google/wiki40b huggingface dataset:
Baskienpaimenkoira

Ulkomuoto

Baskienpaimenkoiralla on hyvät mittasuhteet, vahvat suorakaiteenmuotoiset rungot ja ravaavat liikkeet. Sen pää on melko kevyt ja niska lyhyt. Sen silmät ovat soikionmuotoiset ja ruskeat tai meripihkanväriset. Sen korvat ovat keskikokoiset, kolmionmuotoiset ja joskus kärjistään taittuneet. Säkäkorkeuden ja pituuden välinen suhde on noin 1:1,2. Karvapeite on keskipitkä, rungossa pidempi kuin päässä eikä koskaan peitä silmiä.
Rodusta on olemassa kaksi muunnosta: lyhyt- (gorbeiakoa) ja pitkäkarvainen (iletsua). Aivan kuten pyreneittenpaimenkoirilla, myös tällä rodulla lyhytkarvainen ei ole täysin lyhytkarvainen, mutta eroaa pitkäkarvaisesta sillä ettei sen naama ole yhtä karvainen eikä "viiksekäs". Lyhytkarvainen on väriltään aina kuparinpunainen, kun taas pitkäkarvaisen sallitut värit ovat fawn, kullankeltainen ja kanelinruskea. Lyhytkarvaisten urosten säkäkorkeus on 47-61 cm ja paino 18-36 kg, nartuilla vastaavat mitat ovat 46-59 cm ja 17-29 kg. Pitkäkarvaisten urosten säkäkorkeus on 47-63 cm ja paino 18-33 kg, nartuilla vastaavat mitat ovat 46-58 cm ja 17-30 kg.

Alkuperä

Baskienpaimenkoira on yksi vanhimmista koiraroduista, ja sen epäillään polveutuvan keskieurooppalaisista paimenkoirista. Alueen neoliittisista luolista löydettiin ihmisten jäännöksiä kuten luita, jotka ovat peräisin n. 12 000 vuoden takaa. Niiden uskotaan osoittavan, että paikalliset ihmiset jotka elivät aikanaan nykyisen Baskimaan alueella olivat paimenia. 1500-luvulta asti on olemassa freskoja ja maalauksia joissa esiintyy baskienpaimenkoira. Lyhytkarvainen muunnos on vanhempi ja alkuperäisempänä ja puhtaampana säilynyt kuin pitkäkarvainen.
Rodun virallinen tunnustaminen vaati laajoja tutkimuksia Baskimaan alueella: vasta kun sen eroavaisuudet muihin koirarotuihin, kuten pyreneittenpaimenkoiraan ja katalonianpaimenkoiraan voitiin osoittaa kyllin suuriksi, RSCE hyväksyi sen itsenäiseksi roduksi vuonna 1996.
Oulun lääni

Hallinto

Lääninhallitus oli seitsemän ministeriön ohjaama valtion aluehallintoviranomainen. Lääninhallituksen tehtävä oli edistää läänin asukkaiden hyvinvointia ja tukea kuntia peruspalveluiden järjestämisessä ja kehittämisessä.
Läänissä oli 11 kihlakuntaa.
Vasemanriipi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,1 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Lankojärven alueella (67.94), jonka Lankojärven lähialueeseen (67.941) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 149 metriä mpy.
Järvisieni

Lisääntyminen

Järvisienellä ei ole sukuelimiä, vaan sen sukusolut syntyvät solujen erikoistumisen kautta. Siittiösolun uitua sienestä toiseen, se hedelmöittää munasolun. Hedelmöittynyt munasolu kehittyy siimapeitteiseksi blastulatoukaksi, joka ui vedessä vapaasti. Toukan kiinnityttyä pohjaan tai muuhun alustaan, se alkaa kasvaa uudeksi järvisieneksi.
Vuoden teräsrakenne

Vuoden teräsrakenne on Teräsrakenneyhdistyksen kilpailusta myöntämä nimitys merkittävälle teräsrakenteelle. Aluksi palkinto myönnettiin vain kohteen arkkitehdille, mutta vuodesta 1989 lähtien se on myönnetty arkkitehdille ja rakennesuunnittelijalle
Teräsrakenneyhdistyksen tarkoitus on edistää teräksen ja myös muiden metallien käyttöä rakentamisessa. Osana toimintaansa yhdistys on jakanut teräsrakennepalkinnon vuodesta 1980 lähtien. Se jaetaan yleensä vuosittain, mutta joinakin vuosina se on jätetty jakamatta tarpeeksi korkeatasoisten ehdokkaiden puuttuessa. Vuonna 1986 palkinto jaettiin poikkeuksellisesti kahdelle kohteelle. Ehdokaskohteet voivat olla joko Suomessa tai ulkomailla, mutta niiden suunnittelun on oltava suomalaista alkuperää. Kohteet voivat olla rakennuksia, rakennuslaajennuksia tai muita rakennelmia, ja pääsääntöisesti niiden runkorakenteen on oltava terästä. Palkittavan kohteen tulee olla hyvää arkkitehtuuria, ja sen tulee olla innovatiivinen tai hyödyntää nykytekniikkaa taitavasti. Palkintotoimikunnan nimeää Teräsrakenneyhdistyksen hallitus ja siinä on kuusi jäsentä,  joista vähintään kolmen tulee olla arkkitehteja. Jäsenistä yksi on Suomen Arkkitehtiliiton ja yksi Suomen Rakennusinsinööriliiton nimeämä.
Hurri

Hurri on sävyltään halventava nimitys suomenruotsalaisille ja nykyään myös ruotsinruotsalaiselle. Sana on merkinnyt Suomen, etenkin Pohjanmaan ruotsinkielisiä, ehkä aivan aluksi kalakauppaa harjoittavaa kiertelevää ruotsinkielistä. Ruotsin vallan aikaan suomenkielisiäkin saattoivat jotkut, esimerkiksi Karjalan ortodoksit, nimittää ”ruotseiksi”, joten ruotsinkielisille keksittiin oma termi. Hurri lieneekin ensimmäinen nimenomaan Suomen ruotsinkieliset eritellyt termi.

Etymologia

Alkuaan sana hurri on itäsuomalaista perua. Hurri samoin kuin äänteellisesti läheinen hurtta ovat kumpikin alkuaan olleet suden kiertoilmauksia Itä-Suomessa. Länsi-Suomessa myöhemmin tunnetuksi tulleena sanana hurri on ilmeisesti onomatopoeettinen, se kuvailee ruotsinkielisen puhetta silloin, kun hän ei ymmärrä suomenkielistä tai kun suomenkielinen ei ymmärrä häntä. Sanaan ovat varmaankin vaikuttaneet ilmaukset hur, huru (”kuinka”, ”miten”) ja hör du, murteellisesti hörru (”kuules”, ”kuuletko”).
Pajahiili

Pajakoksi

Pajakoksilla on suurempi lämpöarvo ja sitä käytetään pajoissa ja takomoissa. Pajakoksi soveltuu myös pajahitsaukseen erityisesti sen lämpöarvon takia.

Helmikoksi

Helmikoksi soveltuu käytettäväksi takomoissa ja pajoissa sekoitettuna karkeampaan koksiin, pajahiileen tai karkeaan pajahiililaatuiseen kivihiileen.

Paja-antrasiitti

Antrasiittia voidaan käyttää pajoissa haluttaessa pajahiiltä korkeampaa lämpötehoa esimerkiksi ahjohitsauksessa, damaskitaonnassa tai suurten kappaleiden taonnassa.

Tervapuuhiili

Katso pääartikkeli Puuhiili.
Ruonanlampi (Parkano)

Maantietoa

Järven pituus on 550 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 3,7 hehtaaria. Se sijaitsee Kuivasjärven laskujoessa, jonka eri osuuksilla on eri nimiä. Joen alkuosaa kutsutaan Kuivasjoeksi, Niemenlammen ja Ruonanlammen väliä Ruonanjoeksi ja Ruonanlammesta eteenpäin eli joen alajuoksua Jarvanjoeksi. Jarvasjoki laskee Linnanjärveen kapean ja lopuksi koskisen osuuden jälkeen. Ruonanlammen pohjoisosa on metsää, mutta eteläosa rajautuu peltomaahan. Lokalammen laskuoja laskeen Ruonanjokeen Ruonanlammen yläpuolelle. Lampeen laskee myös viisi pelto- tai metsäojaa. Linnanlahti, Ruonanlahti ja niiden väliin jäävä lampare ovat alkaneen matalina vesistöin ruohottumaan. Ruonanlampea on hiljattain ruopattu virtaaman säilyttämiseksi. Rantaviivan pituus on 850 metriä. Lammen lähiympäristössä sijaitsee viisi maatilaa. Rannalle ei ole rakennettu mitään eikä sinne johda myöskään teitä. Valtatie 3 ohittaa lammen 250 metrin etäisyydeltä.

Historiaa

Jokiuomaa on yli sadan vuoden aikana perattu ja joessa olevien lampien vedenpintaa samalla alennettu. Kun joessa oleva lampia arvioidaan, tulisi Niemenlampea kohdella historiallisista syistä omana lampenaan ja Linnanlahti tulisi samasta syystä katsoa kuuluvan Ruonanlampeen. Vanhoista Parkanon ja Kihniön pitäjänkartoista näkee, kuinka Niemenlammen luusua on kapea ja kuinka Linnanlahden ja Ruonanlammen väli on lähes yhtä leveä kuin Ruonanlampi koko matkaltaan.
Vuoden 1959 painetussa peruskartassa tilanne on muuttunut selvästi. Linnanlahti on kuin oma lampensa, jonka vedenpinta on yhtä korkealla kuin molemmissa lammissa. Entinen pitkä Ruonanlampi käsittää nykyään kapean jokiuoman ja kolme perusuomaa leveämpää lampea.
Karl Pentzin

Karl (Carl) August Pentzin (19. heinäkuuta 1849 Oulu – 16. heinäkuuta 1929 Oulu) oli suomalainen Oulussa vaikuttanut kauppias, sahanomistaja ja lahjoittaja.
Pentzinin vanhemmat olivat Oulun läänin lääninsihteeri, laamanni Leonard Pentzin ja kauppaneuvos Gustaf Bergbomin tytär Catharina Sofia Bergbom. Hän toimi oululaisen Bergbomin kauppahuoneen G. & C. Bergbom Ab:n palveluksessa ja sai perinnön kautta omistukseensa huomattavan osan kauppahuoneen omaisuudesta.
Pentzin oli Espanjan varakonsulina pari vuotta ja Oulun säästöpankin hallituksen puheenjohtajana 1904–1928. Karl Penzin valittiin Oulun kaupunginvaltuuston vuosiksi 1884-1889. 
Karl Pentzin oli naimisissa vuodesta 1875 Elin Charlotta Hildénin (1854–1945) kanssa. Karl Pentzinin kuoltua hänen vaimonsa teki 1930-luvulla Penzinin tahdon mukaisesti huomattavat lahjoitukset Svenska kulturfondenille sekä Suomen kulttuurirahastolle.
Eino Mikkola

Eino Fredrik Mikkola (18. syyskuuta 1905 Suomussalmi – 11. joulukuuta 1987) oli suomalainen klassillinen filologi, kirjojen keräilijä ja kirjailija.
Mikkola toimi 1958–1971 Helsingin yliopiston klassillisen filologian dosenttina.
Eino Mikkolan yli 30 000 nimikkeen kirjakokoelma lahjoitettiin 1988 Kansalliskirjastolle. Kokoelmaan kuuluu Ruotsin vallan aikaista suomalaista kirjallisuutta, antiikin tutkimusta ja klassillista filologiaa käsittelevää kirjallisuutta, kiellettyä poliittista kirjallisuutta sekä suomalaisen kaunokirjallisuuden ensipainoksia. 
Arkkitehti Kirmo Mikkola ja Yleisradion Luontoilta-ohjelman hyönteisasiantuntija, professori Kauri Mikkola olivat Eino Mikkolan poikia.
Shitter Limited

Shitter Limited on alun perin Hyvinkäällä vuonna 1979 perustettu hardcore punk -yhtye, joka siirsi sittemmin toimintansa Jyväskylään.
Kesällä 2013 perustetun kokoonpanon kotipesä on Tampere ympäristökuntineen.

Historia

Yhtye tuli tunnetuksi provosoivista kappaleistaan, kuten ”Saatanan ryssät”, ”Helena Pesola on huora”, ”Vittu mä tapan sut Iiro Viinanen”, ”Tappakaa Pekka Siitoin” sekä ”Kemiran johtaja pitäis tappaa”. Shitter Limited aiheutti närkästystä myös levyillään Anna pillua Helena Pesola (1989), Saanko nuolla persettäsi Harri Holkeri (1990) sekä Wanted Yrjö Pessi (1990). Silloinen sosiaali- ja terveysministeri Helena Pesola teki levystä Anna pillua Helena Pesola rikosilmoituksen ja poliisi takavarikoi kaikki levyn myymättä olleet kappaleet.
Yhtyeen levy Syö paskaa (1992) jouduttiin vetämään markkinoilta McDonald's-hampurilaisketjun oikeustoimien uhan vuoksi. Levyn kannessa oli McDonald'sin maskottia Ronald McDonaldia esittänyt kuva. Ensilevy taas närkästytti entisen sosiaali- ja terveysministeri Helena Pesolan. Hän nosti kunnianloukkaussyytteen yhtyettä vastaan, mutta perui sen ennen oikeudenkäyntiä.
Shitter Limitedin toistaiseksi viimeiseksi albumiksi jäi Nyt ammutaan ministeri Pertti Salolainen (1994). Ilmestymisen aikoihin yhtye oli jo lopettanut toimintansa. Myöhemmin ilmestyivät kokoelmat No More Lies (1995) ja live-levy Nyt tapetaan kaikki (1998). Shitter Limited palasi lavoille lähes alkuperäisessä kokoonpanossaan keväällä 2006 pienimuotoisen Suomen-kiertueen muodossa. Saksassa Höhnie Records julkaisi vuonna 2006 kokoelma-albumin yhtyeen vanhoista kappaleista.
2013 yhtyeen kokoonpano muuttui täysin ja instrumentit vaihtuivat elektroakustisiksi.
Ivan Andrejevitš Hovanski (Tararui)

Ivan Andrejevitš Hovanski (ven. Ива́н Андре́евич Хова́нский, lisänimeltään Tararui, Тараруй; 1600-luvun alku – 27. syyskuuta 1682 nykyisen Moskovan alueen Vozdviženskojen kylä) oli venäläinen ruhtinas, valtiomies ja sotapäällikkö.
Ivan Hovanski kuului Gediminidien sukuun. Hän toimi aluksi tsaari Mihail Fjodorovitšin pöytäpalvelijana. Vuonna 1650 hänet lähetettiin voivodiksi Tulaan, vuonna 1651 Vjazmaan ja vuonna 1565 Mogiljoviin. Ruptuurisodan aikana hän toimi rykmentin komentajana. Vuonna 1659 Hovanski nimitettiin pajariksi. Vuonna 1660 hän valloitti ja poltti Brestin. Sen jälkeen hän piiritti Ljahovitšia, mutta joutui vetäytymään Polotskiin. Syksyllä 1661 Hovanski kärsi murskatappion Kazimierz Żeromskin johtamille puolalaisille.
Moskovan vuoden 1662 kapinan aikana Hovanski kävi neuvotteluja kapinallisten kanssa. Kapinan kukistuttua hän johti sen osallistujien rankaisemista. Vuonna 1663 hänet nimitettiin kyytiviraston tuomariksi. Vuosina 1669–1678 hän toimi voivodina Pihkovassa, Smolenskissa ja Novgorodissa. Vuosina 1678–1680 hän johti Venäjän etelärajan puolustamista. Vuonna 1680 hän palasi Moskovaan ja sai merkittävän aseman hovissa. Vuosina 1681–1682 hän johti etsintävirastoa.
Pietari I:n noustua valtaan vuonna 1682 Hovanski toimi yhtenä streltsikapinan järjestäjistä. Sen jälkeen hänet nimitettiin streltsiviraston päälliköksi. Streltsien avulla hän sai aikaan Iivana V:n ja Pietari I:n yhteishallituksen ja Sofia Aleksejevnan nimittämisen sijaishallitsijaksi. Vanhauskoisuuden kannattajana Hovanski sai patriarkka Joakimin suostumaan väittelyyn vanhauskoisten johtajan Nikita Pustosvjatin kanssa. Väittely kuitenkin päättyi vanhauskoisten tappioon ja heidän johtajiensa rankaisemiseen.
Streltsien avulla Hovanski hankki valtavan polittisen vaikutusvallan. Hänen vallanhimonsa ja ylimielisyytensä herätti kuitenkin vastustusta Sofian ja aateliston taholta. Syyskuussa 1682 Hovanski julistettiin kapinalliseksi ja harhauskoisten suojelijaksi. Vozdviženskojen kylässä kokoontunut pajariduuma tuomitsi hänet kuolemaan. Hänet mestattiin yhdessä poikansa Andrein kanssa. Hovanskien teloituksen jälkeen streltsit nousivat kapinaan ja valtasivat Kremlin, mutta johtajansa menettäneinä he alistuivat pian sijaishallitsijan tahtoon.
Ivan Hovanskin kohtalosta kertoo Modest Musorgskin ooppera Hovanštšina.
Valle Latina

Valle Latina on Italiassa sijaitseva maantieteellinen ja historiallinen alue, joka ulottuu Rooman eteläpuolelta Cassinoon. Se vastaa antiikin Rooman Latiumin itäistä osaa. Laakson tärkeimpiä kaupunkeja ovat Frosinone, Cassino, Sora, Anagni ja Alatri.
George Kruck Cherrie

George Kruck Cherrie (1865 Iowa-1946 tai 1948) oli yhdysvaltalainen tutkimusmatkailija ja luonnontieteilijä.
Cherrie otti osaa noin 40 tutkimusretkeen, jotka suuntautuivat pääasiassa Keski- ja Etelä-Amerikkaan. Hän keräsi lintuja ja muita eläimiä. Theodore Rooseveltin johtamalla retkellä 1913–1914 Cherrie keräsi näytteitä Smithsonian-instituutille.
Cherrie kirjoitti retkistään muistelmissaan: Dark Trails: Adventures of a Naturalist (1930). Vuonna 1927 Yhdysvaltain partiopojat valitsivat Cherrien ensimmäiseksi Kunniapartiolaiseksi.
Cherrien vaimo oli Stella Mae Bruere. Heille syntyi ainakin tytär Enriqueta Inez Cherrie (10. toukokuuta 1898) Venezuelassa.
Cherrie kuvaili ja nimesi linnuista muun muassa raitapöllön (Strix chacoensis), brasiliansepän (Capito dayi), amazoniansilkkikiitäjän (Chaetura viridipennis) ja vireonapsijoiden suvun Inezia. Viirumuuranen (Myrmotherula cherriei) on nimetty hänen kunniakseen.
Sundsberg

Sundsberg on kylä ja asuinalue Kirkkonummella. Se sijaitsee Kehä III:n varrella, Espoonlahden länsirannalla lähellä Masalaa.

Palvelut

Sundsbergin palveluita ovat Kartanonrannan koulu- ja päiväkoti, jotka valmistuivat vuonna 2009. Lisäksi Sundsbergissä on kolme yksityistä päiväkotia sekä kuntosali. Masalan keskustaan on matkaa vajaa pari kilometriä, josta löytyy kaksi elintarvikeliikettä, posti, parturi-kampaamo, apteekki, kaksi ravintolaa, kaksi pizzeriaa, sisäliikuntahalli, kuntosali, keilahalli (sisäliikuntahallin yhteydessä), kirjasto, terveyskeskus, hammashoitola, neuvola, nuorisotilat, Masalan nuorisoteatteri, Masalan kirkko, Nissnikun koulu, Masalan koulu, sekä Porkkalan lukion Masalan toimipiste. Vuonna 2019 Sundsbergissa avattiin K-market Kartanonranta.

Liikenneyhteydet

Moottoritien valmistuessa 2013 välillä Kivenlahti-Kirkkonummi tuo paremmat liikenneyhteydet muun muassa Helsinkiin, jonne on matkaa Sundsbergistä noin 25 kilometriä. Helsinki-Vantaan lentoasemalle on matkaa Kehä III pitkin noin 35 kilometriä. Kirkkonummen keskustaan on matkaa noin 9 kilometriä, ja Espoonlahteen 6 kilometriä.
Masalan rautatieasemalle on matkaa Sundsbergistä noin 2 kilometriä. Lisäksi linja-autot kulkevat usein Sundsbergin edustalla. Masalan rautatieaseman vieressä on taksitolppa.

Muuta

Sundsbergissä on aktiivinen asukasyhdistys ja paljon paikallisten asukkaiden toimintaa, muun muassa jokavuotiset kesäjuhlat ja lahjoituksilla kustannettava ammattilaistason ilotulitus uudenvuodenaattona. Vuonna 2015 Sundsbergissä asui 1576 ihmistä, lisärakentamisen myötä asukasmäärä on jatkuvassa kasvussa.
Sundsberg oli Suomen neljänneksi paras asuinalue Tekesin järjestämässä kilpailussa vuonna 2009.
Éric Grauffel

Éric Grauffel (s. 8. joulukuuta 1979) on ranskalainen urheiluampuja. Hän on pistoolin practical-ammunnan open-luokan viisinkertainen maailmanmestari ja euroopanmestari. Maailmanmestaruudet Grauffel saavutti peräkkäisissä kisoissa vuosina 1999, 2002, 2005, 2008 sekä 2011 ja euroopanmestaruudet myös peräkkäisissä kisoissa vuosina 1998, 2001, 2004, 2007 ja 2010.
Ensimmäiset mestaruutensa Grauffel voitti ollessaan vielä juniorikategoriassa. Viimeisten 13 vuoden aikana Grauffel on voittanut 208 kilpailustaan yli 97 prosenttia, ja harvoista tappioista puolet tuli vuonna 1998. Näitä kaikkia voidaan pitää todella uskomattomina saavutuksina practical-ammunnassa, jossa hän on ollut ylivoimainen viime vuosina. Hän on monien mielestä paras practical-ampuja kautta aikain.
Grauffelin vahvuuksina pidetään eritoten hänen todella varmaa ammuntaansa kaikissa olosuhteissa. Hän ampuu aina todella nopeasti ja todella tarkasti. Tämän tason Grauffel on saavuttanut vain harjoittelemalla. Omien sanojensa mukaan hän on elämänsä aikana ampunut jo yli kaksi miljoonaa laukausta.
Grauffelin menestyksen takana on myös toimiva kalusto. Häntä on sponsoroinut yli kymmenen vuotta italialainen aseyritys Tanfoglio, joka toimittaa hänelle aina uusimman ja toimivan kaluston. Grauffelilla on myös lukuisia muita sponsoreita. Tanfoglio on lanseerannut Eric Grauffelin nimellä asemallin - Gold custom Eric - jota Eric itse myös käyttää, kaliiperinaan .38 super. Ase on täysin maailmanmestarin itse suunnittelema ja tehty puhtaasti kilpailukäyttöön.
Hugh O’Brian

Hugh Charles O’Brian (oik. Krampe; 19. huhtikuuta 1925 Rochester, New York – 5. syyskuuta 2016 Beverly Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
O’Brian syntyi Rochesterissa, New Yorkissa, ja palveli toisessa maailmansodassa. Hän esitti päähenkilö Wyatt Earpia lännensarjassa The Life and Legend of Wyatt Earp vuosina 1955–1961.
O’Brian on saanut oman tähtensä Hollywood Walk of Famella, ja hänet otettiin vuonna 1992 Hall of Great Western Performers -museoon Oklahomassa.
O’Brian perusti vuonna 1958 kuuluisan Hugh O’Brian Youth Leadership Foundationinsa, joka on vuosikymmenten varrella levinnyt eri puolille maailmaa. Hän meni 25. kesäkuuta 2006 naimisiin 54-vuotiaan Virginia Barberin kanssa; O’Brian oli 81-vuotias ja avioliitto hänen ensimmäisensä.
O’Brian kuoli 91-vuotiaana kotonaan Kalifornian Beverly Hillsissä 5. syyskuuta 2016.
Woldemar Toppelius

Woldemar Feodor Toppelius (11. heinäkuuta 1858 Kostroma, Venäjä – 12. lokakuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen majuri ja meriaiheita maalannut taidemaalari.
Toppelius lähti aluksi sotilasuralle käyden Kiovan sotilaslukion ja Konstantinovin sotaoppilaitoksen sekä vuosina 1883–1884 Nikolajevin yleisesikunta-akatemian. Hän palveli Suomen Kaartinpataljoonassa 1880–1894 toimien viimeksi esikuntakapteenina. Toppelius yleni luutnantiksi 1885 ja alikapteeniksi 1894. Toppelius erosi sitten armeijasta mutta palasi vielä 1918 Suomen armeijan palvelukseen yleten majuriksi.
Toppelius aloitti taideopinnot käymällä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1880-1885 ja hän opiskeli sitten Hjalmar Munsterhjelmin johdolla 1884–1886, sekä Kööpenhaminassa 1892–1895. Toppelius teki opintomatkoja Ranskaan, Italiaan ja Englantiin. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin.
Toppeliuksen vanhemmat olivat valtioneuvos Fredrik Toppelius ja Anna Magilansky. Hän oli naimisissa vuodesta 1888 taidemaalari Marga Kiseleffin kanssa.
Marja Vehviläinen

Marja Vehviläinen on suomalainen tekniikan tutkija. Hän on tehnyt monitieteellistä tutkimusta sukupuolen, tieteen ja teknologian alueelta, ja hänen tutkimuskysymyksensä liittyvät sukupuoleen, toimijuuteen, subjektiviteettiin, tasa-arvoon ja niiden kulttuuris-materiaalisiin käytäntöihin. Vehviläinen väitteli Tampereen yliopiston tietotekniikan laitokselta vuonna 1997.
Nykyään hän on dosentti ja naistutkimuksen yliassistentti Tampereen yliopistossa.
Guy Burgess

Guy Francis de Moncy Burgess (16. huhtikuuta 1911 Devonport, Iso-Britannia – 30. elokuuta 1963 Moskova, Neuvostoliitto) oli brittiläinen diplomaatti ja kaksoisagentti, joka vakoili Neuvostoliiton hyväksi toisen maailmansodan ja kylmän sodan aikana. Hän kuului nimellä Cambridgen viitoset tunnettuun vakoilijaryhmään yhdessä Donald Macleanin, Kim Philbyn ja Anthony Bluntin kanssa. Paljastumisen uhatessa Burgess loikkasi vuonna 1951 Neuvostoliittoon, jossa asui loppuikänsä.

Elämä

Burgess opiskeli Etonissa ja vuodesta 1930 historiaa Cambridgen yliopiston Trinity Collegessa. Hän omaksui tuolloin kommunistisen aatteen. Burgessin opiskelutoveri Kim Philby esitteli hänet vuonna 1934 itävaltalaiselle Arnold Deutschille, joka värväsi hänet Neuvostoliiton vakoojaksi. Burgess puolestaan järjesti ystävänsä, taidehistorioitsija Anthony Bluntin värväyksen. Osana peiterooliaan Burgess irtisanoutui julkisesti kommunismista ja alkoi esiintyä fasismin myötäilijänä ja saksalaismielisenä. Burgess työskenteli vuosina 1936–1938 BBC:n kirjeenvaihtajana, ja tutustui tuolloin Britannian johtaviin poliitikkoihin. Vuosina 1938–1941 hän oli tiedustelupalvelu MI6:n palveluksessa. Hän auttoi myös Philbyä pääsemään MI6:een. Vuonna 1944 Burgess sai viran ulkoministeriöstä, jatkaen yhä vakoiluaan. Hän työskenteli sodan jälkeen muun muassa ulkoministeriön salaisella propagandaosastolla ja vuodesta 1948 Lähi-idän osastolla.
Burgessin holtittomat elämäntavat muodostuivat hänelle rasitteeksi. Aiheutettuaan välikohtauksen tangerilaisessa baarissa hänet siirrettiin vuonna 1950 Washingtonin-suurlähetystön toiseksi lähetystösihteeriksi. Samoihin aikoihin FBI oli päässyt Venona-projektin tiedustelutietojen avulla Cambridgen vakoojarenkaaseen kuuluneen diplomaatti Donald Macleanin jäljille. Seuraavana vuonna ulkoministeriö kutsui Burgessin takaisin kotimaahan. Hänen tehdessään toukokuussa 1951 lähtöä Yhdysvalloista Philby pyysi häntä varoittamaan Macleania tulevasta pidätyksestä, mutta vannotti häntä olemaan pakenematta yhdessä Macleanin kanssa. Paljastumista pelännyt Burgess päätti kuitenkin kotimaahan palattuaan paeta. ”Cambridgen viitosten” KGB-kontaktihenkilö Juri Modin järjesti Burgessin ja Macleanin yhteisen paon 25. toukokuuta 1951 laivalla Ranskaan. Matka jatkui sieltä useiden etappien kautta Moskovaan.
Burgessin ja Macleanin olinpaikkaa ei tiedetty ennen vuotta 1956, jolloin he astuivat julkisuuteen pitämällä Moskovassa lehdistötilaisuuden, jossa he tunnustivat olevansa kommunisteja ja Neuvostoliiton palveluksessa. Burgess työskenteli käännöskirjallisuutta julkaisseessa kustantamossa, mutta vajosi pian alkoholismiin. Hän kuoli sydänkohtaukseen 52-vuotiaana Moskovassa elokuussa 1963. Philby oli paljastunut ja paennut Moskovaan aiemmin samana vuonna, mutta hän ei käynyt kertaakaan tapaamassa Burgessia, jolle kantoi kaunaa siitä, että Burgessin pako vuonna 1951 oli jättänyt hänet pulaan ja epäilynalaiseksi.
Burgess oli homoseksuaali.