google/wiki40b huggingface dataset:
Idris II

Idris II oli Keski-Marokkoa hallitsevan Idrisidi-dynastian toinen kuningas vuosina 791–828.
Isänsä Idris ibn Abdullahin kuollessa 791 Abbasidien lähettämän salamurhaajan surmaamana ei tällä ollut perillisiä. Kuninkaan neuvonantaja, entinen orja Rashid toi heimojen tietoisuuteen kuolleen kuninkaan rakastajattaren, berberiorjan nimeltä Kanzah, joka odotti lasta. Hän otti kansalta uskollisuudenvakuutuksen vielä syntymättömän hallitsijan nimissä. Syntymän jälkeen poika nimettiin edesmenneen isänsä nimellä Idris II:ksi. Rashid vakautti Idrisidien suvun vallan ja vaikka hänet surmattiin 802 Abbasidien masinoimassa kapinassa, pysyi kansa uskollisena nuorelle Idris II:lle.
Seuraavana vuonna Idris II julistettiin imaamiksi Walilan moskeijassa ja hänen puhdasoppisuutensa alkoi vetää puoleensa arabipakolaisia ympäri muslimimaailmaa Hän siirsi pääkaupungin Prolilasta Fesiin. Varsinkin vuoden 818 epäonnistunut kapina Cordobassa toi Fèsiin runsaasti pakolaisia ja muutamassa vuosikymmenessä kaupungista kasvoi tiheästi asuttu keskus. Idris II:n kuollessa useimmat Keski-Marokon heimot olivat hyväksyneet hänet imaamiksi.
Kuninkaan kolmestatoista pojasta vanhin Muhammad ibn Idris seurasi isäänsä Fesin ja sen ympäristön valtaistuimelle, mutta isoäidin Kanzahin toiveen mukaisesti myös muille pojille annettiin omat alueet hallittaviksi. Lisäksi Idrinin setä Sulaiman bin Abdullah bin Hasan bin Muthana bin Hasan bin Ali bin Ali Talib sai Tlemcen alueen saavuttuaan Egyptistä pakolaisena Marokkoon.
Santtu-Matias Rouvali

Santtu-Matias Rouvali (s. 5. marraskuuta 1985 Lahti) on suomalainen kapellimestari ja lyömäsoittaja.

Ura

Rouvali aloitti orkesterinjohdon opinnot Sibelius-Akatemiassa 2007 Leif Segerstamin johdolla. Hänen kapellimestarinuransa sai sysäyksen syyskuussa 2009, jolloin hän johti pikahälytyksellä Radion sinfoniaorkesterin konsertin. Sen jälkeen Rouvali on johtanut RSO:n ohella muun muassa Tampere Filharmoniaa, Kymi Sinfoniettaa, Keski-Pohjanmaan Kamariorkesteria, Tapiola Sinfoniettaa, Sinfonia Lahtea ja Residentie orkest Haagia. Syyskuussa 2010 Rouvali teki sopimuksen tunnetun lontoolaisen HarrisonParrott-agentuurin kanssa. Syksystä 2011 lähtien Rouvali toimii Tapiola Sinfoniettan taiteellisena partnerina.
Rouvali aloitti syksyllä 2013 Tampere Filharmonian taiteellisena johtajana ja ylikapellimestarina, sopimusta jatkettiin vuonna 2017 toistaiseksi voimassa olevana.  Hän johti itsenäisyyspäivän konsertissa 2013 sekä 2014 Tampere Filharmoniaa Tamperetalossa. Rouvali on valittu Göteborgin sinfoniaorkesterin ylikapellimestariksi. Hän aloittaa tehtävässä kaudella 2017–2018. Sopimus on nelivuotinen. Rouvali on toiminut Lontoon filharmonisen orkesterin päävierailijana vuodesta 2017 alkaen, ja hänet nimitettiin vuonna 2019 orkesterin ylikapellimestariksi; hän seuraa Esa-Pekka Salosta ja alkaa hoitaa tehtävää syksyllä 2021.
Lyömäsoittajana Rouvali on voittanut Eurovision Nuorten solistien Suomen-karsinnan vuonna 2004 ja esiintynyt muun muassa Sinfonia Lahden, RSO:n ja Mikkelin kaupunginorkesterin solistina. Hän on Se ensemblen kapellimestari ja yksi Sen perustajajäsenistä.

Yksityiselämä

Rouvalilla on vuonna 2014 syntynyt poika suhteestaan pianisti Heini Lehdon kanssa. Rouvali asuu avoliitossa Tampere Filharmonian sellisti Elina Sipilän kanssa Tampereella.
Bruce Leen patsas

Bruce Leen patsas on rakennettu Bruce Leen muistolle. Patsas sijaitsee Kiinassa Hongkongin kaupungin Tähtien aukiolla (kiin. 星光大道). Patsas on 2,5 metriä korkea pronssinen patsas. Patsas paljastettiin 27. marraskuuta 2005, joka olisi ollut Bruce Leen 65. syntymäpäivä.
Punatakki

Punatakki (eng. Redcoat tai Red Coat) on 1700–1800-lukujen brittiläisistä jalkaväensotilaista yleisesti käytetty nimitys. Vaikka eri aselajit kuten tykistö ja ratsuväki saattoivat käyttää muunvärisiä univormuja, oli punainen käytössä suurimmalla osalla jalkaväenrykmenteistä. Punainen brittisotilaan univormu tehtiin perinteisesti villasta ja pellavasta.
Helena Ranta

Meri Helena Ranta (o.s. Tamminen, s. 11. kesäkuuta 1946 Kajaani) on oikeushammaslääkäri Helsingin yliopiston oikeuslääketieteen laitoksella.

Toiminta

Helena Ranta on toiminut useiden kansainvälisten oikeuslääketieteellisten tutkijaryhmien johtajana ja jäsenenä. Hän on ollut näissä tehtävissä Bosnia ja Hertsegovinassa 1996–1997, Kosovossa 1998–2001, Kamerunissa 2002, Perussa 2002, Irakissa 2004, Kaakkois-Aasian hyökyaalto-onnettomuuden selvittelyissä 2005 sekä Tšetšeniassa. Lisäksi hän on ollut mukana Etelä-Amerikkaan kohdistuneissa oikeuslääke- ja oikeushammaslääketieteellisissä koulutusprojekteissa mm. Perussa ja Kolumbiassa.
Ranta on tunnistanut Estonian onnettomuuden uhreja, hän on tutkinut EU:n toimeksiannosta Kosovon tapahtumia ja hän oli todistajana Haagissa vuonna 2003 Slobodan Miloševićin oikeudenkäynnissä.
»Myös kuolleilla on ihmisoikeudet. Niihin kuuluu sekin, että heidät haudataan nimeään kantaviin hautoihin ja että omaiset saavat tietää, mitä heille on tapahtunut. Siihen kuuluu myös, että vainajia kohdellaan kunnioittavasti. » 
(Helena Ranta)
Suomessa hän on myös ollut mukana Helsingin yliopiston arkeologian professori Mika Lavennon johtamissa Lappeenrannan Huhtiniemen joukkohautojen vainajien tutkimuksissa. Näiden oletettiin aluksi olleen toiseen maailmansotaan ja laittomiin teloituksiin liittyviä. Tutkimukset kuitenkin osoittivat, että kyseessä olivat mahdollisesti johonkin kulkutautiin liittyvät 1800-luvun venäläiset sotilashaudat.
Ranta on tutkinut myös Nikolai II:n kalloksi epäillyn kallon hampaat, eikä ollut lainkaan vakuuttunut että kallo olisi Nikolain.
Hän on toiminut myös Suomen Akateemisten Naisten Liiton, Plan Suomi Säätiön ja Suomen UN Womenin puheenjohtajana.

Tunnustukset

Helena Rannalle myönnettiin vuonna 2006 tunnustuksena hänen ansioistaan professorin arvo hänen loppuvirkakaudekseen Helsingin yliopistossa.
Ranta on nimetty myös vuoden naiseksi, vuoden Eevaksi, vuoden käyttäytyjäksi ja vuoden alumniksi. Hän on myös Suomen Akateemisten Naisten Liiton sekä Suomen forensisen arkeologian ja osteologian seuran FAFAAn kunniajäsen.
Perun katolinen yliopisto (Pontificia Universidad Católica del Perú) nimitti Helena Rannan  kunniaprofessoriksi merkittävästä työstä oikeuslääketieteellisen antropologian alalla vuonna 2009.
Vuonna 2017 Helena Rannalle myönnettiin kansainvälinen rauhanvälityksen Lysistrata-palkinto.
Vuonna 2018 arkkipiispa Kari Mäkinen myönsi Rannalle Pyhän Henrikin ristin hänen ulkomaille suuntautuneista humanitaarisista ansioistaan.
Niko Kalliojärvi

Niko Kalliojärvi (s. 3. toukokuuta) on suomalainen kitaristi ja laulaja, joka tunnetaan pääasiassa metalliyhtye Amoralin pitkäaikaisena vokalistina vuosina 2002–2008. Kalliojärvi erosi yhtyeestä vuonna 2008 motivaation puutteen vuoksi, mutta palasi takaisin huhtikuussa 2015 kitaristi-laulajan ominaisuudessa.  Poisollessaan hän toimi kitaristi-laulajana death metal yhtye Lithuriassa, laulajana melodisessa death-metal yhtye Tracedawnissa (jonka akustisella Arabian Nights EP:llä kuullaan ensi kertaa hänen puhdasta lauluaan) sekä perusti espoolaisen modernia metallia soittavan yhtyeen nimeltä Humavoid.
Niko tutustui Amoralin kitaristi Silver Otsiin käydessä tämän kanssa samaa lukiota. Otsin kautta Kalliojärvi tutustui myös Ben Varoniin ja Juhana Karlsoniin, jotka alkoivat kiinnostua Nikon äänestä kuullessaan hänen laulavan Panteraa eräissä juhlissa. Kalliojärvi esiintyi Amoralissa ensimmäisen kerran vuonna 2002, kun yhtyeen silloinen laulaja, Matti Pitkänen, ei päässyt tulemaan keikalle ja Kalliojärvi pyydettiin tämän sijaiseksi.
Kalliojärvi valmistui Pop&jazz konservatoriosta 2015 pääinstrumenttinaan kitara.
Giuseppe Zanardelli

Giuseppe Zanardelli (29. lokakuuta 1826 Brescia, Lombardia – 29. joulukuuta 1903 Moderno) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä vuosina 1901–1903.

Elämäkerta

Zanardelli osallistui vapaaehtoisena vuoden 1848 sotaan Itävaltaa vastaan Lombardiassa. Tappiollisen Novaran taistelun jälkeen hän palasi kotikaupunkiinsa Bresciaan, jossa toimi jonkin aikaa lakitiedon opettajana. Itävallan viranomaiset kuitenkin kielsivät häneltä opettamisen hänen poliittisten mielipiteidensä vuoksi. Vuonna 1859 Zanardelli valittiin Sardinian parlamenttiin. Seuraavina vuosina hän toimi yhdistyneessä Italiassa erilaisissa hallinnollisissa tehtävissä, mutta kohosi merkittäviin virkoihin vasta sen jälkeen, kun vasemmisto nousi maassa valtaan vuonna 1876. Zanardelli oli eri vasemmistohallituksissa työministerinä 1876–1877, sisäministerinä 1878–1881 ja oikeusministerinä 1881–1883. Viimeeksi mainitussa ominaisuudessa hän vei läpi uuden vaalilain. Se nelinkertaisti äänioikeutettujen määrän puolesta miljoonasta kahteen miljoonaan. Zanardelli kuitenkin erosi Agostino Depretisin hallituksesta, koska liberaalina ja irredentismin kannattajana hän ei hyväksynyt pääministerin lähentymistä oikeistoon ja ulkopolitiikassa Itävalta-Unkariin. Kun Depretis lopetti yhteistyön oikeiston kanssa, Zanardelli palasi hänen hallituksensa oikeusministeriksi vuonna 1887, ja jatkoi myös Francesco Crispin hallituksessa aina helmikuuhun 1891. Tänä aikana hän valmisteli uuden rikoslain, joka lakkautti kuolemanrangaistuksen ja laillisti lakot, mikäli niihin ei liittynyt väkivaltaa tai kiihotusta.
Vuosina 1891–1894 Zanardelli toimi edustajakamarin puhemiehenä ja 1897–1898 hän oli Antonio di Rudinìn hallituksen oikeusministerinä. Hän erosi vastalauseena, kun hallitus julisti poikkeustilan alueille, joilla oli esiintynyt mellakoita. Helmikuussa 1901 kuningas Viktor Emanuel III nimitti Zanardellin pääministeriksi. Hallituksen vahvaksi mieheksi tuli sisäministerinä toiminut Giovanni Giolitti. Zanardellin hallitus pyrki lievittämään Italiaa vaivanneita sosiaalisia levottomuuksia pehmeillä keinoilla: köyhimpiin kohdistuvia veroja alennettiin ja sotilaita ei enää käytetty lakkojen murtamiseen. Zanardelli myös pitäytyi tiukasti parlamentaarisissa menettelytavoissa. Hän joutui eroamaan lokakuussa 1903, kun hänen lakiesityksensä avioeron laillistamisesta kohtasi opposition jyrkän vastarinnan. Hän kuoli myöhemmin samana vuonna.
Säynätjärvi (Asikkala)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 81 hehtaaria, se on 3,0 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 7 saarta.  Sen rantaviivan pituus on 8,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Asikkalanselän alueella (14.21), jonka Urajärven valuma-alueeseen (14.212) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 98,5 metriä mpy.
Armas Vainio

Armas Vainio (6. marraskuuta 1923 Vaasa – 26. elokuuta 2003 Vaasa) oli  taiteilijaprofessori, taidemaalari ja kuvataiteilija.

Henkilöhistoria

Vainion vanhemmat olivat Jaakko Vainio ja Aino Somppi ja puoliso Kerttu Kiikka. Hän opiskeli Vaasan Taideyhdistyksen Piirustuskoulussa vuosina 1947-1948 ja Vapaassa Taidekoulussa 1948-1950. Italiassa hän opiskeli Accademia di Belle Arti di Firenzessä  vuonna 1951. Professorin arvonimen Vainio sai vuonna 1981. Vainio oli nimeään kantavan taidesäätiön jäsen vuodesta 1993.

Taiteellinen tuotanto

Vainion teoksia oli ensimmäisen kerran esillä näyttelyssä Vaasassa vuonna 1947. Hän oli etevä eteläpohjalaisen talonpoikaiskulttuurin ja -maiseman kuvaaja, joka maalasi lakeuden jokilaaksoja, peltoaukioita ja pihapiirejä. Vainion aiheita olivat myös tupainteriöörit ja körttikansa. Hänen tauluissaan näkyy usein tavallisia pihojen ja piennarten kukkia, mutta hän maalasi myös asetelmia. 1960-luvulla Vainio kokeili erilaisia maalaustyylejä ja aiheita ja hänen taiteeseensa jäikin sittemmin vahva pelkistäminen ja abstraktion käyttö.
Vainio osallistui lukuisiin kotimaisiin ryhmä- ja yksityisnäyttelyihin, festivaaleihin ja ryhmätöihin. Ulkomailla hän osallistui useihin Vaasan taiteilijoiden ja Waasaryhmän näyttelyihin Uumajassa, Malmössä, Kielissä, Helsingørissä ja Örnsköldsvikissä. Pohjanlahden biennaaliin hän osallistui vuonna 1983 Raumalla. 
Vainio teki seinämaalaukset Lapuan Säästöpankkiin 1970 ja Nurmon kunnantaloon 1985.
Suomen Cup (lentopallo)

Lentopallon Suomen Cupia on pelattu vuodesta 1968 lähtien. 1993 finaali pelattiin miehillä kaksiosaisena. 1998 ja 1999 lentopallo-ottelut pelattiin kahdesta jaksovoitosta sekä naisilla, että miehillä. Noissa otteluissa jaksovoittoon riitti kaksi erävoittoa (paitsi mahdollinen kolmas jakso, joka oli kerrasta poikki) ja otteluvoittoon vastaavasti kaksi jaksovoittoa. Vuosina 1982–1985 miehillä ratkaistiin myös pronssimitalit, kun ei pelattu loppuottelua, vaan sarjamuotoinen loppusarja. Suomen Cupia ei pelattu vuosina 1986–1989 ja naisilla sitä ei pelattu myöskään vuosina 1969–1974. Naisilla loppusarja pelattiin vuosina 1975 ja 1983–1985.
Cupin suuria yllätyksiä on muun muassa 2-sarjalaisen Pielisjoen Karin voitto Pieksämäen NMKY:stä kaudella 1977, jolloin Namika oli hallitseva Suomen sarja- ja cupmestari.
Kaudella 2010 liigajoukkueet ja parhaat Ykkössarjan joukkueet pelasivat Liiga Cupia ja Suomen Cup muuttui alempisarjalaisten kilpailuksi. Nykyisin kaikki halukkaat jälleen osallistuvat Suomen Cupiin.
Vuoden 2010 Suomen Cupin finaaliin selvisi Haukivuoren Kisailijat joka kukisti 2-sarjalaisten välisessä semifinaalissa LiVo/PyU:n 3–0 (25–22,25–18,25–19). Toinen finalisti selvisi 13. marraskuuta, jolloin 3-sarjalainen Kiikoisten Kirma hävisi kotonaan 2-sarjassa pelaavalle Liedon Parmalle 1–3. Parma vei loppuottelun puhtaasti 3–0. Liigacupin finaalissa Team Lakkapää löi Pielaveden Sammon 3–1. Kaikki loppuottelut pelattiin Salossa 28. marraskuuta.
Syksyllä 2011 aloitetusta Suomen Cupista lähtien on loppuottelut pelattu vuodenvaihteen jälkeen, viimeisimpinä kausina ns. final four -turnauksina, joissa viikonlopun aikana pelataan sekä välierät että loppuottelut niin miehissä kuin naisissakin.
Leo Hirvonen

Leo Leopold Hirvonen (15. marraskuuta 1924 Savonlinna – 27. heinäkuuta 1993 Parainen) oli suomalainen fysiologi ja Oulun yliopiston fysiologian professori vuodesta 1970. Sitä ennen hän oli Turun yliopiston fysiologian apulaisprofessori 1957–1970. Hän tutki verenkierron fysiologiaa sikiöillä ja vastasyntyneillä, ja lisäksi hän tutki kliinistä fysiologiaa ja tupakkakysymystä. Hirvonen oli aktiivinen tupakoinnin vastustaja. Hän toimi ETRA-liiton puheenjohtajana.
Hirvosen vanhemmat olivat asiamies Antti Juhana Hirvonen ja Helmi Tyyne Salome Järvelä ja puoliso vuodesta 1950 lääketieteen lisensiaatti Hellin Selma Sucksdorff.
Hirvonen valmistui Turun yliopistosta lääketieteen lisensiaatiksi 1950, Helsingin yliopistosta lääketetieteen ja kirurgian tohtoriksi 1955. Hän oli avustava tutkimusfysiologi Kalifornian yliopistossa 1960–1961. Hän oli Helsingin yliopiston fysiologian laitoksen assistentti 1954–1955 ja Turun yliopiston fysiologian laitoksen assistentti 1955–1957
Vastasyntyneillä tekemänsä tutkimuksen Hirvonen teki abortoiduilla sikiöillä, ja hän joutui sen vuoksi katolisen kirkon pannaan, jonka langetti paavi Johannes XXIII. Paavi Johannes Paavali II kuitenkin vapautti hänet.
Han oli Helsingissä 1989 pidetyn fysiologisten tieteiden maailmankongressin 100-vuotisjuhlakongressin varapresidentti ja vastasi kongressin julkaisutoiminnasta. Tätä ennen hän oli mm. Suomen fysiologiyhdistyksen puheenjohtaja I976-1982, Pohjoismaisen fysiologiyhdistyksen puheenjohtaja 1976-1979 sekä Pohjoismaisen arktisen lääketieteellisen tutkimuksen yhtyeistyökomitean jäsen vuodesta 1987.
Hirvonen oli Adventtikirkon aktiivinen jäsen.
Veikko Muronen

Nuoruus ja yksityiselämä

Veikko Muronen syntyi Viipurissa lokakuussa 1927. Hän valmistui Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1946 ja opiskeli tämän jälkeen Teknillisessä korkeakoulussa konetekniikkaa. Muronen valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1953.
Muronen oli naimisissa, ja hänellä oli kaksi lasta. Vapaa-aikansa hän vietti mielellään mökillään perheensä kanssa. 1960-luvulla Muronen suoritti moottorilentäjän lupakirjan. Muronen kuoli Helsingissä 2006.

Työura

Työuransa Muronen aloitti Valtion teknillinen tutkimuslaitoksella tutkijana ja jatkoi sieltä A. Ahlströmin Varkauden tehtaalle suunnittelijaksi.
Kilpailu kuorma-automarkkinoilla kiristyi 1950-luvulla, sillä pula-aika alkoi olla ohi ja tarjonta kasvaa. Vuonna 1955 hämeenlinnalaisella Vanajan Autotehtaalla haettiin, henkilöä joka osaisi suunnitella hyvän puutavara-auton. Tehtävään valittiin Muronen, joka toimi yrityksessä ensin suunnittelu- ja myöhemmin tuotantopäällikön tehtävissä.
Vanajan merkittävin keksintö esiteltiin 1950-luvun lopulla, Murosen kehittämä täyden kuorman nostava kuorma-auton teli. Keksintö osoittautui täysin ylivertaiseksi kilpailijoiden vastaaviin ratkaisuihin verrattuna. Suunnittelemistaan kuorma-autoista Muronen piti jälkeenpäin merkittävimpänä T6-69/5000+1200-mallia. Autossa oli turboahdettu A.E.C. AVT690 -moottori, 15-nopeuksinen Fuller RTO915 -vaihteisto ja Murosen hydraulinen nostoteli. Autoa pidettiin onnistuneena kokonaisuutena.
Muronen osallistui myös linja-autojen alustojen suunnitteluun. Vuonna 1968 esiteltiin keskimoottorinen malli LK6-69, jossa oli makaava A.E.C. AH 691 -moottori ja jousituksessa niin sanotut rullaavat ilmapalkeet. Auton taka-akselille oli asetettu neljä ilmapaljetta, kun kilpailijoiden vastaavissa ratkaisuissa niitä oli vain kaksi. Rakenteen ansiosta matkustusmukavuus parani huomattavasti.
Vanajan yhdistyi Oy Suomen Autoteollisuus Ab:n kanssa vuonna 1968, ja Sisu otti välittömästi Vanajan nostotelin käyttöön omissa tuotteissaan. Suomen Autoteollisuus yritti tehdä yhteistyötä muiden kuorma-autovalmistajien kanssa markkinoimalla nostoteliä ulkomaisille yrityksille. Hämeenlinnan tehtaalla asennettiin nostotelejä muutamiin Ivecon kuorma-autoihin, mutta sen jälkeen yhteistyö hiipui. Murosen suunnittelema nostoteli oli 2010-luvulla edelleen käytössä Sisun kuorma-autoissa.
Vuonna 1982 Muronen siirtyi linja-autovalmistaja Oy Wiima Ab:n tekniseksi johtajaksi. Sen jälkeen hän toimi kansainvälisissä joukkoliikenteeseen liittyvissä konsultointitehtävissä ennen eläkkeelle jäämistään: vuosina 1982–1987 Muronen toimi ensin portugalilaisen, sen jälkeen saudiarabialaisen ja lopuksi brasilialaisen linja-autotehtaan johtajana. Hän oli lyhyen aikaa projektijohtajana Iisalmessa ja veti kreikkalaisen koritehtaan tuotannon järjestelyä.
Peter Paul Rubens

Elämänvaiheita

Rubens syntyi Siegenissä, Westfalenissa, Saksassa, protestanttisen lakimiehen perheeseen, joka oli paennut Antwerpenistä uskonnollista ahdasmielisyyttä. Isän kuoleman jälkeen Rubens palasi äitinsä kanssa Antwerpeniin ja otti katolisen kasteen. Uskonto oli näkyvässä osassa hänen myöhemmässä tuotannossaan.
Maailmanmies Rubens maalasi monille Euroopan hoveille, mm. Mantovan herttualle ja Ranskan kuningashuoneelle.
Kielitaitoisena ja sulavakäytöksisenä miehenä hän toimi myös  diplomaattina. Sekä Espanjan kuningas Filip IV että Englannin kuningas Kaarle I löivät hänet ritariksi. Vuonna 1629 Rubens matkusti Englantiin neuvottelemaan lähettiläiden vaihdosta Englannin ja Espanjan välillä. Neuvottelut johtivat rauhansopimukseen vuonna 1630.
Rubens kuoli Antwerpenissa, Belgiassa (silloisessa Espanjan Alankomaissa).
Adi Dassler

Adolf "Adi" Dassler (3. marraskuuta 1900, Herzogenaurach, Saksa – 6. syyskuuta 1978, Herzogenaurach, Saksa) oli saksalainen suutari, joka valmisti ensimmäiset urheilujalkineensa vuonna 1920. Adi Dasslerin tunnetuin yritys on Adidas, jonka hän perusti riitaannuttuaan veljensä Rudolf Dasslerin kanssa.

Ura

Adi Dassler aloitti suutarinuran 1920-luvulla. Hän halusi valmistaa jokaiselle urheilulajille oman jalkineensa, ottaen huomioon kunkin lajin erityisvaatimukset.
Hän oli innokas urheilumies, joka vietti mahdollisimman paljon aikaa urheilukentillä ja -kisoissa, urheilijoiden toiveita ja näkemyksiä kuunnellen. Vuonna 1925 hän asensikin valmistamiinsa juoksukenkiin ruuvattavat piikit ja vuodesta 1928 lähtien Adi Dasslerin valmistamat jalkineet ovat olleet merkittävässä asemassa olympiaurheilijoiden varustuksessa.
1930-luvun puoleen väliin mennessä Adi Dassler valmisti yli 30 kenkämallia 11 urheilulajille ja hänen kenkätehtaassaan oli noin 100 työntekijää. Alle kahdessa vuosikymmenessä yritys nousi maailman johtavaksi urheilujalkineiden valmistajaksi.

Adidaksen synty

Vuonna 1948 Adi Dassler loi yritykselleen nimen: Adidas, etu- ja sukunimiään lainaten. Vuotta myöhemmin hän rekisteröi kengistään tutut kolme raitaa, luoden yritykselleen yhden maailman tunnetuimmista logoista.
Adi Dasslerin suuri kansainvälinen läpimurto tapahtui vuoden 1954 jalkapallon MM-kisoissa, jossa Saksan joukkue pelasi finaalissa Unkaria vastaan. Saksan joukkue käytti ensimmäistä kertaa jalkapalloilun historiassa kenkiä, joissa oli vaihdettavat nappulat.
Q-dance

Q-dance on alankomaalainen yritys joka järjestää raskaamman elektronisen tanssimusiikin tapahtumia. Raskaamman tanssimusiikin päätyylilajeja ovat mm. hardcore, hardstyle, dubstyle, techno ja hardhouse. Tunnetuimpia Q-dance tapahtumia ovat Defqon 1 festival, Q-BASE, Qlimax ja X-Qlusive. Q-dancen järjestämät tapahtumat tunnetaan niiden nimessä esiintyvästä "Q" kirjaimesta. Q-dancen logo perustuu virtanapin kuvakkeeseen joka 120-astetta oikealle käännettäessä muodostaa "Q" kirjaimen.
Loimukoivu

Loimukoivu on koivussa ilmenevä ominaisuus tai ”vika”, joka saa puun syyt muodostamaan erityisen aaltoilevan tai loimuavan kuvion. Loimuaminen on yleisintä koivulle, mutta samaa ilmiötä esiintyy myös muissa havu- ja lehtipuissa. Loimupuussa puun solukkorakenne on normaali, mutta syiden suunta vaihtelee aaltomaisesti säteen ja/tai tangentin suunnassa puuaineessa. Loimuominaisuus on tavallisesti rauduskoivun muunnos, samaan tapaan kuin visakoivu on muunnos, ei oma puulajinsa.
Loimukoivu on melko harvinaista. Sitä syntyy vanhoissa sekametsissä, ja sen tunnistaa rauduskoivun aaltoilevasta ja vahvasta kaarnasta rungon tyvessä. Koska puulajia on vaikea saada, ja sille olisi kysyntää ulkomailla saakka, on loimukoivua myös kloonattu ja tuotettu uusia taimia Taimityllilän taimitarhalla vuonna 2016. Taimia on sitten istutettu esimerkiksi hämeenlinnalaisen Harvialan kartanon puutarhaan.

Käyttö

Loimuakoivua käytetään muun muassa huonekaluissa ja kitaroiden rungossa. Vielä 1920-luvulla loimukoivu oli suosittu huonekalupuu. Uudet tuulet eli funktionalismin tulo muutti tilannetta. Kuitenkin esimerkiksi vuonna 1931 valmistuneen Eduskuntatalon huonekaluista suuressa osassa on käytetty loimukoivua, tummaksi käsiteltynä. Huonekaluista useat ovat sisustusarkkitehti Birger Hahlin suunnittelemia. Loimukoivu tummana on tunnusomaista myös 1978 valmistuneen Eduskunnan kirjaston sisustuksessa, ja sitä on käytetty vaalena uusimmassa, vuonna 2004 valmistuneessa eduskunnan kiinteistössä eli Pikkuparlamentissa. Eduskuntatalon vuonna 2017 valmistuneen peruskorjauksen yhteydessä kunnostettiin ja entisöitiin tuhansia huonekaluja sekä suuri määrä ovia. Lukuisissa ovissa kiiltävä, tummaksi käsitelty loimukoivuinen elävä pinta on saatu näkyviin lukuisten lakkakerrosten alta.
Puppe-koira

Puppe-koira (engl. Spot the Dog) on brittiläisen kuvittaja Eric Hillin luoma keltainen ruskeapilkkuinen koiranpentu.
Hill keksi Pupen alun perin 2-vuotiaalle lapselleen ja laati ensimmäisenä kirjan Missä Puppe on.
Nykypäivänä Puppe-kirjat ovat suosittuja lastenkirjoja, joita on käännetty kymmenille kielille.
Pupesta on tehty myös TV-animaatioita ja DVD-levyjä.
Geotrupidae

Heimon nimi

Kovakuoriaisryhmän tieteellinen nimi Geotrupidae koostuu kahdesta osasta. Ensimmäinen osa, geos, viittaa sanaan "maa". Jälkimmäinen osa, trypetes, viittaa kairaamiseen tai poraamiseen. Englannin kielessä tätä ryhmää kutsutaan nimillä dor beetles, "sittiäiset" tai earth-boring dung beetles, "maata kairaavat lantakuoriaiset".