google/wiki40b huggingface dataset:
Kai Hyttinen

Kai Ahti Rainer "Kuju" Hyttinen (s. 7. tammikuuta 1947 Mikkeli) on suomalainen laulaja, säveltäjä  ja näyttelijä.

Ura

Kai Hyttisen musiikkiopinnot alkoivat viulutunneilla musiikkiopistossa ja hän soitti kontrabassoa koulun orkesterissa. Myöhemmin instrumentiksi vaihtui kitara.
Vuonna 1964 Hyttinen perusti Sakari Pipatin kanssa lauluduon The Cones, jossa molemmat soittivat myös kitaraa. Duon koelaulu Fazerilla Toivo Kärjen kuunneltavana ei vielä tärpännyt, mutta vuonna 1966 Kai Hyttinen pääsi soolona levyttämään kappaleen "Tyttö", joka oli käännösversio Beatlesin hitistä "Girl". Ensilevytys oli heti menestys samoin kuin vuoden 1966 käännöskappale "Mustaa" (Rolling Stonesien "Paint it black").
Muita tunnettuja 1960-luvun levytyksiä olivat muun muassa "Käymään vain", "Muistan kesän" ja "Bella ciao".
1970-luvulla syntyi hitti toisensa jälkeen. Menestyneitä kappaleita olivat muun muassa "Tuulen tie", "Flirtaten", "Dirlanda", "Nosta lippu salkoon", "Vie vain", "Tuikku murheeseen", "Naiset"(sailor - girls girls girls), "Olen elänyt vain sulle", "Saanhan olla hän", "Copacabana" ja "Varpunen".
1980-luvulla hitiksi nousi Hyttisen oma sävellys "Kurki" (1985), mutta sen jälkeen levytysrintamalla hiljeni ja Kai Hyttinen laajensi skaalaansa opiskelemalla muun muassa musiikkiteatteria sekä kirkkomusiikkia.
Esiintymisiä on ollut muun muassa musikaaleissa, konserteissa Kaj Chydeniuksen laulujen tulkkina sekä television musiikkisarjassa Neljän tuulen tiellä. Tunnetuimpia TV-töitä ovat rooli sarjassa Samaa sukua, eri maata sekä Salatut elämät jossa hän näytteli Antti Jääskeläistä. Hyttinen esiintyy tv:ssä 2010 Lomaräätälit ohjelmassa. Hyttinen nähdään myös suositussa Lehmän vuosi -sarjassa kunnanlääkäri Jouko Puurtisen roolissa.
Hyttinen on sekä säveltänyt että sanoittanut omaa tuotantoaan.
Vuonna 2007 Kai Hyttinen julkaisi albumin Timo K. Mukan runoja, johon sävellykset ja sovitukset on tehnyt Jari Vanha.
Vuonna 2013 Kai Hyttiseltä julkaistiin albumi Kosketus, jolla kaikki kappaleet ovat Rauno Lehtisen sävellyksiä. Sovitukset ovat Antti Hyvärisen käsialaa. Levyn julkaisi Turun Tähtituotanto Oy fifty-fifty records -levymerkillään.
Hyttinen asui ennen Enontekiön Kilpisjärvellä, jossa hän toimi eräoppaana Vihreä Viikuna Oy:ssä. Ortodoksiksi kääntynyt Hyttinen asui Joensuussa ja opiskelee siellä edelleen ortodoksista kirkkomusiikkia. Nykyään hän asuu Orivedellä. Keikkoja Hyttinen tekee edelleen harvakseltaan. Hän näyttelee myös kesäteattereissa ja kaupunginteattereissa.
HMS Gefle

Valmistus

Alus tilattiin Karlskronan telakalta ja se laskettiin vesille 1. joulukuuta 1847. Alus otettiin palveluksen seuraavana vuonna.

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 21. helmikuuta 1890.
K. R. Brotherus

Ura

Brotherus valmistui ylioppilaaksi 1889 Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta. Hän opiskeli sen jälkeen Helsingin yliopistossa, josta valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1901. Valmistumisen jälkeen hän toimi vuosina 1903–1909 Helsingin kauppakorkeakoulun maantieteen opettajana. Opettajantyönsä ohella Brotherus harjoitti jatko-opintoja, ja opiskeli muun muassa Leipzigissa vuosina 1904 ja 1906. Vuonna 1906 hänestä tuli filosofian lisensiaatti ja vuonna 1907 hänet promovoitiin filosofian tohtoriksi. 
Tohtorin oppiarvon saatuaan Brotherus toimi muun muassa Suomen ylioppilaskunnan puheenjohtajana (1909–1910), Nuorsuomalaisen puolueen hallituksessa (1911–1916), vuonna 1918 perustetun Kansallisen kokoomuspuolueen valtuuskunnassa (1918–1922), kauppakoulun opettajana (1915–1919) ja Suomen virallisen tietotoimiston johtajana (1919–1920). Brotheruksella oli vuosina 1902–1924 myös Helsingin yliopiston konsistorinamanuenssin virka, josta hän oli tosin eronneena jatko-opiskelunsa aikana vuosina 1903–1907.
Vuonna 1924 Brotherus nimitettiin Helsingin yliopiston yleisen valtio-opin professoriksi. Tässä virassa hän toimi vuoteen 1949 saakka, jolloin hänestä promovoitiin vielä Helsingin yliopiston valtiotieteen kunniatohtori.

Uskonnonvapauskysymys

Yksi Brotheruksen kiinnostuksen kohteita oli uskonnonvapauskysymys. Hän otti kantaa tähän aiheeseen muun muassa ylioppilaskunnan eri järjestöissä. Vuonna 1910 Brotherus julkaisi ylioppilaiden keskusteluseuran kirjasarjassa tutkielman Valtio ja valtiouskonto, jossa hän otti kantaa uskonnonvapauden puolesta. Valtioneuvosto kutsui Brotheruksen vuonna 1919 perustetun uskonnonvapauskomitean puheenjohtajaksi. Komitean työn tuloksena syntyi ehdotus Suomen ensimmäisestä uskonnonvapauslaista, joka hyväksyttiin eduskunnassa ja astui voimaan vuonna 1921. Brotherus jatkoi aiheen tutkimista jatko-opinnoissaan, minkä tuloksena hän julkaisi aiheesta vuonna 1923 teoksen Valtio ja kirkko. Teos käsittelee sekä uskonnonvapauskysymyksen historiaa että Suomessa säädetyn uskonnonvapauslain merkitystä.
Brotheruksen kirjoituksista käy varsin selvästi ilmi, että hän itse edusti agnostisismia. Hän katsoi Bertrand Russellin tavoin, että pyrkimys löytää todisteita kristinuskon oikeutuksesta tai jumalan olemassaolosta on mahdotonta ja siksi turhaa.
Käpinniemen kalliomaalaus

Siirtolohkare ja sen sijainti

Siirtolohkare sijaitsee 240 metriä koilliseen Kuoreveden kirkosta niemen kärjessä. Se on 5 metriä korkea ja 6 metriä leveä ja se seisoo kapean kannan varassa pystyssä. Kiveä kutsutaan Jättiläisenkiveksi ja se sijaitsee kahden mökin välissä.
Vuonna 1999 yritettiin löytää kiven pohjoispuolelle tehdystä koekuopasta merkkejä ihmistoiminnasta, mutta mitään ei löytynyt.

Maalaus

Kiven kylkeen on levitetty punaväriä läikiksi, mutta paikoin erottuu viivamaisia vetoja. Ne sijaitsevat 80–130 senttimetriä maan pinnasta ja ulottuvat 235 senttimetrin matkalle. Yhtään kuviota ei ole tunnistettu. Eniten väriä löytyy järven puolelta matalan lipan alta, mutta myös lipan yläpuolella ja  vasemmalla. Sieltä täältä erottuu punavärin jäämiä.
Eräs yksityiskohta on 1,5 senttimetriä leveä ja 34 senttimetriä pitkä ylöspäin nouseva viiva, joka on mahdollisesti tehty sormella. Huomiota kiinnittää noin 30 senttimetriä pitkiä leveitä pystyvetoja, jotka on voitu tehdä kämmenpohjalla vetämällä. Muuten väriläikät ovat epämääräisen muotoisia.
Johannes Schwartzberg

Johannes Schwartzberg (15. helmikuuta 1846 Pyhäjärvi – 18. syyskuuta 1915 Helsinki) oli suomalainen pappi.
Schwartzbergin vanhemmat olivat Säräisniemen kappalainen Henrik Schwartzberg (1811–1857) ja Laura Katarina Stenbäck. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lukiosta 1864 ja hän suoritti teologian erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1867. Schwartzberg vihittiin papiksi 1867.
Schwartzberg oli Kuopion lyseon lehtori 1876–1893 ja koulun rehtori 1887–1893. Kuopion tuomiorovasti hän oli 1893–1915 ja raamatunkäännöskomitean jäsen vuodesta 1886. Hän osallistui valtiopäiville pappissäädyn edustajana 1888–1906 ja oli kirkolliskokouksen jäsen 1886–1913. Kuopion hiippakunnan piispanvaalissa 1900 hän sai eniten ääniä, mutta valtiollisista syistä hänet syrjäytettiin. Teologian kunniatohtorin arvon hän sai 1907.
Schwartzberg oli naimisissa vuodesta 1870 Johanna (Hanna) Rahmin kanssa. Heillä oli kaikkiaan kolmetoista lasta, joista yksi, Paavo, kuoli tulirokkoon n. 2 -vuotiaana. Muut lapset kasvoivat aikuisiksi. Heidän toiseksi vanhin tyttärensä oli tekstiilitaiteilija Maria Schwartzberg, lääkäri ja professori Sakari Mustakallio oli heidän nuorin poikansa. Schwartzbergin veljiä olivat lähetysjohtaja Jooseppi Mustakallio ja rovasti, runoilija Heikki Mustakallio.
Oranienbaumin palatsi

Oranienbaumin palatsi on Venäjän Lomonosovissa (ent. Oranienbaum) Pietarin esikaupunkialueella sijaitseva entinen Venäjän keisariperheen palatsialue, johon kuuluu useita rakennuksia. Oranienbaumin palatsialue on yksi Unescon maailmanperintökohteista.
Pietari Suuri lahjoitti seudun 1700-luvun alussa ruhtinas Aleksandr Menšikoville, jonka aikana palatsi- ja puistoaluetta ryhdyttiin rakentamaan. Vuonna 1727 Oranienbaum siirtyi valtiolle, ja vuosina 1743–1761 se oli tulevan keisarin Pietari III:n residenssi. Vuosina 1831–1917 palatsit toimivat suuriruhtinas Mihail Pavlovitšin ja hänen jälkeläistensä kesäasuntona. Palatsit muutettiin museoksi vallankumouksen jälkeen vuonna 1918.
Oranienbaumin palatsi- ja puistoalueen vanhin rakennus on vuosina 1710–1727 rakennettu barokkityylinen Suuri palatsi (arkkitehdit Giovanni Maria Fontana, Gottfried Shadel), joka uudistettiin vuosina 1762–1780 (Antonio Rinaldi). Kaarevat käytävät yhdistävät päärakennuksen kahteen kupolikattoiseen paviljonkiin. Palatsin pääportaikko laskeutuu Alapuistoon, jonka keskellä on Suomenlahteen johtava kanava. 1750–1760-luvuilla syntyi Yläpuisto, jonne Rinaldi rakensi Pietari III:n palatsin (1758–1762) sekä Katariina II:n huvilakokonaisuuden, johon kuuluvat mm. Kiinalainen palatsi (1762–1768) ja rokokootyylinen Mäenlaskupaviljonki (1762–1774).
Toisen maailmansodan aikana Oranienbaumin palatsialue ei kärsinyt niin suuria vahinkoja kuin muut Pietarin esikaupungit, mutta sodan jälkeen sen annettiin rappeutua. Laajat restaurointityöt aloitettiin 1990-luvulla. Vuonna 2004 restauroinnin rahoittamiseksi perustettiin erityinen säätiö, jonka puheenjohtajina toimivat Pietarin kuvernööri Valentina Matvijenko ja Venäjän entinen talouskehitysministeri German Gref. Vuonna 2006 avattiin säätiön varoin restauroitu Mäenlaskupaviljonki.
A Moment Like This

Menestys

Singlestä tuli Yhdysvalloissa hitti. Se pysyi Billboard Hot 100 -listan ensimmäisellä sijalla kaksi viikkoa. Ensimmäisellä viikollaan sitä myytiin 236 000 kappaletta. ”A Moment Like This” sijoittui myös Kanadan singlelistalla ensimmäiseksi. Vuoteen 2009 mennessä singleä oli myyty yli miljoona kappaletta.
Monokokki

Monokokki eli itsekantava kori on yksiosainen rakennetyyppi, jossa rakenteen kuori kantaa suuren osan kuormasta. Sana ”monokokki” tulee ranskankielisestä sanasta monocoque, ’yksikuorinen’.
Vastakkainen rakennetyyppi on erillisrunkoinen rakenne, jossa on sisäinen runko, esimerkiksi putkikehikko, jonka päällä oleva kuori ei kanna rakenteen kuormaa.

Monokokin käyttökohteet

Monokokkia alettiin 1930-luvulta lähtien käyttää lentokoneiden runkorakenteena. Corradino D’Ascanio keksi käyttää rakennetta suunnittelemassaan skootterissa, Vespassa.
Lähes kaikki henkilöautot ovat myös nykyään rakenteeltaan monokokki-tyyppisiä, jolloin peltinen korirakenne kestää yksin koko kuormituksen, eikä erillistä runkoa ole. Eri autourheiluluokkien, kuten esimerkiksi Formula 1 -luokan autoissa, käytetään hiilikuidusta valmistettua monokokkirunkoa, johon auton kaikki muut osat kuten moottori ja pyöränripustus kiinnitetään suoraan.

Hyödyt ajoneuvokäytössä

Itsekantavan korin etuina ovat nykyisillä, paremmilla teräslaaduilla sen keveys, edullisemmat valmistuskustannukset sekä oikein suunniteltuna parempi kolariturvallisuus. Jäykemmillä teräslaaduilla ja tietokoneavusteisella suunnittelulla korin muodonmuutokset kolaritilanteessa voidaan optimoida ja tämä antaa myös mahdollisuuden kevyempään rakenteeseen, kun metalliosien paksuutta ei tarvitse lisätä paremman kiertojäykkyyden toivossa.

Haitat ajoneuvokäytössä

Itsekantavan korirakenteen suurimpana haittana on sen vaikea korjattavuus vakavan kolarin jäljiltä. Samoin ruostuminen on ongelma, sillä ruoste kotelorakenteissa heikentää auton rakennetta ja siten myös kolariturvallisuutta. Tämä oli itsekantavan korirakenteen suurin ongelma 1990-luvulle asti, jolloin autonvalmistajat alkoivat suunnitella yhä parempia valmistuksenaikaisia ruosteenestomenetelmiä, kuten korin osien tai koko rakenteen galvanointi.
Feministinen radikaaliterapia

Feministinen radikaaliterapia on terapiamuoto, jossa naiset hoitavat itse itseään ja toisiaan opeteltuaan itse terapian tietotaidon. Terapian vetäjä opettaa välittää FRT-menetelmän käyttötaidon ensimmäisen vuoden aikana ryhmien jäsenille. Tämän jälkeen ryhmä toimii ilman johtajaa päättäen itse kokoontumisistaan ja niiden väliajoista. Juuri tämä terapeutin puute tekee terapiamuodosta radikaalin sillä vallitseva psykoterapian määritelmän mukaan psykoterapia määritellään ammatti-ihmisen työksi. Feminismi taas tulee siitä, että menetelmän ovat kehittäneet naistietoiset terapeutit.
Marraskuun liike

Marraskuun liike  perustettiin Suomessa marraskuussa 1967 vähäosaisten auttamiseksi. Se oli Sadankomitean ohella 1960-luvun tunnetuimpia  yhden asian liikkeitä. Liikkeen tavoitteena oli kohentaa asunnottomien alkoholistien,  mielisairaiden ja vankien elinolosuhteita. Marraskuulaiset vierailivat vankiloissa, järjestivät mielenosoituksia ja tapahtumia, joilla kiinnitettiin huomiota mielenterveys- ja vankeinhoidon epäkohtiin. Marraskuulaisten itsensä mukaan liike oli jatkoa työlle, joka Mathilda Wrede oli aloittanut 1880-luvulla. Liikkeen näkyviä edustajia olivat Ilkka Taipale, Claes Andersson ja Klaus Mäkelä.

Historia

Loka-marraskuussa 1967 pakkasyöt olivat surmanneet Helsingissä 44 asunnotonta miestä. Marraskuun liike oli vaikuttamassa siihen, että Helsingissä avattiin Ruoholahteen niin sanottu Liekkihotelli sittemmin Lepakko-nimen saaneessa entisessä Suomen Väri- ja Vernissatehtaan varastossa. Yömaja avasi ovensa 5. joulukuuta 1967. 
Claes Andersson kertoi, kuinka hän päivysti Lepakossa. Marraskuun liikkeen aktiivien mukaan liike opetti yhteiskunnan syrjäyttämisen ja tukahduttamisen mekanismeista. Se opetti myös, että moniin asioihin saattoi vaikuttaa ja muuttaa, kun ryhtyi määrätietoisesti ja optimistisesti toimimaan samanmielisten kanssa.
Marraskuulaiset vierailivat vankiloissa, järjestivät ohjelmailtoja ja keskustelutilaisuuksia vankiloissa, mielisairaaloissa, radiossa sekä televisiossa. He järjestivät mielenosoituksia ja tempauksia kiinnittääkseen huomiota mielenterveyshoidon sekä vankeinhoidon ilmeisiin epäkohtiin ja julkaisivat luettelon sadasta mielenterveyshoidon, vankeinhoidon ja asuntopolitiikan vakavimmasta epäkohdasta. 
Kun vankeja vapautui, marraskuulaiset toimivat heidän valvojinaan. Anderssonin mielestä se oli kiihkeää ja värikästä aikaa. Moni asia muuttui, osa painostuksen vuoksi. Psyykenpotilaiden oikeusturvaa parannettiin, ja koko mielenterveyshuolto inhimillistyi. Käsitys psyykkisistä sairauksista suhteellistui, ja näkökulma muuttui yhteiskunnalliseksi. Asunnottomille järjestettiin ajan oloon parempia yösijoja ja oma lääkäriasema.
Marraskuun liike tyrehtyi 1970-luvun alussa, kun liikkeen aktivistit siirtyivät toimimaan puolueissa. Marraskuun liike on kuitenkin ollut monen myöhemmän vähemmistöjen oikeuksia ajaneen liikkeen esikuva.
Engel-palkinto

Kirkkotaiteen Engel-palkinto jaetaan vuosittain Helsingin tuomiokirkkoseurakunnan seurakuntaneuvoston päätöksen mukaan taiteilijalle tai yhteisölle, joka on ansioitunut kirkkotaiteen alalla ja kirkkotilan rikastuttamisessa eri taiteenalojen keinoin.
Engel-palkinto perustettiin vuonna 1990, jolloin oli tullut kuluneeksi 150 vuotta Helsingin tuomiokirkon suunnittelijan Carl Ludvig Engelin kuolemasta.
Ihmesarja

Ihmesarja on Kuvajulkaisut Oy:n vuonna 1967 aloittama julkaisu Marvel-kustantamon supersankareiden, Hämähäkkimiehen ja Ihmenelosten edesottamuksista (vaikkakin myös muutamia Stan Leen ja Jack Kirbyn hirviötarinoita, Hulkin Namorin ja Rautamiehen seikkailuja nähtiin). Nykyään Egmont-kustannus julkaisee mustavalkoista pokkaria, joka esikuvansa hengen mukaisesti julkaisee suomeksi 1960- ja 70-luvun Marvel-sankareiden tarinoita mustavalkoisina.

Kuvajulkaisut Oy

1960-luvulla Suomessa oli vallalla Batman-kuume ja supersankareista oli kysyntää lehtipisteissä. Niinpä Kuvajulkaisut otti julkaisuohjelmaansa aloittelevan Marvel-kustantamon sarjoja. Ihmesarja aloitti vuonna 1967, jolloin lehteä ilmestyi 24 numeroa. Pääasiallisesti julkaisujärjestys vuorotteli Hämähäkkimiehen ja Ihmenelosten seikkailujen välillä. Vuosina 1968-1969 ilmestyi kunakin vuonna 11 numeroa, kunnes vuonna 1970 vain 4 numeroa. Sarja lopetettiin numeron 53 jälkeen. Numeron 42 jälkeen Ihmenelosten seikkailuja ei enää julkaistu, vaan lehti keskitti painopisteensä Hämähäkkimiehen seikkailuihin. 
Ihmesarjan kaikki julkaisut olivat mustavalkoisia ja ohuemmat numerot (1-22) olivat niitattuja, paksummat (23-53) liimaselkäisiä. Kuvajulkaisut Oy:n vastaava toimittaja oli M. Valjakka.
Penelope Lively

Penelope Lively (s. 17. maaliskuuta 1933 Kairo) on brittiläinen kirjailija. Hänet palkittiin vuonna 1973 Carnegie-mitalilla teoksesta Vanhan talon kummitus ja vuonna 1987 Booker-palkinnolla teoksesta Kuutiikeri.
Lively vietti varhaiset lapsuusvuotensa Egyptissä, mutta lähti 12-vuotiaana Englantiin opiskelemaan. Hän luki nykyhistoriaa Oxfordissa. Hänen ensimmäinen kirjansa on vuodelta 1970, ja hän on julkaissut sekä aikuisille että lapsille.
Lively on Royal Society of Literaturen jäsen. Hänestä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan OBE vuonna 1989 ja CBE vuonna 2001.
Ähtärin seurakunta

Historia

Ähtärin alue sai kiinteän asutuksensa 1550-luvulla. Varhaisimmat uudisasukkaat tekivät kirkkomatkansa aluksi Pirkkalan, myöhemmin Ruoveden kirkkoon. Pitkien kirkkomatkojen vuoksi ähtäriläiset halusivat pian oman kirkkorakennuksen. 20. tammikuuta 1651 Ähtäristä tuli kappeliseurakunta Ruoveden alaisena, kirkko valmistui 1657. Kappeliseurakuntaan kuului aluksi vain 27 taloa, mihin kuuluivat myös suuret osat myöhempää Lehtimäkeä ja Soinia. 1700-luvulla purettiin vanha kirkko ja rakennettiin uusi. Vuonna 1847 rakennettiin kolmas kirkko, joka paloi salamaniskun seurauksena vuonna 1935. Nykyinen Ähtärin kirkko valmistui vuonna 1937. Seurakunnasta tuli täysin itsenäinen vuonna 1859.
Jack Brickhouse

John Beasley ”Jack” Brickhouse (24. tammikuuta 1916 Peoria, Illinois – 6. elokuuta 1998) oli yhdysvaltalainen urheiluselostaja ja radiotoimittaja.
Brickhouse aloitti uransa radiossa vuonna 1934 WMBD-asemalla Peoriassa. Vuonna 1940 hän siirtyi Chicagoon WGN-asemalle, jolla ollessaan hän toimi Chicago Cubsin ja Chicago White Soxin ottelujen selostajana. Lisäksi hän selosti Chicago Bearsin ottelut 24 vuoden ajan. Baseballin ja amerikkalaisen jalkapallon ohessa hän selosti painia, koripalloa, nyrkkeilyä ja golfia.
Vaikka Brickhouse tunnetaan ensisijaisesti urheiluselostajana, hän on juontanut myös musiikkiohjelmia ja selostanut poliittisia tapahtumia, kuten Yhdysvaltain presidentin virkaanastujaisia. 1960-luvulla hän isännöi WGN:llä Jack Brickhouse Reports -ohjelmaa, jossa hän haastatteli kirjailijoita, urheilijoita, poliitikkoja ja viihdyttäjiä.
Brickhouse nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 1998.
Meret Becker

Meredith ”Meret” Becker (s. 15. tammikuuta 1969 Bremen) on saksalainen näyttelijä ja laulaja. Hänelle myönnettiin Saksan elokuvapalkinto vuonna 1998. Hän oli aiemmin naimisissa muusikko Alexander Hacken kanssa.
Sault Ste. Marie (Kanada)

Historia

Ojibway-intiaanien tiedetään asuneen alueella kahdeksannelta vuosituhannelta eaa. lähtien.
Ensimmäisinä eurooppalaisina alueelle saapui ranskalaisia siirtolaisia vuoden 1610 tienoilla. He antoivat alueelle nimen Sault du Gaston, Ranskan kuninkaan mukaan. Jesuiittalähetystyöntekijät nimesivät vuonna 1669 alueen uudelleen Sault Ste. Marieksi (suom. Pyhän Maryn kosket).
Vuonna 1887 Sault Ste. Marien kaupunki perustettiin ja ensimmäiseksi pormestariksi valittiin William Brown. Samana vuonna valmistui rautatiesilta yhdistämään kaksi saman nimistä kaupunkia valtakunnan rajan molemmin puolin. Seuraavana vuonna ensimmäiset taloudet yhdistettiin sähkö- ja puhelinverkkoon. Vuonna 1918 Steeltonin kaupunki yhdistettiin Sault Ste. Marien kaupunkiin. Valtakunnan rajan ylittävä Sault Ste. Marien kansainvälinen silta valmistui ja avattiin liikenteelle 1963.
Timo Suviranta

Timo Bruno Suviranta (9. kesäkuuta 1930 Helsinki – 21. tammikuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen koripalloilija.

Koripallo

Suviranta voitti koripalloilijana kymmenen Suomen mestaruutta Pantterien (entinen HOK-Veikot) joukkueessa vuosina 1949–1959 ja oli SM-sarjan korikuningas 1952. Hän pelasi Suomen joukkueessa Helsingin olympiakisoissa 1952 sekä EM-kisoissa Pariisissa 1951, Moskovassa 1953, Budapestissa 1955 ja Sofiassa 1957. Pariisissa hän oli kisojen neljänneksi paras pistemies ja kolmanneksi tarkin vapaaheittäjä. Urallaan hän pelasi 61 maaottelua vuosina 1950–1961, ja hänet valittiin vuoden koripalloilijaksi 1952 ja 1954.
Aktiivisen koripallouransa jälkeen Suviranta jatkoi lajin parissa valmentajana ja SM-sarjatuomarina.
Elokuussa 2017 Suviranta nimettiin Suomen koripallon Hall of Fameen.

Muuta

Suviranta menestyi koripallon lisäksi keilaajana voittaen parikilpailussa Suomen mestaruuden Lasse Larneen kanssa 1966 ja sijoittuen MM-kisoissa neljänneksi Kaj Sveholmin kanssa 1975. Toisen vanhan koripalloilijan, Oiva Virtasen kanssa Timo Suviranta perusti urheilutuotteita maahantuovan Virsu Oy:n.
Timo Suvirannan tytär Lotta Bryggare (o.s. Suviranta) on yleisurheilun SM-mitalisti. Hänen aviomiehensä on olympiamitalisti ja kansanedustaja Arto Bryggare.
Rauni Ranta

Rauni Kaarina Ranta (oik. Hellström; 4. joulukuuta 1928 Viipuri – 29. tammikuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän oli muun muassa Yleisradion Radioteatterin kuunnelmaklassikon Knalli ja sateenvarjo löytäjä ja toinen ohjaaja. 
Rauni syntyi musiikkiperheeseen: isä oli säveltäjä Sulho Ranta ja äiti laulajatar Elli Ranta. Rauni Rannan tie vei teatterikouluun ja teatteriin, josta hän löysi puolisonsa näyttelijä Kauko Helovirran. 1970-luvulla Ranta siirtyi Yleisradioon ohjaamaan viihdekuunnelmia.
Hermi

Hermi (muinaiskreikaksi ἕρμα, herma) oli alun perin antiikin Kreikasta kotoisin oleva veistos, jonka nelikulmainen ja tavallisesti tasapintainen pilari päättyy Hermeen päähän. Pilariin oli veistetty fallos luonnolliselle korkeudelle. Hermit asetettiin rajapyykeiksi katujen varsiin ja teiden risteyksiin, mutta niitä käytettiin myös kulttiesineinä.
Myöhemmällä ajalla hermeihin saatettiin liittää muiden jumalien mutta myös julkisuuden henkilöiden päitä.
Vienna International Centre

Wienin kansainvälinen keskus (engl. Vienna International Centre; (VIC), tunnetaan myös nimellä UNO-City, on Itävallan pääkaupungin Wienin Donaustadtin kaupunginosassa sijaitseva rakennuskeskittymä. Se muodostettiin vuosina 1973–1979 itävaltalaisen arkkitehdin Johann Staberin suunnitelmien pohjalta. Keskittymään on sijoitettu Yhdistyneiden kansakuntien organisaatioiden tiloja.
Keskittymä koostuu kuudesta kaartuvamallisesta toimistotornitalosta, jotka ympäröivät sylinterimäistä konferenssirakennusta. Keskittymän rakennuksista korkein kohoaa 120 metrin korkeuteen, ja siinä on 28 kerrosta. Alueen eteläosaan on suunniteltu valmistuvan vuonna 2008 uusi konferenssirakennus. Vuonna 2005 keskittymässä aloitettiin asbestin poisto rakennuksista.
Vaasan rykmentti

Vaasan rykmentti oli valkoisten itäarmeijaan kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Rykmentin komentaja oli everstiluutnantti Martin Ekström.

Rykmentissä palvelleet Saksan jääkärit

vääpelinä Frans Vihtori Pietilä, III Seppälän pataljoonasta Tampereen valtauksen jälkeen siirtyi rykmenttiin konekiväärikouluttajaksi, komppanianpäälliköksi ja myöhemmin adjutantiksi jääkärivänrikki Ville Nenonen
Street Fighter IV: The Ties That Bind

Juoni

Shadaloo organisaation hajotessa maailma muuttui hiljaisemmaksi ja kaikki jatkoivat omaa normaalia elämäänsä. Tästä huolimatta uusi vihollinen on jälleen tullut uhkaamaan Street Fightereita ja heidän täytyy jälleen ryhtyä taistelemaan. Sillä välin salaperäinen etsivä Crimson Viper yrittää löytää yksinään vaeltelevan Ryun, jolla on eräs voimavara, jota uusi uhka yrittää saada käsiinsä.
Aarre Käpylä

Aarre Käpylä (s. 1964) on suomalainen voimanostaja. Hän voitti lajissaan maailmanmestaruuden vuonna 1990 sarjassa alle 110 kg ja junioreiden maailmanmestaruuden vuotta aikaisemmin. Hänellä on nimissään maastavedon Suomen ennätykset 385,0 kg sarjassa alle 110 kg ja 380,0 kg sarjassa alle 125 kg. Ensin mainittu tulos oli myös Euroopan ennätys. Käpylä on kilpaillut menestyksekkäästi myös voimamieskilpailuissa.
Belianskan tippukiviluola

Belianskan tippukiviluola on tippukiviluola Slovakiassa Tatravuorilla. Luola on suurin ja ainoa yleisölle avoin luola Tatravuorilla. Luolalla on pituutta 3641 m ja sen korkeusero on 160 m. Luola löydettiin 1880-luvulla.