google/wiki40b huggingface dataset:
Jyrkkäkosken ruukki

Jyrkkäkosken rautaruukki toimi Pohjois-Savossa Sonkajärvellä 1831–1909 ja vielä 1915–1919. Ruukki käytti raaka-aineenaan järvien pohjasta nostettua järvimalmia (limoniittia).
Ruukki sai alkunsa kun raahelainen kauppaneuvos ja piispa Frans Mikael Franzénin veli Zachris Franzén (1787–1852) hankki viljelyoikeuden Sonkajärvellä sijainneisiin Jyrkän ja Ronkalan rappiolla olleisiin kruununtiloihin. Franzén osti pian tilat omakseen ja hän hankki myös malmioikeudet läheisiin järviin. Jyrkkäkosken ruukki sai toimiluvan 1831. Ruukille rakennettiin masuuni ja kankivasarapaja. Rakennustöitä haittasivat vaikeat kulkuyhteydet mutta masuuni aloitti raudantuotannon joulukuussa 1835.
Ruukin toimintaa haittasi alusta saakka se että valmiit tuotteet jouduttiin kuljettamaan pitkien matkojen päähän muun muassa Kuopioon, Raaheen, Mikkeliin ja Viipuriin. Franzénin kuoltua hänen seuraajansa ja vävynsä Fredrik Sovelius myi ruukin maatiloineen sekä kotitarvesahoineen ja -myllyineen 1853 Varkauden ruukin hoitajalle Johan Erik Malmborgille 8 000 hopearuplan hinnasta. Vuonna 1855 ruukki siirtyi sitten viipurilaiselle kauppaneuvos Paul Wahlille.
Wahlin aikana ruukin raudantuotanto kasvoi noin 250 kippuntan vuosituotannosta parhaimmillaan 700 kippuntaan. Ruukin tuottama rauta meni Wahlin Varkauden putlaus- ja valssilaitoksen käyttöön. Ruukki sai 1874 uuden skotlantilaistyyppisen masuunin.
Jyrkkäkosken ruukki suljettiin kannattamattomana 1909 mutta se oli vielä uudelleen toiminnassa 1915–1919 raudan hinnan noustua ensimmäisen maailmansodan aikana korkeaksi. Ruukin rakennuksista on säilynyt uudempi masuuni, 1830-luvulla rakennettu ruukin johtajan asuintalo Herrala, työntekijöiden asuinrakennus, talousrakennus ja sauna. Uuden masuunin viereen 1938 rakennettu mylly on nykyisin kahvilana.
Museovirasto on määritellyt Savon järvimalmiruukit, joihin kuuluvat Jyrkkäkosken ohella myös Salahmin ja Haapakosken  ruukit valtakunnallisesti merkittäviksi rakennetuiksi kulttuuriympäristöiksi.
Vinohammassimpukka

Ulkonäkö

Vinohammassimpukalla on luja ja paksu, lähes kolmionmuotoinen kuori, joka on halkaisijaltaan enintään 5 cm. Se on himmeänvalkoinen tai vaaleankellanruskea ja etupäästä hieman kuperampi kuin takapäästä. Navat eli umbot sijaitsevat kutakuinkin keskiviivalla ja niiden taka- ja etupuolella on hienoja samankeskisiä renkaita; simpukan kasvuvaiheet erottuvat selvästi. Kuorta peittää harmaanruskea sarveiskerros sauman ja kasvurenkaiden kohdalla.
Simpukankuoren sisäpinta on hohtavan valkoinen. Molempien kuorten sisälaidoilla on keski- eli kardinaalihampaita ja reuna- eli lateraalihampaita. Kuoren sisältä paljastuu paksu, hapsujen reunustama vaippa. Lyhyet hengitysputket eli sifonit ovat kiinni toisissaan koko pituudeltaan, ja niiden suulla on keltaisia tai punaisia rihmoja. Simpukalla on suuri, kielimäinen jalka, jota se käyttää kaivamiseen ja hyppäämiseen.

Levinneisyys

Vinohammassimpukoita esiintyy Pohjois-Atlantin itärannikolla. Levinneisyysalue ulottuu Etelä-Islantiin ja Norjaan pohjoisessa sekä Espanjaan ja Marokkoon etelässä.

Elintavat

Vinohammassimpukat elävät matalassa rantavedessä merenpohjan hiekkaan kaivautuneina.

Kalastus ja käyttö

Vinohammassimpukoita pyydystetään jonkin verran Alankomaissa, Portugalissa, Ranskassa ja Tanskassa. Vuonna 2003 kokonaissaalis oli yli 14 000 tonnia, mutta yleensä se on jäänyt tätä huomattavasti pienemmäksi.
Väyläalus

Väyläalus tai väylänhoitoalus on vesiväylien hoitoa varten suunniteltu ja rakennettu erityisrakenteinen työalus.

Väyläalukset Suomessa

Aina 1970-luvun loppuun asti, jolloin Seili-luokka astui palvelukseen, näitä merenkulun turvalaitteita rakentavia ja huoltavia aluksia kutsuttiin nimikkeellä tarkastusalus. Ne poikkeavat nykyisistä eniten pienemmällä kansitilalla, koska hyvin kauan väyliä merkittiin kevyemmillä viitoilla kuin nykyisin. Viimeisiä perinteisiksi tarkastualuksiksi rakennettuja olivat vuoteen 2014 merenmittaajien käytössä ollut Helsingin luotsipiirin tarkastusalus Saaristo (Reposaaren konepaja 1965) ja tämän sisarlaiva Suunta (Rauma-Repolan Reposaaren konepaja 1975).
Suomessa väyläalukset omistaa valtion Meritaito Oy (vuonna 2014). Aluksia on kaksi suurta eli Seili ja Letto, kolme keskikokoista eli Sektori, Kummeli ja Linja sekä kolme pienempää Oili-luokan väyläalusta. Lisäksi on pienempiä väyläaluksia. Suuret väyläalukset toimivat myös öljyntorjunta-aluksina.
Suuret väyläalukset on varustettu raskaalla nosturilla ja välineistöllä raskaiden poijujen huoltoa varten. Poijut voidaan pestä, hiekkapuhaltaa ja maalata merellä tarpeen vaatiessa. Lisäksi väyläalukset huolehtivat kasuunimajakoiden huollosta.
Talotohtori (kirja)

Julkaiseminen

Kirja ilmestyi alkujaan vuonna 1997  WSOY:n kustantamana, 17. painos ilmestyi vuonna 2015. Kirjan valokuvat on ottanut Kaila, piirrokset on laatinut Marko Huttunen ja kirjan taiton on suunnitellut Olavi Hankimo. Kirjan esipuheessa Kaila korostaa laatineensa teoksen "meille kaikille" perinteisestä rakentamisesta, joka "sisältää vuosisatojen koettelemaa viisautta". Kirjassa käsitellään rakentamismenetelmien ohella huomattavan laajasti myös eri materiaaleja ja niiden käyttäytymistä ja vaurioita, samoin kuin vaurioiden korjaamista. Teos on omistettu Ville Kailan muistolle, se sai Lauri Jäntin säätiön palkinnon vuonna 1998.
Nick Cousins

Ura

Sault Ste. Marie Greyhounds varasi Cousinsin vuoden 2009 CHL:n varaustilaisuudessa 21. pelaajana. Debyyttikaudellaan, 2009–2010 Cousins pelasi Greyhoundsissa 67 ottelua, joissa teki tehot 11+21=32. Viidessä pudotuspeliottelussa hän sai yhden syöttöpisteen. Toisella kaudellaan Cousins oli joukkueen sisäisen pistepörssin toinen Daniel Catenaccin jälkeen tehtyään 68 runkosarjaottelussa tehot 29+39=68. Kauden päätteeksi hänet valittiin edustamaan Kanadan maajoukkuetta alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän teki turnauksen seitsemässä ottelussa neljä maalia sekä neljä syöttöpistettä ja kärsi kymmenen rangaistusminuuttia.
Kesän NHL:n varaustilaisuudessa Philadelphia Flyers varasi Cousinsin kolmannella kierroksella 68. pelaajana. Kaudella 2011–2012 Cousins teki 65 ottelussa 35+53=88 tehopistettä ja oli koko liigan pistepörssin viides. Maaliskuussa 2012 Cousins solmi Flyersin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Kauden lopussa Cousins teki vielä ammattilaisdebyyttinsä Flyersin AHL-farmiseura Adirondack Phantomsin paidassa.
Kaudeksi 2012–2013 Cousins palasi Greyhoundsiin, jossa hän pelasi 64 ottelua tehden 27 maalia sekä 76 syöttöpistettä eli yhteensä 103 tehopistettä. Tällä hän sijoittui pistepörssissä kolmanneksi. Pudotuspelien kuudessa ottelussa hän teki kuusi pistettä. OHL-kauden päätyttyä Cousins siirtyi vielä Phantomsiin, jossa ehti pelata seitsemän runkosarjaottelua. Kausi 2013–2014 oli Cousinsin ensimmäinen kokonainen ammattilaistasolla. Hän pelasi Phantomsissa 74 ottelua ja teki niissä 29 tehopistettä.
Cousins pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 17. maaliskuuta 2015 Vancouver Canucksia vastaan. Hän sai jääaikaa 10.04 minuuttia. Yhteensä hän pelasi kauden 2014–2015 aikana 11 NHL-ottelua. Flyersin uudessa farmiseurassa Lehigh Valley Phantomsissa Cousins pelasi 64 ottelua tehden tehot 22+34=56. Tammikuussa 2015 hänet valittiin kuukauden pelaajaksi. Kaudella 2015–2016 Cousins pelasi 36 NHL-ottelua, joissa hän teki kuusi maalia ja neljä syöttöpistettä. AHL:ssä hän pelasi 38 ottelua tehden yhtä monta pistettä ja pääsi pelaamaan tähdistöottelussa.
Heinäkuussa 2016 Cousins ja Flyers solmivat kauden 2016–2017 kattavan sopimuksen. Cousins pelasi koko kauden NHL:n puolella, jossa hän teki 60 pelissä kuusi maalia sekä kymmenen syöttöpistettä.
Kauden päätyttyä, kesäkuussa 2017 Flyers kauppasi Cousinsin pelaajaoikeudet Arizona Coyotesille. Coyotes teki Cousinsin kanssa kahden vuoden mittaisen sopimuksen.
Forrest Landis

Forrest Landis (s. 9. elokuuta 1994) on yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä. Hän esitti Mark Bakeria elokuvassa Villi tusina (2003) sekä sen jatko-osassa Villi tusina 2 (2005). Muita rooleja hänellä on ollut mm. elokuvassa Flightplan (2005). 
Landis syntyi Palm Beachissa, Floridassa, ja kasvoi Indianapolisissa. Poika "löydettiin" Chicagossa hänen ollessaan 4-vuotias, ja 6-vuotiaana hän esiintyi jo McDonald'sin mainoksissa. Hän asuu Los Angelesissa, ja hänellä on sisko Lauren.
Paikallinen reaalisuus

Paikallinen reaalisuus ymmärretään fysiikassa luontoa kuvaavien lakien kahtena yhtäaikaisena ominaisuutena: niiden pitää olla samanaikaisesti paikallisia (lokaalisia), ts. kaukana olevat kappaleet eivät voi vuorovaikuttaa keskenään ilman että vuorovaikutus näiden välillä kulkeutuu hitaammin kuin valon nopeus, ja reaalisia, ts. kappaleita kuvaa mittauksesta riippumaton joukko objektiivisia ominaisuuksia.
Luonnonlakien paikallisuutta kuvatkoon esimerkki, jossa kaksi kappaletta, A ja B, ovat etäisyyden L päässä toisistaan. Jonkin ominaisuuden muutos A:ssa hetkellä t ei siis voi vaikuttaa B:n ominaisuuksiin ennen kuin aikaisintaan hetkellä t+L/c, jossa c on valon nopeus. Tässä mielessä "samanaikaiset" vuorovaikutukset ovat paikallisia.
Luonnonlakien reaalisuus voi vaikuttaa itsestään selvältä: oletetaan, että kappaleita kuvaa jokin ominaisuus (esimerkiksi pyörimissuunta johonkin haluttuun akseliin nähden, liikemäärä, tms.), jota voidaan kuvata joillain mahdollisilla numeroarvoilla. Mahdollisten arvojen joukko voi olla äärellinen, numeroituva tai ylinumeroituva. Jos luonto on tässä mielessä reaalinen, kappaleen ominaisuuden arvo on olemassa ja täysin määrätty jo ennen ominaisuuden arvon mittausta. Tässä mielessä fysiikan reaalisuuden määritelmä poikkeaa filosofisesta realismista.
Esimerkki paikallisen reaalisuuden rikkovasta luontoa kuvaavasta teoriasta on kvanttimekaniikka. Erityisesti kvanttimekaaninen lomittuminen rikkoo paikallisen reaalisuuden. Tämä voidaan todeta mittaamalla Bellin epäyhtälöitä.
M-Kloorianiliini

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa m-kloorianiliini on väritöntä tai vaaleankeltaista nestettä, jonka väri tummenee ilman vaikutuksesta. Yhdiste on niukkaliukoista veteen ja liukenee paremmin useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin, kloroformiin ja bentseeniin sekä happoliuoksiin. m-Kloorianiliini ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Aine voi aiheuttaa methemoglobiinin muodostumista, mikä ilmenee ihon sinistymisenä.

Valmistus ja käyttö

m-Kloorianiliinia valmistetaan pelkistämällä m-kloorinitrobentseeniä vedyttämällä. Katalyyttinä reaktiossa käytetään jalometalleja tai metallien sulfideja. Katalyytin joukkoon lisätään metallioksideja ehkäisemään kloorin korvautumista vedyllä pelkistyksen yhteydessä. Yhdiste myydään joko vapaana emäksenä tai hydrokloridisuolana.
m-Kloorianiliinia käytetään lähtöaineena lääkkeiden, atsoväriaineiden, rikkaruohomyrkkyjen ja hyönteismyrkkyjen valmistuksessa. Siitä tuotettavia kemikaaleja ovat muun muassa klooriprofaami, klorbromuroni, m-kloorifenoli ja Mordant Orange 4.
Guillermo Navarro

Guillermo Navarro (s. 1955) on meksikolainen elokuvaaja. Hän on saanut parhaan kuvauksen Oscarin työstään elokuvassa Pan’s Labyrinth (2006).
M/S Birger Jarl

Käyttöhistoria

Alus tilattiin Finnboda Varvilta Nackasta Ruotsista ja se valmistui vuonna 1953. Se luovutettiin tilaajalle tukholmalaiselle Svea-varustamolle 4. kesäkuuta, ja se oli yksi kolmesta yhteisliikennevarustamoiden (Silja Linen edeltäjä) Helsingin olympialaisia varten tilaamasta ns. olympialaivasta. Toisin kuin Suomen höyrylaiva osakeyhtiön S/S Aallotar ja Boren S/S Bore III, Birger Jarl ei kuitenkaan ehtinyt varsinaiseen olympialiikenteeseen, vaan se aloitti liikennöinnin kesäisin Helsingin ja Tukholman sekä talvisin Turun ja Tukholman välillä. Alus oli linjoilla lukuun ottamatta muutamaa karilleajoa ja chartermatkaa.
Se siirtyi 1971 Tukholman ja Maarianhaminan väliseen liikenteeseen, kunnes se myytiin 1973 Oy Jakob Line Ab:lle Pietarsaareen. Aluksella tehtiin Finnbodan telakalla muutostöitä ja se nimettiin palvelukseen palatessa Bore Nordiksi. Alus oli vuoden lopun Pietarsaaren ja Skellefteån välisellä reitillä. Seuraavana vuonna se oli vuokrattuna Borelle, joka käytti sitä kesäisin Turun ja Visbyn sekä talvisin Maarianhaminan ja Tukholman välisillä reiteillä.
Vuonna 1976 alus vuokrattiin asuntolaivaksi Norjaan, mistä se palasi 1977 Pietarsaaren ja Skellefteån väliselle reitille. Alus myytiin lokakuussa Borelle, joka myi sen edelleen Maarianhaminaan Minicarriers Ab:lle. Alus sai uuden nimen Minicarrier, mutta se ei kerennyt aloittaa liikennöintiä ennen kuin se myytiin 1978 Caribbean Shipping Companylle Panamaan.
Alus jäi kuitenkin Tukholmaan, jossa se nimettiin Baltic Stariksi aloittaen liikennöinnin Tukholman ja Maarianhaminan välillä. Talvella 1982 laivan alkuperäinen höyrykone sai Tanskassa tehdä tilaa 2480 hevosvoiman Alpha 4 SA 16 -dieselmoottorille, joka vuorostaan vaihdettiin 1989 tehokkaampaan 3800 hevosvoiman kuusisylinteriseen MAN-B&W 4SA -dieselmoottoriin.
Alus myytiin 2002 Rederi Ab Ållandialle Tukholmaan, joka nimesi sen Birger Jarliksi. Aluksen haltijaksi rekisteröitiin lokakuussa 2005 tukholmalainen Rederi Birger Jarl Ab. Alus teki viimeisen matkansa Tukholman ja Maarianhaminan välillä 23. kesäkuuta 2013 ja toimii nykyään hostellilaivana Tukholman Skeppsbronilla.
Saarlooswolfhond

Ulkonäkö

Saarloos wolfhond muistuttaa ulkonäöltään hieman sutta/saksanpaimenkoiraa. Koira on korkeuttaan pitempi, suuri ja hoikka mutta voimakasrakenteinen. Silmät ovat hiukan vinot ja väriltään mielellään keltaiset. Korvat ovat pystyt, hyvin liikkuvat ja kolmiomaiset, kärjistään pyöristyneet. Tuuhea häntä on hieman kaareutunut ja ulottuu koiraa kintereisiin. Koiran turkki on myös tuuhea ja muodostaa pään ympärille rodulle ominaisen kauluksen. Värejä ovat harmaan ja ruskean eri sävyt sekä vaaleat sävyt kermanvalkoisesta valkoiseen. Saarlooswolfhond liikkuu kevyesti ja voi väsymättä ravata hyvin pitkiä matkoja.

Luonne ja käyttäytyminen

Luonteeltaan saarloos wolfhond on itsenäinen, omapäinen ja vieraita kohtaan varautunut. Isännälleen se on uskollinen, vieraisiin suhtautuu epäluuloisesti. Tuntiessaan olevansa uhattuna koira pakenee herkästi. Sen laumavaisto on susimaisen voimakas, ja koira tarvitsee päättäväisen omistajan laumansa johtoon. Se ei myöskään viihdy yksikseen. Saarloos wolfhond tarvitsee luonnollisesti paljon tilaa ja liikuntaa. Koira on älykäs, mutta koulutuksen onnistuminen vaatii omistajalta lempeää ja kärsivällistä asennetta.

Alkuperä

Rodun isä oli hollantilainen Leendert Saarloos (1884–1969), joka halusi kehittää saksanpaimenkoiraa terveemmäksi ja käyttöominaisuuksiltaan paremmaksi lisäämällä siihen enemmän luonnollisia piirteitä. Hän risteytti 1920-luvun alussa saksanpaimenkoirauros Gerard van der Fransenumin naarassuden kanssa, ja takaisinristeyttämällä pennut hän sai kantayksilöiksi koiria, joissa oli neljäsosa suden perimää. Saarloos itse kutsui rotua "eurooppalaiseksi susikoiraksi", mutta kun Hollannin kennelliitto rekisteröi rodun vuonna 1975, se nimettiin kehittäjänsä mukaan saarlooswolfhondiksi. Leendert Saarloos ei kuitenkaan päässyt jalostustyössään haluamaansa tulokseen, sillä uusi rotu ei ollut toivotunlainen käyttökoira, vaikka saarlooswolfhondeja aluksi koulutettiin menestyksellisesti sokeiden opaskoiriksi ja pelastuskoiriksi. FCI hyväksyi rodun vuonna 1981.
Danielle Panabaker

Tausta ja koulutus

Panabaker syntyi Augustassa, Georgian osavaltiossa Donna ja Harold Panabakerille. Myös hänen pikkusiskonsa Kay Panabaker on nuorempana näytellyt. Panabaker kiinnostui näyttelemisestä otettuaan teatteritunteja kesäleirillä ja aloitti näyttelemisen jo 12-vuotiaana teatterissa. Panabaker valmistui high schoolista priimuksena jo 14-vuotiaana. Myöhemmin hän muutti Los Angelesiin tavoitellakseen uraa näyttelijänä. Kesäkuussa 2007 hän valmistui Kalifornian yliopistosta Los Angelesissa.
Annikki Saarela

Aino Annikki Saarela, o.s. Miekk-oja (s. 28. syyskuuta 1944 Helsinki) on suomalainen pankinjohtaja, koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti. Hän on työskennellyt Pohjoismaiden investointipankin apulaisjohtajana 1977–1980, valtiovarainministeriön neuvottelevana virkamiehenä 1980–1985, Postipankin johtajana vuodesta 1985 ja oli sen hallituksen jäsen 1988–1995, kun pankki osallistui johdannaiskauppaan. Myöhemmin hänet todettiin vastuulliseksi raportoinnin laiminlyömisestä. Hänet erotettiin Postipankin johtokunnasta toukokuussa 1995 ja pankin palveluksesta täysin elokuussa 1995. Hän siirtyi Suomen Ulkomaankauppaliiton Brysselin-rahoitusyksikköön. Hän on toiminut myös konsulttina.
Saarelan isä oli professori Heikki Miekk-oja.
Montréal-Mirabelin kansainvälinen lentoasema

Saint-Hubert

Montréalin ensimmäinen lentokenttä oli vuonna 1927 rakennettu Saint-Hubert Airport. 1940-luvun alkupuolella Saint-Hubert ei enää kyennyt hoitamaan kasvavaa lentoliikennettä ja Kanadan liikenneministeriö hankki omistukseensa entisen Dorvalin kilparadan maa-alueet, rakentaakseen uuden lentoaseman Montréalinsaarelle.

Dorval

Dorvalin lentoasema avattiin 1. syyskuuta 1941. lentoasemalla oli kolme kestopäällysteistä kiitotietä. Vuonna 1946 lentoaseman kautta kulki vuosittain yli 250 000 matkustajaa ja 1950-luvun puolivälin tienoilla yli miljoona matkustajaa vuodessa, mikä teki lentoasemasta maan vilkkaimman. Lentoaseman nimeksi vaihdettiin Montréal–Dorvalin kansainvälinen lentoasema vuoden 1960 marraskuussa. Lentoasema oli suurin Kanadassa ja tärkeä portti Euroopan ja Kanadan välisessä liiknteessä. Aseman kautta kulki 1961 yli kaksi miljoonaa matkustajaa vuosittain. Kahdeksan vuotta myöhemmin lentoasema kaipasi laajennusta matkustajamäärän kasvun ja lentoyhtiöiden siirtyessä käyttämään enenevässä määrin suihkukoneita. Kanadan hallitus päätti laajennuksen sijaan rakentaa täysin uuden Mirabelin lentoaseman Montrealin luoteispuolelle.
Nykyisin lentoasema tunnetaan nimella Montreal-Pierre Elliott Trudeaun kansainvälinen lentoasema.

Mirabel

Montréal–Mirabelin kansainvälinen lentoasema avattiin 29. marraskuuta 1975, juuri ennen Montréalin kesäolympialaisia. Lentoasemalla oli kaksi kiitotietä. Kaikki kansainvälinen liikenne siirtyi uudelle kentälle, samoin myös monet jatkolennot. Yhteensä 23 kansainvälistä lentoyhtiötä siirsi lentonsa asemalle.
Alkuperäisissä suunnitelmissa oli rakentaa kaikkiaan kuusi kiitotietä ja kuusi terminaalia. Suunnitelmien mukaan kaikki liikenne Dorvalista oli tarkoitus siirtää Mirabeliin. Suunnitelmat eivät kuitenkaan toteutuneet, mikä johtui pääasiassa 1970-luvun öljykriisistä sekä uusista suuremmista suihkukoneista, jotka muuttivat matkustamiskäytäntöjä suoraan kaupungista kaupunkiin, ilman useita koneen vaihtoja.
Suoritettuaan tutkimuksia ja lausuntokierroksia, Kanadan hallitus päätti 1982 hylätä suunnitelmat Mirabelin laajentamisesta. Suunnitellut rautatieyhteys ja Highway 13 jätettiin rakentamatta. Vuonna 1989 suurin osa pakkolunastetuista maa-alueista palautettiin alkuperäisille omistajilleen.
Nykyisin Montréal-Mirabelin kansainvälinen lentoasema on lähinnä rahtiliikenteen käytössä ja toimii varakenttänä Dorvalille.
Mikko Heikkinen

Mikko Johannes Heikkinen (s. 8. syyskuuta 1949 Savonlinna) on suomalainen arkkitehti. Hänellä on ollut toimisto yhdessä Markku Komosen kanssa vuodesta 1974. Heikkinen on Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun arkkitehtuurin professori.
Toivo Soini

Toivo Frans Matias Soini (28. maaliskuuta 1889 Lapua – 7. joulukuuta 1941) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan muun muassa suojeluskunta- ja rautatiejoukkojen kouluttajana.

Perhe ja opinnot

Soinin vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Heikki Soini ja Mandi Malmberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Sylvi Sofia Rinta-Nikkolan kanssa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kotkan suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1911 ja liittyi Eteläsuomalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi vuonna 1911 Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa. Sotilaskoulutusta hän sai Jääkärialiupseereille järjestetyllä aktiiviupseerikurssilla Kadettikoulussa vuonna 1921. Lisäksi hän suoritti opintomatkan Tukholmaan ja Göteborgiin vuonna 1923. Lisäksi hän harrasti ammuntaa ja olikin mestariluokan sotilaskivääriampuja vuonna 1927.

Jääkärikausi

Soini työskenteli vuosina 1909–1916 sähköttäjänä valtionrautateillä ennen liittymistään vapaaehtoisena Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 6. maaliskuuta 1916. Pioneerikomppaniasta hänet siirrettiin 19. huhtikuuta 1916 alkaen pataljoonan tykistöön. Soini sairastui pataljoonan lähtiessä rintamalle, jolloin hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet palautettiin parannuttuaan pataljoonan 2. komppaniaan 22. elokuuta 1916. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin 29. syyskuuta 1916 Altonan työosastoon, mistä hän poistui 4. maaliskuuta 1917 ja työskenteli sen jälkeen Saksassa kesän 1917. Takaisin Suomeen Soini palasi lokakuussa vuonna 1917.

Suomen sisällissota

Saksasta paluunsa jälkeen Soini koulutti sisällissotaan valmistuvia suojeluskuntajoukkoja Iisalmessa 10. joulukuuta 1917 – 8. helmikuuta 1918 välisenä aikana. Varsinaisten sotatoimien alettua hän toimi kouluttajana Savon rautatiepataljoonan 2. komppaniassa Pieksämäellä 15. helmikuuta – 15. kesäkuuta 1918 välisen ajan, jonka jälkeen hän erosi armeijasta.
Passengers (vuoden 2016 elokuva)

Juoni

Avaruusalus Avalon on kuljettamassa 5000 matkustajaa planeetalle nimeltä Homestead II. Matkan on määrä kestää 120 vuotta, ja matkustajat sekä miehistö viettävät koko matkan horrostilassa. Kun matkaa on kuljettu 30 vuotta, alukseen osuu asteroidi, jolloin Jim Prestonin (Chris Pratt) horroskapseli menee epäkuntoon herättäen hänet 90 vuotta liian aikaisin. 
Koneinsinööri Jim yrittää ensin kaikin keinoin korjata kapselinsa palatakseen horrostilaan, mutta ei onnistu siinä. Hän yrittää myös lähettää hätäviestin Maahan ja murtaa aluksen ohjaamon oven, mutta kaikki hänen yrityksensä epäonnistuvat.
Vietettyään vuoden aluksella ainoana seuranaan androidibaarimikko Arthur (Michael Sheen) Jim harkitsee itsemurhaa, mutta huomaa pian eräässä horroskapselissa naisen nimeltä Aurora Lane (Jennifer Lawrence). Jim tutkii Auroran videoprofiilia ja ihastuu tämän kirjoituksiin ja persoonaan. Pitkällisen pohdiskelun jälkeen Jim päättää herättää Auroran horroksesta ja väittää tälle, että hänenkin horroskapselinsa ilmeisesti herätti hänet yllättäen. Jim pakottaa Arthurin lupaamaan, ettei kerro Auroralle, miksi hän todellisuudessa heräsi horroksesta. Asia kuitenkin paljastuu lopulta Auroralle.
Aluksessa alkaa esiintymään vikoja yhä useammin ja yhä vakavampina. Erään vikatilanteen jälkeen yksi horroskapseleista lopettaa toimintansa ja herättää aluksen henkilökuntaan kuuluvan jäsenen Gus Mancuson (Laurence Fishburne). Hereilläolijat alkavat selvittämään aluksessa ilmenevien vikojen todellista syytä. Gus on kuitenkin saanut vakavia vammoja heräämisvaiheessa ja kuolee vammoihinsa.
Jim ja Aurora saavat selville, mistä aluksen häiriöt johtuvat. Alukseen iskeytyneestä meteoriparvesta yksi meteori on päässyt iskeytymään alukseen suojakilvistä huolimatta. Meteori on vioittanut yhtä keskusyksikköä ja moottoria. Yksikkö saadaan korjattua, mutta moottorin jäähdytys vaatii vielä korjausta. Jim joutuu korjaamaan vian avaamalla manuaalisesti jäähdytysjärjestelmän aluksen ulkopuolelta käsin. Jäähdytys saadaankin kuntoon, mutta Jim joudutaan elvyttämään hapenpuutteen vuoksi.
Tutkiessaan tarkemmin lääkintätiloissa sijaitsevia laitteita Jim saa selville lääkintäkapselissa olevan ominaisuus, joka mahdollistaa syväunen. Lääkintäkapseleita on vain yksi, joten jäljelle jää päätös käytetäänkö kapselia.

Julkaisu

Elokuvan ensimmäinen traileri julkaistiin 20. syyskuuta 2016.