google/wiki40b huggingface dataset:
Fenniarail

Historia

Rautateiden tavaraliikenne on avautunut kilpailulle vuonna 2007.
Proxion Train Oy teki Kilpailu- ja kuluttajavirastolle toimenpidepyynnön siitä, voisivatko VR:n kilpailijat vuokrata vetureita ja veturinkuljettajia VR:ltä vai pitääkö kilpailijoiden hankkia omat veturit. Fenniarail tilasi vuonna 2015 tšekkiläiseltä CZ LOKO -yhtiöltä kolme modernisoitua dieselveturia, jotka saivat tyyppitunnuksen Dr18. Veturit ovat väriltään sinisiä. Kaikki tilatut veturit oli marraskuussa 2015 toimitettu Suomeen. Yritys testasi ensimmäistä veturiaan syyskuun viimeisellä viikolla 2015. Fenniarail on tilannut kaksi uutta dieselveturia CZ LOKO:lta, ja ne tulivat käyttöön alkusyksystä 2017.
Liikenne- ja viestintäministeriö myönsi Fenniarailille toimiluvan tavarankuljetuksissa 26. maaliskuuta 2015. Ratarahti oli saanut toimiluvan aikaisemmin.
Fenniarail huoltaa veturinsa Kotkassa, josta yritys oli vuokraamassa kahta veturihallia lokakuussa 2015.
Vuonna 2016 Fenniarail solmi kuljetussopimuksen Keitele Forestin omistaman Lappi Timberin kanssa sen Kemijärven tuotantolaitokselta satamiin.

Asiakkaat ja kilpailukyky

Fenniarail aikoo tarjota kaivos-, metsä- ja metalliteollisuudelle suoria kuljetusyhteyksiä esimerkiksi tehtailta satamiin.  Fenniarail tavoittelee kymmenen prosentin markkinaosuutta viiden vuoden kuluessa, mikä edellyttää 15–20 veturin kokonaisuutta. Yrityksen kustannusrakenne on erilainen kuin kilpailijalla, mikä mahdollistaa nopean kasvun.  Yrityksen dieselveturit tulevat olemaan vetokykyisimpiä vetureita Suomen rautateillä.
Yhtiön liikevaihto oli vielä vuonna 2015 olematon. Vuonna 2016 liikevaihtoa syntyi 353 tuhatta euroa liiketoiminnan tuloksen ollessa 1,5 miljoonaa euroa tappiollinen. Rautatieliikenteen vaatimat erittäin kalliit kalustoinvestoinnit ja pitkät kuljetussopimusten aikajänteet ovat siis toistaiseksi pitäneet toiminnan raskaasti tappiollisena.

Suomen ja Venäjän yhdysliikenne

Fenniarail odottaa Suomen ja Venäjän välisen yhdysliikenteen avautuvan kilpailulle lähitulevaisuudessa. Suomen ja Venäjän välinen junaliikenne avautui kilpailulle joulukuussa 2016. Fenniarail kuljetti ensimmäisen yhdysliikennekuljetuksen huhtikuussa 2017. Yhtiö on varautunut yhdysliikenteen voimakkaaseen kasvuun investoimalla uusiin vetureihin. Fenniarail ja UPM ilmoittivat toukokuussa 2017 pitkäaikaisesta raakapuun kuljetussopimuksesta.
Maurice Leblanc

Maurice Leblanc (11. joulukuuta 1864, Rouen – 6. marraskuuta 1941, Perpignan) oli ranskalainen kirjailija. Hänen maineensa perustuu erityisesti herrasmiesvaras Arsène Lupinista kertoviin rikostarinoihin.
Oopperalaulaja, kirjailija Georgette Leblancin oli Leblancin sisko.
Leblancin ensimmäinen Arsène Lupin -tarina ilmestyi vuonna 1905 Je sais tout -lehdessä. Lehti pyysi kirjailija Maurice Leblancia kehittämään ranskalaisen vastineen Sherlock Holmesille, josta oli tullut englantilaisen Strand Magazinen vetonaula.
Leblancin luomasta herrasmiesvarkaasta tuli nopeasti suosittu. Kirjailija oli alun perin haaveillut urasta psykologisten romaanien kirjoittajana, mutta hän joutui tehtailemaan Lupin-seikkailuja kuolemaansa asti. Leblanc totesi luomastaan hahmosta: "Hän seuraa minua kaikkialle. Ei hän ole minun varjoni, vaan minä olen hänen varjonsa. Hän se istuu pöytäni ääressä kun kirjoitan." Hän on luonnehtinut sankariaan myös "urheaksi sieluksi vahingoittumattomassa ruumiissa".
Arsène Lupinilla oli esikuva todellisuudessa. Aloittaessaan Lupin-sarjaa Leblanc nimittäin seurasi kiinnostuneena ranskalaisen anarkistin Marius Jacobin oikeudenkäyntiä Marseillessa.
Tähtituliperä

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan tähtituliperä on noin 11 cm. Tähtituliperän pää ja nokka ovat väriltään kirkkaan punaiset. Pään höyhenissä on myös valkoisia täpliä. Selkä ja siivet ovat väriltään oliivinvihreät ja yläperä on punainen. Vatsa on väriltään valkoinen tai kellertävä.  Naaraat ovat väritykseltään hieman koiraita vaaleampia.

Levinneisyys ja elinympäristö

Tähtituliperää tavataan Pohjois-Australiasta. Sen elinympäristöjä ovat kosteat ruohomaat sekä soiden ja muiden makean veden kosteikoiden lähettyvillä. Laji voi myös elää hieman kuivemmilla savanneilla sekä kaupungeissa.

Ravinto

Tähtituliperien ravinto koostuu pääosin heinäkasvien siemenistä. Syötävää laji etsii useimmiten maasta. Erityisesti lisääntymisaikanaan tähtituliperät voivat syödä myös hyönteisiä.

Lisääntyminen

Tähtituliperät elävät yleensä suurissa parvissa.  Lisääntymisaika osuu sadekaudelle. Lintu rakentaa pesänsä ruohoista tiheisiin pensaisiin. Naaras munii kolmesta kuuteen munaa, joita myös koirastähtituliperä hautoo. Hautominen kestää noin 12 päivää ja poikaset poistuvat pesästään kolmen viikon kuluttua kuoriutumisestaan. Kuoriutuneita poikasia ruokitaan hyönteisravinnolla. Jos sopivia pesäpaikkoja on tarjolla tähtituliperät voivat lisääntyä myös häkkilintuina.

Kanta ja uhat

Tähtituliperä luokitellaan elinvoimaiseksi lajiksi.  Linnun kannan kooksi arvioidaan 100 000–500 000 yksilöä. Suurimmat uhat lajille ovat elinympäristön häviäminen laiduntamisen ja ravintokasvien häviäminen muiden kasvilajien tieltä. Lisäksi kannan pienuuteen on voinut vaikuttaa pyydystäminen häkkilinnuiksi.

Lemmikkinä

Tähtituliperien häkissä tai aviaariossa tulisi olla muutama pensasmainen kasvi sekä korkeita ruohoja tai ruokoja kiipeilyä varten. Laji on ystävällinen myös muita loistopeippolajeja kohtaan ja puolustavat ainoastaan pesänsä välitöntä lähialuetta. Samassa aviaariossa voidaan pitää myös useampi kuin yksi tähtituliperäpariskunta.
Ympäristövaliokunta

Ympäristövaliokunta (YmV) on yksi eduskunnan valiokunnista. Sen tehtävänä on käsitellä ympäristön- ja luonnonsuojelua, jätehuoltoa, vesilainsäädäntöä sekä myös asumista, kaavoitusta ja rakentamista koskevat asiat, esimerkiksi laatia mietintö valtioneuvoston tai kansanedustajien ympäristö- tai asumisasioihin liittyvistä lakialoitteista.
Toivo Paatela

Jalo Toivo Paatela (vuoteen 1906 Pavén; 13. lokakuuta 1890 Helsingin pitäjä – 14. elokuuta 1962 Nurmijärvi) oli suomalainen arkkitehti. Hänet tunnetaan sekä yksin että yhdessä isoveljensä Jussi Paatelan kanssa suunnittelemistaan rakennuksista.

Elämä ja työt

Paatelan isä oli laitilalais-hinnerjokilaista maanviljelijäsukua oleva seppä Johannes Kustaanpoika Pavén, joka perusti liikkeen Helsinkiin, mutta menetti sen myöhemmin liiallisen alkoholinkäytön vuoksi. Toivo Pavénin veljiä olivat Jussi Pavén (Paatela) ja myöhemmin taiteilijana tunnetuksi tullut Oskari Pavén, jotka kaikki suomensivat sukunimensä vuonna 1906 Paatelaksi.
Toivo Paatela kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta reaalilyseosta vuonna 1910 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1914, kolme vuotta isoveljensä jälkeen. Paatela teki opintomatkoja Italiaan 1922–1923 ja 1925–1926, Saksaan 1929, Ranskaan 1929 sekä Belgiaan, Hollantiin ja Sveitsiin. Hän sai matkoihinsa stipendejä muun muassa Teknillisen korkeakoulun Frans Sjöströmin rahastolta, valtion arkkitehtuurilautakunnalta (1922), Kordelinin säätiöltä (1932) ja Helsingin yliopistolta (1933, 1938).
Toivo Paatelalla oli yhteinen arkkitehtitoimisto veljensä Jussi Paatelan kanssa 1919–1929 ja he tulivat tunnetuiksi osallistumalla ahkerasti arkkitehtuurikilpailuihin. Lisäksi hänellä oli oma arkkitehtitoimisto vuodesta 1929. Lisäksi hän toimi Haagan kauppalan rakennustarkastajana 1926–1928 ja Teknillisen korkeakoulun huoneenrakennusopin erikoisopettajana 1948–1952. Paateloiden yhteiset suunnittelutyöt edustavat pääasiassa 1920-luvun klassismia, kuten Tampereen vanha kirjastotalo (1925), Helsingin yliopiston vanha anatomian laitos Siltavuorella ja Atlaspankin talo (Mikonkatu 9) Helsingissä (1929). 1920-luvun loppua kohti klassisen tyyliset koristeaiheet alkoivat kuitenkin vähetä heidän töissään, mikä enteili funktionalismiin siirtymistä. Yhteisistä suunnittelutöistä Toivo Paatelalla oli keskeinen rooli muun muassa Anatomian laitoksessa, sillä hän pääasiassa valvoi rakennustöitä ja yksityiskohtien toteutusta. Rakennus perustui vuonna 1926 voitettuun kilpailuun. Sen alakerrassa sijainneen kappelin seinäfreskot maalasi kolmas veli, Oskar Paatela.
Yhteisen toimiston lopetettua 1929 Paatelan veljekset perustivat kumpikin oman toimistonsa: Jussi Paatela erikoistui sairaaloihin, Toivo liiketaloarkkitehtuuriin. Hänen merkittävimpiin suunnittelutöihinsä kuuluvat Osuuskassojen keskuslainarahaston (nyk. OKO) pääkonttori Helsingin Arkadiankadun ja Runeberginkadun kulmassa (1932), Kosken Tl kirkko (1935), Savo-Karjalan tukkuliikkeen liiketalo Viipurissa (1938) ja Maakauppiaitten Oy:n ja Kauppiaitten Keskuskunnan (nyk. Kesko) pääkonttori ja keskusvarasto Helsingin Katajanokalla. Vaikka Paatelan tyyli kehittyikin ajan kuluessa pelkistetymmän funktionalismin suuntaan, hän säilytti pitkään kiinnostuksensa punatiilipinnan käyttöön.
Alberto Tanasini

Alberto Tanasini (s. 6. elokuuta 1945 Ravenna) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Genovan arkkihiippakuntaan Giuseppe Siri 1. maaliskuuta 1969, ja hänet nimitettiin sen vihkipiispaksi ja Suellin titulaaripiispaksi 6. heinäkuuta 1996. Piispaksi konsekroinnin suoritti 14. syyskuuta Dionigi Tettamanzi, jota avustivat Giacomo Barabino ja Martino Canessa.
Tanasini sai 20. maaliskuuta 2004 nimityksen Chiavarin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 16. toukokuuta.
Charles Prince

Charles Prince (oikealta nimeltään Charles Petitdemange, 27. huhtikuuta 1872 Maisons-Laffitte, Yvelines – 18. heinäkuuta 1933 Pariisi) oli ranskalainen mykkäelokuvan koomikko.
Varieteekoomikkona työskennellyt Prince siirtyi vuonna 1908 Pathélle, jolle hän teki yli 200 komediaelokuvaa. Princen tunnetuin henkilöhahmo oli rakkaushuolista kärsivä Rigadin, jonka suosio oli aikanaan lähes Max Linderin veroinen. Prince toimi myös käsikirjoittajana ja ohjaajana. 1930-luvun alussa hän esitti sivuosia muutamissa äänielokuvissa.
Matti Lehtonen (valimoyrittäjä)

Matti Lehtonen (16. helmikuuta 1868 Tammela – 28. tammikuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen työnjohtaja joka perusti vuonna 1918 Rauta- ja Metallivalimo Suomen  (nykyinen Iisalmessa toimiva Suomivalimo).
Lehtonen perusti Rauta-ja Metallivalimo Suomen Helsinkiin vuonna 1918 ja toimi sen johtajana kuolemaansa saakka 1939. Tilausvalimona toiminut yritys kasvoi ensimmäisen kymmenen toimintavuotensa aikana  nopeasti sekä tuotannon että työntekijämäärän osalta. 1930-luvun lamavuosina yrityksen tuotanto laski kuitenkin jyrkästi mutta valimo selvisi kehittämänsä raitiovaunujen jarrupönkän eli jarrukengän avulla jota valmistettiin tilauksesta Helsingin kaupungin liikennelaitokselle. Näihin aikoihiin valimo siirtyi myös suurempiin tiloihin Vallilaan. Sotavuosina valimo valmisti kamiinoita, hevostenlänkiä, lamppujen pesiä ja autojen sylintereitä. Sotakorvausvuosina valmistettiin muun muassa junanvaununpyöriä.
1950-luvulta alkaen valimon päätuotteina olivat pitkään erilaiset kunnallistekniikan valimotuotteet, kuten kaivonkannet ja putkien osat. Valimo siirrettiin 1975 Helsingistä Iisalmeen jonne valmistuivt uudet, ajanmukaiset tuotantotilat. Helsingissä yhtiön toiminta päättyi 1978. Yhtiön johttajana oli tässä vaiheessa Matti Lehtosen pojanpoika Yrjö M. Lehtonen (s. 1930).
Valimoa on laajennettu Iisalmessa 14 kertaa. 1990-luvun alussa valimo luopui kunnallisteknisten laitteiden valmistuksesta ja keskittyi furaanihartsiteknologiaan ja keskiraskaisiin valuihin. Samalla kupoliuunisulatus korvattiin sähköuuneilla. Suomivalimon nykyinen tuotantokpasiteetti on noin 10 000 – 13 000 tonnia vuodessa. Suomivalimo oli 1980-luvun puolivälistä lähtien osa metalliteollisuuskonsernia johon kuuluivat JOT-Yhtiöt, Santasalo-JOT ja Componenta. Vuodesta 2016 Suomivalimon ovat omistaneet sen Componentalta ostaneet toimiva johto Olli Karhusen johdolla sekä valimoyrittäjä Antti Lehtonen ja hänen veljensä Heikki Lehtonen.
Pikku Lihajärvi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,2 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Portimojärven alueella (67.91), jonka Kallijoen valuma-alueeseen (67.918) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 105,8 metriä mpy.
Amine Hebri

Ura

Hebri pelasi juniorivuotensa Ranskassa, jossa hän edusti Nantesia ja PSG:tä.

FC Baulmes

Ammattilaisuransa Hebri aloitti Sveitsissä siirryttyään vuonna 2009 Challenge Liigassa pelanneeseen Baulmesiin. Hän joutui kuitenkin jättämään seuran sen jouduttua talousvaikeuksiin.

Viry-Châtillon

Hebri vietti kesällä 2010 koeajalla Atlético Madridissa, mutta jäätyään ilman sopimusta hän palasi takaisin Ranskaan 14. lokakuuta 2010 allekirjoitettuaan sopimuksen CFA tasolla pelanneen Viry-Châtillonin kanssa.

ES Sétif

31. tammikuuta 2011 Hebri siirtyi Algerian pääsarjaan ES Sétifiin kolmen ja puolen vuoden sopimuksella.

Maajoukkueura

Hebri on edustanut Algeriaa nuorten maajoukkuetasolla alle 17- ja alle 20-vuotiaissa.
Steve Spagnuolo

Steve Spagnuolo (s. 21. joulukuuta 1959 Whitinsville, Massachusetts) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja. Hän oli voittamassa Super Bowlia New York Giantsin puolustuksen koordinaattorina kaudella 2007. St. Louis Rams palkkasi Spagnuolon päävalmentajakseen kaudelle 2009. Hänen kolmen päävalmentajavuoden aikana Rams voitti vain 10 ottelua ja Spagnuolo sai potkut kauden 2011 päätteeksi.
Rumspringa

Rumspringa (myös Rumschpringe tai Rumshpringa) tarkoittaa hyppimistä sinne tänne ja viittaa nuoruuden aikuistumisriittiin amissien, erään anabaptistisen kristillisen suuntauksen, jäsenten keskuudessa. Rumspringa alkaa noin 14-16 vuoden iässä ja päättyy, kun nuori päättää ottaa kasteen ja liittyä amissikirkkoon tai vaihtoehtoisesti päättää erota yhteisöstä. Valtava enemmistö valitsee kasteen ja pysyy yhteisön jäsenenä. Vain osa amissiryhmistä käyttää tätä termiä ja niissä amissien vanhimmisto katsoo sen merkitsevän aikaa nuorten väliselle seurustelulle ja aviopuolison etsimiselle.
Jack Kemp

Jack French Kemp (13. heinäkuuta 1935 – 2. toukokuuta 2009) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja entinen amerikkalaisen jalkapallon ammattilaispelaaja. Yhdysvaltain presidentinvaaleissa 1996 hän oli republikaanien ehdokkaan Bob Dolen varapresidenttiehdokas. Hän tavoitteli presidenttiehdokkuutta jo vuoden 1988 esivaaleissa. Kemp edusti yhdeksän kauden ajan Western New York -vaalipiiriä Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuodesta 1971 vuoteen 1989 ja palveli maansa asunto' ja kaupunkikehityksen ministerinä presidentti George H. W. Bushin hallituksessa.
Kemp pelasi eri ammattilaisseuroissa vuosina 1957–1969 ja toimi Yhdysvaltojen amerikkalaisen jalkapallon liiton, USA Football puheenjohtajana vuosina 2002-2009.
David Blue

Nuoruus

David Blue syntyi New Yorkissa. Jo nuorena hänellä oli intohimona päästä näyttämölle. Tuhansien hakijoiden joukosta hänet valittiin Louisvillessa toimivan Actor’s Theatren valmennusohjelmaan yhtenä kahdeksasta valitusta henkilöstä. Valmennusohjelman aikana hän pääsi työskentelemään monen tunnetun ohjaajan ja käsikirjoittajan ohjauksessa. Vuoden kuluttua hän sai stipendin arvostettuun British Academy of Dramatic Artsiin. Bluen lupaavasti alkanut näyttämöura kuitenkin esti häntä aloittamasta opintoja tuolloin. Sittemmin hän on suorittanut taiteen kandidaatin tutkinnot sekä näyttelemisestä että musiikkiteatterista.

Uran alku

David Blue on toistaiseksi näytellyt lähinnä televisiosarjoissa. Hänen uransa ensimmäiset roolit olivat pieniä sivuosia. Vuonna 2006 hän vieraili sarjoissa Veronica Mars ja Zackin ja Codyn viiden tähden elämää. Vuonna 2007 hän esiintyi Dirtin yhdessä jaksossa. Hänen ensimmäinen huomattavampi roolinsa oli vuosina 2007–2008 Rumassa Bettyssä, jossa hän näytteli muotilehden valokuvaajaa Cliff St. Paulia. Vuonna 2008 hän vieraili viiden jakson ajan sarjassa Moonlight. Hänen roolihahmonsa oli Logan Griffen, teknologiaan intohimoisesti suhtautuva, mutta erakkona elävä vampyyri.

Läpimurto

Vuonna 2009 Blue palkattiin televisiosarjaan Stargate Universe, jossa hän esitti pääosaa Eli Wallacena. Roolista tuli hänen varsinainen läpimurtoroolinsa. Wallace on sarjassa nuori, nörtin oloinen ja uraansa vasta aloitteleva aloitteleva tiedemies. Hahmo on sarjan toisen päähenkilön, kokeneen tohtori Nicholas Rushin (roolissa Robert Carlyle) vastapari. Sarjaa esitettiin vain kahden tuotantokauden verran vuosina 2009–2011 ennen sen lopettamista vähäisen suosion takia. Siitä huolimatta sarjasta tuli tunnettu. Myös Blue nousi sarjan ansiosta kansainväliseen kuuluisuuteen.

Näyttämöllä

Elokuvien ja tv-sarjojen lisäksi Blue on esiintynyt näyttämöllä. Hän työskenteli musikaalissa nimeltä Ain’t No Mountain High Enough, jonka ohjasi Kenny Leon. Musikaali perustuu Motown-levymerkin perustajan Berry Gordyn (s. 1929) levyjulkaisuihin. Sittemmin Bluella oli pääosa Howard Ashmanin musikaalissa Dreamstuff.
Näyttelemisen lisäksi Blue on myös ohjannut musikaalin. Hänen musikaalinsa Bury the Dead pääosissa näyttelivät muun muassa Michael Urie, William Mapother ja Christopher Gorman. Nykyään Blue työskentelee edelleen erilaisten näyttämöprojektien parissa. Ohjaamisen ja näyttelemisen lisäksi hän laatii myös käsikirjoituksia.

Hyväntekeväisyys

David Blue on itseoppinut pianisti ja kitaristi. Sen lisäksi hän osaa laulaa hyvin. Hän on vuosien aikana osallistunut monenlaisiin hyväntekeväisyystapahtumiin. Musikaalisten taitojensa vuoksi hänet kutsuttiin taannoin Alzheimerin taudin hoitoon varoja keräävän säätiön hyväntekeväisyyskonserttiin, jossa esiintyi Bluen ohella muitakin Ruma Betty -sarjan näyttelijöitä sekä Dick Van Dyke, Victor Garber, Kristen Bell, Zachary Quinto ja Zachary Levi.
Áno Dolianá

Maantiede

Taajama sijaitsee Tripolin tasangon etelälaidalla. Se ulottuu 950–1.050 metrin korkeuteen ja on rakennettu amfiterapeuttisesti Parnonin vuoren pohjoisille rinteille, täynnä kuusen, kastanjan, platanuksia ja kirsikkapuita, purojen ja pienten vesiputouksien ympäröimänä. Kylä on levinnyt kahteen naapurustoon, ja siitä on näkymät Tripolin tasangolle. Näköhorisontti ulottuu Maínalo, Artemision, Aroánia ja Erýmanthos vuorille.

Urheilu

Vuodesta 2015 lähtien järjestetään vuosittainen vuoristopuolimaratoni, yleensä toukokuun lopusta kesäkuun puoliväliin, vähemmän kokeneiden juoksijoiden 5 km: n kilpailun ja lasten 1000 m: n juoksumaton rinnalla. Se on tapahtuma, jota on parannettu vuodesta 2017 lähtien ja joka on Kreikan amatööriurheilun hallintoelimen SEGAS: n alaisuudessa.

Toiminta

E4-eurooppalainen pitkän matkan reitti kulkee suoraan Dolianán läpi, joten se on ihanteellinen paikka retkeilyyn.    
Parnon-vuoren pohjoisimmalla reunalla sijaitseva Doliana toimii myös lähtökohtana Parnon-polulle, joka on 200 kilometrin pituinen vaellusreitti, joka perustuu alueen vanhoihin polkuihin ja jota paikalliset vapaaehtoisryhmät ovat parhaillaan uudistamassa. Se ylittää koko Parnonin laakson Cynurian laajemmalla alueella yhdistäen vuoren ja meren polullaan.
Performance (elokuva)

Juoni

Tyylikäs pikkugangsteri, nuori ja salskea Chas (James Fox) on erikoistunut pomonsa saatavien enemmän tai vähemmän väkivaltaiseen perintään. Hän joutuu vaikeuksiin ja aikoo aluksi paeta maaseudulle, mutta kuuleekin sattumalta (vasta hieman ennen elokuvan puoliväliä) vapaasta kellariasunnosta. Se osoittautuu sijaitsevan julkisuudesta vetäytyneen rocktähden Turnerin (Jagger) talossa, jossa tämä asuu kahden nuoren naisen (Anita Pallenberg ja Michèle Breton kanssa.
Uraansa otteen menettänyt Turner näkee Chasissä jotain samaa kuin mitä itse ennen oli ja aloittaa psykologisen pelinsä jossa identiteetit sekoittuvat. Huumeiden ja seksin avulla hän saa Chasin pahasti sekaisin niin, ettei tämä tiedä enää kuka on. Gangsterit saavat tietää Chasin olinpaikan ja tulevat hakemaan häntä tapettavaksi. Elokuvan loppu on epäselvä: lähteekö heidän mukaansa Chas vai Turner, ja kumpi heistä sai sitä ennen luodin päähänsä?

Tuotanto

Toinen ohjaajista Nicolas Roeg myös kuvasi elokuvan itse. Hän käytti eri filmimateriaaleja kuvastamaan tarinan eri tapahtumapaikkoja, kuten rocktähden talon psykedeelistä ilmapiiriä. Elokuvassa on myös paljon Roegille tyypillisiä epälineaarisia leikkauksia, jotka sekoittavat katsojan ajantajua. Materiaalin parissa työskenteli neljä leikkaajaa.
Elokuvan kuvausten jälkeen James Fox hakeutui psykiatriseen hoitoon, tuli uskoon ja oli poissa elokuvien teosta kymmenisen vuotta. Syiksi on kerrottu kuvauksissa käytetty DMT-huume ja vuonna 1971 sattunut Foxin isän kuolema, mutta jo 1950-luvun alussa lapsinäyttelijänä uransa aloittanut Fox on sanonut olleensa ylirasittunut jo ennen Performancen kuvauksia ja tauon tehneen hänelle hyvää.

Vastaanotto

Performance sai aikalaiskriitikoilta hyvin ristiriitaisia arvioita, mutta sen maine on sittemmin parantunut. Time-lehden Richard Schickel kutsui sitä arvottomimmaksi elokuvaksi mitä oli nähnyt sen jälkeen kun ryhtyi elokuvakriitikoksi. Chicago Sun-Timesin Roger Ebert kehui Jaggerin roolityötä, muttei pitänyt elokuvaa muilta osin sen kummemmin hyvänä kuin huonona, ainoastaan kiinnostavana.
Vuonna 1999 Performance valittiin sijalle 48 British Film Instituten kokoamalla listalla 1900-luvun sadasta parhaasta brittielokuvasta.
Suomen televisiossa Performance on esitetty elokuussa 1988 (Yle TV2), kesäkuussa 2006 (MTV3) ja marraskuussa 2016 (Yle Teema).
Kivennuoliaiset

Monimuotoisuus ja systematiikka

Kivennuoliaisten heimoon kuuluu noin 340 lajia. Suurin osa lajeista on pienikokoisia, kapeita, poikkeleikkaukseltaan pyöreitä tai vähän päältä litistyneitä. Suu on pään alapuolella, kuonossa on kolme viiksiparia, kaksi ylä- ja yksi alaleuassa. Joillakin lajeilla on suomut, toisilla ei. Joillakin lajeilla voi myös olla rasvaevä. Useimmat lajit ovat alle 10 sentin mittaisia.
Nykyinen kivennuoliaisten heimo Nemacheilidae katsottiin viime aikoihin saakka laajemman Balitoridae-heimon alaheimoksi, ja varhemmin kaikki nämä nuoliaiset kuuluivat Cobitidae-heimoon (nyk. piikkinuoliaiset).
Toto IV

Palkinnot

Albumi voitti kuusi Grammy-palkintoa, jotka olivat: Vuoden albumi (”Album Of The Year”), paras suunniteltu, ei klassinen albumi (”Best Engineered Recording - Non-Classical”), vuoden tuottaja (”Producer Of The Year”) ja albumin ”Rosanna”-kappale sai kolme Grammya: vuoden levytys (”Record Of The Year”, paras laulusäestyksellinen instrumentaalikappale (”Best Instrumental Arrangement Accompanying Vocal(s)”) ja paras kaksi- tai useampiääninen laulusovitus (”Best Vocal Arrangement For Two Or More Voices”).
Ulompi kylkivälilihas

Ulommat kylkivälilihakset (t. kylkiluuvälilihakset) (lat. musculi intercostales externi)  kuuluvat sisäänhengityslihaksiin. Ne sijaitsevat jokaisessa kylkiluuvälissä kiinnittyen aina kahteen kylkiluuhun. Uloimpien kylkiluuvälilihaksien lihassyyt kulkevat thoraxin lateraalisessa kohdassa kaudoventraalisesti eli anteroinferiorisesti. Niiden alla sijaitsevien sisempien kylkivälilihasten syyt kulkevat poikittaiseen suuntaan eli kranioventraalisesti.
Sisäänhengityksen aikana ulommat kylkivälilihakset supistuvat ja nostavat rintakehää ylös ja sivuille. Niitä kuten muitakin kylkivälilihaksia hermottavat kylkivälihermot (selkäydinhermoista T1–T11).