google/wiki40b huggingface dataset:
Magneettinen monopoli

Fysiikassa magneettinen monopoli on hiukkanen, jolla on magneettinen varaus. Se voidaan nopeasti kuvailla henkilölle, joka tuntee magneetit mutta ei sähkömagnetismiteoriaa "magneettina, jolla on vain yksi napa". Kiinnostus siihen tulee hiukkasteorioista kuten Suuresta yhtenäisteoriasta ja supersäieteoriasta, jotka kuvaavat joko magneettisten monopolien olemassaolon tai mahdollisuuden.
Magnetismin tutkimuksen alkuvaiheessa havaittiin, että jokaisella magneetilla on sekä pohjois- että etelänapa ja että jokaisessa magneetissa molemmat yhtä voimakkaita. Tämän vuoksi sähkömagnetismin klassisessa teoriassa ja sen perustana olevissa Maxwellin yhtälöissä on oletettu, ettei magneettisia monopoleja ole olemassa.
2014 julkaistun artikkelin mukaan kansainvälinen tutkimusryhmä on onnistunut luomaan synteettisen Dirac-monopolin Bosen–Einsteinin kondensaatissa.

Diracin teoria

Voidaan osoittaa, että jos magneettinen monopoli on olemassa, sen ja sähkövarauksen muodostamalla systeemillä on impulssimomentti, joka on verrannollinen sähköisen ja magneettisen varauksen tuloon mutta riippumaton näiden välisestä etäisyydestä. Kvanttiteorian mukaan minkä tahansa systeemin impulssimomentti on aina Diracin vakion (=h/2π) monikerta. Tästä Paul Dirac päätteli vuonna 1932, että mikäli magneettinen monopoli olisi olemassa, olisi sähkövarauksen esiinnyttävä tietynkokoisina yksikköinä. Koska näin onkin asian laita, sai Dirac tästä aiheen esittää hypoteesin magneettisten monopolien olemassaolosta. Koska sähköinen alkeisvaraus (1,602 · 10⁻¹⁹ C) tunnetaan, voitiin laskea myös hypoteettisen magneettisen alkeisvarauksen suuruus. Se on Planckin vakio jaettuna sähköisellä alkeisvarauksella eli
, 
missä  ja  ovat magneettinen ja sähköinen alkeisvaraus ja  Planckin vakio (6,6262 · 10⁻³⁴ Js).
Näin ollen magneettinen alkeisvaraus olisi SI-järjestelmän yksikköinä 4,136 · 10⁻¹⁵ Wb. Jos mittana käytetään sitä, kuinka suurella voimalla tällainen hiukkanen vaikuttaisi toiseen tietyllä etäisyydellä olevaan samanlaiseen hiukkaseen, magneettinen alkeisvaraus on noin 70 kertaa niin suuri kuin sähköinen (tarkemmin tämä suhde on 2/α ≈ 68,52, missä α on kvanttifysiikassa monessa yhteydessä esiintyvä hienorakennevakio eli noin 1/137).  Koska varausten välillä vaikuttava voima on verrannollinen varausten tuloon, kaksi magneettista alkeisvarausta vaikuttaisivat toisiinsa (2/α)² eli noin 4700 kertaa niin suurella voimalla kuin kaksi sähköistä alkeisvarausta.
Vuosikymmenten etsintä ei ole tuottanut yhtään tiedeyhteisön hyväksymää havaintoa.
Magneettisen monopolin havaitsemattomuus ei kuitenkaan takaa ettei sitä olisi olemassa. Teoreettisten mallien monopolille antama itseisenergia on hyvin suuri, mikä vastaa hyvin pientä syntymistodennäköisyyttä ja elinaikaa. Lisäksi eräiden teorioiden nojalla magneettinen varaus olisi näilläkin hyvin pieni verrattuna muihin vuorovaikutuksiin, lisäksi vakiosuhde tekisi mahdolliseksi hävittää magneettivarauskomponentti eräänlaisella koordinaatiston kierrolla.
Matti Katila

Matti Lauri Katila (s. 10. joulukuuta 1945 Mäntsälä) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kilpakävelijä. Hän edusti Jokelan Kisaa ja hänen valmentajinaan toimivat Viljo Luukkola sekä Jaakko Honkanen.
Kalevan kisoista Katila saavutti 20 kilometrin kävelystä kultaa vuonna 1984 sekä kuusi hopeaa vuosina 1978–1983. Lisäksi hän 50 kilometrin kävelystä SM-tasolla kaksi kultaa vuosina 1980 ja 1983, neljä hopeaa vuosina 1976, 1981, 1984 ja 1985 sekä kolme pronssia vuosina 1974, 1975 ja 1988. Viestijuoksun SM-kilpailuista Katila saavutti pronssia 3 x 5 000 metrin kävelyviestistä vuonna 1983. Sisäratojen SM-kilpailuista hän saavutti 5 000 metrin kävelystä neljä hopeaa vuosina 1975, 1979, 1983 ja 1984 sekä pronssia vuonna 1976.
Virallisissa kilpailuissa Katila ei ole esiintynyt vuoden 1989 jälkeen.
Teiskolan kartano

Teiskola on Tampereen Polsossa entisen Teiskon kunnan alueella Teiskolanlahden ja Kirkkojärven välisellä alueella sijaitseva kartano. Tila muodostui vuonna 1663. Luutnantti Johan Tammelander osti Teiskolan tilan vuonna 1794, ja siitä lähtien tila on ollut Tammelanderin suvun omistuksessa. Tilan päärakennus on valmistunut vuonna 1810.
Ruskomesikko

Levinneisyys

Ruskomesikkoa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on kuvattu olevan pääasiassa harvinainen, vaikkakin se jää helposti huomaamatta. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Steve Irwin

Stephen Robert ”Steve” Irwin (22. helmikuuta 1962 Essendon, Victoria – 4. syyskuuta 2006 Port Douglas, Queensland) oli australialainen eläinasiantuntija, Australia Zoo -eläintarhan johtaja, luonnonsuojelija ja televisiopersoona.
Irwin tunnetaan parhaiten monissa maissa esitetystä Krokotiilimies (engl. The Crocodile Hunter) -televisiosarjastaan. Suomessa sarjaa on esittänyt Nelonen ja Discovery-yhtiön Animal Planet -kaapelikanava. Maailmanlaajuisesti Irwinin ohjelmilla oli arviolta 200 miljoonaa katsojaa. Irwin oli haltioissaan päästessään tekemisiin vaarallisten eläinten kuten krokotiilien, käärmeiden, varaanien, skorpionien ja hämähäkkien kanssa.
Irwin avioitui vuonna 1992 yhdysvaltalaisen Terri Rainesin kanssa. Tämä osallistui miehensä televisio-ohjelmien tekemiseen. Pari sai kaksi lasta, Bindi Sue Irwinin (s. 1998) ja Robert Clarence "Bob" Irwinin (s. 2003). Työn lisäksi perhe oli Irwinille hyvin tärkeä.
Irwinin vilkas, innostunut ja liioitteleva esiintymistyyli sekä leveä australianenglannin murre on poikinut näköishahmoja muun muassa televisiosarjoihin Simpsonit ja South Park. Irwin vieraili Oprah Winfreyn, Conan O’Brienin ja Jay Lenon televisio-ohjelmissa, Eläintohtori 2 -elokuvassa sekä antoi äänensä Happy Feet -animaatioelokuvassa näyttäytyneelle etelänmerinorsu Treville.

Kuolema

"Krokotiilimiehenä" tunnettu Irwin sai surmansa traagisesti kesken luontodokumenttiohjelman kuvausmatkan sukeltaessaan Isolla valliriutalla  4. syyskuuta 2006 kello 11 aamupäivällä paikallista aikaa. Myrkyllinen 2,5 metrin pituinen, noin satakiloinen isokeihäsrausku pisti Irwiniä rintaan lähelle sydäntä, ja hän kuoli miltei heti sydämen pysähtymiseen. Tapahtuman jälkeen Irwin lennätettiin läheiseen sairaalaan, mutta mitään ei ollut tehtävissä. Tapahtuma tallentui videonauhalle, jonka Queenslandin poliisi otti haltuunsa. Irwinin ystävä John Stainton on kertonut, että kuolemaa todistavaa videonauhaa ei aiota koskaan näyttää julkisuudessa. Myös Discovery Channel ilmoitti, ettei aio näyttää videota sen vapauduttua poliisilta.
Irwin oli tiettävästi kolmas henkilö Australian historiassa, joka kuoli rauskun pistoon. Edellinen samankaltainen kuolemantapaus sattui vuonna 1945. Normaalisti rauskun pistos ei ole tappava, mutta ilmeisesti piikki osui suoraan sydämeen. Stainton kertoi CNN:n Larry King Live -lähetyksessä, että videolla Irwin vetää rauskun piikin rinnastaan viime hetkillään. Maailmalla tunnetaan tapauksia, joissa rauskun piston sydämeen tai sen lähelle saaneet ovat jääneet henkiin, kun piikki on jäänyt haavaan. Irwinin tapauksessa piikin irrottaminen omakätisesti saattoi koitua hänen kohtalokseen.
Australian pääministeri John Howard tarjoutui pitämään Irwinille valtiolliset hautajaiset, joista hänen isänsä Bob Irwin kuitenkin kieltäytyi ilmoittaen, että hänen poikansa olisi halunnut vain vähäeleiset hautajaiset.
Napolinlahti

Napolinlahti sijaitsee Italian rannikolla Tyrrhenanmerellä, Napolin kaupungita lounaaseen. Lahti on noin 15 km leveä ja ulottuu 32 km Cape Misenosta kaakkoon Campanella Pointiin.  Lahti tunnetaan kauniista maisemistaan.
Napolinlahden rannalla ovat mm. tulivuori Vesuvius ja Napolin satamakaupunki sekä Pozzuoli, Torre Annunziata, Castellammare di Stabia ja Sorrento.
Napolinlahti ja sen saaret,  ovat suosittuja matkailualueita. Procida ja Ischia sijaitsevat lahden pohjoisosassa, Capri etelämpänä.

Geologia ja historia

Napolinlahden ympäristö on tuliperäistä aluetta ja siellä on kuumia lähteitä. Napolinlahdella on tapahtunut ikäviä tulivuorenpurkauksia, joista pahin tapahtui vuonna 79, jolloin Herculaneum ja Pompeji jäivät tuhkan alle. Kaupungit on sittemmin kaivettu esiin.
Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen kultainen ansiomerkki

Saksan kansallissosialistisen puolueen kultainen ansiomerkki (saks. Goldene Ehrenmedaille der NSDAP) oli Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen korkein kunniamerkki. Ansiomerkissä oli kultaisen tammenlehvän ympäröimä kansallissosialistisen puolueen puoluetunnus, punaisella pohjalla oleva valkoinen ympyrä, jonka keskellä on musta hakaristi. Adolf Hitler perusti ansiomerkin oluttupavallankaappauksen 10. vuosipäivänä 9. marraskuuta 1933.
Kultainen ansiomerkki myönnettiin ”vanhoille taistelijoille” (Alte Kämpfer), eli henkilöille, joiden kansallissosialistisen puolueen jäsennumero oli alle 100 000. Täten he olivat varmasti olleet puolueen jäseniä ennen kuin puolueen valtaannousu alkoi näyttää todennäköiseltä, mikä osoitti heidän liittyneen puolueeseen vakaumuksesta. Lisäksi palkituilta edellytettiin katkeamatonta ja aktiivista jäsenyyttä. Tämän takia vain 22 282 puoluetoverilla oli oikeus saada ansiomerkki: 20 487 miehellä ja 1 795 naisella. Myös henkilöillä, jotka olivat olleet puolueen palveluksessa keskeytymättömästi 27. helmikuuta 1925 alkaen, jolloin puolueen toiminta alkoi kiellon jälkeen uudelleen, oli oikeus saada ansiomerkki. Kultaisen ansiomerkin voi saada myös ”erityisistä ansioista”. Tällaisista tapauksista Hitler päätti henkilökohtaisesti. Mikäli erityisistä ansioista palkittu ei ollut puolueen jäsen, seurasi kunniamerkin antamisesta automaattisesti myös jäsenyys puolueessa. Tämä koski myös sotilashenkilöitä, joiden ei tuolloisen asevelvollisuuslain mukaan ollut mahdollista olla jäseniä poliittisessa puolueessa. Heidän tapauksessaan jäsenyys aktivoitiin vasta, kun heidän vakinainen aktiivipalveluksensa oli päättynyt.
Mikäli kultainen ansiomerkki oli myönnetty alhaisen jäsennumeron perusteella, oli jäsennumero kaiverrettu ansiomerkin taakse. Jos myöntämisperusteena olivat olleet erityiset ansiot, oli ansiomerkin taakse kaiverrettu kirjaimet A. H. (Adolf Hitler) ja myöntämispäivämäärä. Ansiomerkkiä oli läpimitaltaan kahta kokoa: 38 mm univormuja ja 25 mm siviiliasua varten.
Hitlerin oma kultainen ansiomerkki oli erityisvalmisteinen. Sen taakse oli kaiverrettu ”Nummer 1”. Kuolinpäivänään 30. huhtikuuta 1945 Hitler antoi ansiomerkkinsä Joseph Goebbelsin vaimolle Magda Goebbelsille, joka Hitlerin sihteeri Traudl Jungen mukaan sanoi Hitlerin tehneen itsestään ”Saksan onnellisimman naisen”. Vuonna 1996 Venäjän tiedustelupalvelu FSB ilmoitti hallussaan olevan Hitlerin kultaisen ansiomerkin. Kunniamerkki varastettiin 30. kesäkuuta 2005, kun se oli asetettu näytteille ensi kertaa toisen maailmansodan jälkeen näyttelyyn, joka juhlisti sodan päättymistä 60 vuotta sitten.
Muutamassa tapauksessa puolueen kultainen ansiomerkki myönnettiin myös ulkomaalaiselle. Tämä tapahtui Hitlerin henkilökohtaisella päätöksellä, ja kullekin palkitulle valmistettiin oma, henkilökohtainen kunniamerkki. Tämä oli hyvin harvinainen kunnianosoitus.
Nykyään hyvin säilyneiden kultaisten ansiomerkkien hinta on 600 ja 3 000 euron välillä.
Mätäkuu

Mätäkuu on kansanperinteessä loppukesästä oleva kuukauden pituinen ajanjakso, jolloin Aurinko on Leijonan merkissä, noin 23. heinäkuuta - 23. elokuuta. Se on peräisin muinaisesta Egyptistä mutta vastaa roomalaisten koiranpäiviä. Egyptissä se liittyi Niilin tulvimiseen.
Mätäkuu näkyy harvemmin nykyään suomalaisissa kalentereissa, mutta satoja vuosia mätäkuu oli kalentereissa merkitty 23.7.–23.8. eli ajalle, jolloin Aurinko on 120–150 asteen etäisyydellä kevättasauspisteestä eli Eläinradan Leijonan merkissä. Yliopiston almanakassa se oli viimeksi merkittynä vuonna 1995.

Historiaa

Mätäkuun perinne juontaa alkunsa jo tuhansien vuosien takaa muinaisesta Mesopotamiasta, jolloin kesän kuumin aika tunnettiin koiranpäivien nimellä. Nimensä tuo kolmisen viikkoa kestänyt aika oli saanut Canis Majorin eli Ison koiran tähtikuviosta ja sen kirkkaimmasta tähdestä Siriuksesta eli Koirantähdestä, joka heinäkuun puolenvälin jälkeen tulee pois Auringon takaa ja alkaa näkyä aamuisin juuri ennen auringonnousua. Tätä sanotaan Siriuksen heliakiseksi nousuksi.  Käsite koirakuu on alun perin syntynyt Mesopotamiassa. Myös egyptiläisille Siriuksen näkyminen oli tärkeä, koska silloin alkoivat Niilin tulvat. Roomalaiset nimittivät ajanjaksoa nimellä dies caniculares.
Nimitys ”mätäkuu” on käännösvirheen seurausta. Saksassa otettiin käyttöön käsite Rodenmonat, joka tarkoittaa kaskeamiskuuta. Tanskalaiset käänsivät sanan muotoon råddenmåned (mätäkuu). Nimi mätäkuu kulkeutui sitten Tanskasta Ruotsiin ja Suomeen. Suomessa käsitteen mätäkuu otti käyttöön jo Mikael Agricola. Mätäkuu oli merkittynä suomalaisiin almanakkoihin aina vuoteen 1995 saakka.
Ennen kylmälaitteiden keksimistä tämä vuoden kostein ja kuumin aika sai elintarvikkeet pilaantumaan nopeammin kuin tavallisesti, joten loppujen lopuksi virheellinen ”mätäkuu” kuvaakin tuota aikaa paremmin kuin koirakuu.
Helsinkiläiset kirurgit selvittivät mätäkuun todenperäisyyttä tutkimalla aikavälillä 2002-2005 Töölön sairaalaan tuodut lähes 50 000 potilasta. Mätäkuiden aikana hoidettiin noin 4000 potilasta. Infektion takia leikkaushoitoa tarvitsi 16 prosenttia, kun muuna aikana leikkaushoitoa tarvitsi 12 prosenttia. Mätäkuun aikana myös leikkauksen jälkeiset haavainfektiot olivat yleisempiä.

Mätäkuun uutiset

Kansankielessä puhutaan joskus mätäkuun jutuista. Tällöin tarkoitetaan heinä–elokuussa kerrottavia,  luotettavuudeltaan epämääräisiä uutisia, jotka saavat uutistilaa, koska kesällä ei tapahdu mitään muutakaan uutisoimisen arvoista.
Galvatek

Varhainen historia

Galvatekin edeltäjä oli Upo Engineering, joka toimi kodinkonevalmistaja UPO Oy:n sisäisenä suunnittelu- ja kunnossapitoyksikkönä. Ajan tyylin mukaisesti osasto suunnitteli tehtaan omat tuotantovälineet, kuten pintakäsittelylinjat kodinkoneiden metalliosien pinnoittamiseen. 
Muut valmistajat kiinnostuivat Upo Engineeringin erikoistuneesta osaamisesta; pinta- ja vedenkäsittelylaitosten tuotanto syntyi vastauksena suoralle kysynnälle. Ensimmäinen tilaustyö oli kromaamo Oras Oy:lle. Sen jälkeen vuorossa oli kaksi pintakäsittelylaitosta Suomen ulkopuolelle. Ensimmäiset tehdastekoiset vedenpuhdistamot valmistettiin sveitsiläisellä Metoxy-lisenssillä. 
Vuonna 1980 UPO yksinkertaisti toimintaansa ja myi Upo Engineeringin Partekille. Liiketoimintaa jatkamaan perustettiin 1.4.1980 Oy Galvatek Ab.

Markkina-alueet eri vuosikymmeninä

1980-luvulla Galvatek toimitti ensimmäiset automaattiset anodisointilaitokset.  Tärkeimmät markkina-alueet olivat Pohjoismaat sekä pienet Euroopan sosialistimaat. Neuvostoliiton kauppa alkoi vuonna 1982 ja jatkui merkittävänä vuosikymmenen loppuun saakka.
1990-luvulla ilmailu- ja alumiiniteollisuuden laitostoimitukset muodostuivat entistä selkeämmin päätoiminta-alueiksi. Merkittäviä toimituksia oli mm. Swissairille Sveitsiin, Sabenalle Belgiaan sekä Nokian Alumiinille Suomeen.
2000-luvulla ilmailuteollisuuden laitokset ovat nousseet merkittävimmäksi toiminta-alueeksi. Neljässä vuosikymmenessä Galvatekille on muodostunut täysautomaattisista laitoksista markkinoiden pisin maailmanlaajuinen kokemus.

Ilmailuteollisuus

Yksi Galvatekin erikoisaloista ovat täysautomatisoidut ilmailualan pintakäsittelylaitokset. Täysautomatisoinnin ansiosta ihmisten ei tarvitse työskennellä vaarallisten kemikaalien äärellä, vaan koko käsittelyprosessi sujuu tietokoneelta ohjattuna. 
Galvatekin ensimmäinen täysautomaattisen laitoksen toimitus ilmailuteollisuudelle oli heti 80-luvun alussa. Ruotsiin toimitettiin Saab Fairchild –lentokoneen valmistuksessa tarvittavat alumiinin anodisointilinjat sekä jäteveden puhdistamo sen yhteyteen. 
Galvatek on toimittanut täysautomatisoituja puhdistuslaitoksia lentokonemoottoreiden osien puhdistamiseen (CCL) sekä kemiallisia prosessilinjoja mm. lentokoneen turbiinisiipien valmistukseen johtaville yhtiöille ympäri maailmaa, kuten SAESL Singapore, ANA Japani, N3 Saksa ja Finnair Suomi.

Vedenkäsittely

Suurin osa Galvatekin vedenpuhdistamoista toimitetaan pintakäsittelylaitoksen yhteyteen puhdistamaan laitoksen huuhtelu- ja jätevedet. Laitokset voivat olla myös ns. suljettuja, jolloin huuhtelu- ja jätevedet kierrätetään laitoksen sisällä eikä prosessista synny jätevesipäästöjä lainkaan.  Syntynyt jäte kerätään järjestelmästä konsentraattina ja toimitetaan edelleen jätteenkäsittelyyn. Teollisuudelle Galvatek toimittaa järjestelmiä jätevesien neutralointiin, voimalaitosten savukaasujen puhdistukseen sekä ongelmajätteiden kierrätykseen.
Manninen (Ypäjä)

Sijainti ja liikenne

Mannisten lähimpiä naapurikyliä ovat Ypäjän kirkonkylä Perttula pohjoisessa ja kaakossa, Ypäjän Levä idässä ja Loimaan Kauhanoja lännessä. Etelässä kylän alue rajoittuu Someron Vilukselan  ja lounaassa Loimaan Joenperän kylän takamaihin ja koskettaa myös Kosken Tl ja nykyään Loimaaseen kuuluvan entisen Mellilän kunnan alueita.
Kylän kautta kulkee Forssan ja Loimaan välinen seututie 213. Etelään, Ypäjän Kuusjoenkulmalle, johtaa paikallistietasoinen yhdystie Mannistentie.

Luonto

Kylän alueen halki Loimijokeen laskee etelästä Loimijoen sivujoki Kuusjoki. Kylän alueelle lounaassa ja etelässä ulottuvat pieneltä osaltaan Natura 2000 -suojeluohjelmaan kuuluvat Eksyssuo ja Huhmassuo.

Historia ja kulttuuriympäristö

Mannisten historiallinen kylätontti on sijainnut Loimijoen rannassa vastapäätä Ypäjän kirkonkylän Perttulan historiallista kylätonttia. 
Kylän lounaiskulmassa, Eksyssuohon pistävässä harjuniemekkeessä on nykyään neljän, aiemmin viiden kunnan rajapaikka Pirttiniemennokka, joka myös on ollut kolmen historiallisen maakunnan: Hämeen, Satakunnan ja Varsinais-Suomen rajapaikkana. 
Mannisten kylä yhdessä Ypäjänkylän kanssa kuului aiemmin Loimaaseen, josta se liitettiin kunnallishallinnollisesti Ypäjään vuonna 1911. Jo aiemmin nämä kylät oli liitetty Ypäjän seurakuntaan, ja Ypäjän kirkkoa kylän asukkaat olivat käyttäneet jo 1600-luvulta lähtien. 
Mannisissa on aiemmin ollut oma kansakoulu.

Tunnettuja kyläläisiä

Tunnettuihin mannislaisiin kuuluu noita ja ennustaja Prättäkitti. jonka kerrotaan olleen Mannisten kylän Tepon talon emäntä.
Olli Porthan

Ura

Porthan opiskeli urkujensoittoa Sibelius-Akatemiassa Enzio Forsblomin ja Amsterdamin Sweelinck-konservatoriossa Jacques van Oortmerserin johdolla sekä useilla kansainvälisillä mestarikursseilla opettajinaan muun muassa Marie-Claire Alain, Montserrat Torrent ja Harald Vogel. Suoritettuaan urkujensoiton diplomitutkinnon hän antoi ensikonserttinsa vuonna 1983 Finlandia-talossa Helsingissä. Porthan sai ensimmäisen palkinnon Lahden urkuviikkojen urkukilpailussa 1980. 
Porthan on konsertoinut aktiivisesti kotimaan lisäksi eri maissa ympäri Eurooppaa sekä Japanissa niin solistina kuin kamarimuusikkonakin. Hänellä on ollut myös esiintymisiä eri maiden radioissa ja televisiossa, minkä lisäksi hän on levyttänyt eri aikakausien urku- ja kamarimusiikkia. 
Porthan on toiminut Sibelius-Akatemian urkumusiikin opettajana vuodesta 1980 ja professorina vuodesta 1988 lähtien. Sibelius-Akatemian kirkkomusiikin osaston johtaja Porthan oli vuosina 1997–2002. Hän on lisäksi ollut opettajana mestarikursseilla.
Porthan on toiminut asiantuntijana useissa urkurakennusprojekteissa, muun muassa Sibelius-Akatemia, Janakkalan kirkko, Kotkan kirkko ja Tallinnan tuomiokirkko. 
Hän on Janakkalan barokkikesän taiteellinen johtaja ja Kotkan kansainvälisen urkukilpailun ja urkuviikon taiteellisen suunnittelutoimikunnan ja tuomariston jäsen. Hän on toiminut useiden kansainvälisten urkukilpailujen tuomariston jäsenenä. 
Organum-seuran puheenjohtajana Porthan oli vuosina 1986–1990. Vuonna 2000 hänelle myönnettiin Organum-seuran kiertopalkinto toiminnasta urkutaiteen eri osa-alueiden ja tyylien monitasoisen ymmärtämisen edistämisestä sekä rohkaisemisesta erilaisten ja persoonallisten näkemysten esilletuomiseen. Hänelle myönnettiin 6. joulukuuta 2003 Suomen Leijonan 1. luokan ritarimerkki (SL R I).
David Boreanaz

Ura

Boreanazin ensimmäinen näyttelijäntyö oli yhdysvaltalaisessa tilannekomediassa Pulmuset, jossa hän näytteli Kellyn moottoripyöräilevää poikaystävää. Hänet palkattiin televisiosarja Buffy, vampyyrintappajaan hänen ensimmäisen vaimonsa, Ingrid Quinnin kannustettua häntä menemään koe-esiintymiseen. Kyseisessä kulttisarjassa Boreanaz esitti arvoituksellista Angel-hahmoa, vampyyriä jolla oli sielu. Sarjasta tuli valtavan suosittu ja Boreanaz alkoikin näytellä Angel -nimisessä sisarsarjassa. Buffy, vampyyrintappajassa Boreanaz esiintyi vuosina 1997–1999 ja vuonna 1999 alkaneen Angelin tuotanto jatkui vuoteen 2004 saakka.
Boreanazin ainut suuri rooli elokuvassa oli vuoden 2001 slasher-kauhuelokuvassa Valentine yhdessä Denise Richardsin ja Katherine Heiglin kanssa. Vuonna 2003 hän esiintyi Didon musiikkivideolla "White Flag" ja oli Leonin (Squall Leonhart) äänenä videopelissä Kingdom Hearts.
Vuonna 2005 Boreanaz alkoi näytellä Emily Deschanelin vastanäyttelijänä televisiosarjassa Bones. Hän esiintyi myös kanadalaisessa elokuvassa These Girls, jossa hän näytteli moottoripyöräilijää sekä elokuvissa Mr. Fix It, Suffering Man's Charity ja dvd-elokuvassa The Crow: Wicked Prayer. Samana vuonna Boreanaz ääninäytteli Hal Jordania DC Comicsin animaatiossa Oikeuden Puolustajat: Uusi rintama. 
Boreanaz on yksi Bonesin tuottajista ja ohjasi myös jakson "The Bones That Foam". Boreanaz on suuri Cincinnati Bengalsin ja Philadelphia Flyersin fani. Hän on kirjoittanut urheilublogeja ja juontanut jääkiekkojoukkeen radiolähetyksiä. Hänen intohimonsa jääkiekkoon kirjoitettiin jopa Seeley Boothin hahmoon televisiosarjassa Bones.
Jaime Bergman esiintyi pikaisesti yhdessä Boreanazin tähdittämän sarjan Angel jaksossa, sarjan viimeisellä kaudella. Pari ei ole kuitenkaan sen koommin näytellyt yhdessä.

Yksityiselämä

Boreanaz varttui Philadelphiassa säätiedottajana työskennelleen isänsä Dave Robertsin ja äitinsä Patti Boreanazin kanssa, joka työskenteli matkatoimistovirkailijana. David on italialaista ja tšekkiläistä alkuperää (sukunimi Boreanaz on pohjois-italialainen sukunimi) ja uskontokunnaltaan hän on roomankatolinen.
Boreanaz kävi high schoolia Malvern Prepatory Schoolin Malvernissa Pennsylvaniassa ja collegen Ithaca Collegessa Ithacassa New Yorkissa. Valmistuttuaan Boreanaz muutti Hollywoodiin, Kaliforniaan panostaakseen näyttelijän uraansa. 
Boreanaz asuu Los Angelesissa Kaliforniassa vaimonsa Jaime Bergmanin. Heillä on poika Jaden Rayne (s. 2002) ja tytär Bardot Vita (s. 2009). Pari meni naimisiin 2001. 
Vuonna 2004 Boreanaz meni korjaavaan polvileikkaukseen, vasemman polvensa vuoksi jonka hän oli loukannut aikoinaan high schoolissa. Hänen toipumisensa leikkauksesta ei kuitenkaan estänyt Angelin kuvauksia.
Boreanaz on läheinen Bones-sarjan vastanäyttelijänsä Emily Deschanelin kanssa sekä Christian Kanen kanssa, johon Boreanaz tutustui Buffyn ja Angelin kuvauksissa. Vuonna 2010 Boreanaz myönsi pettäneensä vaimoaan Jamie Bergmania usean vuoden ajan.
Taipaleenlampi (Heinola, Pääsinniemi)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,5 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Ruotsalaisen alueella (14.14), jonka Lauhjoen valuma-alueeseen (14.147) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 114 metriä mpy.