google/wiki40b huggingface dataset:
Fosfataasit

Fosfataasit on yhteisnimitys hydrolaaseihin kuuluville entsyymeille, jotka poistavat hydrolysoimalla fosfaattiryhmän erilaisilta molekyyleiltä, kuten proteiineilta tai nukleiinihapoilta. Reaktiota kutsutaan defosforylaatioksi ja siinä kohdemolekyylistä paljastuu vapaa hydroksyyliryhmä. Esimerkiksi alkalinen fosfataasi on yleinen fosfataasientsyymi.

Proteiinifosfataasit

Proteiinifosfataasit ovat entsyymejä, jotka defosforyloivat proteiineja. Niiden vaikutus on siten vastakkainen verrattuna proteiinikinaaseihin, jotka fosforyloivat proteiineja. Esimerkiksi entsyymeinä toimivien proteiinien fosforylaatio ja defosforylaatio voivat vaikuttaa siihen, kuinka tehokkaasti kyseinen entsyymi katalysoi sille ominaisia kemiallisia reaktiota (aktiivisuus). Joskus entsyymin fosforyloitu muoto on aktiivisempi, joskus taas defosforyloitu muoto. Kunkin proteiinin fosforylaatiotila riippuu sitä fosforyloivien kinaasien ja defosforyloivien fosfataasien aktiivisuuksista: fosfataasien ollessa vallalla on kohdeproteiini enimmäkseen defosforyloidussa muodossa. Samassa proteiinissa voi olla useita (de)fosforyloitavia kohtia. Fosfaattiryhmien liittämisellä ja poistamisella voidaan entsyymiaktiivisuuden ohella säädellä mm. proteiinin sijaintia solussa.
Solut sisältävät paljon erilaisia proteiinifosfataaseja, joista osa defosforyloi vain yhtä tai muutamaa kohdeproteiinia toisten defosforyloidessa suurempaa proteiinikirjoa.
Tärkeitä fosfataasiperheitä ovat laaja-alaiset seriini/treoniinifosfataasit ja tyypillisesti kohdeproteiiniensa suhteen huomattavasti valikoivammat tyrosiinifosfataasit.
Lüganusen kunta

Sijainti

Kunta rajoittuu etelässä Alutagusen kuntaan, lännessä Vinniin ja Viru-Nigulaan, pohjoisessa Suomenlahteen sekä idässä Toilaan ja Kohtla-Järveen.

Hallinto

Vuoden 2017 kuntauudistuksessa vanha Lüganusen kunta, Kiviõlin kaupunki ja Sondan kunta yhdistyivät uudeksi Lüganusen kunnaksi. Kunnassa on 8 942 asukasta (1.1.2018).
Lüganusen kunta koostuu Kiviõlin ja Püssin epäitsenäisistä kaupungeista (linn, asustusüksus), Erran, Lüganusen ja Sondan pienkauppaloista (alevik) ja 48 kylästä (küla). Kunnan hallinnollinen keskus on Kiviõli.

Liikenne

Valtatie 1 ja rautatie Tallinnasta Narvaan kulkevat Lüganusen pohjoisosan poikki.
Tulikurkkukerttuli

Levinneisyys

Tulikurkkukerttuleita pesii Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Laji talvehtii Keski-Amerikan eteläosissa ja Etelä-Amerikan pohjois- ja luoteisosissa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi ja sen kannankehitys on kasvava.
Henri Salvador

Henri Gabriel Salvador (18. heinäkuuta 1917 Cayenne, Ranskan Guayana – 13. helmikuuta 2008 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen viihdelaulaja. Hänen ohjelmistoonsa kuului tyylillisesti hyvinkin vaihtelevaa musiikista jazzista rock ’n’ rolliin (salanimellä Henri Cording), ja hänen kappaleensa ”Dans mon île” vaikutti bossa novan syntyyn 1950-luvun lopulla. 
Salvadorin ura jatkui 1930-luvulta hänen elämänsä viime vuosiin saakka. Hänen ikivihreät kappaleensa, kuten ”Syracuse”, ”Zorro est arrivé” (1964) ja ”Une chanson douce”, ovat tunnettuja useamman ranskankielisen sukupolven keskuudessa. Salvadorin vanhemmat olivat guadeloupelaisia. 
Salvador muistetaan Paris Saint-Germainin kannattajana. Hän oli paitsi arvostettu muusikko, myös ääninäyttelijä. Hän oli vuoden 2001 Victoires de la Musique -voittaja ja Kunnialegioonan sekä Ordre National du Mériten komentaja. Hän kuoli äkillisesti varhain 13. helmikuuta 2008 ollessaan 90-vuotias.
Laskiaisrieha

Laskiaisrieha on yksi Suomen suurimmista opiskelijoiden ulkourheilutapahtumista. Se järjestetään vuosittain laskiaistiistain kunniaksi Helsingin Kaivopuistossa Ullanlinnanmäellä ja joka talvi tapahtumaan osallistuu tuhansia opiskelijoita ympäri Suomea. Laskiaisriehaan kuuluu musiikin raikuessa iloista pulkalla laskemista, erilaisia hauskoja kilpailuja sekä riehakasta karnevaalitunnelmaa.
Laskiaisriehan tunnetuin osa on Akateeminen mäenlaskukilpailu, jossa joukkueet kisaavat toinen toistaan kekseliäämmillä ja näyttävämmillä rakennelmilla Laskiaisen huikeimman mäenlaskuvälineen tittelistä. Aikaisempina vuosina rinteessä on nähty junia, autoja, hävittäjiä, tankkeja sekä Lohikäärmeen kuolema ja onpa mäki laskettu myös alhaalta ylöskin.
Laskiaisrieha sai erityisen paljon medianäkyvyyttä vuonna 2014, kun tapahtuma järjestettiin leudosta talvesta huolimatta. Tuolloin paljaalle Ullanlinnanmäelle kuljetettiin suuret määrät lunta, jotta pulkalla laskeminen onnistuisi laskiaistiistain perinteitä kunnioittaen.
Laskiaisriehan pääjärjestäjänä toimii Aalto-yliopiston piirissä toimiva Vapaateekkarit-yhdistys, ja tapahtuman virallisina jatkoina toimii Aalto-yliopiston ylioppilaskunnan Teekkarijaoston Gravitaatio-bileet. “Gravis” on perinteisesti järjestetty Helsingin yökerhoissa ja se on ollut loppuunmyytynä jo useana vuotena peräkkäin.
Pälkäneen rauniokirkko

Kunnostushanke

Kirkonraunio todettiin yleisölle vaaralliseksi kesällä 1999. Jumalanpalvelukset ja muut tilaisuudet jouduttiin toimittamaan muurien ulkopuolella.
Vuonna 2002 perustettiin Pälkäneen Vanhankirkon Suojeluyhdistys tarkoituksena estää kirkon tuhoutuminen ja mahdollisesti kattaa kirkko uudella katolla. Herätteenä oli vuonna 1997 palaneen Tyrvään Pyhän Olavin kirkon jälleenrakennus. Yhdistys aloitti kesällä 2003 alueella arkeologiset kaivaukset ja perustusten vahvistamisen. Tähän tarkoitukseen se sai avustusta Alfred Kordelinin säätiöltä. Perustusten vahvistamisen ja asehuoneen päädyn oikaisun jälkeen käyttökielto poistettiin syksyllä 2004.
Suojeluyhdistys ja Tampereen teknillisen yliopiston terässtudio järjestivät 2005 oppilaskilpailun, jolla haettiin rauniokirkolle kattamisideoita. Kilpailun voitti Mikko Lahikaisen työ "Viimeinen virsi", jonka periaatteena on suojata muurit koko raunion ylle kohoavalla lasikatteella. Museovirasto oli torjunut raunion kattamisen lausunnossaan 2004, mutta asettui syksyllä 2015 annetussa lausunnossa puoltamaan lasikatetta.
Luca Cunti

Seuraura

Cunti on Grasshopper Clubin kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä vain 15-vuotiaana Sveitsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla 1. Ligan EHC Dübendorfissa lainalla Grasshopperin A-nuorista kaudella 2004–2005. Kaudella 2005–2006 Cunti pelasi Dübendorfissa sekä GCK Lionsin miesten joukkuessa Sveitsin korkeimmalla sarjatasolla Nationalliga B:ssä. Kaudella 2006–2007 hän esiintyi peräti viidessä eri seurajoukkueessa; suurin osan Cuntin runkosarjasta eteni Grasshopperin A-nuorissa. Seuran miesten joukkueen lisäksi hän pelasi myös NLB:tä HC Thurgaussa ja Sveitsin alle 20-vuotiaiden maajoukkuessa sekä 1. Ligaa Dübendorfissa ja SC Weinfeldenissä. Pudotuspeleissä Cunti pelasi Dübendorfin vahvuudessa.
Tampa Bay Lightning varasi Cuntin kolmannella kierroksella 75. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2007. Hän siirtyi kaudeksi 2007–2008 Pohjois-Amerikkaan ja USHL-joukkue Chicago Steelin riveihin. Kesällä 2008 QMJHL-joukkue Rimouski Océanic varasi Cuntin 17. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2008–2009. Cunti edusti Océanicia QMJHL-kauden päätteeksi myös Memorial Cupissa, jota joukkue isännöi.
Syyskuussa 2009 Cunti palasi kotimaahansa ja siirtyi try-outille National League A -joukkue SC Berniin. Jäätyään ilman sopimusta hän aloitti kauden 2009–2010 lokakuussa saman liigan SCL Tigersissa, jossa Cunti pelasi 12 runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2. Kaudeksi 2010–2011 hän palasi kasvattajaseuraansa GCK Lionsiin pelaamaan NLB:tä. Cunti oli tehoilla 9+23=32 joukkueen toiseksi paras pistemies Claudio Michelin kanssa. Hän teki helmikuussa 2011 vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa, mutta Cunti aloitti kauden 2011–2012 kuitenkin sarjatasoa ylempänä ZSC Lionsissa, jonne hän sai kevääseen 2014 asti ulottuneen sopimuksen lokakuussa 2011. Kausi 2011–2012 oli Cuntille ensimmäinen kokonainen NLA:ssa ja se toi hänelle 35 runkosarjaottelussa tehot 11+13=24 sekä 15 playoff-ottelussa tehot 1+7=8. Cunti voitti kauden päätteeksi Sveitsin-mestaruuden ja hänet valittiin NLA:n parhaaksi tulokkaaksi.
Kaudella 2013–2014 Cunti teki NLA:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 18+26=44, joilla hän oli ZSC:n paras syöttäjä Marc-André Bergeronin kanssa ja toiseksi paras pistemies Roman Wickin jälkeen. Cunti jakoi koko liigan pistepörssin neljännen sijan HC Servette Genèven Kaspars Daugaviņšin ja HC Luganon Brett McLeanin kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi Sveitsin-mestaruuden ja valittiin NLA:n tähdistökentälliseen. Huhtikuussa 2014 Cunti teki kolmivuotisen jatkosopimuksen ZSC:n kanssa.

Muuta

Cuntin setä Pietro pelasi 1980-luvulla useita miesten arvokisoja.
Helga Liné

Helga Liné (oikealta nimeltään Helga Lina Stern, s. 14. heinäkuuta 1932 Berliini) on saksalaissyntyinen portugalilais-espanjalainen näyttelijä.
Linén perhe pakeni natseja Portugaliin, jossa hän työskenteli sirkustaiteilijana ja mallina sekä näytteli muutamissa elokuvissa. Vuonna 1960 hän muutti Madridiin, minkä jälkeen hän esiintyi lukuisissa eri lajityyppeja edustavissa viihde-elokuvissa. Niistä parhaiten muistetaan kauhuelokuvat kuten Kauhun pikajuna (1972), Las garras de Lorelei (1974), La orgía nocturna de los vampiros (1974) ja Los ritos sexuales del diablo (1982). Liné on näytellyt myös Pedro Almodóvarin elokuvissa Intohimojen labyrintti (Laberinto de pasiones, 1982) ja Intohimon laki (La ley del deseo, 1987).
Raahen vankileiri

Raahen vankileiri oli yksi Suomen sisällissodan vankileireistä. Se toimi maalis-kesäkuussa 1918 Raahen Porvari- ja Kauppakoulun alueella. Yhteensä leirillä oli vangittuna 772 punakaartilaista, joista Suomen sotasurmat -tiedoston mukaan kuoli 139. Joidenkin lähteiden mukaan kuolleita olisi ollut yli 160.
Ensimmäiset vangit Raahen vankileirille sijoitettiin heti 7. helmikuuta tapahtuneen Raahen valtauksen jälkeen. Valkoisten joukot ottivat heitä kiinni myös lähipitäjistä, kuten Siikajoelta, jossa vangiksi jäi vankileirikokemuksistaan myöhemmin muistelmateoksen kirjoittanut Yrjö Jääskelä. Toukokuun aikana Raaheen tuotiin vankeja myös Tampereelta.
Raahen vankileiri oli tunnettu huonoista oloistaan, jonka vuoksi kuolleisuus nousi suureksi. Raahessa menehtyi noin 18% vangeista, kun esimerkiksi Oulussa sijainneessa Raatin vankileirissä lukema oli vain 4–5%. Raahea suurempi kuolleisuus oli vain Tammisaaren, Hämeenlinnan ja Lappeenrannan vankileireillä. Sotasurmatiedoston mukaan lähes kaikki vankileireillä kuolleet menehtyivät nälkään tai erilaisiin kulkutauteihin, teloitettuja on joukossa vain muutamia. Jääskelän vuonna 1978 ilmestyneen Henkipattona Suomessa -kirjan mukaan päivittäinen ruoka-annos Raahen leirillä käsitti vain parin sentin paksuisen leivänpalan ja keittoa, jossa saattoi olla pelkkiä kalanruotoja. Tampereelta tulleiden vankien Jääskelä kertoo syöneen nälkäänsä käpyjä, ruohoa ja käymälän ulosteiden seasta löytämiään kalojen perkuujätteitä. Jääskelän mukaan Raahessa syyllistyttiin myös julmaan kidutukseen. Vankeja pakotettiin piiskaamaan toisiaan jopa kuolemaan saakka tai heitä saatettiin rangaistukseksi seisottaa koko päivän ajan ulkona.
Raahen vankileiri tyhjennettiin kesä-heinäkuun aikana kun vangit kuljetettiin kahdessa erässä Tammisaaren vankileirille. Ensimmäiset 400 vankia vietiin Tammisaareen kesäkuun alussa ja viimeiset 70 kuukautta myöhemmin. Raahen vangit olivat Tammisaareen saapuessaan niin heikossa kunnossa, että elokuun puoliväliin mennessä heistä oli kuollut yli 40%.
Reichsjägerhof Rominten

Reichsjägerhof Rominten oli Hermann Göringin metsästysmaja vuosina 1936–1944 Romintenin Nummilla (ven. Romintenskaja puštša; Роминтенская пуща; puol. Puszcza Romincka) Itä-Preussissa. Metsästysmajan ja bunkkerin rauniot ovat nykyisellä Kaliningradin alueella.

Historia

Romintenin nummet olivat Saksan keisari Vilhelm II:n metsästysmaina vuosina 1890–1913. Keisarilla oli metsästysmaja, jota kutsuttiin nimellä Jagdschloss Rominten.
Adolf Hitlerin noustua valtaan 30. tammikuuta 1933 Hermann Göringistä tuli Hitlerin valtakunnanhallituksen salkuton ministeri ja vuonna 1934 hänet nimitettiin valtakunnan jahti- ja metsänhoitomestariksi. Maanpaossa asunut keisari Vilhelm II ei sallinut Göringin käyttää tai asua Jagdschloss Romintenissa.
Vuonna 1935 Göring rakennutti oman metsästysmajansa Reichsjägerhof Romintenin muutamia kilometrejä pohjoiseen keisarin metsästysmajasta.
Suomen Marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheim oli Hermann Göringin vieraana 27.–28. kesäkuuta 1942 Reichsjägerhofíssa Saksaan tekemänsä vastavierailun yhteydessä .
Venäläisten hyökkäyksen lähestyessä Itä-Preussin aluetta metsästysmajassa toimi hetken aikaa Göringin esikunta.

Opastaulu ja uudelleenrakennussuunnitelma

Reichsjägerhof Rominten sijaisee Kaliningradin alueen kaakkoisosassa Venäjän ja Puolan välisellä rajavyöhykkeellä. Lähin venäläinen kaupunki on Gusev (ven. Gusev; Гyсев) ; saks. Gumbinnen).
Romintenin metsässä on kaksi opastaulua, joissa on mm. seuraavaa tekstiä: Valtakunnanmarsalkka Hermann Göring rakennutti metsästysmajansa alle bunkkerin vuonna 1940. Reichsjägerhof'issa vierailivat Iso-Britannian suurlähettiläs Sir Nevile Hendersson, Puolan suurlähettiläs Jozef Lipski, Suomen Marsalkka Carl Gustav Mannerheim, Reichsführer-SS Heinrich Himmler, ulkoministeri Joachim von Ribbentrop ja Itä-Preussin gauleiter Erich Koch. Todisteita on myös Neuvostoliiton NKVDn turvallisuusjohtaja Lavrenti Berijan neuvottelusta majassa vuonna 1940.
Lokakuun 16. päivänä 1944 Göring oli viimeistä kertaa metsäsästämässä. Lokakuun 20. päivänä 1944 Puna-armeijan hyökättyä Gumbinnenin alueelle, taloa vartioinut metsänvartijaa poltti muut Romintenin alueen rakennukset paitsi oman talonsa.
Lokakuussa 2015 julkaistun saksalaisen Königsberger Express-lehden mukaan aluetta suunnitellaan rakennettavaksi uudelleen
Adrián González

Seurajoukkueura

Adrián liittyi Real Madridin junioreihin yhdeksänvuotiaana, ja käytyään läpi seuran kaikki juniorikategoriat hän nousi Segunda Divisiónissa pelanneeseen reservijoukkueeseen Castillaan vuonna 2006. Kauden 2006–2007 aikana hän pelasi joukkueessa yhteensä 38 ottelua ja teki viisi maalia. Edustusjoukkueen silloinen päävalmentaja Fabio Capello valitsi Adriánin kokoonpanoonsa kauden 2006–2007 Mestarien liigan lohkovaiheen viimeiseen otteluun Dynamo Kiovaa vastaan, mutta peliminuutteja hän ei saanut. Kesällä 2007 hän teki vuoteen 2011 ulottuneen jatkosopimuksen Real Madridin kanssa ja otti osaa edustusjoukkueen harjoituskaudelle.
Kaudeksi 2007–2008 Adrián lainattiin Segunda Divisiónissa pelanneeseen vigolaiseen Celtaan. Peliaikaa aluksi Hristo Stoitškovin ja myöhemmin Juan Ramón López Caron valmentamassa joukkueessa hän sai kuitenkin kauden ensimmäisellä puoliskolla vain kolmessa sarja- ja yhdessä cup-ottelussa. Niinpä tammikuussa 2008 hän siirtyi kauden loppuun kestäneellä lainasopimuksella samassa sarjassa pelanneeseen tarragonalaiseen Gimnàsticiin.
Kauden 2007–2008 päätyttyä Adrián siirtyi pääsarjaseura Getafeen, jonka kanssa hän teki neljävuotisen sopimuksen. Ensiesiintymisensä Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa hän teki 5. lokakuuta 2008 kotiottelussa Almeríaa vastaan, mutta esiintymisiä sarjaotteluissa kertyi kauden aikana yhteensä vain viisi. Kauden lopulla joukkueen valmentajaksi tuli Adriánin isä Míchel, jonka alaisuudessa hän oli pelannut myös Castillassa. Kaudella 2009–2010 Adrián sai runsaasti peliaikaa isänsä valmentamassa joukkueessa, mikä yhdistettynä vaatimattomiin peliesityksiin johti nepotismisyytöksiin ja kotiyleisön voimakkaisiin mielenilmauksiin pelaajaa kohtaan. Vuoden 2010 alussa hän oli runsaan kuukauden sivussa loukkaantumisen vuoksi, mutta oli toivuttuaan avauskokoonpanossa kauden kymmenessä viimeisessä ottelussa, joiden aikana Getafe varmisti sarjan kuudennen sijan ja pääsyn seuraavan kauden Eurooppa-liigaan. Pääsarjauransa ensimmäisen maalin hän teki 4–3-voitossa Sevillaa vastaan 25. huhtikuuta 2010.
Getafe vapautti Adriánin sopimuksestaan kauden 2009–2010 päätyttyä. Elokuussa 2010 hän teki sopimuksen santanderilaisen Racingin kanssa.

Maajoukkueura

Adrián on pelannut useita otteluita Espanjan juniorimaajoukkueissa. Heinäkuussa 2007 hän kuului Espanjan joukkueeseen Kanadassa järjestetyissä alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa.
Philosophia perennis

Philosophia perennis (lat., ”pysyvä/ikuinen filosofia”; myös philosophia perennis et universalis) eli perenniaalinen filosofia on ajatus siitä, että tietyt filosofiset ajatukset toistuvat historiassa aikakaudesta ja kulttuurista riippumatta. Ajatuksen mukaan on olemassa tiettyjä universaaleja ja ikuisia totuuksia, jotka koskevat esimerkiksi todellisuuden luonnetta, ihmisluontoa tai tietoisuutta.

Historia

Termi philosophia perennis esiintyy ensimmäisen kerran 1500-luvulla Agostino Steucon teoksessa De perenni philosophia libri X (1540), jossa uusplatonistinen kristillinen filosofia nähdään viisauden huipentumana, jota kohti kaikki muut filosofiset suuntaukset osoittavat tavalla tai toisella. Steucon mukaan ihmiskunnan hallussa on ollut aina jumalallista alkuperää oleva ikuinen viisaus, joka sisältää muun muassa todistukset Jumalan olemassaololle, maailman luomiselle ja sielun kuolemattomuudelle. Kreikkalaiset olivat saaneet tämän filosofian juutalaisilta, egyptiläisiltä ja muilta kansoilta, ja kreikkalaisilta se oli välittynyt edelleen kristilliseen skolastiikkaan.
Myöhemmin ajatuksen omaksui saksalainen matemaatikko ja filosofi Gottfried Leibniz, joka käytti sitä tarkoittamaan yleistä, ikuista filosofiaa, joka on kaikkien uskontojen ja erityisesti niiden sisällä vaikuttavien mystillisten virtausten taustalla. Termin popularisoi myöhemmin Aldous Huxley teoksessaan The Perennial Philosophy (1945). Huxleyn mukaan philosophia perennis on metafysiikkaa, joka tunnistaa jumalallisen todellisuuden; psykologiaa, joka löytää sielusta jotain yhteistä jumalallisen kanssa; ja etiikkaa, jonka mukaan ihmisen lopullinen päämäärä liittyy tietoon läsnä olevasta ja transsendentistä olemassaolon perustasta. Huxleyn mukaan sen jäänteitä voidaan löytää primitiivisten kansojen taruista joka puolelta maailmaa, ja sen kehittyneempiä muotoja voidaan löytää kaikista korkeammista uskonnoista.
Philosophia perennis on ollut keskeinen käsite traditionalistiselle koulukunnalle, ja näkyy muun muassa René Guénonin, Frithjof Schuonin ja Ananda Coomaraswamyn ajattelussa. Nykyisin termiä käyttävät erityisesti uustomistiset filosofit. Esimerkiksi Frederick Coplestonin mukaan philosophia perennis, jos on yleensäkään olemassa, ilmenee muun muassa Platonin, Aristoteleen ja Tuomas Akvinolaisen muodostamassa filosofisten perinteiden ketjussa. Coplestonin mukaan tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että tällainen ikuinen filosofia tulisi käsittää staattiseksi joukoksi oppeja tai periaatteita, eikä sitä, ettei nykyaikaisesta filosofiasta voisi oppia jotain joillakin aloilla, kuten luonnonfilosofiassa ja estetiikassa.
Hindulaisuuden uudistusliikkeen Sanatana Dharma -käsitteen on nähty vastaavan philosophia perennistä.
Mihail Gurevitš

Mihail Iosifovitš Gurevitš (ven. Михаил Иосифович Гуревич; 12. tammikuuta 1893 (J: 31. joulukuuta 1892) Rubanštšina – 12. marraskuuta 1976 Moskova) oli neuvostoliittolainen lentokonesuunnittelija, joka perusti yhdessä Artem Mikojanin kanssa MiG-suunnittelutoimiston.

Ennen Toista maailmansotaa

Hän syntyi juutalaiseen perheeseen Rubanštšinan kylässä Kurskin alueella vuonna 1892. Hän valmistui Ohtyrkan lukiosta (Harkovan alueella) erinomaisin arvosanoin ja pääsi Harkovan yliopistoon opiskelemaan matematiikkaa. Pian hänet erotettiin, koska oli osallistunut vallankumoukselliseen toimintaan. Hän jatkoi opintojaan Ranskassa, Montpellier’n yliopistossa. Hän valmistui lentokoneinsinööriksi ranskalaisesta Supaero-yliopistosta vuonna 1913.
Vuonna 1914 hän oli lomalla kotonaan, kun maailmansota alkoi. Tämä ja Venäjän vallankumous keskeyttivät hänen opintonsa. Hän valmistui 1925 Harkovan teknologisesta instituutista ja meni töihin valtionyhtiöön nimeltä "Lämpö ja Voima". 
Vuonna 1929 hän muutti Moskovaan ja pääsi ilmailun pariin takaisin. Vuonna 1937 hän johti suunnitteluryhmää Polikarpovin suunnittelutoimistossa. 1930-luvun lopussa hän vieraili Lisunovin kanssa Douglasin tehtailla Kaliforniassa, kun Neuvostoliitto hankki lisenssin valmistaa DC-3-lentokoneita.

Toinen maailmansota

Mikojan nimitettiin vuonna 1939 Moskovaan perustetun lentokonesuunnittelutoimiston johtajaksi ja Gurevitš ylennettiin sen varapääinsinööriksi. Yhdessä Mikojanin kanssa hän loi siitä Mikojan-Gurevitš-suunnittelutoimiston. Maaliskuussa 1942 se nimettiin seuraavilla nimillä: OKB MiG (Osoboje Konstruktorskoje Bjuro MiG), ANPK MiG (Aviatsionni nautšno-proizvodstvenni kompleks) ja OKO MiG. 
Toinen maailmansota osoitti, ettei MiG-1-hävittäjä ollut kovin hyvä. Sen pohjalta kehitetty MiG-3 oli paljon parempi ja sitä käytettiin Neuvostoliiton ilmavoimissa suurina määrinä. MiG-5, 7 ja MiG-8 olivat lähinnä koekoneita.

Toisen maailmansodan jälkeen

Toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliitossa tehtiin versiota saksalaisten kehittämistä suihkukoneista, samoin kuin tehtiin samaan aikaan ainakin Ranskassa, Englannissa ja Ruotsissa. Ensimmäinen sarjatuotantokone oli MiG-9 vuonna 1946. I-270-prototyyppi perustui saksalaiseen hahmotelmaan ja käytti brittiläistä suihkumoottoria - siitä tuli etenkin Korean sodassa menestyksellinen MiG-15. Sen suorituskyky oli erinomainen ja yli 18 000 konetta valmistettiin. 
VVuonna 1957 hän nousi MiG-suunnittelutoimiston pääinsinööriksi.

Kunnianosoitukset

Hän sai valtion palkinnon vuosina 1941, 1947, 1948, 1949 ja 1953), Lenin-kunniamerkin vuonna 1962 ja "Sosialistisen työn sankarin" arvon 1957.
Ksanthippos

Ksanthippos (m.kreik. Ξάνθιππος, lat. Xanthippus, 200-luku eaa.) oli sotapäällikkö, joka palveli Karthagon armeijassa ensimmäisen puunilaissodan aikana. Hän oli mahdollisesti spartalainen palkkasoturi. Vuonna 255 eaa. hänen johtamansa puunilaisarmeija tuhosi Marcus Atilius Reguluksen legioonat Tunisin taistelussa hiekkatasangolla käyttäen hyväkseen sotanorsuja ja ylivoimaista ratsuväkeä.
Ksanthippoksen kuolemasta on useita eri tarinoita. Diodoros Sisilialaisen kertomana hän pysähtyi kotimatkallaan Lilybaioniin, jota roomalaiset piirittivät ja hyökkäsi onnistuneesti roomalaisia vastaan, mutta kateellisina menestyksestä hänelle annettiin vuotava laiva joka upposi Adrianmereen. Tarina on epäuskottava. Ksanthippos mainitaan erään provinssin kuvernöörinä vuodelta 245 eaa. Ptolemaios Euergeteen alaisena.
Reinin–Marnen kanava

Reinin–Marnen kanava (ransk. Canal de la Marne au Rhin) on Ranskassa sijaitseva, vuonna 1853 valmistunut kanava. Se yhdistää Marnen ja Reinin, ja ulottuu Châlons-en-Champagnen kaupungin itäpuolelta Strasbourgin kaupunkiin saakka. Kanava on pituudeltaan noin 315 kilometriä.
Piauí

Maantiede

Parnaíba-joki muodostaa rajan Maranhãota vastaan,  ja suurin osa osavaltiosta kuuluu sen valuma-alueeseen.
HMS Royal Oak (1892)

Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1914.
Hatsola

Hatsola on kylä Juvalla Etelä-Savon maakunnassa. Se sijaitsee 7 kilometriä Juvan keskustasta lounaaseen valtatie 5:n läheisyydessä. Hatsola on tunnettu Juvan Luomu Oy meijeristä ja Pennan Liha Oy:n tilateurastamosta ja lihapalvaamosta. Kylällä toimii myös Hatsolan koulu (alakoulu). Hatsola rajoittuu etelässä Maivalan ja Ollikkalan kylään, lännessä Näärinkiin ja pohjoisessa Vehmaaseen.
Jussi Vikainen

Johan (Jussi) Vieno Vikainen (4. syyskuuta 1907 Vehmaa – 7. marraskuuta 1992) oli suomalainen kuvanveistäjä ja professori (1980). Pro Finlandia -mitalin hän sai 1966. Vikaisen työt edustavat tyylitellyn realismin pohjalle rakentuvaa abstraktia muotoilua. 
Vikainen pääsi 18-vuotiaana Turun Taideyhdistyksen piirustuskouluun tavoitteenaan maalarin opinnot. Hän valmistui sieltä 1927. Yrjö Liipola neuvoi kuitenkin Vikaista kuvanveiston jatkamiseen, ja hän pääsikin kuvanveistäjä Aarre Aaltosen oppilaaksi. Opintomatkoja Vikainen teki 1930 Firenzeen, 1933 Tukholmaan sekä 1934 Pariisiin ja Roomaan. Vuosina 1936–1937 hän oli Yrjö Liipolan opissa. Sotien jälkeen Vikainen toimi Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulun opettajana 1952–1954.
Jussi Vikainen on tullut tunnetuksi etenkin Lounais-Suomessa, jonne hän suunnitteli 20 sankaripatsasta vuosina 1949–1956. Niistä ison osan hän veisti kotiseutunsa Vehmaan graniittiin. Vikainen tuotti myös yli 50 mitalia tai plakettia sekä runsaasti pienveistoksia ja reliefejä.