google/wiki40b huggingface dataset:
Kolttaköngäs

Kolttaköngäs eli Boris Gleb (ven. Борисоглебский, Borisoglebski, norj. Skoltfossen) on noin 3,6 neliökilometrin laajuinen Venäjän federaatiolle kuuluva alue muilta osin Norjalle kuuluvalla Paatsjoen länsirannalla. Ruotsi-Norjan ja Venäjän keisarikunnan rajankäynnissä 1826 valtioiden rajaksi sovittiin Paatsjoki, mutta tässä kohdassa raja poikkeaa joesta niin että Boris Gleb tuli kuulumaan Venäjään, kun taas alavirtaan laajat alueet joen itäpuolella rannikkoon saakka kuuluvat Norjalle. Sopimuksen mukaan sen tuli mahdollistaa suomalaisille pääsy Pohjoiselle jäämerelle.
Suomen itsenäistymisen jälkeen Neuvosto-Venäjä luovutti vuonna 1920 Tarton rauhassa Suomelle Petsamon alueen ja sen mukana myös Kolttakönkään. Toisen maailmansodan jälkeen alue siirtyi Petsamon mukana Neuvostoliitolle. Se kuuluu nykyisin Murmanskin alueen Petsamon piiriin osana Nikelin kaupunkihallintoaluetta.
Boris Glebin venäläisaseman taustalla on sinne 1500-luvulla rakennettu Borikselle ja Glebille pyhitetty ortodoksinen kappeli. Perimätiedon mukaan kappelin rakensi erakko Trifon, joka levitti ortodoksista uskoa kolttalappalaisten keskuuteen sekä perusti myös Petsamon luostarin.
Boris Gleb eli Kolttaköngäs on raja-aluetta, ja sinne tarvitaan viisumin lisäksi erityislupa. Alueella aiemmin sijainneesta saamelaiskylästä ei ollut 2006 jäljellä mitään. Alueella aiemmin sijainnut kolttasaamelaisten tärkein kirkko paloi vuonna 1944. Sen sijaan alueella on jäljellä 1874 rakennettu ja hiljattain restauroitu toinen ortodoksinen kirkko, joka on maalattu sisältä valkoiseksi ja ulkopuolelta punaiseksi. Vuonna 1965 alue oli lyhyen ajan viisumivapaa alue ulkomaalaisille, mutta Norjan viranomaiset sulkivat vapaan kulun 59 päivän kuluttua alkoholikaupan vuoksi. Nykyään alue on suljettu, mutta siellä pidetään jumalanpalvelus kahdesti vuodessa.  Norjan Kirkkoniemestä järjestetään kesäaikaan turisteille päivittäin veneretkiä Paatsjoelle Boris Glebin edustalle.
Suomen matkailijayhdistys rakensi sotien välissä Kolttakönkäälle majan.

Vuoden 1918 tapahtumat

New York Timesin mukaan 11. toukokuuta 1918 Tukholmasta oli ilmoitettu, että joukko suomalaisia valkokaartilaisia oli lähettänyt Boris Glebiin pienen sotilasosaston, joka oli pysyttänyt Suomen lipun alueelle julistaen sen Suomelle kuuluvaksi. 17. toukokuuta Kristianiasta (nykyisestä Oslosta) oli raportoitu, että 300 valkokaartilaista, jotka Mannerheim olisi lähettänyt puhdistamaan alueelta punakaartit ja venäläiset ottaakseen haltuunsa Muurmannin radan, olisi taistellut taistellut Boris Glebissä ja ajanut venäläiset joukot pois ympäröivälle Norjan alueelle.
Kantatie 42

Kantatie 42 oli Rauman ja Huittisten välinen tie ennen tieosuuden muuttamista valtatieksi 12.

Historiaa

Alun perin kantatie 42 oli Rauman ja Huittisten välinen tie. Kantateiden numerointia jatkettiin 40-sarjan numeroalueelle vuonna 1970 Länsi-Suomessa, kun valtatien 9 uusi linjaus Turun ja Tampereen välillä valmistui. Tässä yhteydessä Auran ja Tampereen välinen vanha valtatie 9 sai kantatienumeron 41 ja Rauman ja Huittisten välinen tie numeron 42. Vuoden 1996 tienumerointiuudistuksessa Valtatie 12 numerointia jatkettiin Tampereelta Raumalle, ja kantatienumero 42 poistui käytöstä.
The Jewel of Medina

The Jewel of Medina (engl., Medinan jalokivi) on Sherry Jonesin kirjoittama historiallinen romaani. Kirja kertoo profeetta Muhammadin lapsivaimon Aišan tarinan.
Kirjan alkuperäinen kustantaja Random House perui vuonna 2008 englanninkielisen painoksen julkaisun, kun kustantamoa varoitettiin julkaisemisen seurauksista. Varoituksen mukaan kirjan julkaiseminen loukkaisi muslimeja ja saattaisi johtaa väkivaltaan. Jones sanoi järkyttyneensä tiedosta. Kustantamo ei saanut kirjasta uhkauksia. Varoituksen takana oli Texasin yliopiston islamin historian professori Denise Spellberg.
Myöhemmin kirjan julkaisivat englanniksi muut kustantajat. Yhtä kustantajaa vastaan iskettiin polttopullolla, ja muslimijohtajat uhkasivat kostojen jatkuvan. Kirja on julkaistu myös muutamalla muulla kielellä.
Käyhkään kanava

Käyhkään kanava on 350 m pitkä kanava Ruokolahdella. Kanava on yksi Suvorovin sotakanavista.
Karvakiviyrtti

Ulkonäkö ja koko

Karvakiviyrtin maavarsi on lyhyt ja pysty. 5–20 cm pitkät, kertaalleen parilehdykkäiset lehdet kasvavat kimppuina. Lehtiruoti ja keskiranka ovat tiheäsuomuisia ja -karvaisia. Lehtilapa on kapeanpuikea. Lehdykät ovat kapeanpuikeita, liuskaisia, alta tiheäsuomuisia ja -karvaisia. Itiöpesäkeryhmät ovat pyöreitä ja ne ovat pitkien katesuomukarvojen ympyröimiä. Karvakiviyrtin itiöt kypsyvät Suomessa heinä-elokuussa. Vanhat lehtiruotien tyviosat jäävät törröttämään moniksi vuosiksi kasvin juureen.
Karvakiviyrtti muistuttaa paljon tunturikiviyrttiä (W. alpina), jonka kanssa se myös voi risteytyä.

Levinneisyys

Euroopassa karvakiviyrtin päälevinneisyysalue painottuu Norjaan, Ruotsiin, Suomeen ja Venäjän Karjalaan ja edelleen itään Uralille saakka. Muualla Euroopassa levinneisyysalue on laikuttaisempi. Sitä tavataan muun muassa Islannissa, Skotlannissa, Saksassa, Puolassa, Alpeilla ja Karpaateilla. Aasian puolella laji on levinnyt laajalle Siperiassa. Pohjois-Amerikassa sitä tavataan Alaskassa, Kanadassa ja Yhdysvaltain pohjoisosissa. Suomessa karvakiviyrttiä kasvaa koko maassa. Etelä- ja Itä-Suomessa laji on tavallinen, pohjoisempana se harvinaistuu ja puuttuu paikoitellen kokonaan.

Elinympäristö

Karvakiviyrtti kasvaa kuivilla ja tavallisesti paisteisilla, karuilla kallioilla, louhikoissa ja isoilla metsäkivillä. Toisinaan se esiintyy myös varjoisilla paikoilla.
Euroopan kirkkojen konferenssi

Euroopan kirkkojen konferenssi (engl. Conference of European Churches) on protestanttisten kirkkojen yhteiselin. Se perustettiin vuonna 1959 lisäämään suvaitsevaisuutta toisen maailmansodan rikkomaan Eurooppaan. Sen ensimmäiseen yleiskokoukseen Tanskan Nyborgissa 1959 osallistui yli 40 kirkkoa.

Konferenssin toiminta nykyään

Konferenssin viimeisin, 15. yleiskokous järjestettiin vuonna 2018 Serbian Novi Sadissa. Tällöin jäseniä viiden vuoden välein pidettävässä kokouksessa oli jo 114. Nykyään konferenssi pyrkii edistämään kirkkojen yhteyttä, rauhaa ja ihmisoikeuksia Euroopassa. Konferenssin pääkonttorit sijaitsevat Brysselissä ja Strasbourgissa.

Roomalaiskatolinen kirkko

Roomalaiskatolinen kirkko on jäsenmäärältään suurin ja täten vaikutusvaltaisin kristillinen kirkkokunta. Suuren päättäjän puuttuessa konferenssilla saattaa olla vaikeuksia joidenkin päätösten tekemisessä. Onneksi roomalaiskatolisuudella on kuitenkin suhteellisen läheiset välit konferenssiin sen jäsenen, Euroopan katolisten piispainkokousten neuvoston kautta.

Suomen kirkot

Suomen evankelis-luterilainen ja ortodoksinen kirkko olivat osallisina viimeisessä yleiskokouksessa ja ovat konferenssin vakituisia jäseniä. Lisäksi Suomen Ekumeeninen Neuvosto toimii tarkkailijajäsenenä.
Oskar Relander

Karl Adolf Oskar Relander (12. tammikuuta 1863 Sortavala – 19. syyskuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen pedagogi ja kansanrunouden tutkija. Hän oli poliittisista syistä karkotettuna Siperiaan 1916–1917.

Henkilöhistoria

Relanderin vanhemmat olivat apteekkari Erik Oskar Relander ja Rosa Hällström. Relander valmistui filosofian kandidaatiksi 1888 ja lisensiaatiksi 1894 ja opiskeli sen jälkeen Berliinin yliopistossa 1889–1890 ja 1891–1892. Hän teki opintomatkan Saksaan, Tanskaan, Hollantiin ja Sveitsiin 1905–1910. Opintojen päätyttyä Relander oli nykyisen Suomen Kuvalehden edeltäjän päätoimittaja vuonna 1894. Ollessaan Jyväskylän seminaarin suomen kielen lehtorina 1897–1905 hän toimi muutamia vuosia Jyväskylän kunnallispolitiikassa valtuuston jäsenenä ja puheenjohtajana. Parin vuoden kansakouluntarkastajan viran hoidon jälkeen Relander teki pitkän uran Sortavalan seminaarin johtajana 1908–1928. 
Jo kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov ajoi Sortavalan seminaarin muuttamista venäjänkieliseksi ja siirtämistä Haminaan. Sama hanke nousi myöhemmin uudestaan esiin ja Relander laati ja allekirjoitti sitä vastustavan kirjelmän. Siirtohanke peruttiinkin. Hänen poikansa Ilmari Relander lähti Saksaan jääkärikoulutukseen ja kun hän palasi kotimaahan, häneltä löytyi räjähteitä. Myös isää Oskar Relanderia pidettiin saksalaismielisenä ja hänet karkotettiin marraskuussa 1916 Siperiaan, josta hän palasi seuraavana vuonna ja sai sankarin vastaanoton. 
K. A. O. Relanderin puoliso oli Bertha o.s. Wiiger t. Wüger. Heidän pojistaan Ilmari Relander oli jääkärieversti ja Tauno Relander oli lääkintöneuvos ja Relanderin sukua selvittänyt sukututkija.
Ai Kago

Ai Kago (jap. 加護 亜依, Kago Ai; s. 7. helmikuuta 1988 Naran prefektuuri) on japanilainen poplaulaja, näyttelijä ja idoli. Hän esiintyi Hello! Project -kollektiiviin kuuluvassa Morning Musume -yhtyeessä ja sen alaryhmissä vuodesta 2000 lähtien. Kago kuului Tanpopo-, Minimoni- ja W-yhtyeisiin. 
Kago lähti Morning Musumesta soolouralle Hello! Projectin puitteissa vuonna 2004, mutta jäi kiinni tupakan polttamisesta alaikäisenä ja joutui vetäytymään hetkeksi julkisuudesta vuosina 2006–2007. Hän kuitenkin palasi viihdeuralle ja julkaisi singlen No Hesitation vuonna 2009.
Väinö Virkkunen

Väinö Fredrik Virkkunen ent. Snellman (14. marraskuuta 1894 Muhos – 13. heinäkuuta 1953) oli suomalainen jääkärieversti. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa ja tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana Valkoisen Armeijan riveissä.

Perhetausta

Virkkusen vanhemmat olivat agronomi Albert Herman Snellman ja Mathilda Katharina Källström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Annie Irene Fagerholmin kanssa.

Opinnot

Virkkunen kävi kuusi luokkaa Kajaanin yhteiskoulua ja suoritti kahdeksannen luokan yksityisesti vuonna 1916. Hän oli Kuuntelu-upseerina Kadettikoulussa vuosina 1920 – 1921 ja suoritti ohjaajatutkinnon vuonna 1923 ja tähystäjätutkinnon vuonna 1924. Sotakorkeakoulun kapteenikurssin hän suoritti vuonna 1926 ja Flying instructor course ja hävittäjäilmailukoulut Englannissa vuonna 1926. Ilmavoimien komentajakurssin hän suoritti Sotakorkeakoulussa vuosina 1930–1931 ja teki opintomatkat Englantiin ja Irlantiin vuonna 1932.

Jääkärikausi

Virkkunen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 2. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Sisällissodan jälkeinen aika

Virkkunen palveli sisällissodan edelleen 2. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Porin jalkaväkirykmentti 2 ja sen jälkeen Savon jääkärirykmentti. Hän toimi rykmentissä ensin joukkueenjohtajana eri komppanioissa ja määrättiin 10. huhtikuuta 1919 alkaen II pataljoonan adjutantiksi ja 10. lokakuuta 1919 alkaen 6. komppanian päälliköksi. Hänet siirrettiin 18. helmikuuta 1920 alkaen 1. komppanian päälliköksi Käkisalmen läänin rykmenttiin, josta hänet komennettiin 23. helmikuuta 1921 ja lopulta siirrettiin 30. marraskuuta 1921 alkaen Ilmavoimiin, missä hän toimi 16. syyskuuta 1922 alkaen Ilmailuosasto 3:n tiedustelulaivueen pällikökkönä. Tiedustelulaivueesta hänet siirrettiin 1. syyskuuta 1926 Maalentoeskaaderin komentajaksi ja 23. helmikuuta 1934 alkaen Lentoasema I:n komentajaksi. Armeijasta hän erosi 11. syyskuuta 1937.

Talvi- ja jatkosota

Virkkunen osallistui talvisotaan Ilmailukenttävarikko 2:n päällikkönä ja jatkosodan puhjettua hänet komennettiin III armeijakunnan komentajan erikoiskäyttöön. Myöhemmin hänet siirrettiin Suomussalmen varuskunnan komendantiksi, missä tehtävässä hän palveli sodan loppuvaiheisiin saakka, jolloin hänet siirrettiin kasarmipäälliköksi Kiviniemen kasarmialueelle. Sotien jälkeen hän oli Helsingin veroviraston palveluksessa aina vuoteen 1953 saakka. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.

Opetustoimi

Virkkunen toimi Savon jääkärirykmentin II pataljoonan aliupseerikurssin johtajana keväällä 1919 ja Ilmavoimien aliupseerikurssien johtajana vuosina 1922 ja 1923 sekä suojeluskuntalaisille järjestetyn kahden ohjaajakurssin johtajana vuonna 1924.
Castello di Meleto

Castello di Meleto on linna Italian Toscanassa, muinaisten Firenzen ja Sienan kaupunkivaltioiden rajalla, kukkulalla lähellä Gaiole in Chiantin kylää.

Historia

Linnan rakennutti yksi Ricasoli-suvun haara 1200-luvun puolivälissä, ja se kuului tälle yhdelle Chiantin tärkeimmistä suvuista 800 vuotta. Ricasolit muuttivat ja paransivat linnan rakenteita vuosien kuluessa. Linna on neliön muotoinen ja sen keskellä on vanhin torni. Vuonna 1478 sienalaiset valloittivat linnan lyhytaikaisesti. Tämän jälkeen linnaan lisättiin kaksi sylinterinmuotoista tornia, joista toinen on todella jykevä. Uusi piiritys vuonna 1529 epäonnistui. Sisältä linna on sisustettu barokkityyliin, mikä oli suosittua 1700-luvun alussa. Linnassa on myös 1700-luvun teatteri, missä Ricasolit järjestivät konsertteja ja operetteja.

Matkailukohde

Nykyään linnaan järjestetään opastettuja kierroksia. Siellä on myös viinimyymälä.
Teemu Nurmio

Teemu Nurmio  (s. 3. elokuuta 1995 Forssa) on suomalainen pesäpalloilija, joka on edustanut kaudesta 2013 alkaen Superpesiksessä Kouvolan Pallonlyöjiä. 29.7.2018 mennessä pelaamissaan 161 Superpesiksen runkosarjaottelussa Nurmio on lyönyt kuusi kunnaria ja 19 tavallista juoksua, tuonut 161 juoksua ja kerännyt 440 kärkilyöntiä. 24 pudotuspeliottelussa Nurmio on tuonut 26 juoksua ja kerännyt 55 kärkilyöntiä.
Emil Kymäläinen

Emil Kymäläinen (12. toukokuuta 1890 Mikkeli – 5. tammikuuta 1920) oli suomalainen taidemaalari.
Kymäläisen vanhemmat olivat junailija Antti Kymäläinen ja Hilma Hänninen. Hän opiskeli Taideteollisen keskuskoulun iltakursseilla 1907 ja hän kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1908–1910.
Kymäläinen osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1909, 1910, 1911, 1913, 1914 ja 1916. Hänellä oli 1910-luvulla ateljee Mikkelissä Porrassalmenkadun ja Linnankadun kulmatalossa.
Emil Kymäläinen oli naimisissa Alli Aino Aallon kanssa.
DREAM

Säännöt

Dreamissa otellaan kuudessa painoluokassa: 63 kg, 70 kg, 76 kg, 84 kg, 93 kg ja yli 93 kg. Ottelut koostuvat kahdesta erästä, joista ensimmäinen on ajaltaan kymmenen ja toinen viiden minuutin mittainen. Arvostelutuomareita on kolme, ja ottelu arvostellaan kokonaisuutena. Ottelu ei voi päättyä ratkaisemattomaan. Kiellettyjä tekniikoita ovat kyynärpäälyönnit päähän sekä pystyssä ollessa maassa olevan ottelijan päähän potkaiseminen ja polkeminen. Lisäksi jos ottelijoiden painoero on yli 15 kilogrammaa, ovat polvipotkut maassa olevan päähän kiellettyjä.
Alan Watts

Alan Wilson Watts (6. tammikuuta 1915 – 16. marraskuuta 1973) oli filosofi, kirjailija, luennoitsija, ja vertailevan uskontotieteen asiantuntija. Kymmenissä kirjoissaan ja lukuisissa artikkeleissaan hän tulkitsi tieteellisen tiedon, psykologian ja maailman uskontojen avulla erinäisiä aiheita, kuten henkilökohtainen identiteetti, todellisuuden todellinen luonne, korkeampi tietoisuus, ja onnellisuuden tavoittelu. 
Muodolliselta koulutukseltaan Watts oli teologian maisteri. Hänen oppilaitoksensa oli Seabury-Western Theological Seminary, josta valmistuttuaan vuonna 1945 hän toimi Yhdysvaltain episkopaalisen kirkon pappina, kunnes erosi tehtävästä vuonna 1950. Wattsin kirjoitukset ja luennot auttoivat tuomaan itämaisia filosofioita ja itämaista ajatusmaailmaa länsimaalaisten tietoisuuteen, mutta ne toivat myös hänet kosketuksiin monien akateemikkojen ja vastakulttuurin vaikuttajien kanssa 50-70 –luvuilla, hänen tavatessa mm. Carl Jungin, Aldous Huxleyn, John Cagen, Joseph Campbellin, Robert Anton Wilsonin, joka mainitsee Wattsin "Valona Tiensä varrella", ja runoilija Gary Snyderin, jonka kanssa ystävystyttyään Watts antoi "filosofisen tukensa" luonnonsuojeluliikkeelle.
Kynsisammalet

Ulkonäkö ja koko

Kynsisammalet ovat 2–15 cm korkeita, ne voivat joskus jakaantua kaksilatvaisiksi mutta niissä ei ole sivuhaaroja. Varsi on ruskea, ja sitä peittää ruskea nukka. Latva on suvulle nimen antanut kissan kynttä muistuttava koukku.
EO90

Reitti

Kansallistien reitti on seuraava (lännestä itään):
Kíssamos – Kolymvári – Chaniá – Soúda – Georgioúpoli –  Réthymno – Iraklion – Chersónisos – Neápoli – Ágios Nikólaos – Siteía.
Kansallistie on osin nelikaistainen ja osin kaksikaistainen. Tie on moottoritietä Chanián ja Réthymnon ohittaessaan sekä Gázista Iraklionin ohi Goúvesiin. Moottoritieosuuksia on tarkoitus rakentaa lisää. Kansallistie on Kíssamoksesta Soúdaan osa Eurooppatietä E65 ja Soúdasta Siteíaan osa Eurooppatietä E75.
Kansallistie on vuoristoisen Kreetan saaren pääväylä erityisesti pituussuunnassa liikuttaessa. Kansallistieltä lähtevät saaren muut pienemmät päätiet, jotka kulkevat vuorten yli saaren poikki sen etelärannikolle. Kreetalla tie tunnetaan yksinkertaisesti ”Kansallistienä”, vaikka saarella ovat myös pienemmät kansallistiet EO92, EO94, EO97 ja EO99.
Marias Pass

Marias Pass on vuoristosola Kalliovuorten vedenjakajalla Glacierin kansallispuiston läheisyydessä luoteisessa Montanassa Yhdysvalloissa. Solan matalin ylityskorkeus on 1 588 metriä.
Solan löysi joulukuussa 1889 Great Northern Railwayn palveluksessa työskennellyt insinööri John Frank Stevens. Hänen tehtävänään oli löytää rautatielle matalin mahdollinen Kalliovuorten ylitys Montanassa. Solan olemassaolosta oli ollut huhuja, mutta ne varmistuivat vasta Stevensin ja tämän mustajalkojen heimoon kuuluneen intiaanioppaan, Coonsahin, löytäessä solan.
Sola osoittautui ihanteelliseksi reitiksi rautatielle, sillä solaa lähestyttäessä maasto oli avointa ja solaan johtava laakso oli yhdestä kymmeneen kilometriä leveä. Ylös solan huipulle johtavat rinteet muodostivat myös tasaisen nousun, joten rautatien linjaaminen ei vaatisi suuria maansiirtotöitä.
Rautatien rakentaminen aloitettiin 1. elokuuta 1890 Fort Assiniboinesta alkaen. Solan länsirinteellä rautatien linjaus seuraa Flathead-joen pohjoishaaraa.
Solan läpi kulkeva rautatielinja on edelleen käytössä. Nykyisin nimellä Hi Line Route tunnetun rataosuuden omistaa BNSF Railway, ja se on osa BNSF:n Chicagosta Seattleen ulottuvaa päärataa. Myös U.S. Route 2 -valtatie kulkee solan läpi. Solan huipulla on John Frank Stevensin kunniaksi pystytetty patsas.
Mark Nenow

Mark Nenow (s. 16. marraskuuta 1957) on yhdysvaltalainen entinen kestävyysjuoksija, joka menestyi parhaiten pitkillä matkoilla. Hän voitti maastojuoksun MM-kisoista 1983 hopeaa pitkän matkan joukkuekilpailusta, jossa hänen lisäkseen kilpailivat Craig Virgin, Thom Hunt, Bill Donakowski, Bruce Bickford ja George Malley. Hän voitti myös Pan Amerikan -kisoissa 1983 pronssia 10 000 metriltä ja sijoittui saman vuoden MM-kisoissa 10 000 metrillä kolmanneksitoista.
Väriherneet

Väriherneet pohjoismaissa

Pohjoismaissa tavataan viisi luonnonvaraista värihernelajia: oraväriherne, saksanväriherne, karvaväriherne, varpuväriherne ja pensasväriherne. Niitä kasvaa lähinnä Etelä-Ruotsissa ja Tanskassa. Ne ovat keltakukkaisia ja kasvutavaltaan maanmyötäisiä varpuja tai pieniä pensaita.
Edgars Vinters

Edgars Vinters (22. syyskuuta 1919 Riika – 29. huhtikuuta 2014 Riika) oli latvialainen taidemaalari.
Kari Kinnaslampi

Kari Mikael Kinnaslampi (s. 1. maaliskuuta 1964 Oulu) on suomalainen näyttelijä, joka on esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa Uusi päivä, Elämän suola ja Salatut elämät. Kinnaslampi on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri. Hän on toiminut Varkauden teatterin johtajana vuodesta 2002. Hän on toiminut näyttelijänä Tampereen Teatterissa 1989–1991, teatterijohtaja-ohjaajana Lohjan teatterissa 1997–1998 ja ohjaajana Poleenin teatterissa 2002.
Pianokonsertto

Pianokonsertto on konsertto yhdelle tai usealle pianosolistille ja orkesterille. Pianokonsertto jakautuu yleensä kolmeen tai neljään osaan. Ensimmäisinä pianokonserttoina pidetään Johann Sebastian Bachin säveltämiä konserttoja cembalolle ja säestävälle soitinyhtyeelle. Siitä lähtien pianokonserttoja on sävelletty jokaisella tyylikaudella.
Klassismin aikana pianokonserttoja sävellettiin runsaasti – esimerkiksi Wolfgang Amadeus Mozart sävelsi niitä 27 kappaletta – ja ne muodostuivat tärkeäksi taidemuodoksi, jolla tuotiin esille pianistin taituruutta soittimensa äärellä. Pianokonserttoon vakiintui myös pianistin improvisoima tai säveltäjän kirjoittama kadenssi, joka yleensä oli eräänlainen solistin viimeinen taidonnäyte ennen teoksen osan loppua.
Romantiikan tyylikaudella pianokonserton rakenne alkoi erota klassismin kaavamaisesta kolmiosaisesta muodosta. Pianotaituruuden kukoistaessa säveltäjät alkoivat kirjoittaa hyvin vaativia konserttoja. Johannes Brahms rikkoi perinteistä kaavaa lisäämällä toiseen pianokonserttoonsa neljännen osan. Brahmsin pianokonsertot olivat pituudeltaan sinfonian mittaisia ja raskaasti soitinnettuja. Franz Liszt rikkoi vanhat rakenteet kokonaan siirtyessään sarjamaiseen muotoon. Hänen pianokonserttonsa ovat lyhyitä ja käytännössä yksiosaisia. Sergei Rahmaninovin pianokonsertot ovat luultavasti myöhäisromantiikan esitetyimpiä pianokonserttoja.

Vasemman käden konsertot

Niin kutsutut vasemman käden konsertot ovat 1900-luvun pianokonserttoja koskeva erikoisuus. Joitain vasemman käden konserttoja yhdistää sama tarina: ensimmäisessä maailmansodassa oikean kätensä menettänyt pianisti Paul Wittgenstein (kuuluisan filosofin Ludwig Wittgensteinin veli) pyysi aikalaissäveltäjiään luomaan hänelle kyseisiä kappaleita, jotta hän voisi jatkaa uraansa pianistina. Näitä sävelsivät muun muassa Prokofjev ja Ravel. Näistä Ravelin konsertto on kaikkein kuuluisin.
HMS Skagul

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 24. helmikuuta 1928.
Cölln

Cölln oli vanhan Berliinin sisarkaupunki kaupunkien yhdistymiseen saakka. Se sijaitsi Spreeinselin eteläisessä osassa, Brandenburgin rajakreivikunnassa.
Cölln mainittiin ensimmäisen kerran kirjallisesti vuonna 1237, ja Berliini puolestaan vuonna 1244. Kaupunkeja erotti vain Spreejoki, ja täten ne olivat tiiviissä yhteydessä toisiinsa alusta alkaen. Magdeburgista itään kulkeneen kauppareitin kuljettua myös kaksoiskaupungin läpi, Cölln-Berliinistä tuli hyvin nopeasti vaurasta aluetta.
Cöllnin ja Berliinin harjoittama yhteinen politiikka johti vuonna 1308 liittoutumiseen kaupunkien Brandenburg an der Havel, Frankfurt an der Oder ja Salzwedel kanssa. Liittoutumisella haluttiin puolustaa kaupunkien oikeutta itsehallintoon. Vaaliruhtinas Fredrik II kuitenkin päätti Cöllnin ja Berliinin itsehallinnon muodostamalla niistä residenssikaupunkinsa vuonna 1451. Vuonna 1709 kaupungit liittyivät yhdeksi kaupungiksi muodostaen nykyisen Berliinin perustan. Vanhan Berliinin ollessa tuohon aikaan kaksikertaa suurempi kuin Cölln, sai uusi kaupunki nimekseen Berliini.
Cöllnin nimi on yhä jäljellä Berliinin kaupunginosan Neuköllnin, puiston Köllnischer Parkin ja kadun Am Köllnischen Parkin nimissä. Neuköllnin alue oli alun perin Cöllnin eteläistä aluetta.
Valkeakosken kanava

Valkeakosken kanava on Valkeakosken kaupungin keskustassa sijaitseva Mallasveden ja Vanajaveden yhdistävä 495 metriä pitkä kanava.  Kanava rakennettiin 1866–1869 jolloin siihen tuli 2 sulkua joiden pituudet olivat 35,6 metriä ja leveydet 7,55 metriä.  Kanavan kautta alkoi heti sen valmistuttua vilkas tavaraliikenne jota tosin haittasi laivareitin matala noin 1,5 metrin syväys.
Uittoliikenteen lisääntyessä 1950-luvulla vanha kanava osoittautui huonosti tähän käyttöön sopivaksi ja niinpä sen eteläpuolelle rakennettiin 1950–1955 uusi uittokanava jossa oli yksi 160 metriä pitkä, 8 metriä leveä ja 2,5 metrin syvä sulku. Vanha kanava täytettiin maalla uuden kanavan valmistuttua.
Uitot loppuivat Valkeakosken kanavassa 1960-luvun lopulla ja siitä lähtien se on palvellut lähinnä huviveneliikennettä.  2000-luvun alussa myös osa täytetystä vanhasta kanavasta kaivettiin esiin ja siitä tehtiin matkailunähtävyys.
Pachamama

Pachamama tai Mama Pacha (ketšuaksi maaemo) oli inkojen mytologiassa lohikäärmettä muistuttava luonnon ja hedelmällisyyden jumalatar. Lähteistä riippuen hänen puolisonsa oli joko Pacha Kamaq tai Inti. Pachamama asui vuorilla, ja hän suojeli kaikkia vuorilla asuvia eläimiä. Hänen uskottiin aiheuttavan maanjäristyksiä, ja hänelle uhrattiin laamoja.