google/wiki40b huggingface dataset:
Ulf Söderblom

Ulf Arne Söderblom (5. helmikuuta 1930 Turku – 4. helmikuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen kapellimestari. Hän opiskeli muun muassa Wienin musiikkiakatemiassa.
Söderblom toimi vuosina 1957−1993 Suomen kansallisoopperan kapellimestarina, näistä kaksikymmentä viimeistä hän oli ylikapellimestari. Sinä aikana hän johti lähes kaksituhatta ooppera- ja balettiesitystä. Ulf Söderblom vaikutti huomattavan paljon suomalaisen oopperan kehitykseen. Hänen johtamiaan kantaesityksiä ovat mm. suomalaisen oopperan kukoistuskauden 1975 aloittaneet Ratsumies ja Viimeiset kiusaukset.Hän toi esiin myös vanhempia suomalaisia oopperoita levyttämällä mm. Fredrik Paciuksen Kung Karls jaktin, Selim Palmgrenin Daniel Hjortin ja Erkki Melartinin Ainon.  
Söderblom sai Madetoja-palkinnon 1993 ja Pacius-palkinnon.
Ulf Söderblomin pojista Jan Söderblom on kapellimestari ja Erik Söderblom teatteriohjaaja.
Homoemo

Homoemo on nainen, jonka seksuaalinen kiinnostus kohdistuu ainoastaan tai pääasiassa homoseksuaalisiin miehiin tai joka muuten viihtyy paremmin homojen kuin heteromiesten tai toisten naisten seurassa. Helsingin sanomien vuonna 2005 haastatteleman Johannan mukaan englanninkielen faghag -termi vastaa homoemoa, mutta on tasa-arvoisempi eikä sisällä oletusta paapomisesta. Vastaava termi heteromiehille jotka viihtyvät mieluummin lesbonaisten seurassa on lesbro.
Louis-Marie Ling Mangkhanekhoun

Louis-Marie Ling Mangkhanekhoun (s. 8. huhtikuuta 1944) on laosilainen roomalaiskatolinen piispa ja kardinaali. Hänet vihittiin papiksi 5. marraskuuta 1972 ja nimitettiin Paksén apostoliseksi vikaariksi sekä Aquae Novae in Proconsularin titulaaripiispaksi 30. lokakuuta 2000. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. huhtikuuta 2001. Pääkonsekraattorina toimi Jean Khamsé Vithavong, jota avustivat Jean Sommeng Vorachak ja  Pierre-Antonio-Jean Bach. Hänet ylennettiin kardinaaliksi vuonna 2017.
Hans-Joachim Marseille

Taistelu Britanniasta

Taistelun Britanniasta aikana Marseille palveli Jagdgeschwader 52:ssa, jossa hän saavutti seitsemän pudotusta Messerschmitt Bf 109 E -hävittäjällään. Rangaistuksena niskoittelusta (huhujen mukaan yhdysvaltalaisen jazzmusiikin kuuntelun ja vilkkaan ”yöelämän” vuoksi) hänet siirrettiin Jagdgeschwader 27:ään, joka pian siirtyi Pohjois-Afrikkaan.

Taistelu Afrikassa

Siirron jälkeen Marseille sai kaksi pudotusta, ennen kuin Vapaan Ranskan lentäjä ampui hänet alas Hawker Hurricanellaan. Marseillen rykmentinkomentaja Eduard Neumann huomasi nuoren lentäjän potentiaalin ja kannusti häntä kehittämään kykyjään. Tähän mennessä Marseillelta oli romuttunut neljä konetta, mukaan lukien hänen Afrikan siirtolennolla käyttämänsä Bf 109 E/Trop.
Yksikkö kierrätettiin takaisin Saksaan vuodenvaihteessa 1941–1942, ja sen koneet vaihdettiin Bf 109 F-4/Trop-malliin ennen paluuta Pohjois-Afrikkaan.

Kohtalo

Marseille kuoli lento-onnettomuudessa Pohjois-Afrikassa syksyllä 1942. Hänen Messerschmitt Bf 109 G-2 -hävittäjänsä moottori alkoi savuttaa pahasti, mutta hänen toverinsa kannustivat häntä jatkamaan omalle rintamalinjalle, jotta hän voisi hypätä laskuvarjolla saksalaisten alueelle. Kun Marseille pääsi rintamalinjan yli hän yritti pelastautua, mutta hypätessään koneestaan hän osui sen pyrstöön ennen kuin sai avatuksi laskuvarjon, ja hän putosi tajuttomana maahan. Hänen toverinsa päättivät, että Marseillen hautakiveen kirjoitetaan vain yksi sana, voittamaton.

Arviointeja

Adolf Galland piti Marseillea sodan parhaana ässänä, koska hän saavutti voittonsa hyvin koulutettuja ja varustettuja brittilentäjiä vastaan siinä, missä useimmat muut saksalaisässät tekivät näin huonosti koulutetuiksi ja varustelluiksi väitetyistä neuvostolentäjistä. Myös Günther Rall mainitsi elämäkertateoksessaan pitävänsä Marseillea taiturimaisena lentäjänä ja jopa parempana ampujana kuin 352 ilmavoiton ässää Erich Hartmannia, jonka menestys itärintamalla perustui enemmänkin väijytystaktiikaan ja taisteluhermojen hallintaan. 
Jagdgeschwader 52:n ässä ja myöhempi Bundeswehrin kenraali Johannes Steinhoff kuvailee haastattelussaan entistä sodanaikaista alaistaan Marseillea täydelliseksi ”playboyksi, jota kiinnostivat taistelua enemmän kaupunkien yöelämä ja kauniit tytöt.” Steinhoff sanoo Marseillen olleen silti älykäs, nopea ja aggressiivinen taistelija. Steinhoffin mukaan Marseillen puute oli se, ettei hän ollut ”joukkuepelaaja”, eivätkä muut Jagdgeschwader 52:n lentäjät halunneet häntä siipimiehekseen.
Onni onnettomuudessa

Juoni

Elokuva Onni onnettomuudessa kertoo perheen sopeutumisesta perheen äidin odottamattomaan kuolemaan. Olesen kehitteli tarinaa näyttelijöiden kanssa Mike Leigh’n tyylisellä työtavalla.
Nettop

Nettop on edullinen ja pienikokoinen pöytätietokone, jossa käytetään minikannettaville kehitettyä vähävirtaista ja suorituskyvyltään keskivertoa tekniikkaa, kuten Intel Atom -prosessoreita. "Nettop" on sulautuma (portmanteau) englannin sanoista internet ja desktop. Nettopit on tarkoitettu kevyeen peruskäyttöön, kuten internet-selailuun, tekstinkäsittelyyn ja multimedian toistoon. Varsinkin Nvidian Ion-piirisarjalla varustettuja nettoppeja voidaan hyödyntää kotiteatterijärjestelmissä, koska ne kykenevät sujuvaan teräväpiirtotoistoon.
Esimerkkejä nettopeista ovat Linutopin Linutop 1, Asuksen Eee Box, ASRockin Ion 330 ja Acerin Aspire Revo.
Gianfrancesco Pico della Mirandola

Gianfrancesco Pico della Mirandola (1469–1533) (myös Giovan Francesco Pico della Mirandola) oli italialainen filosofi, vähemmän kuuluisa kuin setänsä Giovanni Pico della Mirandola.  Setänsä tavoin hän omistautui filosofialle, mutta keskittyi enemmän Raamattuun ja sitä sivuaviin aiheisiin. Hän kirjoitti yksityiskohtaiset elämäkerrat sekä sedästään että Savonarolasta.
Gianfrancesco sai surmansa traagisessa perheselkkauksessa yhdessä poikansa Alberton kanssa veljenpoikansa Galoetton surmaamana.
René Robert

René Robert (s. 31. joulukuuta 1948 Trois-Rivières, Quebec, Kanada) on laitahyökkääjänä pelannut entinen jääkiekkoilija. Oikea laitahyökkääjä Robert pelasi 12 kautta NHLssa vuosien 1970 ja 1982 välillä.
Robert pelasi 744 NHL-ottelua ja teki niissä 284 maalia ja antoi 418 syöttöä: yhteensä hän keräsi 702 tehopistettä.
Bomarsund

Bomarsundin linnoitus on Ahvenanmaalla Sundin kunnassa Bomarsundin kylässä sijaitseva rauniolinna. Sen päälinna oli Ahvenanmaan kaikkien aikojen suurin rakennus. Linnoitus tuhottiin "Oolannin sodassa" vuonna 1854.

Rakentaminen

Kun Venäjä oli saanut Suomen 1808 Suomen sodassa, se halusi vahvistaa uuden länsirajansa puolustusta. Bomarsundin linnoituksesta piti tehdä tarpeeksi iso, jotta se kestäisi pitkää piiritystä. Rakennustöitä valmisteltiin jo 1810–1819, jolloin tehtiin ensimmäiset piirustukset. Vuonna 1828 keisari Nikolai I tilasi uudet piirustukset.
Linnoitus rakennettiin vuosina 1832–1854.

Oolannin sota

Vuonna 1853 alkanut Krimin sota laajeni vuonna 1854 Itämerelle Oolannin sodaksi. Tuolloin Bomarsundin linnoitus oli vasta puolivalmis.
Brittiläiset ja ranskalaiset joukot hyökkäsivät linnoitukseen 8. elokuuta 1854 noin 12 000 miehellä. Samaan aikaan noin 40 Itämeren laivaston alusta asettui puolikaareen Lumparnille linnoituksen edustalle.
Puolustajia linnoituksessa oli noin 2 200, (joukossa suomalaisia tarkka-ampujia) ja hyökkääjiä oli noin 12 000. Neljän päivän taisteluiden jälkeen linnoitus antautui.
Noin kaksituhatta sotavankia vietiin Ranskaan ja Englantiin.
Myöhemmin linnoitus tuhottiin, koska brittiläisten etujen mukaista oli estää venäläisten sotilaallinen toiminta saarilla. Krimin sodan vuonna 1856 päättäneeseen Pariisin rauhansopimukseen otettiin määräys, ettei Ahvenanmaata saa linnoittaa.
Bomarsundin voiton kunniaksi nimettiin Britanniassa avattu kaivos Bomarsundiksi. Paikkakunta tunnetaan vieläkin samalla nimellä.

Suunnitelmat ja toteutus

Ensimmäinen Bomarsundin linnoitussuunnitelma perustui bastioneihin. Kun tykit ja tuliaseet yleistyivät, bastionijärjestelmä jäi vanhanaikaiseksi. Uudet piirustukset noudattivat ranskalaisen markiisin René de Montalembertin mallia, jossa tykkien suojaksi rakennettiin pomminkestävät tiilimuurit.
Suunnitelman mukaan päälinnoituksesta piti tulla valtava ympyrä, jonka halkaisija oli yli kilometrin. Se rakennettiin tiilistä, graniitista ja rautapellistä. Rakennustöihin osallistui sotilaita, insinöörejä ja vankeja. Puolustuslinnoituksen lisäksi rakennuksesta tuli kommendantin virka-asunto ja Venäjän vallan symboli.
Päälinnoituksen jälkeen rakennettiin Prästön linnantorni. Sen korkeus oli 14 metriä ja halkaisija 42 metriä. Puolet tornin tiloista oli sotilaiden ja tykkien sijoituspaikkana, toinen puoli toimisto- ja huoltotiloina.

Nykytila

Linnan rauniot ovat matkailukohde. Muinaismuistoalueen pinta-ala on 870 hehtaaria. Päälinnasta on jäljellä joitakin graniittisia muurinpätkiä. Lisäksi raunioina on neljä linnantornia.
Vanhassa luotsituvassa toimii Bomarsundin museo, joka on avoinna kesäkuukausina. Telegrafen on paikkakunnan toinen museo, jossa on esillä myös linnoituksen pienoismalli.
Kari Arffman

Kari Anssi Arffman (s. 7. joulukuuta 1968) on suomalainen näyttelijä, teatterinjohtaja ja -ohjaaja.
Arffman valmistui näyttelijäksi Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta vuonna 1991. Hän näytteli Tampereen Teatterissa 1992–2002 ja johti Kotkan kaupunginteatteria 2003–2008, minkä jälkeen hän toimi freelancer-näyttelijänä ja -ohjaajana. Arffman näytteli Lahden kaupunginteatterin produktioissa 1997 ja 2010 ja Helsingin Kaupunginteatterissa 2007, 2008 ja 2011. Hän on myös ohjannut Rauman Kaupunginteatterissa My Fair Ladyn.
Vuosina 2011–2015 Arffman johti Jyväskylän kaupunginteatteria, josta hän siirtyi keväällä 2015 freelanceriksi perhesyiden vuoksi. Helmikuussa 2016 Helsingin teatterisäätiön hallitus esitti Arffmania Helsingin Kaupunginteatterin johtoon. Hän aloitti tehtävässä loppuvuodesta 2016 Asko Sarkolan jäädessä eläkkeelle.
Pikku-Kuivisto

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,0 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Naulaojan valuma-alueeseen (35.426) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 117,4 metriä mpy.
Hellboy II: The Golden Army

Juoni

Elokuvan alussa Hellboyn (Ron Perlman) isä professori Trevor Broom (John Hurt) kertoo yli viidenkymmenen vuoden takaumassa Hellboylle tarinan ihmisten ja kummajaisten välisestä sodasta. Tarinassa kuningas Balor herättää kultaisen armeijan ihmisiä vastaan, mutta katuu tekoaan ja luopuu armeijasta. Hän jakaa kruunun, jolla armeijaa komennetaan, kolmeen osaan. Kaksi palaa hänelle itselleen ja yksi ihmisille. Balorin poika, Prinssi Nuada, ei hyväksy isänsä tekoa ja lähtee maanpakoon. Nykyhetkessä Prinssi Nuada on palannut maanpaosta tahtoen herättää kultaisen armeijan ja ottaa takaisin maat, jotka hänen kansalleen kuuluvat. Hellboyn täytyy taistella Prinssi Nuadaa ja hänen lähes voittamatonta armeijaa vastaan.
Hellboy ottaa ryhmään mukaansa tyttöystävänsä Liz Shermanin (Selma Blair), vedessä elävän Abraham ”Abe” Sapienin (Doug Jones) ja hämärän protoplasmaisen Johann Kraussin, Paranormaaliuksien tutkimus- ja kehitysvirastossa työskentelevän tiiminsä.
Ella Kivikoski

Elämäkerta

Kivikosken vanhemmat olivat pankinjohtaja Juho Kustaa Kivikoski ja Jenny Matilda Kivikoski, o.s. Grönroos.
Ylioppilaaksi päästyään Kivikoski työskenteli isänsä pankissa useita vuosia ennen yliopisto-opintojen aloittamista. Alkuun hän opiskeli historiaa ja suomen kieltä, mutta jatkoi opintojaan kandidaatiksi valmistuttuaan arkeologian parissa. Kivikoski oli rautakauden tutkija, joka kirjoitti tieteellisten artikkeleiden lisäksi useita pitäjän historioita. Yleisteoksen Suomen esihistoria Kivikoski kirjoitti vuonna 1961, toimiessaan Helsingin yliopiston arkeologian professorina. Kivikoski oli järjestyksessään toinen naispuolinen professori Helsingin yliopistossa. 
Vapaa-ajallaan Kivikoski harrasti ristisanatehtäviä ja dekkareita, joilla hän katsoi olevan paljon yhteistä arkeologian kanssa – pyrittiinhän kaikissa ratkaisemaan arvoituksia pienten vihjeiden perusteella. Eläkkeelle jäätyään Kivikoski jatkoi työskentelyään arkeologian parissa 1980-luvulle saakka. 
Kivikoski oli elokuvaohjaaja Erkko Kivikosken täti.
MS Suzanne E

Haaksirikko

Alus havaittiin viimeisen kerran sen sivuuttaessa Gull Harbourin loiston matkallaan pohjoiseen. Tuolloin myrsky oli jo nousemassa. Aluksen lastina oli polttoainetta, elintarvikkeita sekä kalalaatikoita. Sen päällikkönä oli Richard Johnson, jolla oli lupa aluksen käsittelyyn mutta ei päällikön pätevyyskirjaa.
Sää alkoi huonontua kello 17 aikaan iltapäivällä, ja alus joutui voimakkaaseen aallokkoon keinuen pahimmillaan 40 astetta puolelta toiselle. Myrskyn yhä yltyessä päällikkö käänsi aluksen kohti etelää ja yritti pyrkiä suojasatamaan. Pian käännöksen jälkeen alus kaatui ja upposi nopeasti vieden mukanaan osan matkustajista ja miehistöstä. Jotkut onnistuivat tarrautumaan pinnalla kelluvaan hylkytavaraan, mutta monet heistä joko ajautuivat järvelle ja menehtyvät hypotermiaan.
Haaksirikosta ainoana eloonjäänyt Clifford Everett onnistui tarrautumaan vanerinkappaleeseen, jonka varassa hän ajelehti Black Islandille ja pääsi suojaan kalastajamajaan. Myöhemmin tutkinnassa Everett todisti, että yksi syy turmaan oli todennäköisesti avoimena ollut kylkiluukku, sillä laivavene ei olisi mahtunut sisään luukun ollessa kiinni.
Aluksen hylky lepää 18 metrin syvyydessä perä mutaan hautautuneena.
Polaris (moottorikelkka)

Polaris on yhdysvaltalaisen Polaris Industriesin valmistama moottorikelkkamerkki. Valmistus alkoi vuosina 1955–1956 pienessä Roseaun kaupungissa Minnesotan osavaltion pohjoisosissa, missä yksi yrityksen suurimmista tehtaista sijaitsee vielä nykyäänkin. 
Polaris kehitti 1980-luvulla moottorikelkkohinsa maailman ensimmäisen erillisjousituksen, jota käytetään jossain muodossa lähes kaikissa nykyaikaisissa moottorikelkoissa vielä nykyäänkin. Vuonna 1985 Polaris alkoi valmistaa ja markkinoida myös ATV-maastoajoneuvoja, ja 1998 tuotevalikoimaan lisättiin Victory-moottoripyörät. Polaris Industries omistaa myös Indian Motorcycle -yhtiön, joka on tunnettu yhdysvaltalainen moottoripyörävalmistaja. Polaris omistaa myös osia itävaltalaisesta KTM-moottoripyöräyhtiöstä.
HMS New Zealand (1911)

Ensimmäinen maailmansota

HMS New Zealand liitettiin elokuussa 1914 Suureen laivastoon, jossa se palveli 2. Taisteluristeilijäviirikön lippulaivana tammi-helmikuussa 1915.
Doggermatalikon taistelussa HMS New Zealand ampui 147 laukausta 12 tuuman pääaseillaan ilman tiedossa olevaa tulosta. Aluksesta tehtiin amiraali Beattyn lippulaiva, kun HMS Lion tuli taistelukyvyttömäksi taistelun kuluessa.
HMS New Zealand ja HMAS Australia törmäsivät toisiinsa 22. huhtikuuta 1916, mutta HMS New Zealand saatiin palveluskuntoon ennen Skagerrakin taistelua. Skagerrakin taistelussa alukseen osui yksi 11 tuuman kranaatti X-torniin. Osuma ei kuitenkaan aiheuttanut merkittäviä vaurioita. Alus ampui taistelun kuluessa enemmän kuin mikään muu Dreadnought 420 12 tuuman laukausta. Ampumisella ei kuitenkaan saatu havaittavaa tulosta ja ainoastaan neljä osumaa rekisteröitiin.
HMS New Zealand liitettiin osaksi 1. Taisteluristeilijäviirikköä kesäkuussa 1916, mutta alus korvattiin HMS Renownilla jo syyskuussa ja alus palasi 2. Taisteluristeilijäviirikköön palvelen siinä sodan loppuun saakka.

Sodan jälkeen

HMS New Zealand kiersi uudelleen dominioita 1919 toimien amiraali Jellicoen lippulaivana. Alus siirrettiin Washingtonin laivastosopimuksen seurauksena poistolistalle ja myytiin romutettavaksi joulukuussa 1922.
Arto Räty

Arto Tuomas Räty (s. 25. lokakuuta 1955 Parikkala) on suomalainen upseeri, sotilasarvoltaan kenraaliluutnantti evp. Prikaatikenraaliksi Räty ylennettiin vuonna 2004 ja kenraaliluutnantiksi vuonna 2010.
Rädyn ura huipentui Suomen puolustusministeriön kansliapäällikkönä tammikuusta 2011 vuoden 2015 loppuun, minkä jälkeen hän jäi eläkkeelle. Räty toimi myös Turvallisuuskomitean puheenjohtajana vuoden 2015 loppuun. Helmikuusa 2016 hän aloitti johtotehtävissä Fortumilla.

Ura sotilaana

Arto Räty valmistui Kadettikoulusta vuonna 1979. Sotakorkeakoulun maasotalinjalta hän valmistui 1989, ja yleisesikuntaupseerin tutkinnon Räty suoritti samana vuonna. Lisäksi hän on suorittanut opintoja Yhdysvalloissa, Ruotsissa ja Saksassa.
Valmistumisensa jälkeen Räty toimi toimistopäällikkönä Helsingin sotilaspiirin esikunnassa 1989–1992. Pääesikunnassa hän työskenteli osastoesiupseerina operatiivisella osastolla 1992–1994 ja apulaisosastopäällikkönä kansainvälisellä osastolla 1997–2000. Näiden toimien välissä hän oli apulaissotilasasiamiehenä ja Naton yhteysupseerina Brysselissä vuodet 1994–1997.
Vuonna 2000 Räty toimi Suomen pataljoonan komentajana KFOR-operaatiossa Kosovossa. Sieltä hän siirtyi jo samana vuonna Porin prikaatin komentajaksi, missä tehtävässä hän toimi vuodet 2000–2002. Sen jälkeen hän toimi maanpuolustuskurssien johtajana Maanpuolustuskorkeakoulussa 2003–2004, minkä jälkeen vuosina 2004–2008 hän johti puolustusministeriön kansallisen puolustuspolitiikan yksikköä.
Vuosina 2008–2009 Räty palveli Maavoimien esikuntapäällikkönä. Vuosina 2009–2010 hän toimi operaatiopäällikkönä Puolustusvoimain pääesikunnassa. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantin arvoon jälkimmäisenä päällikkövuotenaan.

Puolustusministeriön kansliapäällikkönä

Suomen puolustusministeriön kansliapäällikkönä hän toimi 2011–2015, ja hän haki tähän tehtävään uudelle viisivuotiskaudelle yhtenä viidestä hakijasta, ja monet pitivät häntä ennakkosuosikkina ja hänestä povattiin jopa puolustusvoimain komentajaa.
Syksyllä 2015 Sipilän hallituksen puolustusministeri Jussi Niinistön (ps) esitti Rädyn seuraajaksi kuitenkin insinöörikenraalimajuri Jukka Juustia. Poliittisen väännön ja julkisen keskustelun jälkeen hallitus nimitti Juustin, ja Rädyn virkakausi päättyy vuoden 2015 lopussa.

Työryhmä tankkeri-kuljetuskoneiden hankinnasta

Vuonna 2006 Räty johti työryhmää, jonka suosituksena oli hankkia kaksi ilmatankkaus-kuljetuslentokonetta. Tyypiksi työryhmä suositteli Airbusin A330 MRTT-monitoimikonetta, jotka maksavat arviolta 150 miljoonaa eroa kappaleelta. Niiden avulla voitaisiin hankkia kaikille F-18 Hornet -lentäjille ilmatankkauspätevyys ja käyttää niitä pääasiassa Finnairin käytössä, mistä otettuna ne voitaisiin muuttaa vuorokauden kuluessa sotilaallista käyttöä varten.
Sergei Aleinikov

Ura seurajoukkueessa

Vuosiin 1981–1998 ajoittuneella aktiiviurallaan Aleinikau pelasi Dinamo Minskin (220 ottelua, 31 maalia), Juventus FC:n (30 ottelua, 3 maalia), U.S. Leccen (59 ottelua, 2 maalia), Gamba Osakan (83 ottelua, 14 maalia), IK Oddevoldin (5 ottelua, 0 maalia), ja Coriglianon (9 ottelua, 1 maali) riveissä.

Maajoukkueura

Maajoukkuetasolla hän pelasi sekä Neuvostoliiton jalkapallomaajoukkueessa vuosina 1984–1992 (77 ottelua, 6 maalia) että Valko-Venäjän jalkapallomaajoukkueessa vuosina 1992–1994 (4 ottelua, 0 maalia).

Valmennusura

Valmentajana hän on toiminut pääosin alasarjojen seuroja Italiassa sekä muun muassa Juventuksen junioriakatemian valmennustehtävissä vuosina 2005–2007. Viimeisimpänä työtehtävänä hänellä oli N.K. Kras A.S.D.:n valmentaminen vuosien 2011 ja 2012 aikana.

Tunnustukset

Sjarhei Aleinikau valittiin vuonna marraskuussa 2003 Valko-Venäjän parhaaksi jalkapalloilijaksi viimeisimpien 50 vuoden ajanjaksolta.
Lee Sweatt

Ura

Sweatt pelasi vuosina 2003–2007 Colorado Collegen jääkiekkojoukkueessa, NCAA:n alaista yliopistosarjaa. Coloradossa hän oli yksi seuran avainpelaajia tehtyään neljän kauden aikana 89 tehopistettä. Viimeisellä kaudellaan Sweatt valittiin WCHA:n vuoden opiskelijapelaajaksi. Keväällä 2007 Sweatt teki loppukauden mittaisen sopimuksen AHL:n San Antonio Rampagen kanssa.
SM-liigassa pelaava TPS hankki Sweattin kaudeksi 2007–2008. Hänet hankittiin korvaamaan NHL-sopimuksen saanut Bryce Lampman. Hyvän kauden Turun Palloseurassa pelannut Sweatt siirtyi kauden jälkeen Itävallan pääsarjassa pelaavaan EC Red Bull Salzburgin joukkueeseen. Kaudeksi 2009–2010 Sweatt siirtyi KHL-liigassa pelaavaan latvialaisjoukkueeseen Dynamo Riikaan.
Riiassa Sweatt ei saanut kunnolla peliaikaa ja joutui pelaamaan puolustusvoittoista peliä. Hän jätti joukkueen kesken kauden ja palasi TPS:an. Sweatt pelasi 21 runkosarjaottelua TPS:ssa ja teki niissä tehot 9+7. Pudotuspeleissä pisteitä tuli 15 ottelussa 13. TPS voitti kauden päätteeksi Suomen-mestaruuden, ja Sweatt palkittiin SM-liigan parhaana puolustajana, Pekka Rautakallio -palkinnolla, sekä valittiin SM-liigan tähdistökentälliseen. Kauden jälkeen Sweatt teki sopimuksen NHL-joukkue Vancouver Canucksin kanssa. Ensimmäisen NHL-pelinsä Sweatt pelasi 26. tammikuuta 2011 Nashville Predatorsia vastaan, ja hän onnistui heti maalinteossa viimeistellen voittomaalin Pekka Rinteen taakse. 
Vancouverissa ja AHL:n Manitoba Moosessa pelatun kauden jälkeen Sweatt teki heinäkuussa 2011 kaksivuotisen ja kaksisuuntaisen sopimuksen NHL-seura Ottawa Senatorsin kanssa. Kuukausi myöhemmin hän kuitenkin ilmoitti lopettavansa pelaajauransa ja siirtyvänsä liike-elämään. Kesällä 2013 Sweatt kuitenkin yllättäen ilmoitti kaipaavansa jääkiekkoa siinä määrin että on ollut neuvotteluyhteydessä TPS:n pelaajakoordinaattori Ari Vuoreen mahdollisen comebackin tiimoilta.
Timanttiliiga 2015

Vuoden 2015 Timanttiliiga oli neljäntoista yleisurheilukilpailun sarja. Se alkoi 15. toukokuuta Dohasta, Qatarista ja päättyi 11. syyskuuta Brysseliin, Belgiaan.

Kilpailujärjestelmä

Yhdessä lajissa kilpailtiin seitsemän kertaa vuoden aikana. Osakilpailun kolme parasta palkittiin pisteillä niin, että lajin osakilpailun voittaja sai neljä pistettä, toiseksi tullut kaksi pistettä ja kolmanneksi sijoittunut yhden pisteen. Kauden lopuksi järjestettiin lajien syklin vuoksi kaksi eri finaalia, jotka käytiin Zürichissä ja Brysselissä. Finaaleista saatavat sijoituspisteet tuplattiin, eli jaossa oli 8–4–2 pistettä.
Mad Season

Historia

Pearl Jamin Mike McCready, Screaming Treesin Barret Martin ja John Baker Saunders olivat yhtyeen perustajajäsenet. He kirjoittivat yhdessä sellaiset kappaleet kuin "Wake Up" ja "River Of Deceit", jotka päätyivät myöhemmin Mad Seasonin albumille. McCready pyysi lopulta Layne Staleyn Alice In Chainsista mukaan kuvioihin täyttämään laulajan paikan.
Yhtye soitti ensimmäisen keikkansa lokakuussa 1994 The Crocodile Cafessa Seattlessa, josta seurasi kaivattua suosiota. Näihin aikoihin yhtye kutsui vielä itseään nimellä The Gacy Bunch.
Tammikuussa 1995 yhtye esiintyi Pearl Jamin Self-Pollution -radiolähetyksessä, esittäen kappaleet Lifeless Dead ja I Don't Know Anything. Tästä seurasi vielä enemmän suosiota ja lopulta jäsenet päätyivät studioon levyttämään ainoaksi jäänyttä albumiaan, samalla vaihtaen nimensä Mad Seasoniksi. Albumin levyttämiseen kutsuttiin mukaan myös Screaming Treesin laulaja ja keulakuva Mark Lanegan, joka esiintyy kappaleella Long Gone Day. Above saavutti lopulta sijan 24. Billboard 200-listalla myyden kultaa samana vuonna Yhdysvalloissa.
Mad Season meni tauolle kevään 1995 keikkailujen jälkeen, jäsenien keskittyessä enemmän muihin yhtyeisiinsä. Samana vuonna julkaistiin vielä konserttitaltiointi Live At The Moore Theatre, joka soitettiin Seattlen Moore Theatherissa 29. huhtikuuta 1995. Tämän jälkeen Mad Season käytännössä lopetti toimintansa. Kitaristi McCready yritti saada yhtyeen jälleen toimintaan vuonna 1997, mutta laulaja Layne Staleyn terveys oli huumeiden käytön seurauksena jo siinä vaiheessa niin huono ettei uudelleenlämmittelystä tullut mitään.
Myöhemmin samana vuonna McCready kutsui albumilla laulajana vierailleen Laneganin päälaulajaksi Staleyn tilalle, samalla yhtye vaihtoi nimensä Disinformation-nimiseksi. Erinäisten kiireiden vuoksi tästäkään kokoonpanosta ei tullut valmista, ja viimeinen naula Mad Seasonin/Disinformationin arkkuun lyötiin, kun yhtyeen basisti John Baker Saunders kuoli heroiinin yliannostukseen vuonna 1999. Kolme vuotta myöhemmin, huhtikuussa 2002 Staley kuoli niin ikään huumeisiin, heroiinin ja kokaiinin yliannostukseen.