google/wiki40b huggingface dataset:
Commodore VIC-20

Tekniikka

Nimensä kone on saanut videopiiristään VIC (Video Interface Chip), joka huolehtii sekä kuvasta että äänestä. Numero 20 on luultavasti peräisin 20 kilotavun ROM-muistista, joka koostuu C-64:n tavoin 8 kilotavun BASICista, 8 kilotavun KERNAL:stä ja 4 kilotavun merkki-ROM-muistista. Peruskoneessa on ohjelmoitavissa olevaa keskusmuistia 5,5 kilotavua, josta BASIC-tulkin käytettävissä on 3,5 kilotavun muisti. VIC-20-koneeseen on myös saatavilla erilaisia muistinlaajennuksia ja huomattava määrä pelejä. Erityisesti Super Expander joka kasvattaa VICin muistin 8 kilotavuun ja lisää BASICiin ominaisuuksia on ollut suosittu. Lisäksi on ollut olemassa muita muistinlaajennuksia.
Käyttöjärjestelmä oli Commodoren itse kehittämä KERNAL (ei siis kernel).
Basic-tulkkina VIC-20:ssä toimi Commodore Basic v.2.0. Commodore Basic perustuu Microsoftilta 10 000 dollarin kertamaksulla lisensioituun Microsoft BASICiin.
Vic-piirin antaman kuvan tekstiresoluutio on käynnistettäessä 22×23. Varsinaista grafiikkatilaa Vicissä ei ole vaan grafiikkakuva tehdään muunnelluilla merkeillä. Vic-piirissä on tätä tarkoitusta varten olemassa myös 16×8 merkin tila.
VIC-20:n suoritin on 8-bittinen MOS 6502, jota ajetaan noin 1 MHz:n kellotaajuudella. Nopeudeltaan VIC-20 on muutaman prosentin nopeampi kuin C-64 johtuen videopiirin badlinejen puuttumisesta sekä hivenen korkeammasta kellotaajuudesta.
VIC-20:n ääniominaisuudet ovat kolme melodiakanavaa ja yksi kohinakanava. Kaikissa kanavissa on ulostulona siirtorekisteri, jota taitavat ohjelmoijat käyttävät hyödykseen 6522 -piirin siirtorekisterin kaltaisella tavalla saadakseen erilaisia aaltomuotoja ulos.
Yleisenä ulkoisena tallennusvälineenä VIC-20:ssä oli kasettiasema. Myös Commodoren omia levyasemia voi käyttää. Suuri osa Commodore 64:n lisälaitteista toimii myös VIC-20:ssä.

Myynti ja jälkivaikutus

VIC-20 oli ensimmäinen tietokone, joka myi yli miljoona kappaletta. Kokonaisuudessaan 2,5 miljoonaa valmistettiin ennen valmistuksen lopettamista tammikuussa 1985.
Suomessa VIC-20 oli ensimmäinen markkinoille tullut todella edullinen ja helposti hankittava kotimikro, ja se tarjosikin ensikosketuksen tietokoneisiin monille nykyisille tietotekniikkavaikuttajille (mm. Linus Torvalds ja Jyrki Kasvi). Koneen asemasta kertoo myös se, että Suomessa on vieläkin suhteellisen vahva VIC-20-harrastajakunta ja esimerkiksi useimmat merkittävistä VIC-20-demoryhmistä ovat suomalaisia.
Kurt Kaira

Kurt August Kaira (vuoteen 1909 Hildén, 16. maaliskuuta 1894 Turku – 13. toukokuuta 1975 Helsinki) oli korkeimman oikeuden jäsen, korkeimman hallinto-oikeuden jäsen ja oikeusministeri Von Fieandtin virkamieshallituksessa 1957–1958.
Kaira valmistui ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassillisesta lyseosta 1912. Hän opiskeli lakia Aleksanterin yliopistossa suorittaen oikeustutkinnon 1916 ja ylemmän hallintotutkinnon vuonna 1917. Varatuomarin arvon hän sai vuonna 1919.
Kairan virkaura oli monipuolinen ja vaihteleva. Hän työskenteli Turun tuomiokapitulin virkaa tekevänä sihteerinä 1918–1923 ja vuosien 1923–1940 välisenä aikana korkeimmassa hallinto-oikeudessa notaarina ja esittelijänä, Helsingin raastuvanoikeudessa nuorempana oikeusneuvosmiehenä ja korkeimmassa hallinto-oikeuden jäsenenä. Sittemmin hän toimi vielä tuomarina Sortavalan tuomiokunnassa. Näiden tehtävien ohella Kaira työskenteli myös lainvalmistelukunnan jäsenenä.
Vuonna 1940 Kairasta tuli Pohjoismaiden Yhdyspankin asiamies ja myöhemmin myös hallintoneuvoston jäsen. Hän kuitenkin palasi 1943 tuomarin tehtäviin Raaseporin tuomiokuntaan. Vuonna 1944 hänet nimitettiin korkeimman oikeuden jäseneksi. Tässä tehtävässä hän oli vuoteen 1964.
Kairaa arvostettiin myös oikeuslaitoksen ulkopuolella. Osoituksena tästä hänet pyydettiin metallityöläisten lakon sovittelijaksi molempien osapuolten pyynnöstä syksyllä 1950.
Oikeusneuvoksen viran lisäksi Kaira toimi vuosina 1950–1957 työtuomioistuimen puheenjohtajana sekä marraskuusta 1957 huhtikuuhun 1958 Rainer von Fieandtin virkamieshallituksen oikeusministerinä. Ministerin tehtävässä hän korosti puolueettomuuttaan, kun monilla von Fieandtin hallituksen jäsenillä oli poliittista taustaa.
Vyökotinga

Levinneisyys

Vyökotingaa tavataan hyvin pienellä alueella Brasilian itäosissa. Sen kannaksi arvioidaan 350–1 500 yksilöä. Laji on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi, koska sen kanta on pieni, sirpaloitunut ja vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia.
Pöytätennis kesäolympialaisissa 2012 – naisten kaksinpeli

Puolivälieristä eteenpäin

Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja (UTC+1)
Margit von Schoultz-Frankenhaeuser

Margit Florence Maria von Schoultz-Frankenhaeuser (23. joulukuuta 1898 Kamenskoje, Venäjä – 1990) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
HMAS Ararat

Palvelus

Elokuun alussa 1943 alus oli saattueiden suojana Australian itärannikolla. Se suojasi 17. lokakuuta Townsvillestä ensimmäisen Uuteen-Guineaan Milnenlahdelle matkanneen saattueensa, minkä jälkeen se jatkoi vastaavissa tehtävissä vuoden loppuun. Vuoden 1944 alussa se suojasi saattueita Queenslandin ja Uuden-Guinean välillä, kunnes alus maaliskuussa siirrettiin Langemakiin.
Toukokuussa alus siirrettiin Melbourneen huollettavaksi, mistä se palasi Uuteen-Guineaan heinäkuussa. Alus siirrettiin Yhdysvaltain laivaston alaisuuteen Manukselle 11. elokuuta, missä se oli vuoden loppuun saattue- ja partiotehtävissä.
Vuoden 1945 alun Ararat oli saattue-, partio- ja vartioaluksena lähinnä Morotain alueella. Se suojasi saattueita Mios Woendiin ja takaisin. Maaliskuussa alus käväisi Australiassa huollettavana. Kesäkuussa alus siirrettiin Borneolle, jossa australialaisjoukot olivat joutuneet taisteluihin japanilaisjoukkojen kanssa.
Aluksen sotatoimet päättyivät 22. heinäkuuta, kun se lähti Langemakista Adelaideen telakalle. Alus liittyi 22. lokakuuta 20. raivaajalaivueeseen purkamaan sodan aikaisia miinakenttiä. Se viipyi aina huhtikuuhun 1946 Australian vesillä ja sen jälkeen Uuden-Britannian, Uuden-Irlannin ja Salomoninsaarten alueella aina marraskuuhun. Alus palasi 13. marraskuuta Rabaulista Sydneyyn, jolloin se samalla erkani laivueestaan.
Alus poistettiin 11. huhtikuuta 1947 palveluksesta ja sijoitettiin reserviin. Alus myytiin 6. tammikuuta 1961 Burns Philp and Companylle Darwiniin, joka myi sen edelleen japanilaisille sijoittajille. Uuden omistajan alaisuudessa alus toimi pelastusaluksena Darwinin satamassa. Alus lähti 20. heinäkuuta 1961 Darwinista Fujita Salvage Companylle kelluvaa nosturia hinaten.
Koyukukin luonnonpuisto

Koyukukin luonnonpuisto (engl. Koyukuk National Wildlife Refuge) on 14 000 neliökilometrin laajuinen luonnontilainen alue Alaskassa. Se on Koyukukjoen tulvatasangolla. Seudulla on mm. metsää ja tulvatasankoa. Petoeläimiä ovat mm. ilves, susi, karhu ja kettu. Jopa 450 000 karibua muuttaa joka vuosi alueen läpi. Alueella on myös eräs Alaskassa melko harvinainen suuri Nogahabaran hiekkadyynikenttä, jonka pinta-ala on hieman yli 60 km².
François Walthéry

François Walthéry (s. 17. tammikuuta 1946, Argenteau, Belgia) on belgialainen sarjakuvapiirtäjä. Walthéryn tunnetuin ja pitkäaikaisin sarjakuva on Natasha, lentoemäntä. Hän on tehnyt sarjaa useiden käsikirjoittajien ja yhteistyökumppanien kanssa vuodesta 1970. 
Walthéry aloitti sarjakuva-alalla 1960-luvulla brysseliläisen Peyon studion assistenttina, missä hän osallistui muun muassa sarjojen Strumffit, Benjamin ja Jacky & Célestin tekoon. Myöhemmin Walthéry loi muita hahmoja, pikkupojan P'tit Bout d' Chique ja vanhan kyyhkysenkasvattaja Julesin sarjaan Le Vieux Bleu, jonka käsikirjoitti Raoul Cauvin.
Krasnofarfornyi

Historia

Taajama on saanut alkunsa Botanovkan kylään 1800-luvun lopussa perustetusta fajanssi- ja posliinitehtaasta. Tehdas tuhoutui toisen maailmansodan aikana, mutta se rakennettiin sodan jälkeen uudelleen. Krasnofarfornyilla oli kaupunkimaisen taajaman status vuosina 1938–2009.

Liikenne, talous ja palvelut

Krasnofarfonyin ohi kulkee Tšudovon, Gruzinon, Oskuin ja Budogoštšin välinen maantie. Taajamasta on linja-autoyhteys Tšudovoon.
Nykyään Novgorodskaja farforovaja manufaktura -yhtiölle kuuluva posliinitehdas aloitti toimintansa uudelleen lokakuussa 2010. Taajaman palveluihin kuuluvat lastentarha, peruskoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkärin vastaanotto, lastenkoti, posti, pankki, joukko kauppoja ja baari.

Nähtävyydet

Paikallisia nähtävyyksiä ovat 1800-luvun lopussa pystytetyt tehdasrakennukset.
Tampereen Ilves (naisten jalkapallo)

Historiaa

Jalkapallo palasi vuonna 1931 perustetun Ilveksen ohjelmaan vuosien hiljaiselon jälkeen kaudeksi 1975, kun Ilves-Kissat ja Tampellan Palloilijat yhdistivät jalkapallotoimintansa Ilveksen alaisuuteen. Naisten Suomen-mestaruudesta pelattiin ensimmäisen kerran vuonna 1971, ja sarjamuotoinen kilpailu alkoi vuonna 1974. Ilves-Kissojen joukkue oli mukana naisten SM-sarjassa kaudella 1974, ja Ilves otti sen paikan kaudeksi 1975.
Ilves putosi SM-sarjasta kauden 1976 päätteeksi ja palasi vasta kaudeksi 1989 TaPan seuraajaksi perustetun Ilves-Pallon hankkimalla paikalla. Kaudet 1989–2012 Ilves pelasi sarjassa yhtäjaksoisesti.

Junioritoiminta

Naisten edustusjoukkueen lisäksi Ilveksellä on kuusi tyttöjen edustusjoukkuetta. Lisää tyttöjunioreita pelaa Ilveksen Futis-Liiga-korttelisarjassa. Muun muassa kolmissa EM-kilpailuissa pelannut Sanna Talonen on Ilveksen kasvatti.
HMS Karlskrona (1939)

Palvelus

Alus osallistui toisen maailmansodan aikana Ruotsin aluevesien puolueettomuuden valvontaan. Sodan päätyttyä se muutettiin sukellusveneentorjuntafregatiksi. Alus poistettiin alusluettelosta 1. heinäkuuta 1974.
Kaakkolammi (Hämeenlinna, Munakas)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,5 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä ja sen rannat ovat matsämaata. Lammen luoteispäässä rantaan ulottuu peltopalsta. Lampi on autio.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Räikälänjoen valuma-alueeseen, johon Alajärven alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 99,2 metriä mpy. Lampeen on johdettu johto-oja, joka tuo Kaakonkankaan suon ja Isosuon kuivatusvesiä. Sen laskuoja laskee Alajärveen, jonka vedenpinta on 70 senttimetriä alempana.
Spiritus asper

Spiritus asper eli vahva alkuhenkonen (m.kreik. δασὺ πνεῦμα, dasy pneuma tai δασεῖα, daseîa, kreik. δασεία, daseía, lat. spīritus asper) on spiritus eli henkosmerkki, joka ilmaisee muinaiskreikassa sitä, että sananalkuisen vokaalin tai diftongin edellä tai rhoo (ρ) -kirjaimen jälkeen tulee lausua /h/-äänteenä kuultava henkäys. Muinaiskreikassa kaikissa sanoissa, jotka alkavat vokaalilla tai diftongilla, on alkutavussa aina joko spiritus asper tai henkäyksen puuttumista ilmaiseva spiritus lenis. Spiritus asper on yksi muinaiskreikan polytonisen ortografian mukaisista diakriittisista merkeistä.
Spiritus asperin merkki on oikealle avautuva puolikaari, joka merkitään kirjaimen yläpuolelle. Se on kehittynyt arkaaisen heeta-kirjaimen vasemmasta puoliskosta Ͱ sen jälkeen, kun heeta oli muuttunut eetaksi, eikä ollut enää käytettävissä /h/-äänteen merkitsemiseen. Spiritus-merkkejä alettiin käyttää ortografiassa hellenistisellä kaudella.

Ulkoasu

Spiritus asperin ulkoasu pienissä ja isoissa kirjaimissa ilman muita diakriitisia merkkejä tai yhdessä niiden kanssa:
Alexis de Tocqueville

Demokratia Amerikassa

Alexis de Tocqueville lähetettiin vuonna 1831 Ranskan valtion edustajana tutustumaan Yhdysvaltain vankilajärjestelmään. Tocqueville matkusti yhdessä Gustave de Beaumontin kanssa yhdeksän kuukauden ajan Yhdysvalloissa tarkkaillen paitsi vankilajärjestelmää, myös amerikkalaista yhteiskuntaa yleisesti. Palattuaan Ranskaan helmikuussa 1832 Tocqueville ja Beaumont luovuttivat raporttinsa vankilajärjestelmästä.
Tocqueville kiinnostui matkalla myös Yhdysvaltain poliittisesta järjestelmästä, mikä innoitti hänet kirjoittamaan teoksen Demokratia Amerikassa. Hän pohtii teoksessa Yhdysvaltain edustuksellisen demokratian toimintaa ja etsii syitä siihen, miksi Yhdysvalloissa demokratia toimi, kun taas Ranskassa se oli epäonnistunut. Hänen näkemyksensä mukaan Yhdysvallat edusti 1800-luvun Ranskan keskitetylle hallinnolle vaihtoehtoista mallia, jossa ihmiset kokivat itsensä kansalaisiksi alamaisten sijaan. Hän huomioi myös uskonnon suuren merkityksen amerikkalaisessa yhteiskunnassa ja arveli se johtuneen kirkon ja valtion erosta. Tocqueville näki, että demokratian keskeinen uhka on enemmistön tyrannia, joka johtaa ajatuksellisen vapauden vähenemiseen.
Demokratia Amerikassa on muodostunut tärkeäksi teoreettiseksi työksi kansalaisyhteiskunnan tutkijoille.
Uuno Raatikainen

Uuno Raatikainen (4. joulukuuta 1900 Viitasaari – 3. maaliskuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen osuuskauppa- ja raittiusmies sekä SDP:n kansanedustaja vuosina 1936–1948. Hänet valittiin kansanedustajaksi  Vaasan läänin itäisestä vaalipiiristä.
Uuno Raatikaisen vanhemmat olivat mäkitupalainen Uuno Julius Raatikainen ja tämän vaimo Hilma o.s. Jämsén. Raatikainen kävi kaksi vuotta kansakoulua ja Työväen Akatemian kansankorkeakoulukurssin vuonna 1928. Hän oli ansiotyössä metsä- ja uittotöissä 12-vuotiaasta alkaen. Vuosina 1924–1926 hän oli metsätyönjohtajana ja vuodesta 1928 Viitasaaren osuuskaupan myymälänhoitajana, ensin Viitasaaren Löytänällä, sitten Pihtiputaalla. Eduskuntakautensa jälkeen Raatikainen oli ensin Kansan raittiusavun toiminnanjohtajana 1948–1950 ja sitten Sosiaali- ja terveysministeriössä kunnallisen raittiuslautakuntatyön tarkastajana eläkkeelle siirtymiseensä asti, vuoteen 1967. Vuosina 1971–1981 Uuno Raatikainen oli Eläkkeensaajien keskusliiton puheenjohtajana. Hänellä oli runsaasti luottamustehtäviä raittiusjärjestöissä. Raatikainen oli Viitasaaren kunnanvaltuuston jäsen 1924–1931, sen puheenjohtaja 1929–1931, ja Pihtiputaan kunnanvaltuuston jäsen 1934–1936 ja 1952–1955.
Uuno Raatikainen oli vuodesta 1931 naimisissa Saima Kumpulaisen (1907–1981) kanssa. Heidän poikansa Mikko Raatikainen (1932–1995) oli Jyväskylän yliopiston biologian professori.
Kaikki riippuu sinusta

Kaikki riippuu sinusta (engl. The Best Things in Life Are Free) on Michael Curtizin ohjaama musikaalielokuva vuodelta 1956. Elokuva kertoo 1920-luvun menestyksekkäistä lauluntekijöistä Lew Brownista, Buddy DeSylvasta ja Ray Hendersonista. Elokuva oli ehdolla parhaan musiikin Oscarin saajaksi.
Liha ja Säilyke

Liha ja Säilyke Oy on forssalainen elintarvikealan yritys, joka on Atria Yhtymän omistama.
Sen tunnetuin tuotemerkki on Forssan. Merkillä myydään muun muassa salaatteja, valmisruokia, piirakoita sekä erilaisia lihatuotteita. Yhtiö valmistaa myös tuotteita kauppojen omilla merkeillä. Yhtiö työllistää noin 200 työntekijää, ja sen vuosittainen liikevaihto ylittää 40 miljoonaa euroa.

Historia

Erkki Rokkanen, Matti Helin ja Paavo Hölttä perustivat vuonna 1955 avoimen yhtiön Liha ja Säilyketehdas Rokkanen & Kumpp.. Yhtiö alkoi valmistaa palvituotteita, makkaroita ja säilykkeitä Saarisen vanhassa makkaratehtaassa Forssan kauppalassa. Vuonna 1959 toiminta siirrettiin omiin, uusiin tiloihin. Paavo Hölttä kuoli 1966, ja hänen perikuntansa myi Höltän osuuden muille yhtiömiehille.
Vuonna 1969 valmistui tehtaan merkittävä laajennus, johon sijoittui varasto, pakkaamo, lähettämö, lihanleikkaamon laajennus sekä eineskeittiö. Säilykkeiden valmistus lopetettiin 1970-luvun alussa huonon menekin vuoksi. Einesten menekki sen sijaan kasvoi, ja niinpä tehdasta laajennettiin taas vuonna 1974 juuri einestuotantoa silmällä pitäen.
Vuonna 1976 perustettiin Liha ja Säilyke Oy jatkamaan Avoin yhtiö Liha ja Säilyketehdas Rokkanen & Kumpp. toimintaa. Avoin yhtiö purettiin seuraavana vuonna. Einestuotannon jatkaessa kasvuaan, laajennettiin tuotantotiloja jälleen vuonna 1982.
Vuosina 1995 – 1996 tapahtui yhtiön tähän asti suurin laajennus. Yhtiö osti tehtaan naapuritontin, jossa sijaitsi aiemmin osuusliike Tammen teurastamo. Teurastamon rakennukset purettiin, ja tilalle rakennettiin 4000 m² laajennus. Siihen sijoittui kasvisten ja juuresten prosessointi, salaattien valmistus, varastotiloja sekä pakkasvarasto. 
Pääosa tehtaasta sijaitsee Loimijoen ja asuinalueiden välissä ahtaalla tontilla, jossa ei ole enää tilaa laajentua. 2002 valmistui uusi lähettämörakennus joen vastakkaisella puolella olevalle tontille. Vanhan ja uuden osan yhdistää toisiinsa katettu kuljetinsilta.
Liha ja Säilyke Oy:n koko osakekanta myytiin Atria Oyj:lle vuonna 1999. Vuonna 2004 Liha ja Säilyke Oy:n logistiset toiminnot eriytettiin F-Logistiikka Oy:ksi.
31. maaliskuuta 2008 Atria ilmoitti tuotannon tehostamistoimista. Käynnistettävät yt-neuvottelut tähtäävät Forssassa noin 100 työpaikan vähennykseen, joka on noin puolet tehtaan koko henkilöstöstä. Sulkulistalle kuuluu mm. F-Logistiikan koko toiminta. Näillä näkymin Forssaan jää ainakin salaattituotanto ja valmisruokatuotanto, jota on tarkoitus modernisoida.
Merimaalaus

Merimaalaus on maisemamaalauksen laji, jonka aihepiirinä on meri, rannikko, satamanäkymät tai laivat. Se kuvaa tavallisesti tunnelmaa tai historiallista tapahtumaa, kuten meritaistelua. Merimaalaus itsenäistyi omaksi maalaustaiteen lajiksi Alankomaissa 1500-luvun lopulla. Kuuluisia 1600-luvun merimaalareita olivat muun muassa alankomaalaiset Jan van de Cappelle (1624–1679), Jan Porcellis (noin 1580–1632), Willem van de Velde nuorempi (1633–1707) ja Simon de Vlieger (1601–1653). Seuraavan vuosisadan mestari oli ranskalainen Joseph Vernet (1714–1789). Romantiikan ajan merimaalareita 1700-1800-luvulla olivat esimerkiksi englantilainen William Turner ja venäläinen Ivan Aivazovski ja myös impressionismin aikana tehtiin merimaalauksia. Suomessa tätä kuvataiteen lajia edustivat esimerkiksi Berndt Lindholm ja Oskar Kleineh.
Merimaalausta on tutkittu melko vähän taidehistoriassa.
Algebrallinen sulkeuma

Matemaattisen kunnan algebrallinen sulkeuma on kuntalaajennusten teorian perusasioita.
Olkoon  kuntalaajennus. Jos  ovat algebrallisia yli :n (ks. algebrallinen laajennus), niin voidaan helposti osoittaa, että myös , ,  ja (jos )  ovat algebrallisia. Siis kunnan  osajoukko  = {a | a on algebrallinen yli :n} on kunta, ja siis laajennuksen  välikunta.
Kuntaa  sanotaan kunnan  algebralliseksi sulkeumaksi. Zornin lemman avulla voidaan osoittaa, että jokaisella kunnalla on olemassa algebrallinen sulkeuma.
Tiira (Veljekset Karhumäen lentokone)

Museokoneita Suomessa

Alkuperäistä Tiiraa ei ole, mutta Rauno Pylväläinen rakensi vuosina 2001–2004 Tiiran replikan Hallissa. Se on siviili-ilma-alusrekisterissä tunnuksella OH-IRB. Sen ensilento tapahtui 15. elokuuta 2004. Kone teki pakkolaskun potkurin vaurioitumisen takia 1.8.2010, kun Pylväläinen ja lentäjä Jyrki Laukkanen olivat matkalla Hallista Vesivehmaalle. Kone tuhoutui, mutta henkilövahingoilta vältyttiin.
Karisjärvi

Karisjärvi (Ahonpää) on Lohjan Pusulassa sijaitseva kylä. Karisjärvellä sijaitsee samanniminen järvi, ja kylän halki kulkee Karisjärventie (yhdystie 1282).
Karisjärvi ja Ahonpää ovat syntyneet samasta kantakylästä, mutta olivat 1500-luvulla eriytyneet omiksi kylikseen.
Kylässä toimii Ahonpään ja Karisjärven kylätoimikunta, joka olisi halunnut kylän alueen yhdistettäväksi Lohjan sijasta mieluummin Karkkilaan tai Vihtiin vuoden 2013 alusta toteutuneessa kuntaliitoksessa. Ainakin 1920-luvulta asti kylässä on toiminut Ahonpään ja Karisjärven työväenyhdistys.
Paholaisen liittolainen eli Pikajunan salaisuus

Juoni

Tehtailija Laroque yrittää tuhota kilpailijansa Fréderic Nessièresin. Epäonnistuttuaan tämän saattamisessa vararikkoon hän hankkii Nessièresin vaimon avulla käsiinsä miehen pistoolin. Laroque tunkeutuu junassa Nessièresin vaunuosastoon ja tekee pistoolilla itsemurhan. Nessièresiä syytetään murhasta, mutta Laroquen viime hetkellä löytynyt käärmesormus todistaa hänet syyttömäksi.

Tuotanto

Nordisk Films Kompagnin tuottama elokuva perustuu Carl Gandrupin vuonna 1912 ilmestyneeseen rikosfantasiaan Ene med Satan. Se kuuluu Nordiskin ja tanskalaisen mykkäelokuvan kultakauden tyyliltään ja sisällöltään tyypillisimpiin, joskaan ei laadultaan parhaisiin teoksiin.
Suomessa ”repäisevähenkistä kuvasarjaa” lienee esitetty ensimmäisenä Viipurissa nimellä Paholaisen yhteydessä eli Pikajunan salaisuus. Tampereella se sai nimen Pikajunan salaisuus eli Paholaisen liittolainen, kun taas Helsingissä ”rikospsykologisen draaman” ruotsinkielinen nimi Expressmysteriet suomennettiin muotoihin Pikalähettimysterio ja Salaperäinen pikalähetys. Lopulta elokuvan nimeksi vakiintui Paholaisen liittolainen eli Pikajunan salaisuus. Lehtimainosten perusteella Suomessa esitetty versio oli yli 200 metriä pitempi kuin tanskalainen.
Tanskan elokuvainstituutin kokoelmiin kuuluva elokuva on nähtävissä European Film Gateway -sivustolla.
HMS Effingham

Palvelus

Palvelukseen otettaessa Effingham sijoitettiin Itä-Intian osaston 4. risteilijäviirikön lippulaivaksi, kunnes Englantiin paluunsa jälkeen sijoitettiin reservin vara-amiraalin lippulaivaksi 20. syyskuuta 1932.
Alus oli modernisoitavana 1937-1938, jolloin kattiloiden lukumäärä vähennettiin kahdestatoista kymmeneen, mikä mahdollisti takimmaisen savupiipun poiston ja etummaisen laajentamisen. Aluksen aseistus vaihdettiin yhdeksään kuuden tuuman tykkiin, jotka sijoitettiin aluksen keskilinjalle. Aluksen etuosan kansirakenteita korotettiin ja porrastettiin tornien ylitapahtuvan tulitoiminnan mahdollistamiseksi. Alukselle lisättiin neljä neljän tuuman ilmatorjuntatykkiä sekä kolme nelipiippuista puolentuuman konekivääriä. Samoin aluksen torpedoputket poistettiin. Sille myös lisättiin lentokoneen käyttämiseen tarvittava välineistö kuten nosturi, mutta katapulttia ei asennettu suunnitelmista huolimatta, minkä seurauksena lentokonetta ei koskaan käytetty.
Palvelukseen palannut alus sijoitettiin Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalle 12. risteilijäviirikköön. Toisen maailmansodan syttyessä aluksen tehtävänä oli partioda Pohjois-Atlantin saattuereiteillä.
Alus kuljetti kahden miljoonan punnan edestä valtion kultaa Halifaxiin Kanadaan mahdollistamaan taistelujen jatkaminen, mikäli Saksa kykenisi valtaamaan Englannin. Paluumatkallaan alus etsi saksalaisia saarronmurtajia ja purjehti siten Norjan taistelujen aikaan Norjan aluevesillä, jossa joutui Saksan laivaston sukellusveneen U-38:n hyökkäyksen kohteeksi. Alus selvisi hyökkäyksestä ilman vaurioita.
Alus osallistui Narvikin taisteluiden tukemiseen tulittamalla saksalaisten asemia ympäröivillä vuorilla ja toukokuussa alus määrättiin suojaamaan saattuetta Bodøhön.
Effingham ajoi 18. toukokuuta 23 solmun nopeudella ajaessaan karille Faskenin matalikolla. Kari on tunnettu ja karttoihin merkitty, mutta turman aiheuttajaksi todettiin navigaatiovirhe. Onnettomuudessa ei sattunut henkilövahinkoja, mutta alus katsottiin menetetyksi ja hävittäjä HMS Matabele tuhosi sen lopullisesti 21. toukokuuta torpedoilla ja tykkitulella.
Norjalainen yhtiö romutti hylyn vuonna 1945.
Macikai

Macikai on kylä Šilutėn kunnallispiirissä, Klaipėdan läänissä, Lounais-Liettuassa lähellä Itämeren rannikkoa ja Venäjän (Kaliningradin alue) rajaa. Vuonna 2001 kylässä asui 967 asukasta.
Asetofenoni

Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistuminen asetofenonille ärsyttää silmiä aiheuttaen jopa sarveiskalvovaurioita sekä voi aiheuttaa vaikutuksia keskushermostoon ja suurilla pitoisuuksilla johtaa jopa tajuttomuuteen. Alkoholin käyttö lisää aineen haitallista vaikutusta. Pitkäaikainen tai toistuva altistuminen aineelle voi kuivattaa ihoa.
Elimistöstä asetofenoni erittyy virtsaan esimerkiksi hydroksiasetofenoneina ja hippurihappona.