google/wiki40b huggingface dataset:
Rudolf Lange

Rudolf Lange (18. huhtikuuta 1910 Weißwasser, Saksa – 23. helmikuuta 1945 Poznań, Puola) oli natsi-Saksan SD:n ja Sicherheitspolizein päällikkö Latviassa toisen maailmansodan aikana. Hän oli yksi Wannseen konferenssiin osallistuneista natsijohtajista.
Lange syntyi luterilaiseen perheeseen Weißwasserissa Sleesiassa 1910. Hän valmistui ylioppilaaksi Staßfurtissa 1928 ja jatkoi opiskelemaan lakia Jenan yliopistoon. Hänestä tuli lakitieteen tohtori joulukuussa 1932.

Ura Gestapossa

Vuonna 1933 Gestapo värväsi hänet Hallessa. Hän liittyi samalla SA-joukkoihin, mutta tunsi tehneensä huonon uraratkaisun ja noin kolme vuotta myöhemmin hän värväytyi SS:n rivimieheksi numerolla 290 308. Gestapon jäsenenä hän kuitenkin yleni SS-joukoissa nopeasti. Vuodesta 1936 alkaen hän työskenteli Gestapon Berliinin toimistossa. Hän omaksui SS:n aateohjelman ja erosi kirkosta 1937.
Vuonna 1938 natsi-Saksa liitti Itävallan alueisiinsa. Lange siirrettiin Wieniin, jossa hän valvoi Itävallan poliisijärjestelmän yhdistämistä Saksan poliisiin. Hän tapasi siellä myös Franz Walter Stahleckerin ja työskenteli tämän kanssa. Stahlecker oli asetettu juutalaisten muutosta vastaavan Wienin toimiston  johtoon. Itävallasta Lange siirrettiin Stuttgartiin kesäkuussa 1939.

Toinen maailmansota ja holokausti

Pian toisen maailmansodan syttymisen jälkeen 22. syyskuuta 1939 natsi-Saksan poliisielimet yhdistettiin SS:n alaiseksi valtakunnan pääturvallisuusvirastoksi (RSHA), jota johti Reinhard Heydrich. Gestaposta tuli Osasto IV ja Heinrich Müllerista sen johtaja. Touko-kesäkuussa 1940 Lange johti Weimarin ja Erfurtin Gestapon toimistoja ja toimi Sicherheitspolizein apulaistarkastajana Kasselissa. Syyskuussa 1940 Lange sai ylennyksen Berliinin poliisin apulaispäälliköksi. Huhtikuussa 1941 hänet ylennettiin majuria vastanneeseen SS-Sturmbannführerin arvoon.
Joulukuussa 1941 hän nimitettiin Einsatzgruppe A:n komentajaksi. Einsatzgruppe A toimi Baltian alueella ja Latviassa se murhasi yli 250 000 ihmistä alle puolen vuoden aikana. Suurin osa heistä oli juutalaisia.
Riian lähistöllä Lange järjesti kaksi päivää kestäneen joukkoteloituksen, jonka aikana murhattiin 35 000 ihmistä. Kokemusta omaavana Lange kutsuttiin Wannseen konferenssiin 1942, jossa valmisteltiin juutalaiskysymyksen lopullista ratkaisua. Saman vuoden joulukuussa hän yleni SS-Obersturmbannführeriksi ja Riian SD:n ja Sicherheitspolizein toimiston päälliköksi.
Lange haavoittui puna-armeijan hyökätessä Poznańiin tammikuussa 1945 ja hänet ylennettiin SS-everstiksi. Hän menehtyi Puolassa samana vuonna. Hänen kuolemansa yksityiskohdista ei ole varmaa tietoa, mutta hänen oletetaan kuolleen taistelussa puna-armeijaa vastaan helmikuussa 1945.
Varaventtiili

Juoni

Hiljattain valmistunut savolaisopettajatar Liisa Harju matkustaa Pohjanmaalle töihin Latomeren pitäjässä sijaitsevaan maalaiskouluun. Perillä hän tutustuu opettajatovereihinsa Rauhaan ja Oskariin. Liisa joutuu riitoihin koulun johtajaopettaja Iipon ja tämän tärkeilevän vaimon kanssa. Liisan elämään astuu sittemmin romanssi, mutta jääräpäiset pohjalaiset eivät katso uuden opettajattaren toimintaa hyvällä. Iippojen mustasukkainen tytär taas piirittää lääkäri Korpista, jolla on romanttista säpinää Liisan kanssa. Apteekkarin nimipäiväkutsuilla Liisa tanssii Einon kanssa ja herättää sekä myönteistä että kielteistä huomiota soittamalla pianoa ja laulamalla kepeän schlagerin. Myöhemmin hän saa apteekkarin innostumaan kulttuuriharrastuksesta ja järjestämään Pohjalaisia-näytelmän, jossa Liisa on itsekin mukana. ”Varaventtiilinään” Liisa käyttää päiväkirjaansa. Reipas ja myönteinen Liisa voittaa lopulta kaikki vastoinkäymiset ja vastaa Einon rakkaudentunnustukseen.

Vastaanotto

Aikalaiskriitikoiden yleistä asennetta kuvannee erään kriitikon näkemys Suomen Sosialidemokraatissa: ”Varaventtiili on laatuunkäypä elokuva, josta ei voi sanoa muuta kuin ettei suomalainen elokuva ole sen kautta ottanut tavanomaista askelta eteenpäin joskaan nyt ei taaksepäinkään”. Naispääosan esittäjän Lea Joutsenon suoritusta kiiteltiin hyväksi muutoin melko latteaksi luonnehditussa teoksessa.
Ensi-iltaan Varaventtiili tuli maaliskuussa, varsin pian kuvausten päätyttyä. Elokuvan yleisömenestys oli vuoden 1942 toiseksi paras – edelle meni niukasti vain syyskaudella nähty Puck.
Masked and Anonymous

Juoni

Huonomaineinen musiikkipromoottori ehdottaa TV-tuottaja Nina Veronivealle hyväntekeväisyyskonsertin järjestämistä. Vankilasta vapautettu musiikki-ikoni yritetään saada mukaan konserttiin.
Päivi Sillanaukee

Päivi Sillanaukee (s. 1964 Nokia) on suomalainen virkamies. Hän on toiminut 1. lokakuuta 2012 alkaen sosiaali- ja terveysministeriön kansliapäällikkönä. Virkakauden pituus on seitsemän vuotta.
Sillanaukee valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1994 ja väitteli lääketieteen tohtoriksi 1997 Tampereen yliopistosta. Hän on suorittanut myös General Executive MBA -ohjelman vuosituhannen vaihteessa. Sillanaukeen väitöskirja käsitteli poti­las­kus­tan­nuksia sairaa­la­hoi­dossa. Hän on työskennellyt lääkärinä Pirkanmaan sairaanhoitopiirissä ja Uppsalan yliopistollisessa sairaalassa.
Sillanaukee on työskennellyt muun muassa Tampereen sosiaali- ja terveydenhuollosta vastaavana apulaiskaupunginjohtajana ja palvelutuotantojohtajana (2002–2007). Hänen kaudellaan nousivat esiin tamperelaisen Koukkuniemen vanhainkodin henkilöstöongelmat. Vuodesta 2008 Sillanaukee toimi STM:n sosiaali- ja terveysosaston ylijohtajana. Häntä ehdotti tehtävään silloinen peruspalveluministeri Paula Risikko (kok.). Sillanaukee on puoluetaustaltaan kokoomuslainen ja sosiaali- ja terveysministerinä toiminut Risikko esitti häntä myöhemmin myös kansliapäälliköksi. Sillanaukeen edeltäjä Kari Välimäki (sd) siirtyi Merimieseläkekassan toimitusjohtajaksi.
Sillanaukee toimii Eläketurvakeskuksen edustajiston puheenjohtajana. Syksyllä 2015 hänet valittiin Tampereen yliopiston Vuoden alumniksi.
Kauluriseppä

Levinneisyys

Esiintyy kosteissa metsissä länteen Andien rinteiltä Luoteis-Ecuadorissa ja Lounais-Kolumbiassa. Vaikka se on edelleen melko yleinen paikallisesti, kanta on heikentynyt, koska sitä on pyydystetty häkkilinnuksi.

Luokittelu

Aiemmin se on luokiteltu muiden seppien heimoon Capitonidae. Kuitenkin DNA-tutkimukset ovat vahvistaneet, että tämä on huono luokittelu, sillä Uuden maailman sepät ovat läheistä sukua tukaaneille mutta Vanhan maailman sepät eivät ole. Tämän seurauksena aprikoosisepät luokitellaan erilliseen aprikoosiseppien heimoon Semnornithidae.
Irja Ukkola

Irja Ukkola (s. 1936) on suomalainen pikajuoksija, joka kuului 4 × 100 metrin viestijuoksussa Suomen-ennätysajan 48,9 s Lahdessa 1957 juosseeseen joukkueeseen (Irja Ukkola - Tuovi Vahtera - Tuija Valkama - Aulikki Lehmijoki). Hänen ennätyksensä 100 metrin juoksussa on 12,6 s. Hän edusti Vaalan Karhua.
Flenin kunta

Vaakuna

Vaakuna symboloi Flenin asemaa rautateiden risteyskohdassa ja Södermanlandin maakunnan tammimäkiä. Vaakuna vahvistettiin Flenin kaupungille vuonna 1948. Malmköpingin vaakuna oli tätä huomattavasti vanhempi, ja se rekisteröitiin vuonna 1938. Myös Bettnalla ja Mellösalla oli vahvistetut vaakunat. Uusi Flenin kunta rekisteröi Flenin kaupungin vanhan vaakunan käyttöönsä Patentti- ja rekisterihallituksessa vuonna 1974.
Valkamapää

Valkamapää (saam. Válgamoaivi) on tunturi Enontekiöllä. Se sijaitsee 40 kilometriä Peltovuoman pohjoispuolella. Sen korkeus on 603 metriä.
Sporting Club Raisio

Naisten joukkue

SC Raision naisjoukkue pelasi vuodet 2001–2007 Naisten Liigassa. Seura nousi korkeimmalle sarjatasolle saatuaan liigasta luopuneen Turun Pyrkivän paikan. SC Raisio lopetti joukkueen toiminnan taloudellisista syistä kauden 2007 jälkeen.
Varsovan radiomasto

Pystytys

Radiomaston suunnitteli Jan Polak. Rakennustyöt alkoivat heinäkuussa 1970 ja saatiin päätökseen 18. toukokuuta 1974. Heinäkuun 30. päivänä samana vuonna radiomasto otettiin käyttöön. Suomenkielisestä kutsumanimestään huolimatta masto ei sijainnut Varsovassa vaan Konstantynówin kylässä Gąbinin kunnassa, 80 kilometriä Varsovasta länteen.

Romahdus

8. elokuuta 1991 maston ylimmän osan tukikaapelien vaihdossa tehtiin virhe, jonka seurauksena masto ensin vääntyi ja sitten katkesi suunnilleen keskeltä. Onnettomuutta tutkineen komitean mukaan syypää romahdukseen oli maston rakennuttanut ja sitä ylläpitänyt Mostostal-teräsyhtiö. Rakennusvaiheen koordinaattori tuomittiin kahdeksi ja puoleksi vuodeksi vankeuteen, ja rakennuksesta vastuussa olevan osaston johtaja Mostostalilla sai kaksi vuotta vankeutta.
Masto oli alun perin tarkoitus pystyttää uudelleen, mutta paikallisten asukkaiden vastustuksen vuoksi se korvattiin Solec Kujawskiin rakennetulla uudella radioasemalla, joka käyttää lähetyksiinsä kahta lyhyempää mastoa (330 ja 289 metriä).
Varsovan maston romahduksen jälkeen Puolan korkein rakennelma on ollut 360 metriä korkea radio- ja TV-torni Olsztynissä. Maailman korkeimmaksi rakennelmaksi tuohon aikaan palasi 628,8 metriä korkea KVLY-TV-masto, joka sijaitsee Fargossa Yhdysvaltain Pohjois-Dakotassa. Fargon masto ei kuitenkaan ole Varsovan radiomaston tapaan antenni vaan pelkkä tukirakenne. Dubaihin rakennettu Burj Khalifa syrjäytti Varsovan radiomaston korkeimpana koskaan rakennettuna rakennelmana 19. toukokuuta 2008.
Jalkapallon alle 18-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut 2001

Jalkapallon alle 18-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut 2001 järjestettiin Suomessa 21.–29. heinäkuuta 2001. Ottelukaupunkeina olivat Helsinki, Tampere, Valkeakoski ja Vantaa. 
Turnaukseen osallistui kahdeksan maata, jotka oli jaettu kahteen alkulohkoon. Lohkovoittajat selvisivät finaaliin ja toiseksi sijoittuneet kohtasivat pronssiottelussa.
Niwanon rauhanpalkinto

Niwanon rauhanpalkinto (jap. 庭野平和賞, Niwano heiwashō) on japanilainen rauhanpalkinto， joka on jaettu vuodesta 1983. Palkintona on todistus, kultamitali ja 20 miljoonan jenin arvoinen rahasumma. 
Palkinnon jakaa japanilainen Niwanon rauhansäätiö, jonka perusti japanilainen buddhalaismunkki Nikkyō Niwano. Nikkyōn poika Nichikō on nykyään säätiön hallituksen kunniapuheenjohtaja.
Rauhanpalkinnon saajan valitsee kansainvälinen toimikunta, jonkä jäsenenä toimi 2011–2016 suomalainen sosiaalineuvos Birgitta Rantakari.
Clã

Clã on portugalilainen poprock-yhtye. Se perustettiin marraskuussa 1992. Yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa vuonna 1996.
Ruusuvatsakardinaali

Levinneisyys

Ruusuvatsakardinaalia tavataan pienellä alueella Meksikon kaakkoisosissa. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sen levinneisyysalue on pieni ja mahdollisesti pienenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Laji on kuitenkin melko yleinen sopivissa elinympäristöissä, ja sen kannaksi arvioidaan 20 000–49 999 yksilöä.
Kanada-päivä

Historia

Kanada-päivä juhlii kolmen brittiläisen territorion – Kanadan provinssin (eteläinen Ontario ja eteläinen Québec), Nova Scotian ja New Brunswickin – yhdistymistä liittovaltioksi 1. heinäkuuta 1867.
Juhlapäivä otettiin virallisesti käyttöön vuonna 1879. Aluksi siitä käytettiin nimeä Dominion Day (’dominiopäivä’), joka viittaa – ajalla, jolloin valtioliiton alullepanijat eivät uskaltaneet käyttää sellaista nimeä kuten Kanadan kuningaskunta – poliittista liittoa tarkoittavaan sanaan dominio. Nimi vaihdettiin Kanada-päiväksi 27. lokakuuta 1982.
Dominiopäivänä vuonna 1923 pantiin toimeen suurimman osan kiinalaisten maahanmuutosta kieltävä laki. Monet kanadankiinalaiset käyttivät päivästä nimeä nöyryytyspäivä ja kieltäytyivät juhlimasta sitä, kunnes laki kumottiin vuonna 1947.

Newfoundland ja Labradorin muistopäivä

Newfoundland ja Labradorissa päivä tunnetaan muistopäivänä (Memorial Day), jossa muistellaan Newfoundlandin rykmentin suuria menetyksiä Sommen taistelun ensimmäisenä päivänä ensimmäisessä maailmansodassa.

Toiminta

Kanada-päivälle on tyypillistä isänmaalliset juhlamenot. Useimmat kaupungit järjestävät omat juhlansa, joissa esiintyy usein ilotulituksia. Ohjelmanumeroissa on yleensä kanadalainen teema. Monilla ihmisillä on juhlinnassa mukanaan Kanadan lippuja, ja jotkut jopa maalaavat naamansa Kanadan kansallisväreillä, punaisella ja valkoisella. Montreal tunnetaan suurimpana juhlakaupunkina. Erityisesti Ottawassa juhlintaan käytetään paljon rahaa. Siellä joka vuosi sadattuhannet juhlijat kokoontuvat parlamenttikukkulalle juhlimaan.
Johan Hellström

Karl Johan "Jonni" Hellström (13. toukokuuta 1907 Maarianhamina – 1989 Kanada), joka tunnettiin myös lempinimellä "The Fighting Finn", oli suomalainen nyrkkeilijä. Hän edusti Suomea vuoden 1928 olympialaisissa Amsterdamissa ja sijoittui jaetulle viidennelle sijalle välisarjassa voitettuaan eteläafrikkalaisen Frederik Varley-Ellisin ja hävittyään ranskalaiselle Raymond Galataudille.
Hellström voitti Suomen mestaruuden kärpässarjassa 1923, höyhensarjassa 1925, kevyessä sarjassa 1926 ja välisarjassa 1927. Vuonna 1924 hän saavutti kääpiösarjassa SM-hopeaa hävittyään Sulo Tiriselle. Maaotteluissa hän edusti Suomea joulukuussa 1928 Viroa vastaan ja helmikuussa 1929 Ruotsia vastaan. Vuodesta 1929 hän otteli Pohjois-Amerikassa ammattilaisena kahdeksan ottelua.
John Wick

Vastaanotto

John Wick sai hyvän vastaanoton kriitkoilta ja yleisöltä. Rotten Tomatoes -kerääjäsivustolla 85 % kriitikoista on antanut sille positiivisen arvostelun keskimääräisellä arvosanalla 6,9/10. Tulos perustuu 187 arvosteluun. Metacritic-sivustolla sen 39 arvosteluun perustuva pistemäärä on 68/100, merkiten ”yleisesti suotuisia arvosteluja”.
Pohjanmerinorsu

Levinneisyys

Pohjanmerinorsu elää pohjoisen Tyynenmeren itäosissa, Pohjois-Amerikan länsipuolisilla vesillä.

Ulkonäkö ja koko

Pohjanmerinorsu on jonkun verran pienempi kuin sukulaisensa etelänmerinorsu.
Sitar

Sitar on intialainen luuttu, jota käytetään erityisesti pohjoisintialaisessa taidemusiikissa Pohjois-Intiassa, Pakistanissa ja Bangladeshissa.
Sitar on yleensä noin 1,2 metriä pitkä. Siinä on päärynän muotoinen kaikukoppa ja pitkä, ontto puinen kaula.
Soittaja pitää sitaria sylissään 45 asteen kulmassa. Hän näppäilee kieliä plektralla, joka on kiinni oikeassa etusormessa. Vasemmalla kädellään soittaja painelee kieliä tai vetelee niitä sivuille.

Historia

Sitarin kehitti 1200-luvulla Amir Khusrau. Sana sitar tulee persiankielisestä sanasta sehtar, ’kolmikielinen’. Sitar sai nykyisen muotonsa 1700-luvulla. Nykyisin sitarin kaksi koulukuntaa Intiassa ovat Ravi Shankarin ja Vilayat Khanin koulukunnat.
Jotkut länsimaiset rockmuusikot, kuten The Beatlesin kitaristi George Harrison, kiinnostuivat sitarista 1960-luvulla ja käyttivät sitä levytyksissään. Jotkut jäljittelivät sitarin ääntä sähkökitarallaan.
Kansainvälisesti tunnetuin sitarin soittaja lienee Ravi Shankar. Rockmusiikissa kuuluisia sitarin soittajia ovat Harrisonin ohella esimerkiksi Justin Hawkins (The Darkness) ja Brian Jones (The Rolling Stones). Sitaria kuullaan silloin tällöin myös länsimaisessa klassisessa musiikissa; muun muassa Ravi Shankarin tuotantoon kuuluu soittimella kaksi konserttoa.

Rakenne

Sitarin runko ja kaula valmistetaan perinteisesti tiikkipuusta. Sitarin yksi tai kaksi kaikukoppaa valmistetaan kuivatusta kurpitsasta.
Sitarissa on kuusi tai seitsemän soitettavaa kieltä. Niistä kahdella soitetaan säestystä ja lopuilla soitetaan melodiaa. Soittimen kaulan sisässä kulkee lisäksi 9–13 taraf-kieltä, jotka resonoivat ja tuottavat soittimeen sen erityisen äänenvärin. Sitarissa on myös hieman pyöreäksi hiottu talla, joka saa soitetun sävelen yläsävelet soimaan. Lisäksi soittimessa on noin 20 messingistä valmistettua nauhaa, joilla soitin viritetään kulloinkin soitettavana olevan ragan eli eräänlaisen sävelasteikon mukaan.

Viritys

Sitarin viritys riippuu pitkälti soittajan koulukunnasta ja musiikkityylistä. Yleensä sitarin matalin kieli on viritetty suuren oktaavialan C:n, C#:n tai D:hen ja korkein kieli ylä-c:hen.
Tshiuetin

Reitti

Tshiuetinin reitti alkaa Sept-Îlesin rautatieasemalta Saint Lawrencen lahden rannalta, josta juna siirtyy Quebec North Shore and Labrador Railwayn omistamalle malminkuljetusta varten rakennetulle radalle. Juna saattaa lähteä etuajassa, mikäli malmijunaliikenteen sujuvuus niin vaatii.
Reitti kulkee halki lähes asumattoman ja tiettömän Québecin erämaan, seuraillen Moisie-, McDonald- ja Nipissojokien laaksoja. Matkan varrella juna joutuu usein odottamaan vastaantulevia, jopa lähes kolmen kilometrin pituisia rautamalmijunia.
Ross Bay Junctionissa, 362 kilometrin päässä Sept-Îlesistä pohjoiseen, on vaihtoyhteys Labrador Cityyn menevälle junalle. Tshiuetin siirtyy QNS&L:n radalta Tshiuetin Rail Transportationin omistamalle radalle. Yhdysasema sijaitsee erämaassa, ja sieltä on Scheffervillen asemalle 219 kilometriä. Radan kunnon vuoksi junan nopeus on rajoitettu noin 50 kilometriin tunnissa.
Juna pysähtyy matkan varrella tarvittaessa asemien välilläkin ennalta sovituilla paikoilla ottamassa ja jättämässä matkustajia ja rahtitavaraa. Varsinaisia asemia on vain muutama. Junayhteys on lähes tiettömässä erämaassa sijaitsevien alkuperäisasukkaiden asutusten tärkein liikenneyhteys. Se on myös ainoa maaliikenneyhteys Scheffervilleen, jonne ei johda lainkaan maantietä.

Kalusto

Junavuoroa liikennöidään käytettynä hankitulla kalustolla. Vetureina käytetään kahta aiemmin Amtrakin omistamaa General Motorsin Electro-Motive Divisionin valmistamaa F40PH-tyyppistä dieselveturia, aiemmilta numeroiltaan 265 ja 291, jotka ovat saaneet uudet numerot 600 ja 601. Myös vaunukalusto on pääosin käytettynä hankittua entistä Amtrakin henkilövaunukalustoa.
Zaborje

Maantiede ja asutus

Zaborjen kunnan pinta-ala on 716,4 neliökilometriä. Se rajoittuu Boksitogorskin piirin Radogoštšin ja Podborovjen kuntiin sekä Vologdan alueen Babajevon piiriin. Pinta-alasta 95,4 % on metsää ja 2,6 % maatalousmaata.
Pinnanmuodostukseltaan seutu on kumpuilevaa tasankoa, jolla virtaavat Tšagodan sivujoki Lid ja Sudan sivujoki Kolp. Suurimmat järvet ovat Olješskoje, Zaozerje ja Lobskoje. Hyötykaivannaisiin kuuluu turve.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu 18 kylää ja asutusta: Golovatšovo, Ivahnovo, Ivanovskoje, Korobištše, Kosoi Uhab, Kosterino, Krutoi Rutšei, Lesnoi, Lid, Listvenka, Lukinskoje, Netšajevskaja, Olješi, Peregoroda, Perun, Utišje, Veliki Dvor ja Vratšovo. Sadan–kahdensadan asukkaan keskuksia ovat Utišje ja Olješi.

Historia

Zaborje on syntynyt 1900-luvun alussa perustetun rautatieaseman yhteyteen. Neuvostoaikana se oli huomattava metsäteollisuuskeskus. Toisen maailmansodan aikana seudulta alkoi piiritettyyn Leningradiin johtanut Elämän tie.

Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan läpi kulkee Sominon ja Olješin välinen maantie sekä Olhavan ja Vologdan välinen rautatie, jolla on Zaborjen ja Verhnevolskin asemat. Zaborjesta on linja-autoyhteys Jefimovskiin. Taajaman rautatieaseman kautta kulkee kaukojunia sekä paikallisjunia Pietariin, Olhavaan ja Babajevoon. Zaborjen ja Krasnyi Borin välillä on käyttämätön ja osittain purettu kapearaiteinen rautatie.
Talous perustuu puunhankintaan ja pienimuotoiseen puunjalostukseen. Tärkein yritys on Podborovjen metsätalous. Merkittäviä työnantajia ovat myös erilaiset julkiset palvelut. Maataloutta edustavat asukkaiden palstaviljelmät.
Keskustaajaman palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, paikallissairaala, apteekki, posti, kahvila ja joukko kauppoja. Eräitä palveluja on myös Utišjessa, Olješissa ja muissa kylissä. Zaborjessa on vuonna 2006 valmistunut puinen ortodoksikirkko.

Nähtävyydet ja matkailu

Seudulta on löydetty kolme muinaista asuin- ja hautapaikkaa. Rakennusmuistomerkkehin kuuluvat Lidin ja Listvenkan kylien kirkot, joista jälkimmäinen on valtakunnallinen suojelukohde. Zaborjessa on toisen maailmansodan muistomerkki.
Matkailijoita houkuttelevat seudun luonto sekä kalastus- ja metsästysmahdollisuudet. Sennoje-järven rannalle suunnitellaan lomakylää. Kunnassa on piirin kaupunkilaisten kesäasutusta.
Tunturikulta

Tunturikulta on aitoa kultaa, joka on hankittu suoraan Lapin yksityisiltä kullankaivajilta. Kyseessä on keräilytuotteiden ja korujen markkinoinnissa käytetty termi, joka korostaa kullan suomalaista alkuperää. Tunturikulta viittaa Lapin lumoaviin tunturimaisemiin sekä ekologiseen kullankaivuuseen Lapin vuosisataisena elinkeinona. Numismaattisten Tunturikulta-tuotteiden myötä suomalainen, poikkeuksellisen puhdas kulta jää Suomeen, eikä sekoitu maailmalla muuhun kultaan.
Ivan Kotljarevskyi

Ivan Petrovytš Kotljarevskyi (ukr. Іван Петрович Котляревський; 9. syyskuuta (J: 29. elokuuta) 1769 Pultava – 10. marraskuuta (J: 29. lokakuuta) 1838 Pultava) oli ukrainalainen runoilija ja näytelmäkirjailija, joka julkaisi vuonna 1798 ensimmäisen ukrainankielisen kaunokirjallisen teoksen Enejida. Häntä pidetään nykyaikaisen ukrainalaisen kirjallisuuden isänä.
Kotljarevskyi oli maata omistamaton aatelismies, joka opiskeli 1780-luvulla Pultavan teologisessa seminaarissa ja toimi sen jälkeen maaseudun aatelisperheiden kotiopettajana. Hän palveli vuosina 1796–1808 upseerina Venäjän armeijassa ja komensi ukrainalaista kasakkarykmenttiä vuoden 1812 sodassa. Myöhemmin hän työskenteli erilaisten hyväntekeväisyysjärjestöjen palveluksessa ja oli vuosina 1812–1821 Pultavan teatterin johtava.
Kotljarevskyin pääteos on humoristinen runoelma Enejida, jota hän työsti vuodesta 1794 ja jonka ensimmäinen osa julkaistiin Pietarissa vuonna 1798 ilman hänen lupaansa. Se on ivamukaelma antiikin roomalaisen Vergiliuksen runoelmasta Aeneis. Kotljarevskyi vaihtoi sankaritarun hahmot kansankieltä puhuviksi ukrainalaisiksi kasakoiksi, jotka seikkailevat Ukrainan hetmanaatin lakkauttamisen jälkeisinä vuosina kuin Vergiliuksen troijalaiset sankarit ikään. Teos matkii useiden muiden kirjoittajien vastaavia Vergilius-parodioita, joista selkein esikuva on venäläisen Nikolai Osipovin versio. Teoksensa saavuttaman suosion innoittamana Kotljarevskyi laajensi sen kattamaan koko alkuperäisen Aeneaan juonen. Viimeinen, kuudes osa ilmestyi vuoden 1820 tienoilla, mutta koko teos julkaistiin yksissä kansissa vasta Kotljarevskyin kuoltua vuonna 1842. Kotljarevskyi kirjoitti myös ensimmäiset ukrainankieliset näytelmät Natalka Poltavka ja Moskal-Tšarivnyk, joiden kantaesitys oli Pultavassa vuonna 1819. Mykola Lysenko sävelsi Natalka Poltavkasta suositun oopperan vuonna 1889.
Kotljarevskyin koti Pultavassa muutettiin museoksi vuonna 1952.
Delio Onnis

Ura

Italiassa syntyneellä Onnisilla on Argentiinan kansalaisuus ja hän aloitti uransa argentiinalaisessa Club Almagrossa. Seuran junioriorganisaatiossa pelannut Onnis nousi edustusmiehistöön 1966 ja pelasi kahden kauden aikana 18 ottelua ja teki niissä 11 maalia. Hän siirtyi 1968 Gimnasia Esgrima La Plataan, jossa hän pelasi kolme vuotta ja oli johdattamassa maaleillaan seuraa liigan kolmanneksi 1970.
Euroopan kentille Onnis lähti 1971 ja liittyi ranskalaisen Stade de Reimsin miehistöön. Onnis osoitti heti alusta alkaen hienoa maalivainua iskemällä debyyttikaudellaan 22 maalia ja sijoittumalla liigan maalitilastossa neljänneksi. Kahden Reimsissä vietetyn kauden jälkeen Onnis siirtyi 1973 AS Monacoon. Hän voitti uransa ensimmäisen maalikuninkuuden 33 maalilla 1974–1975 ja oli kolmesti maalipörssin kakkonen maanmiehensä Carlos Bianchin jälkeen. Monaco putosi kaudeksi 1976/77 Division 2:een, mutta Onnis jatkoi seurassa ja oli palauttamassa sitä takaisin liigaan. Seuratasolla Onnisin aika Monacossa huipentui mestaruuteen 1977–1978, mutta henkilökohtaisella tasolla tuli vielä liigan maalikuninkuus 1979–1980.
Onnis jätti Monacon 1980 ja pelasi seuraavat kolme kautta Toursissa voittaen maalikuninkuuden kahdesti. Kausi 1982–1983 sujui surkeasti sekä Onnisilta että Toursilta. Onnis teki vain 11 maalia, mikä on hänen uransa huonoin saavutus, ja Tours putosi liigasta. Onnis jätti kauden jälkeen Toursin ja siirtyi SC Touloniin, jossa voitti ensimmäisellä kaudellaan uransa viidennen ja viimeisen maalikuninkuuden. Hän lopetti uransa Toulonissa 1986.
Pelaajauransa jälkeen Onnis toimi SC Toulonin ja Paris FC:n päävalmentajana ilman suurempaa menestystä.