google/wiki40b huggingface dataset:
Johan Ihre

Johan Ihre (1707–1780) oli ruotsalainen kielitieteilijä. Hän oli Uppsalan yliopiston professori vuodesta 1737. Hän oli uranuurtaja kielitieteen alalla, sillä hän vastusti mielivaltaisia tutkimusmenetelmiä ja epähistoriallisia näkemyksiä. Hänen pääteoksensa on etymologinen sanakirja Glossarium suiogothicum (2 osaa, 1769). Hän tekee siinä esimerkiksi sanavertailuja germaanisten kielten ja suomen välillä sekä esittää havaintoja germaanisten kielten äänteensiirrosta. Hän julkaisi myös tutkimuksia gootin kielestä.
Raparperitaivas

Vastaanotto

Nuorgam-verkkomedian diskografia-artikkelissa vuonna 2013 toimittaja Tommi Forsström listasi levyn yhtyeen parhaimpiin. Forsströmin mukaan Sundqvist ”otti ensimmäisen kerran voimakkaammin kantaa kulutushulluuden ja suorituskeskeisyyden syöksykierteeseen, johon ihmiskunta oli heittäytymässä”. Hänen arvionsa mukaan kappaleet olivat edelleen viiltävän sarkastisia, mutta uusi ote toi niihin ”raikkaan tuulahduksen”.
Slim Whitman

Ottis Dewey "Slim" Whitman Jr (20. tammikuuta 1923 – 19. kesäkuuta 2013) oli yhdysvaltalainen countrymusiikin laulaja-lauluntekijä. 
Whitman syntyi Tampassa, Floridassa ja julkaisi vuonna 1948 ensimmäisen singlensä saatuaan levytyssopimuksen RCA Recordsilta. Vuonna 1955 hän saavutti Britanniassa listaykkössijan laulullaan ”Rose Marie”. Hän pääsi Grand Ole Opryyn ja esiintyi musiikkielokuvassa Jamboree (1957). 
Whitman oli vierailevana esiintyjänä Wolfman Jackin The Midnight Special -show’ssa. Hän lopetti uusien levytysten tekemisen vuonna 1974. 
Whitmanilla on tähti Hollywood Walk of Famella. Hänen kappaleensa ”Indian Love Call” vuodelta 1952 on keskeinen Tim Burtonin Mars hyökkää! -elokuvassa.
James Bartleman

James Karl Bartleman (s. 24. joulukuuta 1939 Orillia, Ontario) on kanadalainen kirjailija, diplomaatti sekä Ontarion varakuvernööri vuosina 2002–2007. Hän on syntynyt Port Carlingissa ja opiskellut Länsi-Ontarion yliopistossa.
Vuodesta 2007 hän on toiminut Kanadan Ontariossa sijaitsevan taiteeseen ja suunnitteluun suuntautuneen yliopiston kanslerina.
Rory O’Connor

Rory O’Connor (1883 Dublin – 8. joulukuuta 1922 Dublin) oli irlantilainen aktivisti ja Irlannin tasavaltalaisarmeijan (IRA) upseeri. Hänen johtamansa Dublinin oikeustalon valtaus viime kädessä johti Irlannin sisällissodan puhkeamiseen kesäkuussa 1922.
O’Connor opiskeli University College Dublinissa ja työskenteli vuosina 1911–1915 rautatieinsinöörinä Kanadassa, jossa hän liittyi Irlannin itsenäisyyttä ajaneeseen feeniläisliikkeeseen. Hän osallistui vuoden 1916 pääsiäiskapinaan ja hänen sanottu myös olleen ennen kapinan alkua väärentämässä odotettavissa olleista pidätyksistä vihjannutta asiakirjaa (nk. Castle document), jolla maltillisia pyrittiin houkuttelemaan ryhtymään kapinaan. Kapinan jälkeen hän oli vangittuna. O’Connorista tuli vuonna 1918 IRA:n insinööritoimen johtaja ja Irlannin itsenäisyyssodan aikana 1919–1921 hän johti Englannin alueella tehtyjä iskuja, joihin kuului muun muassa järjestettyjä vankilapakoja ja terroristisia pommi-iskuja.
O’Connor vastusti jyrkästi Ison-Britannian ja Irlannin sopimusta ja maaliskuussa 1922 hänet valittiin sopimusta vastustaneen IRA:n siiven sotilasneuvoston puheenjohtajaksi. Muutamaa viikkoa myöhemmin hän johti kahdensadan IRA-miehen ryhmää, jotka valtasivat ja miehittivät Dublinin oikeustalon. Kun valtaajat kieltäytyivät perääntymästä, Michael Collins määräsi lopulta hallituksen joukot aloittamaan hyökkäyksen 28. kesäkuuta. Seurannut Dublinin taistelu päättyi kapinallisten tappioon ja vatsaan haavoittunut O’Connor joutui vastentahtoisesti antautumaan Dublinin prikaatin komentajan Oscar Traynorin määräyksestä. Sen jälkeen häntä pidettiin Mountjoyn vankilassa. Hallituksen joukot teloittivat O’Connorin ja neljä muuta vankia sisällissodan aikana 8. joulukuuta kostoksi IRA:n edellisenä päivänä suorittamasta kansanedustaja ja prikaatinkenraali Sean Halesin murhasta. Teloitusmääräyksen antanut oikeusministeri Kevin O’Higgins oli ennen sisällissotaa ollut O’Connorin henkilökohtainen ystävä.
Samu Kaaresvirta

Ura

Kaaresvirta on Kaarinan Uran kasvatti. Hän siirtyi Piilosetista Salon Vilppaaseen kaudeksi 2001–2002 ja pelasi joukkueessa kahden kauden ajan. Kaaresvirta siirtyi Kouvoihin vuonna 2003 ja voitti seuran kanssa heti ensimmäisellä kaudella SM-kultaa. Kuuden kauden jälkeen Kouvoissa Kaaresvirta siirtyi takaisin Saloon yhden vuoden sopimuksella. Kaaresvirran johdattamana Vilpas onnistui säilyttämään sarjapaikan ja sopimusta jatkettiin. Toukokuussa 2014 Kaaresvirta teki Vilppaan kanssa jatkosopimuksen.
Tammikuussa 2014 Kaaresvirta pelasi 500. runkosarjaottelunsa pääsarjatasolla. Kaaresvirta päätti pääsarjauransa kauden 2014–2015 jälkeen ja teki seuraavaksi kaudeksi pelaajasopimuksen I-divisioona B:ssä pelanneen kaarinalaisen Ura Basketin kanssa.
Visionaarinen taide

Visionaarinen taide pyrkii kuvaamaan fyysisen ylittävää laajempaa tietoisuutta, kuten henkisiä, haltioituneita tai mystisiä aiheita, tai se perustuu sellaisten kokemiseen. Näitä voidaan saavuttaa jokaisen yksilön subjektiivisuuden kautta.
Joseph Nechvatalin mukaan visionaarisia taiteilijoita yhdistää heidän epätavallisen voimakkaista mielikuvista tai visiosta peräisin oleva luomisvoima. Alan lehti on Visionary Revue ja eräs visionaarisen taiteen museo sijaitsee Baltimoressa, Yhdysvalloissa.
American Visionary Art Museum -museon mukaan käsite viittaa taiteeseen, jota tekevät itseoppineet yksilöt, tavallisesti ilman muodollista koulutusta. Heidän työnsä nousee sisäisestä, henkilökohtaisesta visiosta, joka paljastuu ennen kaikkea itse luovassa toiminnassa. Visionaarinen taide alkaa kuuntelemalla sielun sisäisiä ääniä, joiden luoja ei ehkä edes ajattele olevan taidetta.
Anonyymin taidehistoriasivuston ylläpitäjän mielestä visionaarinen taide on pikeeminkin teema kuin liike. Taiteilijoiden teoksissa on paljon eroja, mutta heidän yhteinen teemansa on yritys kuvata maailmaa sen fyysisen ilmentymän takana ja limittää mystisiä ja henkisiä ideoita.

Taustaa

Taiteilija Joseph Nechvatal on todennut, että nykyajan visionaariset taiteilijat pitävät vastineinaan Hieronymous Boschia ja William Blakea. Alex Greyn mukaan Bosch on ehkä kaikkein kuuluisin 1400-luvun visionaarinen taiteilija, joka kuvasi erilaisia groteskeja olentoja, kidutettuja sieluja helvetissä ja enkeleitä, jotka ohjaavat pelastettuja taivaan valoon esimerkiksi maalauksessaan Maallisten ilojen puutarha. William Blake totesi töidensä olevan luonteeltaan visionaarisia. Tunnettu suuntauksen edustaja on taiteilija Alex Grey.
Visionaarinen taide yhdistetään usein ITE-taiteeseen, outsider-taiteeseen tai fantastiseen realismiin, joka syntyi vuonna 1946 perustetun Wienin fantastisen realismin koulukunnan myötä. Joidenkin näiden alojen taiteilijoiden on nähty luovan töitään visionaareina, heidän taiteensa syntyessä sisäisestä välttämättömyydestä tai pakosta. Outsider-taiteessa tekijän henkilökohtaiselle visiolle perustuvia teosympäristöjä sanotaan visionaarisiksi ympäristöiksi.

Visio

Visio (engl. vision) viittaa alun perin silmien avulla tapahtuvan aistimisen voimaan, näkemykseen. Se voi tarkoittaa myös voimakasta tulevan asian ennakointia, profeetallista visiota tai yrittäjän visiota. Visionaarinen (myös visionäärinen) ransk. visionnaire tarkoittaa näkyä koskevaa tai näynomaista.
Huujärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 30 hehtaaria, se on 1,7 kilometriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 3,6 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 78,8 metriä mpy.
FS Francis Garnier (L9031)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 22. helmikuuta 2011.
Sisäkuva (Rafael Wardi)

Sisäkuva on Rafael Wardin (s.1928-) öljytyö kankaalle vuodelta 1971, kooltaan 147 × 97 cm. Ateneumin taidemuseo osti sen vuonna 1972.
Sisäkuvassa Wardi kuvaa valon luomaa atmosfääriä. Hän käytti metodinaan pinnan jakamista särmiin, ja värien erottamista paljaiden valkoisten aukkojen avulla, joista viimeksi mainittua käytetään Sisäkuvassa. Keinon katsotaan olevan peräisin Pierre Bonnardilta. Suomessa sen omaksui myös Helge Dahlman ja Tapani Raittila. Maalauksen punainen, keltainen, oranssi ja sininen ovat Wardille ominaisia.
Claire Bretécher

Claire Bretécher (s. 17. huhtikuuta 1940 Nantes) on ranskalainen sarjakuvataiteilija, joka tunnetaan parhaiten sukupuolten tasa-arvoa ja naisasiaa käsittelevistä töistään. Hänen tunnetuin teoksensa on Les frustrés, joka ilmestyi Le Nouvel Observateurissa. Siinä hän satirisoi pariisilaista vasemmistoälymystöä. Sen kaksi ensimmäistä osaa on julkaistu Suomessa nimellä Turha joukko. Toinen suomennettu albumi Selluliitin sieluntilat kertoo tarinan prinsessasta nimeltä Selluliitti.
Sipoon vanha kirkko

Historia

Kirkko on rakennettu vuosina 1450–1454, ja se on saman tuntemattoman suunnittelijan, niin kutsutun Pernajan mestarin, käsialaa kuin eräät muutkin Itä-Uudenmaan harmaakivikirkot.
Kirkko poikkeaa edellä mainituista osittaisen kaksilaivaisuutensa ja keskiaikaisen maa-kivilattian osalta. Rakennus on entistetty 1930-luvulla, mutta ei kuitenkaan aivan alkuperäiseen asuunsa.
Sipoon vanhan kirkon kellotapuli rakennettiin alun perin puusta. Nykyinen, alaosaltaan kivinen tapuli on rakennettu vuonna 1811.
Puudosi

Elinkeinot ja liikenneyhteydet

Puudosissa on kaivos-, kalanjalostus- ja puunjalostusteollisuutta. Kaivosteollisuutta edustaa muun muassa graniittilouhos. Kaupungissa on lentokenttä ja sieltä johtaa maantie Karhumäelle.
Kansainvälisen matkailutien, Sinisen tien, päätepiste on Puudosi. Sininen tie johtaa Norjan Mo i Ranasta Ruotsin ja Suomen halki Karjalan tasavaltaan.

Historia

Puudosin muinaisasutus mainitaan ensimmäistä kertaa aikakirjoissa vuonna 1382. Nikolskin Puudosin pogosta sai kaupunginoikeudet Katariina II asetuksella 16. toukokuuta 1785. Kaupunki rakennettiin Nikolai I 1840 vahvistaman asemakaavan mukaisesti. Puudosin piirin hallintokeskus siitä tuli 29. elokuuta 1927. Alueelle muutti 1930-luvulla suomalaisia sosialisteja Suomesta ja Amerikasta.
Nils Storå

Nils Eugen Storå (s. 29. toukokuuta 1933 Pietarsaari) on suomalainen kansatieteilijä ja professori. Hän on ollut Åbo Akademin Pohjoismaiden etnologian ja folkloristiikan professori 1972–1997. Hän tutki kolttien hautaustapoja ja Ahvenanmaan kansankulttuuria. Hän on julkaissut erityisesti saaristolaisten tapoihin painottuvia teoksia. Aihetta käsitteleviä kirjoituksia on koottu teokseen Resurser, strategier, miljöer (1993). Teoksessa Fiskets Åland och fiskarkulturen (2003) hän tiivistää Ahvenanmaan saaristoelämää käsittelevät tutkimuksensa. Hän oli Budkavlen-lehden toimittaja 1971–1997.
Antrean junaräjäytys 1896

Antrean junaräjäytys tapahtui Antrean rautatieasemalla sunnuntaiaamuna kello 9 aikaan 1. maaliskuuta 1896 kun asemalle pysähtyneen Viipurista Joensuuhun matkalla olleen postijunan numero 201 yhdessä toisen luokan matkustajavaunussa räjähti dynamiittipanos. Räjähdyksessä kuoli kaksi henkilöä ja useita vaunussa olleita muita matkustajia loukkaantui.
Dynamiittipanoksen räjäyttäjä oli junassa matkustajana ollut 28-vuotias rakennusmestari Theodor (Antti) Skutnabb. Hän oli ostanut ennen lähtöään Viipurista rautakaupasta viisi kiloa dynamiittia, nalleja ja sytytyslankaa sijoittaen ne mukaan ottamaansa matkalaukkuun. Skutnabbilla ja hänen naisseuralaisellaan Sandra Vitikaisella oli mukanaan myös alkoholijuomia ja appelsiineja pärevasussa ja he nauttivat näitä matkan aikana. Junan pysähdyttyä Hannilan rautatieasemalle Skutnabb jätti aseman postilaatikkoon kaksi kirjettä jotka oli osoitettu hänen Hämeenlinnassa asuneelle isälleen ja Viipurissa asuneelle veljelleen Akseli Skutnabbille. Junan saavuttua vähän ennen Antrean asemaa Vuoksen ylittävälle rautatiesillalle vaunussa olleet matkustajat kuulivat Skutnabbin ja Vitikaisen istumapaikkojen suunnasta paukahduksen ja näkivät savua jota meni ulos avoimesta vaunun ikkunasta. 
Junan pysähdyttyä Antrean asemalle useat junassa olleet matkustajat poistuivat asemalaiturille ja asemarakennukseen aamiaista syömään. Parin minuutin kuluttua junan pysähtymisestä siinä vaunussa jossa Skutnabb oli matkustanut tapahtui voimakas räjähdys. Vaunun katto romahti osittain sisään ja vaunun kappaleita sinkoili räjähdyksen voimasta lähiympäristöön. Asemarakennus vaurioitui ja sen ikkunoita särkyi. Voimakas paineaalto kaatoi myös asemalaiturilla olleita ihmisiä. Räjähdyksessä saivat surmansa Skutnabb ja Vitikainen. Muut vaunussa olleet matkustajat selvisivät hengissä. Kolme heistä sai pahempia vammoja ja yhdeltä jouduttiin amputoimaan jalat polvista. Neljä henkilöä vietiin ylimääräisellä junalla Viipurin lääninsairaalaan hoidettavaksi. Räjähdyksessä tuhoutuneen ja tuleen syttyneen matkustajavaunun ohella kolme muuta asemalla ollutta vaunua sai vaurioita.
Skutnabbin jättämistä kirjeistä selvisi että hän oli päättänyt tehdä itsemurhan. Kirjeiden sisällön perusteella arveltiin että Skutnabbin tarkoituksena oli räjäyttää dynamiittipanos jo silloin kun juna oli Vuoksen sillalla jolloin juna olisi syöksynyt virtaan ja kuolonuhrien määrä olisi noussut suureksi.   
Theodor (tai Antti) Skutnabb oli syntynyt vuonna 1868 Hämeenlinnassa jonne hänen isänsä rakennusmestari Petter Anders Skutnabb (1829-1900) oli muuttanut Pohjanmaalta. Hän kävi viisi luokkaa lyseota ja suoritti rautateiden virkatutkinnon 1885 ollen sitten harjoittelijana rautateillä kolmen vuoden ajan. Tämän jälkeen hän kävi Helsingin teollisuuskoulun josta hän valmistui rakennusmestariksi.
László Kubala

László Kubala Stecz (10. kesäkuuta 1927 Budapest, Unkari – 17. toukokuuta 2002 Barcelona, Espanja) oli syntyperältään slovakialais-unkarilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Kubala oli pelipaikaltaan hyökkääjä ja edusti urallaan muun muassa Ferencvárosia, Slovan Bratislavaa, Vasasia, Barcelonaa ja Españolia. Pisimpään, vuodet 1951–1961, hän edusti espanjalaista Barcelonaa, jossa hän teki pelaamassaan 345 ottelussa 274 maalia kaikki kilpailut mukaan lukien ja voitti useita mestaruuksia. Kubalaa on pidetty Barcelonan historian parhaana pelaajana. Hän muodosti joukkueen tehokkaan hyökkäyslinjan Basoran, Césarin, Manchónin ja Morenon kanssa. Hän pelasi myös Tšekkoslovakian, Unkarin ja Espanjan maajoukkueissa.
Pelaajauransa jälkeen Kubala siirtyi valmentajaksi ja luotsasi useita seurajoukkueita pääasiassa Espanjassa. Vuodet 1969–1980 hän toimi Espanjan maajoukkueen valmentajana ja johdatti joukkueen vuoden 1978 MM-kilpailuihin ja 1980 EM-kilpailuihin.
László on Kubalan etunimen unkarinkielinen muoto. Nimi esiintyy maasta ja kielestä riippuen yleisesti myös muodoissa Ladislav, Ladislao ja Ladislau. Monimuotoiset sukujuuret omannut Kubala piti itseään kosmopoliittina.
Paavo Korven-Korpinen

Paavo Korven-Korpinen (sukunimi vuoteen 1911 Korpinen; 3. huhtikuuta 1884 Janakkala – 22. maaliskuuta 1969) oli suomalainen opettaja, suojeluskuntien valistusupseeri ja kirjailija. 
Korven-Korpisen vanhemmat olivat tilanomistaja Juho Ylöstalo ja Vilhelmina Adamintytär. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin reaalilyseosta 1905, opiskeli teologiaa ja historiaa Helsingin yliopistossa ja valmistui opettajakandidaatiksi 1912.
Korven-Korpinen toimi aluksi Räisälän kansanopiston rehtorina. Suomen sisällissodan aikana hän oli valkoisten joukoissa ja osallistui muun muassa Raudun taisteluun. Sodan jälkeen Korven-Korpinen oli Hämeenlinnan vankileirin apulaisjohtajana ja johtajana. Hänen aikanaan leirillä kuoli yli tuhat punavankia. 
Korven-Korpinen suoritti 1920 suojeluskuntien päällystökurssin ja toimi sitten suojeluskuntien valistusohjaajana eri puolilla Suomea muun muassa Varsinais-Suomessa ja Lapissa. 1930-luvulla hän oli Viipurin suojeluskuntapiirin valistusohjaajana. Korven-Korpinen käynnisti 1936 Vapaussodan arkistot kokoon!-kampanjan jolla kerättiin paikallisten suojeluskuntien vuoden 1918 arkistoja talteen ja kesällä 1937 hän osallistui Vapaussodan Rintamamiesten Liiton sotamuistokeräykseen haastatelleen lähinnä Raudun taisteluun osallistuneita.
Korven-Korpinen oli talvi- ja jatkosodan aikana propagandatehtävissä. Sotien jälkeen hän keskittyi lakkautetun suojeluskuntajärjestön historian tutkimiseen keräten aineistoa entisiltä suojeluskuntalaisilta. Korven-Korpinen avusti myös Niilo Hersaloa suojeluskuntien historian kirjoittamisessa.
Muppettien joulu

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Muppettien joulu saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
HMS Scarborough (L25)

Valmistus

Alus tilattiin 26. helmikuuta 1929 Swan Hunterilta osana vuoden 1929 laivasto-ohjelmaa. Sen köli laskettiin vielä samana vuonna 28. toukokuuta ja alus laskettiin vesille ilman seremonioita 14. maaliskuuta 1930. Alus valmistui 31. heinäkuuta 1930.
HSC Ceuta Jet

Rakentaminen

Alus tilattiin 14. toukokuuta 1997 Kvaerner Fjellstrandilta Bergenistä. Sen köli laskettiin vielä samana vuonna 10. syyskuuta telakkanumerolla 1646 ja alus laskettiin vesille 10. toukokuuta 1998. Alus luovutettiin 6. kesäkuuta 1998 Guernseyn saarelle rekisteröidylle Express Ferries Limitedille. Alus oli kuitenkin Norjan lipun alla kotipaikkanaan Bergen.

Liikennöinti

Alus aloitti 12. kesäkuuta 1998 liikennöinnin Helsingistä Tallinnaan nimellä Nordic Jet. 
Alus saapui 1. syyskuuta 2003 Visbyhyn ollessaan matkalla Kielin kanavalle, jonne se saapui seuraavana iltana. Alus läpäisi 2. syyskuuta kanavan. Se aloitti vielä syyskuussa liikennöinnin Tarifasta Tangeriin.
Alus läpäisi Kielin kanavan 16. huhtikuuta 2004 matkatessaan Helsinkiin, jossa se aloitti toukokuussa liikennöinnin Tallinnaan. Alus palasi Tarifan ja Tangerin väliselle reitille 16. marraskuuta. Se lähti huhtikuussa 2005 Välimereltä Helsinkiin, jossa alus aloitti liikennöinnin Tallinnaan 16. huhtikuuta. Aluksen akselissa havaittiin vika 13. heinäkuuta ja se poistettiin liikenteestä Tallinnassa.
Alus palasi liikenteeseen 10. syyskuuta ja se oli viimeistä päivää Helsingin ja Tallinnan välisellä reitillä 20. heinäkuuta 2008. Alus pysähtyi seuraavana päivänä Visbyssä ja se sai vielä heinäkuussa uuden nimen Ceuta Jet, jolloin se liputettiin Kyprokselle kotipaikkanaan Limassol.
Alus aloitti elokuussa liikennöinnin Algecirasista Ceutaan.
Maisemanhoito

Maisemanhoito tarkoittaa toimenpiteitä, joilla pidetään yllä, entistetään tai uusitaan ihmisen elinympäristön kauneusarvoja.
Maisemanhoito on tärkeää esimerkiksi perinnemaisemien kauneusarvojen ylläpitämisessä.

Maisemanhoito metsissä

Maisemanhoitoa suoritetaan muun muassa kaupunkien ulkoilualueilla ja kuntien ja valtion retkeilyalueilla pusikoita raivaamalla, poistamalla kuolleita puita tai esimerkiksi pähkinäpensaslehdoissa tukahduttavia kuusia. Maisemaa voidan myös avata, kun puut ja pensaat estävät näkyvyyttä vesistölle, pellolle tai muulle kiinnostavalle nähtävyydelle. Myös hakkuutähteiden keräys ja poiskuljetus edistää maisemanhoitoa.

Maisemanhoito kulttuurimaisemassa

Maisemanhoitoa on tehty esimerkiksi suojelualueilla kunnostamalla siellä olevia vanhoja tiloja rakennuksineen ja niiden pihapiirejä ja viljelyksiä. Näin on haluttu säilyttää nähtävyytenä perinteistä rakennustyyliä ja viljelymaisemaa eri elementteineen. Maisemanhoito on myös niityjen ylläpito, kun niityt ovat katoamassa Suomesta perinteisen maatalouden muuttuessa. Sen takia monia niityjä hoidetaan erikoistoimenpitein ja myös siksi, että niittyjen runsas kasvi- ja perhoslajisto säilyisi.

Perinteinen maaseudun kulttuurimaisema

Perinteinen maaseudun kulttuurimaisema oli kaunis ja sopusuhtainen. Rakennukset sijoitettiin väljästi ja ympäristöön sopeutuvasti. Tiet rakennetiin noudattamaan luontevasti maaston muotoja.
Nicholas Marcus Fernando

Nicholas Marcus Fernando (s. 6. joulukuuta 1932) on srilankalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Grégoire-Pierre XV Agagianian 20. joulukuuta 1959, ja hänet nimitettiin Colombon arkkihiippakunnan johtoon 21. maaliskuuta 1977. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Thomas Benjamin Cooray, jota avustivat Anthony de Saram ja Jacob Bastiampillai Deogupillai.
Fernando erosi tehtävistään arkkipiispana 6. heinäkuuta 2002.
Megalonyx

Ulkonäkö

Megalonyx oli pienempi kuin sukulaisensa Megatherium, mutta se oli silti suuri eläin. 2,5-3 metriä pitkä, 1,70 metriä korkea ja pystyi painamaan tonnin.
Kokonsa vuoksi se oli helpompi saalis sapelihammaskissoille, mutta puolustukseksi sillä oli terävät kynnet. Megalonyxillä oli lyhyt ja leveä kuono. Sen jäänteitä on löydetty Alaskasta Kolumbiaan asti ja se eli tiheässä metsässä. Yksi laji (M. jeffersoni) on nimetty Yhdysvaltain entisen presidentin Thomas Jeffersonin mukaan.
Torjunta

Torjunta (saks. die Verdrängung) eli repressio Sigmund Freudin kehittämän psykoanalyyttisen teorian mukaan tiedostumaton psyykkinen teko, jossa tietyt halut, toiveet, fantasiat tai tunteet painetaan pois tietoisesta mielestä ja tukahdutetaan tiedostumattomaan. Psykoanalyytikot lukevat torjunnan nykyään yhdeksi puolustusmekanismeista, mutta siitä, miten torjunta tapahtuu tai kuinka yleistä se on, ei ole vielä varmuutta. Valtavirran psykologit pitävät aitoa torjuntaa hyvin harvinaisena.
Setripuunöljy

Setripuunöljy on useiden varsinkin pohjoisamerikkalaisten katajien ja sypressien puun lastuista vesihöyrytislauksella saatava eteerinen öljy, jota käytetään hajusteena ja mikroskopoinnissa immersionesteenä.
Ilari Paatso

Antti Ilari Paatso (4. elokuuta 1943 Helsinki – 29. syyskuuta 1990 Sääksmäki) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli naimisissa vuosina 1965–1971 näyttelijä Liisa Paatson kanssa. Näyttelijä Rinna Paatso on heidän lapsensa.
Paatso oli 1960-luvulla kiinnitettynä Teatteri Jurkkaan ja Radioteatteriin. Vuonna 1967 hän siirtyi Turun kaupunginteatteriin. Vuonna 1976 Ilari Paatso esitti Turun kaupunginteatterissa Kalle Holmbergin ohjaamassa Seitsemän veljestä -näytelmässä Lauria. Näytelmästä on tehty myös tv-taltiointi. Paatso hukkui loma-asuntonsa lähettyvillä Sääksmäen Ritvalassa, Valkeakoskella 29. syyskuuta vuonna 1990.
Showdown in Little Tokyo

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi sanoo leffaa niin huvittavan surkeaksi, että sitä katsoo ilokseen. Hän antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Nura Farah

Nuoruus ulkomailla

Farah syntyi vuonna 1979 Riadissa Saudi-Arabiassa, minne hänen perheensä oli muuttanut, koska hänen kouluja käynyt isänsä oli siellä töissä. Hän myös aloitti koulun siellä. He muuttivat takaisin Somaliaan Mogadishuun, kun Farah oli kahdeksanvuotias. Hän muutti Suomeen vuonna 1993 äitinsä ja neljän sisaruksen kanssa. Hänen nykyisin kuollut isänsä jäi Somaliaan.

Muutto Suomeen ja opiskelu

Suomessa he asuivat aluksi Oravaisissa vastaanottokeskuksessa. Oleskeluluvan saatuaan he muuttivat Helsinkiin Kontulaan, jossa Farah aloitti yläasteella. Hänellä oli aluksi vaikeuksia koulussa, koska hän oli ainoa ulkomaalainen luokalla ja hän joutui koulukiusatuksi ja syrjityksi. Hän ei ollut myös opiskellut juurikaan suomea ennen yläastetta, ja hänen sanavarastonsa ei ollut kovin laaja, mikä vaikeutti opiskelua. Suomen kielen opettaja kehotti häntä lukemaan kirjoja, jos hän haluaa oppia suomea paremmin. Hän luki aluksi sarjakuvia, ja sanavaraston kasvaessa hän alkoi lukea suomenkielistä kaunokirjallisuutta ja myös suomen kielelle käännettyä kirjallisuuta. Kymmenennellä luokalla ja lukiossa hänen keskiarvonsa nousi yli kahdeksaan, ja hän alkoi saada myös ystäviä. Hänen lukion kemianopettajansa kannusti opiskelemaan laborantiksi.

Kirjailijaksi

Farah halusi itsekin kirjoittaa, ja hänen esikuvinaan olivat Khaled Hosseinin kirjoittamat Leijapoika ja Tuhat loistavaa aurinkoa sekä Chimamanda Ngozi Adichien Kotiinpalaajat. Hän suomensi Otavalle somalian kielisiä sanoja ja ehdotti heille, että hän voisi kirjoittaa kirjan somalien elämästä.
Farahin kaksi ensimmäistä teosta käsittelevät Somalian aavikon paimentolaisia, somalinaisten asemaa ja vastoinkäymisiä menneinä vuosikymmeninä. Hän itse on kaupunkilainen, mutta hänen isovanhempansa ja äitinsä ovat eläneet paimentolaisina. Kirjoittaessaan kirjojaan hän halusi samalla tutkia oman sukunsa menneisyyttä.