google/wiki40b huggingface dataset:
Lari Lehtonen

Ura

Lehtonen sijoittui alle 23-vuotiaiden MM-kisoissa vuonna 2008 yhdeksänneksi 15 kilometrin hiihdossa . Samana talvena hän otti viidennen sijan Vantaan SM-kisojen 15 kilometrin yhdistelmäkisassa . Vuonna 2005 hän voitti nuorten olympiafestivaaleilla Sveitsissä kultaa 7,5 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa ja hopeaa 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kisassa. Vuoden 2014 SM-kisoissa Vaajakoskella Lehtonen sai uransa ensimmäisen SM-mitalin voittamalla 30 kilometrin perinteisen kisan. Hän voitti 30 kilometrin perinteisen Suomen-mestaruuden myös 2015. Vuonna 2016 hän sai SM-pronssia 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. SM-kilpailuissa 2017 hän saavutti kultaa 10 kilometrin ja hopeaa 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sekä pronssia 30 kilometrin perinteisen yhteislähtökilpailussa.
Lehtonen osallistui ensimmäistä kertaa maastohiihdon maailmancupiin maaliskuussa 2008 Lahdessa, jossa hän sijoittui 15 kilometrin perinteisellä 39:nneksi. Hän on ollut maailmancupissa parhaimmillaan neljästoista Tour de Skin 2013–2014 kokonaiskilpailussa. Yksittäisissä maailmancupin kilpailussa hänen paras sijoituksensa on 15. sija Lahdessa 15 km:n vapaan hiihtotavan kilpailussa maaliskuussa 2014 ja 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa helmikuussa 2016 sekä La Clusaz'ssa 15 kilometrin vapaan yhteislähtökilpailussa joulukuussa 2016. Hän oli viidestoista myös Lillehammerin Nordic Opening -tapahtumassa joulukuussa 2016. 
Lehtonen valittiin Suomen maastohiihtojoukkueeseen Vancouverin talviolympialaisiin, joissa hän oli 33:s 15+15 kilometrin yhdistelmähiihdossa ja 43:s 50 kilometrillä. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui yhdistelmäkilpailussa yhdeksänneksi
Lehtonen edustaa Imatran Urheilijoita ja hänen valmentajanaan toimii Teemu Pasanen. Vuoteen 2015 asti yhdentoista vuoden ajan häntä valmensi Ilkka Jarva. Lehtonen harrasti toisena lajinaan pesäpalloa IPVssä D-juniori-ikäiseksi saakka.
Luhdanjoen valuma-alue

Luhdanjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.85) on Kanta-Hämeessä Hollolassa, Janakkalassa, Hausjärvellä ja Hämeenlinnassa sijaitseva Mommilanjärveen laskevan joen ja samalla Vanajan reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue. Sen pinta-ala on 84,09 neliökilometriä ja alueen järvisyys on 0,9 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Mommilanjärvi, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Puujoen alueelle (35.82).
Luhdanjoen valuma-alue kuuluu Kokemäenjoen vesistöön (vesistöaluetunnus 35) ja on Vanajan reitin valuma-alueen (35.8) kolmannen jakovaiheen viides osa-alue, joka valuma-alueen pienuuden vuoksi ei enää jaeta osa-alueisiin. Siihen kuuluu 8 järveä tai lampea, joiden pinta-ala on yli hehtaarin.
Alla esiteltävässä alueen kuvauksessa on käytetty lähteinä Suomen ympäristökeskuksen viranomaistietoja ja Maanmittauslaitoksen karttapalvelua.

Joen pääuoma

Luhdanjoki laskee Mommilanjärveen Hausjärven Hietoisessa. Perinkäänjärveen laskee pohjoisesta Kanalansillanoja ja jonka nimi on juuri ennen järveenlaskua Häntästenoja. Myös tätä ojaa voi pitää valuma-alueen pääuomana, joka jatkuu Perinkäänjärvestä alaspäin Arrankorpeen asti Lapinojan nimellä. Joen alajuoksua kutsutaan Luhdanjoeksi.
Kanalansillanoja alkaa metsäisiltä soilta Kanalan ja Kataloisten kylien takana. Ojan kulku peltoaukeiden halki tapahtuu syviä ja suoraksi peruttuja johto-ojia myöten. Ojan nimi vaihtuu juuri pelloilla, jossa sitä kutsutaan Häntästenojaksi. Järvisuo on hyvin kosteaa ja sinne on voitu kaivaa ojaa vain rajoitetusti. Paikalla lienee ainemmin ollut Perinkäistenjärveäkin suurempi vesistö . Perinkäistenjärvestä joki alkaa virtaamalla luoteeseen. Laaselassa Lapinjoki tekee puolen kierroksen mutkan ja alkaa virrata sitten kaakkoon päin. Laaselan mutkassa joesta tulee Hämeenlinnan ja Janakkalan rajajoki Arrankorvelle asti.

Valuma-alue

Yläjuoksun merkittävin sivuhaara on Savioja, joka yhtyy Lapinjokeen Arrankorven laajan peltoaukean luoteispäähän. Se saa alkuunsa Perinkäistenjärven itäpuolelta, jossa sijaitsevat peräkkäin Mustakatos ja Palojärvi. Ojitetulla Mustijärvensuolla olevat Taka-Mustijärvi ja Etu-Mustijärvi laskevat Palojärveen. Niiden eteläpuolella sijaitseva Savilammi laskee Savilammensuon kuivatusvesien mukana myös Palojärveen. Mustakatoksen kaakkoipuolella sijaitseva Kuiva Valkjärvi laskee Ajoksensuon kuivatusojien mukana Saviojan keskijuoksulle.
Luhdanjokeen vasemmalta yhtyy Harasjärven laskuoja. Laskuojaa on muokattu asukkaiden toimesta ja sen varrella on paljon tekolampia.
Koivukehän kylän länsipuolella sijaitsee pieni Valkjärvi, jolla ei ole merkitty karttaan laskuojaa. Eteläpuolella sijaitseva Ristisuo ja Suontausta ovat tiheästi ojitettua suomaata. Niiden laskuoja yhtyy Luhdanjokeen Hietoisessa lähellä joensuuta.
Sorrinlampi

Maantietoa

Lammen pituus on 250 metriä, leveys 150 metriä ja sen pinta-ala on 2,6 hehtaaria. Lampi sijaitsee Hinsalan niemellä peltojen ympäröimänä. Sen lähiympäristö on painamua, jossa lampi on suokaistaleen ympäröimänä. Lampeen tulee vain yksi tulo-ojia ja sen laskuoja lähtee lammen eteläpäästä ja laskee kilometrin jälkeen Pyhäjärven Laukonselällä Savistenlahteen. Lammen rantaviivan pituus on 650 metriä. Lampi on kasvamassa umpeen ja siinä on vahva vesikasvilluusvyöhyke rannan vieressä. Lampi on autio eikä lammelle johda teitä. Lammesta noin 200 metrin päässä kulkee yhdystie 13761.

Historiaa

Vuonna 1954 julkaistussa peruskartassa lammen etelärannan suolta on nostettu turvetta. Turpeennostosta jäi muistoksi lammikko, joka näkyi vielä vuoden 1991 kartassa.
VAN-väylä

Vehicle Area Network (VAN) on PSA Peugeot Citroën ja Renault'n käyttämä ja kehittämä ajoneuvoväylä.
La Mer (Charles Trenet)

La Mer (suom. ”Meri” tai ”Laulu merelle”) on ranskalaisen laulaja-lauluntekijä Charles Trenet’n tunnetuin chanson, jonka vuonna 1946 tehty levytys on muodostunut suosituksi ikivihreäksi. Vuotta aiemmin sen oli levyttänyt ensimmäisenä Roland Gerbeau, mutta vasta Trenet’n omana tulkintana kappale nousi suosioon. 
Trenet kertoi kappaleen syntyhistoriasta vähän ennen kuolemaansa vuonna 2001, että se perustuu hänen 16-vuotiaana 1920-luvun lopulla kirjoittamaansa runoon. Sävel alkoi syntyä junamatkalla vuonna 1943, ja muun paperin puuttuessa hän kirjoitti sen muistiin junan vessapaperille.
Sävelmä on saanut vaikutteita Hoagy Carmichaelin kappaleesta ”Heart and Soul”: molempien sointukulkuna on kymmenissä muissakin populaarimusiikin kappaleissa käytetty I–iv–IV–V, niin sanottu akuankkakierto.
Bobby Darinin jazztyylinen versio ”Beyond the Sea” nousi Yhdysvaltojen singletilaston kuudenneksi vuonna 1959.
”La Mer” soi monissa elokuvissa, kuten Steve Martin -elokuvan L.A. Story (1991) alkujaksossa, Kevin Klinen laulamana Lawrence Kasdanin elokuvassa Ranskalainen suudelma (1995), Bernardo Bertoluccin elokuvassa The Dreamers (2003) ja Tomas Alfredsonin brittivakoilijoista kertovassa elokuvassa Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja (2011).

Suomalaisversioita

Sekä Kullervo että Anja Eskonmaa ovat tehneet lauluun suomenkieliset sanat, ja molempia suomennoksia on levytetty nimellä ”Laulu merelle” tai ”La Mer”. Laulun ovat levyttäneet muiden muassa Matti Heinivaho 1960 ja Eino Grön 1983 sekä monet viihdekuorot, kuten Aikamiehet ja Marit ja Mikot. Lisäksi on monia suomalaisiakin instrumentaalilevytyksiä.
Suuren toivelaulukirjan osassa 4 Kullervon sanoitus on julkaistu nimellä ”Meri”, mutta sillä nimellä Suomen äänitearkistosta löytyy vain Taito Vainion instrumentaalinen tangosovitus vuodelta 1976.
Keväällä 1996 löytyi Turusta Sointu-äänilevytehtaan koelevy ilmeisesti vuodelta 1949, jolla Olavi Virta ja Sointu-orkesteri esittää Kullervon sanoituksella kappaleen nimellä ”Meri”, kääntöpuolellaan samba ”Cuanto le gusta”. Levytystä ei jostain syystä aikoinaan julkaistu, mutta se löytyy Sointu-yhtiön tuotantoa esittelevältä CD-kokoelmalta Sointu 1945–1949.
Autobahn A7 (Sveitsi)

Reitti

A7 kulkee A1-moottoritieltä, Winterthurin pohjoispuolelta, Saksan rajalle, Kreuzlingeniin. A7 kulkee kansallisen valtatien N7 reittiä (saks. Nationalstrasse).  
A7 kulkee Thurgaun ja Zürichin kantonien alueella. Tie on 4-kaistainen. A7:n pituus on noin 30 kilometriä.
Bankekindin kihlakunta

Bankekindin kihlakunta (ruots. Bankekinds härad) oli kihlakunta Itä-Götanmaan läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 508,12 neliökilometriä ja asukasluku 11 834 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Vårdsberg, Askeby, Örtomta, Bankekind, Grebo, Värna, Björsäter ja Åtvid.
Kihlakunnan tuolloisista kunnista Askeby, Bankekind, Vårdsberg ja Örtomta kuuluvat nykyään Linköpingin kuntaan ja muut Åtvidabergin kuntaan.
Monninkylän koulu

Monninkylän koulu sijaitsee Monninkylässä Askolassa Uudellamaalla. Koulussa toimivat peruskoulun alaluokat 1–6 ja esikoulu. Se on yksi Askolan neljästä alakoulusta.  Monninkylän koulun rehtori on Anu Hovilehto.
Euryanthe

Euryanthe (op. 81, J. 291) on Carl Maria von Weberin (1786–1826) kolminäytöksinen ooppera. Sen saksankielisen libreton kirjoitti Helmina von Chézy. Oopperan kantaesityksessä Wienissä 25. lokakuuta 1823 Euryanthen roolissa oli sopraano Henriette Sontag. Vaikka Euryanthe ei ole yhtä tunnettu kuin Taika-ampuja, on sekin levytetty kokonaisuudessaan.
Euryanthen jälkeen Weber sävelsi vielä Oberonin (1826). Die drei Pintos -ooppera ei tullut valmiiksi säveltäjän elinaikana.
Polttiaiset

Tuntomerkit

Polttiaiset muistuttavat ulkonäöltään surviaissääskiä. Aikuinen polttiainen on noin 1–1,5 millimetriä pitkä. Useimmilla polttiaislajeilla on kirjavat siivet. Koirailla on tuntosarvissaan paljon pitkiä karvoja, naarailla selvästi vähemmän. Polttiaisen pää on alaviistoon ja eturuumis työntyy sen päälle, jolloin hyönteinen näyttää kyttyräselältä. Silmät kiertävät lähes koko pään ympäri ja koskettavat päälaella toisiaan.

Esiintyminen Suomessa

Polttiaisia esiintyy kaikkialla Suomessa, eniten pohjoisessa ja idässä, missä on paljon vesiä.
Ensimmäiset polttiaiset lentelevät Suomessa jo alkukesällä, mutta ne eivät yleensä vaivaa ihmistä. Purevia polttiaisia esiintyy Suomessa enimmäkseen loppukesästä, etenkin elokuun leutoina tyveninä iltoina. Kylminä kesinä niiden kuoriutuminen voi siirtyä jopa syyskuun alkuun.

Elintavat

Polttiainen imee verta imukärsällään. Sen pistin muodostuu kolmesta eri osasta, ja sitä reunustavat terävähampaiset leuat, joilla se tekee reiän ihoon. Pisto aiheuttaa punoitusta ja polttavan tunteen, joka tulee siitä, että polttiainen purskauttaa pistokohtaan veren hyytymistä estävää ainetta.
Polttiaisnaaras voi käyttää ravintonaan veren lisäksi myös pelkästään kukkien mettä. Niille kelpaa myös muiden hyönteisten ja selkärangattomien veri, ja polttiainen voi imeä verta myös veriaterian nauttineesta hyttysestä. Joidenkin lajien naaras syö koiraan parittelun jälkeen.
Polttiaiset levittävät esimerkiksi lehmän sinikielitautia, jota on tavattu Etelä-Ruotsista mutta ei vielä Suomesta. Trooppisilla alueilla ne levittävät filariamatoja.
Polttiaiset ovat niin pieniä että ne eivät pysähdy hyttysverkkoihin. Niihin tehoaa hyttyskarkote, mutta toisin kuin hyttyset, polttiaiset löytävät tehokkaasti tiensä pieniinkin ihon kohtiin, joita ei ole käsitelty karkotteella.

Lisääntyminen

Polttiaisen toukka on hyvin pitkä ja langanohut. Useimpien lajien toukat elävät vedessä, joko pohjalietteessä tai karikossa, tai vapaasti vedessä uiskennellen. Joidenkin lajien toukat käyvät kehityksensä läpi kokonaan maalla, yleensä kosteassa sammalikossa. Joidenkin lajien toukat syövät muiden vesiötököiden munia, poikasia ja pikkutoukkia, toiset syövät leviä ja mätänevää eläin- tai kasviainesta, ja jotkin syövät bakteereja ja alkueläimiä.
Polttiainen elää pääsääntöisesti yhden vuoden, josta aikuinen kaksi tai kolme viikkoa. Varhain keväällä lentävien lajien toukka talvehtii vesien pohjalla. Myöhemmin kesällä lentävät polttiaiset ovat talvehtineet munana tai pikkutoukkana. Suomessa polttiainen lisääntyy vain kerran kesässä, mutta lämpimämmissä maissa se voi tehdä toisenkin sukupolven.
Washington National Cathedral

Katedraali fiktiossa

Washington National Cathedral esiintyy erittäin vähän fiktiossa; tunnetuin lienee Clive Cusslerin kirjassa Hurrikaanin silmässä jonka loppusivuilla vietetään päähenkilö Dirk Pittin ja hänen elinikäisen naisystävänsä Loren Smithin häitä juuri tässä kirkossa.
Harri Vuori

Harri Vuori (s. 10. tammikuuta 1957 Lahti) on suomalainen taidemusiikin säveltäjä. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa Esko Syvingin, Einojuhani Rautavaaran , Paavo Heinisen ja Eero Hämeenniemen johdolla ja sai sävellysdiplomin vuonna 1989. Vuoren tyyli on modernistista ja hyödyntää yläsävelharmoniaa. Hän aloitti uransa uusklassismista ja on edennyt dodekafonian ja jälkisarjallisuuden kautta kohti värikkäämpää sointi-ilmaisua. Harri Vuoren sävellyksiä inspiroi vahvasti luonto ja luonnonilmiöt. 
Vuori on säveltänyt lähinnä orkesteriteoksia ja kamarimusiikkia, jonkin verran myös lauluja ja teoksia soolosoittimille. Vuoren orkesteriteoksia ovat muun muassa Mandelbrotin kaiut, Lopetetut liikkeet, Ylitse kuun, alitse päivän lisäksi tuotantoon kuuluu kamariooppera Kuin linnun jäljet taivaalla. Vuori on säveltänyt myös konsertot bassoklarinetille ja saksofonille. Vuoren ensimmäinen sinfonia sai kantaesityksensä vuonna 2004 ja toinen vuonna 2007. Molemmat on levytetty Toccata-levymerkille. Harri Vuoren jousiteos Lentoon sai kantaesityksen Kokkolassa syksyllä 2015. Vuoren uusin teos on kitarakonsertto Cthulhu's Dreams ja Lappeenrannan kaupunginorkesteri kantaesitti teoksen osana "Ja kitara soi" -festivaalia marraskuussa 2016.
Vuori on toiminut 1990-luvun alkupuolelta lähtien myös sävellyksenopettajana, ja hän on vaikuttanut merkittävästi lukuisiin nuoremman polven suomalaissäveltäjiin. Vuoren sävellysoppilaisiin ovat kuuluneet mm. Uljas Pulkkis ja Osmo Tapio Räihälä. Vuodesta 1993 hän on toiminut musiikkitieteen lehtorina Helsingin yliopistossa, ja hänelle myönnettiin yliopiston Pacius-palkinto vuonna 1997. Keväällä 2016 Helsingin yliopisto lakkautti sävellyksenopettajan viran. Sävellyksenopettajan tehtävä on Turun Akatemian peruja 376 vuoden takaa. Oppituolia ovat hoitaneet säveltäjät Paciuksesta Sibeliukseen.
Harri Vuori on Jälkeläiset-dokumenttielokuvan päähenkilö. Jälkeläiset kertoo taiteilijaelämästä Tuusulanjärven kulttuurimiljöössä. Dokumentissa käsitellään myös hallituksen säästölinjauksia suhteessa kulttuuripoliittisiin päätöksiin. Dokumentti sai ensi-iltansa huhtikuussa 2017.
Pelastusristeilijä Harmaja

Pelastusristeilijä Harmaja oli Suomen Meripelastusseuran käytössä ollut Helsingin kaupungin omistama pelastusalus. Alus siirtyi 1980-luvulla Meripelastusseuran omistukseen.
Alus valmistui Wärtsilän Vaasan telakalla vuonna 1956 Sen runko oli terästä ja kansirakenteet alumiinia. Koneteholtaan alus oli 2 x 225 hevosvoimaa. Siinä oli kaksi potkuria ja erillinen apukone sähkön kehittämistä varten. Siihen asennettiin ensimmäisenä pelastusaluksena jo telakalla tutka. Aluksessa oli 8000 litran minuuttitehoinen palopumppu joka syötti keulakannelle asennettua vesitykkiä.  Tätä varustusta tarvittiin keväällä 1965, kun Hietalahden telakalla rakenteilla ollut m/s Finnhansa syttyi palamaan varustelulaiturissa hitsauskipinästä. Harmaja ja Helsingin vakinaisen palokunnan palovene Meri 22 jäähdyttivät palavaa alusta tuntikausien ajan vesitykkiensä avulla.
Aluksessa oli alkuaikoina palkattu miehistö, mutta vuoteen 1980 mennessä se siirtyi kokonaan vapaaehtoisten hoitoon.  Talvella 1980 aluksen oma generaattori sekä sähköjohdotukset uusittiin kokonaan sekä alus maalattiin sisältä täysin.  Alukseen asennettiin samassa yhteydessä takakannelle myös nosturi.  
Tästä remontista johtuen alus pääsikin hiukan normaalia myöhemmin liikenteeseen sinä keväänä 
Alus sai Kuopiossa 10.7.2000 uuden nimen Herman Saastamoinen. Se myytiin Ruotsiin 2006.
Joel Stein

Joel Stein (s. 23. heinäkuuta 1971) on yhdysvaltalainen journalisti.
Joel Stein vietti lapsuutensa Edisonissa New Jerseyssä ja opiskeli englantia Stanfordin yliopistossa. Stein on kirjoittanut useisiin yhdysvaltalaisiin sanomalehtiin ja toiminut TIME-aikakauslehden vakituisena journalistina vuosina 1997–2017. lähtien. Steinillä oli TIME-lehdessä vakituinen humoristinen kolumni, "The Awesome Column", jonka lisäksi hän on kirjoittanut lehteen muun muassa 14 kansikuvajuttua.
Journalistin uran lisäksi Stein on myös kirjoittanut kirjan Man Made: A Stupid Quest for Masculinity (2012) sekä opettanut humoristista kirjoittamista Princetonin yliopistossa. Hän on naimisissa Cassandra Barrin kanssa ja heillä on yksi yhteinen lapsi.
Kiihtyvyys

Graafinen tulkinta

Yksiulotteisessa liikkeessä suunta voidaan unohtaa ja kiihtyvyys on suoraan nopeuden kuvaajan  tangentti. Tasaisesti kiihtyvässä liikkeessä nopeus ajan funktiona antaa piirrettynä suoran, jonka kulmakertoimesta kiihtyvyys voidaan laskea.

Kiihtyvyys ympyräliikkeessä

Kiihtyvyys ympyrä­liikkeessä voidaan jakaa kahteen komponenttiin, kappaleen tangentin suuntaiseen tangenttikiihtyvyyteen, sekä sitä vastaan kohti­suoraan (säteen suuntaiseen) normaali­kiihtyvyyteen. Molempia suureita tarkasteltaessa tärkeiksi työkaluiksi tulee kulma , kulmanopeus () ja kulmakiihtyvyys (). Kulmakiihtyvyys voidaan määrittää vastaavasti kuin kiihtyvyys kulmanopeuden ensimmäisenä ja toisaalta kulman muutoksen toisena derivaattana ajan suhteen
Tangenttikiihtyvyys  ja normaalikiihtyvyys  voidaan ilmoittaa kulmanopeuden , kulmakiihtyvyyden  ja ympyrän säteen  avulla:
 ja 
Kiihtyvyys voi vaikuttaa sekä kappaleen vauhdin suuruuteen, että suunnan muutokseen. Jos tangentiaalikiihtyvyys on ympyräradalla kulkevan kappaleen nopeuden suuntainen, kappaleen vauhti kasvaa; jos se taas on vastakkais­suuntainen, liike hidastuu. Normaalikiihtyvyys taas vaikuttaa ympyräradan jyrkkyyteen eli siihen kuinka nopeasti kappaleen suunta muuttuu. Mitä suurempi normaalikiihtyvyys on, sitä pienemmällä ympyräradalla kappale liikkuu. Jos normaalikiihtyvyys putoaa nollaan, kappale poistuu ympyräradalta ja jatkaa tasaista suoraviivaista liikettä, ellei siihen vaikuta muita kiihtyvyyksiä.

Kiihtyvyys törmäyksissä

Törmäyksessä tapahtuvaa äkkinäistä nopeuden muutosta mitataan G-yksiköissä. 1 G on putoamiskiihtyvyys eli maan vetovoiman aiheuttama kiihtyvyys maan pinnalla, joka on noin 9,81 m/s². Esimerkiksi kirpun kokema hidastuvuus voi olla jopa 50 G:n suuruinen sen osuessa puunrunkoon siihen hypättyään. Tämä kiihtyvyys on SI-järjestelmän yksiköinä noin 50 · 9,81 m/s² = 490 m/s².

Kiihtyvyys ja dynamiikan peruslaki

Dynamiikan II. peruslain mukaan kappaleeseen kohdistuva kokonaisvoima aiheuttaa sille kiihtyvyyden.
 , kun m on vakio
Marie Claire

Marie Claire on kuukausittain ilmestyvä ranskalainen naistenlehti. Se on perustettu 1937, ja nykyisin sitä julkaistaan myös englanninkielisinä versioina Yhdysvalloissa, Britanniassa ja Kanadassa sekä omakielisinä versioina Brasiliassa, Tšekissä, Kiinassa, Kreikassa, Unkarissa, Taiwanissa, Hongkongissa, Intiassa, Italiassa, Japanissa, Malesiassa, Meksikossa, Hollannissa, Filippiineillä, Venäjällä, Romaniassa, Espanjassa, Etelä-Afrikassa, Thaimaassa, Turkissa, Etelä-Koreassa ja Virossa.
Saksan miehityksen aikana Marie Clairen ilmestyminen lopetettiin kuten useimpien ranskalaisten lehtien. Se ei kuitenkaan alkanut ilmestyä uudestaan ennen kuin 1954, jolloin se ei enää ollut entiseen tapaan viikkolehti vaan alkoi ilmestyä kerran kuussa.
Alkumonnit

Lajit ja anatomia

Alkumonnien heimoon kuuluu 2 sukua ja 6 lajia. Lajit ovat Diplomystes camposensis, santiagonalkumonni (C. chilensis), chilenalkumonni (C. nahuelbutaensis), pilkkualkumonni (Olivaichthys cuyanus), vaalea-alkumonni (O. mesembrinus) ja täpläalkumonni (O. viemensis). Kooltaan heimon kalat ovat keskikokoisia ja kasvavat suurimmillaan 28–32 cm pitkiksi. Alkumonnien heimo on monnikalojen heimoista alkeellisin ja kaikkien muiden monnikalojen sisarheimo. Alkumonneilta muun muassa puuttuvat pään luulevyt, rinta- tai selkäevien terävät piikit ja kuonossa on vain 1 viiksipari. Rasvaevä alkumonnilajeilla on pitkä.
Pierre-Cédric Labrie

Junioriura ja aikaisempi elämä

Labrie lopetti 17-vuotias, kun hänen sopimuksensa Quebec Rempartsin kanssa purettiin Ligue de hockey junior majeur du Québecissa. Hän työskenteli yövuorossa lähikaupassa sekä ravintolassa kokin apulaisena. Labrie päätti aloittaa uransa uudelleen pelaten aluksi vain viikonloppuisin amatööriliigassa, josta eteni junioriliigojen kautta AHL:ään ja lopulta myös NHL:ään.

Ammattilaisura

7. tammikuuta 2012 Labrie teki NHL-debyyttinsä pelaten Tampa Bay Lightningissa heidän hävitessä lukemin 3–1 Montreal Canadiensille. Hän teki myöhemmin ensimmäisen NHL-pisteensä saamalla syöttöpisteen joukkueen voittaessa Phoenix Coyotesin (nyk. Arizona Coyotes) 21. tammikuuta 2012.
1. heinäkuuta 2014 Labrie allekirjoitti vapaana agenttina yksivuotisen sopimuksen Chicago Blackhawksin kanssa.  He lähettivät hänet AHL:ään farmijoukkue Rockford IceHogsiin 30. syyskuuta 2014. Kaudella 2014-2015 Labrie teki 16 pistettä 60 pelaamassaan ottelussa. 18. kesäkuuta Labrie ja Rockford IceHogs solmivat yhden vuoden mittaisen jatkosopimuksen AHL:n puolella.

Elämä

Ollessaan kalastamassa Tampa Bay Lightning -aikanaan joukkuekavereidensa Keith Aulien ja Anders Lindbäckin kanssa, Labrie sai koukkuunsa pelikaanin. Eläimiä rakastavana Labrie irrotti sen koukusta ja päästi sen menemään vahingoittumattomana.
Jussi Oksanen (poliitikko, päätoimittaja)

Johan Leonard (Jussi) Oksanen (15. huhtikuuta 1889 Asikkala – 25. syyskuuta 1945 Mäntyharju) oli Sanomalehti Kalevan päätoimittaja ja Kansallisen Edistyspuolueen puoluesihteeri 
Oksasen vanhemmat olivat varusmestari Aatto Oksanen ja Vilhelmiina Sundqvist. Hän kiinnostui jo varhain politiikasta ja oli 20-vuotiaana perustamassa Suomalaisen puolueen Hämeen osastoa. 1919 hän osallistui Kansallisen Edistyspuolueen Oulun osaston perustamiseen, 1925 hänet valittiin puolueen puoluesihteeriksi. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1930 asti ja lyhyen aikaa vielä vuonna 1945. Puolueessa hän ajoi tunnettuna raittiusmiehenä kieltolain tiukkaa valvontaa, mutta myös muun muassa puolustusmenojen supistamista ja pienviljelijöiden aseman parantamista.
Oksasen lehtimiesura alkoi jo 1906 tamperelaisessa Aamulehdessä, jatkui sitten lyhyen aikaa Raahessa ja taas Tampereella, kunnes hänet kutsuttiin 1912 oululaisen Kaiku-lehden päätoimittajaksi. 1919 hän siirtyi kilpailevan Kalevan päätoimittajaksi vuoteen 1925 saakka. Häntä pidettiin vakaana ja harkitsevana lehtimiehenä, vaikkakin hän kirjoitti myös pakinoita Juhani -nimimerkillä. Palattuaan puoluesihteerikauden jälkeen takaisin Kalevan päätoimittajaksi 1930, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1944, Oksanen kohtasi äärioikeiston lehteä vastaan suuntaamaa kritiikkiä ja jopa mielenosoituksia.
Oksasen tärkein harrastus oli raittiustyö, häntä voitaneen pitää yhtenä aikakautensa merkittävistä raittiuden puolustajista. Hän oli toisaalta kiinnostunut myös teatterista ja toiminut itsekin harrastajanäyttelijänä, esiintyen muun muassa Väinämöisen ja merirosvokapteeni Rinaldo Rinaldinin rooleissa. Oulussa hän toimi aktiivisesti myös teatterihallinnossa.
Oksasen puoliso vuodesta 1907 oli Lyyli Toivola (1889-1955). Perheeseen syntyi viisi tytärtä, joista neljä oli opettajia, ja poika Viljo Juhani. Hän kaatui luutnanttina jatkosodassa kesän 1944 torjuntataisteluissa Kannaksella.
Sky Blue FC

Sky Blue FC on vuonna 2007 perustettu yhdysvaltalainen jalkapalloseura, joka pelaa naisten NWSL-liigassa. Seuran kotipaikka on Piscataway, New Jersey. Kausina 2009–2011 joukkue pelasi naisten WPS-ammattilaisliigassa ja voitti liigamestaruuden kaudella 2009.
Sky Blue FC:n päävalmentajana toimi alkukauden 2010 Pauliina Miettinen. Hänellä oli apuvalmentajanaan Anne Parnila.