google/wiki40b huggingface dataset:
Westas Group

Westas Group on Länsi-Suomessa toimiva sahateollisuusyritys, jolla on kaksi sahaa: Raunion ja Pihlavan sahat.
Sahat tuottavat vuodessa noin 340 000 m³ sahatavaraa männystä ja kuusesta. Yhtiöllä on asiakkaita yhteensä yli 30 maassa. Kotimaan lisäksi päämarkkina-alueita ovat Keski-Eurooppa, Pohjois-Afrikka ja Kauko-itä. Konsernin liikevaihto on noin 90 miljoonaa euroa ja se työllistää yli 130 henkilöä.
Westas Groupin puunhankinta rakentuu Raunion ja Pihlavan sahojen metsäorganisaatioista.

Historia

Westas Group on perustettu 2013. Syyskuussa 2013 tehtyjen yrityskauppojen myötä Raunion Saha Oy, Raunio Bioenergia Oy sekä Pihlavan Saha Oy siirtyivät Westas Groupin omistukseen.

Tuotanto ja tuotteet

Westas Goupin sahat valmistavat mänty- ja kuusisahatavaraa. Bulkkisahatavaran lisäksi yhtiö on erikoistunut sydäntavarasta valmistettaviin erikoisdimensioihin, -mittoihin ja -kuivauksiin.
Konsernin bioenergiayhtiö toimittaa metsähakkuilla sekä sahauksen sivutuotteena syntyvää metsäenergiaa alueen keskisuurten lämpölaitosten ja isojen voimalaitosten käyttöön. Polttoainetoimitusten ohella yhtiö myy purua kuivikekäyttöön ja kuorikatetta ympäristörakentamisen tarpeisiin.

Toimipisteet

Yhtiön sahat sijaitsevat Koski Tl:ssä ja Porissa. Konsernin pääkonttori sijaitsee Varsinais-Suomessa Koskella. Westas Groupin puunhankintaorganisaatiota johdetaan Koskelta.
Bioenergiayhtiöllä on viisi varastoterminaalia: Koskella, Nurmijärvellä, Paimiossa, Porissa, ja Vesilahdella.

Omistus

Westas Groupin pääomistaja ja toimitusjohtaja on Pekka Kopra (85 %) ja vähemmistöosakkaana on A. Ahlström Oy
Jaakko Ilkka (ooppera)

Jaakko Ilkka on Jorma Panulan vuosina 1977–1978 Aarni Krohnin librettoon säveltämä niin sanottu kansanooppera, joka perustuu historiallisiin tapahtumiin nuijasodan aikana. Oopperan musiikki on perinteisen tonaalista ja se sisältää aineksia suomalaisesta kansan- ja pelimannimusiikista. Ooppera kantaesitettiin Ilmajoen Musiikkijuhlilla vuonna 1978.
Ooppera kertoo tarinan Ilmajoelta kotoisin olevasta isännästä, joka ryhtyy taisteluun epäoikeudenmukaista ratsuväen ylläpitovelvoitetta vastaan. Hänestä tulee Klaus Flemingin vastaisen talonpoikaiskapinan johtaja. Oopperan lopussa Ilkka kokee tappion omien joukkojen pettäessä hänet.
Jaakko Ilkka -oopperaa esitettiin Ilmajoen musiikkijuhlilla neljänä kesänä 1978–1981 Edvin Laineen ohjaamana. Jaakko Ilkkaa esitti Tuomo Häkkilä, Katariinaa Ritva Auvinen, Klaus Flemingiä Jorma Falck ja Kylmä-Jyrää Eero Piirto. Muissa rooleissa lauloivat muun muassa Jorma Hynninen, Jaakko Ryhänen ja Jaakko Hietikko. Mieskuorot Ilkan Miehet ja Kurikan Nuijamiehet näyttelivät talonpoikaiskapinallisia. Lähes neljänsadan henkilön lisäksi esityksissä käytettiin neljääkymmentä ratsua. Suomen Kansallisoopperan orkesteria ja Ilmajoen oopperakuoroa johti säveltäjä Jorma Panula.
Uudelleen ooppera oli Ilmajoella ohjelmistossa vuosina 1996–1997. Tällöin Jaakko Ilkkaa esitti Jyrki Anttila, vaimoa Kaisa Hannula ja mukana olivat myös muiden muassa Tommi Hakala ja Juha Uusitalo.
Oopperan musiikista julkaistiin vuonna 1979 LP-levy.
Þorgerður Katrín Gunnarsdóttir

Þorgerður Katrín Gunnarsdóttir (s. 4. lokakuuta 1965 Reykjavík, Islanti) on islantilainen poliitikko. Hän toimii islantilaisen Reformipuolueen puheenjohtaja ja istuu Islannin parlamentissa Alltingissa. Hänellä on lakiopinnot ja tutkinto Islannin yliopistosta.

Yksityiselämä

Þorgerður on naimisissa islantilaisen käsipallon pelaajan Kristján Arasonin kanssa. Kristján työskenteli vähittäiskaupan toimitusjohtajana Islannin finanssikriisin aikana kaatuneessa Kaupthing Bankissa. Heillä on kolme lasta, Gunnar Ari (1995), Gísli Þorgeir (1999) ja Katrín Erla (2003). Hän seuraa innokkaasti jalkapalloa, kannattaa Liverpool FC:tä ja omistaa useita islanninhevosia.

Poliittinen ura

Þorgerður on nykyään Reformipuolueen puheenjohtaja, mutta hän kuului ennen vuotta 2016 Itsenäisyyspuolueeseen. Hän oli liittynyt siihen vuonna 1999. Tänä aikana Gunnarsdóttir ehti toimia vuosina 2003–2009 opetus-, tiede- ja kulttuuriministerinä. Hän siirtyi heti vuonna 2016 Reformipuolueeseen ja toimi vuoden 2017 tammikuusta marraskuuhun kalastus- ja maatalousministerinä Bjarni Benediktsson hallituksessa. Hänet valittiin uudelleen Alltingiin vuoden 2017 parlamenttivaaleissa.
Andrés Nin

Andrés Nin (oik. Andreu Nin i Pérez, 4. helmikuuta 1892 El Vendrell – 20. kesäkuuta 1937 Alcalá de Henares) oli katalonialainen poliitikko, joka tunnetaan trotskilaisen POUM-puolueen perustajana ja johtajana.

Varhaiset vuodet

Köyhään suutarin ja maatyöläisen perheeseen syntynyt Nin muutti Barcelonaan vuonna 1914. Hän on aluksi kiinnostunut anarkismista, mutta liittyi vuonna 1917 sosialistiseen työväenpuolueeseen. Marraskuussa 1921 Nin oli mukana perustamassa Espanjan kommunistista puoluetta (PCE). Myöhemmin 1920-luvulla hän muutti maanpakoon Neuvostoliittoon ja toimi Stalinia vastustaneissa trotskilaisissa. Nin työskenteli lyhyen aikaa myös Lev Trotskin henkilökohtaisena avustajana.

Paluu Espanjaan ja sisällissodan aika

Vuonna 1935 Andrés Nin palasi Espanjaan ja perusti POUM:n yhdessä Joaquin Maurinin kanssa vastavoimaksi stalinistiselle PCE:lle. Uudesta puolueesta tuli nopeasti suosittu erityisesti Kataloniassa, jossa se kasvoi kilpailevaa PCE:tä suuremmaksi. POUM oli myös mukana tammikuussa 1936 perustetussa kansanrintamassa, joka voitti helmikuussa järjestetyt parlamenttivaalit. Syyskuussa hänet nimitettiin Katalonian hallituksen oikeusministeriksi. Nin erotettiin kuitenkin tehtävästä jo joulukuussa tasavaltalaisia sisällissodassa tukeneen Neuvostoliiton vaatimuksesta. Pääkonsuli Vladimir Antonov-Ovsejenko ilmoitti Neuvostoliiton aseavun ehdoksi trotskilaisten erottamisen sekä Espanjan toisen tasavallan että Katalonian hallituksista.
Toukokuussa 1937 käytiin Barcelonan toukokuuksi kutsuttu tasavaltalaisten keskinäinen valtataistelu, jossa vastakkain olivat hallitus ja PCE:n kommunistit vastapuolellaan anarkistit ja POUM:n trotskilaiset. Aselepoon päättyneen lyhyen selkkauksen jälkeen kansanrintaman neuvonantajina toimineet Neuvostoliiton turvallisuuspalvelun NKVD:n agentit saivat Stalinilta määräyksen tasavaltalaisten riveissä toimivien trotskilaisten eliminoimiseksi. Turvallisuuspalvelun kenraali Aleksander Orlov määräsi lukuisia POUM:n johtajia pidätettäviksi touko-kesäkuussa 1937. Andrés Nin vietiin vankileirille Madridin lähistölle, jossa häntä kidutettiin useiden päivien ajan ja lopulta teloitettiin.
Petrus Bergius

Petter (Petrus) Bergius eli Petrus Andreæ, Sudermannus (19. tammikuuta 1612 Husby, Södermanland, Ruotsi – 1691 Taivassalo) oli suomalainen kirkkoherra, Turun akatemian professori ja rehtori.
Bergiuksen vanhemmat olivat Husbyn pitäjän Bergan kylässä asunut peltomies, seppä, puuseppä ja sorvari Anders Mattsson ja B rita Eriksdotter. Hän kävi Turun katedraalikoulua, Nyköpingin koulua sekä Strängnäsin ja Turun lukioita päästen ylioppilaaksi Turussa 1640. Bergius valmistui filosofian maisteriksi Turun akatemiasta 1647 ja hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1653.
Bergius oli Uusmaalaisen osakunnan inspehtorina vuodesta 1655 mutta ei enää 1665 sekä Tukholman ja Södermanlandin maakunnan inspehtorina 1665 ja filosofisen tiedekunnan promoottorina 1664. Hän toimi Turun akatemian toisena filosofian apulaisena vuodesta 1649, kreikan ja heprean kielten professorina 1652–1671 (sai virkavahvistuskirjan 1654) sekä akatemian rehtorina kahteen otteeseen 1659–1660 ja 1669–1670. Bergius oli samalla Turun tuomiokapitulin jäsenenä 1657–1671 ja toimi palkkapitäjänsä Liedon kirkkoherrana 1660–1662 ja Piikkiön kirkkoherrana 1669–1671. Hänestä tuli lääninrovasti 1666 ja viimeksi Bergius oli Taivassalon kirkkoherrana vuodesta 1671 alkaen.  
Bergius oli vuonna 1665 vastaajana oikeusjutussa joka sai alkunsa kun hän oli syyttänyt Turun akatemian rehtoria Axel Kempeä sekä professoreita Abraham Thauvonius ja Andreas Thuronius juopottelusta, virkatehtävien laiminlyönnistä ja Thauvoniusta erikseen jalkavaimojen pitämisestä. Juttu päättyi lopulta Bergiuksen anteeksipyyntöön jonka jälkeen konsistori poltti jutun asiakirjat asianosaisten ollessa läsnä.
Bergius oli naimisissa kaksi kertaa, ensin Elin Henriksdotter Carstenin (k. 1652) kanssa ja sitten 1654–1688 Margareta Johansdotter Walsteniuksen (k. 1688) kanssa.
Putula

Putula on Hämeenkosken kylä Hollolan ja Asikkalan rajalla. Se muodostaa yhdessä Hyrkkälän ja Järvenpään kanssa Putunkulman, josta tuli Päijät-Hämeen vuoden kylä 2003.
Putula sijaitsee Asikkalasta Lammille tulevan seututie 317:n varrella ja sen länsipuolella virtaa Arrajoki, joka saa alkunsa Luhtsuolta. Putulasta lähtee myös paikallistie 3172 Koskelle Hämeenkosken kirkonkylään.
Heinäkuun kolmella ensimmäisellä viikolla järjestetään lisäksi Putulan Taide- ja kulttuuriviikot. Tapahtuman järjestää Putulan kirjasto- ja kotiseutuyhdistys, joka pitää yhdistyksen yksityistä kirjastoa entisen kestikievarin talousrakennuksessa Putulassa. Toukokuun viimeisenä viikonloppuna järjestetään kirjaston kaksipäiväiset kirjamyyjäiset seututie 317:n ja Järvenpään tien risteyksen kohdalta pohjoiseen päin entisellä kestikievarilla.
Väinö Tikkaoja

Väinö Iisakki Tikkaoja (26. syyskuuta 1909 Seinäjoki – 30. tammikuuta 1964 Seinäjoki) oli sosialidemokraattien kansanedustajana toiminut eteläpohjalainen aluetarkastaja.
Tikkaojan vanhemmat olivat pienviljelijä Iisakki Tikkaoja ja Maria Sofia Marjomäki. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sitten maa- ja sekatyömiehenä Ilmajoella vuoteen 1936 saakka. Tikkaoja oli sitten Kansa-yhtiöitten palveluksessa matka-asiamiehenä 1936–1940 sekä aluetarkastajana Ilmajoella 1945–1951. Vuosina 1951–1957 Tikkaoja toimi lautamiehenä.
Tikkaoja oli kansanedustajana 1951–1964 edustaen Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä 1951–1962 ja Vaasan läänin vaalipiiriä 1962–1964. Hän kuoli kesken edustajakautensa tammikuussa 1964 ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli SDP:n Akseli Rodén. Tikkaoja oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1950, 1956 ja 1962 presidentinvaaleissa ja hän oli myös Ilmajoen kunnanvaltuuston varapuheenjohtajana. Tikkaoja oli Valtion margariinitehtaan johtokunnan ja Etelä-Pohjanmaan korkeakouluyhdistyksen valtuuston varapuheenjohtaja. Hän kuului muun muassa Etelä-Pohjanmaan seutukaavaliiton liittohallitukseen, Maaseudun teollistamisliiton hallitukseen ja Säästöpankkiliiton valtuuskuntaan.
Väinö Tikkaoja oli naimisissa vuodesta 1936 Helvi Matilda Ritolan kanssa.
Lucky Girl

Lucky Girl on ensimmäisiä Suomessa rakennettuja 8mR-klassisia purjeveneitä. William Fife III:n suunnittelema vene rakennettiin 1909-10 Turun Veneveistämöllä. Veneen tilasi pursiseura NJK arpaveneeksi vaudittaakseen uuden juuri hyväksytyn kansainvälisen R-mittasäännön mukaan rakennettavien veneiden yleistymistä Suomessa. Arpaveneen voittaja oli koulutyttö Lucy Tallberg. Veneen lunastivat Lucyn isä Gunnar Tallberg ja setä Bertil Tallberg.
Jouko Saari (säveltäjä)

Jouko Saari (s. 23. marraskuuta 1944 Tukholma) on suomalainen orkesterinjohtaja ja säveltäjä. Hän on toiminut monissa musiikin ammateissa, kuten kanttoriurkurina, musiikinopettajana, korrepetiittorina, kuoronjohtajana sekä kapellimestarina. 
Jouko Saari kirjoitti ylioppilaaksi Kallion yhteiskoulusta Helsingistä 1962. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa 1962–1968 ja suoritti orkesterinjohdon diplomin 1968. Hänellä on loppututkinnot myös koulu- kirkko- ja yleisen musiikin osastoilta pääaineinaan trumpetti ja urut. Hän opiskeli myös musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa 1965–1967 sekä Indianan yliopistossa 1969–1970 Fulbright-stipendiaattina oopperaa ja orkesterinjohtoa samoin kuin kesäkursseilla Weimarissa, Salzburgissa ja Hilversumissa Jansonsin, Masurin, Madernan ja Fournetin johdolla.
Saari on vieraillut kapellimestarina vuodesta 1968 lähtien Suomen lisäksi useissa maissa Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Hänellä on ollut kiinnityksiä muun muassa Tampereella, Hämeenlinnassa, Lahdessa 1978–1984 sekä Kölnin ja Göteborgin oopperoissa. Saari valittiin 1988 kaupungintaiteilijaksi Lahdessa. Nykyisin hän toimii urkurina ja freelance-kapellimestarina.
Saarella on myös omaa sävellystuotantoa. Orkesteriteokset ovat sävellyksiä puhallinorkesterille vuodesta 1960. Niitä on levyttänyt Töölö Brass –yhtye. Vuodelta 1973 on peräisin Meditaatio jousiorkesterille. Lisäksi Saari on säveltänyt yksinlauluja ja kuoroteoksia, esimerkiksi "Meri ja ranta" lapsikuorolle 1997 ja "Kolme joululaulua" sekakuorolle 2000, hengellisiä lauluja ja pieniä urkusävellyksiä, sarjan kolmelle trumpetille, sarjan uruille ja vaskille sekä kamarimusiikkia muun muassa oboelle. Vuonna 2000 hän voitti Nurmeksen Joululaulujen sävellyskilpailun sävellyksellä "Hetkeksi hiljene maa". Saaren teoksia ovat kustantaneet Sulasol ja Edition Tilli.
Šeremetjevon kansainvälinen lentoasema

Terminaalit B ja C

Kentän pohjoispuolella sijaitseva Šeremetjevo-1 avattiin 11. elokuuta 1959. Sen ensimmäinen kansainvälinen lento lähti 1. kesäkuuta 1960 Berliinin Schönefeldin lentoasemalle. Šeremetjevo-1 joka oli alun perin Neuvostoliiton sisäisten lentojen terminaali, tunnetaan nyt nimellä terminaali B, ja sen viereen valmistui  terminaali C vuonna 2007. Nykyisin tältä alueelta lennetään lähinnä Valko-Venäjän ja Ukrainan lentoja itäeurooppalaisilla lentoyhtiöillä sekä halpalentoja ja rahtiliikennettä.

Terminaalit D, E, F

Kentän eteläpuolella oleva ulkomaan lentojen terminaali Šeremetjevo-2 avattiin vuoden 1980 alussa Moskovan olympialaisia varten. Sen nykynimi on Terminaali F, ja se on yhteydessä uudempiin D- ja E-terminaaleihin. Yhdessä näiden kolmen terminaalin vuosikapasiteetti on 25 miljoonaa matkustajaa vuodessa, ja lähes kolminkertainen pohjoisten B- ja C-terminaalien kapasiteettiin verrattuna. Erillinen rahtiterminaali sijaitsee noin kilometri F-terminaalin itäpuolella.

Paikallisyhteydet

Vuodesta 2008 alkaen AeroExpress-juna on liikennöinyt säännöllisesti lentoaseman F-terminaalin läheisyydestä  Moskovan kantakaupunkiin Valko-Venäjän asemalle, josta voi jatkaa Moskovan metroa käyttäen. Lisäksi kentältä lähtee bussireittejä. Lentokentältä lähtevien ja sinne ajavien taksien hinnottelua varten Moskovan seutu on jaettu maksuvyöhykkeisiin.
Wilhelmspalais

Wilhelmspalais on klassistinen palatsi Baden-Württembergin pääkaupungissa Stuttgartissa, Stuttgart-Mitten kaupunginosan Charlottenplatzilla. Palatsi oli Württembergin viimeisen kuninkaan Vilhelm II:n asuinsija. Nykyisin rakennuksessa toimii Stuttgartin kaupungin keskuskirjasto.

Historia

Wilhelmspalais rakennettiin vuosien 1834 ja 1840 välisenä aikana Württembergin kuninkaan Vilhelm II:n hoviarkkitehdin Giovanni Saluccin piirustusten pohjalta. Kuningas rakennutti palatsin tyttärilleen, prinsessoille Marie ja Sophie. Sisätilojen suunnittelusta vastasi arkkitehti Karl Ludwig von Zanth.
Myöhemmin palatsia asutti kuningas Vilhelm I:n seuraaja ja pojanpoika Vilhelm II, joka muutti palatsiin ollessaan vielä kruununprinssi. 9. marraskuuta vuonna 1918 palatsin valtasivat vallankumoukselliset. Saman vuoden marraskuun 30. päivänä kuningas luopui kruunusta. Myöhemmin Stuttgartin kaupunki käytti linnaa näyttelyihin. Toisessa maailmansodassa rakennus tuhoutui lähes täysin.
Vuosina 1961–1965 Wilhelmspalais jälleenrakennettiin moderniin tyyliin saksalaisen arkkitehdin Wilhelm Tiedjen johdolla. Siitä lähtien on palatsia asuttanut Stuttgartin kaupunginkirjasto.
Neuvostoliiton valtionpalkinto

Neuvostoliiton valtionpalkinto (ven. Государственная премия СССР, Gosudarstvennaja premija SSSR) oli tutkijoille ja taiteilijoille osoitettu palkinto, joka perustettiin 9. syyskuuta 1966 ja jota jaettiin vuoteen 1991 asti. Vastaavaa Stalin-palkintoa jaettiin vuosina 1940—1953. Näitä palkintoja ei saa sekoittaa Leninin palkintoon.
Cray-1

Laitteen historia

Cray-1 oli vallankumouksellinen laite monessa suhteessa. Ilmestymishetkellään se oli sekä maailman nopein tietokone, maailman kallein tietokone, että hinta/teho-suhteeltaan edullisin tietokone. Vaikka Cray-1:stä saatiinkin suurimmat tehot irti tieteellisessä vektorilaskennassa, oli se myös tavanomaisessa laskennassa niin tehokas, että esimerkiksi monet kaupalliset tahot ottivat sen käyttöönsä.
Myöhemmistä Crayn koneista poiketen Cray-1 suoritti vain yhtä ohjelmaa kerrallaan, eli se oli käytännössä yksiprosessorikone.  Se kuitenkin suoritti ohjelmaa hyvin tehokkaasti, ja erityistä lisäetua toivat vektorikäskyt, jotka oli optimoitu laskennan suorittamiseen useilla peräkkäisillä muistipaikoilla. Cray-1 suoritti myös useita käskyjä rinnakkain liukuhihnatekniikalla.
Cray-1:ssä kiinnitettiin erityistä huomiota kytkentäratkaisujen nopeuteen ja osienvälisten etäisyyksien minimoimiseen. Tämä näkyy vahvasti jo laitteen hevosenkenkämäisessä muotoilussa. Kellotaajuus oli aluksi 80 MHz, mutta se saatiin myöhempinä vuosina nostettua 120 MHz:iin. Koska laite pystyi liukuhihnatekniikkansa ansiosta suorittamaan näennäisesti jopa kaksi käskyä yhdessä kellojaksossa, oli sen teoreettinen huippusuoritusnopeus 160–240 MIPSiä. Huolellisella assembly-ohjelmoinnilla ja vektorikäskyjä käyttämällä kone pystyi saavuttamaan 250 MFLOPSin liukulukulaskentanopeuden. Pienet pöytätietokoneet alkoivat saavuttaa näitä nopeuksia vasta 1990-luvun loppupuolella. Nykyiset nopeimmat pc-koneissa käytettävät prosessorit ovat yli 100 kertaa nopeampia kuin Cray-1. 
Huippunopeat kytkentäratkaisut vaativat huomattavan paljon sähköenergiaa, ja Cray-1:n tehontarve olikin noin 115 kilowattia. Suuri energian käyttö tuotti myös paljon hukkalämpöä, mistä johtuen koneessa oli freonipohjainen jäähdytysjärjestelmä ja jäähdytysnäkökohdat oli huomioitu erityisesti myös muotoilussa.
Cray-1 oli ensimmäinen integroituja piirejä käyttänyt Crayn kone. Vaikka teknologia oli saatavilla jo 1970-luvun alkupuolella, ei se ollut vielä riittävän nopeaa supertietokonetarkoituksiin. Vastaavasta syystä Cray alkoi käyttää laitteissaan mikroprosessoreita vasta 1990-luvulla.
Tyttö ja laukku

Vastaanotto ja jälkimaine

Cannesin elokuvajuhlilla Tyttö ja laukku toi ohjaajalleen ehdokkuuden Kultaiseen palmuun. Cardinale palkittiin roolistaan David di Donatello -palkinnolla.
Helsingin Sanomien ensi-ilta-arvostelussa Paula Talaskivi sanoi Zurlinin näkevän maailman hieman Michelangelo Antonionin tapaan, mutta tuoreemmin ja kansanomaisemmin. Hän piti Claudia Cardinalen ja herkkäkasvoisen nuoren Jacques Perrinin roolitöitä erittäin hyvinä.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Tytön ja laukun vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Korona (aurinko)

Korona on Auringon ulompi kaasukehä ja kaasukehän hajaantumisvyöhyke. Sen lämpötila on hyvin korkea, noin miljoona astetta. Korona on hyvin harvaa kaasua, ja siitä lähtee aurinkotuuli. Se on Auringon magneettikentän voimaviivojen täyttämä. Korona näkyy selvästi auringonpimennyksen aikaan, jolloin koronan epäsäännöllinen muoto paljastaa magneettikentän voimaviivat. Koronassa on moneen kertaan ionisoitunutta kaasua sekä pölyä.
Noin 2 Auringon säteen sisässä on K-korona jonka valonlähde on elektronien sirottama Auringon pinnan valo. K on lyhenne saksan kielen sanasta Kontinueirlich. Ulompana on F-korona, joka valaisee, koska siinä on pölyä, joka heijastaa auringon valoa. F tulee sanasta Fraunhofer.
Korona on huomattavasti kuumempi kuin Auringon pinta.
Saksan jalkapallon 1. Bundesliiga 1967–1968

Sarjajärjestelmä

Jokainen joukkue pelasi kaksi peliä toisiaan vastaan, yhden kotona ja yhden vieraissa. Joukkueet saivat voitosta kaksi pistettä ja yhden pisteen tasapelistä. Jos kaksi tai useampia joukkueista oli tasapisteissä, sijoitus määräytyi maalikeskiarvolla. Joukkue, jolla oli eniten pisteitä kruunattiin mestariksi ja kaksi  vähiten pisteitä kerännyttä putosivat seuraavaksi kaudeksi Regionalligaan.

Joukkuemuutokset kaudesta 1966–1967

Fortuna Düsseldorf ja Rot-Weiss Essenin putosivat Regionalligaan edellisen kauden päätteeksi. Heidän tilalleen nousivat Alemannia Aachen ja Borussia Neunkirchen.

Kauden yhteenveto

Kausi 1967–1968 alkoi innovaatiolla: siitä lähtien oli sallittua vaihtaa yksi pelaaja vaihdosta kentälle per ottelu. Aiemmin vaihto oli sallittu ainoastaan loukkaantumisen takia.
Mestaruuden voitti 1. FC Nürnberg. Joukkue keräsi päävalmentaja Max Merkelin johdolla jatkuvasti pisteitä ja se olikin seitsemän pisteen karkumatkalla, kun puolet kaudesta oli pelattu. Edes pieni notkahdus kauden lopulla ei vaarantanut Nürnbergin ensimmäistä Bundesliigan mestaruutta, joka oli myös ennätyksellinen yhdeksäs Saksan mestaruus.
Sarjataulukon alakastissa putoajat varmistuivat jo neljä kierrosta ennen kauden loppua. Seuraavalle kaudelle Regionalligaan putosivat Borussia Neunkirchen ja Karlsruher SC.
60 metrin juoksu

60 metrin juoksu on normaalisti vain sisäradoilla tai juniorikilpailussa juostava pikajuoksumatka. 
Olympiaohjelmassa 60 metrin juoksu oli kahdesti, Pariisissa 1900 ja St. Louisissa 1904. Ensimmäinen olympiavoittaja oli Alvin Kraenzlein ajalla 7,0 sekuntia, toinen ja viimeinen Archie Hahn samalla tuloksella.
Sisäradoilla 60 metrin juoksu korvaa yleensä 100 metrin juoksun, koska vain harvoissa sisähalleissa on mahdollista juosta 100 metriä suoralla. Toisinaan hallikilpailuissa matkana on 50 metriä.
Miesten maailmanennätys on Christian Colemanin 18.2.2018 Albuquerquessa juoksema 6,34 sekuntia, naisilla Irina Privalovan 11.2.1993 Madridissa juoksema 6,92 sekuntia. Suomen ennätykset ovat Markus Pöyhösen 6,58 sekuntia ja Sisko Hanhijoen 7,20 sekuntia.
Kermavatsabulbuli

Levinneisyys

Kermavatsabulbulia tavataan Bruneissa, Indonesiassa, Malesiassa, Myanmarissa, Singaporessa ja Thaimaassa. Lajin on kuvattu olevan yleinen, mutta hyvin harvinainen Singaporessa. Kermavatsabulbuli on kuitenkin vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi, joten se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.

Elinympäristö

Kermavatsabulbuli elää ikivihreissä metsissä alangoilla ja mäillä 825 metrin korkeuteen asti. Se tulee toimeen myös hakatuissa metsissä.