sijaitsi lähes Kyproksen saaren keskellä Pediaíos-joen länsirannalla lounaaseen nykyisestä Nikosiasta. Sen kautta kulki tie Soloista Tremithukseen. Kaupunki oli suhteellisen suurikokoinen, ja nykyinen Politikón kylä kattaa vain osan sen alueesta. Tamassos tunnettiin erityisesti kuparistaan, sillä se sijaitsi yhdellä saaren tärkeimmistä kuparikaivosalueista. Kaupungin ympäristö oli hedelmällistä maaperää.

Historia

Tamassoksen syntyhistoriaa ei tunneta. Paikka on ilmeisesti asutettu hyvin varhain sen kupariesiintymien vuoksi. Pronssikaudella Tamassos oli ilmeisesti Kyproksen tärkeintä kuparin kaivamisen ja kaupan aluetta. Varhaisin maininta siitä tässä yhteydessä on Homeroksella nimellä Temesē. Assyrialaisissa lähteissä kaupungin nimi esiintyy oletettavasti muodossa Tamesu. Kaupungin nimen alkuperäksi on esitetty foinikian sana themaes, joka tarkoittaa ”sulattamista”. Myöhempi antiikin aikainen kaupunki seurasi pronssikautista asutusta samalla paikalla.
Kaupungin varhaisin historiallisesti tunnettu tapahtuma ajoittuu 300-luvun eaa. puoleen väliin. Tuolloin Tamassoksen kuningas Pasikypros myi kuningaskuntansa 50 talentilla Kitionin kuninkaalle Pumiathonille ja vetäytyi eläkkeelle Amathukseen. Aleksanteri Suuri valtasi kaupungin ja antoi sen Salamiin kuninkaalle Pnytagoraalle. Kaupunki kukoisti edelleen hellenistisellä ja roomalaisella kaudella. Varhaiskristillisellä kaudella se toimi piispanistuimena. Kaupungin kristillinen seurakunta oli oletettavasti saaren varhaisin.

Rakennukset ja löydökset

Tamassoksen kaupunki koostui akropoliista eli yläkaupungista sekä alakaupungista. Akropoliina toimi ilmeisesti kaupungin eteläosassa ollut kukkula. Kaupungin muureista on säilynyt joitakin jäänteitä.
Kaupungin koillispuolelta Pediaíos-joen rannalta on löydetty Apollonille omistetun pyhäkön rauniot. Paikalta löydettiin vuonna 1836 Apollonin pronssipatsaasta peräisin oleva niin kutsuttu ”Chatsworthin pää”, joka on nykyisin British Museumissa. Kaupungin pohjoispuolelta on paikannettu Jumalten äidin pyhäkkö. Piirtokirjoitusten mukaan kaupungissa on ollut myös Afroditelle, Asklepiokselle, Artemiille ja Dionysokselle omistetut pyhäköt.
Kaupungin hautausmaat on löydetty sen pohjois- ja länsipuolilta. Merkittävimpiin hautoihin kuuluvat kaksi niin sanottua kuningashautaa, joista toisessa on yksi ja toisessa kaksi hautakammiota. Alas kummallekin haudalle johtaa portaistettu dromos eli käytävä.