google/wiki40b huggingface dataset:
Eemeli Salomäki

SM-kisat

Salomäki on voittanut Kalevan kisoissa viidesti seiväshypyn SM-kultaa: Tampereella 2008 (535 cm), Espoossa 2009 (560 cm), Lahdessa 2012 (550 cm), Vaasassa 2013 (540 cm) ja Porissa 2015 (530 cm). Turussa 2011 hän oli toinen tuloksella 554 cm.
Salomäen viimeisiksi jäävissä Kalevan kisoissa 2017 hän osallistui kymmenotteluun, seiväshyppyyn, pituushyppyyn ja 110 metrin aitajuoksuun.
Hallikilpailuissa Salomäki on voittanut SM-kultaa Turussa 2010 (532 cm), Tampereella 2012 (545 cm), Jyväskylässä 2013 (545 cm), Rovaniemellä 2014 (532 cm), Tampereella 2015 (530 cm) sekä hopeaa Helsingissä 2011 (530 cm) ja Tampereella 2016 (525 cm). Moniotteluiden SM-hallikilpailuista hän on saavuttanut seitsenottelussa hopeaa 2015 ja pronssia 2017.
Syksyllä 2010 Suomen Urheiluliiton hallitus langetti Salomäelle lievästä dopingrikkeestä kolmen kuukauden kilpailukiellon ajalle 29. syyskuuta – 27. joulukuuta 2010. Salomäen elokuussa antamasta dopingnäytteestä löytyi indometasiinia, joka oli peräisin Salomäen olkapäävamman hoitoon käyttämästä särkylääkkeestä. Lieventävänä seikkana pidettiin sitä, että lääkeaine oli virheellisesti merkitty sallituksi ADT:n kiellettyjen aineiden oppaaseen. Salomäki ei saanut lääkkeen käytöstä urheilullista hyötyä, mutta hän menetti Joensuun Eliittikisoissa saamansa mitalit, palkinnot ja palkintorahat.

Arvokisat

Pekingin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Salomäki karsiutui loppukilpailusta tuloksella 510 cm. Aikuisten maaottelussa hän edusti Suomea ensimmäisen kerran Suomi–Ruotsi-maaottelussa 2008.
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Salomäki karsiutui loppukilpailusta tuloksella 540 cm ja Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 ennätystään sivunneella tuloksella 560 cm. Helsingin EM-kisoissa 2012 Salomäki karsiutui loppukilpailusta tuloksella 530 cm. Salomäki karsiutui loppukilpailusta myös Göteborgin EM-hallikilpailuissa 2013 tuloksella 540 cm.

Ennätykset

Salomäen seiväsennätys on ulkona 560 cm (2009) ja hallissa 555 cm (2012).
Salomäki on hypännyt myös pituutta, jossa hänen ennätyksensä on 757 cm (2013). Kymmenottelussa hänen ennätyksensä on 6 283 pistettä (2007).
Kuultomonnit

Lajit ja anatomia

Varhaisimmat kuultomonnien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu tertiäärikaudelle. Nykyään heimoon kuuluu noin 15 sukua ja 56–62 lajia.Ruumiinrakenteeltaan kuultomonnit ovat pitkulaisia ja litteähköjä kaloja. Useimmilla heimon kaloilla on selkäevä ja rasvaevä, mutta eräiden sukujen lajeilta ne puuttuvat. Tyypillisiä piirteitä kulltomonneille ovat kuonon 4 viiksisäieparia, suurikokoiset silmät, hyvin pitkä peräevä ja selkeästi haarautunut pyrstöevä. Eräät kuultomonnilajit, kuten niilinkuultomonni (Parailia pellucida) ovat läpikuultavia ja joiden verisuonet ja uimarakko ovat helposti havaittavissa.

Levinneisyys

Kuultomonnilajit ovat makeiden vesien lajeja. Niitä tavataan Saharan eteläpuolisesta Afrikasta ja Etelä-Aasiasta Pakistanista Borneolle ulottuvalta alueelta. Suurikokoiset heimon lajit, kuten sillimonni (Clupisoma garua) ja pikkulohimonni (Eutropiichthys murius) ovat tärkeitä ruokakaloja ja pienemmät, kuten niilinkuultomonni, ovat suosittuja akvaariokaloina.
Humanoidi

Humanoidi tarkoittaa mitä tahansa olentoa, joka muistuttaa ruumiinrakenteeltaan ihmistä. Humanoidi voi olla esimerkiksi ihmisapina, robotti tai mytologinen olento. Yleensä termillä kuitenkin viitataan ihmisen muotoiseen avaruusolentoon. Väitetyissä humanoidihavainnoissa esiintyy monia eri rotuja, joista Harmaat ovat yleisimmin nähty laji.
Unimate

Unimate oli ensimmäinen teollisuusrobotti. Se otettiin käyttöön vuonna 1961 General Motorsin Inland Fisher Guide plant-tehtaalla New Jerseyn osavaltion Ewing townshipissä.

Historia

George Devol (1912–2011) oli 1950-luvun alusta alkanut selvittää yleiskäyttöistä, tietokoneohjattua manipulaattoria tietokoneiden magneettinauhakelojen käsittelyyn ja kirjoitti tästä vuonna 1954 patenttihakemuksen. Sen kuvaus kattoi myös teollisuusrobotin toiminnan. Devolille myönnettiin patentti 1961. Laitteen kehityskustannus oli suuri ja Devol sai rahoittajaksi yrityksen nimeltä Consolidated Diesel Electronic (Condec). Unimation Incorporated aloitti Condecin osana. Johtajaksi Unimationille palkattiin Joseph Engelberger (s. 1925).
Ensimmäisen robotin General Motorsille myi Devol itse. Robotin tehtävänä oli palvella painevalukonetta. Unimate 1900 -mallinen robotti nosti punahehkuisia autonosia, käytti osat jäähdytysnesteessä ja siirsi ne sitten kuljettimelle. Työntekijät eivät vastustaneet automaatiota, koska olivat varmoja koneen epäonnistumisesta. Toisaalta robotin työtehtävä oli myös likainen, yksitoikkoinen ja vaarallinen.
Robottia esiteltiin ensimmäisen kerran julkisesti vuonna 1961 Chicagon messuilla, jossa robotilla koottiin kirjaimista yksinkertaisia lauseita. Engelberger pääsi vuonna 1966 esittelemään robotin ohjelmoitavuutta Johnny Carsonin isännöimässä The Tonight Show’ssa, jossa robotti muun muassa kaatoi olutta, löi golfpalloa ja johti orkesteria.

Tekniikka

Unimate-robottia voidaan kuvata nivelöidyksi käsivarreksi, jonka liikkeitä ohjasi rumpumuistiin tallennetut komennot. Käsivarsi pystyi kääntymään jalustallaan, keinumaan keskivartalosta ja pidentämään kättään työntämällä liukutankoa ulospäin. Ranne pystyi kiertymään vaaka-akselin ympäri ja ranteeseen oli kiinnitetty työkalupihti. Ohjelmoitavia akseleita oli siis neljä ja työkalu. Robotti oli sähkökäyttöinen, koska tuolloin hydrauliikkaa ei saatu toimimaan luotettavasti. Robotin kehittäjät joutuivat mekaniikan lisäksi kehittämään myös sopivaa tietokonetta ohjaukseen.
Khaba

Khaba oli Egyptin faarao Egyptin 3. dynastian aikana. Hänen varsin lyhyen valtakautensa oletetaan olleen vuosien 2603 eaa. - 2599 eaa. välissä.
Khaban nimi yhdistetään Zawyet elAryanin kerrospyramidiin. Se on keskentekoinen pyramidi jonka rakennustapa viittaa kolmannen dynastian aikaiseen rakennustapaan.
Ollakka

Ollakka on Kempeleen keskustaajaman läheisyydessä, seututien 816 länsipuolella sijaitseva asuin- ja teollisuusalue. Alueen rakennukset koostuvat omakoti-, rivi- ja kerrostaloista. Alueella toimii muutamia yrityksiä. Vuosina 1898–1952 alueella toimi Kempeleen tiilitehdas.
Ollakan länsipuolella sijaitsee Santamäen asuinalue.
Jyrki Lappi-Seppälä

Elämä ja ura

Lappi-Seppälä kirjoitti ylioppilaaksi Tehtaanpuiston yhteiskoulusta 1964. Hän valmistui Helsingin yliopistosta 1976 pääaineenaan yleinen kielitiede, romaaninen filologia sekä lehdistö- ja tiedotusoppi. Hän on opiskellut lisäksi espanjan kieltä ja kulttuuria Tukholman yliopistossa ja Madridin Complutense-yliopistossa.
Lappi-Seppälän isä on professori, arkkitehti, Rakennushallituksen pääjohtaja ja kokoomuspoliitikko Jussi Lappi-Seppälä, ja äiti fil. maist. Aulikki Lappi-Seppälä o.s. Koskimies, jonka molemmat vanhemmat, professori A. V. Koskimies ja Ilta Koskimies o.s. Bergroth, olivat runoilijoita ja kääntäjiä.
Lappi-Seppälä oli jo lapsena hyvin kiinnostunut kielistä ja kirjallisuudesta ja käänsi 1960-luvulla espanjankielistä runoutta koulu- ja osakuntalehtiin. Hän oli monen vuoden ajan kuoro- ja soololaulajana Yleisradion ”Lastenkamarin iltasoitto”-ohjelmissa.
Vuonna 1959 Jyrki Lappi-Seppälä näytteli T. J. Särkän ohjaamassa elokuvassa Taas tapaamme Suomisen perheen ja 1961 Aarne Tarkaksen ohjaamassa elokuvassa Tyttö ja hattu. Lappi-Seppälä on käsikirjoittanut elokuvan Confiteor ja näytellyt siinä pääosaa (kyseessä oli yksi episodi elokuvasta Tunteita 1965). Hän on osallistunut yhdessä Jaakko Talaskiven kanssa myös muihin kokeellisiin elokuvahankkeisiin.
Kirjallisuuden kääntämisen ohella Lappi-Seppälä on ollut 1970–1980-luvuilla päivätyössä kustannustoimittajana, kustantajana ja kirjapainon johtajana Suomessa sekä Kepan kehitysyhteistyöprojektin koordinaattorina Keski-Amerikassa. Suomen liityttyä 1995 Euroopan unioniin Lappi-Seppälä työskenteli kielialan päällikkövirkamiehenä Euroopan yhteisöjen eri elimissä, mm. EU-komission käännöstoimen pääosaston suomen kielen osastopäällikkönä ja kieliasioiden neuvonantajana EU:n Tallinnan-edustustossa.
Jäätyään eläkkeelle EU-virasta Lappi-Seppälä on jatkanut espanjan- ja portugalinkielisen kirjallisuuden suomentamista. Hänen tärkein työnsä on ollut Miguel de Cervantesin klassikon Don Quijote uusi suomennos (WSOY 2013).
Lappi-Seppälä tunnetaan lisäksi mm. Isabel Allenden, Jorge Amadon, Alejo Carpentierin, Julio Cortázarin, Sergio Ramírezin, Luiz Ruffaton, Mario Vargas Llosan ja Manuel Vázquez Montalbánin teosten suomentajana.
Jyrki Lappi-Seppälä on myös julkaissut omaelämäkerrallisen teoksen Tuulimyllyjä päin (Into 2015). 
Espanjan kuningas Felipe VI on myöntänyt Lappi-Seppälälle Espanjan siviiliansioritarikunnan komentajamerkin.
Jari Andersson

Jari Andersson (s. 31. toukokuuta 1970 Keuruu) on Sylvään koulun rehtori sekä poliitikko. Lehdistössä kurirehtorin maineen toiminnallaan saanut Andersson on ottanut kantaa muun muassa opiskelijoiden tupakanpolttoon sekä koulukiusaamisen estämiseen. Andersson oli kokoomuksen ehdokas europarlamenttivaaleissa 2014. Hän toimii useissa luottamustoimissa.
Ljusdalin kunta

Maantiede

Ljusdalin kunta sijaitsee Ljusnan-joen rannalla Ruotsin pohjoisen pääradan (Norra Stambanan) varrella. Kunta kutsuu itseään "Ruotsin lähimmäksi Norlanniksi" (Sveriges Närmaste Norrland); Norlanti on Ruotsin pohjoisosasta historiallisesti käytetty nimitys. Maantieteellisesti Ljusdal sijaitsee Ruotsin keskiosissa.
Pinta-alaltaan Ruotsin 20. suurimman kunnan ympärillä on paljon luontoaktiviteetteja. Ljusnan-joella on 40 km vesireittejä, joilla on mahdollisuus purjehdukseen, tukinuittoon ja kalastukseen. Hamran kansallispuisto sijaitsee osin Ljusdalin kunnan länsiosissa.

Historia

1700- ja 1800-luvuilla alueelle kohdistui laajaa siirtolaisuutta Suomesta ja kunnan lounaisosa tunnetaankin nimellä Orsa Finnmark. Seudulla on yhä runsaasti suomen kieleen pohjautuvaa nimistöä, kuten Noppikoski, Keskisenmäki, Pilkalampinoppi, jne. Iso osa suomalaisperäisestä nimistöstä on ajalta ennen ruotsalaisten invaasiota etelästä. 
Väkiluku sai kasvupyrähdyksen kun päärautatie ulotettiin sinne asti 1800-luvun lopulla.

Kuntajaon kehitys

Ljusdalin maalaiskuntaan perustettiin Ljusdalin taajaväkinen yhdyskunta vuonna 1889. Osa kunnasta erotettiin Ljusdalin kauppalaksi vuonna 1914, ja loppuosa säilyi maalaiskuntana. Vuoden 1952 kuntauudistus ei aiheuttanut muutoksia alueella. Vuonna 1963 Ljusdalin maalaiskunta ja kauppala yhdistettiin jälleen. Nykyinen Ljusdalin kunta muodostettiin vuonna 1971 yhdistämällä kauppala sekä Färilan, Losin, Järvsön ja Ramsjön maalaiskunnat.

Vaakuna

Nykyinen vaakuna on hieman erilainen kuin entisen Ljusdalin kauppalan vaakuna. Myös kahdella maalaiskunnalla oli oma vaakuna.

Urheilu

Ljusdalissa järjestetään vuosittain jääpallon maailmancup-turnaus, ensimmäisen kerran jo 1974. Ljusdalin oma jääpallojoukkue on nimeltään Ljusdals BK.
Waterbergin kansallispuisto

Waterbergin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Namibiassa. Se sijaitsee maan keskiosassa, 60 km Otjiwarongosta itään ja 300 km Windhoekista koilliseen.
Alueella on historiallista merkitystä: siellä hererot hävisivät taistelun saksalaisia vastaan 1900-luvun alussa. Lähes kaksi kolmannesta koko kansasta sai surmansa. Ylänköalue on vaikeapääsyistä, ja sinne on siirretty monia Namibian uhanalaisia lajeja kuten sarvikuonoja ja mustahevosantilooppeja.
Ajattara

Ajattara eli ajattaro on paha naispuolinen metsään liittyvä uskomusolento suomalaisessa kansanperinteessä. Ajattara käsitettiin erilaisiksi hahmoiksi, se oli aave, noita-akka, demoni, peikko tai lohikäärme. Ajattara ajoi metsämiehiä ja metsästäjiä harhaan. Ajattaran nimi tulee mahdollisesti verbin ajaa johdoksesta ajattaa.
Ajattara mainitaan vuoden 1776 suomenkielisessä Raamatussa monikossa 3. Mooseksen kirjassa 17:7. Ja ei millään muotoa enää uhriansa uhraaman ajattaroille, joiden kanssa he huorin tehneet ovat. Vanhassa kirkkoraamatussa ajattarat on korvattu metsänpeikoilla ja Uudessa kirkkoraamatussa aavikon paholaisilla.
Ajattaria on kuvannut myös Astrid Lindgren kirjassaan Ronja ryövärintytär. Siinä ajattarat ovat lentäviä, vaarallisia olentoja, joilla on naisen pää.
Iso Haisulammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 142,3 metriä mpy.
Katarina Peltola

Katarina Peltola, aiemmin Kaisa Peltomäki, myös Kiikerin Kaisa ja Haka-Kaisa (21. kesäkuuta 1804 Jalasjärvi – 30. kesäkuuta 1870 Ilmajoki) toimi suomenkielisen koulun pitäjänä 35 vuotta.
Peltolan vanhemmat olivat uudisasukas Juhani Antinpoika Peltomäki ja Juliana Tuomaantytär, hän syntyi viisilapsisen perheen kolmantena tyttärenä. Peltola muutti Ilmajoelle 1833, kun taas hänen äitinsä mainitaan kuolleen ns. loisleskenä 1846 eli uudistilalle ei Peltolan isän kuoltua löytynyt jatkajaa. Peltola oppi lukemaan varhain ja sai rippikoulusta hyvän osaamisensa palkinnoksi Raamatun. Vaikka hänellä ei ollut käytännön mahdollisuuksia jatkaa koulunkäyntiään, hän ei silti päätynyt piiaksi eikä myöskään mennyt naimisiin. Sen sijaan hän hoiti ystävänsä torpparin vaimon Leena Korpikosken lapsia ja opetti heitä lukemaan Kiikerin kylässä Ilmajoen Könnin alueella. Vähitellen hän sai opetettavakseen muitakin lapsia, enimmillään heitä oli jopa nelisenkymmentä samalla kerralla. Ilmajoen seurakunnan kirkkoherra, rovasti Carl Rudolf Forsman (1802-1882) otti Peltolan avuksi kouluopetuksen järjestämisessä 1852. Yhteensä Peltolan koulunpito kesti noin 35 vuotta. Piispalta hän sai elinaikanaan Raamatun huomionosoituksena työstään. Suomen Naisyhdistys noteerasi hänet matrikkelissaan 1896 jo edesmenneenä, mutta oman aikansa edelläkävijänä. Vastaavanlaiset koulut yleistyivät 1800-luvulla lähinnä vain kaupungeissa ja ruotsinkielisinä.
Enomoto Takeaki

Enomoto Takeaki (jap. 榎本 武揚, myös Enomoto Buyō; 5. lokakuuta 1836 Edo (myöh. Tokio) – 26. lokakuuta 1908 Tokio) oli japanilainen amiraali ja valtiomies, joka oli vuosien 1868–1869 Boshin-sodassa yksi Tokugawa-shōgunaatin uskollisimmista sotapäälliköistä. Meiji-restauraation jälkeen hän palveli keisarikuntaa diplomaattina ja ministerinä.
Enomoto opiskeli vuodesta 1856 Nagasakin laivastokoulussa. Hänet lähetettiin vuonna 1862 jatkamaan opintojaan Hollantiin Eurooppaan. Shōgunaatin ja keisarillisten joukkojen välisen sisällissodan alkaessa vuonna 1868 hän oli varakomentajana shōgunaatille uskollisena pysyneessä laivastossa. Edon linnan antauduttua Enomoto kieltäytyi luovuttamasta hallussaan ollutta sotalaivastoa keisarillisille joukoille ja pakeni kahdeksan aluksen kanssa Hokkaidōn Hakodatessa sijainneeseen Goryōkakun linnoitukseen, josta tuli shōgunaatin joukkojen viimeinen linnake. Hokkaidōlle perustettiin vuonna 1869 lyhytikäinen Ezon tasavalta, jonka presidenttinä Enomoto toimi. Vielä samana vuonna hänen oli antauduttava. Hän oli sen jälkeen kolme vuotta vankeudessa.
Enomoto onnistui pääsemään keisari Meijin suosioon vaikutusvaltaisen Kuroda Kiyotakan suojeluksessa. Hän sai vuonna 1874 vara-amiraalin arvon. Enomoto oli vuosina 1873–1876 Japanin erikoislähettiläänä Venäjällä. Hän allekirjoitti Japanin edustajana Pietarin sopimuksen, jolla Japani luopui aluevaatimuksistaan Sahalinin saarella ja Venäjä luovutti vastineena Japanille pohjoiset Kuriilien saaret. Vuosina 1876–1882 Enomoto oli Japanin meriministerinä ja vuosina 1882–1884 lähettiläänä Kiinassa. Sen jälkeen hän oli viestintäministerinä Itō Hirobumin ensimmäisessä hallituksessa vuosina 1885–1888, maatalous-, kauppa- ja opetusministerinä Kuroda Kiyotakan hallituksessa 1888–1889, opetusministerinä Yamagata Aritomon ensimmäisessä hallituksessa 1889–1890 ja ulkoministerinä Matsukata Masayoshin hallituksessa 1891–1892. Enomoto sai varakreivin (shishaku) arvon vuonna 1887. Hän oli vielä maatalous- ja kauppaministerinä 1894–1897.
Antonio Chimenti

Antonio Chimenti (s. 30. kesäkuuta 1970 Bari) on italialainen entinen jalkapallomaalivahti. Hän edusti urallaan muun muassa AS Romaa, Lecceä, Juventusta ja Cagliaria.
George Arthur Sheltz

George Arthur Sheltz (s. 20. huhtikuuta 1946 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Galveston-Houstonin hiippakuntaan John Louis Morkovsky 15. toukokuuta 1971. Myöhemmin Galveston-Houston korotettiin arkkihiippakunnaksi, ja Sheltz sai 21. helmikuuta 2012 nimityksen arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Hirinan titulaaripiispaksi. Piispaksi konsekroinnin suoritti 2. toukokuuta Daniel Nicholas DiNardo, jota avustivat Joseph Anthony Fiorenza ja Vincent Michael Rizzotto.
Sheltz syntyi George ja Margaret Sheltzille, ja hän oli kolmesta lapsesta ikäjärjestyksessä keskimmäinen. Hän varttui Houstonissa. Hänen isänsä oli diakoni, ja hänen Anton-veljensä sai pappisvihkimyksen 1976. Hänen setänsä/enonsa, monsignor Anton Frank oli ollut vuonna 1933 ensimmäinen hiippakuntaan papiksi vihitty syntyperäinen houstonilainen.
Sheltz valmistui Pyhän Tuomaksen yliopistosta Bachelor of Arts -arvolla filosofiassa ja Pyhän Marian seminaarista maisterinarvolla teologiassa. Hän sai vuonna 2000 monsignor-arvonimen.
Etelänsirkkahaukka

Ulkonäkö ja koko

Aikuisen etelänsirkkahaukan pituus on 34–37 senttimetriä, siipien kärkiväli 84–94 senttimetriä ja pyrstön pituus noin 14 senttimetriä. Se painaa keskimäärin 279 grammaa, ja naaras on hieman koirasta isompi. Haukka on pääväriltään tummanharmaa, mutta pyrstö on musta ja jalat ovat oranssit. Silmät ovat verenpunaiset. Mustat ja valkoraidalliset siivet ovat pitkät ja ulottuvat pyrstöön asti. Pää on leveä ja pyöreä. Laji muistuttaa samaan sukuun kuuluvaa sirkkahaukkaa (Ictinia mississippiensis).

Levinneisyys ja elinympäristö

Etelänsirkkahaukka elää ympäri vuoden Etelä-Amerikassa Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Ecuadorissa, Ranskan Guayanassa, Guyanassa, Kolumbiassa, Paraguayssa, Perussa, Surinamessa, Trinidad ja Tobagossa ja Venezuelassa. Kesällä lajia tavataan myös Väli-Amerikassa Belizessä, Costa Ricassa, El Salvadorissa, Guatemalassa, Hondurasissa, Meksikossa, Nicaraguassa ja Panamassa. Yhteensä lajin elinalue on noin 13 100 000 neliökilometrin laajuinen. Etelänsirkkahaukka viihtyy kosteilla alangoilla, savanneilla, metsien reunoilla ja avoimilla laitumilla. Sitä ei tavata lainkaan tiheistä metsistä eikä 1 500 metriä korkeammalta.

Ravinto

Etelänsirkkahaukan ruokavaliosta yli 90 prosenttia koostuu erilaista hyönteisistä (termiitit, sudenkorennot, kovakuoriaiset, kaskaat ja muurahaiset), joita se nappaa usein suoraan lennosta. Se syö myös lepakoita, lintuja, liskoja ja käärmeitä.

Pesintä

Etelänsirkkahaukan pesä on pienehkö, oksista rakennettu kuppi korkean ja paljaan puun latvassa. Pesä on vuorattu lehdillä. Samaa pesää voidaan käyttää useana vuonna. Pesintä alkaa maaliskuussa. Naaras munii useimmiten yhden, joskus kaksi sinertävänvalkoista munaa, joissa on usein rusehtavia läikkiä. Munien keskimääräinen koko on 41×35 millimetriä. Kummatkin vanhemmat osallistuvat poikasten hoitoon. Kuoriutuneet poikaset ovat kokonaan valkoisia, lukuun ottamatta mustia silmiä. Poikaset ovat untuvikkoja yli kuukauden ikäisiksi asti. Vain noin kolmannes selviää aikuiseksi asti. Laji on todennäköisesti yksiavioinen.

Ääntely

Etelänsirkkahaukka on yleensä hiljainen, mutta eniten se ääntelee pesimäkaudella. Lajin kutsu on kimeä ”phee-phew”. Soidinääntä kuvaillaan usein hiljaiseksi laskevaksi sarjaksi.
Themistios

Themistios (317 – n. 387) oli kreikkalainen valtiomies, reetori ja filosofi. Hän syntyi Paflagoniassa ja opetti Konstantinopolissa, jossa hän pysyi suurimman osan elämäänsä lukuun ottamatta lyhyttä vierailua Roomassa.
Vaikka Themistios oli pakana, hänet valittiin Constantius II:n senaattiin vuonna 355. Hän toimi Konstantinopolin prefektinä vuonna 384 Theodosius I:n nimittämänä. Hänen tulkintansa Aristoteleen teoksista Toinen analytiikka, Fysiikka ja Sielusta ovat arvokkaita, mutta hänen puheensa, joissa hän ylistää aikansa keisareita ja vertaa heitä Platonin ihannefilosofiin ja jopa ihannefilosofin ideaan, ovat nöyristeleviä ja vailla suurta arvoa.
Themistios kirjoitti omat tulkintansa myös Aristoteleen teoksesta Taivaasta sekä Metafysiikan ensimmäisestä kirjasta, mutta ne ovat säilyneet ainoastaan hepreankielisinä versioina.
Filosofiassa Themistios oli eklektikko, eli hän yhdisteli erilaisia aikaisempia filosofioita. Hän katsoi, että Platon ja Aristoteles olivat samaa mieltä kaikissa oleellisissa asioissa, että Jumala on antanut ihmisille vapauden valita sellaisen palvonnan muodon, joka heitä itseään miellyttää, ja että kristinusko ja hellenismi ovat lähinnä yhden ja saman universaalin uskonnon kaksi eri muotoa.
Bømlo (saari)

Bømlo (myös Bømmeløy) on 171 neliökilometriä laaja vuoristoinen saari, joka sijaitsee Norjan rannikolla Bømlavuonon pohjoisrannalla. Se on suurin maa-alue, joka kuuluu Bømlon kuntaan. Saaren korkein kohta on Siggjo (474 m).
Menkää te, minä jään

Singlet

Albumilta julkaistiin neljä singleä. Ensimmäinen, ”Paikkani tiedän”, julkaistiin toukokuun lopulla 2010. Marraskuun alussa 2010 julkaistiin toinen single ”Paikkani tiedän”, josta julkaistiin vuoden 2011 alussa Jyrki Murtomäen ohjaama musiikkivideo.
Huhtikuussa 2011 kolmantena singlenä julkaistu ”Et nää” kasvoi albumin suurimmaksi radiohitiksi, sen noustua parhaimmillaan neljänneksi soitetuimmaksi radiokappaleeksi. Albumin viimeinen single ”Palasista koottu peli” julkaistiin 20. lokakuuta 2011.
Yrjö Kivenoja

Yrjö Efraim Kivenoja (25. toukokuuta 1880 Kuopio – 3. heinäkuuta 1948 Vehkalahti) oli suomalainen pappi, opettaja ja kokoomuksen ja IKL:n poliitikko. Hän oli kansanedustajana vuodet 1933–1936.

Poliitikko

Kivenoja oli presidentin valitsijamies vaalissa 1931 (Svinhufvudin). Hän oli Kokoomuksen Haminan piirin puheenjohtaja. Hänet valittiin eduskuntaan Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä vuoden 1933 vaaleissa Kokoomuksen listoilta. Vaalien jälkeen Kivenoja kuitenkin liittyi IKL:n eduskuntaryhmään. Hän toimi eduskunnassa työväenasiainvaliokunnassa. Kunnallispolitiikassa hän oli Vehkalahden kunnanvaltuuston jäsenenä vuosina 1931–1936 (1931–1932 kokoomuksen ja sen jälkeen IKL:n valtuutettu).
Vuoden 1936 vaaleissa Kivenojaa ei enää valittu eduskuntaan ja äänimäärä 673 oli enää alle kolmanneksen kokoomuksen listoilla saadusta. Seuraavien vaalien 715 ääntä eivät nekään riittäneet paikkaan.

Työura

Kivenoja kouluttautui ylioppilaaksi 1898, sai teologian erotutkinnon 1910 ja suoritti pastoraalitutkinnon 1917. Kivenoja oli vuonna 1905 Pohjois-Karjalan kansanopiston uskonnon ja historian opettajana. Vuosina 1906–1907 hän oli Kotimaa-lehden taloudenhoitajana, alkuun apulaisena. Hänet valittiin lehden perustamisen yhteydessä 1905 sen väliaikaiseen toimikuntaan ja Kustannusyhtiö Kotimaan perustavassa kokouksessa yhtiön johtokuntaan.
Kivenoja oli Jaakkimalla ylimääräisenä pappina 1910–1913, jonka jälkeen toimi Varkauden tehtaan saarnaajana ja kansakoulun johtajana vuoteen 1918. Vuosina 1918–1921 hän oli Iisalmella, Sonkajärvellä ja Vieremällä kunnes siirtyi Vehkalahden kappalaiseksi. Tässä työssä hän oli kuolemaansa asti vuoteen 1948. Lisäksi hän oli Haminan suomalaisen yhteiskoulussa vuosina 1923–1929 ja Haminan yhteislyseossa latinan kielen tuntiopettajana.
Kivenoja oli Vehkalahdella paikallisen lestadiolaisen uudenheräyksen johtohenkilöitä ja saarnaaja. Hän lestadiolaistui Jaakkimassa ollessaan.

Henkilötietoja

Kivenoja oli naimisissa Ester Noposen kanssa. Heidän poikansa, ylioppilas ja reservin vänrikki Kaarlo Yrjö Kalervo Kivenoja (s. 1917), kaatui talvisodassa Säiniöllä tykistökeskityksessä 25. helmikuuta 1940.
Kielimanifesti

Kielimanifesti eli Keisarillisen Majesteetin Armollinen Julistuskirja venäjänkielen käytäntöön ottamisesta asiain käsittelyssä eräissä Suomen Suuriruhtinaanmaan hallintovirastoissa (AsK 22/1900) oli vuonna 1900 Suomen kenraalikuvernöörin Nikolai Bobrikovin aloitteesta annettu säädös. Sen mukaan suomen ja ruotsin kieli tuli korvata hallinnossa ja oikeuslaitoksessa venäjällä kymmenen vuoden kuluessa. Manifestin seurauksena kuvernöörit alkoivat käyttää venäjää vuonna 1901 ja senaatti piti ensimmäisen venäjänkielisen istuntonsa vuonna 1903. Manifestin toimeenpano päättyi vuoden 1905 suurlakkoon.