google/wiki40b huggingface dataset:
Kapitan Dranitsyn

Koneisto

Pääteho saadaan kuudesta Wärtsilän Vaasan tehtaan rakentamasta Wärtsilä-Sulzer 9ZL40/48 -dieselmoottorista. Koneteho on yhteensä 18 271 kilowattia. Kukin moottori on kytketty omaan 3 800 kW tehoiseen Strömberg-vaihtovirtageneraattoriin. Kolme potkurimoottoria ovat tasavirtatyyppisiä ja niitä syötetään dioditasasuuntimien välityksellä. Kokonaisakseliteho on 16 200 kW. Kukin kolmesta peräpotkurista on kiinteäsiipinen. Aputeho tuotetaan viidellä Wärtsilä 624 TS -dieselmoottorilla, joista kunkin teho on 810 kW. Lisäksi ilmapuhallusjärjestelmän kompressoreja käyttää kaksi Wärtsilä 624 TS -dieselmoottoria.
Sentiero del Viandante (Lierna)

Sentiero del Viandante on vaellusreitti, joka koostuu Comojärven itäpuolelta kulkevista reiteistä alkaen Liernasta ja päättyen Colicoon. Reitin kokonaispituus on noin 45 km ja se on osittain päällystetty.
Yhdysvaltain vankeinhoitolaitos

Historia

Kongressi hyväksyi vuonna 1891 kolmen vankilan lain, jolloin perustettiin liittovaltion vankilajärjestelmä. Ensimmäiset vankilat olivat: USP Leavenworth, USP Atlanta ja USP McNeil Island.
Vuonna 1930 vankeinhoitolaitoksella oli 14 vankilaa, joissa oli 13 000 vankia. Seuraavalla vuosikymmenellä vankiloiden määrä nousi 24 ja vankeja oli 24 360. Vuosien 1940-80 luvulla vankien määrä pysyi suhteellisen hallituna liittovaltion vankiloissa ja vankiloiden määrä nousi 44 kappaleeseen.
Lakimuutokset ja rikosjärjestelmä muuttuivat 1980-luvulla, ja vankien määrä lähti jyrkkään nousuun. 1990-luvun loppuun mennessä vankien määrä saavutti 136 000 rajan. 2000-luvun alussa vankien määrä oli 181 000.
Lauri Kolho

Lauri Kolho (7. syyskuuta 1886 Keuruu – 17. syyskuuta 1940 Vilppula) oli suomalainen ampuja ja olympiaedustaja. Hän kilpaili olympialaisissa vapaakiväärin 300 metrin kilpailuissa Lontoossa 1908 ja Tukholmassa 1912.
Arish

Maantiede

Arish sijaitsee Välimeren rannikolla ja sen alue on hedelmällistä keidasta, jota ympäröi hiekka. Kaupunki on Šamal Sina’n eli Pohjois-Siinain kuvernoraatin pääkaupunki. Wadi al-Arish on kausittain virtaava joki, joka tyhjenee Välimereen lähellä Arishin kaupunkia ja sen lähellä sijaitsee myös Bardawiljärvi.

Historia

Antiikin ajan lähteissä nykyinen Arish tunnettiin nimellä Rhinocorura tai Rhinocolura ja ensimmäiset maininnat siitä ovat 100-luvulta eaa. Ensimmäisellä vuosisadalla jaa. alue toimi roomalaisen komentaja Tituksen tukialueena ensimmäisen juutalaissodan aikana. Myös kaupungin nykyisenlainen nimi mainitaan ensimmäistä kertaa ajanlaskun alun jälkeisinä vuosisatoina alun perin muodossa Laris. Jerusalemin kuningas Baldwin I kuoli kaupungissa vuonna 1118 ja myöhemmin maantieteilijä Jakut kuvaili kaupungissa sijainneen suuren torin ja useita majataloja. Napoléon Bonaparten johtamat ranskalaiset valtasivat kaupungin vuonna 1799 ja seuraavan vuonna siellä solmittiin sopimus, jonka mukaisesti ranskalaiset vetäytyivät Egyptistä.
1900-luvulla kaupungin aluetta ehdotettiin juutalaisten alueeksi, jonne sionistit olisi ollut mahdollista sijoittaa lähelle Pyhää maata antamatta näille kuitenkaan Palestiinaa. Hanke kaatui kuitenkin brittien Egyptin pääkonsuli Evelyn Baring Cromerin vastustukseen. Lopullisesti kaupungista tuli osa Egyptiä, kun britit ja Osmanien valtakunta sopivat Välimeren ja Akabanlahden välisen rajansa tarkasta kulusta vuonna 1906. Israel miehitti kaupungin kuuden päivän sodan aikana vuonna 1967 ja tuhosi brittien aikanaan rakentaman rautatien Arishin ja Suezin välillä. Israelin miehitysaika päättyi vuonna 1979. Siinain pohjoisosissa on toiminut useita islamistisia äärijärjestöjä. Yksi niistä on vuonna 2011 perustettu Ansar Beit al-Maqdis, joka liittyi vuonna 2014 Isis-järjestöön. Egyptin armeijan tukikohdat Arishissa ja muualla Siinailla ovat olleet järjestön iskujen kohteita.

Talous

Arishin talous perustuu paljolti maataloudelle ja alueella kasvatetaan esimerkiksi taateleja ja riisiiniä. Kaupungissa on pieni risiiniöljyä tuottava tehdas, minkä lisäksi paikalliset harjoittavat kalastusta ja linnustusta.
Emättimen syöpä

Emättimen syöpä on harvinainen naisten syöpä. Sairastumisriskiä siihen kasvattavat yli 60 vuoden ikä ja papilloomavirus. Alle kolme prosenttia kaikista gynekologisista syövistä on emättimen syöpiä. Suomessa emättimen syöpiä todetaan vuosittain 10–20. Mahdollisia emättimen syövän oireita ovat epätavallinen verenvuoto, patti emättimessä, lantiokipu ja kipu virtsatessa.
Useimmat emätinsyövät ovat levyepiteelikarsinoomia. Joskus havaittu pahanlaatuinen kasvain voi olla muun syövän etäpesäke.
Noin 65–70 % sairastuneista on elossa viisi vuotta emättimen syövän toteamisen jälkeen, jos se ei ole levinnyt. Leviäminen esimerkiksi virtsarakkoon tekee ennusteesta paljon huonomman. Britanniassa 58 % kaikista emättimen syöpään sairastuneista elää toteamisen jälkeen viisi vuotta tai enemmän.
Opel Calibra

Valmistus Suomessa

General Motorsin ostettua Saab-Scanian loppuvuodesta 1989 kuului kauppaan myös Saab-Valmetin (nyk. Valmet Automotive) tehdas. 15 tammikuuta 1990 Saab-Valmetin toimitusjohtaja Juhani Linnoinen keskusteli General Motorsin talousjohtajan Richard G. Wagone Jr:n kanssa Opel Calibran valmistamisesta Suomessa. Lopullinen kokoonpanosopimus Calibran valmistamisesta Suomessa allekirjoitettiin 8. kesäkuuta 1990 Zürichissa. Investoinnit Calibran rakentamiselle Suomessa olivat 200 miljoonaa markkaa. Kaikki työkalut Calibran valmistukseen tehtiin Suomessa lukuun ottamatta hitsausrobotteja, jotka hankittiin japanilaiselta Fanuc-yritykseltä. Ensimmäinen Suomessa rakennettu yksilö, malliltaan Opel Calibra 2.0 8V, valmistui 25. maaliskuuta 1991. Vuoden 1992 puolella tuli ongelmia, kun Calibran kysyntä hiipui ja General Motors vaati Saab-Valmetin tehdasta alentamaan kokoonpanohintoja reilusti, mihin Saab-Valmet ei suostunut. General Motors oli päättänyt jo vuoden 1992 lopulla, että Calibran valmistus loppuisi Suomessa. Tämä olisi ollut General Motorsille halvin ratkaisu lakkauttaa Suomen tehdas ja siirtää tuotanto Saksaan. Tosin Saab-Valmetista oli nyt tullut itsenäinen, kun se oli lunastanut osakkeet pois Saab Automobilesta (Saab-Scania) keväällä 1992. Täten Saab-Valmetista tuli täysin suomalainen autotehdas. Loppuvuodesta 1992 David Herman lähetti uhkauskirjeen, jossa Saab-Valmet saisi korkeintaan kolmasosan kokoonpanohinnasta ja että tuotanto päättyisi, elleivät suomalaiset hyväksyisivät uutta hintaa. Tämän johdosta Saab-Valmet haastoi General Motorsin ja Opel AG:n oikeuteen sopimuksen rikkomisesta. Saab-Valmetille ei toimitettu ainuttakaan Calibran osaa vuoden 1993 puolella, tämän johdosta lomautettiin yli tuhat ihmistä. Oikeus totesi, että General Motors ja Opel AG olivat rikkoneet sopimusta, ja että Uudenkaupungin tehdas on otettava huomioon samalla tavalla kuin mikä tahansa General Motorsin tehdas. Lääninoikeuden päätöksen mukaan Opel määrättiin välittömästi jatkamaan tuotantoa Suomessa, ja kesäkuussa 1993 Calibran tuotanto alkoikin uudelleen. Lopullisessa oikeudenkäynnissä, joka käytiin 11.–14. tammikuuta 1994 välisenä aikana oikeus päätti, että Calibran tuotannon on jatkuttava Suomessa. Tämän lisäksi oikeus katsoi, että Calibran kokoonpanohinta on se, mitä on sovittu eikä hinnanalennuksia sallita. Uusi sopimus tehtiin 14. tammikuuta 1994, jossa sovittiin, että Suomessa rakennetaan 45 prosenttia kaikista tulevista Calibroista. Lisäksi General Motorsin piti maksaa mittaavat korvaukset Saab-Valmetille menetetystä tuotannosta, oikeudenkäyntikulut korkoineen sekä kertakorvaus osapuolten välisten riitojen lopettamisesta. Pelkät oikeudenkäyntikulut olivat Saab-Valmetille 40 miljoonaa markkaa. Elokuun 1994 jälkeen tehtiin uusi sopimus, jossa kaikki Calibrat tehtäisiin Suomessa. Viimeinen Calibra valmistettiin heinäkuussa 1997. Valmistuksen lopettamisen jälkeen General Motors joutui korvamaan Valmet Automotivelle työkaluhankinnat, jotka oli hankittu Calibraa varten. Korvaukset niistä olivat yli 100 miljoonaa markkaa.
Huhmassuo

Huhmassuo on suo Someron Vilukselan kylässä Ypäjän rajalla. 81 hehtaarin laajuinen suo on suotyypiltään mäntyräme ja kuuluu yhdessä Loimaan puolella sijaitsevan Eksyssuon kanssa Natura 2000 -ohjelmaan. Suon keskellä on vanhaa metsää kasvava saareke. Suohon rajoittuu lännessä Piilikankaan harjumuodostuma ja koillisessa sen jatkeena oleva Soukanseljän harju. Harjualueita lukuun ottamatta suon reunat ovat lähes kauttaaltaan ojitetut.
Jorma Sippola

Jorma Johannes Sippola (s. 19. maaliskuuta 1951 Soini) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kestävyysjuoksija. Uransa aikana hän edusti Soinin Sisua, Kauhajoen Karhua, Saarijärven Pullistusta sekä Jyväskylän Kenttäurheilijoita.
Sippola saavutti maratonilta aikuisten SM-pronssia vuonna 1982. Lisäksi hän oli mukana maastojuoksun SM-kilpailuissa saavuttamassa pitkän matkan joukkuekilpailusta kultaa vuonna 1981 sekä kolmea pronssia vuosina 1979, 1980 ja 1983.
Virallisiin kilpailuihin Sippola ei ole osallistunut vuoden 1996 jälkeen.
Louis Nicollin

Louis Nicollin (29. kesäkuuta 1943 Valence – 29. kesäkuuta 2017 Nîmes) oli ranskalainen liikemies ja jätteiden keräämiseen erikoistuneen Nicollin Companyn johtaja. Hän toimi myös ranskalaisen jalkapalloseura Montpellier HSC:n puheenjohtajana vuodesta 1974.

Elämä

Valencessa syntynyt Nicollin siirtyi perheyritys Nicollin Companyn johtoon vuonna 1977. Nykyisin yrityksellä on toimintaa Ranskassa, Belgiassa ja Marokossa. Kolme vuotta aikaisemmin (1974) temperamenttinen Nicollin oli siirtynyt Montpellier Paillade Sport Clubin puheenjohtajaksi. Seura pelasi tuolloin division d’honneurissa. Nykyisin Montpellier HSC:ksi muuttunut seura pelaa Ranskan ylimmällä sarjatasolla, Ligue 1:ssä. Jalkapallon lisäksi Nicollin panosti muihinkin urheilulajeihin, kuten rugbyyn. Louis Nicollin oli Ranskan 354:nneksi rikkain henkilö.

Yksityiselämä

Suuri jalkapallofani Nicollin omisti yhden maailman suurimmista jalkapallopaitakokoelmista. Kokoelmaan kuuluu noin 4 500 paitaa, joista jotkut ovat kuuluneet jalkapallolegendoille. Nicollin oli naimisissa Coletten kanssa ja hänellä oli kaksi poikaa, Oliver ja Laurent. Nuorempi poika Laurent kuuluu myös Montpellier HSC:n johtoportaaseen. Pojista molemmat työskentelevät Nicollin Companylla.

Nicollin ihmisenä

Louis Nicollin tunnettiin värikkäänä persoonana. Hänellä oli räjähtävä temperamentti. Vuonna 2009 Nicollin sai rangaistuksen haukuttuaan AJ Auxerren kapteenia Benoit Pedrettiä homoksi hävityn ottelun jälkeen. Ennen kautta 2011–12 Nicollin sanoi ottavansa oranssin irokeesikampauksen, mikäli Montpellier voittaa liigan. Montpellier voitti kauden jälkeen liigan sensaatiomaisesti ennen PSG:tä, joten Nicollin otti uuden hiustyylin. Joukkueen selvittyä Mestareiden liigaan Nicollin lupasi eroavansa nykyisestä työstään ja ryhtyvänsä munkiksi luostariin, mikäli Montpellier voittaisi Mestareiden liigan. Näin ei kuitenkaan käynyt, ja Louis Nicollin jatkoi Nicollin Companyn johdossa ja Montpellier HSC:n puheenjohtajana.
Silvio Orlando

Silvio Orlando (s. 30. kesäkuuta 1957 Napoli) on italialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan luonnenäyttelijänä, joka näyttelee usein yhtä tuotannon merkittävimmistä rooleista.
Orlando on lukuisten italialaisten elokuvaohjaajien luottonäyttelijä, kuten Nanni Morettin, Daniele Luchettin, Carlo Mazzacuratin sekä Gabriele Salvatores'n. Hän on näytellyt myös useissa televisiosarjoissa, kuten The Young Pope – piru vai pyhimys (2016).
Mylly

Mylly on laite tai laitos, jossa jauhetaan kappaleita jauheeksi, esimerkiksi jyviä jauhoksi. Myllyt voidaan jakaa eri tyyppeihin toimintatavan (esim. kuulamylly) ja voimanlähteen (esim. höyryn voimalla toimiva mylly) mukaan.
Paul Claudel

Elämä ja ura

Tuleva kirjailija ja kulttuuripersoona syntyi vuonna 1868 Aisnen departementissa Koillis-Ranskassa, kolmilapsisen perheen nuorimmaiseksi. Vanhempi sisar Camille oli Paulin syntyessä 3-vuotias. 1880-luvun alkupuolella perhe muutti Pariisiin, jossa Paul Claudel suoritti loppuun opintonsa. Näihin aikoihin hän tutustui runoilija Arthur Rimbaud'n tuotantoon, erityisesti vuonna 1886 ensimmäistä kertaa julkaistuun, mutta vuosikymmen aikaisemmin kirjoitettuun proosarunokokoelmaan Illuminations (Illuminaatioita, 1872–1875), josta muodostui nuorelle miehelle merkittävä vaikuttaja.
1880-luvun lopulla Paul Claudel kirjoitti ensimmäiset näytelmänsä, mutta varsinaiseksi uraksi valikoitui diplomatia. Sijoituspaikkoina toimivat mm. Praha, Frankfurt, Hampuri, Shanghai, Rio de Janeiro, Kööpenhamina, Tokio, Washington ja Bryssel. Luomistyö jatkui kuitenkin katkeamatta kuolemaan saakka, tuloksena laaja näytelmä-, runo- ja esseetuotanto.

Ristiriitoja

Nuorena katoliseen valtauskoon skeptisesti suhtautunut Claudel koki 18-vuotiaana äkillisen kääntymisen voimakkaan uskonnollisen kokemuksen seurauksena. Tämä maailmankuva säilyi hänellä loppuun asti, yhdistyen ympäröivissä kulttuuripiireissä vanhoillisen konservatiivisiksi, jopa äärioikeistolaisiksi tulkittuihin poliittisiin mielipiteisiin. Toisen maailmansodan kontekstissa etenkin kysymykset Vichyn hallituksesta ja antisemitismistä nousivat keskeisiksi. Traditionalistisista näkemyksistään huolimatta Paul Claudel tuomitsi kirjoituksissaan yksiselitteisesti natsi-Saksan toiminnan.
Toinen keskustelua aiheuttanut teema liittyy Camille Claudelin kolmikymmenvuotiseen sairaalajaksoon, vuodesta 1913 vuoteen 1943, jolloin sisar lopulta menehtyi. Sekä osa lahjakasta taiteilijaa hoitaneista lääkäreistä että tapausta myöhemmin selvittäneet tahot ovat kyseenalaistaneet suljetun psykiatrisen hoidon välttämättömyyden. Perheen kanta ratkaisi Camillen kohtalon. Sisareen syvän intohimoisesti kiintyneen, mutta hänen elämänvalintansa ongelmallisiksi kokeneen Paulin osuutta päätökseen pidetään keskeisenä.
Suomen Kuvalehti

Historia

Ensimmäinen Suomen Kuvalehti -nimeä käyttänyt lehti ilmestyi vuosina 1873–1880 ja toinen vuonna 1894. 
Nykyinen Suomen Kuvalehti aloitti ilmestymisensä vuonna 1916, ja siihen yhdistyi Kansan Kuvalehti vuonna 1934. Ensimmäisenä päätoimittajana vuonna 1916 toimi Matti Kivekäs, joka sai myöhemmin surmansa Suomen sisällissodassa valkoisten puolella.
Suomen Kuvalehti järjesti vuonna 1929 ajan rotuoppien innoittamana suomalaisen naistyypin puhdasta edustajaa etsivät kauneuskisat. Kallonmittaustakin sisältäneen kisan voittajaksi kruunattiin Irma Carberg.
Suomen Kuvalehti on jakanut vuosittain vuodesta 1975 alkaen journalistipalkinnon ”vaikuttavasta journalistisesta toiminnasta tai merkittävistä kansallisia tai yhteiskunnallisia kysymyksiä käsittelevistä kirjoituksista tai ohjelmista mediassa”. Palkintosumma on 10 000 euroa.
Syyskuussa 2010 lehti alkoi ilmestyä myös iPad-laitteille suunnattuna digilehtenä. Joulukuussa 2013 lehti uudisti toimintaansa ja sen verkkoversio muuttui osin  maksulliseksi.
Ahne sukupolvi

Ahne sukupolvi: Suurten ikäluokkien perintö (Ajatus Kirjat 2006) on Osku Pajamäen kirja, joka kertoo suurten ikäluokkien ja pätkätyösukupolven eturistiriidoista. Kirjassa Pajamäki kuvaa suuria ikäluokkia ahneeksi sukupolveksi, joka pian jättää työelämän ja siirtää elatusvastuun nuoremmille samalla kun eläkeikää nostetaan.
ISBN-13: 9789512069385, ISBN-10: 9512069385
Kurski

Kurski (ven. Курск, Kursk) on kylä, samanniminen taajama ja maalaiskunta Leningradin alueen Volossovan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee piirin länsiosassa Hatsina–Iivananlinna-radan eteläpuolella. Kunnassa on asukkaita 2 300 henkeä (vuonna 2006).
Kunnan hallinnollinen keskus on Kurskin taajama, jossa asuu suurin osa väestöstä. Sen ja samannimisen kylän lisäksi kuntaan kuuluvat seuraavat asutuskeskukset: Lonskoi (ven. Малая Александровка, Malaja Aleksandrovka), Läälinä (ven. Лелино, Lelino), Morssina eli Motsina (ven. Новые Красницы, Novyje Krasnitsy), Ostrovitsa (ven. Остроговицы, Ostrogovitsy), Raanitsa (ven. Старые Красницы, Staryje Krasnitsy), Satiritsa (ven. Шадырицы, Šadyritsy), Sirkutsa (ven. Сырковицы, Syrkovitsy), Sumska (ven. Сумск, Sumsk), Volpi (ven. Волпи) sekä Hovinkylän (ven. Красный Луч, Krasnyi Lutš) ja Moloskovitsan taajamat.
Toiseen maailmansotaan asti seudulla asui venäläisten lisäksi virolaisia ja inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Moloskovitsan seurakuntaan.
Seudun nähtävyyksiä ovat Kurskin ortodoksikirkko ja Sumskan tsasouna sekä Mezentsevin ja Stetsenkon kartano Ostrovitsassa.
Kunnan päämies on Vjatšeslav Gribkov ja kunnanhallinnon päämies on Valentina Galatsevitš.
Karabinieerit

Karabinieeri (esp. Carabineros, ital. Carabinieri) tarkoittaa alun perin ratsusotilasta, jonka aseistuksena oli lyhyt musketti eli karabiini. Lyhyt musketti tai kivääri oli ratsastettaessa sopiva ase, koska sitä oli helppo kantaa selässä. Myöhemmin nimitys laajeni tarkoittamaan yleensä kevyttä jalkaväkisotilasta tai santarmia. Sana on johdettu ranskan sanasta carabinier.
Nykyään karabinieerit toimivat puolisotilaallisina poliisijoukkoina eli santarmilaitoksina Italiassa, Monacossa, Chilessä, Kolumbiassa ja Moldovassa. Lisäksi karabinieerien nimellä toimii ja on toiminut yksittäisiä armeijan yksiköitä eri puolilla maailmaa.

Historia

Karabinieerit tulivat käyttöön Napoleonin sotien aikana Euroopassa, esimerkiksi Waterloon taistelussa, sekä monissa muissa konflikteissa 1800-luvun aikana. Karabinieerit vaihtelivat armeijoittain, mutta tyypillisesti ne olivat keskiraskasta ratsuväkeä samanlaisella aseistuksella ja käyttötarkoituksella kuin rakuunat.
Napoleonilla oli raskaassa ratsuväessään vanhimpina yksikköinä kaksi ranskalaista karabinieerirykmenttiä, jotka saivat jonkin verran mainetta hänen sodissaan. Vuonna 1810 ranskalaiset karabinieerit oli varustettu kuten kyrassieerit kypäröineen ja rintapanssareineen, eivätkä enää kantaneet karbiinia. Nykyisellä Ranskan armeijalla ei ole enää käytössään karabinieerirykmenttejä, mutta siellä toimivat yhä santarmit, jotka kuuluvat sekä puolustusvoimien että sisäministeriön alaisuuteen. Britannian armeija varusti 1600-luvun lopulla karabinieerirykmenttejä, joiden viimeinen perillinen oli 3. karabinieerirykmentti, joka lopetettiin vuonna 1971 Royal Scotts Greys -ratsuväkirykmentin kanssa muodostamalla niistä Royal Scots Dragoon Guards (Carabiniers and Greys). Vaikka brittiarmeijassa ei enää tuon jälkeen karabinieereja ole ollutkaan olekaan, uuden rykmentin alanimenä säilyi Carabiniers and Greys.
Maailmalla tunnetaan Italian karabinieerit, jotka toimivat asevoimien puolustushaarana nimellä Carabinieri. Chilessä on myös santarmeina Carabinieros de Chile ja Kolumbian kansallisella poliisilla on motorisoidut liikkuvat karabinieerijoukot Escuadrones Móviles de Carabineros. Belgian armeijaan kuuluu edelleen Regiment des Carabiniers, joka perustettiin Saksan hyökkäyksen aikaan elokuussa 1914. Nämä belgialaiskarabinieerit pukeutuvat edelleen 1800-luvun univormuihin silintereineen. Espanjan armeija käytti karabinieereja (Carabinieros) rajavartiojoukkoina. Nämä joukot kuitenkin korvattiin Guardia Civilin joukoilla Espanjan sisällissodan (1936-39) myötä.
José Diéguez Reboredo

José Diéguez Reboredo (s. 25. huhtikuuta 1934) on espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 13. elokuuta 1961 ja nimitettiin Osma-Sorian hiippakunnan johtoon 1. syyskuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio Innocenti, jota avustivat Angel Suquía Goicoechea ja Teodoro Cardenal Fernández.
Diéguez Reboredo sai 15. toukokuuta 1987 nimityksen Orensen ja 7. kesäkuuta 1996 Tui-Vigon piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 28. tammikuuta 2010.
Kevin Hart

Kevin Hart (s. 6. heinäkuuta 1979 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen stand up -koomikko ja näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Scary Movie -elokuvissa ja julkaissut viisi live-DVD:tä: I'm A Grown Little Man (2009), Seriously Funny (2010), Laugh At My Pain (2011), Let Me Explain (2013) ja What Now (2016).
Hart valittiin vuoden 2012 NBA:n tähdistöottelun yhteydessä pelatun julkkisottelun arvokkaimmaksi pelaajaksi. Hän pelasi Dwight Howardin valmentamassa voittajajoukkueessa.

Yksityiselämä

Hart avioitui vuoden 2016 elokuussa malli Eniko Parrishin kanssa. Heidän poikansa Kenzo Kash syntyi marraskuussa 2017. Hartilla on edellisestä avioliitostaan Heaven ja Hendrix -nimiset lapset.
Hart joutui syyskuussa 2019 Los Angelesissa auto-onnettomuuten, jossa hän loukkasi selkänsä niin pahoin että joutui leikkaukseen.
Eino I. Hukkinen

Eino Ilmari Hukkinen (20. tammikuuta 1883 Kuhmoinen – 1956) oli suomalainen toimittaja ja kääntäjä.
Hukkinen kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta, jonka jälkeen hän lähti vuonna 1902 Saksaan opiskelemaan eläinlääkäriksi, mutta päätti lopulta ryhtyä sanomalehtimieheksi. Hukkinen asui Dresdenissä, Stuttgartissa ja Hannoverissa, jossa hän työskenteli 1910–1912 kustannusalalla sekä 1912–1914 toimittajana. Suomeen palattuaan Hukkinen työskenteli 1915–1918 Lahti-sanomalehden toimitussihteerinä, ja sisällissodan jälkeen saksalaisille joukoille tarkoitetun Suomi–Finnland-lehden toimituksessa. Vuodet 1919–1926 Hukkinen työskenteli Suomen Tietotoimistossa, kunnes sirtyi eläkkeelle jäämiseensä saakka Helsingin Sanomien palvelukseen. 
Hukkinen käänsi saksaksi runsaasti suomenkielistä lyriikkaa, kuten kymmeniä Yrjö Kilpisen lauluja, joita julkaistiin useissa saksalaisissa lehdissä. Lisäksi hän käänsi erilaisia tieteellisiä julkaisuja. Hukkinen toimi myös Helsingin Sanomien elokuvakriitikkona nimimerkillä ”E. H.”.
Eino I. Hukkisen poika oli näyttelijä Paavo Hukkinen ja veli maataloustieteilijä Yrjö Hukkinen.
Salattu sota

Salattu sota on Marvel-kustantamon julkaisema minisarja. Sarjan käsikirjoitti Brian Michael Bendis ja sen kuvitti Gabriele Dell'Otto. Salattu sota julkaistiin Suomessa MEGA -lehden numerossa 4 (2006). 
Tarinassa useat eri Marvel-kustantamon supersankarit kuten Hämähäkkimies, Kapteeni Amerikka, Wolverine, Luke Cage ja Nick Fury taistelevat monilukuista, korkeateknologisilla taisteluaseilla ja haarniskoilla varustautunutta superroistojoukkiota vastaan. 
Salattu Sota -tarinajatkumo ei liity mitenkään Marvel-kustantamon alkuperäiseen Salatut sodat- jatkumoon, siitäkin huolimatta, että Bendis on käyttänyt alkuperäisen tarinan nimikettä innoituksenaan.

Synopsis

Vuonna 2003 Nick Fury, YPKVV:n johtaja selvittää Latverian pääministerin, Lucia von Bardasin luoman juonen varustaa superroistoja korkeateknologisilla aseilla. Von Bardasin päämääränä on Amerikan heikentäminen ja terrorismin tukeminen (tarinan tapahtuma-aikana Latverian diktaattori Tohtori Doom oli oletettavasti kuollut). 
Fury esittää löytönsä välittömästi maansa korkeille viranomaisille, mutta hallitus haluaa vaalia ystävyyssuhdetta Latverian kanssa eikä halua toimia tiukasti Latveriaa vastaan. Fury raivostuu ylemmilleen ja päättää toimia itse vastoin ylempiensä käskyä. 
Fury värvääkin Kapteeni Amerikan, Hämähäkkimiehen, Daredevilin, Mustan Lesken, Luke Cagen, Wolverinen ja YPKVV:n supervoimaisen agentin, Daisy Johnsonin avukseen yrityksessään tuhota von Bardasin juonet. 
Tuhottuaan raa'asti Latverian pääkaupungin Doomstadtin Daisy Johnsonin voimien avulla, Fury aivopesee järkyttyneet sankarit unohtamaan kokemansa. 
Vuosi tapahtumien jälkeen von Bardas kuitenkin iskee New Yorkiin superroistoarmeijansa kera, mutta sankarit onnistuvat voittamaan tämän. Furyn aivopesu kuitenkin tulee ilmi ja raivostuneet sankarit vaativat hyvitystä (paitsi Musta Leski ja Daisy Johnson, jotka YPKVV:n agentteina saivat säilyttää muistinsa). Tapahtumien vuoksi Nick Fury siirtyi piiloon ja Maria Hill otti hänen paikkansa YPKVV:n johtajana.

Osallistuneet hahmot

Seuraavassa tapahtumiin osaa ottaneet sarjakuvahahmot: