google/wiki40b huggingface dataset:
Säteisliike

Säteisliike (myös säteittäisliike) on tähtitieteessä taivaankappaleen, yleensä tähden liikkeen komponentti, jonka suunta on joko Maata kohti tai siitä poispäin. Tällöin se on joko taivaankappaleen etääntymisnopeus tai lähestymisnopeus. Kun myös tähden ominaisliike tunnetaan, voidaan määrittää tähden todellisen liikkeen nopeus ja suunta avaruudessa. Säteisnopeus mitataan spektrometrillä vertaamalla tähden spektriviivoja levossa olevan aineen spektriin. Tähden spektri muuttuu Doppler-ilmiön vaikutuksesta. Karkeasti sanoen voidaan tähden etääntymisen ajatella venyttävän valoaaltoja, lähestymisen painavan niitä ruttuun. Punaiset valoaallot ovat pidempiä kuin siniset. Jos tähti etääntyy, ovat spektriviivat siirtyneet punasiirtymän vaikutuksesta nopeudesta riippuvaisen määrän kohti spektrin punaista päätä. Jos tähti puolestaan lähestyy Maassa olevaa havaitsijaa, siirtyvät spektriviivat vastaavasti kohti spektrin sinistä päätä.
Spektroskooppiset kaksoistähdet ovat kaksoistähtiä, jotka on havaittu epäsuorasti säteisnopeuden säännöllisen vaihtelun perusteella, komponenttien kiertäessä toisiaan. Tällöin näkymätön tähti heiluttaa vetovoimallaan näkyvää tähteä ja muuttelee näkyvän tähden säteisnopeutta niin, että näkymättömän tähden olemassaolo voidaan päätellä. Vaihtelut ovat tavallisesti useita kilometrejä sekunnissa. Säteisnopeuksista voidaan arvioida komponenttien massat sekä niiden kiertoratojen säde ja eksentrisyys. Samalla menetelmällä on myös mahdollista havaita eksoplaneettoja tiettyyn mittaustarkkuuden rajaan asti. Kaukana keskustähdestä oleva kevyt eksoplaneetta on mahdoton havaita säteisnopeusmittauksella. Tämä johtuu muun muassa tähden pinnan sykkimisen, aaltoilun ja kiehumisen vaikutuksesta säteisnopeusmittauksiin.
Telefoni bianchi

Il cinema dei telefoni bianchi (”valkoisten puhelinten elokuva”) on 1930- ja 1940-luvun vaihteen italialaisen elokuvan tyylilaji. Se käsittää kepeitä komedioita ja melodraamoja, jotka yleensä kertovat hienostuneen yläluokan elämästä valkoisine puhelimineen.
Cinecittàn studioilla vuosina 1938–1943 kuvatut telefoni bianchi -elokuvat tehtiin vastaamaan amerikkalaisten elokuvayhtiöiden Italiasta vetäytymistä seuranneeseen kotimaisen kysynnän kasvuun. Niiden mallina toimivat Hollywoodin screwballkomediat ja Unkarissa 1920-luvulta lähtien kukoistanut komediatyyppi. Monet elokuvista sijoittuivat enemmän tai vähemmän kuvitteelliseen Budapestiin. Telefoni bianchi -elokuvien ohjaajia olivat muun muassa Carmine Gallone, Mario Mattoli, Raffaello Matarazzo ja Carlo Ludovico Bragaglia sekä eräät Italiassa työskennelleet keskieurooppalaiset kuten Max Neufeld, László Vajda ja László Kish. Myös joidenkin tunnetumpien ohjaajien kuten Vittorio De Sican, Mario Camerinin ja Alessandro Blasettin eräitä elokuvia voidaan pitää tyylilajin edustajina.
Telefoni bianchi -elokuvat saivat yleisön keskuudessa valtavan suosion. Kriitikot suhtautuivat niihin usein kielteisesti vaatien realistisempaa ja kriittisempää yhteiskuntakuvausta. Toisen maailmansodan jälkeen tyylilajia pidettiin fasistien epäsuorana propagandana, jonka tarkoitus oli viedä katsojien huomio pois karusta todellisuudesta.
Näkövammaismuseo

Museon kokoelmat

Museo huolehtii näkövammaisyhteisöä koskevan historian ja kulttuuriperinnön tallettamisesta, tutkimisesta ja näytteillä pitämisestä. Museon kokoelmissa on esineitä, valokuvia, asiakirjoja, ääni- ja puhetallenteita sekä jäsenlehtiä ja kirjoja. Kokoelmat valottavat monipuolisesti näkövammaisten opetuksen, perinteisten ammattien, tiedonsaannin sekä arjen apuvälineiden ja järjestölähtöisen näkövammaistyön historiaa 1800-luvun puolivälistä nykypäivään.

Näyttelytoiminta

Vuonna 2019 uusitussa vitriinittömässä perusnäyttelyssä "Näkövammaistyön vuosisadat" on esillä mm. kohokarttoja, pistekirjoja, pistekirjoituskoneita ja -tauluja, pienoismalleja sekä perinteisiä harja- ja korityövälineitä. Kävijät voivat myös kokeilla pistekirjoitusta vanhoilla kirjoitusvälineillä ja työmenetelmillä sekä testata simulaatiolaseja. Simulaatiolasien tarkoituksena on tuoda esille näkövammaisuuden erilaisia haitta-asteita.
Raija Kaarikallio

Raija Orvokki Kaarikallio (s. 22. heinäkuuta 1929 Juva) on suomalainen kirjailija.
Kaarikallio oli pientilan emäntänä ja myöhemmin koulukeittäjänä. Hän julkaisi vuonna 1977 omaelämäkerrallisen romaanin Pesä pelon oksalla.
Kristiina Helenius

Kristiina Helenius (s. 1965) on suomalainen yhteiskunnallinen vaikuttaja, joka on toiminut aiemmin muun muassa toimittajana. Hän työskentelee Nordic West Office -nimisen konsulttitoimisto-ajatushautomon Pohjois-Amerikan toiminnoista vastaavana johtajana ja partnerina. Muita partnereita yrityksessä ovat Risto E.J. Penttilä, Jorma Ollila, Aida Hadzialic ja Charles C. Adams.
Vuosina 2007 - 2017 Helenius toimi vuonna 2005 perustetun kansainvälisen bisnesverkosto AmCham Finlandin toimitusjohtajana. Vuosina 2001–2007 hän toimi lehdistöneuvoksena Suomen Washingtonin-suurlähetystössä. Toimittajana hän on työskennellyt muun muassa Yleisradion palveluksessa vuosina 1995–2001. Vuodesta 1999 vuoteen 2001 hän toimi Yleisradion Brysselin-kirjeenvaihtajana.
Helenius on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri. Hän valmistui opiskeltuaan vuodesta 1987 vuoteen 1991 kansainvälistä liiketoimintaa Turun kauppakorkeakoulussa.
Heleniuksella on lukuisia luottamustehtäviä. Heinäkuusta 2015 hän on toiminut Suomi-Amerikka Yhdistysten Liiton hallituksen puheenjohtajana. Hän on ollut Euroopan ja Euraasian Amchamejä edustavan Amchams-in-Europen johtoryhmässä vuodesta 2013. Hän oli myös ulkoministeri Alexander Stubbin asettaman nk. maabrändityöryhmän jäsen.
Helenius on puhunut julkisuudessa erityisesti ulkomaisista investoinneista sekä Suomen houkuttelevuustekijöistä ja maabrändistä. Hän on myös usein käytetty kommentaattori Yhdysvaltain politiikkaan ja talouteen liittyvissä kysymyksissä.
Helenius on naimisissa toimittaja Mika Hentusen kanssa. He tapasivat jo opiskeluaikoina Turun kauppakorkeakoulussa ja heillä on aikuinen tytär. Asuessaan Yhdysvalloissa Helenius sairastui vuonna 2005 imukudossyöpään, Hodgkinin tautiin. Hän on kirjoittanut sairaudestaan ja siitä selviämisestä kirjan Mikä maa, mikä syöpä, joka julkaistiin vuonna 2008.
David Faustino

David Faustino (s. 3. maaliskuuta 1974 Los Angelesissa, Kaliforniassa) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja, joka esitti Bud Bundya komediasarjassa Pulmuset koko sarjan olemassaolon ajan vuosina 1987–1997. Sarjan alussa hän oli pikkupoika ja vuosien varrella kasvoi nuoreksi mieheksi. Jo aikaisemmin hän oli esiintynyt lukuisissa televisioelokuvissa.
Faustino kokeili siipiään myös rap-artistina taiteilijanimellä D L'il, mutta ei menestynyt erityisen hyvin. Sarjan päätyttyä hän on esiintynyt ns. B-luokan julkisuuden henkilöille tarkoitetussa tosi-tv-ohjelmassa, tehnyt vierailuja erilaisiin televisiosarjoihin ja näytellyt pienen budjetin elokuvissa. Nykyisin hän työskentelee Wynn Las Vegas -kasinolla. Faustino meni naimisiin vuonna 2003 Andrea Elmerin kanssa mutta pari erosi helmikuussa 2007. Myöhemmin samana vuonna David pidätettiin riitelystä ex-vaimonsa kanssa ja marihuanan hallussapidosta. Hän pääsi takuita vastaan vapaaksi.
Natriumhypofosfiitti

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa natriumhypofosfiitti on värittömiä vettä imeviä kiteitä. Kuumennettaessa yhdiste hajoaa, jolloin muodostuu muun muassa erittäin myrkyllistä fosfiinikaasua. Natriumhypofosfiitti on erittäin vahva pelkistin, joka saattaa jopa räjähtää hapettimien kuten kloraattien vaikutuksesta.

Käyttö

Natriumhypofosfiittia voidaan käyttää elintarvikkeissa emulgaattorina, stabilisaattorina ja säilöntäaineena. Natriumhypofosfiitti estää Clostridium botulinum -bakteeria tuottamasta myrkyllisiä yhdisteitä ja sitä voidaan käyttää lihatuotteissa korvaamaan nitriittejä.
Natriumhypofosfiittia käytetään myös päällystettäessä esineitä nikkelillä elektrodittomasti. Menetelmän etuna ovat matalat kustannukset ja prosessin kontrolloimisen helppous. Menetelmässä hypofosfiitti-ioni pelkistää nikkeli-ionit metalliseksi nikkeliksi, jolloin hypofosfiitti-ionit hapettuvat fosfiitti-ioneiksi.
TPB AFK

Julkaisu

Elokuva julkaistiin ilmaiseen jakoon vertaisverkossa 8. helmikuuta 2013 ja samana päivänä myös YouTubessa, elokuva on lisensoitu Creative Commons -lisenssillä. Elokuvan voi myös tilata DVD:nä. 
Toukokuussa 2013 Hollywood studioista ainakin Viacom, Paramount, Fox ja Lionsgate vaativat Googlea poistamaan hakukoneestaan elokuvaan liittyviä linkkejä.
John Tembo

John Zenus Ungapake Tembo (s. 14. syyskuuta 1932) on Malawin tärkeimmän oppositiopuolue Malawin kongressipuolueen puheenjohtaja. Hän aloitti poliittisen uransa jo ennen valtion itsenäistymistä.
Tembolla oli läheiset suhteet Malawin entiseen presidentti Hastings Bandaan. Hän oli 20. toukokuuta 2004 ehdokkaana Malawin presidentinvaaleissa ja sijoittui Bingu wa Mutharikan jälkeen toiseksi saaden 27,1 % äänistä. Myös 2009 Tembo oli Mutharikan merkittävin haastaja.
Ville Salmikivi

Ura

Salmikivi aloitti jalkapalloilun 5-vuotiaana HIFK:ssa. HIFK:n junioriorganisaatio siirtyi Pallokerho-35:n alaisuuteen vuonna 2000, ja Salmikivi edusti seuraa kauteen 2010 asti. Hänet valittiin seuran vuoden poikapelaajaksi vuonna 2008.
PK-35:n edustusjoukkueen suunnitelmiin Salmikivi ei mahtunut, joten kaudeksi 2011 hän sirtyi Viikinkeihin. Itähelsinkiläisseurassa hän voitti ensimmäisellä kaudellaan Ykkösen maalitilaston 20 maalillaan, minkä myötä hänet valittiin myös Ykkösen vuoden pelaajaksi Pelaajayhdistyksen äänestyksessä. Kaudella 2012 hän teki seitsemän maalia.
Kaudeksi 2013 Salmikivi siirtyi Veikkausliigan Myllykosken Palloon. Hän debytoi liigassa 14. huhtikuuta 2013 kauden avauskierroksen ottelussa Kuopion Palloseuraa vastaan. Ura jatkui MyPassa myös kaudella 2014.
Kaudelle 2015 Salmikivi teki sopimuksen kasvattajaseuransa HIFK:n kanssa.
Helmikuussa 2017 Salmikivi teki sopimuksen Bulgarian A PFG:ssä pelaavan Beroe Stara Zagoran kanssa.
Salmikivi on pelannut myös Suomen nuorisomaajoukkueissa. Vuonna 2013 hän kuuluu alle 21-vuotiaiden maajoukkueryhmään.
Alavi

Alavin kylä sijaitsee Joensuun Heinävaarassa, 18 km:n päässä Joensuun keskustasta lähellä Joensuu-Ilomantsi-tietä eli kantatie 74:ää. Alavi-Jukajärvellä on 350 asukasta ja 150 taloa.
Kylä on kasvanut voimakkaasti 1990-luvulta lähtien, samalla kun noin neljän kilometrin päässä sijaitseva Heinävaara. Koulu ja palvelut ovat Heinävaarassa. Erityisesti uusia taloja on rakennettu Tervasuon ja Jakokoskentien varteen.

Kylätalo ja virkistysmahdollisuudet

Kylää yhdistää kylätalo ja sen ympärille rakentuva toiminta. Kyläyhdistyksen lisäksi Alavilla toimii metsästysseura Nurkkalan riistaveikot ja martat.
Kylässä on valaistu pururata hiihtolatuineen, merkityt patikointireitit, jääkiekkokaukalo, leikkikenttä ja lentopallokenttä. Ison-Jukajärven rannalla on uimaranta ja Ison-Valkealammen rannalla laavu. Mustavaaran laskettelukeskus sijaitsee lähellä kylää.
Giovanni Pascoli

Giovanni Pascoli (31. joulukuuta 1855 San Mauro di Romagna, Forlì-Cesena, Emilia-Romagna – 6. huhtikuuta 1912 Bologna) oli italialainen runoilija. Hänen runonsa olivat melankolisia ja idealistisia, tavoittelivat yksinkertaisuutta sekä kiinnittivät erityistä huomiota yksityiskohtiin. Pascolin varhaistuotannossa kuvataan maaseudun elämää ja luontoa. Myöhäistuotantoon kuuluvissa teoksissa Poemi conviviali ja Odi e inni korostuvat puolestaan moraaliset ja yhteiskunnalliset aiheet.  Pascoli käsitteli runoissaan myös historiallisia ja mytologisia teemoja.
Uinnin Euroopan-mestaruuskilpailut

Uinnin Euroopan-mestaruuskilpailut järjestetään sekä lyhyellä radalla (25 metriä) että pitkällä radalla (50 metriä). Lyhyen radan kilpailut järjestetään vuosittain ja pitkän radan kilpailut joka toinen vuosi.
Parhaan musiikin Oscar-palkinto

Parhaan musiikin Oscar-palkinto on Yhdysvaltain elokuva-akatemian vuotuinen palkinto parhaalle elokuvamusiikille. Palkinto on jaettu vuodesta 1934 lähtien. Palkinnon luonne on vaihdellut suuresti. Yleensä palkinto on jaettu erikseen esimerkiksi draamalle ja musikaalille tai alkuperäiselle ja sovitetulle sävellykselle. Vuodesta 2000 lähtien on jaettu vain yksi palkinto alkuperäiselle elokuvamusiikille.

Voittajat ja ehdokkaat

Vuodet ovat elokuvien julkaisuvuosia. Suluissa vuodet, jolloin palkinto jaettiin kyseisessä muodossa.
Murhasta tuli totta

Sarja

Päähenkilö Jessica Fletcher on leski ja entinen opettaja, joka vanhoilla päivillään on alkanut kirjoittaa menestystä saaneita murhamysteeriromaaneja. Usein Jessica itse joutuu murhien ja salaperäisten tapahtumien keskelle, ja hänen on ratkaistava tapaukset joko poliisin avustamana tai itsenäisesti selvittäen. Jessican apuna ovat useissa jaksoissa hänen mainelaisessa kotikylässään Cabot Covessa asuvat ystävänsä, joihin kuuluvat muun muassa lääkäri Seth Hazlitt, seriffi Amos Tupper ja myöhemmin uudeksi seriffiksi saapunut Mort Metzger. Myös muita Jessican ystäviä ja sukulaisia on nähty sarjassa.
Murhasta tuli totta sai laajan yleisön ja oli useiden vuosien ajan yksi television pitkäaikaisemmista etsiväsarjoista. Sarjaa tuotettiin 264 jakson verran vuosina 1984–1996, ja lisäksi sen pohjalta on tehty neljä tv-elokuvaa vuosina 1997–2003. Sarjan monien kausien aikana siinä vieraili useita tunnettuja näyttelijöitä.
Vaikka Angela Lansbury oli sarjan tähti, hän sai välillä irrottautua kuvauksista, jolloin Jessica Fletcherin sijasta joku hänen ystävistään toimi rikosten selvittäjänä. Yksi näistä hahmoista oli näyttelijä Jerry Orbachin esittämä yksityisetsivä Harry McGraw. Harryn hahmosta tuli niin suosittu, että hän sai oman lyhytaikaisen tv-sarjan The Law & Harry McGraw.
Jan Hejda

Ura

Hejda aloitti uransa kaudella 1997–1998 Tšekin Extraligassa HC Slavia Prahan joukkueessa. Seuraavilla kausilla hän pelasi myös Tšekin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Hän vakiinnutti paikkansa Slavia Prahan joukkueessa kaudella 2001–2002. Seuraava kausi oli Hejdalla menestys, sillä Slavia Praha voitti sarjan mestaruuden, Hejda teki 17 tehopistettä, nousi maajoukkueeseen ja Buffalo Sabres varasi hänet NHL:ään varaustilaisuuden 106. pelaajana.
Kaudeksi 2003–2004 Hejda siirtyi Venäjän superliigassa pelaavaan TsSKA Moskovaan, jossa hän pelasi kaksi kautta. Hän siirtyi tämän jälkeen yhdeksi kaudeksi saman sarjan HK Atlantiin. Heinäkuussa 2006 Sabres myi Hejdan Edmonton Oilersiin vaihtokaupassa seitsemännen kierroksen varausoikeuteen. Hän teki samalla viikolla Oilersin kanssa vuoden sopimuksen. Hejda teki ensimmäisen NHL-maalinsa tammikuussa 2007 Los Angeles Kingsia vastaan jatkoajalla.
Heinäkuussa 2007 Hejda teki yhden vuoden ja yhden miljoonan dollarin sopimuksen Columbus Blue Jacketsin kanssa. Hän oli joukkueen parhaimpia puolustajia kaudella 2007–2008, jolloin hänen tehotilastonsa näytti lukemaa +20. Tämän seurauksena hän sai seuran kanssa kolmen vuoden 6 miljoonan dollarin jatkosopimuksen huhtikuussa 2008.
Kaudella 2008–2009 teki NHL:n piste-ennätyksensä 3+18=21. Hän pelasi myös Blue Jacketsin ensimmäisessä pudotuspelisarjassa Detroit Red Wingsiä vastaan. Kaudella 2009–2010 häneltä jäi väliin 12 runkosarjaottelua polvivamman vuoksi.
Taistelu myllyllä

Taistelu myllyllä (ransk. L’attaque du Moulin) on ranskalaisen kirjailijan Émile Zolan kirjoittama novelli, joka on suomennettu kahdella eri nimellä: 
Rynnäkkö myllyä vastaan ja Taistelu myllyn luona.
Novelli kertoo vuosina 1870–1871 käydystä Saksan–Ranskan sodasta.
Novellista julkaistiin myös suomeksi 1950-luvulla nuorisolle suunnattu sarjakuvalehti Kuvitettuja klassikkoja.
Brasilianpuu

Ulkonäkö

Brasilianpuun lehdissä on soikeita lehdyköitä pareittain. Keltaiset kukat kasvavat terttuina. Siemenkota on litteä, piikkinen ja sitruunan siemenen muotoinen. Kaarnassa kasvaa piikkejä. Nuoren puun rungosta suuri osa on valkoista ja pehmeää, mutta ydinpuu on punaista ja kiiltävää. Puun ikääntyessä ydinpuun osuus kasvaa. Puu kasvaa hitaasti, mutta jo 30-vuotiaasta puusta voidaan tehdä jousia.
Brasilpuu kukkii ja tekee hedelmiä elokuun lopulta maaliskuuhun.

Levinneisyys

Brasilpuuta kasvaa Brasilian itäosissa. Se on luonnonvarainen Pernambucon, Bahian, Espirito Santon ja Rio de Janeiron osavaltioissa, mutta sitä on istutettu muuallekin. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on luokitellut lajin erittäin uhanalaiseksi.

Käyttö

Brasilianpuun ydinpuusta saadaan punaista väriainetta. Sitä on käytetty myös jousisoittimien jousien valmistamiseen. Puun siemenistä tehdään koruja.
Sitä on käytetty myös rohdoksena, ja sen käyttöä syöpälääkkeeksi on tutkittu. Brasilianpuun kaupallista käyttöä on rajoitettu CITES-sopimuksella.
John Sayles

John Sayles (s. 28. syyskuuta 1950 Schenectady, New York) on yhdysvaltalainen independent-elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja, näyttelijä ja kirjailija. Hän myös leikkaa itse omat ohjauksensa. Hänen tunnetuimpia ohjauksiaan ovat Lone Star (1996) sekä esikoisohjaus Return of the Secaucus 7 (1980), joka on otettu osaksi National Film Registryn kokoelmaa. Lone Star oli ehdolla parhaan käsikirjoituksen Golden Globe -palkintoon.
Sayles on tehnyt useasti yhteistyötä opiskelutoverinsa David Strathairnin kanssa, joka on esiintynyt esimerkiksi Saylesin ohjaamissa elokuvissa Lahjotut (1988) ja Ennen kuolemaa (1999).
Jan Sundberg

Jan Sundberg (s. 12. tammikuuta 1949) on suomenruotsalainen valtiotieteilijä ja Helsingin yliopiston yleisen valtio-opin professori emeritus. Hän oli yleisen valtio-opin ruotsinkielisen professorin virassa vuosina 1994–2017. Sundberg on julkaissut monia tutkimuksia suomalaisesta puoluejärjestelmästä niin englanniksi kuin ruotsiksi.

Mielipiteitä ja lausuntoja

Sundberg on vastustanut Suomen kuntauudistusta ja aikomusta vähentää kuntien määrää jopa sadalla vuoden 2005 tasosta. Hänen mukaansa uudistuksessa taloudelle annetaan liian suuri merkitys ja demokratian toimivuus unohtuu. Sundberg väläyttää myös, että syy poliittisen osallistumisen vähenemiseen ja äänestysvilkkauden laskuun voi olla kuntademokratian heikkenemisessä.
Vuonna 2013 Yle uutisoi, että Sundbergin tietokoneelta oli lähetetty vihaviestejä ruotsinkielisille suomalaisille.
Sundberg on antanut usein haastatteluja ulkomaisille tiedotusvälineille Suomen politiikkaa koskien. Vuoden 2015 vaalien jälkeen Sundberg arveli norjalaisessa Aftenpostenissa, että perussuomalaisten istuessa hallituksessa Itä-Suomessa pakollinen ruotsin opetus poistuu ja tilalle tulee pakkovenäjä.
IRCQuotes

Tekninen tausta

Ylläpitäjänä toimii Santeri ”Santzes” Tarvainen. Sivustolla on noin 2,5 miljoonaa sivulatausta kuussa. Rekisteröityneitä käyttäjiä on yli 35 000 ja hyväksyttyjä lainauksia yli 12 000 (heinäkuussa 2015). Sivusto on toteutettu PHP:llä MySQL-tietokantaa käyttäen.
John Garfield

Ura

Garfield syntyi amerikanjuutalaiseen perheeseen. Hän tuli tunnetuksi metodinäyttelijänä Marlon Brandon, James Deanin ja Montgomery Cliftin tavoin. Garfield aloitti elokuvauransa 1930-luvun loppupuolella. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat muun muassa Kohtalon tuomio (The Postman Always Rings Twice, 1946) ja Hiljainen sopimus (Gentleman’s Agreement, 1947). 1950-luvun vaihteessa John Garfield joutui Hollywoodin mustalle listalle kommunistiksi epäiltynä. Tämä johtui siitä, että Garfieldin Roberta-vaimo oli kommunistisen puolueen jäsen. Ei ole kuitenkaan todisteita siitä, että Garfield itse olisi ollut kommunisti. Garfield on saanut elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.

Yksityiselämä

John ja Roberta menivät naimisiin vuonna 1935 ja avioliitto kesti Johnin kuolemaan asti. Pariskunnalla oli kolme lasta, joista esikoinen kuoli jo lapsena allergiaan. John kuoli pitkäaikaisiin sydänongelmiin vain 39-vuotiaana. Stressi Hollywoodin mustalle listalle joutumisesta huononsi luultavasti Johnin tilaa.
Miss Piggy

Miss Piggy  on  keskeinen nukkehahmo Muppetit ja The Muppet Show -televisiosarjoissa. Miss Piggy on sika, joka on vakuuttunut siitä, että hänet on tarkoitettu tähteyteen, ja minkään ei tule seistä hänen tiellään. Hän on esiintyessään varsin viehättävä, mutta voi hetkessä raivostua, jos tuntee olonsa loukatuksi.

Elämäkerta

Vaatimattomissa oloissa kasvanut Miss Piggy sai esitystoiminnan voittamalla Miss Bogen County -kauneuskilpailun, jonka voitettuaan hän myös tapasi Kermitin ensimmäistä kertaa. Tämä tapahtui elokuvassa Muppet-elokuva. Vuonna 1976 Miss Piggy aloitti kuorossa Muppet Show’ssa.  Miss Piggyn karisman ja kirjekurssilta opitun karaten vuoksi hän niin pelätään kuin palvotaankin. Piggyn ura laajeni televisioerikoisuuksiin, kotivideoihin ja kirjoihin.
Miss Piggy näytteli kahta säännöllistä roolia Muppet Show’n luonnoksissa: "Eläinsairaalassa" roolina oli hurmaava sairaanhoitaja ja "Siat Avaruudessa" -luonnoksessa perämies Piggy.
Laivan kannella

Juoni

Tarinassa espanjalainen tanssityttö (Raili Mäki) menee laivapojaksi suomalaiseen laivaan löytääkseen suomalaisen isänsä.

Tuotanto

Ensimmäinen filmisovitus näytelmästä tehtiin vuonna 1938, ja se elokuva jäi Paavo Kostiojan ainoaksi ohjaukseksi.
Spede Pasanen esiintyy elokuvassa ensimmäistä kertaa valkokankaalla, mutta tässä vaiheessa vielä pelkkänä statistina. Kuvaukset tehtiin Airiston selälle ankkuroidussa museolaiva Sigynissä.

Vastaanotto

Elokuvaa on luonnehdittu köykäiseksi.
Huumori ja musiikkinumerot on kuitenkin nähty viihdyttävinä.
Työn sankarilaulu

Elokuvan juoni

Elokuva on tehdasseudulle ja Lapin erämaihin sijoittuva kolmiodraama, jonka päähenkilöitä ovat paroni Stenhjelmin tytär Margit (Kaisa Leppänen), rautatehtaan työmies Juhani Rauta (Urho Somersalmi) ja rautatehtaan insinöörin poika Olli Järvelä (Einar Rinne). 
Margit käy rautatehtaalla tervehtimässä siellä harjoittelijana toimivaa Ollia, mutta pian Olli huomaa, että Margit onkin kiinnostunut samalla tehtaalla työskentelevästä Juhanista. Olli onnistuu isänsä kautta järjestämään Juhanille potkut ja tämä lähtee Lappiin. Olli saa Margitin ja hänen myötään pääsee käsiksi paroni Stenhjelmin omaisuuteen. Hän kuitenkin menettää omaisuuden ja joutuu itsekin lähtemään Lappiin uutta työtä etsimään.
Lapissa Margit ja Olli tapaavat uudelleen Juhanin, ja kun Juhani pelastaa Margitin varmalta kuolemalta, tämä tunnustaa rakastavansa häntä. Mustasukkainen Olli työntää nyt Juhanin koskeen, mutta Margit saa hänet pelastettua. Olli lähtee aseen kanssa metsään harhailemaan ja joutuu tapaturman uhriksi.
Johan Gabriel von Bonsdorff

Johan Gabriel von Bonsdorff (1795–1873) oli suomalainen juristi, kameralisti. Hän väitteli lakitieteen tohtoriksi 1818 ja toimi senaatin kamari- ja tilitoimituskunnan kamreerina vuodesta 1826. Erotessaan virasta 1844 hän sai valtioneuvoksen arvon, mutta jatkoi työtä julkisissa tehtävissä. Hän oli ministerivaltiosihteeri Alexander Armfeltin ystävä, ja siksi hänellä oli vaikutusvaltaa maan asioihin.
Jalo Sihtola

Jalo Toivo Sihtola, vuoteen 1918 Aaltonen (18. toukokuuta 1882 Lammi – 21. syyskuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen teollisuusmies ja taidemesenaatti. Sihtolalle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1967.
Sihtolan vanhemmat olivat kirjansitoja Jaakko Aaltonen ja Amanda Felin. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin reaalilyseosta 1900 ja valmistui insinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1905. 
Sihtola työskenteli metsäteollisuuden parissa. Hän toimi aluksi myyntitehtävissä ja myöhemmin Enso-Gutzeitin Tainionkosken ja Kaukopään tehtaiden paikallisjohtajana (vuosina 1932–1949). Noissa tehtävissä hän joutui matkustelemaan ympäri Eurooppaa, Aasiaa ja Pohjois-Amerikkaa. Vapaa-aikanaan hän sai mahdollisuuden tutustua maalaustaiteeseen, josta tuli hänelle tärkeä harrastus.  
Jalo Sihtola avioitui vuonna 1907 Ester Sofia Andersinin (1884-1964) kanssa, jonka vanhemmat olivat merenkulkuneuvos Ernst Andersin (1856-1926) ja Nanny Sahlberg. Ester ja Jalo Sihtola saivat kuusi lasta. 
Jalo Sihtola oli kirjailija Mika Waltarin isän Toimi Waltarin nuoruudenystävä. Toimi Waltarin kuoltua Sihtolasta tuli Mika Waltarin sijaisisä. Hän luki Mika Waltarin ensimmäisiä käsikirjoituksia, tuki häntä taloudellisesti, ja he olivat myös kirjeenvaihdossa aina Sihtolan kuolemaan saakka. Myös Waltari aloitti taiteen keräämisen Sihtolan esimerkin vaikutuksesta.

Säätiö

Sihtolan ja hänen puolisonsa keräämästä mittavasta suomalaisen ja ulkomaisen taiteen kokoelmasta muodostettiin vuonna 1958 Ester ja Jalo Sihtolan Taidesäätiö, jonka kokoelmasta pääosa on sijoitettu Ateneumin taidemuseoon Helsingissä. Myös Imatran taidemuseo ja Jyväskylän taidemuseo saivat säätiöltä huomattavat lahjoitukset.