google/wiki40b huggingface dataset:
Palaeodictyoptera

Piirteitä

Palaeodictyoptera-lahkon lajit muistuttavat etäisesti nykyisiä sudenkorentoja. Etu- ja takasiivet ovat selkeästi kuvioidut, kuvioiden erottuessa jopa fossiloituneissa yksilöissä. Siipisuonitus on ryhmälle tunnusomainen, hyvin alkeellinen ja poikkisuonia on erittäin runsaasti. Etusiivet ovat pitkänomaiset ja takasiivet kolmiomaiset. Erikoisena ja tunnusomaisena piirteenä keskiruumiin ensimmäiseen jaokkeeseen (prothorax) liittyvät selvästi siipimäiset ulokkeet (archedictyon), joiden vuoksi siipiä näyttäisi olevan kolme paria, joskin etummainen pari on selvästi oikeita siipiä pienempi. Lajien koko vaihtelee keskikokoisesta hyvin suureen ja kookkaimpien lajien siipiväli on ollut 550 mm. Takaruumiin kärjen perälisäkkeet ovat erittäin pitkät, noin kaksi kertaa takaruumiin pituiset. Erikoiset, nokkaa muistuttavat suuosat, ovat imevät ja samanlainen suuosien rakenne tunnetaan ainoastaan esihistoriallisesta ylälahkosta Palaeodictyopteroida, johon myös tämä ryhmä kuuluu.
Euroopasta, Aasiasta ja Pohjois-Amerikasta löytyneistä fossiileista on voitu määrittää useita satoja eri lajeja.
Isotrooppinen antenni

Isotrooppinen antenni on ideaalinen antenni, joka säteilee siihen syötettävää tehoa joka suuntaan yhtä paljon.
Täysin ideaalista isotrooppista antennia ei pystytä käytännössä rakentamaan mutta teoreettisissa laskelmissa se on hyödyllinen. Antennien vahvistus voidaan ilmoittaa dBi:nä, jossa dB tarkoittaa desibeliä ja i isotrooppiseen antenniin verrattuna. Pistemäisen isotrooppisen antennin aiheuttama tehotiheys pallon pinnalla on P / A, jossa P on antenniin syötetty teho ja A on pallon pinta-ala, koska A = 4 · π · r² niin tehotiheys pallon pinnalla etäisyydellä r on P / (4 · π · r²). Nimityksen isotrooppinen antenni sijasta voidaan käyttää myös nimitystä isotrooppinen säteilijä, jolloin kyseessä on nimenomaan pistemäinen säteilylähde.
Isosirppisiipi

Koko ja ulkonäkö

Vaaleanruskea perhonen, jonka etusiiven kärki kaartuu huomattavan voimakkaasti ulospäin. Siipien kuviointi erottaa sen selvästi kaikista muista perhoslajeista. Etusiiven poikki kulkee kaksi vaaleanruskeaa, mutkittelevaa poikkiviirua. Niiden väliselle alueelle jää ryhmä pieniä, keltaisia, ruskeareunaisia täpliä. Siiven ulkoreunassa on siniharmaa, hieman laikkuinen varjostuma. Takasiivet ovat vaaleanruskeat ja myös niissä poikkiviirujen välissä on hieman keltaisia täpliä. Siipiväli 33–40 mm.

Levinneisyys ja lentoaika

Laajalti levinnyt laji, jota tavataan Länsi-Euroopasta ja Brittein saarilta Japaniin saakka. Esiintymät ovat kuitenkin paikoittaisia. Suomessa isosirppisiipi on tavattu yhden kerran Inkoosta elokuussa 2001. Perhoset lentävät pääasiassa kesä-heinäkuussa. Osassa esiintymisaluetta on toinen sukupolvi elokuussa.

Elinympäristö ja elintavat

Laajojen, vanhoja puita kasvavien lehtimetsien laji. Isosirppisiipi on ilmeisesti tarkka elinympäristönsä mikroilmastosta ja näyttää suosivan paikkoja, joissa yölämpötilat pysyvät korkealla ja kosteutta on kohtalaisen paljon. Myös alueen maaperällä saattaa olla merkitystä. Laji lentää iltahämärässä ja tulee valolle, mutta muutoin elintavat tunnetaan huonosti. Ilmeisesti perhoset ja toukat liikkuvat pääasiassa latvustoissa. Naaraita tavataan erittäin harvoin.
Kotelo talvehtii yhteensidottujen lehtien välissä.

Ravintokasvi

Etelämpänä toukka elää pääasiassa tammella (Quercus robur), mutta myös lehmuksilla (Tilia). Pohjoisempana, kuten Ruotsissa, lehmus lienee ainoa ravintokasvi.
Coulée verte René-Dumont

Coulée verte René-Dumont on Pariisissa sijaitseva 4,5 kilometriä pitkä kävelypuisto. Puisto tunnetaan myös nimellä Promenade plantée.
Kävelytie on rakennettu käytöstä poistettua viaduktia pitkin kulkeneelle junaradalle. Se sijaitsee Pariisin 12. arrondissementin alueella. Sen lähtöpaikka on Opéra Bastillen lähettyvillä ja se jatkuu Bois de Vincennesin puistoon.

Historia

Paikalla kulki junarata välillä Gare de la Bastille – Verneuil-l’Étang vuosina 1859–1969. Junaliikenteen loputtua Philippe Mathieux ja Jacques Vergely suunnittelivat vuonna 1988 paikalle yläilmoissa kulkevan puiston, jossa kulki kävelytie. Vuonna 1989 Pariisin kaupunki aloitti viaduktin 71 kaaren peruskorjauksen.
NRP Cinco de Otoubro (1900)

Valmistus

Alus tilattiin Ramage and Fergusonilta Leithistä. Alus laskettiin vesille 1900 nimellä SS Banshee.

Palvelus

Alus muutettiin kuninkaalliseksi jahdiksi 1901 nimellä Amélie IV ja se nimettiin vuoden 1910 vallankumouksen jälkeen Cinco de Otoubroksi. Aluksen aseistuksena oli 1921 vain kaksi 37 millimetrin tykkiä ja se muutettiin merentutkimusalukseksi 1924. Alus poistettiin laivastoluettelosta 1937.
Nuorallakävely

Nuorallakävely eli nuorallatanssi on tasapainotaitelua ja akrobatian harjoittamista korkealle pingotetulla vaijerilla tai köydellä. Nuorallatanssijat esiintyvät tavallisesti sirkuksissa tai muunkaltaisissa järjestetyissä näytöksissä.
Nuorallakävelyssä on kaksi pääsuuntausta: tiukaksi pingotetulla tai löysällä köydellä kävely, joilla kävelyn suoritustapa eroaa periaatteella toisistaan. Tiukalla köydellä nuorallatanssija pysyy tasapainossa oman ruumiinsa painopistettä muuttelemalla tai käyttämälä apunaan jotakin apuvälinettä tasapainotteluun. Löysemmällä köydellä nuorallatanssija taas voi oman ruumiinsa avulla liikuttaa alla olevaa köyttä.
Eräs pitkän aikaa suosiossa ollut nuorallakävelytaidon esittelymuoto on Niagaran puotousten yli käveleminen.
Tunnetuin suomalainen nuorallakävelijä on Antti Tuomento. Hän on ylittänyt muun muassa Imatrankosken, Kokemäenjoen sekä Salpausselän mäkimontun.
Tapaniriipi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,8 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Lankojärven alueella (67.94), jonka Aunkijoen valuma-alueeseen (67.946) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 99,8 metriä mpy.
Riccardo Bacchelli

Riccardo Bacchelli (19. huhtikuuta 1891 - 8. lokakuuta 1985) oli italialainen kirjailija.  Hän kirjoitti sekä romaaneita, novelleita ja näytelmiä että musiikki- ja kirjallisuuskritiikkiä, matkakertomuksia ja muuta non-fiction -kirjallisuutta. Vuosina 1941–1944 hän oli Italian akatemian jäsen.
Karel Doorman

Karel Willem Frederik Marie Doorman (23. huhtikuuta 1889 Utrecht, Alankomaat – 27. helmikuuta 1942 Jaavanmeri) oli hollantilainen kontra-amiraali, joka palveli toisessa maailmansodassa. Hän kaatui Jaavanmeren taistelussa, jossa Japanin laivasto tuhosi pääosan hänen komentamastaan liittoutuneiden hyökkäyslaivastosta.
Doorman toimi Hollannin laivaston meriupseerina vuodesta 1910 ja palveli pitkään Alankomaiden Itä-Intiassa. Hän osallistui myös maan ilmavoimien kehittämiseen ensimmäisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen. Vuonna 1937 hän palasi Itä-Intiaan meri-ilmavoimien komentajaksi ja vuonna 1940 hänestä tehtiin koko Itä-Intian laivaston komentaja. Japanin aloitettua hyökkäyksensä Itä-Intiassa Doorman nimitettiin helmikuussa 1942 yhtyneiden hollantilaisten, brittiläisten, amerikkalaisten ja australialaisten joukkojen (ns. ABDA) erityisen hyökkäyslaivaston taktiseksi komentajaksi. Hänen tehtävänään oli pysäyttää japanilaiset Jaavanmerellä ja estää siten heitä nousemasta maihin Jaavalla. Doormanin laivasto käsitti viisi risteilijää ja yhdeksän hävittäjää. Se kohtasi 27. helmikuuta merellä vastaavankokoisen japanilaisen laivaston, joka saattoi kuljetusaluksia. Seuranneessa taistelussa japanilaiset upottivat kaikki liittoutuneiden risteilijät, mukaan lukien Doormanin lippulaivan De Ruyterin, sekä suuren osan hävittäjistä. Japanilaisten omat tappiot olivat vähäiset, ja maihinnousu Jaavalle alkoi jo seuraavana päivänä.
Doorman hukkui lippulaivansa mukana. Hänen on sanottu lähettäneen taistelun alussa aluksilleen viestin ”Ik val aan, volgt mij” (”Minä hyökkään, seuratkaa minua”; joskus tulkittu myös muodossa ”kaikki alukset seuratkaa minua”). Lausahdus muodostui toisen maailmansodan aikana hollantilaisten taistelutahtoa kuvanneeksi iskulauseeksi. Doormanin mukaan on myöhemmin nimetty useita Hollannin laivaston lentotukialuksia sekä 1990-luvulla käyttöönotettu ohjusfregattien kokoluokka.
Toivo Alavirta

Varhaiset vuodet

Alavirran vanhemmat olivat tehdastyöläinen Kasimir Ahlström ja Henriika Flink. Hän kävi kansa- ja kauppakoulun, työskentellen sen jälkeen 1906–1912 kirjanpitäjänä Oy Finlayson Ab:n Forssan tehtailla ja vuoteen 1918 saakka Hämeen Voiman aluetoimittajana Forssassa. Sosialidemokraattiseen puolueeseen Alavirta liittyi 1906 ja eduskuntaan hänet valittiin vuonna 1917 Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä.

Aika Neuvostoliitossa

Suomen sisällissodan aikana Alavirta toimi punaisten hallinnossa ja Suomen Kansanvaltuuskunnan Tiedonantajan toimittajana. Sodan jälkeen hän pakeni Neuvosto-Venäjälle, missä Alavirta oli aluksi suomalaisille pakolaisille perustetun Buin siirtolan konttoripäällikkönä. Samalla Alavirta liittyi Suomen Kommunistiseen Puolueeseen ja oli myöhemmin myös Neuvostoliiton kommunistisen puolueen jäsen. Leningradissa Alavirta työskenteli Suomalaisen Kustannusosuuskunta Kirjan johtajana sekä Vapaus-lehden toimittajana. Hän oli myös SKP:n keskuskomitean sihteeri ja myöhemmin hänet valittiin sen puheenjohtajaksi.
Vuonna 1927 Alavirta sai Santeri Nuortevalta luvan muuttaa Karjalan tasavaltaan, missä hän työskenteli Petroskoissa ilmestyneen Punaisen Kartjalan toimittajana. Samana vuonna hänestä tuli Karjalan tasavallan toimeenpanevan keskuskomitean puheenjohtaja ja lisäksi Alavirta valittiin vuonna 1934 NKP:n Uhtuan piirikomitean sihteeriksi. Vuotta myöhemmin hänet erotettiin Petroskoin kaupunkikomitean päätöksellä NKP:sta ”kansallisen kiihkoilun” vuoksi, jonka jälkeen Alavirta toimi 1935–1937 Petroskoin puoluekoulun johtajana. Vielä ennen pidätystään hän ehti työskentelemään suksitehtaassa.

Vankeus ja kuolema

Alavirta pidätettiin 23. elokuuta 1937 syytettynä vastavallankumouksellisesta kansalliskiihkoisesta toiminnasta. Hän sai kahdeksan vuoden tuomion, jota Alavirta passitettiin suorittamaan Ust-Vymin vankileirille Komin tasavaltaan. Hän kuoli leirillä vuonna 1940. Alavirta rehabilitoitiin Stalinin kuoleman jälkeen 1955.

Perhe

Toivo Alavirran puoliso oli Hanna Anderson (s. 1894). Perheeseen syntyi poika ja tytär.
Ikaros

Ikaros (m.kreik. Ἴκαρος) oli kreikkalaisessa mytologiassa Daidaloksen poika. Hänen isänsä oli suunnitellut labyrintin kuningas Minokselle, mutta joutunut sinne itse kuninkaan vangitsemana sen jälkeen, kun Theseus oli surmannut sinne suljetun Minotauroksen. Yrittääkseen paeta vankilastaan Daidalos suunnitteli sekä itselleen ja pojalleen parin siipiä, jotka oli valmistettu vahasta ja sulista. Ikaroksen valmistautuessa lähtemään lennolle isä varoitti tätä lentämästä liian lähelle aurinkoa, koska vaha voisi sulaa siivistä, tai liian lähellä merta, koska kosteus voisi irrottaa sulat, mutta Ikaros unohti isänsä varoitukset lumoutuessaan lentämisestä. Hän kohosi yhä ylemmäs, kunnes jouduttuaan liian lähelle aurinkoa siivissä ollut vaha suli, ja Ikaros putosi mereen ja hukkui. Meri tunnetaan hänen mukaansa Ikarianmerenä.
Herakleen kerrottiin haudanneen Ikaroksen ruumiin sen huuhtouduttua Dolichen saaren rantaan, ja jota Herakles alkoi tämän jälkeen kutsua Ikariaksi.

Muuta

Brittiläinen heavy metal - yhtye Iron Maiden on tehnyt Ikaroksen tarua mukailevan kappaleen Flight of Icarus vuonna 1983 julkaistulle Piece of Mind - albumille.
Basileides Tyroslainen

Basileides Tyroslainen (muinaiskreikaksi Βασιλείδης) (245-175 eaa.) oli antiikin kreikkalainen epikurolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Tyroksesta.
Basileides seurasi Dionysios Lamptrailaista epikurolaisen koulun johdossa Ateenassa noin vuonna 205 tai 204 eaa. Hän toimi koulun johdossa kuolemaansa saakka. Basileideen seuraajasta ei ole tietoa: Apollodoros Puutarhantyranni on seuraava epikurolainen johtaja, josta ollaan varmoja, mutta koulun johdossa on saattanut olla välissä ainakin yksi henkilö. Hänen nimensä on saattanut olla Thespis.
In Your House 16: Canadian Stampede

Vastaanotto

Wrestling Observer Newsletter valitsi tämän pay-per-viewin vuoden 1997 Best Major Show:ksi. Samaan ei ole pystynyt kuin kolme muuta: WrestleMania X-Seven, vuoden 2002 Summerslam ja WrestleMania XXIV.
Martti Maatela

Martti Maatela (s. 21. syyskuuta 1935 Rovaniemi; k. 26. marraskuuta 2013 Kemi) oli suomalainen yhdistetyn hiihtäjä.
Maatela sijoittui Lahden MM-kilpailuissa 1958 yhdistetyssä neljänneksi oltuaan mäkiosuuden paras ja hävittyään pronssimitalisti Gunder Gundersenille lopulta vain 0,5 pistettä. Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 hän sijoittui 23:nneksi. Ounasvaaran kisoissa hän voitti vuosina 1958, 1959 ja 1961 sekä Puijolla vuonna 1959. Vuoden 1959 saavutuksiin kuuluivat myös SM-hopea, Salpausselän Kisojen kolmas sija sekä Holmenkollenin neljäs sija. Seuratasolla hän edusti Ounasvaaran Hiihtoseuraa.
Martti Maatelan veli Markku Maatela kilpaili mäkihyppääjänä.
Ikämieli

Ikämieli oli saamelainen tietäjä ja sotapäällikkö, joka vaikutti Sodankylän seudulla. Hänestä on säilynyt runsaasti kansantarinoita, joista osa on merkitty muistiin jo varhain. Ikämieli on hänen suomalainen nimensä, eri saamen kielissä häntä kutsuttiin eri nimillä, kuten Akmeeli. Lisäksi hänellä oli kristillinen ristimänimi Antereeus.
Ikämieltä pidetään historiallisena henkilönä, hän saattoi elää 1500- tai 1600-luvulla. Veroluettelossa mainitaan 1500-luvulla nimi Ikämieli Sompiossa, Kitkajärvellä ja Kuolajärvellä. Nimi on suomalainen, mutta ilmeisesti se oli veroluettelossa käännös. Suomalaisten keskuudessa saamelaisilla oli tapana käyttää suomalaisia versioita nimistään. Ikämielen pojanpojanpojaksi väitti itseään eräs henkilö vuonna 1822.
Ikämieli oli tunnettu saamelaisten, norjalaisten ja venäläisten tarinoista ja kansanperinteistä. Hänen kerrotaan keränneen Sompion, Sodankylän ja Keminkylän lappalaiset, ja lyöneen näiden avulla venäläiset sissit. Sekä venäläiset että norjalaiset lupasivat Ikämielestä tapporahan, mutta Ikämieli eli vanhaksi.
Ikämieli oli tarinoissa tietäjä, joka vajosi transsiin, jolloin hänen sielunsa matkasi valaana. Ikämielen kerrotaan olleen myös niin jalo tietäjä että hän pystyi muuntautumaan hukaksi, karhuksi, kalaksi tai jopa linnuksi. Kerrotaan, että Ikämielen haudalla on käyty alueen saamelaisen perinteen mukaisesti hakemassa tietoa hänen sielultaan.
Näistä kertomuksista voi olla peräisin Kalevalasta tunnettu suomalainen kansantarina käynnistä maassa jo pitkään maanneen väkevän tietäjän Antero Vipusen luona hakemassa tietoa, luotteita. Ikämielen kristitty nimi Antereeus on läheinen nimelle Antero, tosin kaikissa suomalaisissa versioissa maassa makaajan nimi ei muistuta Antereeusta. Ehkä vastaavia saamelaisperäisiä taruhahmoja on tunnettu jo aiemmin, mutta Ikämieleltä on peräisin ainakin nimi Antereeus.
Ikämielen väitetty hauta on Sompiojärven takana, Hietaojan varrella. Siellä on kolme hiekkakumpua, joita sanotaan Akmeelinkummuiksi. Yhdessä niistä on ollut kuoppa, jota sanotaan Akmeelinhaudaksi. Siellä on ollut puuristi, jonka myöhempi tietäjä Polvari-Jaako eli Jaako Alariesto pystytti Akmeelille käydessään hakemassa tältä tietoa. Tämän puuristin lahottua pois tilalle pystytettiin uusi puuristi, josta on säilynyt piirros. Tutkimuksissa ei kuitenkaan ole löydetty merkkejä hautauksesta, ja kuoppaa arvellaan peuranpyyntikuopaksi. Jos Ikämieli haudattiin tänne, hänet on voitu jättää pakanalliseen tapaan arkussa maan pintaan. Silloin hänestä ei olisi jäänyt mitään.
FS Châteaurenault (1868)

Valmistus

Alus tilattiin Augustin Normandilta Le Havresta ja sen köli laskettiin 19. marraskuuta 1866. Alus laskettiin vesille 20. heinäkuuta 1868 ja se otettiin palvelukseen 1. syyskuuta 1869.

Palvelus

Aluksen aseistukseksi vaihdettiin myöhemmin seitsemän 140 mm modèle 1870 -tykkiä ja neljä 37 mm tykkiä. Vuonna 1874 alus luokiteltiin uudelleen 2. luokan risteilijäksi (ransk. croiseur de  2e class). Alus luokiteltiin vuonna 1892 3. luokan risteilijäksi ja se poistettiin alusluettelosta 16. toukokuuta 1892.
Kari Paljakka

Kari Paljakka (s. 3. heinäkuuta 1958 Helsinki) on suomalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. 
Paljakka opiskeli elokuvaohjausta Taideteollisessa korkeakoulussa 1979 alkaen. Hänen esikoiselokuvansa oli 1973 valmistunut lyhyt dokumenttielokuva Kaksi Pasilaa. 1980-luvulla Paljakka käsikirjoitti ja ohjasi lukuisia lyhytelokuvia, kuten Sadetanssi (1983). Hänen ensimmäinen pidempi elokuvansa oli 50-minuuttinen fantasiapiirteitä lainaileva Enkelipeli, jonka pääosaa näytteli Esko Kovero. 
Lyhytelokuvien tekoa Paljakka jatkoi koko 1980-luvun. Vuonna 1992 hän ohjasi ensimmäisen kokopitkän elokuvansa, Juha Lehtovuoren palkittuun käsikirjoitukseen pohjautuneen Veturimiehet heiluttaa. Seuraava pitkä elokuva Äidin tyttö valmistui vuonna 1993. 
1990-luvulla Paljakka piti kahden vuoden tauon uupumuksen takia. Sen jälkeen hän keskittyi enemmän tuottamiseen ja on tuottanut muun muassa Studio Julmahuvi -televisiosarjan vuodelta 1998. Kolmas pitkä elokuva, lapsen kuolemasta kertova Eläville ja kuolleille, valmistui 2005.
Hannu Salaman jumalanpilkkaoikeudenkäynnistä kertova Katso ihmistä valmistui syksyllä 2008 ja esitettiin Yle TV1:n Kotikatsomossa. Raija Talvion kanssa hän teki käsikirjoituksen televisiosarjaan, joka pohjautui Salaman teokseen Siinä näkijä missä tekijä.
Pokémon Battle Revolution

Online

Voittaessa onlinessa saat pisteitä, jotka voit vaihtaa uusiin vaatteisiin hahmollesi.
Johann Gottlieb Fichte

Johann Gottlieb Fichte (19. toukokuuta 1762 Rammenau – 29. tammikuuta 1814 Berliini) oli saksalainen filosofi. Hän kuuluu merkittävimpiin saksalaisen idealismin edustajiin. Häntä pidetään joskus saksalaisen nationalismin ja antisemitismin isänä, vaikkakin tahtomattaan.
Fichte opiskeli Jenan (1780) ja Leipzigin yliopistossa (1781–1784). Vuodesta 1810 hän toimi professorina ja yliopiston rehtorina Berliinissä, missä hän ranskalaisen sotaväen liikkuessa kaduilla vuosina 1807–1808 piti kuuluisat puheensa, Reden an die deutsche Nation. Fichten nationalismi olikin suunnattu Ranskaa vastaan.
Fichten pääkiinnostuksen kohteita olivat ontologia, metafysiikka ja epistemologia. Aluksi hän seurasi Baruch Spinozan jalanjäljissä, mutta myöhemmin hän kiinnostui Immanuel Kantin filosofiasta. Filosofiassaan, joka on jyrkkää idealismia, Fichte koettaa osoittaa, että kaikki olevainen ja koko maailman järjestys on hengen välttämätön tuote. Tietoisuuden perimmäinen olemus on Fichten mukaan Ego. Jumala on hänestä eettinen maailmanjärjestys, myöhemmin absoluuttinen olevainen, joka ilmenee vain eettisessä toiminnassa.
Fichten ensimmäisen elämäkerran kirjoitti hänen poikansa Immanuel Hermann Fichte (1796–1879), saksalaisen filosofian ”spekulatiivisen teismin” perustaja.
Chris Rea

Uran alku ja suosio

Alun alkaen Rea keskittyi luomaan uraa Euroopassa. Vuonna 1975 julkaistiin hänen esikoissinglensä ”So Much Love”. Hänen debyyttialbuminsa Whatever Happened to Benny Santini? julkaistiin vuonna 1978. Sen nimi viittasi taiteilijanimeen, jolla Rean albumi oli suunniteltu julkaistavan. Albumilta julkaistiin single ”Fool (If You Think It's Over)”, joka oli Grammy-ehdokas Yhdysvalloissa. Vuonna 1979 julkaistiin Rean seuraava albumi Deltics. Albumi nimettiin brittiläisen junatyypin mukaan. Sen tuotti Gus Dudgeon, joka tuotti myös useita Elton Johnin albumeita.
Ura jatkui menestyksekkäästi 1980-luvulla, jolloin hän julkaisi kahdeksan albumia. Albumi Shamrock Diaries ja hitit ”Stainsby Girls” ja ”Josephine” tekivät Rean tunnetuksi Isossa-Britanniassa vuonna 1985. Seuraavat albumit On the Beach (1986) ja Dancing with Strangers (1987) osoittautuivat myös menestyksekkäiksi. Vuonna 1988 julkaistiin kokoelma-albumi New Light Through Old Windows, jonka valtava suosio vahvisti Rean aseman yhtenä Ison-Britannian eturivin laulaja-lauluntekijöistä.
Vuonna 1989 albumi The Road to Hell jatkoi hänen menestystarinaansa nousten Ison-Britannian listaykköseksi. Seuraava pitkäsoitto Auberge (1991) sai niin ikään suuren suosion Euroopassa. Vuoden 1992 albumi God’s Great Banana Skin, joka sisälsi entistä rockhenkisempää materiaalia, nousi Isossa-Britanniassa listasijalle neljä. Seuraavana vuonna julkaistiin Espresso Logic, joka sisälsi hittisinglen ”Julia”. Single kertoi Rean toisesta tyttärestä ja oli hänen yhdestoista Top 40 -hittinsä.

Tauko ja uusi nousu

Huonon terveydentilan vuoksi Rea joutui pitämään muutaman vuoden tauon, kunnes hän vuonna 1998 julkaisi seuraavan albumin, The Blue Cafen, joka nousi Ison-Britannian top 10 -listalle huolimatta vähäisestä mainostuksesta tai siitä, ettei levyltä julkaistu yhtäkään singleä. Vuonna 1999, kymmenen vuotta The Road to Hell -albumin jälkeen, Rea julkaisi The Road to Hell: Part 2:n, joka ei kuitenkaan menestynyt hyvin. Vuoden 2000 albumia King of the Beach kriitikot sen sijaan ylistivät. Samana vuonna York julkaisi remiksauksen Rean vuoden 1986 singlestä ”On the Beach”, ja siitä tuli tanssihitti.
Sittemmin Rea on julkaissut albumit Stony Road (2002), The Blue Juke Box (2004) ja Blue Guitars (2005), jotka ovat tyylilajiltaan bluesia ja jazzia. Ura katkesi jälleen useiksi vuosiksi Rean sairastuttua syöpään. Vuonna 2009 julkaistiin kokoelma-albumi Still So Far to Go.

Yksityiselämä

Rea on naimisissa Joan Lesley Allportin kanssa ja heillä on kaksi tytärtä. Sekä Rean isä Camillo Jr. (k. 2010) että isoisä Camillo Sr. olivat tunnettuja italialaistaustaisia jäätelötehtailijoita Middlesbrough’ssa.
Hourman

Televisio

Hourmanin nimi mainitaan Smallville televisiosarjassa.

Animaatio

Hourmanilla on muutama cameo-rooli Justice League Unlimited -sarjassa.

Batman – pelottomat

Lex Lang oli Hourmanin äänenä Batman – pelottomat -sarjassa vuonna 2010, jossa se esiintyi jaksossa "The Golden Age of Justice". Se oli yksi jo ikääntyneen Oikeuden Yhteiskunnan jäsen.
Laajennusvaraus

Laajennusvaraus (engl. Expansion Draft) on lähinnä Pohjois-Amerikan urheilusarjoissa käytettävä varaustilaisuus, joka järjestetään silloin, kun sarjaan liittyy uusia joukkueita. Laajennusvarauksessa sarjaan liittyvät joukkueet keräävät itselleen pelaajia sarjan muista joukkueista. Tilaisuudesta riippuen muilla joukkueilla on kuitenkin oikeus suojata tietty määrä omia pelaajiaan, joten uudet joukkueet eivät pysty keräämään itselleen kaikkia parhaita pelaajia. Laajennusvarauksen huonona puolena pidetään sitä, että uusilla seuroilla kestää usein vuosia päästä samalle tasolle muiden seurojen kanssa.

Laajennusvaraus NHL:ssä

NHL:ssä laajennusvaraus on järjestetty kaksitoista kertaa, viimeksi vuonna 2017, kun Vegas Golden Knights liittyi uutena seurana NHL:ään kaudelle 2017–2018. Laajennusvarauksessa muut seurat saivat suojata pelaajistaan seitsemän hyökkääjää, kolme puolustajaa ja yhden maalivahdin tai kahdeksan kenttäpelaajaa (puolustajaa/hyökkääjää) ja yhden maalivahdin.
NHL:n laajennusvaraus on järjestetty vuosina
1967,
1970,
1972,
1974,
1979,
1991,
1992,
1993,
1998,
1999,
2000, 
2017
Keijo Komppa

Keijo Kalervo Emil Komppa (10. huhtikuuta 1928 Helsinki – 22. kesäkuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän esiintyi televisiosarjassa Sodan ja rauhan miehet J. K. Paasikivenä sekä televisiosarjassa Naapurilähiö. Hän toimi Suomen Kansallisteatterissa 1982–1995 ja sitä ennen monissa muissa teattereissa.
Komppa valmistui Teatterikoulun korkeakouluosastolta 1967 suoritettuaan ohjaaja-dramaturgitutkinnon.
Komppa esiintyi jo 1930-luvulla lapsinäyttelijänä, mutta varsinaisesti ura alkoi Helsingin teiniteatterista 1940-luvun lopulla ja Ylioppilasteatterista, jonka johtaja hän oli 1952–1954. 1950-luvulta alkaen hän näytteli elokuvissa ja toimi radioteatterissa ohjaajana ja näyttelijänä, elokuvassa, sittemmin televisiossa ja teki pitkän uransa aikana myös valistusfilmejä ja lyhytelokuvia. Hän lainasi äänensä useihin piirroselokuviin ja esiintyi Knalli ja sateenvarjo -radiokuunnelmissa. 
Komppa sai Pro Finlandia -mitalin 1991 ja teatterineuvoksen arvonimen 1997. Hänelle myönnettiin ylimääräinen taiteilijaeläke.
Rakennusmateriaali

Rakennusmateriaali on mitä tahansa materiaalia, jota käytetään rakentamisessa. Monia luonnossa esiintyviä kiinteitä aineita on käytetty tähän tarkoitukseen; savea, puuta, kiveä ja oksia. Ihminen on näiden lisäksi kehittänyt käyttöönsä monia kestävämpiä ja kauniimpia rakennusmateriaaleja, jotkut enemmän ja jotkut vähemmän synteettisiä. Esimerkiksi betoni oli paljon käytetty materiaali 1900-luvulla.