google/wiki40b huggingface dataset:
Aimaqit

Historia

Aimaqien taustasta kertovat historialliset lähteet ovat usein sekavia ja ristiriitaisia. Aimaqit puhuvat nykyisin persiaa mutta ovat aiemmin ehkä puhuneet jotain muuta kieltä. Vuonna 1836 joiltakin tuolloin brittien alaisuudessa työskennelleiltä rajakiviä pystyttämässä olleilta aimaqeilta kirjattiin ylös sanastoa, jonka on tulkittu juontuvan mongolista. Samaan tapaan mongolitaustaista sanastoa on esimerkiksi hazaroilla. Nimi aimaq itsessään viittaa mongolin kielessä heimoon ja čahar aimaqit viittaa puolestaan neljään heimoon, joista aimaqien joskus katsotaan muodostuvan. Sanasto voi kertoa aimaqien mongolitaustasta, tai vaihtoehtoisesti he ovat olleet alun perin turkkilainen kansa, joka on omaksunut mongoliaineksia kieleensä. 
Aimaqit tulivat tunnetuiksi sotureina ja 1880-luvulla. Heratin emiiri käytti aimaqeja turvaamaan alueensa pohjoisosia turkmeeneja ja venäläisiä vastaan. Myöhemmin he liittoutuivat venäläisten kanssa ja kärsivät afgaaniemiiri 'Abd al-Rahman Khanin kostotoimista. Aimaqit sotivat afgaanihallintoa vastaan myös vuonna 1929, kun tadžikkitaustainen kapinapäällikkö Habib Allah Kalakani valtasi maan pääkaupungin. Edellisen kerran tavoin aimaqit kärsivät kostotoimista, kun afgaanit pääsivät takaisin Kabulin valtaistuimelle. Aimaqit ovat asettuneet afgaaneja vastaan suhtautuen myötämielisemmin esimerkiksi Pohjoisen liittoon kuin paštujen eli afgaanien hallitsemaan Talibaniin.

Kulttuuri

Aimaqit ovat uskonnoltaan sunnalaisia muslimeja. Sunnalaisuus on yksi merkittävä ero verrattuna hazaroihin, jotka harjoittavat pääasiassa šiialaisuutta. Elinkeinonaan aimaqit harjoittavat paimentolaisuutta tai puolipaimentolaisuutta. Aimaqien kasvattamiin kotieläimiin kuuluvat karja, lampaat ja vuohet. Karjaa paimennetaan hevosten selästä ja aimaqien perinteiset teltta-asumukset muistuttavat jurttia. Teltat tehdään villahuovasta, ja niiden pystyttäminen ja purkaminen on nopeaa. Nykyisin osa aimaqeista on myös muuttanut lähialueen suurempiin kaupunkeihin, kuten Heratiin tai Chaghcharaniin.
Keltatäpläbulbuli

Levinneisyys

Keltatäpläbulbulia tavataan Indonesiassa, Sumatran keskiosien ja Jaavan länsi- ja keskiosien vuoristoista Balille. Sen on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, mutta sen kannan arvioidaan olevan kohtalaisen nopeasti heikentynyt, minkä takia Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee sen silmälläpidettäväksi.
Miljoonakala

Koko ja ulkonäkö

Miljoonakalanaaras on harmaa tai värikäs 3–5 jopa 8 cm pitkä ja sopusuhtainen. Koiras on pienempi, mutta sillä on upea monivärinen pyrstö. Miljoonakalasta on jalostettu eri muotoja värityksen ja pyrstön muodon mukaan.

Alkuperä

Kala löytyi Trinidadista, mutta se on levinnyt myöhemmin vieraslajina monille muillekin lämpimille alueille. Sitä on istutettu syömään malariasääsken toukkia. Nykyisin miljoonakaloja kasvatetaan myyntiin ulkoaltaissa muun muassa Singaporessa.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Miljoonakala viihtyy ryhminä, joten mieluisin ympäristö olisi vähintään kuuden kalan parvi. Se on erittäin seurallinen ja iloinen kalalaji, joka tulee myös erittäin hyvin toimeen muiden kalojen kanssa. Miljoonakalat eivät yleensä nypi omenakotiloita, vaikkakin tavallista aggressiivisempia yksilöitä saattaa löytyä. Miljoonakaloista tulee myös ajan mittaan hyvinkin kesyjä, ja ne saattavat tulla kättäkin leikkisästi näykkimään.
Miljoonakala on hyvin nopea lisääntymään, mistä se on saanut nimensäkin. Jos halutaan pitkäikäisiä naaraita, naaraskaloja tulisi olla koiraisiin suhteessa 3:1, sillä koiraat saattavat olla hyvinkin rasittavia ja härnäävät naaraita parittelun toivossa. Miljoonakalat syövät omia poikasiaan, joten poikasille on oltava tarjolla piilopaikkoja esimerkiksi kasvitiheikköjä joihin ne voivat piiloutua. Paras ratkaisu on haavia poikaset kasvatusaltaaseen tai kelluvaan poikasaltaaseen.
Poikasten sukupuolen voi erottaa jo niiden ollessa hyvin pieniä ja värittömiä. Naaraspoikasten vatsassa erottuu musta täplä, ns. raskauslaikku. Aikuisten naaraiden peräevä on muodoltaan pyöreähkö, kun taas koiraiden peräevä on noin 2 kuukauden iästä alkaen piikin muotoinen "siitinevä".
Noin kahden kuukauden iässä miljoonakalan poikanen on valmis lisääntymään, joten kannattaa olla varuillaan, ettei elintila akvaariossa käy liian ahtaaksi. Naaraat kantavat poikasia noin neljä viikkoa, minkä jälkeen ne synnyttävät parisen kymmentä elävää poikasta. Ruoaksi poikasille käyvät samat hiutaleet kuin muillekin kaloille, mutta ne tulee murskata pieniksi.
Miljoonakalojen jalostus on kansainvälinen harrastus, joka on tuottanut muun muassa kylkien väriltään kirjavat käärmeennahkat eli filigraanit, tummat tuxedot ("juhlapukuiset") sekä kellertävät "lutinot", joilla ihopigmentin muodostus on puutteellista kuten albiinoillakin. Värimuodot näkyvät koiraissa selvemmin kuin naaraissa.

Vesiolot ja ravinto

Miljoonakalojen veden kovuudesta ollaan erittäin monta mieltä, mutta tämän päivän kalat parhaiten sopeutuvat sellaiseen veteen, mihin ne ovat tottuneet. Jotkut harrastajat lisäävät niiden veteen myös suolaa. Veden pH tulisi olla suhteellisen neutraalia, mutta tähänkin pätee sama asia kuin veden kovuuteen. Miljoonakala ei ole kovin herkkä lämpötilalle, mikä on tehnyt siitä suositun aloittelijoiden kalan. Erikoiset jalostetut muodot eivät ole niin helppohoitoisia kuin maatiasmuodot. Veden optimaalinen lämpötila miljoonakaloille on noin 26 °C.
Miekkailu kesäolympialaisissa 2020 – miesten kalvan joukkuekilpailu

Karsinnat

Olympiaturnaukseen pääsee mukaan yhteensä kahdeksan maata. Maat päätetään FIEn rankingin mukaan 4. huhtikuuta 2020. Neljä rankingin parasta maata pääsevät mukaan suoraan olympiaturnaukseen. Tämän jälkeen otetaan tarkasteluun rankingissa sijoilla 5.–16. olevat maat: jokaisen maa-alueen paras maa tällä sijavälillä pääsee mukaan olympialaisiin. Maa-alueet ovat Eurooppa, Aasia-Oseania, Afrikka ja Amerikka. Jos jonkin maa-alueen yksikään maa ei ole sijoilla 5.–16., tällöin turnaukseen pääsee järjestyksessä seuraava maa riippumatta maa-alueesta. Näiden lisäksi Japanilla on kahdeksan omaa kiintiöpaikkaa, jotka se saa käyttää haluamallaan tavalla, jolloin maita saattaa olla mukana 9.
New Delhi

Maantiede

Kaupungin pinta-ala on 42,7 km² Asukkaita Uudessa Delhissä oli vuoden 2001 väestönlaskennassa 302 147. Arvio vuodelle 2010 on 241 764. Tämä on pieni osa Delhin suurkaupunkialueen lähes 19 miljoonasta asukkaasta (2010 ennuste).

Historia

Joulukuussa 1911 kuningas Yrjö V ilmoitti siirtävänsä Intian pääkaupungin Kalkutasta Delhiin. Varakuninkaan residenssin peruskivi laskettiin Coronation Parkin alueelle. Brittiläinen arkkitehti Edwin Lutyens suunnitteli tärkeimmät hallintorakennukset. Niiden rakentaminen alkoi ensimmäisen maailmansodan jälkeen, ja valmistui vuonna 1931. 
Intian itsenäistyttyä Uusi Delhi sai osittaisen autonomian. Nykyisin sen asema pääkaupunkina on määritelty Intian perustuslaissa.

Urheilu

Vuodesta 2011 vuoteen 2013 New Delhissä järjestettiin F1-sarjan osakilpailu.
Villa Carlos Paz

Villa Carlos Paz on kaupunki Córdoban maakunnan pohjoisosissa Argentiinassa. Vuonna 2001 kaupungissa asui 56 000 asukasta. Kaupunki sijaitsee Valle de Punillan laaksossa, joka kuuluu Argentiinan suosituimpiin matkailukohteisiin. Villa Carlos Paz on laakson tärkein kaupunki muun muassa siksi, että sieltä on vain 36 kilometriä maakunnan pääkaupunkiin Córdobaan. Villa Carlos Paz on perustettu vuonna 1914.
Prokopios

Prokopios (lat. Procopius Caesarensis; kreik. Προκόπιος ὁ Καισαρεύς, Prokopios o Kaisareus; noin 500 Kesarea — noin 554/555 tai noin 562) oli itäroomalainen historioitsija.
Prokopios kirjoitti kahdeksan kirjaa keisari Justinianus I:n käymistä sodista ja yhden kirjan keisarin rakennuttamista rakennuksista. Hänen kuuluisin kirjansa Salattu historia (lat. Historia Arcana, kr. Anekdota) kertoo keisarillisen hovin skandaaleista ja juoruista, joita Prokopios ei voinut virallisiin historiankirjoihinsa panna. Teos on kirjoitettu joskus vuosien 550 ja 562 välillä.
Prokopios toimi sotapäällikkö Belisariuksen lainopillisena avustajana ja kirjurina. Hän seurasi Belisariuksen mukana hänen sotaretkillään persialaisia, vandaaleja ja gootteja vastaan. Prokopios on tärkein lähteemme vandaalisodasta, jonka Justinianus kävi Pohjois-Afrikassa vandaaleja vastaan.
Savuhai

Kuvaus

Savuhai, joka tunnetaan myös nimeltään Javan-hai. Se on suuri ja niillä on paksupää, lyhyt, leveä ja tylppä kuono, pienet silmät. Sen suurin pituus voi olla 280 senttimetriä. Uros kasvaa yleensä 195 senttimetrin pituiseksi, kun taas naaras kasvaa yleensä 198-223 senttimetrin pituiseksi.

Ravinto

Savuhai syö ravinnokseen luukaloja, pieniä haita ja rauskuja, kalmareita, katkarapuja, mustekaloja ja hummereita.

Elinalue

Savuhain levinneisyys alue on Nigeria, Persianlahti, Adeninlahti, Etelä-Afrikka, Madagaskar, Pakistan, Sri Lanka, Indonesia, Uusi-Guinea ja Australia.

Elinympäristö

Savuhai elää riutoilla noin 0-150 metrin syvyydessä.

Lisääntyminen

Savuhai naaras voi saada 3–13 poikasta. Sen syntymäkoko on noin 43 - 53 senttimetriä.

Vaara ihmiselle

Savuhaita pidetään vaarallisena sen koon ja suhteellisen suurten leukojen ja hampaiden vuoksi. Kuitenkaan se ei ole hyökännyt ihmisen kimppuun.
Eric Ejiofor

Seurajoukkueura

Ejiofor aloitti uransa Katsina Unitedin joukkueessa. Sen jälkeen hän edusti myös kahta muuta kotimaansa seuraa, Shooting Stars Sports Clubia ja Enyimbaa, kunnes vuonna 2002 siirtyi ensimmäiseen maansa ulkopuoliseen joukkueeseen, israelilaiseen Maccabi Haifaan. Tätä ennen Ejioforin kaksi edellistä siirtoa ulkomaille olivat kariutuneet, hän ei muun muassa saanut työlupaa Englantiin pelatakseen Portsmouth FC:ssä. Viimeksi hän edusti kyproslaista ENP:tä.

Maajoukkueura

Ejiofor kuului usean vuoden ajan Nigerian maajoukkueen runkopelaajiin. Maajoukkueessa hän debytoi 2. syyskuuta 2000 Namibiaa vastaan pelatussa ottelussa. Ejiofor edusti Nigeriaa Afrikan-mestaruusturnauksessa 2002 ja MM-kisoissa 2002, missä hän ei kuitenkaan päässyt pelaamaan. Hän on pelannut 12 maaottelua.
X (pelisarja)

Pelaaminen

Pelit ovat ensimmäisestä persoonasta pelattavia. Avaruusaluksilla muun muassa käydään kauppaa ja taistellaan.
Pelit ovat yksinpelejä lukuun ottamatta X4: Foundationsin online-moodia.

Kehitys

Inspiraatiota peleihin ovat antaneet muun muassa Elite, Blade Runner ja 2001: Avaruusseikkailu, sekä BBS-pelistä Tradewars. Kehittäjien ydinryhmä koostuu noin 20 henkilöstä.
Uusi kirjoittaminen

Uusi kirjoittaminen on kattotermi sosiaalisessa mediassa tarvittaville, laajennetuille kirjoitustaidoille. Näitä taitoja ovat muun muassa tekniset taidot, sosiaaliset taidot, luovuustaidot, julkisuustaidot, multimodaaliset taidot sekä monisuorittamis- ja tietoisuustaidot. Uusien kirjoitustaitojen hallinta on tärkeä tulevaisuustaito työelämässä, opiskelussa ja yleisessä elämänhallinnassa.
Uusia kirjoitustaitoja opetetaan koulussa osana monilukutaitoa.
Tapio Rautavaaran diskografia

Tapio Rautavaaran diskografia
Aleksis Kiven syntymäkoti

Rakennuksen historia

Aleksis Kiven eli Aleksis Stenvallin isä, räätäli Erik Stenvall rakensi itselleen talon Palojoelle vuonna 1824 mennessään naimisiin Annastiina Hambergin kanssa. Talon komeus on aikojen kuluessa herättänyt kysymyksiä rakennustöiden rahoittajasta. Asiaa on selitetty sekä perheen yhteyksillä Raalan kartanoon että Nurmijärven rosvoihin. Rakennus oli Stenvallin perheen kotina ja Erikin räätäliverstaana yli 40 vuoden ajan. Synnyinkoti ja Palojoen kylä olivat Kivelle koko elämänsä ajan hyvin tärkeitä. Aikuisiällä kotona käydessään hän asui ja kirjoitti teoksiaan talon vinttikamarissa, etelänpuoleisen päätyikkunan ääressä. Kun Kiven vanhemmat kuolivat 1860-luvulla, talo ja irtaimisto huutokaupattiin. Kivi olisi halunnut ostaa talon itselleen, mutta taloudellisten vaikeuksien takia talon osti hänen puolestaan hänen veljensä Emanuel. Emanuelin ostettua talon Kivi kirjoitti tälle: ”Hyyrä muille tupa ja ali-kammari, mutta anna vinnikammari minun haltuuni...” Emanuel joutui kuitenkin myymään talon ja Kiven toive jäi toteutumatta. Talon osti työmies Lemmi, joka myi sen edelleen 1880-luvulla tai viimeistään vuonna 1890 Johan Grothille. Groth perusti taloon Palojoen ensimmäisen kyläkaupan. Kauppapuotia varten rakennukseen tehtiin suuria muutoksia: yläkerta purettiin, huonejakoa muutettiin ja sisäänkäynti siirrettiin rakennuksen toiselle puolelle. 
Kauppias Grothin kuoleman jälkeen hänen perikuntansa asui rakennuksessa, kunnes Aleksis Kiven seura osti talon itselleen. Ensimmäiset Aleksis Kiveen liittyvät museohankkeet olivat virinneet jo 1930-luvulla, Aleksis Kiven syntymän 100-vuotispäivän tienoilla. Stenvallien kodin esineistöä kerättiin museokokoelmaksi, mutta sotavuodet keskeyttivät museotyön ja kokoelmat joutuivat hajalleen. Vuonna 1947 Aleksis Kiven Seura ryhtyi toimeen ja hankki Kiven lapsuudenkodin omistukseensa. Talo entisöitiin arkkitehti Erkki Helamaan johdolla Stenvallien alkuperäisen kotitalon mukaiseksi. Kunnostustöissä voitiin hyödyntää muistitietoa, sillä Palojoella asui yhä runsaasti ihmisiä, jotka olivat vierailleet Stenvallien kodissa ennen muutostöitä. Juhannuspäivänä vuonna 1951 Aleksis Kiven kotimuseo avattiin yleisölle suurin juhlallisuuksin.

Museo Aleksis Kiven koti

Vuodesta 1965 lähtien museota on ylläpitänyt Nurmijärven kunta. Osa huutokaupassa myydyistä Stenvallin perheen tavaroista ja huonekaluista saatiin pelastettua takaisin museoon sen perustamisvaiheessa, mutta iso osa tavaroista oli hävinnyt tai kulunut käytössä.
Museo on auki kesäisin ja erikseen pyydettäessä ympäri vuoden. Pihapiirissä sijaitsevat 1800-luvulle ajoittuva savusauna ja alueelle myöhemmin siirretty aitta. Pihan toisella laidalla on pieni museokauppa ja kahvikioski. Pihaniityllä kasvaa lukuisia nyttemmin harvinaisia niittykukkia, joita suojellaan vuosittaisilla niityn hoitotalkoilla. Palojoentien toisella puolella on Taaborinvuoren museo- ja kulttuurialue, jolla järjestetään kesäisin teatterinäytöksiä, ulkoilmakonsertteja ja muita tapahtumia. Aleksis Kiven syntymäkodilla vierailee vuosittain tuhansia museokävijöitä, koululaisryhmiä, Pokémon Go -harrastajia, geokätköilijöitä, ulkoilijoita ja muita kävijöitä.
Bandyliigakausi 1998–1999

Suomen mestarit

Narukerä: Timo Oksanen, Niko Lahti, Pauli Riento, Markku Arola, Mikko Hinkkanen, Ville Ahtiainen, Tommi Heikkilä, Tomi Leivo, Jarno Henttula, Ville Aaltonen, Jukka Pulkkinen, Oleg Tchekoubach, Janne Väkiparta, Juri Shkurko, Markku Huhtanen, Petri Perkaus, Lasse Mäntylä ja Heikki Vesalainen. Valmentaja: Jouko Visuri Joukkueenjohtaja: Erkki Väkiparta
Vĩnh Long (maakunta)

Vĩnh Long on maakunta Vietnamin eteläosassa, Đồng Bằng Sông Cửu Longin alueella. Sen pääkaupunki on Vĩnh Long. Huhtikuussa 2009 maakunnassa oli noin 1,028 miljoonaa asukasta. Maakunnan pinta-ala on 1480 km².
Vinho Longin pohjoispuolella virtaa Tien-joki. Maakunnan pääkaupungin Vinh Longin lähellä joessa on rehevä Anh Binhin saari, joka on luontomatkailijoiden suosima kohde.
Sankilan kartano

Sankilan kartano on Pirkkalan kunnassa, Tampereen läntisen ohikulkutien ja Pyhäjärven tuntumassa sijaitseva kartano. Tilan ensimmäinen tunnettu isäntä on ollut vuoteen 1568 isännöinut Yrjö Turri, mutta alueen asutushistoria ulottuu paljon kauemmaksi. Säterikartanoksi tila muotoutui 1651, kun kapteeni Frans Pfaler muodosti Sankilan alueella olleista, hänelle läänitetyistä kahdesta tilasta itselleen asuinkartanon. 1600-luvun lopulla kartanon omisti Frans Pfalerin poika, luutnantti Karl Pfaler, joka sai pitää tilan huolimatta 1680 aloitetusta läänitysten peruutuksesta.
1690-luvulla ruotujakolaitoksen järjestelyjen yhteydessä Sankila muuttui ratsutilaksi, eli rustholliksi. Suvun omistuksessa olivat 1700-luvun alkupuolella myös Partolan-, Haikan- ja Valkilan säätyläisrusthollit nykyisen Pirkkalan alueella. Majuriksi edenneen Karl Pfalerin kuoltua 1722 Sankila ja Valkila päätyi hänen pojalleen, luutnantti Simon Johan Pfalerille jonka hallinnassa tila oli aina vuoteen 1783. Tämänkin jälkeen tila oli Pfalerin suvun omistuksessa.
1815 kartanon hankki kirkkoherra Samuel Bohm. Bohmin aikana, 1820 rakennettiin kartanon nykyinen päärakennus. On esitetty, että rakennus olisi Carl Ludvig Engelin toimiston käsialaa. Bohmin kuoltua Sankila oli hänen leskensä, Agatha Bohmin omistuksessa aina vuoteen 1880.
Viimeinen pitkäaikainen omistaja oli Martti Sasi. Sasin aikana Pirkkalan kunta kehittyi voimakkaasti, ja huomattava osa tilan maa-alueista erotettiin vähitellen kasvavan kunnan tarpeisiin. Pirkkalan kunta osti loput tilan rakennukset ja 195 hehtaarin maa-alueet vuosina 2008-2010 Hilkka Sasin perikunnalta etuosto-oikeuden turvin. Sasin perikunnan yksi jäsen on entinen ministeri ja kansanedustaja Kimmo Sasi.
Adam Wilhelm Moltke

Adam Wilhelm Moltke (25. elokuuta 1785 Einsidelsborg, Fyn – 15. helmikuuta 1864 Kööpenhamina) oli tanskalainen kreivi ja valtiomies, joka toimi ensimmäisenä varsinaisena Tanskan pääministerinä vuosina 1848–1852.

Elämäkerta

Adam Wilhelm Moltken isä oli Joachim Godske Moltke ja isoisä Adam Gottlob Moltke, jotka olivat molemmat merkittäviä poliittisia vaikuttajia Tanskassa. Moltke aloitti valtiollisen uransa vuonna 1809 toimimalla Tanskan rauhanvaltuuskunnan sihteerinä Jönköpingin rauhanneuvotteluissa. Samana vuonna hänestä tuli korkeimman oikeuden asessori. Hän siirtyi 1812 virkailijaksi Tanskan keskushallintoon (Rentekammer) ja 1816 sen valtiovarainosastolle. Vuonna 1831 hänet nimitettiin Tanskan valtiovarainministeriksi. Moltkesta tuli 1845 Rentekammerin puheenjohtaja. Kun kuningas Fredrik VII maaliskuussa 1848 suostui luopumaan itsevaltiudesta, Moltke sai tehtäväkseen koota ensimmäisen parlamentaarisen hallituksen, jonka oli määrä omaksua uusi vapaamielisempi politiikka. Moltken henkilö edusti uudessa tilanteessa poliittista jatkuvuutta, sillä hän oli palvellut korkeassa asemassa jo kahta edellistä kuningasta. Moltken hallituksen esittelemä uusi perustuslaki astui voimaan 5. kesäkuuta 1849. Moltke toimi pääministeriyden ohella valtiovarainministerinä maaliskuusta marraskuuhun 1848 ja sen jälkeen ulkoministerinä elokuuhun 1850 saakka. Hän jätti pääministerin tehtävät tammikuun lopussa 1852. Hän toimi lisäksi 1850–1860 parlamentin ylähuoneen eli maapäivien (landsting) ja 1854–1864 Tanskan valtaneuvoston jäsenenä.
Adam Wilhelm Moltken poika Frederik Moltke toimi 1875 lyhyen aikaa Tanskan ulkoministerinä.
Asetatsolamidi

Fysikaaliset ja kemialliset ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa asetatsolamidi on valkoista kiteistä ainetta. Aine liukenee huonosti veteen, mutta on heikko happo ja liukenee tämän vuoksi hyvin emäksisiin liuoksiin. Asetatsolamidin pKₐ-arvo on 7,2.

Vaikutusmekanismi ja käyttökohteet

Asetatsolamidin vaikutus perustuu hiilihappoanhydraasientsyymin toiminnan estämiseen. Hiilihappoanhydraasin toiminnan estyessä natriumin, kaliumin ja vetykarbonaatti-ionin takaisinimeytyminen munuaisissa vähenee ja näiden pitoisuus munuaisissa laskee ja kloridi-ionien pitoisuus munuaisissa kasvaa. Tämä johtaa osmoottiseen epätasapainoon ja virtsan erittyminen lisääntyy. Tähän perustuu asetatsolamidin diureettinen vaikutus. Tämän seurauksena myös paine silmissä laskee. Epilepsiakohtausten hoito ja ehkäisy perustuu myös hiilihappoanhydraasin estoon. Asetatsolamidin käyttö lisää vetykarbonaatti-ionien erittymistä virtsaan, minkä vuoksi virtsa muuttuu emäksiseksi ja elimistöön muodostuu metabolinen asidoosi. Tämä lisää eräiden lääkeaineiden imeytymistä ja eritystä.
Asetatsolamidi imeytyy tablettina otettuna tyypillisesti hyvin ja vaikutukset ovat suurimmillaan muutaman tunnin kuluttua lääkkeen otosta. Ihmisen entsyymit eivät juurikaan metaboloi lääkeainetta ja se erittyy muuttumattomana virtsaan.
Asetatsolamidin diureettiseen ja epilepsiakohtauksia hillitsevään vaikutukseen kehittyy helposti resistenttiys. Tämän vuoksi ainetta ei nykyisin käytetä juurikaan näihin tarkoituksiin. Tärkeimmät käyttökohteet ovat glaukooman hoito, johon sitä käytetään oraalisesti tabletteina tai glaukoomakohtauksen yhteydessä ruiskeena laskimoon. Asetatsolamidia käytetään myös vuoristotaudin ehkäisyyn ja hoitoon.

Haittavaikutukset

Asetatsolamidihoidon lisäyksenä kaliumin erittyminen virtsaan lisääntyy, mikä voi johtaa kaliumin pitoisuuden laskemiseen liian matalaksi eli hypokalemiaan. Tämä voi aiheuttaa muun muassa väsymystä ja sekavuutta. Tyypillisiä sivuvaikutuksia ovat huonovointisuus ja vatsakivut. Lisäksi voi ilmetä allergisia iho-oireita. Asetatsolamidi voi aiheuttaa muutoksia veressä ja anemiaa.
Joni Soila

Joni Soila (s. 25. kesäkuuta 1973) toimi Seiska-lehden vastaavana päätoimittajana 2015-2018. Hän joutui jättämään paikkansa lokakuussa 2018, Journalistin tietojen mukaan lehden henkilöstön valitettua hänen toiminnastaan. Aller Median toimitusosaston pääluottamusmiehen mukaan Seiskan työntekijät eivät ole Journalisti-lehden jutun takana. He ovat jättäneet Aller Median johdolle asiaa koskevan adressin. Journalistin päätoimittaja Maria Petterssonin mukaan juttu perustuu useaan eri lähteeseen eikä lehdelle ole tullut oikaisupyyntöä.
Soila on aiemmin työskennellyt Katso-lehden päätoimittajana vuonna 2005. Muita työnantajia ovat olleet  Solar Television Oy ja Big Brother Suomi. Solar Televisionissa hän käsikirjoitti Ratkaiseva isku -televisiosarjan ja toteutti Suomen Pelkokertoimen castingin.
1990-luvulla ja 2000-luvun alussa Soila toimi politiikassa kokoomuksen järjestöissä ja Elisabeth Rehnin presidentinvaalikampanjan lehdistöpäällikkönä.
Joulukuussa 2007 Helsingin hovioikeus vapautti Soilan Kari Uotin omaisuuden kätkemiseen liittyvistä syytteistä, joista käräjäoikeus oli hänet edellisenä vuonna tuominnut ehdottomaan vankeuteen. Korkeimmasta oikeudesta juttu palautui hovioikeuteen, joka piti voimassa käräjäoikeuden vankeustuomion kevennettynä ja tuomitsi Soilan vuonna 2012 vuoden ehdolliseen vankeuteen törkeästä kätkemisrikoksesta. Soilalla oli ulosotossa vuoden 2016 alussa noin miljoona euroa.
Viistorintamahyökkäys

Viistorintamahyökkäys oli Preussin kuningas Fredrik II Suuren 1700-luvun puolessa välissä kehittämä taktiikka, jossa pyrittiin keskittämään oman armeijan voima vastustajan taistelulinjan sivustaan tai selustaan.
Fredrik kehitti viistorintamahyökkäyksen vuonna 1745, koska hän halusi kohdistaa ylivoimaisen iskun yhteen kohtaan vastustajan linjataktiikan mukaisessa taistelulinjassa. Hän kehitti erilaisia tapoja vahvistaa oman linjansa toista päätä hyökätäkseen sillä, samalla kun pyrki vähentämään linjansa heikompien osien kokemia tappioita. Lopullisessa muodossa viistorintamahyökkäys toteutettiin seuraavalla tavalla: osalla armeijaa tehtiin valehyökkäys vastustajan taistelulinjaa vastaan, samalla kun oman armeijan päävoima kiersi vastustajan sivustaan. Tämä liike koitettiin peittää vihollisen näkyvistä, joko käyttämällä hyväksi jotain paikallista maaston piirrettä, tai musketti ja tykkitulen aikaansaamaa savua. Näin aikaansaadulla uudelleenryhmityksellä iskettiin vastustajan sivustaan, tavoitteena romahduttaa yllättyneen vihollisen taistelulinja. Onnistunut taktiikka vaati joukkojen nopeaa liikuttelua, ja se ei onnistunut huonosti harjoitetuilta armeijoilta.
Ehkä paras esimerkki viistorintamahyökkäyksen käytöstä on Leuthenin taistelu itävaltalaisia vastaan vuonna 1757, jossa Fredrik käytti hyväkseen taistelukentän harjumuodostumaa, piilottaen sen kautta koukkaavan armeijansa vastustajalta. Samalla kun vastustajan komentajan Karl Alexander Lothringenin huomion kiinnitti valehyökkäys linjan keskustaan ja oikeaan sivustaan Fredrik marssitti oman armeijansa itävaltalaisten taistelulinjan vasempaan päähän, johon suoritettu hyökkäys romahdutti ylivoimaisen vastustajan koko taistelulinjan.
Viistorintamahyökkäyksen huippuaikaa olivat Itävallan perimyssota ja seitsenvuotinen sota. Pian itävaltalaiset kehittivät omaa taktiikkaansa sitä vastaan, muun muassa lisäämällä reservin osuutta taistelukentällä. Näin Preussin armeijan nauttima taktinen etu kurottiin umpeen. 1770-luvulla Fredrikiä alettiin arvostella taktisen joustamattomuuden takia ja Baijerin perimyssota 1778-79 ei ollut enää pelkkää Preussin voittokulkua.
Viistorintamataktiikka sopi parhaiten Keski-Eurooppaan, erityisesti Sleesian ja Böömin aitaamattomalle maaseudulle. Huonommin se soveltui metsäisempään ja aidattuun Länsi-Eurooppaan, jonka preussilaiset huomasivat sotiessaan ranskalaisia vastaan 1790-luvulla Itä-Ranskassa ja Belgiassa. Lisäksi ranskalaisten käyttämä linjataktiikasta poikkeava taistelutapa teki viistorintamahyökkäyksen käyttämisen vaikeammaksi.