Averroës

Elämä

Averroës syntyi Córdobassa, Espanjassa. Hän oli lähtöisin lainoppineesta perheestä. Hänen isoisänsä Abu Al-Walid Muhammad (k. 1126) oli Córdoban ylin tuomari Almoravidien aikana. Hänen isänsä, Abu Al-Qasim Ahmad, toimi samassa tehtävässä Almohadien dynastian alkuun eli vuoteen 1146 saakka.
Ibn Tufail (Abubacer), kalifi Abu Ya'qub Yusuf I:n filosofivisiiri, esitteli Averroëksen hoville ja Avenzoarille (Ibn Zuhr), tunnetulle lääkärille. Heistä tuli ystäviä. Vuonna 1160 Averroëksesta tehtiin Sevillan šaria-tuomari, ja hän toimi useissa tehtävissä sekä Sevillassa, Córdobassa että Marokossa uransa aikana.
Averroës kirjoitti laajoja kommentaarioita Aristoteleen teoksista sekä lääketieteellisen ensyklopedian. Jacob Anatoli käänsi hänen teoksensa arabian kielestä hepreaksi 1200-luvulla. Hänen tunnetuin omaperäinen filosofinen teoksensa on Tahafut al-tahafut ("Hajanaisuuden hajanaisuus"), jossa hän puolusti aristoteelista filosofiaa al-Ghazaliin teoksessa Tahafut al-falasifa ("Filosofien hajanaisuus") esittämiä väitteitä vastaan. Hän esitti puolestaan itse väitteitä varhaisempaa islamilaista Aristoteles-oppinutta, Avicennaa, vastaan. Hän halusi osoittaa, että teos on ristiriidassa itsensä kanssa ja halvensi islamin opetuksia.
Averroësin kohtaaminen toisen islamilaisen filosofin Ibn Arabin kanssa on merkitty muistiin. Hän halusi kyseenalaistaa Ibn `Arabin mystisten näkyjen sisällön ja tiedusteli heidän kohdatessaan, ovatko mystisten näkyjen sisällöt sovussa filosofian kanssa. Kertomuksen mukaan Ibn `Arabi vastasi hänelle: "Kyllä ja ei. Sanojen 'kyllä' ja 'ei' välissä sielut lentävät aineen taakse." Ibn Arabi tulkitsi islamilaista uskontunnustusta "La ilaaha illa-Allah" siten, että Allah on kaikki ja kaikki on Allah; että ainoa olevainen on Allah. Tämä oli panteismia eli uskoa siihen, että Jumala ja maailmankaikkeus ovat yhtä. Myöhemmin Averroësin kerrotaan ylistäneen Ibn `Arabia yhdeksi aikansa suurimmista ajattelijoista.
Averroësin elinaikana vuodesta 1145 lähtien marokkolainen almohadien islamilainen dynastia ulotti valtansa Pyreneitten niemimaalle, ja myös Averroes joutui sen alaisuuteen. Almohadit edustivat entistä fanaattisempaa islamin tulkintaa. On arveltu, että Averroës joutui vaikutusvaltaisen islamilaisen papiston silmätikuksi, minkä takia hän joutui tutkittavaksi ja tuomittavaksi. Hänen opetuksensa kiellettiin, teoksensa määrättiin poltettavaksi ja hänet karkotettiin ensin Córdobasta sen lähellä olevaan kylään ja lopulta Marokkoon. Averroës kuoli Marrakechissa, Marokossa. Monet hänen logiikkaa ja metafysiikkaa käsittelevistä teoksistaan ovat kadonneet lopullisesti kirjojen saaman hävitystuomion takia.
Dante nimeää Averroëksen Jumalaisessa näytelmässä ja on sijoittanut hänet limbukseen muiden "hyveellisten pakanoiden" seuraan. Tämä heijasteli sitä kunnioitusta, jota Averroësta kohtaan tunnettiin myös keskiajan eurooppalaisten oppineiden keskuudessa.

Merkitys

Averroës tunnetaan ennen kaikkea Aristoteleen teoksistä tekemistään käännöksistä ja kommentaarioista. Tuohon aikaan Aristoteleen teokset oli enimmäkseen unohdettu läntisessä Euroopassa. Ennen vuotta 1150 latinalaisessa Euroopassa oli olemassa ainoastaan joitakin Aristoteleen teosten latinankielisiä käännöksiä, esimerkiksi Boëthiuksen kääntäminä, eikä niitä tutkittu tai arvostettu paljoakaan oppineiden munkkien joukossa. Aristoteleen perintö palautettiin länteen 1100-luvun alkupuolella Averroëksen käännöksistä ja teoksista tehtyjen latinankielisten käännösten kautta.
Averroës kirjoitti Aristoteleen teoksista kolmen vuosikymmenen aikana, ja hän kirjoitti kommentaariot lähes jokaiseen säilyneeseen teokseen lukuun ottamatta Aristoteleen Politiikkaa, johon hän ei päässyt käsiksi. Averroëksen ajatukset vaikuttivat suuresti muun muassa Sigerus Brabantilaiseen ja Tuomas Akvinolaiseen sekä muihin aristoteelista logiikkaa arvostaneisiin kristittyihin skolastikkoihin erityisesti Pariisin yliopistossa. Tunnetut skolastikot, kuten Akvinolainen, pitivät Averroësta niin merkittävänä, että he eivät viitanneet tähän nimellä vaan kutsuivat häntä "Kommentaattoriksi" ja Aristotelesta "Filosofiksi".
Teoksessaan Fasl al-Maqāl ("Kiistaton tutkielma") Averroës painotti analyyttisen ajattelun merkitystä esiehtona Koraanin tulkitsemiselle. Tämä oli ristiriidassa oikeaoppisen islamilaisen ajattelun kanssa, jossa painopiste oli analyyttisen ajattelun sijasta Koraanin ulkopuolisten lähteiden eli hadith-kertomusten laajassa tuntemisessa.
Averroës ei jättänyt jälkeensä omaa koulua, ja hänen kuolemansa merkitsi liberaalin ajattelun ajan päättymistä maurilaisessa Espanjassa.

Oikeustiede ja laki

Al-Andalusissa oli vallassa malikiittien edustama šarian tulkinta, ja Averroës oli tämän koulukunnan arvostettu lainoppinut. Hänen tunnetuin teoksensa tältä alalta on Bidāyat al-Mujtahid wa Nihāyat al-Muqtaṣid, joka on tekstikirja Maliki-koulukunnan opeista vertailevassa kehyksessä. Hän kirjoitti myös teoksen al-Bayān wa’l-Taḥṣīl, wa’l-Šarḥ wa’l-Tawjīh wa’l-Ta`līl fi Masā’il al-Mustakhraja, joka oli pitkä ja yksityiskohtainen kommentaario, joka perustui of Muḥammad al-`Utbī al-Qurtubīn teokseen Mustakhraja. 
Teoksessa Bidāyat Averroës edusti malikiittien jyrkkää islamintulkintaa Jumalan laista. Hän katsoi jihadin tarkoittavan nimenomaan Pyhää sotaa. Kristittyjen ja juutalaisten tuli maksaa jizya-veroa siitä, että heitä ei surmattu islamilaisessa valtiossa. Maliki-koulukunnan mukaisesti Averroës katsoi, että islamista luopuminen tuli rangaista kuolemantuomiona sekä miehille että naisille. Hän katsoi myös, että aviorikoksen tehnyt musliminainen tuli kivittää kuoliaaksi kaivamatta kuoppaa, mikä tarkoitti vapaata takaa-ajoa.