google/wiki40b huggingface dataset:
Australiankuningaskaija

Koko ja ulkonäkö

Australiankuningaskaija kasvaa yli 40 cm pitkäksi. Koiraalla on kirkkaanpunainen pää, rinta ja vatsa. Pyrstö ja siivet ovat vihreät, selässä on sininen laikku. Naaras on muuten samannäköinen, mutta sillä myös pää ja rinta ovat vihreät, punaista on ainoastaan vatsapuolella. Nuoret linnut muistuttavat ulkonäöltään aikuista naarasta.

Levinneisyys ja elinympäristö

Australiankuningaskaija elää pitkällä, Pohjois-Queenslandista Victorian eteläosiin ulottuvalla rannikkokaistaleella. Se suosii kosteita metsäalueita. Australiankuningaskaijoja on myös jonkun verran lemmikkeinä.
L’Ampélopède

Juoni

Nuori ranskalaistyttö paheksuu kaupungistumisen vahingollisia vaikutuksia ympäristössään ja keksii omituisen Ampélopède-olennon, joka asuu metsässä.
Eeva Therman-Patau

Eeva Therman-Patau (4. elokuuta 1916 Helsinki – 12. kesäkuuta 2004 Helsinki) oli suomalais-yhdysvaltalainen kromosomitutkija. Hänen tutkimusalansa oli sytogenetiikka, jolla hän saavutti maailmanlaajuista mainetta.
Therman-Patau loi pääuransa Yhdysvalloissa, jonne hän muutti vuonna 1958. Hän oli valmistunut filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta pääaineenaan perinnöllisyystiede ja väitteli vuonna 1947 ensimmäisenä naisena Suomessa perinnöllisyystieteessä filosofian tohtoriksi aiheenaan kasvien, erityisesti kalliokielon suvun kromosomitutkimus. Therman-Patau työskenteli kromosomien tutkijana Wisconsinin yliopistossa Madisonissa. Therman-Pataun kirjoittama oppikirja Human chromosomes ilmestyi vuonna 1980.
Yhdysvalloissa Therman-Patau avioitui vuonna 1961 saksalaisen geneetikon Klaus Pataun kanssa. Therman-Patau muutti takaisin Helsinkiin vuonna 2002.
Hänet on haudattu Kulosaaren hautausmaalle.
Pyhä Felix I

Pyhä Felix I (k. 274) oli roomalaissyntyinen Katolisen kirkon paavina 5. tammikuuta 269 – 30. joulukuuta 274. Tietoja hänen elämästään ei ole säilynyt paljonkaan. Jotkut tiedot osoittavat hänen kärsineen marttyyrikuoleman, mutta näiden lähteiden epäillään sekoittavan hänet toiseen Felixiin. Hänen muistopäivänsä on 30. toukokuuta.
Chevrolet Corvette

1951–1952 – Corvetten suunnitteluvuodet

Corvetten suunnittelu alkoi vuonna 1951, jolloin käynnistettiin projekti koodinimeltään Opel. Vuonna 1952 projektin pohjatyöt saatiin valmiiksi ja aloitettiin täysikokoisen Corvetten savimallin valmistus. Projekti Opelin suunnittelijoista Harley Earl esitteli luomuksensa General Motorsin Chevroletin jaokseen pääinsinööri Edward Colelle. Cole piti näkemästään ja käski Earlin suunnitteluryhmän jatkaa työtään.
Opel-suunnittelunimen korvaamiseksi palkattiin mainostoimisto Campbell-Ewald suunnittelemaan projektille jokin C-kirjaimella alkavan mallinimi. Mainostoimisto ehdotti nimeksi Corvettea, korvetti-sotalaivatyypin mukaan.

C2 1963–1967 "Mid Year"

C2 on Corvette Sting Ray -nimellä tunnettu Larry Shinodan ja muotoilujohtaja Bill Mitchellin suunnittelema Corvetten toinen sukupolvi, jota valmistettiin vuosina 1963 – 1967. Sting Rayta valmistettiin sekä coupe- että  roadster-avomallina ja vuodesta 1965 moottoriksi voi valita myös ns. isolohko V8 -moottorin.

C3 1968–1982 "Shark Body"

C3 on Larry Shinodan suunnittelemaan Chevrolet "Mako Shark" -muotoilututkielmaan pohjautuva Corvetten kolmas sukupolvi, jota valmistettiin coupemallina vuosina 1968 – 1982 ja roadster-avomallina vuoteen 1975.
Moulin Rouge

Moulin Rouge (suom. punainen mylly) on Boulevard de Clichyllä Pariisissa sijaitseva tunnettu kabaree. Siitä on muodostunut ranskalaisen kulttuurin ja vuosisadan vaihteen pariisilaisen boheemielämän symboli. Nykyään se tarjoaa yhä tanssiesityksiä uteliaille turistijoukoille.
Moulin Rougen rakennutti vuonna 1889 Joseph Oller. Se sijaitsee Pigallen punaisten lyhtyjen alueella Pariisin kahdeksannessatoista kaupunginosassa (arrondissement) lähellä Montmartrea. Kabaree on tunnettu suuresta punaisesta tuulimyllystä katollaan. Pariisin Moulin Rougen nimen ovat ottaneet käyttöönsä useat muutkin yökerhot ympäri maailmaa.
Henri de Toulouse-Lautrec on maalannut useita näkymiä kabareen yöelämästä. Merkittäviä esiintyjiä Moulin Rougessa ovat olleet muun muassa La Goulue, Yvette Guilbert, Jane Avril, Mistinguett ja Le Pétomane. Kabaree on antanut nimen ainakin kuudelle elokuvalle ja yhdelle kirjalle.
Francis Xavier Sudartanta Hadisumarta

Francis Xavier Sudartanta Hadisumarta (s. 13. joulukuuta 1932) on indonesialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin karmeliittain papiksi 12. heinäkuuta 1959 ja nimitettiin Malangin hiippakunnan johtoon 1. maaliskuuta 1973. Piispaksi konsekroinnin suoritti 16. heinäkuuta Justinus Darmojuwono, jota avustivat Jan Antonius Klooster ja Leo Soekoto.
Hadisumarta sai 5. toukokuuta 1988 nimityksen Manokwari-Sorongin piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 30. kesäkuuta 2003.
Insertti

Insertti (engl. insert) tarkoittaa televisiosanastossa etukäteen kuvanauhalle tai filmille tehtyä televisio-ohjelman osaa. Kokonaisuuteen leikataan jotain sisään. Yleensä on kyse suorista lähetyksistä tai yhtenä kokonaisuutena kerralla taltioidusta tv-ohjelmasta. Insertit ovat tyypillisiä makasiiniohjelmissa, kuten uutisissa ja ajankohtaislähetyksissä. Insertti voi olla esimerkiksi haastattelu, uutispätkä tai ohjelman kuvitusjakso.
Makasiiniohjelmalla puolestaan tarkoitetaan ohjelmakokonaisuutta, jossa juontaja tai juontajat sitovat välispiikeillä yhteen erilaisia inserttejä ja mahdollisia suorana tehtäviä ohjelmaosuuksia kuten haastatteluja, keskusteluja tai musiikkiesityksiä.
Nykyisin insert-termiä käytetään myös tietokonekielessä.
Väinö Hämeen-Anttila

Väinö Hämeen-Anttila (sukunimi vuoteen 1906 Andelin; 24. heinäkuuta 1878 Lahti – 27. tammikuuta 1942 Hämeenlinna) oli suomalainen toimittaja, kääntäjä ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä V.A., V.H., V.H.A ja Mikko Vilkastus.
Hämeen-Anttilan vanhemmat olivat kelloseppä Johan Erland Andelin ja Karolina Johander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1894 ja valmistui 1907 filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi. Hämeen-Anttila oli sanomalehtitoimittajana Yhdysvalloissa 1896–1898 ja Hämeen Sanomien päätoimittajana kahteen otteeseen 1898–1902 sekä 1911–1914. Hän oli myös Mikkelin Sanomain päätoimittaja ja kirjapainon omistaja 1902–1906. Hämeen-Anttila perusti vuonna 1907 Kustannus Oy Kansan ja oli sen toimitusjohtajana vuoteen 1910 saakka. Viimeksi Hämeen-Anttila oli kustannusliike Arvi A. Kariston palveluksessa ensin kirjallisuuden neuvonantajana 1911–1915 ja sitten johtajana 1915–1942. Hämeen-Anttila perusti vuonna 1917 Partiolainen-lehden ja työskenteli sen päätoimittajana. Hämeen-Anttila käänsi suomeksi yli sata teosta pääasiassa englannin kielestä.
Islamin tutkija Jaakko Hämeen-Anttila on Väinö Hämeen-Anttilan pojanpoika.
Hurrikaani Camille

Meteorologia

Camillen keskuksen ilmanpaine oli viidenneksi alin koskaan Atlantilla mitattu, 905 hPa. Iskiessään maihin sen ilmanpaine oli 909 hPa, ja tuulten on arvioitu puhaltaneen 85 m/s (305 km/h), puuskissa jopa 94 m/s (340 km/h). Camillen aiheuttamat aallot kohosivat 7,3 metriin, joka oli suurin hurrikaanin aiheuttama aalto Yhdysvalloissa vuoden 2005 hurrikaani Katrinan iskemiseen saakka.
Camille kääntyi itään sen iskettyä maihin Mississippin osavaltiossa aiheuttaen 790 mm rankkasateita Virginiassa saakka trooppisena matalapaineena. Camille vahvistui jälleen trooppiseksi myrskyksi siirryttyään Atlantille Virginian itärannikolta.

Vaikutukset

Camille tappoi yhteensä 143 ihmistä Alabamassa, Mississippissä ja Louisianassa. Lisäksi 113 ihmistä kuoli Virginiassa tulvien vuoksi, joten kaikkiaan Camille surmasi 256 ihmistä Yhdysvalloissa. Kaikkiaan hurrikaani vahingoitti 8931 ihmistä, tuhosi 5662 kotia ja vahingoitti 13915 kotia. Kaikkiaan Camille aiheutti 1,42 miljardin dollarin tuhot vuoden 1969 dollareissa (7,5 miljardia vuoden 2005 dollareissa), mikä oli järkyttävää noihin aikoihin. 26 miljardin dollarin tuhot aiheuttanut hurrikaani Andrew ohitti sen aiheuttamat tuhot, ja myös hurrikaani Katrina, joka iski samoille alueille, ohitti Camillen. Monet Camillen kokeneet ovat kuvanneet Katrinaa "paljon pahemmaksi", johtuen sen huomattavasti suuremmasta koosta (Camille oli hyvin pieni hurrikaani.)

Nimeäminen

Vuonna 1969 hurrikaanien nimeämistavat eivät olleet yhtä tarkasti määritellyt kuin nykyään, vuosittain pomittiin naisten nimiä aakkosjärjestyksessä. John Hopella, Yhdysvaltojen kansallisen hurrikaanikeskuksen meteorologilla oli Camille-niminen tytär, joka oli juuri valmistunut lukiosta.Työkaverin ehdotuksesta nimi Camille lisättiin vuoden myrskyjen nimien listalle tietämättä, että Camilleksi nimetystä myrskystä tulisi pahamaineinen.
Nimi vedettiin myöhemmin listoilta sen aiheuttamien tuhojen vuoksi.
Bob Seger

Elämä ja ura

Bob Seger syntyi 6. toukokuuta 1945 Michiganissa. Hänen isänsä oli big bandia johtanut muusikko ja tehdastyöläinen. Seger ryhtyi musiikkiuralle jo nuorena ja perusti ensimmäisen yhtyeensä The Decibels 15-vuotiaana. Hänen esikoissinglensä ”East Side Story” ja ”Persecution Smith” julkaistiin viisi vuotta myöhemmin. Seger saavutti uransa alkuvuosina menestystä vain kotikaupungissaan Detroitissa, missä single ”Heavy Music” nousi listaykköseksi.
Seger teki levytyssopimuksen Capitol Recordsin kanssa vuonna 1968. Hänen ensimmäinen singlensä Capitolilla oli sodanvastainen kappale ”2+2=?”, joka nousi listoille Detroitissa mutta ei muualla. Sen sijaan ”Ramblin’ Gamblin’ Man” (1968) nousi kansallisen singlelistan sijalle 17 ja antoi Segerille mahdollisuuden keikkailla myös kotiseutujensa ulkopuolella. Seger ei kuitenkaan saanut uutta top-40-listahittiä ennen vuotta 1977. Hän julkaisi 1970-luvun alkupuolella useita albumeja ja teki ahkerasti kiertueita. Vuoden 1974 aikana Seger teki 267 keikkaa.
Seger perusti vuonna 1974 Silver Bullet Bandin, joka pysyi hänen taustayhtyeenään seuraavien vuosikymmenten ajan. Livealbumi Live Bullet (1976) oli Segerin läpimurtoalbumi. Se nousi Billboardin albumilistalle yli kolmen vuoden ajaksi ja aloitti Segerin seitsemän top-10-albumin sarjan. Sitä seurannut Night Moves (1976) nosti Segerin supertähteyteen. Against the Wind (1980) oli Segerin ensimmäinen listaykkösalbumi.
Julkaistuaan urallaan 13 albumia Seger vähensi keikkailua ja levyttämistä 1980-luvulla keskittyäkseen lastensa kasvattamiseen. Hän sai ensimmäisen listaykkössinglensä vuonna 1987 kappaleella ”Shakedown”. Hän julkaisi 1990-luvulla enää vain kaksi albumia. Vuoteen 2003 mennessä Segerin albumeja oli myyty yhteensä 50 miljoonaa kappaletta.
Seger nimitettiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2004.
Kirjokehrääjä

Koko ja ulkonäkö

Kirjokehrääjä on kookas perhonen, jonka siipiväli on 56–85 mm, ja naaraat ovat huomattavasti koiraita kookkaampia. Aikuiset yksilöt ovat yleisväritykseltään ruskeankirjavia, ja niiden ruumis on harmahtavan (naaras) tai oranssinsävyisen (koiras) karvan peitossa. Etusiivet ovat ruskean ja valkoisen kirjomat, takasiivet naarailla vaaleat ja koirailla voimakkaan ruskeanoranssit.
Toukka on vihreä, mustapilkkuinen ja valkeiden vinoviivojen kuvioima. Ennen koteloitumista toukka muuttuu punertavaksi.

Levinneisyys ja lentoaika

Kirjokehrääjä esiintyy lähes koko Euroopassa ja levinneisyysalue jatkuu pitkälle Itä-Aasiaan. Lisäksi laji on levinnyt ihmisen toimimnan välityksellä pienelle alueelle Argentiinaan. Suomessa lajia tavataan Keski-Lappiin asti. Kirjokehrääjän esiintymisessä esiintyy jaksollisuutta siten, että Keski- ja Itä-Suomessa perhonen on yleinen parittomina vuosina kun pohjoisempana kanta on runsain parillisina vuosina. Lajin lentoaika Suomessa alkaa huhtikuun loppupuolelta ja jatkuu toukokuun loppuun. Etelämpänä Euroopassa lentoaika on varhaisempi.

Elinympäristö ja elintavat

Kirjokehrääjä elää koivua kasvavissa ympäristöissä. Koirasperhoset lentävät heittelehtivästi sekä yöllä että päivällä etsimässä naaraita, jotka ne paikallistavat naarasperhosen erittämien feromonien avulla. Naaraat lepäävät päivisin ja lähtevät lentoon vasta yöllä. Kirjokehrääjät saattavat lentää kirkkaiden valojen luokse, mutta naaraita on valolle tulevista yksilöistä vain 2–5 prosenttia.
Naaras munii noin 250 munaa puiden rungoille muutaman metrin korkeudelle ja kuolee heti saatuaan munimisen päätökseen. Toukat kuoriutuvat säästä riippuen 14–35 vuorokauden kuluttua ja elävät aluksi ryhmissä. Ryhmään kuuluvien toukkien päivärytmi ja liikkuminen on sykronista. Likimain toukkavaiheen puolivälistä lähtien toukat elävät yksin ja ovat täysikasvuisia elokuun alkupuolella. Toukka koteloituu maanpinnalle tai heti pinnan alle kovan, ruskean kotelokopan sisään. Laji talvehtii kotelona ja kotelovaihe voi kestää useamman vuoden. Muutamaa päivää ennen aikuisen perhosen kuoriutumista kotelo tunkeutuu ulos kotelokopasta.

Ravinto

Toukka syö koivujen (Betula) lehtiä, mutta myös lepät (Alnus) ja lehmukset (Tilia) kelpaavat. Aikuinen yksilö ei syö mitään ja sen imukärsäkin on surkastunut.
Chosun Ilbo

Chosun Ilbo (kor. 조선일보) on Etelä-Koreassa julkaistava sanomalehti. 2,2 miljoonan kappaleen levikillään se kuuluu maansa merkittävimpiin tiedotusvälineisiin. Lehti toimittaa myös Chosun.com:ia, joka julkaisee uutisia koreaksi, englanniksi, kiinaksi ja japaniksi. Se on Etelä-Korean luetuin uutissivusto. Chosun Ilbo omistaa myös kaapeliverkossa näkyvän Chosun Broadcasting Company -televisiokanavan.
Laivat puuta, miehet rautaa

Laivat puuta, miehet rautaa on Reino Helismaan sanoittama ja Toivo Kärjen säveltämä laulu, jonka Tapio Rautavaara levytti vuonna 1952. Vuonna 1977 sen levytti Vesa-Matti Loiri albumilleen Vesku Helismaasta. Jope Ruonansuu on tehnyt kappaleesta mukaelman Ennen piti miehet valtaa.
Rautavaara levytti kappaleen vain pari vuotta hänen ja Helismaan väitetyn välirikon jälkeen. Toivo Kärki kertoi Maarit Niiniluodon toimittamassa elämäkerrassa, että Rautavaaran ja Helismaan välit eivät palanneet heidän kiertueryhmänsä loppuvuodesta 1950 hajottua enää koskaan ennalleen, ja esitti todisteena, ettei Rautavaara kelpuuttanut laulettavakseen mitään hänen ja Helismaan nimenomaan Rautavaaraa varten tekemää kappaletta, kuten Reppu ja reissumies ja Kulkurin iltatähti. Kärki jätti kuitenkin mainitsematta, että Rautavaara otti mielellään levytettäväkseen kappaleet Laivat puuta, miehet rautaa ja levyn kääntöpuolelle tallennetun Lauluni aiheet; etenkin jälkimmäisestä tuli yksi Rautavaaran tunnuskappaleista.
Thívan arkeologinen museo

Historia ja rakennus

Thívan arkeologinen kokoelma sai alkunsa vuonna 1905. Kokoelma laajeni huomattavasti alueen arkeologisten kaivausten myötä. Nykyinen museo on perustettu vuonna 1962.
Museorakennus sijaitsee Thívan vanhassa keskustassa kaupungin akropoliin eli Kadmeian pohjoispäässä. Se on kaksikerroksinen, ja sen päänäyttelytilat ovat aulassa, neljässä suuressa salissa sekä museon pihalla. Vuonna 2016 museota laajennettiin uusilla saleilla. Rakennuksen yhteydessä on myös keskiaikainen torni noin vuodelta 1278.

Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu esineitä paleoliittiselta ja neoliittiselta kivikaudelta, mykeneläiseltä pronssikaudelta sekä antiikin ajalta bysanttilaiselle kaudella saakka. Eräät merkittävimmistä löydöistä ovat peräisin Theban Kadmeian linnan mykeneläisaikaisen palatsin eli Kadmeionin kaivauksista sekä muista kaupungin kaivauksista, kuten Kabireionista. Kaupungin alueelta on tehty myös merkittäviä mykeneläisen ajan hautalöytöjä. Theban lisäksi löydöksiä on muun muassa Eutresiin esihistoriallisesta asutuksesta, Auliista, Larymnasta, Orkhomenoksesta, Thespiain Polyandrionista, Ptoion-vuoren (nykyinen Ptóo) Apollonin pyhäköstä ja oraakkelipaikalta sekä mykeneläisiltä hautausmailta Tanagrasta ja Mykalissoksesta nykyisestä Ritsónasta.
Merkittävimpiin esineisiin kuuluvat muun muassa Kadmeionin ja muun Theban alueen mykeneläisaikaiset löydökset 1200-luvulta eaa., kuten mesopotamialaista alkuperää olevat sylinterinmuotoiset sinettileimasimet, lineaari-B-kirjoitusta sisältävät savitaulut sekä haudasta löydetty norsunluinen pyksis eli jalokivirasia; Tanagran mykeneläisaikaiset hautalöydöt, kuten minolaisesta kulttuurista vaikutteita saaneet larnaksit eli hautauurnat, samoin 1200-luvulta eaa.; mykeneläiset seinämaalaukset, aseet ja korut; Ptoionin Apollonin pyhäköstä löydetyt kuros-patsaat 500-luvulta eaa.; Akraifnionista löydetty nuoren miehen, Mnasitheoksen, hautakivi 500-luvulta eaa.; Delionin taistelussa kuolleiden hautakivet eli stelet vuodelta 424 eaa.; Auliin Artemiin pyhäköstä löydetyt Artemiin ja Hekaten patsaat; sekä Leuktran taistelussa vuonna 371 eaa. kuolleiden sotapäälliköiden hautaepigrammi.
Merja Ailus

Merja Maarit Anneli Ailus (o.s. Kasanen, s. 24. maaliskuuta 1968 Espoo) oli Kevan (aik. Kuntien eläkevakuutus) toimitusjohtaja vuosina 2010–2013. Vuosina 2006–2009 hän toimi Julkis- ja yksityisalojen toimihenkilöliiton (Jyty) puheenjohtajana.

Ura

Ailus valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1994. Hän toimi vuosina 1994–1995 Omaisuudenhoitoyhtiö Arsenalin avustavana lakimiehenä ja vuodet 1995–1996 asianajotoimisto Norros oy:n ja 1996–1997 Teknisten liiton lakimiehenä. Hän johti vuosina 2000–2001 Oslossa toimivaa telealan valituslautakunta Teleklagenemndaa. Vuodet 2001–2004 Ailus oli Kunnallisen työmarkkinalaitoksen lakimies.
Jytyssä Ailus aloitti vuonna 2004 neuvottelupäällikkönä. Hän toimi tehtävässä vuoteen 2005, jolloin hänestä tuli edunvalvontajohtaja. Vuonna 2006 hänet valittiin liiton puheenjohtajaksi.
Puoluekannaltaan Ailus on keskustalainen. Hän oli keskustan kunnallisvaaliehdokkaana Helsingissä vuoden 2008 vaaleissa muttei päässyt valtuustoon.

Kevan johdossa 2010–2013

Ailus toimi Kevan luottamustehtävissä vuodesta 2006 ennen nousemistaan sen johtoon. Vuosina 2006–2009 hän oli sijoitusneuvottelukunnan jäsen ja vuodesta 2009 hallituksen jäsen.
Tammikuussa 2010 Ailus aloitti Kevan toimitusjohtajana. Hänen edeltäjänsä, keskustalainen Markku Kauppinen oli eronnut tehtävästä vaalirahoituskohun takia vuonna 2009. Toimitusjohtajan valintaprosessi herätti keskustelua syksyllä 2009. Ailuksen vastaehdokkaana oli poliittisesti sitoutumaton Kevan varatoimitusjohtaja ja valtiovarainministeriön entinen budjettipäällikkö Timo Viherkenttä. Ailuksen valintaa arvosteltiin poliittisena päätöksenä, jossa hakijoiden pätevyyttä enemmän vaikuttivat puoluesidonnaisuudet.
Syksyllä 2013 Ailuksen työsuhde-edut herättivät huomiota. Ilmeni, että hän oli maksanut työsuhdeasunnostaan vuosien ajan liian vähän veroja. Myös hänen työsuhdeautonsa kanssa ilmeni epäselvyyksiä. Sen hankinnassa epäiltiin kierretyn hankintalakia, joka edellyttää yli 30 000 euron suuruisten hankintojen kilpailuttamista. Luottamusta Ailukseen heikensi myös esiin tullut tieto, jonka mukaan hänelle oli maksettu vuosia perusteetta lapsilisiä Suomen lisäksi myös Norjasta.
Työsuhde-etujen epäselvyyksistä noussut kohu ja Kevan hallituksen luottamuksen menettäminen johtivat lopulta Ailuksen irtisanoutumiseen Kevan toimitusjohtajan tehtävästä 6. joulukuuta 2013. Ailuksen johtajasopimuksen mukainen eroraha oli vuoden palkka lomaetuineen eli reilut 300 000 euroa.
Raimo Roiha

Raimo Juhani Roiha (28. tammikuuta 1936 Parkano – 16. kesäkuuta 1991 Nurmijärvi) oli suomalainen viihdemuusikko, pianisti ja säveltäjä, joka on edelleen yksi Suomen eniten levyttäneistä studiomuusikoista. Hän soitti pianon lisäksi myös urkuja, sähkösoittimia ja harmonikkaa.

Koulutus

Roiha opiskeli pianonsoittoa Tampereen musiikkiopistossa Rakel Levinin johdolla. Hän valmistui pianonsoiton opettajaksi Sibelius-Akatemiasta.

Elämä ja Ura

Roiha työskenteli 1950-luvulta alkaen eritoten Helsingissä erilaisissa viihdeorkesterikokoonpanoissa, televisiossa, radiossa, sekä studiomuusikkona. Hänet tunnetaan useista swing-levytyksistä, muun muassa Antti Sarpilan, Harry Aaltosen ja Ritva Oksasen kanssa. Roiha oli uransa aikana mukana 2 704:llä suomalaisella levytyksellä studiomuusikkona, mikä teki hänestä Gramexin tilastojen mukaan kautta aikojen 19. eniten levyttäneen suomalaismuusikon vuonna 2008. Roiha voitti useita sävellyskilpailuja ja hänen tunnetuimpia sävellyksiään ovat muun muassa Jäähyväiset, Tallinnan illat, sekä Samettiruusuja.
Raimo Roiha menehtyi vaikeaan sairauteen Kiljavan sairaalassa Nurmijärvellä 16. kesäkuuta 1991.
Jack Nitzsche

Bernard Alfred "Jack" Nitzsche (22. huhtikuuta 1937 – 25. elokuuta 2000) oli yhdysvaltalainen muusikko. Hän työskenteli lauluntekijänä, elokuvamusiikin säveltäjänä, sovittajana ja levytuottajana.
Chicagossa syntynyt Nitzsche voitti Oscar-palkinnon, Baftan ja Golden Globen. Töiden joukossa on Upseeri ja herrasmies (1982).
Nitzsche teki lisäksi yhteistyötä muiden muassa Phil Spectorin, Neil Youngin ja Willy DeVillen kanssa. Hän sai tuomion pahoinpideltyään tyttöystävänsä, näyttelijä Carrie Snodgressin vuonna 1979. Hän kuoli sydänpysähdykseen Hollywoodissa 63-vuotiaana.
S-IC

Valmistus

Boeing sai sopimuksen vaiheen rakentamiseksi 15. joulukuuta 1961. Tässä vaiheessa NASAn  Marshall Space Flight Centerin (MSFC) insinöörit olivat päättäneet tämän rakettivaiheen konstruktion pääpiirteet. 
Rakettijärjstelmän valmistuksen pääpaikka oli Michoud Assembly Facility New Orleansissa. Raketin tuulitunnelitestaus tehtiin Boeingin tehtailla Seattlessa. Tarvittavat työkoneet valmistettiin Wichitassa Kansasissa.
Marchallin avaruulentokeskus rakensi ensimmäiset kolme testijärjstelmää (S-IC-T, S-IC-S ja S-IC-F) sekä kaksi lentomallia (S-IC-1 ja -2). Rakettivaiheen suurten polttoainesäiliöiden rakentaminen kesti 7-9 kuukautta. Rakettivaiheen kokoonpano kesti 14 kuukautta. Ensimmäinen Boeingin rakentama vaihe oli testikappale S-IC-D.
Irish American Athletic Club

Historia

IAAC:n edeltäjän Greater New York Irish Athletic Associationin perusti vuonna 1897 irlantilainen Patrick J. Conway. Sen tarkoituksena oli Conwayn mukaan tukea irlantilaisten urheiluharrastusta ja edistää gaelilaisia urheilulajeja, kuten gaelilaista jalkapalloa ja hurlingia. Limerickistä kotoisin ollut Conway oli muuttanut Yhdysvaltoihin 12-vuotiaana, ja hän toimi seuran puheenjohtajana usean vuoden ajan. GNYIAA:n perustajat ostivat 9 000 dollarilla maata Queensin syrjäisestä osasta Laurel Hillistä Long Island Cityn rajalta. He rakennuttivat sinne 48 000 dollarilla Celtic Park -nimisen urheilukentän.
GNYIAA keskittyi yleisurheiluun, vaikka se vuokrasi kenttää myös muiden lajien käyttöön. Ruotsalaissyntyinen Ernie Hjertberg palkattiin pian sen valmentajaksi, jona hän alkoi kehittää seuraa Yhdysvaltain menestyneimpien joukkoon. Hjertberg valitsi joukkueeseen irlantilaisten lisäksi muitakin kansallisuuksia. Moukarinheittäjä John Flanagan voitti vuonna 1901 seuran ensimmäisen henkilökohtaisen Yhdysvaltain-mestaruuden.
GNYIAA nousi lopullisesti huipulle 1904, kun se voitti ulkoratojen Yhdysvaltain-mestaruuden ennen New York Athletic Clubia. Saman vuoden kesäolympialaisissa sen urheilijoista John Flanagan voitti kultaa moukarissa, Martin Sheridan kiekonheitossa sekä Myer Prinstein pituushypyssä ja kolmiloikassa. IAAC:ksi uudelleennimetty seura otti vuonna 1906 ensimmäisen kahdeksasta perättäisestä (tosin vuonna 1909 seura ei osallistunut kilpailuun) ulkoratojen Yhdysvaltain-joukkuemestaruudesta.
IAAC:n todellinen kultakausi alkoi 1909 skotlantilaissyntyisen Lawson Robertsonin tultua sen valmentajaksi. Se hallitsi suvereenisti vuosien 1911–1914 Yhdysvaltain-mestaruuskilpailuja. Tukholman olympialaisissa 1912 seuran jäsenet ottivat kahdeksan Yhdysvaltain kolmestatoista yleisurheilun kultamitalista. IAAC:n maailmanennätysmiehiin kuuluivat heittolajeihin erikoistuneet irlantilaiset Patrick McDonald, Matt McGrath ja Patrick Ryan, Melvin Sheppard, Abel Kiviat sekä keskimatkoja juossut italialainen Emilio Lunghi, pitkä matkoja juossut suomalainen Hannes Kolehmainen ja kolmiloikkaaja Dan Ahearn.
IAAC voitti vielä 1916 maan joukkuemestaruuden jäätyään vuonna 1915 toiseksi. Sen jälkeen seuran toiminta alkoi kuitenkin hiipua. Ensimmäisen maailmansodan aikana IAAC:llä ei ollut toimintaa, mutta sodan jälkeen sitä yritettiin elvyttää yhteistyössä Gaelic Athletic Associationin kanssa. Lopullisesti IAAC lakkautettiin 1930, jolloin Celtic Park myytiin City and Suburban Homes Companylle 300 000 dollarilla. Seuraavana vuonna urheilukentän paikalle rakennettiin asuntoja.