Didakhe

Varhaiset viittaukset

Eusebios Kesarealainen mainitsee Didakheen noin vuonna 324 nimellä Apostolien opetus kanonisina tunnustettujen kirjojen jälkeen (Historia Ecclesiastica III, 25) kaanoniin kuulumattomien teosten joukossa yhdessä Paavalin tekojen, Hermaan Paimenen, Pietarin ilmestyksen, Barnabaan kirjeen ja Johanneksen ilmestyksen ohella.
Athanasios Aleksandrialainen (367) ja Rufinus (n. 380) lukevat sen deuterokanonisiin kirjoihin. Rufinus mainitsee kirjoitukselle mielenkiintoisen toisen nimen Judicium Petri, "Pietarin tuomio". Nikeforos (n. 810), Pseudo-Anastasios ja Pseudo-Athanasios hylkäsivät sen, Johannes Damaskolainen ja Etiopian ortodoksinen kirkko taas ovat hyväksyneet sen. Pseudo-Cyprianus siteerasi sitä nimeltä teoksessaan Adversus Aleatores. Lähdettä mainitsemattomat lainaukset ovat hyvin yleisiä, joskin epävarmempia. Kirjoituksen osa "Kahden tien opista" jakaa yhteisen kielen Barnabaan kirjeen (luvut 18-20) kanssa, joskus sanasta sanaan, joskus muutettuna. Kirjeen jae IV.9 on joko johdettu Didakheen jakeista 16:2-3 tai päinvastoin. 
Myös Hermaan Paimen vaikuttaa heijastelevan Apostolien opetuksen vaikutusta, ja Irenaeus, Klemens I ja Origenes vaikuttavat hyödyntävän kirjoitusta, samoin Optatus ja Gesta apud Zenophilum. Didascalia Apostolorum perustuu Didakheehen, Apostolinen kirkkojärjestys on käyttänyt siitä osaa, ja Apostolien säädökset (Constitutiones Apostolorum) sisältää puolestaan Didascalian. Kirjoituksesta on kaikuja myös Justinus Marttyyrin, Tatianoksen, Theofilos Antiokialaisen, Cyprianuksen ja Lactantiuksen kirjoituksissa.

Löytäminen

Didakheen uskottiin kadoneen. Sen löysi uudelleen vuonna 1873 Nikomedian metropoliitta Filotheos Bryennios kreikankielisestä Codex Hierosolymitanuksesta vuodelta 1056, josta hän oli aiemmin julkaissut Ensimmäisen Klemensin kirjeen koko tekstin vuonna 1875.
Pian Bryennioksen julkaistua teoksen tutkija Otto von Gebhardt tunnisti, että Melkin luostarissa Itävallassa säilytetty latinankielinen käsikirjoitus sisälsi käännöksen Didakheen ensimmäisestä osasta. Nykyisin tutkijat katsovat tämän olevan itsenäinen todistus "Kahden tien" opille. Tohtori J. Schlecht löysi vuonna 1900 toisen latinankielisen käännöksen luvuista 1-5 otsikolla De doctrina Apostolorum, "Apostolien opetus". Bryennioksen löydön jälkeen on löydetty myös koptin- ja etiopiankieliset käännökset kirjoituksesta.

Sisältö

Didakheen alaotsikkona on "Herran opetus pakanoille kahdentoista apostolin välittämänä" (Διδαχὴ κυρίου διὰ τῶν δώδεκα ἀποστόλων τοῖς ἔθνεσιν). Kirjoitus koostuu kuudestatoista luvusta. Sen sisältö voidaan jakaa neljään osaan, jotka myöhempi toimittaja on tutkijoiden mukaan koonnut useista lähteistä. Ensimmäinen osa on "Kaksi tietä", elämän tie ja kuoleman tie (luvut 1-6); toinen osa käsittelee rituaaleja: kastetta, paastoa ja ehtoollista (luvut 7-10); kolmas osa puhuu pappeudesta ja siitä, kuinka tulee menetellä kuljeskelevien profeettojen kanssa (luvut 11-15); ja viimeinen osa (luku 16) on lyhyt apokalypsi eli ilmestys.

Kaksi tietä

Ensimmäinen osa (luvut 1-6) alkaa: "On olemassa kaksi tietä. Toinen on elämän tie ja toinen on kuoleman tie. Nämä kaksi eroavat suuresti toisistaan." Monet tutkijat pitävät sen lähteenä samannimistä juutalaista tutkielmaa, johon on tehty huomattavia muutoksia.
Osa lainaa Vanhaa testamenttia usein. Lainaukset ovat yhteneviä evankeliumeissa olevien kanssa ja niissä on teologisia yhtäläisyyksiä, mutta Jeesusta ei mainita koskaan nimeltä. Elämän tielle annetaan ohjeeksi suuri käsky "rakasta Jumalaa, joka on sinut luonut, toiseksi lähimmäistäsi niin kuin itseäsi" (šema), sekä kultainen sääntö negatiivisessa muodossa: "mitään, mitä et tahdo itsellesi tehtävän, älä sinäkään toiselle tee".
Tämän jälkeen seuraa lyhyitä katkelmia vuorisaarnasta.
Luku 2 sisältää käskyjä murhaa, haureutta, varastamista, noituutta, aborttia, väärä todistamista, valheellisuutta yms. vastaan.
Luku 3 pyrkii selittämään, kuinka yksi pahe johtaa toiseen: vihasta seuraa murha, himosta huoruus, jne.

Rituaalit

Toinen osa (luvut 7-10) alkaa kasteohjeilla. Kaste on toimitettava "Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen" juoksevassa vedessä. Jos sellaista ei ole käytettävissä, tulee kastaa kylmään tai jopa lämpimään veteen. Kasteen ottavan ja kastajan sekä mahdollisuuksien mukaan kaikkien tilaisuuteen osallistuvien tulee paastota päivä tai kaksi ennen kastetta. Jos vesi ei riitä upotuskasteeseen, sitä voidaan valella kolme kertaa päähän.
Paastoa ei sopinut pitää maanantaisin ja torstaisin "ulkokultaisten kanssa". Sen sijaan sopivia paastopäiviä olivat keskiviikko ja perjantai (luku 8). Kristittyjen ei tullut rukoilla "ulkokultaisten" (hypocrites) kanssa, vaan lukea Isä Meidän -rukous kolme kertaa päivässä. Kirjan antama rukous ei ole täysin yhtenevä Matteuksen evankeliumissa olevan rukouksen kanssa.
Ehtoollisen viettoon liittyen kirjoitus antaa opetuksen kiitosrukouksesta ehtoollisen jälkeen.

Pappeus

Didakhe on omalaatuinen varhaiskristillisten kirjoitusten joukossa siinä, että se painottaa kiertelevää pappeutta, jonka se yhdistää apostolin- ja profeetanvirkana. Vaikka kirjoitus puhuu myös paikallisista piispan- ja diakoninviroista, niitä kuvataan laajemmin muissa teksteissä, kuten Ignatioksen ja Klemens I:n kirjoituksissa. Kirjoitus varoittaa tällaisten kuljeskelevien pappien moraalista: heidät tulee ottaa vastaan, jos he opettavat yllä mainittuja oppeja, ja jos he "enentävät vanhurskautta ja Herran tuntemusta", heidät tulee ottaa vastaan kuin Herra. Mutta vaikka jokainen apostoli otetaan vastaan Herrana, hän voi viipyä päivän tai kaksi; jos hän viipyy kolme päivää, hän on huijari tai väärä profeetta. Samoin lähtiessään hän saa ottaa mukaansa vain leipää; jos hän pyyttää rahaa, hän on väärä profeetta.