google/wiki40b huggingface dataset:
Md30-lämpötila

Materiaalin muovattavuuteen suuresti vaikuttava Md₃₀-lämpötila lasketaan austeniittisen ruostumattoman teräksen koostumuksesta. Se kuvaa austeniitin stabiilisuutta kylmämuokkauksessa ja muovausprosesseissa. Mitä positiivisempi arvo, sitä korkeammassa lämpötilassa austeniitti transformoituu martensiitiksi.
Määritelmän mukaan lasketussa Md₃₀-lämpötilassa 30% muokkausasteella kylmämuokatusta austeniitista 50% muuttuu α´-martensiitiksi.
Kaikki austeniittiin liukenevat seosaineet laskevat Md₃₀-lämpötilaa eli stabiloivat austeniittia - myös δ-ferriittiä suosivat seosaineet pii, kromi ja molybdeeni.
Laskentaan on perinteisesti käytetty Angelin kaavaa. Uudempi kaava on Noharan julkaisema.

Md30 Angelin kaava

Md₃₀ (ᵒC) = 413 - 462(C + N) - 9.2Si - 8.1Mn - 13.7Cr - 9.5Ni - 18.5Mo

Md30 Noharan kaava

Md₃₀ (ᵒC) = 551 - 462(C + N) - 9.2Si - 8.1Mn - 13.7Cr - 29Ni - 18.5Mo - 29Cu - 68Nb - 1.42(GS[ASTM] - 8)
Kaava ottaa huomioon myös raekoon (GS ASTM E112) vaikutuksen: pienirakeinen austeniitti on stabiilimpaa kuin suurirakeinen. Raekoon vaikutus huomioidaan, kun se poikkeaa tavallisesta raekoosta 8.
Uuden standardin EN10088-1 opastavissa tiedoissa (Liite C) on julkaistu Noharan kaava, jossa käytetään Md30-lämpötilalle tunnusta MNA.
Pietro II Orseolo

Pietro II Orseolo (961—1009) — 26. Venetsian tasavallan doge (vuodesta 991 lähtien) vuoteen 1009. Doge Pietro I Orseolon poika.

Suhteet Bysantin valtakuntaan

Vuonna 992 Pietro II Orseolo teki sopimuksen Bysantin keisari Basileios II kanssa Bysantin armeijan kuljetuksista. Venetsian suuri laivasto hoiti armeijan siirtoja eri puolille Bysantin valtakuntaa. Venetsian tasavalta sai sopimuksessa yksinoikeuden Bysantin kauppaan Länsi-Eurooppaan. 
Bysantin ja Venetsian armeijat suorittivat yhdessä suuren sotaretken Dalmatian kaupunkivaltiota vastaan vuonna 998, jotta neretvalaiset saataisiin kuriin Helatorstaina 998. Pietro otti tämän jälkeen itselleen arvonimen Dux Dalmatianorum (Dalmatian ruhtinas), erotuksena hänen pojastaan Giovanni Orseolosta.

Saavutuksia

9.5.1000 Doge Pietro II päätti rauhoittaa dalmatialaisten ja (slaaviheimo) neretvalaisten välit Kroatian ja Bulgarian välisissä sodissa. Hän suojeli näin Venetsian kauppakolonioita sekä roomalaistuneita dalmatialaisia. Hänen 6 aluksen laivastonsa valloitti koko Adrianmeren rannikon. Ainoa vastarintaan noussut oli neretvalaisten laivasto. Kun neretvalaiset olivat käyneet ryöstöretkellä Zadarin kaupungissa, Venetsian Doge lähetti heidän peräänsä 10 alusta ja merirosvot saatiin kiinni Kačan saaren lähellä. Merirosvot vangittiin ja tuotiin riemusaatossa Splitin kaupunkiin. Neretvalaisten emissaarit pyysivät vapauttamaan vangit. Pietro II suostui siihen, kun Neretvien Arkontti suostui kumartamaan Dogelle. Sen lisäksi neretvalaisten piti maksaa taas veroja Venetsialle. Verotusoikeus oli ollut voimassa vuodesta 948 lähtien sekä takaamaan Venetsian alusten turvallinen merenkulku Adrianmerellä. Pietro II vapautti kaikki vangit lukuun ottamatta kuutta neretvalaista, jotka jäivät panttivangeiksi venetsialaisille. Mantereen neretvalaiset rauhoittuivat, mutta Korčulan saaren asukkaat päättivät jatkaa sotiaan Pietro II vastaan, mutta se valloitettiin hyvin pian. Lastovon saari jäi vielä vastustelemaan venetsialaisten valtaa. Saari oli merirosvoistaan hyvin kuuluisa. Pietro II käski evakuoimaan saaren ja sen jälkeen koko Lastovo hävitettiin maantasalle. Samaan aikaan Kroatian kuningas Svetoslav Suronja lähti Venetsiaan hakemaan tukea heikentyneelle asemalleen. Kroatian kuningas Stjepan I Krešimirović meni naimisiin Pietro II tyttären, Joscella (Hicela) Orseolo, kanssa. Heidän pojastaan, Petar Krešimir IV Veliki, tuli Kroatian kuningas vuonna 1059.
Pietro II Orseolo oli naimisissa Maria Candianon kanssa, joka oli Vitale Candianon tytär sekä Doge Pietro IV Candianon veljentytär. 
Ottone Orseolosta tuli isänsä, Pietro II, seuraaja dogena aina vuoteen 1026 asti. Hänen tyttärenpojastaan Peteristä tuli Unkarin kuningas.

Perintö jälkipolville

Pietro II Orseolon voitto Dalmatiassa tunnetaan nykyään suurena juhlana nimeltään Festa della Sensa, helatorstain juhla, joka on Venetsian vanhin juhla. Silloin Doge ja Olivolon piispa menivät ennen vanhaan Lidolle, jossa he siunasivat vedet ja toivottivat hyvää onnea Venetsian laivastolle.
Andrei Lutai

Andrei Vladimirovitš Lutai (ven. Андрей Владимирович Лутай, s. 24. heinäkuuta 1986 Belgorod, Neuvostoliitto) on venäläinen taitoluistelija.
Lutai on sijoittunut EM-kilpailuissa viidenneksi Varsovassa 2007, kahdeksanneksi Zagrebissa 2008 ja seitsemänneksi Helsingissä 2009. MM-kilpailuissa hän oli 20. Tokiossa 2007. Venäjän mestaruuskilpailuissa hän on saavuttanut hopeaa 2007 ja 2008 sekä pronssia 2009.
Lutaita valmentavat Tatjana Mišina ja Aleksei Mišin.
Anatis

Palkinnot

Yhdistys palkitsee vuosittain Michael Faraday -palkinnolla henkilön tai tahon, joka on edistänyt lukiottomien yliopisto-opiskelijoiden asemaa tai puolustanut heitä julkisuudessa. Myrtsi-palkinnolla taas palkitaan sellainen taho, joka on heikentänyt tai vastustanut mediassa lukiottomien yliopisto-opiskelijoiden asemaa.
Honda RA107

Nimeäminen

RA107 jatkaa Hondan pitkää nimeämisperinnettä. RA merkintä tulee Hondan kilpailuhistorian alkuajoilta aina 1960-luvun alusta. Honda teki ensiesiintymisensä versiolla RA271 ja voitti ensimmäisen kilpailun Meksikossa 1965 versiolla RA272.
Lato (kaupunki)

Historia

Laton perustivat doorilaiset 700-luvulla eaa., vaikkakin paikka on saattanut olla asuttu jo paljon aiemmin, sillä siihen viitataan mahdollisesti lineaari-B-tauluissa nimellä ra-to. Kaupunki rakennettiin kahden kukkulan väliin ja sai nimensä Apollonin ja Artemiin äidistä Letosta nimen doorilaisen murteen mukaisessa muodossa. Kaupungissa palvottiin kuitenkin ennen kaikkea Eileithyiaa.
Lato oli yksi Kreetan merkittävimmistä kaupungeista. Se osallistui kreetalaisten kaupunkien liittoon ja oli liitossa eri vaiheissa myös Rhodoksen, Teoksen ja Pergamonin kanssa. Sen vihollinen oli puolestaan läheinen Olus. Laton satama oli Lato Etera eli Lato pros Kamara nykyisen Ágios Nikólaoksen paikalla. Kaupungin tiedetään lyöneen omaa rahaa. Lato oli muun muassa Nearkhoksen kotipaikka.

Rakennukset ja löydökset

Laton akropolis eli linnavuori sijaitsi kaupungin kahdella kukkulalla ja se oli linnoitettu muurein. Pääportilta johti katu agoralle, jossa oli mm. pienempi temppeli ja doorilaista tyyliä edustanut stoa. Kadun varrella oli suuri joukko asuin- ja työpajarakennuksia, mm. värjäämö.
Agoran pohjoislaidalla oli prytaneion. Osa siitä muistutti teatterirakennusta, jossa oli tilaa 80 hengelle; toinen osa muodosti varsinaisen prytaneionin, jossa oli kokoontumis- ja ruokailupaikat kahdeksalle prytanille (kosmoi). Prytaneionin pohjoispuolella oli kaksi taloa, joissa toimi kaupungin arkisto.
Agoran eteläpuolella oli suurempi temppeli, jonka koko oli 10 x 16 metriä. Sieltä löydettiin mm. kulttikuvan jalusta. Temppelin itäpuolella oli teatteri, johon mahtui 350 katsojaa. Sen katsomo oli osin kaiverrettu rinteeseen ja osin rakennettu. Sen lähellä oli myös eksedra.
Kaupungin talot oli rakennettu rinteeseen porrastetusti. Sadevettä kerättiin maanalaisiin vesisäiliöihin.
Juhani Palmu

Helge Juhani Palmu (s. 8. heinäkuuta 1944 Turku) on suomalainen taidemaalari. Hänen töidensä aiheina ovat useimmiten suomalaiset maaseudun talouskeskukset (esimerkiksi ladot) ja maisemat tai šamanistiset symbolit yhdistettyinä luolamaalausten tyylisiin ihmishahmoihin.

Elämä ja ura

Palmun isä oli taidekauppias, jolla oli 1970-luvun lopulla kahvila-taidegalleria Turussa. Isä oli myös Jehovan todistaja. Palmu työskenteli mainospiirtäjänä 1960-luvulla ennen maalariksi ryhtymistään. Hän on opiskellut Onni Ojan yksityisoppilaana sekä Kölnissä vuosina 1991–1993. 
Palmu tunnetaan myös taloudellisesta kyvystään ja ajoittain runsaista tuloistaan. Taidemyyntitaustasta huolimatta 80 prosenttia Palmun myyntituloista sanotaan tulevan oheistuotteista, Palmu Design Collectionin vaaseista, tekstiileistä ja painotuotteista. 
Vuonna 2007 City-lehden kulttuurikyselyssä 60 prosenttia vastaajista mainitsi Palmun maan yliarvostetuimmaksi taiteilijaksi.
Palmu osti vuonna 1998 Kapteeninkadulla sijainneen helsinkiläisen Strindbergin taidesalongin irtaimistoineen ja arkistoineen. Siellä hän esitteli omien töidensä ohella muun muassa Eero Nelimarkan kirjeitä. Palmu sulki toistaiseksi Strindbergin gallerian kuten myös Aleksanterinkadun toimipisteensä kesäkuussa 2007.

Yksityiselämä

Palmu on ollut naimisissa kuusi kertaa, muun muassa Katriina Wuoriston ja Tiina Jylhän kanssa. Nykyinen vaimo on Leila Palmu (o.s. Pikk). Palmu haki huhtikuussa 2009 avioeroa. Hän kuitenkin perui hakemuksen myöhemmin kesäkuussa. Palmu loukkaantui vakavasti tulipalossa kotonaan kesäkuussa 2017. Hänelle on tehty useita leikkauksia ja ihonsiirtoja alaraajoihin ja hän on menettänyt yhdeksän varvasta jaloistaan. Keväällä 2019 hänellä diagnosoitiin kasvain virtsateissä ja joutuu leikkaukseen kesäkuussa 2019. Hänen vaimonsa Leila toimii Palmun omaishoitajana.
Sören Berner

Sören Mikael Brostrup Berner (22. heinäkuuta 1859 Stavanger – 2. syyskuuta 1902) oli norjalainen kauppias, joka muutti 1880-luvulla Helsinkiin ja perusti sillin tuontiliikkeen, josta kehittyi maahantuontia ja kulutustuotteiden valmistusta harjoittava Berner Oy.
Sören Berner kuului Saksasta 1600-luvun lopulla Norjaan muuttaneeseen käsityöläis- ja kauppiassukuun. Hänen isänsä johti omaa tukkukauppaansa Stavangerissa. Vuonna 1881 Sören Berner kävi Helsingissä ja näki kaupungissa ja koko kasvavassa Suomessa hyviä liiketoiminnan mahdollisuuksia. Pari vuotta myöhemmin hän muutti Helsinkiin ja vuokrasi sillintuontiliikkeelleen konttorihuoneiston Eteläranta kuudesta.
Vuonna 1892 Sören Berner avioitui konttorinsa kanslistin Bertha Laguksen kanssa. He saivat kolme lasta, joista Rolf B. Berner oli Edistyspuolueeen kansanedustaja. Sören Berner kuoli vaikeaan sairauteen jo 43-vuotiaana.
Kotipuutarha

Kotipuutarha on suomalainen puutarha-alan aikakauslehti. Lehteä julkaisee Puutarhaliitto ja se ilmestyy 10 kertaa vuodessa. Päätoimittajana on vuodesta 2006 lähtien ollut Maija Stenman.

Historia

Kotipuutarha ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1941. Alussa lehti neuvoi hyötykasvien viljelyä, säilöntää ja käyttöä. Yleisilme oli aluksi vaatimaton, mutta lehdessä julkaistiin myös mustavalkoisia kuvia. Sotavuosien jälkeen ja 1950-luvulla lehdessä alkoi olla useammin juttuja sisätilojen koristekasveista ja pihojen suunnittelusta, mutta pääpaino oli edelleen hyötypuutarhassa. Yhteiskunnan modernisoitumisen myötä 1960-luvulta lähtien lehden aihepiireissä huvipuutarhan osuus on noussut hyötypuutarhan rinnalle.
Steinbracke

Ulkonäkö

Steinbracke oli korkearaajaisempi ja neliömäisempi kuin westfälische dachsbracke, yleisvaikutelmaltaan kevytrakenteinen ja elegantti. Kooltaan sen sanotaan olleen keskikokoinen. Pää oli kevyt, pitkä ja jalomuotoinen. Silmät olivat tummat. Korvat olivat riippuvat, suuret ja korkealle kiinnittyneet. Kirsun keskiosassa oli lihanvärisiä raitoja, mutta muu kirsun alue oli musta. Häntä oli paksu, korkealle kiinnittynyt ja lähes makkaramainen. Karvapeite oli lyhyt ja sileä, väriltään kolmivärinen eli tricolor: pääväri vaihteli keltaisesta punaiseen, ja siinä oli valkoisia merkkejä (kaulan ympärillä, rinnassa, raajoissa ja hännänpäässä) ja musta satula. Säkäkorkeus vaihteli 35-45 cm välillä.

Alkuperä

Rotua pidettiin paikallisista saksalaisista ajokoirista kaikkein merkittävimpänä. Nykyinen saksanajokoira on sen suora jälkeläinen.
IGCC-voimalaitos

IGCC-voimalaitos on erityistyyppi kombivoimalaitoksesta. IGCC (Integrated Gasification Combined Cycle) prosessissa polttoaine (kiinteä tai neste) kaasutetaan ja kaasu käytetään kaasuturbiinin polttoaineena sähköntuotantoprosessissa. Kaasuturbiinin kuumien pakokaasujen lämpö otetaan talteen lämmöntalteenottokattilassa ja sillä kehitetään höyryä höyryturbiinille.
IGCC-prosessi mahdollistaa suhteellisen huonojen ja hankalasti poltettavien polttoaineiden hyödyntämisen hyvällä hyötysuhteella. Erityisesti kombikytkennällä päästään tavallista parempaan sähköntuotannon hyötysuhteeseen. IGCC-prosessin heikkouksia ovat kaasutuskaasun puhdistamiseen liittyvät ongelmat sekä prosessin kokonaishyötysuhdetta laskeva kaasutukseen tarvittava energia.
IGCC-voimaloissa hiilidioksidi voidaan ottaa talteen ja vaikka haudata maahan. Ne kiinnostavat etenkin Yhdysvaltoja, sillä niiden käyttöönotto auttaisi hiilidioksidipäästöjen hillitsemisessä. Floridassa toimii Polkin IGCC voimala vuodesta 1996. Indianan Wabashissa on toinen voimala käytössä vuodesta 2005. Euroopan ensimmäiset voimalat ovat Alankomaissa ja Espanjassa.
Yhdysvaltojen Mississippin osavaltiossa on rakenteilla suuri Kemperin voimalaitos, joka hyödyntää uusinta IGCC-tekniikkaa. Voimala on myöhässä aikataulustaan mutta sen arvioidaan valmistuvan vuoden 2014 lopulla. Myös rakennuskustannukset ovat tulleet ennakoitua kalliimmiksi, hinta-arvio on viisi miljardia dollaria alkujaan budjetoidun kahden miljardin sijasta.
Vuonna 2013 japanilaiset Tepco ja Mitsubishi ilmoittivat korvaavansa Fukushinam ydinvoimalan IGCC-laitoksella.
Poskiontelontulehdus

Poskiontelontulehdus eli maksillaarisinuiitti on sairaus, jossa poskiontelon limakalvot ovat tulehtuneet.
Poskiontelontulehdus on yleinen sairaus, jonka kärsii vuosittain noin 100 000–400 000 suomalaista. Yleensä toipuminen sujuu ongelmitta, vaikkakin joskus tulehdus saattaa levitä pansinuiitiksi.
Poskiontelontulehdus voi ilmetä flunssan jälkitautina tai allergisena reaktiona. Myös tupakansavu ja ylähampaiden tulehdukset lisäävät sairastumisen riskiä. Tulehdus voidaan todeta muun muassa kaikututkimuksen (ultraäänitutkimus) avulla. Tavalliseen flunssaan liittyy poskionteloiden märkäkertymä noin 70 prosentilla aikuisista. Märkäkertymä häviää itsestään noin viikon sisällä yli 90 prosentissa tapauksista.
Tavallisia poskiontelontulehduksen oireita ovat nenän tukkoisuus, flunssaoireet, hammassärky, paineen tunne poskipäissä, pitkittynyt yskä ja joskus muun muassa kuume ja huimaus.
Lievemmissä tapauksissa hoidoksi riittävät kipua lievittävät lääkkeet ja nenäsumutteet. Itsehoitona voi käyttää myös nenähuuhtelua, joka saattaa olla nenäsumutteita tehokkaampi keino kroonisiin nenä- ja poskiontelovaivoihin.
Jos tila pitkittyy, antibiootit, ensisijaisesti amoksisilliini voivat olla tarpeen. Varsinkin jos sairaus toistuu usein, käytetään myös poskiontelopunktiota.

Poskiontelopunktio

Poskiontelopunktio on toimenpide, jossa poskiontelot puhdistetaan märkäeritteestä huuhtelemalla. Huuhtelu saa poskiontelossa aikaan tulehduksen aiheuttaville bakteereille haitallisen ympäristönmuutoksen. Vaikeissa tapauksissa huuhtelu saatetaan toistaa päivittäin.
Poskiontelopunktiossa nenäontelon seinämä ensin puudutetaan, jonka jälkeen nenäontelon ja poskiontelon välinen ohut luuseinämä puhkaistaan sieraimen kautta punktioneulalla, ja neulalla ruiskutetaan poskionteloon huuhtelunestettä, joka on tavallisesti fysiologista keittosuolaa. Neste kiertää poskiontelon oman kanavan (lat. ostium) kautta ulos tuoden mukanaan ontelossa olevan liman tai märkäeritteen. Tällä niin sanotulla poskiontelon huuhtelulla pyritään nopeuttamaan poskiontelotulehduksen paranemista.
Poskiontelotulehdus ei tartu helposti.

Nenähuuhtelu

Nenähuuhtelun on päivittäin tehtynä havaittu helpottavan poskiontelontulehduksen oireita ja vähentävän lääkkeiden käyttöä henkilöillä, joita poskiontelontulehdus vaivaa usein.
Ganslern

Historia

Hahnenkammin pujottelu laskettiin ensimmäisen kerran vuonna 1937 Ganslern-rinteessä. Jo ennen maailmancupin perustamista vuonna 1967, se kuului kiinteästi FIS:n kilpailukalenteriin. Vuosina 1938, 1964, 1988 ja 1993 pujottelu on täytynyt perua.
Hahnenkammin pujottelu on laskettu vuosina 1954 ja 1998 lumenpuutteen takia ja vuosina 2007 ja 2008 suuremman yleisökapasiteetin vuoksi Vorderganslern-rinteellä: normaalin lähtöpaikan jälkeen rinne menee niinkutsutun Vorderganslernin (Ganslernin editse) kautta syöksylaskun maalisuoralle ja päättyy syöksylaskun maalialueelle.
Eniten voittoja Ganslern-rinteessä on ruotsalaisella Ingemar Stenmarkilla, viisi kappaletta.

Reitti

Ganslernin yläasema sijaitsee 1 004 metriä merenpinnan yläpuolella Ganslern-tuolihissin yläaseman vieressä.
Gansler alkaa Goasweg / Hinterganslern -jyrkänteellä, jonka lopussa on haastava oikealle kääntyvä mutka. Sen jälkeen tulee rinteen jyrkin kohta Steilhang 70 % jyrkkyydellä. Steilhangin jälkeen tulee Höhenweg, joka on voimakkaasti kumpuileva osuus, suurimmasta kummusta laskija lentää jopa ilmaan. Sitten tulee Doppelwelle, jossa rinteen jyrkkyysvaihtelut ovat suuria.
Doppelwellen jälkeen tulee voimakkaasti vasemmlle kalteva Querfahrt Hohenegg -osuus. Sen jälkeen on vasemmalle kääntyvä Stadl‐Kurve, jossa laskijoiden täytyy säilyttää nopeutensa rinteen viimeisimmälle Talei-osuudelle, jonka alussa on pieni jyrkänne ja sen jälkeen rinne loivenee huomattavasti.
Hahnenkammin pujottelu päättyy 811 metriä merenpinnan yläpuolella Rasmusleiten-alueelle lähelle Kitzbühelin keskustaa.
Leivonmäen kirkko

Leivonmäen vanha kirkko

Leivonmäen vanha kirkko oli Theodor Deckerin suunnittelema, tornilla ja leveällä poikkilaivalla varustettu puinen pitkäkirkko, joka edusti ulkonäöltään ajalle ominaista nikkarityyliä. Vapahtajan ristiinnaulitsemista esittänyt alttaritaulu saatiin kirkkoon vuonna 1890, urut vuonna 1900 ja lämmityslaitteet vuonna 1906. Helmikuun 14. päivän vastaisena yönä 1958 syttynyt tulipalo tuhosi parhaillaan korjattavana olleen  kirkon perustuksiaan myöten.
Odomantike

Odomantike (m.kreik. Ὀδομαντική, Odomantikē, myös Ὀδομαντίς, Odomantis, lat. Odomantice) oli antiikin aikainen alue ja myöhempi Makedonian valtakunnan osa pohjoisessa Kreikassa.
Odomantike käsitti Orbelos (nyk. Órvilos) -vuoren alueen sekä sen ja Strymon (nyk. Strymónas) -joen välisen tasangon joen pohjoispuolella. Sen luoteispuolella sijaitsi Sintike, lounaispuolella Edonis, eteläpuolella Bisaltia, luoteispuolella Krestonia ja länsipuolella Parorbelia.
Odomantiken aluetta asutti sille nimensä antanut odomanttien (Odomantoi, Ὀδόμαντοι) heimo. Nämä olivat paionialaisia. Makedonia valloitti alueen Filippos II:n aikana 300-luvulla eaa.
HMS A.8

Palvelus

Veneessä tapahtui räjähdys pinta-ajossa 8. toukokuuta 1905 Plymouthinlahdella. Räjähdys upotti aluksen, jonka koko miehistö sai surmansa. Alus nostettiin ja toimitettiin korjattavaksi. Palvelukseen palaamisen jälkeen vene palveli normaalisti laivueen mukana. Ensimmäisen maailmansodan aikana sitä käytettiin koulutustehtävissä.
Alus myytiin romutettavaksi 8. lokakuuta 1920 Dartmouthissa.
Campeonato Carioca

Campeonato Carioca, tunnetaan myös nimellä Campeonato Estadual do Rio de Janeiro, on Rio de Janeiron osavaltion jalkapallon mestaruussarja. Se on Brasilian osavaltiomestaruussarjoista kolmanneksi vanhin (1906) ja Campeonato Paulistan ohella yksi arvostetuimmista. Brasilian suurseuroista Botafogo, Flamengo, Fluminense ja Vasco da Gama pelaavat Campeonato Cariocassa.

Historia

1900-luvun alussa jalkapallon suosio Rio de Janeirossa ja Niteróissa kasvoi voimakkaasti ja vuosina 1902-04 uusien seurojen syntyminen, muun muassa América, Botafogo ja Fluminense, johti siihen, että ne haluttiin saada pelaamaan samaan liigaan. 8. kesäkuuta 1905 perustettiin Liga Metropolitana de Football. Sen ensimmäinen presidentti oli Bangu Atlético Clubin José Villas Boas, joka kuitenkin lopetti tehtävässä jo joulukuussa. Ensimmäinen kausi pelattiin vuonna 1906. Sarjaan osallistui kuusi joukkuetta ja ensimmäinen mestari oli Fluminense. Vuonna 1908 seurat perustivat Liga Metropolitana de Sports Athleticosin, joka alkoi järjestää osavaltiosarjaa. Botafogo irtautui siitä vuonna 1911 ja perusti Associação de Football do Rio de Janeiron, mutta se ei saanut kovin merkittävää asemaa, koska Botafogo oli sarjan ainoa suurseura, ja AFRJ yhdistyikin takaisin LMSA:han jo vuonna 1913. Vuonna 1917 LMSA korvattiin Liga Metropolitana de Desportos Terrestresillä, koska LMSA:han kohdistui lahjussyytteitä.
Ensimmäinen merkittävä kahtia jakautuminen tapahtui vuonna 1924, kun perustettiin Associação Metropolitana de Esportes Athleticos. AMEA syrji mustia ja alempia sosiaaliluokkia. Toinen kahtia jakautuminen tapahtui vuonna 1933, kun perustettiin Liga Carioca de Futebol. Loppuvuodesta 1934 osa seuroista perusti Federação Metropolitana de Desportosin, joka korvasi AMEA:n. Brasilian jalkapalloseurat muuttuivat ammattilaisseuroiksi vuonna 1937 ja samana vuonna LCF ja FMD yhdistyivät Liga de Football do Rio de Janeiroksi. Sen jälkeen sarja on kokenut monia nimen vaihdoksia. Yksi merkittävä muutos tapahtui vuonna 1978, kun Guanabaran osavaltion ja Rio de Janeiron osavaltion mestaruussarjat yhdistyivät. Kyseiset osavaltiot olivat yhdistyneet vuonna 1974. Vuonna 1979 käytiin kaksi Campeonato Carioca -turnausta.
Campeonato Cariocan hallitseva mestari on Botafogo. Eniten mestaruuksia on voittanut Flamengo (32).
Akantit

Tuntomerkit

Akantit kasvavat noin metrin korkuisiksi. Niiden lehdet ovat huomiota herättävän kookkaita ja piikkisiä. Verhiön suojuslehdet ovat myös piikkisiä. Kukat sijaitsevat pitkissä ja tiheissä tähkissä; violetinvärinen verhiö näyttää kukan ylähuulelta; teriö on valkoinen, vaaleanpunainen tai malvanvärinen.

Käyttö

Akantin lehtiä jäljittelevä koristekuvio on yleinen ornamentti, muun muassa korinttilaisen pylvään kapiteelissa.
Trooppisen Aasian akanttilajia rauta-akanttia (Acanthus ebracteatus) käytetään paikallisesti yskänlääkkeen aineosana.
KNM Stavanger (D306)

Palvelus

HMS Crystalin astuttua palvelukseen 28. tammikuuta 1946 se aloitti varustautumisen ja koulutuksen. Alus lähti 21. helmikuuta Greenockista Portlandiin, jonne se saapui kaksi päivää myöhemmin. Aluksen koulutus jatkui matkalla Chathamiin, jossa se siirrettiin reserviin 3. toukokuuta.
2. heinäkuuta ilmoitettiin Norjan laivaston lunastaneen aluksen ja 2. elokuuta ilmoitettiin Norjan hallituksen tehneen virallisesti oston. Alus siirrettiin 10. lokakuuta Norjan laivaston hallintaan ja se nimettiin 16. lokakuuta KNM Stavangeriksi. Alus aloitti koeajot, joiden aikana se ajoi 6. marraskuuta karille. Alus irrotettiin karilta ja se lähti 21. joulukuuta Chathamista Norjaan. Alus saapui seuraavana päivänä Horteniin.
Aluksen ollessa 1948 Stavangerissa telakalla sen tuet pettivät, jolloin alus iskeytyi telakan pohjaan vaurioituen pahoin. Alukseen piti ostaa uudet akselit Britanniasta, propellit piti vaihtaa ja runko suoristaa. Alus poistettiin 1. tammikuuta 1967 aktiivipalveluksesta, minkä jälkeen se palveli mitta-aluksena Penguin ohjuksen testeissä. Alus myytiin maaliskuussa 1972 Staubo og Söner A/S:lle Oslossa 612 730 kruunulla, ja se romutettiin vielä samana vuonna Belgiassa.