google/wiki40b huggingface dataset:
G8

Historia

Johtavien teollisuusmaiden ryhmän perustamisen taustalla olivat 1970-luvun alun Yhdysvaltain dollarin kultaan sitomisen lakkautus 1971, mikä johti kiinteisiin valuuttakursseihin perustuvan Bretton Woodsin järjestelmän romahdukseen. Tuon jälkeen loi IMF:n viidestä merkittävimmästä valuutasta SDR-valuuttakorin, jonka taustalla oli pelko dollarien loppumisesta.
1970-luvun alussa sattui monia merkittäviä talouteen vaikuttavia tapahtumia, kuten EEC:n laajeneminen Britannialla, Tanskalla ja Irlannilla alkuperäisten kuuden jäsenen lisäksi, jom kippur -sotaa seurannut arabimaiden öljysaarto 1973 ja vuoden 1974 talouskriisi ja inflaation ja työttömyyden nopea nousu (ns. stagflaatio). 
25. maaliskuuta 1973 Yhdysvaltain, Britannian, Länsi-Saksan ja Ranskan valtiovarainministerit tapasivat Valkoisen talon kirjastossa. Tähän ns. kirjastoryhmään liittyi Japani ja kaksi vuotta myöhemmin ryhmä, josta tuli G5-maiden valtiovarainministerien ryhmä, alkoi tavata säännöllisesti.
Ensimmäinen virallinen tapaaminen järjestettiin vuonna 1975 Ranskan presidentin Valéry Giscard d’Estaingin johdolla hänen kesäasunnollaan Château de Rambouillet’ssa. Italia liittyi ryhmään samana vuonna. Vuonna 1976 Kanada liittyi mukaan Yhdysvaltain presidentin Gerald Fordin kutsusta ja ryhmää kutsuttiin nimellä G7. Vuodesta 1977 EEC sai edustajansa Britannian kutsulla. Euroopan unionia edustaa Euroopan komission puheenjohtaja ja Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja. 
Yhdysvaltain silloinen presidentti George H. W. Bush ehdotti 1992 Münchenissä edellisvuoden lopussa hajonneen Neuvostoliiton suurimman seuraajavaltion Venäjän ottamista G7:n täysivaltaiseksi jäseneksi. Päätös oli täysin poliittinen, eikä perustunut taloudellisiin realiteetteihin. Sitä pidettiin ennenaikaisena, mutta Venäjä kutsuttiin vuosittain sen jälkeen kaikkiin kokouksiin ja siitä ryhmä sai uuden nimikkeen G7+1. Kesäkuun 1997 tapaamista Denverissä kutsuttiin jo G8-kokoukseksi ja Venäjä liittyi virallisesti 1998 Birminghamin kokouksessa.
Vuonna 2005 Intiasta, Kiinasta, Etelä-Afrikasta, Meksikosta ja Brasiliasta tuli G8-maiden tarkkailijamaita. Siitä lähtien ryhmää on kutsuttu nimellä G8+5.
Vuonna 2014 G8-ryhmästä alettiin käyttämään uudelleen nimitystä G7, sillä Venäjä erotettiin ryhmästä miehitettyään Ukrainalle kuuluneen Krimin niemimaan ja liitettyään alueen itseensä.
Valtioryhmittymä G20 on G7:stä laajennettu ryhmä, johon kuuluu G7-maiden lisäksi 12 rikasta valtiota sekä yhtenä jäsenenä Euroopan Unioni.
Farsta

Farsta on yksi Tukholman kaupunginosista sekä yksi Ruotsin ABC-kaupungeista. Se sijaitsee eteläisen Tukholman alueella (Söderort), ja kuuluu hallinnollisesti Farstan kaupunginosa-alueeseen. Kaupunginosaa rajaavat Hökarängenin, Sköndalin, Larsbodan, Farsta Strandin ja Fagersjön kaupunginosat. Farsta muodostettiin vuonna 1926. Maa-alueet myytiin vuonna 1912 Tukholman kaupungille, mutta alueelle ruvettiin rakentamaan vasta 1950-luvulla. Farstan yleiskaava valmistui vuonna 1953 ja alue rakennettiin vuosina 1953–1961. Nykyisin siellä on asukkaita noin 11 000. Maa-alaltaan kaupunginosa on 2,37 neliökilometrin suuruinen.
Hyvät, pahat ja rumat (televisio-ohjelma)

Juontajat

Ohjelman ensimmäisenä vuonna juontajina toimivat Simo Rantalainen ja Jari Sarasvuo. Heidän rinnallaan nähtiin ohjelman alkuaikoina myös kaksi eri naisjuontajaa; ensin Asta Leppä, ja myöhemmin Ina Nykopp. Ohjelman siirryttyä MTV3-kanavalle juontajiksi vakiintuivat kokonaan Sarasvuo ja Rantalainen. Sarasvuo edusti kriittistä poliittista toimittajaa, kun taas Rantalainen näsäviisasta rääväsuista urheilijaa. Kaksikon välille syntyi jännitteitä, joka huipentui juontajien väliseen nyrkkeilyotteluun 12. toukokuussa 1994 esitetyssä ohjelmassa. Ottelun seurauksena Rantalainen mursi Sarasvuon nenän.   
Vuonna 1995 Sarasvuon tilalle Rantalaisen juontajapariksi vaihtui Pauli Aalto-Setälä. Vuonna 1997 Rantalaisen tilalle tuli Neil Hardwick.

Kohut

Ohjelma nousi usein iltapäivälehtien lööppeihin ohjelmassa tapahtuneiden tapausten vuoksi. Muun muassa erääseen ohjelmaan Rantalainen oli hankkinut katukaupasta rauhoittavia lääkkeitä, jotta juontajakaksikko pääsisi niitä kokeilemaan suorassa lähetyksessä. 
Varsinkin juontaja Rantalainen nousi usein lööppeihin väkivaltaisen käytöksensä, ja ohjelmassa esittämiensä vihapuheittensa takia. Joulukuussa 1996 Rantalainen sai potkut ohjelmasta pahoinpideltyään iltapäivälehden toimittajan ohjelman tuotantotiimin lomamatkalla. Kyseinen toimittaja oli kuvaamassa Rantalaista, joka oli tanssimassa Maria Guzeninan kanssa lontoolaisessa kapakassa. Asiasta tuli Rantalaisella ja toimittajalla erimielisyyttä, jonka seurauksena Rantalainen pahoinpiteli toimittajan. Pahoinpidellyltä toimittajalta murtui leukaluu kahdesta kohtaa.

Ohjelman vieraat

Ohjelmassa esiintyneet haastateltavat olivat eri aloilta. Julkisuuden henkilöiden joukosta ohjelmassa haastateltavina ovat olleet muun muassa Joel Hallikainen, Timo Koivusalo, M. A. Numminen, Pedro Hietanen, Ruben Stiller, Mattiesko Hytönen, Timo T. A. Mikkonen, Martti Ahtisaari, Andy McCoy ja Adolf Ehrnrooth. Totutusta poikkeavia vieraita talkshow-tyylisessä ohjelmassa edustivat muun muassa Joensuun skinit, seksinmyyjä ja natsijohtajana itseään pitänyt Pekka Siitoin.
Etsetimibi

Ominaisuudet ja käyttö

Etsetimibi liukenee huonosti veteen, mutta liukenee hyvin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin. Etsetimibi sitoutuu ohutsuolen kolesterolia kuljettaviin proteiineihin. Tämän seurauksena erityisesti LDL-kolesterolin imeytyminen ohutsuolesta verenkiertoon estyy. Etsetimibiä käytetään usein yhteisvalmisteena statiinien kuten simvastatiinin kanssa. Sitä voidaan myös käyttää yksinään, mutta lähinnä silloin kun statiineja ei voida käyttää.

Haittavaikutukset

Etsetimibi on yleensä hyvin siedetty lääkeaine. Tyypillisimpiä haittavaikutuksia ovat vatsakivut, ripuli, selkäkipu, yskä ja väsymys. Yhdessä tutkimuksessa havaittiin suhteellisen korkea syöpäriski etsetimibiä saaneilla potilailla, mutta yhteyttä ei ole havaittu muissa tutkimuksissa.
Iatmulit

Historia

Iatmulien kansanperinteen mukaan heidän esi-isänsä tulivat Sawosin alueelta tai jokea pitkin jostain muualta lännestä. Sepikjoen tulvatasangot ovat melko nuoria, ja ne muodostuivat noin 1 000 vuotta sitten. Vielä 5 000 sitten alue oli merenpohjaa. Iatmulien alueesta tuli Saksan siirtomaa 1800-luvulla, ja siirtomaa-aikana Sepikjoki toimi tärkeänä kulkuväylänä siirtomaaviranomaisille. Iatmulien luokse järjestettiin tutkimusretkikunta vuonna 1886, jota seurasi useampikin muu retkikunta. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen alue päätyi Australian hallintaan. Australialaisviranomaiset kitkivät alueella harjoitetun pääkallonmetsästyksen 1930-lukuun mennessä. Aikoinaan pääkalloja pidettiin voitonmerkkeinä, jotka kuvastivat elämän ja kuoleman kiertokulkua. Nykyisin iatmuleja on muuttanut perinteisen alueensa ulkopuolellekin, ja iatmuliyhteisöjä on esimerkiksi Wewakin, Madangin ja Rabaulin kaupungeissa.

Elinkeinot

Päivittäisen ruuan hankinta on iatmulien keskuudessa ollut perinteisesti naisten tehtävä. Itamulinaiset kalastivat ja kävivät kauppaa kalalla ja saagolla, joita vaihdettiin vihanneksiin, hedelmiin ja astioihin. Miehet metsästivät silloin tällöin villisikoja, krokotiileja ja muita eläimiä. Jatkuvaa vastuuta ryhmän toimeentulosta heillä ei kuitenkaan ollut. Aiemmin miehet keskittyivät sotimiseen ja siihen liittyviin rituaaleihin.

Asuminen

Iatmulit asuvat kylissä, jotka jakaantuvat erillisiin taloryhmiin. Taloryhmät jakaantuvat edelleen sosiaalisesti kahteen osaan parien periaatteen mukaan. Esimerkkeinä joki-metsä ja mies-nainen. Jako koskee myös klaaneja, ja talojen paikat määräytyvät klaanien mukaan. Taloryhmä voidaan purkaa, ja suurin pysyvä yksikkö on kylä. Kylissä on yleensä yksi miestentalo. Miestentalo voi olla jopa 12 metriä korkea, ja sen julkisivu on koristeltu.
Libanoninristi

Libanoninristi (The Lebanese Forces Cross; Salib al-Muqawama; Resistance Cross) otettiin käyttöön Libanonin kristillisen armeijan piirissä sisällisodan (1975–1990) aikaan vuonna 1984, mutta kyseinen tunnus ei ole ollut yleisessä käytössä vuoden 1990 jälkeen, kun Libanonin rintama -puolue lakkautettiin.
Matti Waris

Matti Jouko Olavi Waris (s. 28. helmikuuta 1930 Helsinki) on  eläkkeellä oleva eläinlääkintäkenraalimajuri, joka toimi puolustusvoimien ylieläinlääkärinä.
Matti Wariksen vanhemmat olivat everstiluutnantti Paavo Gustaf Waris ja Toini Tellervo Sinervä. Hänen  puolisonsa vuodesta 1951 on Armi Kristina Kamprad. Waris tuli ylioppilaaksi 1948 Helsingin suomalaisesta lyseosta ja valmistui eläinlääkäriksi Tukholman kuninkaallisesta eläinlääketieteellisestä korkeakoulusta 1956, elintarvikehygienikko hänestä tuli 1966. Waris oli eläinlääkäri Pohjois-Savon prikaatissa 1957-1958,  Hevoshuoltokoulussa 1958–1965, 1. Divisioonan esikunnassa 1965–1966 ja Pohjois-Suomen sotilasläänin esikunnassa 1966–1968. Puolustusvoimien ylieläinlääkäri hän oli vuodesta 1968 vuoteen 1990, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Waris ylennettiin eläinlääkintäluutnantiksi 1957, -kapteeniksi 1958, -majuriksi 1961, -everstiluutnantiksi 1965, -everstiksi 1968 ja -kenraalimajuriksi 1989.
Jätkäsaaren peruskoulu

Jätkäsaaren peruskoulu on Helsingin Jätkäsaaressa sijaitseva peruskoulu. Koulussa toimivat luokat 1-4 ja 7. 
Koulun rehtori on Kirsi Myllymäki.
Haagan Alppiruusupuisto

Haagan Alppiruusupuisto (tunnetaan myös nimellä Rodopuisto) on Helsingin Haagassa sijaitseva yleisölle avoin puisto, joka toimii myös yliopiston kasvinjalostuksen koealueena. Puiston pinta-ala on kahdeksan hehtaaria. Alue tunnetaan myös nimellä Laajasuon puisto. Alueesta vastaa Helsingin kaupungin rakennusvirasto.
Puiston vanhimmat alppiruusut on istutettu luonnontilaiselle suolle vuonna 1975, jolloin alueelle on rakennettu myös käytäviä. Puiston pääreitit ovat esteettömät. Alun perin alueelle istutettiin 3 000 alppiruusuristeymää tutkimustarkoituksiin. Tavoitteena oli luoda Suomen ilmastoon sopeutunut, kasvutavaltaan ja kukkien väriltään monipuolinen lajikkeisto. Ikivihreät alppiruusut sijaitsevat puiston eteläosassa ja keltakukkaiset alppiruusut sekä atsaleat pohjoisosassa. Atsalea-alue on jatkoa puiston eteläpäässä sijaitseville alppiruusuistutuksille ja alueella kasvaa noin 1 500 vuonna 1996 istutettua atsalearisteymää, jotka saivat alkunsa atsalean jalostusohjelman käynnistymisestä vuonna 1988. Alppiruusujen ja atsaleojen kukinta ajoittuu kesäkuun alkuun. Kukinta on yleensä ohi jo juhannuksen jälkeen.
Atsalea-alueella on aloitettu metsäpuutarhan rakentaminen vuonna 2010 . Metsäpuutarhan pensaiksi on valittu mm. atsaleoja, hortensioita ja muita kukkivia varjopensaita. Alppiruusupuiston koealueelta on kaupalliseen tuotantoon valittu kahdeksan alppiruusulajiketta; Haaga, Helsinki University, St. Michel, P.M.A. Tigersted, Axel Tigersted, Pekka, Eino ja Mauritz. Näiden lajikkeiden emopensaita kasvaa puistossa edelleen. Eri puolilla maata sijaitsevista alppiruusuristeymistä on valittu tuotantoon yhteensä toistakymmentä lajiketta, joita on ollut myynnissä vuodesta 1990 lähtien.
Leonidas Rodoslainen

Leonidas Rodoslainen (m.kreik. Λεωνίδας, syntynyt 188 eaa.) oli antiikin kreikkalainen juoksija. Vuoden 164 eaa. Olympian kisoissa Leonidas voitti stadionjuoksun, diauloksen eli kahden stadionin juoksun sekä hoplitodromoksen eli hopliittijuoksun. Hän toisti voittonsa myös kolmissa myöhemmissä kisoissa eli vuosina 160 eaa., 156 eaa. ja vielä vuonna 152 eaa., jolloin Leonidas oli 36-vuotias. Leonidas päätti uransa saavutettuaan 12 Olympian kisavoittoa, joka on eniten kisojen historiassa.
Kirkkojärvi

Kirkkojärvi (ruots. Kyrkträsk) on pääosin 1980-luvulla rakennettu kerrostaloalue Espoon keskuksen lähituntumassa rajoittuen etelässä rantarataan, lännessä virastokeskukseen ja idässä laajenevaan Tuomarilan alueeseen. Alueen pohjoispuolella on keväisin voimakkaasti tulviva jäänne koko alueen aikanaan peittäneestä Kirkkojärvestä, josta asuinalue on saanut nimensäkin. Järvi kuivattiin 1950-luvulla Turunväylän rakennustöiden yhteydessä. 
Kirkkojärven ja Turunväylän väliselle alueelle on suunniteltu isoa puistoaluetta.
Kirkkojärvellä on kolme päiväkotia. Kaivomestarin kiinteistössä toimivat Kuninkaantien lukio ja Keski-Espoon uimahalli. Kirkkojärven liiketalossa toimii muun muassa kaksi ravintolaa ja autokoulu.
Alakouluna toiminut Kirkkojärven koulu valmistui vuonna 1983 ja purettiin kesällä 2007. Tontille rakennettiin uusi ja aiempaa isompi koulu 1.–9. luokkalaisille. Uusi koulu valmistui kesällä 2010.
Keski-Espoon urheilukeskus on alueen itälaidalla, jossa on nurmikenttä, tekonurmikenttä ja hiekkakenttä. Urheilukeskuksen välittömässä läheisyydessä on myös rullalautailualue.
Pablo Álvarez Núñez

Seurajoukkueura

Álvarez aloitti ammattilaisuransa Sporting Gijónissa. Hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa 19. toukokuuta 2001 kotiottelussa Real Betisiä vastaan. Hän pelasi joukkueessa yhteensä 161 ottelua, kaikki Segunda Divisiónissa.
Elokuussa 2006 Álvarez siirtyi vapaalla siirrolla Deportivoon. 3. helmikuuta 2007 hän pelasi ensimmäisen pääsarjaottelunsa ottelussa Mallorcaa vastaan. Vuoden 2008 tammikuussa hänet lainattiin loppukauden kestävällä lainasopimuksella Racing Santanderiin. Hän teki ensimmäisen maalinsa maan pääsarjassa 13. tammikuuta 2008 ottelussa Osasunaa vastaan.
Kaudeksi 2008–2009 hän palasi takaisin Deportivoon. Kauden päätyttyä hän pelasi 21 pääsarjaottelua ja teki niissä kaksi maalia.
Pesäpallomaila

Pesäpallomaila on pesäpallossa käytettävä maila. Pesäpallomailat on perinteisesti valmistettu puusta, mutta 1980-luvulla kuitumateriaalit, hiili- ja lasikuitu ovat syrjäyttäneet puun sarjapeleissä käytettävissä mailoissa. Vain nuorimpien junioreiden mailoille on määritelty enimmäispituus. Miesten ja naisten mailojen pituuden määritelmät poistettiin 1960-luvulla, mutta mailat eivät ole sen jälkeen kooltaan juurikaan muuttuneet.

Koko ja materiaali

Pesäpallosäännöissä ei erikseen määritellä miesten ja naisten mailan kokoa ja painoa. Nuorempien junioreiden mailan pituus saa olla enintään 90 senttimetriä. Peleissä käytettävien mailojen pitää olla kuitenkin Pesäpalloliiton hyväksymiä. Pelaaja saa vahvistaa mailaansa esimerkiksi eristysnauhalla tai jollain vastaavalla valmisteella.
Pesäpalloliitto hyväksyi vuodelle 2016 neljän eri valmistajan mailoja. Ne on valmistettu joko puusta, lasikuidusta tai hiilikuidusta. Niiden pituus vaihtelee 70 ja 100 senttimetrin välillä.

Historia

Pesäpallon kehittäjä Lauri Pihkala antoi vuonna 1915 ensimmäiset tarkat mailoja koskevat ohjeet. Tuolloin mailan pituus sai olla enintään 105 senttimetriä ja läpimitta 6 senttimetriä. Mailasääntöihin lisättiin pian myös maininta, että mailan piti olla puusta. Varhaisimmat mailat tehtiin itse, mutta tehdasvalmisteisia välineitä alkoi saada 1920-luvulla. Silti kyläpeleissä käytettiin omatekoisia mailoja vielä 1930-luvullakin. Mailojen kysyntä oli niin suurta, että monet huonekalutehtaat ja puusepänverstaatkit alkoivat myydä pesäpallomailoja. Toisen maailmansodan aikana mailojen valmistuksessa ei ollut pula-ajasta huolimatta ongelmia, sillä haapaa oli tarjolla runsaasti ja valmistajia useita.
Pelaajat innostuivat 1950- ja 1960-luvuilla päällystämään mailansa iskukohdan halkaistulla rottingilla, minkä tarkoituksena oli parantaa mailojen kestävyyttä ja lyöntiominaisuuksia. Mailan koko-ominaisuuksien määrittäminen säännöissä poistettiin 1960-luvulla. Mailojen koko ei kuitenkaan ole sen jälkeen juurikaan muuttuneet.
Puumailat hallitsivat markkinoita aina 1980-luvulle asti, jolloin alettiin käyttää myös hiilikuitua. Kuiturakenteiset mailat ovat tämän jälkeen syrjäyttäneet puumailat, joita käytetään enää lähinnä koulujen peleissä.
Kirjojen historia

Kirjojen historia alkaa kirjoitetun kielen kehittämisestä ja monista muista keksinnöistä, kuten paperi ja painaminen, ja jatkuu nykyajan moderniin kirjanpainantaan. 
Aikaisimmat merkinnät kirjoista viittaavat esimerkiksi tauluihin tai papyruskääröihin, joita ei nykyään enää kirjoiksi kutsuta. 
Niiden jälkeen ilmestyivät käsin kirjoitetut koodeksit. Painokoneen keksiminen johti kirjojen massatuotantoon. 
Nykyisin kirjoja on tuotettu myös sähköisenä. 
Kirjat tulivat useamman käytettäväksi pistekirjoituksen ja äänikirjojen myötä.
OpenVMS

Ominaisuudet

OpenVMS on perinteisesti kilpaillut Unixin kanssa, ja siinä on käytetty myös joitakin samoja teknisiä ratkaisuja, mutta se on yleiseltä toteutukseltaan melko erilainen.
Käyttöjärjestelmän komentokielenä toimii DCL (DIGITAL Command Language) ja ikkunointijärjestelmänä X:än perustuva DECwindows. Tiedostojärjestelmänä on tavallisesti ODS-2, jonka kanssa yleensä käytetään tiedostojen ja tietueiden hallintaan järjestelmää nimeltään RMS (Record Management Services). Tiedonsiirrossa käytettyjä tietoliikenneprotokollia ovat muun muassa DECnet ja TCP/IP. Yleisiä tekstieditoreita ovat EVE (Extensible Versatile Editor) sekä vanhempi EDT.
Käyttöjärjestelmä tukee moniprosessointia 32 suorittimeen asti. Se on myös klusteritekniikoiden edelläkävijä; OpenVMS-klusterissa voi olla tarvittaessa 96 solmua (engl. node) ja etäisyydet ovat enintään noin 800 km.
Käyttöjärjestelmälle on saatavissa melko kattava valikoima erilaisia ohjelmointi- ja kehitystyökaluja sekä aiheeseen liittyvää muuta materiaalia. Yleisiä ajonaikaisia kirjastoja on saatavilla muun muassa merkkijonojen käsittelyyn, pääteriippumattomaan näytönkäsittelyyn sekä päivämäärän ja ajan esittämiseen. Näiden kirjastojen rutiineja voidaan kutsua eri kielistä, kuten symbolisesta MACRO-konekielestä, C++:sta tai Cobolista. Käyttöjärjestelmän ohjelmointikielten funktiokutsut on pyritty standardoimaan siten, että jollakin tietyllä kielellä kirjoitetut rutiinit voivat helposti kutsua jonkun toisen kielen rutiineja (engl. common calling standard), mikä helpottaa monikielisten ohjelmien kehittämistä.
OpenVMS on tarvittaessa pitkälti POSIX-yhteensopiva. Sisäiseltä rakenteeltaan se perustuu perinteiseen monoliittiseen ytimeen (joskin DEC:llä kokeiltiin aikoinaan toteutusta myös Mach-mikroytimen päälle). Järjestelmä on suunniteltu sekä ositus- että myös jossain määrin reaaliaikakäyttöön.

Historiaa

Käyttöjärjestelmän kehittäminen aloitettiin vuonna 1975 koodinimellä Starlet (VAXin koodinimi oli Star). Hanketta johti Roger Gourd, ja järjestelmän teknisestä suunnittelusta vastasivat pääasiassa David Cutler ja Dick Hustvedt. Monet alkuperäisen kehittäjätiimin jäsenistä olivat aikaisemmin osallistuneet PDP-11-minitietokoneen RSX-11M-käyttöjärjestelmän kehittämiseen, mikä näkyi myös siinä, miten VMS suunniteltiin.
Alkuvaiheessa suurin osa VMS:ää toteutettiin MACRO-kielellä ja loput pitkälti korkeamman tason BLISS-kielellä. Käyttöjärjestelmän ensimmäinen virallinen versio julkaistiin vuonna 1978. VMS:n yhteydessä usein mainitun klusterituen järjestelmä sai versiossa 4.0 vuonna 1984, ja ikkunointijärjestelmä ilmestyi versiossa 5.1 vuonna 1989. Nimeä OpenVMS alettiin käyttää vuonna 1991, versiosta 5.5 lähtien. Vuotta myöhemmin ilmestyi ensimmäinen Alpha-arkkitehtuurille tarkoitettu versio. Ensimmäinen yleisesti saatavilla oleva IA-64-versio ilmestyi puolestaan vuonna 2005.
Kissankäpälät

Ulkonäkö ja koko

Kissankäpälät ovat matalakasvuisia, monivuotisia ruohovartisia kasveja, joita peittää kauttaaltaan tiheämpi tai harvempi nukka. Suomessa esiintyy kuusi kissankäpälälajia, joista yleisin on koko maassa esiintyvä kissankäpälä, jonka toinen nimi on ahokissankäpälä. Muut Suomessa esiintyvät kissankäpälälajit ovat harvinaisia tunturikasveja. Tunturikissankäpälä muistuttaa paljon kissankäpälää, mutta sen aluslehdet ovat päältä harmaakarvaiset ja mykeröiden kehtosuomut ovat kärjestään tummanruskeat, mikä antaa kasville kissankäpälää ruskeamman yleisvärin. Kaljukissankäpälä ja isokissankäpälä kasvavat Suomessa vain Enontekiön kunnan alueella. Isokissankäpälä on silmälläpidettävä ja rauhoitettu laji. Harvinaisia Lapin lajeja ovat myös uhanalainen ruijankissankäpälä ja harmaakissankäpälä, joka on elinvoimainen Tunturi-Lapissa mutta uhanalainen Metsä-Lapissa.

Käyttö

Joitakin ulkomailta peräisin olevia Antennaria-lajeja viljellään kallio-puutarhoissa koristekasveina, erityisesti rönsyileviä tai mattoja muodostavia lajeja.
Dino Zoff

Ura pelaajana

Zoff aloitti huippu-uransa 19-vuotiaana Serie A:ssa Udinesen joukkueessa. Seria A -urallaan hän pelasi 570 peliä ja oli Italian pääsarjassa  eniten pelejä pelannut maalivahti syyskuuhun 2006 saakka, jolloin hänen edelleen tilastoissa meni Gianluca Pagliuca.
Zoff voitti pitkän seurajoukkueuransa aikana kaikkiaan kuusi Italian mestaruutta ja kaksi cupia. Eurokentillä Zoffin ainoaksi pokaaliksi jäi UEFA Cupin voitto 1976–77 Juventuksen tolppien välissä.
Italian maajoukkueessa Zoff pelasi kaikkiaan 112 A-maaottelua. Hän oli mukana neljissä MM-kisoissa, joista tuli maailmanmestaruus 1982 ja hopeaa 1970. Zoff oli myös mukana Italian Euroopan mestaruuden 1968 voittaneessa joukkueessa. 1982 40-vuotiaasta Zoffista tuli kaikkien aikojen vanhin maailmanmestaruuden voittanut pelaaja. Zoff on ainoa italialainen sekä Euroopan-mestaruuden että maailmanmestaruuden voittanut pelaaja. Hän on myös maanmiehensä Gianpiero Combin ohella ainoa maalivahti, joka on toiminut maajoukkueensa kapteenina MM-kultaa voittaneessa joukkueessa. Lisäksi Zoff on 1142 minuutillaan pisimpään maalinsa puhtaana maajoukkuetasolla pitänyt maalivahti.

Ura valmentajana

Pelaajauransa jälkeen Zoff on kokeillut siipiään myös valmentajana, mutta huomattavasti vaisummalla menestyksellä. Zoff aloitti huipulla korvaten Rino Marchesin Juventuksen peräsimessä 1988. Zoffin johdolla Vanha Rouva voitti kaudella 1989–1990 Italian cupin sekä UEFA Cupin mestaruuden.
Menestyskausi poiki Zoffin valmennusuralle jatkoa SS Laziossa. Menestystä roomalaisseurassa ei kuitenkaan tullut toivotulla tavalla ja Zoff sai lähteä kauden 1993–94 jälkeen. Hän oli sivussa valmennustyöstä kolmisen vuotta, kunnes korvasi erotetun Zdeněk Zemanin Lazio-luotsina tammikuussa 1997. Hän toimi päävalmentajana kauden loppuun tehden kesällä tilaa ruotsalaiselle Sven-Göran Erikssonille. 
1998 Zoff nousi Italian maajoukkueen päävalmentajaksi kokeneen Cesare Maldinin seuraajaksi. Zoffin johdolla Italia eteni EM-kisoihin 2000. Belgian ja Hollannin viheriöillä Zoffin epäitalialainen hyökkäävä pelityyli tuotti tulosta ja Italia eteni aina loppuotteluun saakka. Zoffin ja Italian suuri unelma kariutui kuitenkin dramaattisesti, kun Sylvain Wiltord toi Ranskan tasoihin aivan ottelun loppuhetkillä. Jatkoajalla David Trézéguet upotti maalillaan Zoffin haaveet Euroopan mestaruudesta. Maalivahtilegenda erosi kisojen jälkeen saatuaan kovaa kritiikkiä muun muassa AC Milanin presidentti Silvio Berlusconiilta.
Zoff palasi kolmannen kerran Lazioon keväällä 2001, kun hän korvasi Englannin maajoukkueluotsiksi siirtyneen Sven-Göran Erikssonin seuran peräsimessä. Kehnosti alkaneen kauden 2001–02 takia Zoff erosi tehtävistään vuodenvaihteessa.
Kolmisen vuotta Lazio-pestinsä jälkeen Zoff yritti vielä palata valmentajaksi ACF Fiorentinassa. Hän pelasti seuran putoamiselta, mutta sai lähteä kauden jälkeen.