Walter Flex

Elämäkerta

Walter Flex syntyi Eisenachissa kymnaasinopettaja Rudolf Flexin (1855–1918) ja Margarete o.s. Pollackin perheeseen, ja hänellä oli kolme veljeä. Isä oli kansallisliberaali, ja kodissa harrastettiin kulttuuria. Walter kävi koulunsa Eisenachissa ja suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1906. Hän siirtyi Erlangenin yliopistoon opiskelemaan germanistiikkaa ja historiaa. Vuonna 1908 hän lähti pariksi vuodeksi Strassburgin yliopistoon mutta palasi Erlangeniin ja suoritti loppututkinnon vuonna 1911. Tutkielman otsikko oli Die Entwicklung des tragischen Problems in den deutschen Demetriusdramen von Schiller bis in die Gegenwart.
Valmistumisensa jälkeen Flex toimi kotiopettajana, aluksi Otto von Bismarckin sukulaisten perheessä. Tuohon aikaan hän alkoi julkaista runoja ja novelleja, joiden aiheisto oli kansallismielistä. Julkaisuista mainittakoon novellikokoelma Zwölf Bismarcks (1913), joka kuvaa seitsemän novellin kautta von Bismarckin aatelissuvun vaiheita, sekä draama Klaus von Bismarck (1913) ja runokokoelma Das Volk in Eisen (1914).
Flex vapautettiin asevelvollisuuden suorittamisesta käden jännevamman vuoksi, mutta sodan puhjettua vuonna 1914 hän ilmoittautui vapaaehtoiseksi Posenissa (nyk. Poznań) ja palveli aluksi länsirintamalla Lothringenissa (3. Ala-Sleesian jalkaväkirykmentti). Hän julkaisi isänmaallisia sotarunoja saksalaisissa sanomalehdissä ja sai kansallista kuuluisuutta. Runoja koottiin kokoelmiksi, joista tuli suosittuja (muun muassa Sonne und Schild ja Im Felde zwischen Nacht und Tag).
Maaliskuussa 1915 Flex määrättiin upseerikoulutukseen Poseniin, ja sen jälkeen hän palveli vänrikkinä (saks. Leutnant) Saksan itärintamalla Pohjois-Puolassa ja Baltiassa (3. Ala-Elsassin jalkaväkirykmentti). Hän tutustui nuorempaan upseeritoveriinsa Ernst Wurcheen (1894–1915), ja heidän välilleen kehittyi lämmin ystävyys. Wurchen kuolema elokuussa järkytti Flexiä, ja eräänlaisena surutyönä Flex ryhtyi kirjoittamaan novellia Kahden maailman vaeltaja. Novellissaan hän kuvaa sotakokemuksiaan sekä ylistää Saksanmaata ja Wurchen sotilaanhyveitä. Novelli julkaistiin lokakuussa 1916, ja siitä tuli Saksassa ilmiömäisen suosittu.
Kirjallisen maineensa tähden Flex määrättiin vuonna 1917 rintamalta Berliiniin esikuntapalvelukseen valmistelemaan teosta Der Krieg in Einzeldarstellungen. Omasta pyynnöstään Flex lähetettiin kuitenkin syksyllä takaisin itärintamalle, ja Operaatio Albionin aikana hän osallistui maihinnousuun Saarenmaalla jalkaväkikomppanian johtajana. Hän haavoittui vaikeasti Pöidessä Otin kartanon luona ja kuoli seuraavana päivänä kartanon tilapäisessä sotilassairaalassa; hänet haudattiin Pöiden hautausmaalle.
Sodassa kaatui myös Walter Flexin kaksi veljeä, Otto ja Martin. Veljeksistä jäi eloon ainoastaan oikeustieteilijä Konrad Flex (1886–1966), joka siirtyi myöhemmin Ruotsiin Uppsalan yliopistoon germanistiikan professoriksi.

Jälkimaine

Sodan jälkeen Flex sai Saksassa samantapaisen aseman kuin Theodor Körner sata vuotta aikaisemmin: nuorena kaatunut runoilija, jonka paatos ja uhma vetosivat laajalti varsinkin nuoriin lukijoihin. Kansallissosialistit ryhtyivät myöhemmin hyödyntämään Flexin mainetta propagandatarkoituksessa, joskin tätä käyttöä rajoitti kirjailijan äidin ”epäarjalainen syntyperä”. Flexin ruumis siirrettiin vuonna 1940 Saarenmaalta Königsbergiin (nyk. Kaliningrad). Hauta tuhoutui toisessa maailmansodassa tai sen jälkeen.
Kahden maailman vaeltaja nautti suurta suosiota Saksassa varsinkin maailmansotien välisenä aikana. Kirja oli myyntimenestys ja nuoren sukupolven kulttikirja. Vuonna 1966 painosmäärä ylitti miljoonan. Teos kuuluu samaan lajityyppiin – omaelämäkerrallisiin sotakuvauksiin – kuin vaikkapa Ernst Jüngerin Teräsmyrskyssä ja Erich Maria Remarquen Länsirintamalta ei mitään uutta.