google/wiki40b huggingface dataset:
Bō

Bō (jap. 棒:ぼう) on Itä-Aasian taistelutaidoissa käytetty noin 30 millimetriä paksu 180 senttimetriä pitkä puinen sauva, jota käytetään lähitaisteluaseena. Nykyisin bō yhdistetään erityisesti okinawalaiseen kobujutsuun ja japanilaiseen koryū budoon. Bō-sauvan suositellaan olevan hieman harjoittelijaa pidempi. Bō on keskeltä paksuin ja suippenee hieman päihinsä symmetrisesti (ainakin joissakin tyyleissä). Bōsta pidetään kiinni yleensä siten, että kädet jakavat sauvan kolmeen yhtäläiseen osaan. Pikkusormi pitää bo-sauvasta kiinni suurimmalla voimalla puristusvoiman heiketessä kohti etusormea. Tekniikoissa voidaan hyödyntää kaikkia kolmea osaa sauvasta.
Tavallisimmat tekniikat ovat lyönnit ja torjunnat molemmilla päillä sekä pistot. Toisin kuin bō, jō-sauva ja tanbō-sauva ovat lyhyempiä, kevyempiä ja tasapaksuja. Jō on noin kaksi kolmasosaa ja tambō noin kolmasosa bōn pituudesta. Bōn käyttöä harjoitellaan useissa karate-tyyleissä, joissa kobujutsu on osa harjoitusohjelmistoa. Bōlla tehdyssä katassa (pistein arvosteltava liikesarja) kilpaillaan MM-tasolla.
Nykyisin harjoiteltavista koryū lajeista esimerkiksi Tenshin shōden Katori shintō-ryū ja Kashima-Shinryū sisältävät bōn käytön harjoitusohjelmassaan. Katori shintō-ryū sisältää kaksi kuuden katan sarjaa bō-tekniikoita. Tämän koulukunnan mukaan bōta on usein virheellisesti pidetty vain alemman luokan jalkaväkeen kuuluvien samuraiden (ashigaru) aseena, mutta ryū painottaa sen opiskelun olleen tärkeää jopa komentajille. Yksi selitys bōn opiskelulle samuraiden keskuudessa oli mahdollinen tilanne, jossa keihään (yari) tai salkoaseen kuten naginatan terä katkeaa taistelukentällä, jolloin pelkkää vartta voitiin käyttää bō-sauvana.
Mikko Haljoki

Mikko Markus Haljoki (26. marraskuuta 1936 Anjala – 20. helmikuuta 2015 Hämeenlinna) oli suomalainen toimittaja, kirjailija, laulunsanoittaja ja pakinoitsija.
Haljoki työskenteli toimittajana vuodesta 1962 lähtien ja oli työssä muun muassa Vikkosanomissa ja VIP-lehdessä. Hän toimi myös MTV:n asiaohjelmajaoston jaospäällikkönä. Muutettuaan 1971 Hämeenlinnaan Haljoki alkoi tehdä toimittajatyötä freelancerina eri aikakauslehtiin ja televisioon. 
Haljoki kirjoitti 1970-luvulla pakinoita Seura-lehteen nimimerkillä Mikko-setä ja hän teki hupailuja ja viihdekäsikirjoituksia Yleisradion viihdetoimitukselle ja MTV:lle 1960-luvulla. Hän teki myös laulunsanoituksia muun muassa Rauno Lehtisen säveltämään ”Toiset meistä” -kappaleeseen. Haljoelle myönnettiin valtion ylimääräinen sanomalehtimieseläke.
Viron vallankaappausyritys 1924

Tausta

Viron kommunistinen puolue perustettiin Tallinnassa marraskuussa 1920. Se oli näennäisen itsenäinen, mutta toimi todellisuudessa kominternin ja Neuvostoliiton alaisuudessa. Puolue ei hyväksynyt Viron itsenäisyyttä, vaan sen päämääränä oli proletaarin vallankumous ja Viron liittäminen Neuvosto-Venäjään. Vuoden 1920 riigikogun vaaleissa puolue sai viisi edustajaa. Vuoden 1923 vaaleissa sillä oli jo 10 paikkaa työväen yhteisrintaman nimissä. Virannomaiset lakkauttivat monia kommunistien järjestöjä ja aloittivat laajoja oikeudenkäyntejä heitä vastaan. Viktor Kingissepp teloitettiin maanpetoksesta vuonna 1922 ja kommunistisen puolueen keskuskomitean jäsen Jaan Kreuks sai seuraavana vuonna surmansa laukaustenvahdossa poliisin kanssa. Vuoden 1924 marraskuussa 115 kommunistia sai ankarat vankilatuomiot niin sanotussa 149:n jutussa. Lisäksi ammattiyhdistysliikkeessä toiminut Jaan Tomp tuomittiin kuolemaan.

Vallankaappausyritys

Vallankaappausyritys alkoi Tallinnassa 1. joulukuuta 1924. Neuvostoliitto tuki hanketta aktiivisesti ja sieltä saatiin salakuljetettua sekä kaappauksessa käytetyt aseet, että kaappausta johtanut Jaan Anvelt. Lisäksi Neuvostoliitto oli keskittänyt joukkojaan Narvan ja Pihkovan taakse. Vallankaappaussuunnitelman mukaan kommunistien piti ottaa haltuunsa poliisiasemat, hallituksen virastot, puhelinkeskukset, lennätinasemat, rautatieasemat ja kasarmit kaikissa Viron tärkeimmistä kaupungeista. Näiden valtaamisen jälkeen perustettaisiin Neuvosto-Viron hallitus, joka pyytäisi puna-armeijalta apua jotta se voisi näin miehittää maan. Operaatio saatiin kuitenkin käyntiin vain Tallinnassa, jossa 350 kapinallista yritti ottaa haltuunsa strategisia kohteita. Tallinnassa vallankaappaajat ottivat haltuunsa Baltian aseman, postin, lennätinaseman, Toompean linnan, kasarmit ja lentokentän. Vallankaappaajat toivoivat Tallinnassa syntyvän yleislakon, mutta näin ei tapahtunutkaan. Viron hallitus julisti maahan sotatilan ja kukisti vallankaappausyrityksen muutamassa tunnissa. 23 kapinallista kuoli kaappauksen aikana ja 155 myöhemmin langetettujen kuolemantuomioiden johdosta. Kapinalliset murhasivat 21 henkilöä vallankaappauksen aikana.

Seuraukset

Pari viikkoa vallankaappausyrityksen jälkeen riigikogu nimitti laajan hallituksen, johon kuuluivat agraarit, kansanpuolue, kristillinen kansanpuolue, työ-puolue ja sosiaalidemokraatit. Pääministeriksi nousi Jüri Jaakson. Hallitus päätti lisärahasta maanpuolustukseen. Lisäksi perustettiin uudelleen aiemmin lakkautettu suojeluskuntajärjestö Kaitseliit. Kansallisten vähemmistöjen tuen takaamiseksi vuonna 1925 säädettiin laki vähemmistöjen kulttuuri-itsehallinnosta. Kommunistien toiminta kiellettiin niin sanotulla valtiojärjestyksen lailla. Kommunistit jatkoivat kuitenkin poliittista toimintaansa peitepuolueiden kautta.
Aaronin sauva

Aaronin sauva on yksi niistä kahdestatoista sauvasta, jotka edustivat Raamatun kertomuksessa israelilaisia heimoja. Vaikka israelilaisten ilmestysmajassa olleet sauvat olivat kuivia, tämä yksi versoi.
Aaron oli Leevin sukua. Hän oli Mooseksen veli ja toimi tämän oikeana kätenä, koska hän oli puhetaitoinen mies. Herra nimitti Aaronin ensimmäiseksi ylipapiksi. Aaronin luonne ei ollut luja eikä kestävä, ja hänet mainitaankin useita kiertoja Siinain vaelluksen aikana sattuneiden tapausten yhteydessä.
Neljännen Mooseksen kirjan luvuissa 16–17 mainitaan kertomus lehtiä, kukkia ja kypsiä manteleita versovasta sauvasta. Jumala antoi sauvan versoa, ja siihen ilmestyi silmuja, puhjenneita kukkia ja kypsiä manteleita. Tällä ihmeteolla ja sen kautta Jumala vahvisti Aaronin ylipapillisen kutsun uudelleen.
Puusta irrotettua oksaa ja sen versomista pidettiin suurena Jumalan tekemänä ihmeenä, jonka tarkoitus oli saada Israelin kansa lopettamaan napinansa johtajiaan Moosesta ja Aaronia vastaan.
Aaronin sauva päätyi hänen kuoltuaan Liitonarkkiin, jossa sitä säilytettiin. Aina kun kuninkaita kruunattiin Jerusalemin temppelissä, ylimmäinen pappi ojensi sauvan kuninkaan käteen symboloimaan sitä että tämä oli yhtä lailla pappi kuin hallitsija.
Władysław Tarnowski

Sukutausta ja perhe

Władysław Tarnowskin isä kreivi Walerian Spycymir Tarnowski (1811–1861) oli maanomistaja. Walerian Tarnowski meni vuonna 1835 naimisiin Ernestyna Tarnowskan (1808–1840) kanssa. He saivat kolme lasta, kaksi poikaa ja yhden tytön: Władysław (4. kesäkuuta 1836 – 19. huhtikuuta 1878), Stanisław (1838–1909) ja Maria Józefa (1840–1938).

Lapsuus ja nuoruus

Władysław Tarnowski syntyi Wróblewicen kartanossa 4. kesäkuuta 1878. Varhaislapsuutensa Władysław vietti pääasiassa Wróblewicessä. Władysław oli yksi harvoista musiikin lapsineroista , ja lyhyen elämänsä aikana hän ehti säveltää runsaasti pianosävellyksiä. Häntä opetti aluksi yksityinen kotiopettajatar ja paikallinen urkuri. Tarnowski opiskeli Jagiellonian yliopistossa vuosina 1851–1857, ja valmistui sieltä 1857. Myöhemmin hän opiskeli konservatoriossa Pariisissa vuoteen 1863.

Musiikkikoostumukset

(Yleensä ilman opuslukua)
Tiikerisiilikäs

Koko ja ulkonäkö

Molemmilla sukupuolilla sekä etu- että takasiivet ovat pohjaväriltään puhtaan valkoiset. Etusiivissä on harvakseltaan mustia täpliä. Täplien määrä ja koko vaihtelevat yksilöittäin ja joskus ne saattavat puuttua miltei kokonaan. Siiven kärkiosassa on yleensä rivi siipisuonen kahtia jakamia, parittaisia mustia täpliä, mutta myös ne voivat puuttua. Takasiivissä täpliä on etusiipiä vähemmän, mutta tumma keskitäplä erottuu yleensä ongelmitta. Siipiväli vaihtelee 30–44 mm. Siilikkäille ominaiseen tapaan perhosen ruumis on tuuhean karvainen. Keskiruumiissa karvoitus on valkoista ja takaruumiin selkäpuolella kirkkaankeltaista. Takaruumiin selkäpuolella on rivi mustia täpliä ja kärjessä valkoinen tupsu. Tuntosarvet ovat mustat.
Lennossa perhonen näyttää kokonaan valkoiselta.
Täysikasvuinen toukka on 40–45 mm pitkä. Se on väriltään mustanruskea ja selkäpuolella on kapea, punaruskea selkäjuova. Toukka on kauttaaltaan pitkien, tummien karvojen peittämä ja karvat ovat erityisen pitkiä toukan peräpäässä.

Levinneisyys ja lentoaika

Tiikerisiilikästä tavataan Euroopasta Pohjois-Aasian poikki Japaniin saakka. Suomessa lajia tavataan hyvin yleisenä suunnilleen Oulu-Lieksa -linjan eteläpuolella. Lentoaika on toukokuun lopulta heinäkuun lopulle.

Elinympäristö ja elintavat

Tiikerisiilikästä tavataan etenkin kosteilla ja avoimilla niityillä. Se on yöaktiivinen perhonen, jonka saattaa tavata päivällä lepäämästä lehtien alapinnoilla, puiden rungoilla tai rakennusten seinillä. Aikuiset koirasperhoset lentävät mielellään valolle, naaraat harvemmin.
Tiikerisiilikkään elimistössä on histamiineja, joiden vuoksi linnut eivät kelpuuta perhosta ravinnokseen. Naaras tuottaa noin 400 munaa, jotka se laskee suurina ryhminä kasvien lehtien alapinnoille ja kuolee heti saatuaan muninnan päätökseen. Toukat kuoriutuvat noin kahden viikon kuluttua. Nuoret toukat viihtvät ryhmissä, mutta vanhemmat elävät yksinään. Ne ovat aikuisten tapaan yöaktiivisia ja pudottautuvat häirittyinä välittömästi maahan. Toukat ovat täysikasvuisia elokuussa ja vaeltavat jopa useita päiviä etsien sopivaa koteloitumispaikkaa. Kotelo on harmaanruskean kotelokopan sisällä kasvillisuudessa, lähellä maanpintaa.

Ravintokasvi

Toukka on polyfagi ja elää monilla eri kasvilajeilla.
James H. Magill

James ”Shamus” Henry Magill (lempinimi Suomessa Janne Mäkelä; 18. syyskuuta 1911 Knole Park, Sevenoaks, Kent – 27. elokuuta 2000 Cambridge) oli Suomessa toiminut brittiläinen liikemies, diplomaatti ja valvontakomission jäsen. Hän julkaisi muistelmansa yhteistyössä Jukka Tarkan kanssa käsitellen erityisesti Britannian suhtautumista Suomeen toisen maailmansodan aikana ja välittömästi sen jälkeen.

Suomeen

Sukujuuriltaan irlantilainen Magill kävi koulua Eton Collegessa. Hän tuli Suomeen töihin vuonna 1931 metsäteollisuuden palvelukseen Tainionkosken tehtaille, jolloin hän opetteli suomen kielen. Suomalaiset metsätyömiehet alkoivat tuolloin puhutella häntä Janne Mäkeläksi, mikä nimi seurasi häntä suomalaisessa tuttavapiirissä koko hänen uransa ajan.

1939–1944

1. syyskuuta 1939 Magill avioitui suomalaisen Gunvor Enckellin (o.s. Hjelt) kanssa. Heillä oli kaksi tytärtä ja poika. Talvisodassa hän toimi Britannian sotilasasiamiesten, kenraali C. G. Lingin ja eversti R. B. Gooddenin, alaisuudessa sotilasedustajana ja tiedustelu-upseerina, vaikka hänellä ei ollut varsinaista sotilaskoulutusta. Hän osallistui muun muassa neuvotteluihin presidentti Rytin ja Mannerheimin kanssa brittiläisten apujoukkojen lähettämisestä Suomen tueksi. Jatkosodan sytyttyä Britannian suurlähetystö evakuoitiin Suomesta heinäkuun lopulla 1941, jolloin myös Magill matkusti Englantiin. Erikoista oli, että matka tapahtui brittien kanssa sodassa olleen Saksan läpi. Sodan loppuajan hän toimi koulutusupseerina ja Englannin sotaministeriössä.

Valvontakomissiossa ja sotilasasiamiehenä

18. lokakuuta 1944 Magill komennettiin takaisin Suomeen jatkosodan päätyttyä Britannian edustajaksi Liittoutuneiden valvontakomissioon. Muistelmissaan hän kertoo kannattaneensa tuntuvia rangaistuksia sotasyyllisyysoikeudenkäyntiin liittyen, jotta reaalipolitiikan vaatimukset Neuvostoliiton arvovallan osoittamisen suhteen täyttyisivät. Valvontakomission toiminnan loputtua syksyllä 1947 Magill jäi Suomeen Britannian sotilasasiamieheksi pitäen läheistä yhteyttä useisiin suomalaisiin politiikan ja talouselämän merkkihenkilöihin Hänen komennuksensa Suomessa päättyi 28. heinäkuuta 1950, jolloin hänet nimitettiin Triesten sotilashallintoon. Sotilasuran jälkeen hän siirtyi liike-elämän palvelukseen 1956. Sotilasarvoltaan hän oli tuolloin eversti.

Myöhempi toiminta

Magill ystävystyi valvontakomission-vuosinaan Urho Kekkosen kanssa. Kekkosen presidenttikautena Britannia lähetti useasti Magillin Suomeen neuvottelemaan Kekkosen kanssa korkean tason kysymyksistä kuten ydinvoimala- ja hävittäjäkaupoista. Vielä 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa Magill järjesti korkean tason liikemiesvaltuuskuntien vierailuja ja tapaamisia Englannin ja Suomen välillä, muun muassa korkean tason englantilaisten vaikuttajien, kuten Harold Macmillanin ja prinssi Philipin, sekä presidentti Kekkosen toimiessa tapaamisten keulakuvina. Magill tapasi Kekkosen viimeisen kerran elokuun 1981 lopussa luovuttaessaan tälle henkilökohtaisesti vastajulkaistun muistelmakirjansa Tasavalta tulikokeessa.
Tristane Banon

Tristane Banon (s. 13. kesäkuuta 1979 Neuilly-sur-Seine, Ranska) on ranskalainen kirjailija ja toimittaja. Hän on noussut julkisuuteen  Dominique Strauss-Kahniin liittyvän seksuaalirikosväitteen takia.

Perhe

Banonin äiti Anne Mansouret on Euren departementin yleisneuvoston (conseil général) sosialistinen varapresidentti ja edustaa d'Evreux-Estia, ja hän on Ylä-Normandian alueneuvoston jäsen.

Seksuaalirikosväite ja julkisuus

Banon teki vuonna 2011 IMF:n pääjohtajasta Dominique Strauss-Kahnista rikosilmoituksen, joka koski seksuaalista väkivaltaa. Hänen mukaansa tapaus sattui, kun hän vuonna 2002 haastatteli silloista finanssiministeri Strauss-Kahnia yksityisasunnossa. Strauss-Kahnin puoluetoveri, Banonin äiti pyysi tytärtään luopumaan ilmoituksen teosta.
Kalliojärvi (Jyväskylä, Karakulma)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 8,4 hehtaaria, se on 650 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 150,8 metriä mpy.
Sotamaa (albumi)

Vastaanotto

Albumi sai hyvän vastaanoton. Desibelin Aleksi Leskinen antoi albumille neljä tähteä viidestä. Hän piti sitä rehellisenä ja mukaansa tempaavana punklevynä, jonka maanläheinen lähestymistapa yhteiskunnan epäkohtiin ja vihapuheeseen on helposti samaistuttavaa. Keskisuomalaisen Petja Savoila sanoi albumin kestävän kuuntelua, mutta havaitsi sanoituksissa luovuttamisen makua. Hän olisi toivonut mielikuvituksettomien sävellysten olevan iskevyydessään sanoitusten vertaisia. Imperiumin Mape Ollila piti niin ikään sanoituksista, ja piti laulaja Juuso Lahtisen artikulaatiota selkeänä. Erityishuomiona hän nosti kansilehtisen taideteosten nokkelan käytön yhtyeen omien tarkoitusperien esille tuomisessa.
Eiser

Eiser oli ruotsalainen trikootuotteita valmistanut yritys, joka toimi vuosina 1913–1986. Eiserillä oli Varkaudessa vuonna 1971 perustettu suuri trikootehdas, joka myytiin yrityksen johdolle vuonna 1986 ja ajautui konkurssiin 1993.

Eiser Suomessa

Eiser perusti vuonna 1971 Varkauteen tehtaan, joka toimitti sukkia ja trikoovaatteita pääasiassa Neuvostoliittoon Suomen solmiman clearing-kauppasopimuksen avulla. Eiserin suurimmaksi kasvanut tehdas työllisti parhaimmillaan noin 800 ihmistä. Vuonna 1986 Ruotsin valtionyrityksen Procordian omistama Suomen Eiser myytiin sen kahdeksalle johtajalle, mutta yritys ajautui konkurssiin 1990-luvun alussa Neuvostoliiton bilateraalikaupan loputtua ja Suomen talouden ajauduttua lamaan.
Eiser jatkoi 1980-luvun puoleenväliin myös vuonna 1977 konkurssiin menneen Algotsin toimintaa. Algotsilla oli tehtaat Närpiössä, Laihialla, Teuvalla ja Alajärvellä. 1980-luvun lopussa Eiser omisti Suomessa myös Vuokko Nurmesniemen perustaman Vuokko-yrityksen. Eiser Konfektion Oy meni konkurssiin 1994. Närpiössä toimii yhä yritys nimeltä Eiser Trading Scandinavia Oy.
Antonio Adán

Real Madrid

Adán on Real Madridin kasvatti; hänen ensimmäinen joukkueensa seurassa oli alevín B. Hän oli seuran C-joukkueen ykkösmaalivahti kaudet 2004–2006 ennen siirtymistään B-joukkue Castillaan, joka pelasi tuolloin Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa. Hän debytoi sarjassa elokuussa 2006. Castillan ykkösmaalivahdiksi Adán nousi vuonna 2007, mutta marraskuussa 2007 tullut polvivamma piti hänet sivussa useita kuukausia.
Castillassa pelaamisen ohella Adán toimi kausina 2006–2007 ja 2009–2010 Real Madridin edustusjoukkueen kolmosmaalivahtina. Kaudeksi 2010–2011 hänet nostettiin vakituisesti edustusjoukkueen kokoonpanoon. Hän debytoi Mestarien liigan lohkovaiheen ottelussa Auxerrea vastaan 8. joulukuuta 2010. Ensimmäisen ottelunsa Primera Divisiónissa Adán pelasi 13. helmikuuta 2011 Espanyolia vastaan, kun hän korvasi jo ottelun toisella peliminuutilla kentältä punaisella kortilla ulosajetun Iker Casillasin.
Real Madrid ja Adán purkivat sopimuksensa 2. syyskuuta 2013. Kolmen kauden aikana hän pelasi edustusjoukkueessa yhteensä 18 ottelua, joista seitsemän Primera Divisiónissa, seitsemän Copa del Reyssä ja neljä Mestarien liigassa.

Maajoukkue

Adán pelasi useita otteluita Espanjan nuorisomaajoukkueissa. Hän toimi Espanjan kapteenina vuonna 2006 alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissam joissa Espanja voitti mestaruuden, ja vuonna 2007 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Kesällä 2009 hän kuului Espanjan joukkueeseen alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa.
Emerald-luokka (korvetti)

Aseistus

Luokan alusten aseistukseksi suunniteltiin neljätoista tykkiä kuten edeltäneessä Amethyst-luokassa, mutta ainoastaan ensimmäisen HMS Opalin aseistus oli ensimmäiseen telakointiin saakka sellainen. Muut alukset varustettiin kahdellatoista tykillä. Tykeistä kymmenen sijoitettiin viisi kummallekin laidalla ja loput keulaan ja perään kumpaankin yksi.
Luokan aluksista HMS Emerald ja HMS Tourmaline aseistettiin vuosina 1882-1886 uudelleen neljällä kuuden tuuman sadan naulan tykillä sekä kahdeksalla viiden tuuman viidenkymmenen naulan tykillä. HMS Garnet aseistettiin uudelleen neljällätoista viiden tuuman 50 naulan tykillä, seitsemällä konekiväärillä sekä kahdella kevyemmällä tykillä.

Propulsio

Kaikki alukset oli varustettu valmistuessaan täydellä takilalla (18250 neliöjalkaa) ja ne muutettiin parkeiksi 1880-luvulla. Kaikkiin aluksiin asennettiin korkeapainesylinteri, jonka jalkaisija oli 57 tuumaa sekä matalapainesylinteri, jonka halkaisija oli 90 tuumaa. Iskunpituus oli 33 tuumaa.
Tbilisin kuvernementti

Tbilisin eli Tiflisin kuvernementti (myös lääni, ven. Тифлисская губерния, Tiflisskaja gubernija) oli hallintoalue Venäjän keisarikunnassa nykyisen Georgian ja Azerbaidžanin alueella. Sen pinta-ala oli 44 607 neliökilometriä. Asukkaita oli 1 051 000 henkeä (vuonna 1897). Kuvernementin hallinnollinen keskus oli Tbilisi (Tiflis).
1800-luvun lopussa kuvernementtiin kuului 9 kihlakuntaa: Akhalkalaki, Akhaltsikhe, Bortšali (keskuspaikka Šulašvery, nykyinen Šaumiani), Gori, Dušeti, Sighnaghi, Tbilisi, Telavi ja Tianeti. Niiden lisäksi se käsitti Zaqatalan piirikunnan.
Vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan asukkaista 44,5 % oli georgian ja sen sukukielten puhujia, 18,7 % armenialaisia, 10,2 % azereja, 7,5 % venäläisiä, 6,4 % osseetteja, 3,2 % avaareja ja näiden sukukansoja, 2,6 % kreikkalaisia ja 2,4 % turkkilaisia. Tärkeimpiä elinkeinoja olivat maanviljely, puutarhanhoito ja karjatalous.
Big Miller

Clarence Horatio "Big" Miller (18. joulukuuta 1922 Sioux City, Iowa, Yhdysvallat – 9. kesäkuuta 1992 Edmonton, Alberta, Kanada) oli yhdysvaltalaissyntyinen, Kanadan kansalaisuuden vuonna 1973 saanut jazz- ja bluesmusiikin pasunisti ja -laulaja. 
Miller aloitti uransa teini-ikäisenä Kansas Cityssä ja lauloi vuosina 1949–1954 pianisti Jay McShannin sekä vuonna 1955 Duke Ellingtonin kokoonpanon kanssa. Kanadan-debyyttinsä hän teki 18. toukokuuta 1962 Torontossa Don Thompsonin kanssa Club Kingswayssa. 1960-luvun puolessavälissä hän asui Australiassa ja sitten Havaijilla sekä kiersi lyhyesti Yhdysvalloissa ja Kanadassa Jon Hendricksin The Evolution of the Bluesin merkeissä. Hän ei palannut Yhdysvalloissa vaan esiintyi läntisessä Kanadassa ja asettui vuonna 1970 Edmontoniin. Hänestä tuli suosittu hahmo paikallisissa jazzpiireissä. Hän esiintyi paitsi Albertassa, myös Japanissa, ja vuonna 1978 Tommy Banksin big bandin kanssa Montreuxin jazzfestivaalilla Sveitsissä. Esityksen levytys johti vuoden 1979 parhaan jazzalbumin Juno-palkintoon.
Miller työskenteli Jay McShannin kanssa vielä 1980-luvulla ja Edmontonin sinfoniaorkesterin kanssa vuonna 1990. Edmontonin ulkopuolisessa Kanadassa hän esiintyi muun muassa Nimmons 'N' Nine Plus Sixin kanssa. Kansainvälisesti hän esiintyi Euroopassa vuonna 1985 ja siellä Englannissa 1990. Hän toimi myös näyttelijänä ja esiintyi monissa kanadalaiselokuvissa, joihin kuuluu Big Meat Eater (1982).
Jacob Black

Houkutus

Jacobilla on vain pieni rooli sarjan ensimmäisessä kirjassa. Hän on Bellan isän ystävän, Billyn  poika. Bella kuulee Jacobilta tämän heimon vanhan legendan ja sen miten se liittyy Cullenien perheeseen. Vampyyrit ja heimo ovat vanhoja vihollisia. Jacob pitää kovasti Bellasta.

Uusikuu

Edward jättää Bellan ja muuttaa pois perheensä kanssa ja silloin Bella ystävystyy syvemmin Jacobin kanssa. Heistä tulee hyviä ystäviä, jopa parhaita ystäviä. Jacob ja osa heimon pojista muuttuvat ihmissusiksi alueella olevien vampyyrien vaikutuksesta.
Jacob pelastaa Bellan, joka lähes hukkuu ollessaan kalliosukeltamassa. Edward palaa ja sopii Bellan kanssa. Hän myös muistuttaa Edwardia vanhasta sopimuksesta, jonka mukaan he eivät saa luoda uusia vampyyreitä.

Epäilys

Jacob kieltäytyy näkemästä Bellaa ja vastaamasta hänen soittoihinsa, koska on vihoissaan Bellalle joka otti Edwardin takaisin. Jacob tunnustaa Bellalle rakastavansa häntä ja lopulta Bellakin ymmärtää rakastavansa Jacobia. Hän valitsee kuitenkin Edwardin.
Jacob ja Cullenit kukistavat yhdessä Victorian, joka vainoaa Bellaa, ja tämän luomat vampyyrit. Kirjan epilogi on kirjoitettu Jacobin näkökulmasta, hän on vihoissaan Bellan päätöksestä muuttua vampyyriksi ja siitä, että hän valitsi Edwardin. Hän karkaa kotoaan, jotta saisi olla rauhassa.

Aamunkoi

Bellan ollessa raskaana Jacob yrittää piristää häntä ja Renesmeen synnyttyä hän leimaantuu (ihmissusi löytää tahattomasti sielunkumppaninsa) tähän. Jacobin ja Rosalien välit ovat kirjassa kireät ja he kutsuvatkin toisiaan useilla pilkkanimillä, mutta lopulta heidät yhdistää Renesmee, johon molemmat ovat kiintyneet. Jacob jättää laumansa, koska lauma pitää Renesmeetä vaarana muille ja päättävät tuhota lapsen. Renesmeen synnyttyä lauma tulee Cullenien luokse tappamaan lasta mutta, koska Jacob on leimautunut Renesmeehen lasta ei voi tappaa. Jacob ja hänen laumansa ovat Culleneiden puolella kun Volturit aikovat tuhota Renesmeen.
Samarkandin amuletti

Juoni

Samarkandin amuletissa Nathaniel haluaa kostaa Simon Lovelacelle, toiselle maagikolle, joka on loukannut Nathanielia hänen mestarinsa talossa. Nathaniel on vasta 12-vuotias, mutta silti hyvin kunnianhimoinen. Hän manaa paikalle yli 5 000 vuotta vanhan Bartimeus-dzinnin. Nathaniel käskee tämän varastaa Samarkandin amuletin, joka on hyvin voimakas taikakalu. Sekalaisten sattumusten kautta Nathaniel pelastaa pääministerin ja koko hallituksen Samarkandin amuletin avulla.
Vichada (departementti)

Vichada on yksi Kolumbian 32 departementista. Sen  pääkaupunki on Puerto Carreño, pinta-ala 100 242 km² ja asukasluku vuonna 2009 oli 62 013 henkeä.
Monet Vichadan asukkaista ovat arawakeja tai guahiboja, joita varten on perustettu reservaatteja. Alueen tärkeimpiä kulkuväyliä ovat joet, kuten Meta, Tomo ja Vichada sivujokineen.