google/wiki40b huggingface dataset:
Sundancen elokuvajuhlat

Sundancen elokuvajuhlat (engl. Sundance Film Festival) on elokuvajuhla, joka järjestetään vuosittain Park Cityn kaupungissa Utahissa, Yhdysvalloissa. Tapahtuma luetaan merkittävyydeltään samaan joukkoon Cannesin, Venetsian, Berliinin ja Toronton elokuvajuhlien kanssa.
Elokuvajuhlat järjestettiin ensimmäisen kerran syyskuussa 1978 Salt Lake Cityssä, tuolloin nimellä Utah/US Film Festival. Sydney Pollackin puolittain vitsinä esittämän ehdotuksen perusteella vuoden 1980 tapahtumaa päätettiin lykätä tammikuulle 1981 ja järjestää se Park Cityn talviurheilukaupungissa useampien kävijöiden houkuttelemiseksi.
Vuonna 1985 elokuvajuhlien järjestäjätahoksi tuli Sundance Institute, mutta tapahtuman nimi vaihtui Sundancen elokuvajuhliksi vasta vuonna 1991. Robert Redfordin perustama Sundance Institute ja siten myös elokuvajuhlat saivat nimensä Sundance Kidiltä, jota Redford esitti vuoden 1969 elokuvassa Butch ja Kid – auringonlaskun ratsastajat.
Hippeis

Hippeis (mon. muinaiskreikaksi ἱππεύς, yks. hippeus) oli antiikin kreikkalaisten ratsuväestä käyttämä nimitys. Luokka oli toiseksi korkein Ateenan neljästä sosiaaliluokasta, ja koostui miehistä, jotka olivat kyllin varakkaita ylläpitämään sotahevosta valtion palveluksessa. Sosiaaliluokkana se on verrannollinen Rooman valtakunnan equites-luokkaan ja jossain määrin jopa keskiajan ritareihin.
Ateenassa luokka viittasi niihin kansalaisiin, joiden varallisuus oikeutti heidän kuulumisensa toiseksi korkeimpaan yhteiskuntaluokkaan. Spartassa hippeis oli kuninkaallinen kunniavartiosto, joka koostui 300 valikoidusta alle 30-vuotiaasta nuorukaisesta, jonka jäsenet – vaikka alun perin olivatkin ratsuväkeä – palvelivat lopuksi raskaana jalkaväkenä. Ateenan ja Spartan ratsuväki muodostettiin vasta persialaissotien jälkeen, kun taas Thessaliassa ja Boiotiassa ratsuväkeä oli käytössä jo arkaaisella ajalla.
Kreikkalainen ratsuväki oli raskaasti panssaroitua ja aseistettua, mikä haittasi sen käyttökelpoisuutta taistelussa. Se oli varustettu metallikypärillä ja levyhaarniskoilla, ja sen aseistukseen kuului kaksiteräisiä miekat ja keihäät. Kilpiä ei kuitenkaan käytetty.
Vasta Filippos II:n ja Aleksanteri Suuren aikana ratsuväestä tuli merkityksellinen osa armeijaa. Makedonialainen ratsuväki oli jaettu kevyeeseen ja raskaaseen ratsuväkeen, jotka kumpikin koostuivat noin 200 miehen vahvuisista osastoista.
Lambertin sarja

Lambertin sarja on sarja, joka on muotoa F(x)=\sum_{n=1}^{\infty}a_{n}\frac{x_{n}}{1-x_{n}}, missä |x|<1. Tapauksessa, jossa a_{n}=1 voidaan määritellä L(\beta)=\sum_{n=1}^{\infty}\frac{\beta^{n}}{1-\beta^{n}}=\frac{\gamma_{\beta}(1)+\ln(1-\beta)}{\ln(\beta)}, missä |\beta|<1 ja \gamma_{q}(z) on q-polygammafunktio.
Madagaskarinkaijanen

Ulkonäkö ja koko

Madagaskarinkaijanen  kasvaa 14 senttiä pitkäksi ja painaa aikuisena noin 28 grammaa. Koiras on lähes kokonaan vihreä, mutta pää, niska ja rinta ovat vaaleanharmaat ja siiven alapinnat ovat mustat. Naaraan pää puolestaan on vaalean kellanvihreä. Nokka on harmaa tai valkoinen ja silmät ovat ruskeat. Alalaji ablectanea on tummempi.
Polaria

Polaria on Tromssassa Norjassa sijaitseva, maailman pohjoisin akvaario. Toisin kuin Bergenissä sijaitseva tieteelliseen käyttöön tarkoitettu akvaario, toukokuussa 1998 avattu Polaria on suunniteltu erityisesti lapsille suunnattuja opetusnäyttelyitä varten.
Useimmat Polarian näyttelyistä käsittelevät pohjoisella Jäämerellä sijaitsevan Huippuvuorten saariston vedenalaista lajistoa. Akvaariossa on viiden näytön laajuinen panoraamaelokuva, arktinen napatutkimuslaitteistoa esittelevä kävelyreitti, täytettyjä eläimiä, simuloitua routamaata, useita altaita joissa esitellään paikallista merieläimistöä, avoimia akvaarioita joissa esitellään rantaeliöitä, sekä lapsi- ja vauvaystävällisiä näyttelyitä. Akvaarion keskipisteenä on avoin hyljeallas, jonka asukkaat ovat koulutettuja ja esiintyvät yleisölle. Hyljealtaan sivuilla on katseluaukkoja ja sen pohjalla kulkee läpinäkyvä vedenalainen tunneli.
Rakennuksen ulkonäkö muistuttaa arktisen merenkäynnin rannalle paiskaamia jäälauttoja, ja toistaa sataman toisella puolen sijaitsevan Jäämerenkatedraalin linjoja.
Polstjerna, eräs kuuluisimmista norjalaisista hylkeenpyyntialuksista, on museoitu erilliseen rakennukseen vajaan sadan metrin päähän akvaariosta. Laivamuseon pääsylippuja voi ostaa Polariasta.
Lasse Virénin patsas

Lasse Virénin patsas (myös Lasse Virénin juoksijapatsas) on kuvanveistäjä Terho Sakin suunnittelema nelinkertaista olympiavoittajaa Lasse Viréniä esittävä prossipatsas. Patsas on ilmeeltään rosoinen ja sen sanotaan ilmentävän uuvuttavaa ponnistelua, joka edeltää huippusuorituksia. Patsaasta on tehty kaksi valosta.
Helsingissä Olympiastadionin tuntumassa Kisahallin puistikossa oleva valos paljastettiin yleisurheilun EM-kisojen alla 6. elokuuta 1994. Patsaan paljasti kansainvälisen yleisurheiluliiton IAAF:n puheenjohtaja Primo Nebiolo ja tilaisuudessa puhui juoksija Pekka Vasala. Patsastoimikuntaa johti kauppaneuvos Jukka Uunila. Helsingille oli tarjottu kahta vaihtoehtoista Virénin patsasta, joista toinen olisi ollut amerikansuomalaisen Eino Romppasen neljää juoksijaa esittänyt teos Viimeinen metri (The Last Meter). Kaupunginjohto valitsi lopulta Sakin veistoksen toteutettavaksi. Romppasen veistos pystytettiin lopulta vuonna 1999 Kempeleeseen Polar Electron pääkonttorin eteen.
Toinen valos on Virénin kotikunnan Myrskylän kirkonkylän keskustassa, se paljastettiin 18. syyskuuta 1994.
Lasse Viren on neljäs suomalainen juoksija, jonka kunniaksi on pystytetty patsas jo elinaikana. Muut ovat Paavo Nurmi, jota kuvaavan juoksijapatsaan ensimmäinen valos valmistui jo 1925, Hannes Kolehmainen (Heikki Konttisen veistos Kuopion Väinölänniemellä, 1953) ja Ville Ritola (Maija Nuotion veistos Peräseinäjoella, 1978).
Johannes Alaranta

Johannes Alaranta (14. marraskuuta 1895 Alahärmä – 15. tammikuuta 1979) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Alaranta ja Sanna Rjörkholm. Hänen puolisonsa oli Suoma Römpötti.

Opinnot

Hän kävi kansakoulun. Taistelukoulun kanta-aliupseerikurssin jalkaväkilinjan hän suoritti vuonna 1929.

Jääkärikausi

Tämä Alahärmäläinen maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 11. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 23. syyskuuta 1917 4. komppaniaan. Johannes Alaranta otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella, Schmardenissa ja Aa-joella.

Sisällissodan jälkeinen aika

Hänet siirrettiin 8. heinäkuuta 1918 Pioneerikoulutuspataljoonan 1. komppaniaan. 29. marraskuuta 1918 hänet siirrettiin Panssarijuna n:o 1:een, josta hänet siirrettiin 25. huhtikuuta 1919 Pioneeripataljoona 1:een, Rautatiepataljoonaan hänet komennettiin 1. marraskuuta 1923 ja Tampereen rykmenttiin 8. syyskuuta 1927, missä hänet määrättiin ensin 8. komppaniaan ja 1. marraskuuta 1928 aliupseerikouluun koulutusaliupseeriksi.

Talvi- ja jatkosota

Talvisodassa hän toimi joukkueenjohtajana Talouskoulussa, osallistuen Taipaleen taisteluun. sotien välisen ajan hän toimi komppanianvääpelinä 7. prikaatin 2. pataljoonassa. Jatkosodassa hän toimi Jalkaväkirykmentti 28:ssa joukkueenjohtajana ja osallistui Tyrjän ja Ristilahden taisteluihin. Hän haavoittui Kojolanjärvellä 24. helmikuuta 1942. Haavoista parannuttuaan hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi jalkaväenkoulutuskeskus 19:sta. Koulutuskeskuksesta hänet siirrettiin työleirin päälliköksi Sotavankileiri 6:een, jossa hän toimi vuodet 1942–1944. Sotavankileiri 1:n päällikkönä hän toimi vuonna 1944.

Sotien jälkeinen aika

Hän jäi eläkkeelle armeijasta vuonna 1945. Eläkkeellä ollessaan hän osallistui miinanraivaukseen, jossa tehtävässä haavoittui 8. heinäkuuta 1946. Haavoistaan toivuttuaan hän työskenteli Helsingissä Soinne ja K:ni Oy:n palveluksessa vuosina 1949–1967.
Plocospermataceae

Tuntomerkit

Laji on pensas tai puu, jonka soluissa on oksalaattikiteitä. Kasvilla on rauhaskarvapeite, ja karvat ovat kalkkiutuneita ja/tai niissä on kystoliitteja. Lehdet ovat vastakkaisina pareina ja melko pieniä. Lehtiruoti on kannan lähellä nivelikäs. Kasvi on kaksikotinen, joten kukat ovat yksineuvoisia. Kukinto sijaitsee lehtihangassa. Kukat ovat viisi- tai kuusilukuisia, melko kookkaita, säteittäisiä, kellomaisia tai ratasmaisia. Hedekukassa on heteiden lisäksi emiön jäänne, emikukassa joutoheteitä, mesiäinen ja sikiäimeen liittyy kahdesti haarautuva vartalo. Hedelmä on muutamasiemeninen kota. Siementen toisessa päässä on karvatupsu.

Levinneisyys

Plocosperma kasvaa Keski-Amerikassa.
Serbian demokraattinen puolue

Serbian demokraattinen puolue (serb. Демократска странка Србије, Demokratska stranka Srbije), (DSS) on serbialainen keskusta-oikeistolainen ja konservatiivinen puolue. Se on International Democrat Unionin ja Euroopan kansanpuolueen jäsen. Sen johtaja on ollut se perustamisesta, vuodesta 1992 lähtien Vojislav Koštunica, joka on ollut Serbian pääministeri 2004-2008.
Serbian demokraattisen puolueen perusti Demokraattisen puolueen siipi, joka kannatti liittymistä opposition DEPOS (Serbian demokraattinen liike) -parlamenttiryhmään. Sen kannattajat jättivät Demokraattisen puolueen ja perustivat Serbian demokraattisen puolueen kesällä 1992.
Todellinen hajaannus oli syntynyt jo aiemmin, pian maaliskuun yhdeksännen 1991 veristen Miloševićin vastaisten mielenosoitusten. DSS:n muodostaneen ryhmän mielestä puolueen piti ottaa selvä kanta Jugoslavian kansallisuuskysymykseen ja etenkin serbien asemaan siinä. Tämä ryhmä ei pitänyt kansalliskysymystä niinkään demokratiakysymyksenä tai osatasavaltojen taloustasa-arvon kysymyksenä, vaan Serbian kansallisen selviytymisen asiana. DS:ään jäänyt siipi puolestaan ei uskonut todellista kansallisuuskysymystä olevan olemassakaan, vaan piti sitä paikallisjohtajien manipulaationa.
DSS:n perustava kokous pidettiin 26. heinäkuuta 1992 ja Vojislav Koštunica valittiin sen johtajaksi. 
Ensimmäisissä vaaleissaan joulukuussa 1992 DSS sai DEPOSin osana 18 paikkaa kansalliskokouksesta. Sen paikkaluku kasvoi kahteenkymmeneen puolueihin kuulumattomien edustajien jättäessä DEPOSin, mutta jo vuoden 1993 keskivaiheilla DSS itse erosi DEPOSista. Ennenaikaisesti järjestettyihin vaaleihin loppuvuodesta 1993 DSS lähti yksin ja sai seitsemän paikkaa. Sillä ei ollut juurikaan mahdollisuuksia vaikuttaa asioihin ja myöhemmin se jäi kokonaan ilman paikkoja.
Vuonna 1996 perustettiin uusi oppositiokoalitio Zajedno. DSS sai sen jäsenenä neljä paikkaa vuoden 1996 vaaleissa. Se oli vuonna 2000 Miloševićia vastaan perustetun Demokraattisen opposition (Демократска опозиција Cрбије) perustajajäsen. Koštunica valittiin liittovaltion presidentiksi syyskuun 2000 tapahtumien jälkeen ja koalitio voitti parlamenttivaalit ja hallitsi maata joulukuuhun 2003 asti. Demokraattinen oppositio kuitenkin alkoi hajota jo loppuvuodesta 2001, kun DSS erosi siitä.
Joulukuun 2003 vaaleissa DSS:n lista sai 17,7 % äänistä ja 53 paikkaa. Vuonna 2005 siihen liittyivät listan pienet Kansan demokraattinen puolue (Narodna demokratska stranka) ja Serbialaisten demokraattinen puolue (Srpska demokratska stranka).
Serbian demokraattinen puolue sai 16,55 % äänistä ja 47 paikkaa liitossa Uuden Serbian (Nova Srbija) kanssa vuoden 2007 vaaleissa, josta DSS sai 33.
Leoš Janáček

Säveltäjänura

Janáček aloitti muusikonuransa kuoropoikana Brnossa. Hän opiskeli Prahassa ja palasi vuonna 1881 Brnoon, jossa hän perusti myöhemmin Brnon konservatoriona tunnetun oppilaitoksen. 
Janáčekin varhaistuotanto on pääasiassa romanttista, mutta myöhemmin hän sai vaikutteita lisäksi määriläisestä ja slovakialaisesta kansanmusiikista. Oopperassa Jenůfa hän käytti hyväkseen tutkimuksiaan puhekielen intonaatiosta ja loi näin omaperäisen sävelkielen. Teos sai kantaesityksensä Brnossa, mutta vasta esitys Prahassa 1916 kohotti hänet kansainväliseen maineeseen. Hän tapasi pian sen jälkeen Kamila Stösslován, jolta hän sai inspiraation useisiin myöhäistuotantonsa teoksiin. 
Huomattavan osan päätuotannostaan Janáček sävelsi viimeisten elinvuosiensa aikana. Sinfonietta sai kantaesityksensä Prahassa vuonna 1926, ja Taras Bulba -rapsodian säveltäjä kirjoitti 1918. Janáčekin esitetyimpiin oopperoihin kuuluva Ukonilma (Káťa Kabanová) kantaesitettiin vuonna 1921. Janáček oli kiinnostunut venäläisestä kirjallisuudesta, josta hän sai aiheen moniin teoksiinsa.
Vuonna 1928 Janáček vilustui vakavasti ja sairastui keuhkokuumeeseen, johon hän kuoli sairaalassa Ostravassa.
Uuno Turhapuro muuttaa maalle

Tuotanto

Elokuva kuvattiin 20 päivässä, 22. toukokuuta ja 17. kesäkuuta 1986 välisenä aikana. Maaseutukuvaukset tehtiin Heinolassa, lomakartano Vidnäsin ympäristössä. Kohtaus, jossa Tuura on psykiatrilla, kuvattiin Speden Pasasen työhuoneessa MTV:ssä. Elokuva alkaa kohtauksella Helsingin Punavuoren Viiskulmassa.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen sanoo maallemuuttoelokuvan kuuluvan sarjaan ”Uuno ja suuret suomalaiset teemat”, joihin hän lukee myös armeijan, Epsanjan ja loton. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Kansallinen etätyöpäivä

Kansallista etätyöpäivää vietettiin ensimmäisen kerran Suomessa 16. syyskuuta 2011. Sen tarkoituksena on muistuttaa, että miljoonalle suomalaiselle etätyö sopisi ja että se säästää luontoa liikenteen rasituksilta. Etätyö on myös keino lisätä työhyvinvointia lisäämällä työelämään joustavuutta.
Kansallista etätyönpäivää vietetään eurooppalaisen liikkujan viikon (European mobility week) ensimmäisenä päivänä. Viikon viimeinen päivä on autoton päivä.
David Haye

Amatööriura

Amatöörinä Hayen parhaaksi saavutukseksi jäi hopeamitali 2001 Belfastin MM-kisoista, missä hän voitti raskaassa sarjassa välierissä Sebastian Köberin, mutta hävisi loppuottelussa Kuuban Odlanier Solísille.

Ammattilaisura

Ammattilaiseksi Haye ryhtyi joulukuussa 2002. Ensimmäisessä ottelussaan hän tyrmäsi Tony Boothin toisessa erässä. Vuonna 2003 hän voitti kaikki seitsemän otteluaan tyrmäyksellä, merkittävimpinä voitot kongolaisesta Lolenga Mockista, sekä Britannian mestaruusottelu Tony Dowlingia vastaan, jonka hän voitti ensimmäisen erän tyrmäyksellä. Vuonna 2004 hän otteli 40-vuotiasta entistä WBO:n maailmanmestaria Carl Thompsonia vastaan IBO-liiton maailmanmestaruudesta, mutta joutui heittämään pyyhkeen kehään viidennessä erässä. Haye kuitenkin jatkoi uraansa ja voitti seuraavat ottelunsa tyrmäyksellä heti alkuerien aikana.
Joulukuussa 2005 Haye pääsi Euroopan-mestaruusotteluun Aleksandr Gurovia vastaan ja tyrmäsi vastustajansa vain 45 sekunnin jälkeen. Hän puolusti titteliään Lasse Johansenia, Ismail Abdoulia ja Giacobbe Fragomenia vastaan. Abdoulia vastaan käyty ottelu oli ainoa Hayen uralla, joka kesti täydet erät, ja päättyi hänen voittoonsa kaikin tuomariäänin. Voitto Fragomenista takasi pääsyn MM-otteluun. Välissä Haye kävi voittamassa raskaassa sarjassa Tomasz Boninin ensimmäisen erän teknisellä tyrmäyksellä. 10. marraskuuta 2007 käydyssä ottelussa vastaan asettui hallitseva mestari, Ranskan Jean-Marck Mormeck ja panoksena oli WBC:n sekä WBA:n tunnustama maailmanmestaruus. Ottelu päättyi Hayen voittoon teknisellä tyrmäyksellä seitsemännessä erässä. 8. maaliskuuta 2008 hän puolusti mestaruuttaan walesilaista Enzo Maccarinellia vastaan, ja panoksena oli lisäksi Maccarinellin hallussa ollut WBO-liiton mestaruus. Ottelu päättyi Hayen voittoon teknisellä tyrmäyksellä toisessa erässä.
Pian Maccarinelli-voittonsa jälkeen Haye ilmoitti siirtyvänsä raskaaseen sarjaan. Toukokuussa 2008 hän luopui mestaruusvöistään.
Ensiottelussaan raskaassasarjassa Haye voitti entisen WBA-haastaja Monte Barrettin teknisellä tyrmäyksellä viidennessä erässä. Seuraavassa ottelussaan Hayen piti kohdata raskaansarjan kiistaton mestari Volodymyr Klytško. Kamppailu kuitenkin peruuntui. Klytškon sijaan Haye kohtasi Nikolai Valujevin. Haye riisti marraskuussa 2009 WBA-liiton raskaansarjan maailmanmestaruuden Valujevilta tuomariäänin 116–112, 116–112, 114–114.
Ensimmäisen kerran Haye puolusti mestaruutta John Ruizia vastaan. Haye voitti ottelun yhdeksännessä erässä Ruizin kulmauksen luovutettua ottelun. Marraskuussa 2010 Haye voitti Audley Harrisonin teknisellä tyrmäyksellä kolmannessa erässä.
Heinäkuussa 2011 Haye hävisi pistein Volodymyr Klytškolle WBA-, WBO-, IBF- ja IBO-liittojen sekä The Ringin maailmanmestaruusottelussa Hampurissa Saksassa.
It’s All About You

It’s All About You (suom. Kaikki johtuu sinusta) on Juliana Pashan kappale. Se edusti Albaniaa vuoden 2010 euroviisuissa, jossa se sijoittui sijalle 16 saaden finaalissa 62 pistettä.
Kappaleen lavashow’ssa nähtiin Julianan lisäksi myös kolme taustalaulajaa ja viulisti.
American Idol (4. tuotantokausi)

American Idolin neljäs tuotantokausi alkoi 18. tammikuuta 2005 ja päättyi 25. toukokuuta 2005. Sen juonsi Ryan Seacrest. Randy Jackson, Paula Abdul ja Simon Cowell toimivat edelleen tuomareina. Kausi nähtiin myös Suomessa Subtv:llä puolentoista viikon viiveellä.

Semifinaalit

Kolmannella kaudella suurin osa lopullisista finalisteista oli naispuolisia, joten tällä kaudella pyrittiin estämään saman tapahtuminen uudestaan.
Sen sijaan, että kilpailijat esiintyisivät ryhmissä, joista eniten ääniä saaneet pääsisivät jatkoon, 12 miestä ja 12 naista kilpailivat erikseen. Kummankin sukupuolen edustajista pudotettiin kaksi joka viikko, kunnes jäljellä oli 12 kilpailijaa.
Pudotetut semifinalistit olivat:

Finaali

Neljännen kauden finaali näytettiin 24. toukokuuta – 25. toukokuuta ja ääniä annettiin 37 miljoonaa. Siinä nähtiin esityksiä koelaulajilta sekä seuraavilta kuuluisuuksilta: Kenny G, Rascal Flatts, David Hasselhoff, Kenny Wayne Shepherd, George Benson, Billy Preston, Babyface ja Lynyrd Skynyrd. Kilpailun voitti Carrie Underwood.
Koska kolmannella kaudella toiseksi tullut kilpailija Diana DeGarmo kertoi aiemmin saaneensa selville voittajan laulujärjestyksen perusteella, tällä kaudella kumpikaan finalisti ei laulanut voittajan laulua "Inside Your Heaven" ennen tulosten julkistamista.
Töysän Veto

Töysän Veto on Töysässä toimiva urheiluseura. Seuran nimekkäin urheilija on moukarinheittäjä Olli-Pekka Karjalainen. Töysän Vedosta on lähtöisin myös salibandynpelaaja Henri Myllymäki. Veto on menestynyt hyvin mm. yleisurheilussa ja painonnostossa ja osallistunut salibandysarjoihin.
Töysän Vedossa toimii yleisurheilu-, painonnosto-, salibandy-, lentopallo-, ammunta-, hiihto- ja terveysliikuntajaosto.
Marjo Niemi

Marjo Niemi (s. 3. syyskuuta 1978 Eura) on monipuolinen suomalainen kirjailija ja dramaturgi. Viiden romaanin ja lukuisten näytelmien lisäksi hän on liikkunut kirjoittajana kuvataiteen, radion, musiikin ja esitystaiteen parissa. Hän valmistui dramaturgiksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2004. Samana vuonna ilmestyi Niemen esikoisromaani Juostu maa, jolle myönnettiin Tiiliskivi-palkinnon. Vuonna 2008 hän oli ehdolla Runeberg-palkinnon ja 2009 Lea-palkinnon saajaksi. Kirjoittamisen lisäksi Niemi on tehnyt musiikkia yhtyeissä Hope Comes in Many Forms ja Ihmissyöjän ystävät.
Hän on toiminut myös radiokolumnistina Ylellä.
Valeri Gratšov

Pelaajaura

Gratšov aloitti jääpallouransa 19-vuotiaana Moskovan lähellä Krasnogorskissa paikallisessa Zorkissa, jossa hän pelasi ensimmäisen Neuvostoliiton pääsarjakautensa. Sen jälkeen hän siirtyi Moskovan Dynamoon, jossa hän pelasi seuraavat seitsemän kautta. Hän palasi vielä kahdeksi kaudeksi kasvattajaseuraansa Zorkiin, mutta sen jälkeen siirtyi Neuvostoliiton urheilujärjestelmän romahdettua Ruotsiin.
Gratšovista tulikin toisen venäläisen Sergei Obuhovin kanssa uudessa ruotsalaisseurassaan Falunin Falu BS:ssä keskeisiä pelaajia seuran menestykselle. Hän pelasi 1990-luvun lopun eli seitsemän kautta Falunissa ja saavutti yhden Ruotsin Allsvenskanin hopeamitalin. Uusi seura 2000-luvun alussa oli IFK Vänersborg, jossa hän pelasi kaikkiaan neljä kautta. Vänersborgissa Gratšov muodosti suomalaisten Ari Holopaisen ja Sami Laakkosen kanssa joukkueen rungon, joka taisteli tasapäisesti silloisia Ruotsin mahtiseuroja Västeråsia, Sandvikenia ja Hammarbytä vastaan.

Valmentajaura

2000-luvun alussa Gratšov siirtyi enemmän pelaajavalmentajan rooliin, jossa hän oli Venäjän maajoukkueessa, IFK Vänersborgissa ja Zorkissa. Kaudella 2010 hän tuli Ruotsiin pelaten ja valmentaen toiseksi korkeimman sarjatason Allsvenskanin vänersborgilaista Blåsut BK:ta.
Gratšov itse oli jo aiemmin halukas valmennustehtäviin venäläiseen huippuseuraan. Sellainen toteutui kesällä 2014, jolloin hän siirtyi Venäjän pääsarjan irkutskilaiseen Baikal-Energijaan. Hän saavutti joukkueen kanssa kahdesti Venäjän superliigan hopeaa ja kerran Venäjän cupin mestaruuden.

Yksityiselämä

Gratšov on asunut Ruotsissa yli 20 vuotta, ja hänellä on myös Ruotsin kansalaisuus.
Gratšovin poika Ilja on myös jääpalloilija.
Elliot (Kalifornia)

Elliot on aavekaupunki Alamedan piirikunnassa Kaliforniassa. Se sijaitsee 6,4 kilometrin päässä Livermoresta. Sen korkeus merenpinnasta on 114 metriä.
Kinky Friedman

Richard S. "Kinky" Friedman (s. 31. lokakuuta 1944 Chicago) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, kirjailija ja poliitikko. Hän oli vuonna 2006 sitoutumaton ehdokas Teksasin kuvernööriksi ja sai 12,6 % äänistä. Hän aikoi olla ehdolla myös vuoden 2010 kuvernöörinvaaleissa, mutta jätti kampanjansa kesken pyrkiäkseen maatalouskomissaariksi.
Friedman syntyi juutalaiseen perheeseen. Hän oli lapsuudestaan saakka kiinnostunut musiikista ja shakista. Hänen tunnetuimpiin lauluihinsa kuuluu cover Chinga Chavinin ”Asshole from El Pasosta”. Hän esiintyi myös yhdessä Bob Dylanin kanssa ja vieraili lokakuussa 1976 Saturday Night Live -show’ssa. 
Friedman aloitti jännityskirjallisuuden julkaisun 1980-luvulla. Friedman on julkaissut lukuisia dekkareita, joiden pääosassa on New Yorkin Vandam Streetillä asuva Kinky Friedman, sivuhenkilöinä on useita Friedmanin todellisia ystäviä. Oikeasti Friedman asuu Teksasin Austinissa.
Friedmanilla on myös oma sikarituoteperheensä.
Rothin ja Spoofin sissiretki

Rothin ja Spoofin sissiretki oli Suomen sodan aikana 23. heinäkuuta 1808 Tampereelle tehty sissihyökkäys, jota johtivat teiskolainen aliupseeri Jacob Johan Roth (1772–1839) ja tamperelainen vääpeli Carl Johan Spoof (1773–1808). Spoof oli kotoisin Lempäälän Kukkolan kartanosta. 
Lapuan taistelun jälkeen Wilhelm Mauritz Klingspor lähetti sissijoukon tuhoamaan kenraalimajuri Nikolai Rajevskin joukkojen Virroilla sijainneet elintarvikevarastot. Rothin ja Spoofin johtama sissijoukko koostui 41 Ruoveden ja Vesilahden komppanioiden miehestä. Sissit toimivat kolmen viikon ajan pääasiassa Virtain ja Ruoveden alueella tuhoten venäläisten varastoja ja häiriten heidän huoltokuljetuksiaan mutta he ulottivat iskunsa myös etelämmäksi aina Tampereelle saakka.
Tampere oli kesällä 1808 venäläisten joukkojen miehittämä ja soutuveneillä Näsijärveltä saapuneen noin 40 miehen sissipartion tarkoituksena oli polttaa Tammerkosken yli johtava puusilta ja kaupungissa olevat venäläisten joukkojen varastot. Venäläiset estivät kuitenkin nämä aikeet tykkitulen avulla mutta sissien toiminta aiheutti kuitenkin häiriöitä venäläisille. Tampereen varuskunnan komendantti majuri Njevnev ilmoitti myöhemmin raportissaan että Tampereelle oli hyökännyt Rutt-nimisen amiraalin johtaman laivasto, jonka maihinnousujoukkoja komensi Spuf-niminen kenraali. 
Spoofin ja Rothin johtamat sissit tekivät myös useita muitakin iskuja Näsijärven alueella, muun muassa 21. heinäkuuta 1808 he valtasivat venäläisten viljajaalan Teiskon Unnekivensalmessa. Sissit lähtivät 10. elokuuta vetäytymään kohti pohjoista venäläisten tuotua lisää joukkoja heitä vastaan ja osasto palasi ruotsalaisten pääjoukkojen yhteyteen Kauhajoella 14. elokuuta 1808. Spoof kuoli myöhemmin samana vuonna Torniossa ja hänet haudattiin sinne. Roth ylennettiin luutnantiksi ja erottuaan armeijasta hän eli kotiseudullaan Teiskossa jonne hänet on myös haudattu.
Rothin ja Spoofin sissiretki oli yhtenä innoittajana Johan Ludvig Runebergille hänen kirjoittaessaan myöhemmin pääteostaan Vänrikki Stoolin tarinoita. Runeberg toimi vuosina 1825–1826 kotiopettajana kapteeni Erik Gustaf af Enehjelmin perheessä Ruovedellä.
Kuvanveistäjä Sisko Petäjän suunnittelema Rothin ja Spoofin retken muistolaatta paljastettiin Tampereen Mältinrannassa 1954.