google/wiki40b huggingface dataset:
Huhta (Eurajoki)

Huhta on kylä Eurajoen kunnassa, 3 kilometrin päässä Irjanteen keskustasta. Huhdan kylässä toimii Huhdan koulu. Huhdalla asuu noin sata asukasta. Koululla on myös uusi iso liikuntasali jossa käy liikkumassa monia kyläläisiä.
Karhulan uimahalli

Karhulan uimahalli on Kotkan Karhulan kaupunginosassa sijaitseva uimahalli. Halli valmistui 1978. Pääaltaan pituus on 25 metriä. Lisäksi hallissa on lastenallas, kylmäallas ja kaksi kuntosalia. Pääaltaan hyppytorni on kolmen metrin korkeudella ja pomppulauta yhden metrin korkeudella. 
Karhulan uimahallissa tehtiin merkittävä peruskorjaus vuosina 2009–2010. Pääaltaan matalan puolen pohjaa nostettiin vesiliikunnan helpottamiseksi. Halliin tuli muun muassa hissi, kaksi invasaunaa, kirkasvalohuone ja kaksi kuntosalia.
Karhulan uimahallin pihalle sijoitettiin peruskorjauksen jälkeen ennen Karhulan torilla sijainnut Esko Heikkilän veistos Portsari ja kaksonen.
M/S Atlantic Vision

Käyttöhistoria

18. marraskuuta 2000 alus laskettiin vesille, ja 8. tammikuuta 2002 se luovutettiin kreikkalaisen Superfast Ferries -varustamon omistukseen, joka rekisteröi aluksen Kreikan lipun alle. Kotisatamaksi tuli kreikkalainen satamakaupunki Pireus. 10. tammikuuta alus aloitti liikennöinnin reitillä Rostock–Södertälje. 11. tammikuuta ruotsalainen uimari ja olympiamitalisti Therese Alshammar kastoi aluksen Superfast IX:ksi. Liikenne Rostockin ja Södertäljen välillä ei kuitenkaan kannattanut, ja alus siirtyi 17. toukokuuta Rosythin ja Zeebruggen väliseen liikenteeseen. Helmikuussa 2004 Superfast IX meni kunnostettavaksi Fosen Mekaniske Verksteder -nimiselle telakalle Foseniin, Norjaan. 14. maaliskuuta alus palasi liikenteeseen, Hangon ja Rostockin välille. Huhtikuussa alus siirtyi takaisin Rosythin ja Zeebruggen välille. Jälleen marraskuussa 2005 Superfast IX aloitti reitillä Hanko–Rostock.

Virolaiseen omistukseen

21. maaliskuuta 2006 Tallink Groupiin kuuluva SF IX Ltd. osti aluksen ja rekisteröi sen Viron lipun alle. Kotisatama muuttui Paldiskiksi. Luovutus uusille omistajille tapahtui 12. huhtikuuta. 17. päivä alus aloitti liikennöinnin linjalla: Rostock–Paldiski–Hanko. Kesäkuussa alus kuitenkin palautettiin takaisin Rostock–Hanko -reitille. Joulukuussa Superfast IX oli hetken reitillä Hanko–Rostock / Hanko–Paldiski. 1. tammikuuta 2007 alus siirtyi reitille Helsingin Länsisatama–Rostock. 11. tammikuuta Superfast IX siirtyi reitille Helsinki–Tallinna / Helsinki–Rostock.
Keväällä 2008 Tallink ilmoitti vuokraavansa Superfast IX:n Marine Atlanticin liikenteeseen Kanadaan viideksi vuodeksi. Kesäkuussa ilmoitettiin aluksen saavan Marine Atlanticin liikenteeseen siirtyessään nimen Atlantic Vision. 31. elokuuta alus oli viimeistä päivää Tallinkin liikenteessä, minkä jälkeen alus meni Luonnonmaan telakalle Naantaliin rakennustöitä varten. Marraskuussa alus sai nimen Atlantic Vision.
Glen Alvelais

Glen Alvelais (s. 22. helmikuuta 1968) on yhdysvaltalainen heavy metal -kitaristi San Franciscon lahden alueelta. Alvelais oli Forbiddenin soolokitaristi. Hän on soittanut myös Testamentissa ja kirjoittanut kitarasooloja Tenetille.  
Alvelais erosi Forbiddenista vuonna 1989, vuosi Forbidden Evil -debyyttilevyn julkaisun jälkeen. Alvelais järjesti vuonna 2008 Forbiddenin paluun mutta heinäkuusta 2009 lähtien ei kuulu enää yhtyeen kokoonpanoon.
Presisionismi

Presisionismi (engl. precisionism < precision, 'tarkkuus') oli yhdysvaltalainen taidesuuntaus, joka oli suosiossa etenkin 1920-luvulla. Presisionistit eivät olleet varsinainen koulukunta, eivätkä he julkaisseet muodollista ohjelmaa tai julkilausumia. He kuitenkin järjestivät yhteisnäyttelyitä, etenkin New Yorkin Daniel Galleryssa 1920-luvulla. Presisionisteilla oli merkittävä vaikutus myöhempään pop-taiteeseen.
Presisionismin juuret olivat kubismissa, futurismissa ja orfismissa. Presisionistit kuvasivat kaupunki- ja maalaishorisontteja, rakennuksia, tehtaita, savupiippuja ja koneita; aina ilman ihmishahmoja tai ihmisen vaikutusta, ja osittain abstraktisesti. Maalausten valo oli kirkasta ja terävää, muodot geometrisia, pinnat sileitä ja linjat teräviä. Presisionistit eivät olleet yhteiskuntakriittisiä, vaan he etäännyttivät itsensä ja katsojan aiheestaan.
Suuntauksen tunnetuimpia edustajia olivat Charles Demuth, Charles Sheeler, Ralston Crawford, Preston Dickinson, Niles Spencer ja Georgia O’Keeffe.
Eugenio Lazzarini

Eugenio Lazzarini (s. 26. maaliskuuta 1945 Urbino) on italialainen entinen ratamoottoripyöräilijä. Hän voitti 125cc-luokan maailmanmestaruuden vuonna 1978 ja 50cc-luokan maailmanmestaruuden kahdesti vuosina 1979 ja 1980.
Eugenio Lazzarini ajoi ensimmäisen osakilpailunsa MM-sarjassa kaudella 1969. Se oli Lazzarinin ensimmäinen ja viimeinen osakilpailu 250-kuutioisissa. Uran alkuvuosina Lazzarini osallistui vain yksittäisiin kilpailuihin. Kaudesta 1973 lähtien hän kiersi MM-sarjaa säännöllisemmin ja silloin hän voitti myös ensimmäisen osakilpailunsa. Ensimmäiseen maailmanmestaruuteensa Lazzarini ajoi kaudella 1978 MBA:lla. Samalla kaudella hän oli 50-kuutioisten MM-sarjan toinen. Seuraavina kausina 1979 ja 1980 Lazzarini voitti 50cc-luokan maailmanmestaruuden Kreidlerilla. Lazzarini lopetti uransa kauden 1984 jälkeen.
Lazzarini sai vuonna 2003 Italian presidentin Carlo Azeglio Ciampin myöntämän kolmannen luokan (Komentaja) Ordine al Merito della Repubblica Italiana -kunniamerkin ja vuonna 2009 hänelle myönnettiin premio Pesaro Sport -palkinto.
Arthur Foote

Arthur William Foote (5. maaliskuuta 1853 Salem, Massachusetts – 8. huhtikuuta 1937 Boston, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, urkuri, pianisti ja musiikkipedagogi.
Foote opiskeli harmoniaa Stephan Emeryn johdolla New England Conservatory of Musicissa vuosina 1867–70 ja osallistui John Knowles Painen pitämille kontrapunktin sekä fuugan kursseille Harvard Collegessa vuosina 1870–4. Hän sai taiteiden maisterin arvon. Footen muita opettajia olivat Benjamin Johnson Lang pianon- ja urkujensoitossa sekä Stephen Heller Ranskassa vuonna 1883.
Palattuaan kotimaahansa Foote opetti pianon- ja urkujensoittoa sekä sävellystä Bostonissa. Hän toimi myös urkurina ensin Bostonin Disciples-kirkossa (1876–8) ja sitten unitaarien First Churchissa (1878–1910). Hän esiintyi usein Kneisel-kvartetin kanssa vuosien 1890–1910 aikana esittäen myös useita omia teoksiaan. Hän oli American Guild of Organistsin perustajajäsen ja vuosina 1909–12 puheenjohtaja. Hän kuului New England Conservatory of Musicin henkilökuntaan ja tuli vuonna 1898 valituksi Kansallisen taide- ja kirjallisuusinstituutin jäseneksi. 
Footen musiikki seuraa romanttisia perinteitä. Hän muodosti niin kutsutun Boston Six -ryhmän (myös Second New England School) yhdessä John Knowles Painen, Horatio Parkerin, George Chadwickin, Edward MacDowellin ja Amy Beachin kanssa. Hän tuli tunnetuksi etenkin lauluistaan, kuoroteoksistaan ja kamarimusiikistaan; suosiota saavuttaneiden teosten joukossa on vuonna 1907 e-mollissa sävelletty sarja jousille. Footen matka Bayreuthin musiikkijuhlille (1876) antoi innoituksen osaan hänen kuoroteoksistaan, kuten sävellyksiin The Farewell of Hiawatha ja The Wreck of the Hesperus. Bostonin sinfoniaorkesteri kantaesitti hänen orkesterituotantoaan. Foote julkaisi pedagogiset kirjat Modern Harmony in Its Theory and Practice (W. R. Spaldingin kanssa, 1905), Some Practical Things in Piano Playing (1909) ja Modulation and Related Harmonic Questions (1919). Hänen omaelämäkertansa painoi yksityisesti hänen tyttärensä Katharine Foote Raffy Massachusettsin Norwoodissa vuonna 1946.
Litiumperkloraatti

Käyttö

Litiumperkloraatti hajoaa muiden alkali- ja maa-alkalimetallien perkloraattien tavoin kuumennettaessa hapeksi ja kloridisuolaksi. Litiumperkloraattia voidaan käyttää hapen vapauttamiseen esimerkiksi avaruussukkuloissa polttoaineeseen sekoitettuna. Litiumperkloraatin etuna on hyvä hapen varastointikyky, mutta se on melko kallista ja vaikea kuivata.
Litiumperkloraattia käytetään litiumakuissa elektrolyyttinä. Liuotettuna aproottiseen liuottimeen esimerkiksi dietyylieetteriin yhdistettä käytetään kiihdyttämään Diels–Alder-reaktioita. Tämä ominaisuus perustuu litium-ionin Lewis-happoluonteeseen.
Tuhkuri (Jyväskylä)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 4,2 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 127 200 kuutiometriä eli 0,0001 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 3,0 metriä ja suurin syvyys on 7,3 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Vesankajärven valuma-alueeseen (14.286) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 164,5 metriä mpy.
Turkkilainen van

Hoito

Omistajat kuvaavat turkkilaista vania rakastettavaksi ja älykkääksi kissaksi, jolla on taipumus kiintyä vain yhteen ihmiseen. Sillä on kokoonsa nähden varsin suuri ruokahalu.Turkin hoito on helppoa, ja kampaaminen on kahdesti tai kolmesti viikossa suositeltavaa.
Brenda Fricker

Brenda Fricker (s. 17. helmikuuta 1945 Dublin, Irlanti) on Oscar-palkittu irlantilainen näyttelijä.
Fricker on näytellyt lähinnä brittiläisissä ja irlantilaisissa elokuvissa. Hänen ensimmäinen roolisuorituksensa oli pieni osa elokuvassa Elämän kahle (1964). Vuoden 1989 elokuvasta Minun elämäni Fricker sai parhaan naissivuosan Oscarin ja oli ehdolla Golden Globen saajaksi.
Folkvännen (Pori)

Folkvännen oli Porissa vuonna 1906 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Axel Wilhelm Sohlströmin julkaisema Folkvännen pyrki olemaan puolueeton kansanlehti. Se ilmestyi kerran viikossa vain vajaan vuoden ajan ja lopetettiin ilmeisesti taloudellisesti kannattamattomana.
Ainoastaan naisille

Juoni

Max yrittää juonittelun avulla päästä riiamaan rakastettuaan, jota haukankatseinen täti vahtii. Esteenä on myös kilpakosija Archie.

Arviot

Los Angeles Timesin kriitikko kehui vuonna 1922 elokuvaa ja huomautti, että Linderin huumorissa on ranskalaista nokkeluutta. Linderin lisäksi muutkin näyttelijät onnistuvat hyvin, hauskimpana heistä Caroline Rankin tädin roolissa. Kriitikko antoi arvoa myös Pal-koiran esiintymiselle.
N. G. L. Hammond

Nicholas Geoffrey Lemprière Hammond  (15. marraskuuta 1907 – 24. maaliskuuta 2001) oli englantilainen historioitsija. Hänen erikoisalansa oli Antiikin Kreikka ja erityisesti Makedonian ja Epeiroksen historia. 
Hammond toimi toisen maailmansodan aikana Special Operations Executiven tehtävissä Kreikassa.
Vladimir Oranovski

Vladimir Aloizijevitš Oranovski (ven. Владимир Алоизийевитш Орановски) (1866 – 11. syyskuuta 1917 Viipuri) oli venäläinen kenraali, joka toimi 42. armeijakunnan komentajana Venäjän keisarikunnan armeijassa ja Viipurin linnoituksen komendanttina. Hänet surmattiin ns. upseerien uimakoulun yhteydessä bolševikkien toimesta 11. syyskuuta 1917 osana samana vuonna tapahtuneita upseerisurmia.

Sotilasura

Oranovski palveli Venäjän keisarikunnan armeijassa upseerina, ja oli saavuttanut vuoteen 1917 mennessä kenraalin sotilasarvon. Hänen urapolkunsa huipentui armeijakunnan komentajan tehtävän saavuttamiseen huhtikuussa 1917.

Maaliskuun vallankumous ja sen jälkeen

Oranovskin varmaa suhtautumista vallankumoukseen ei tiedetä, mutta hänen oletetaan suhtautuneen tilanteeseen pragmaattisesti ammattiupseerin näkökulmasta, johon kuului epäluulo rivimiesten vallantavoittelua kohtaan. Helmikuun vallankumouksen jälkeen Oranovski nimitettiin 42. armeijakunnan komentajaksi A. A. Gulevitšin tilalle huhtikuussa 1917, kun keisarinvaltaa tukenut päällystö poistettiin tehtävistä ja heidän tilalleen nostettiin uudet henkilöt. Kenraali Oranovskin on väitetty olleen osallisena Kornilovin kapinaan, jonka tavoitteena oli korvata Venäjän väliaikainen hallitus sotilasdiktatuurilla, jota johti Lavr Kornilov. Lokakuussa 1917 tutkimuskomitean jäsen Vengerov väitti, ettei Oranovskilla "ollut minkäänlaisia yhteyksiä kornilovilaisiin.”

Viimeiset vaiheet ja kuolema

Syyskuussa 1917 perustettiin Suomen vallankumouskomitea, jonka tarkoituksena oli kuulustella upseereita Kornilovin kapinaan liittyen ja kitkeä vastavallankumouksellinen toiminta. Upseereilta vaadittiin julkinen kuulustelu ja kolme kirjallista vakuutusta, ettei aio osallistua Kornilovin "vastavallankumoukselliseen" toimintaan. Vallankumouskomitean komissaari Sasov saapui Viipuriin 11. syyskuuta 1917 suorittamaan kenraali Oranovskin kuulustelun. Viipurin linnoituksen komendanttina kenraali Oranovski kuitenkin kieltäytyi tunnustamasta komissaarin auktoriteettia ja yritti vangita Sasovin. Tämän seurauksena hänet itse vangittiin viiden muun upseerin kanssa komissaari Sasovin koolle kutsuman Viipurin neuvoston päätettyä niin. Ensimmäisten vangittujen joukossa oli linnoituksen esikuntapäällikkö kenraalimajuri Stepanov, kenraali Vasiljev, eversti Kyrenius ja kaksi muuta everstiä. Vangit vietiin Linnansillalle, jossa heitä pahoinpideltiin lyömällä ja pistimin. Upseerit heitettiin veteen, jossa heidät lopuksi ammuttiin.
Every Time I Die

Every Time I Die on Buffalosta New Yorkista kotoisin oleva yhdysvaltalainen hardcore punk -yhtye, joka perustettiin vuonna 1998.
Tampereen Pantin talo

Hämeen Pohjan talo eli Tampereen Pantin talo on Tampereella osoitteessa Puutarhakatu 11 sijaitseva kolmikerroksinen, vuonna 1909 valmistunut jugend-tyylinen talo, jonka on suunnitellut rakennusmestari Heikki Tiitola.
Hämeen Pohjan talo rakennettiin alun perin Suomalaisen puolueen Tampereen-järjestön ja Tampereen Suomalaisen Klubin käyttöön. Rakennuksessa sijaitsi klubin huoneisto 600-paikkaisine juhlasaleineen sekä Suomalaisen puolueen naisyhdistyksen ylläpitämä Hotelli Hälläpyörä. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Hämeen Pohjan juhlasaliin sijoitettiin venäläinen sotilassairaala. Sodan jälkeen talo myytiin Syrenin kirjapainolle vuonna 1918.
Hotelli Hälläpyörä oli hyvin suosittu majoittumispaikka ja sen kantavieraisiin kuuluivat muun muassa taidemaalari Jalmari Ruokokoski ja kirjailija Frans Emil Sillanpää. Hotellissa oli 14, myöhemmin 21 huonetta, seurusteluhuone ja ruokasali. Hotellin omistaja vaihtui 1920-luvulla ja samalla sen nimeksi muuttui Hotelli Hämeenpyörä. Hämeenpyörän ravintola oli 1930- ja 1940-luvuilla yksi Tampereen parhaista, mutta 1950-luvulta alkaen ravintolan ja hotellin toiminta alkoi hiipua. Vuonna 1977 entisiin Hämeenpyörän tiloihin perustettiin jugend-tyyliin sisustettu ravintola Laterna, joka on toiminnassa edelleen.
Talossa sijaitsee myös Tampereen Pantin panttilainaamo ja sisäpihan puolella on kokoustilana käytetty auditorio.
Musta aukko (teatteri)

Musta Aukko on Matinkylässä Espoossa toimiva harrastajateatteri. Teatteri on perustettu vuonna 1979 ja toiminta tapahtuu pääosin Matinkylän monitoimitalon teatterisalissa.
Näytelmien ohjauksesta ovat (1990 lähtien) vastanneet lähinnä Asta Vuori, (2008, 2005, 2004, 2003, 2001, 1994) sekä Taina Lehtisalo (2004, 1999, 1998, 1997, 1992, 1991). Yksittäisiä ohjauksia ovat tehneet: Timo Turtiainen, Jouni Nurminen, Timo Hannelin, Harri Liuksiala, Jan Matvejeff, Asta Vuori ja Hillevi Westman
Vuoden 2008 tuotantona oli Takapirut jonka teksti on Alistair Beatonin käsialaa, ohjaajana Asta Vuori.
Teatteri Musta Aukko on Suomen Harrastajateatteriliiton ja Työväen Näyttämöiden Liiton jäsen.
American Basketball Association (2000–)

Historia

Alkuperäinen ABA-liiga perustettiin vuonna 1967 ja kilpaili suosiosta NBA kanssa, joka oli jo 20 vuotta aiemmin perustettu. ABA kilpaili NBA:n kanssa kymmenen vuotta suosiosta, kunnes vuonna vuonna 1976 se yhdistyi NBA kanssa.
American Basketball Association perustettiin uudelleen vuonna 1999 ja käytti kaksi ensimmäistä kautta (2000–2001 ja 2001–2002) nimenään ABA 2000. Kauden 2002–2003 kohdalla ABA poisti nimestään liitteen "2000".
Lea Whittington

Lea Whittington (s. 1960 Riverside, Kalifornia) on yhdysvaltalainen kuvataiteilija. Hän käyttää teoksissaan koristeellisten esineiden ja huonekalujen muotoa, useimmiten eurooppalaista sisustustaidetta. Whittington valmistui ensin vaatesuunnittelijaksi ja suuntautui vasta myöhemmin luovaan taiteeseen.

Näyttelyt

Whittingtonin teos Kananluukattokruunu vuodelta 1995 kuuluu Kiasman kokoelmiin. Hänen töitään on ollut esillä The Breweryn Hausguest-näyttelyssä 2007 Los Angelesissa.
Garamond

Garamond on tunnetuin medievaaliantiikvoihin kuuluva kirjainlaji, jonka ranskalainen kirjanpainaja ja kirjasinmuotoilija Claude Garamond suunnitteli Pariisissa noin vuonna 1540. Garamond-kirjasintyypit soveltuvat yleensä parhaiten kirjojen ja muiden painotuotteiden leipätekstiin.
Garamond pohjasi omat kirjasintyyppinsä venetsialaisen Francesco Griffon antiikvakirjaimiin. Garamond kuitenkin kehitti Griffon kirjainmuotoja edelleen, sitä mukaa kun hänen omat taitonsa kirjainten leikkaajana ja kirjakevalajana kasvoivat. Claude Garamond suunnitteli alkuperäisen Garamondin noin vuonna 1530. Garamond-kirjasintyypeissä nykyisin mukana oleva kursiivi ei ole Claude Garamondin, vaan Robert Granjonin leikkaama.
Claude Garamondin kuoltua vuonna 1561 hänen leikkaamansa kirjakkeet päätyivät Christoph Plantinin kirjapainoon Antwerpenissa, jossa niitä käytettiin vuosikymmenet. Nämä alkuperäiskappaleet ovat yhä tallessa Plantin-Moretus-museossa. Toiset Garamondin kirjakkeet taas hankittiin Egenolff-Bernerin kirjasinvalimoon Frankfurtissa, ja he julkaisivat vuonna 1592 niihin perustuvan version Garamondista. Vuonna 1621 ranskalainen kirjanpainaja Jean Jannon julkaisi kirjasintyyppejä, joissa oli useita Garamondin kirjasimia muistuttavia piirteitä, joskin näiden kirjasintyyppien kirjaimet olivat epäsymmetrisempiä. Lisäksi niiden kaltevuus ja akseli olivat epäsäännöllisemmät. Jannonin kirjasintyypit löydettiin uudelleen 1825, jolloin niiden tekijäksi nimettiin erehdyksessä Claude Garamond. Tämän virheen korjasivat vasta Beatrice Warden tutkimukset vuonna 1927.
Jannonin suunnittelemia kirjasintyyppejä käytettiin 1900-luvun alussa Ranskassa painetussa teoksessa, joka kertoi Ranskan kirjapainotaidon historiasta. Teos herätti suuren kiinnostuksen Garamond-tyyppisiä kirjasintyyppejä kohtaan, joista tehtiinkin useita modernisoituja versioita. Osa pohjautui Jannonin kirjasintyypeille, osa puolestaan perustui alkuperäisille Garamondin kirjaimille.  Garamondin alkuperäisiin kirjaimiin perustuvat Garamond-kirjasintyypit ovat ryhdikkäämpiä, vahvempia ja kalligrafisempia kuin Jannoninin kirjaimiin perustuvat Garamondit. Jannonin kursiivit ovat myös selvästi horjuvampia kuin Granjonin leikkaamat kursiivit, joita käytetään alkuperäisten Garamondien kirjasintyypeissä.
Nykyisin käytössä on useiden tunnettujen fonttivalmistajien, kuten Adoben, Linotypen ja ITC:n, versioita Garamondista. Näistä esimerkiksi Garamond 3, ITC Garamond ja Simoncini Garamond ovat vääriä Garamondeja, ja ne perustuvat joko Jannonin tai jonkun muun kirjaimille. Oikeita Garamondeja ovat puolestaan Stempel Garamond, Berthold Garamond, Adobe Garamond ja Garamond Premier Pro.
Pyhän Olavin katolinen seurakunta

Historia

Luovutetussa Karjalassa toimineet Viipurin ja Terijoen katoliset seurakunnat yhdistettiin sotien jälkeen. Aluksi niiden keskus sijoitettiin Lahteen. Pian alettiin etsiä seurakunnalle keskeisempää paikkaa, jolloin keskuspaikaksi tuli Jyväskylä, jossa asui jo ennestään joukko katolilaisia. Vuonna 1943 hankittiin Vaasankadun varrelta talo, josta kunnostettiin pieni kappeli. Virallisesti Pyhän Olavin seurakunta perustettiin 1. lokakuuta 1949. Kappelin käytyä pieneksi seurakuntalaisten määrän kasvaessa hankittiin uusi tontti Yrjönkadulta, jonne rakennettu Pyhän Olavin kirkko vihittiin käyttöön 26. elokuuta 1962. Seurakuntaan kuului vuonna 1990 runsas 100 henkeä.
Seurakunta oli hyvin laaja, kattaen Keski-Suomen, Etelä-Savon, Pohjois-Savon ja Pohjois-Karjalan alueet. Sen alue kuitenkin supistui huomattavasti 19. maaliskuuta 2016, kun Kuopiosta käsin toimiva Pyhän Joosefin katolinen seurakunta perustettiin. Siihen liitettiin Etelä- ja Pohjois-Savo sekä Pohjois-Karjala, jolloin Pyhän Olavin seurakunnan toimialueeksi jäi Keski-Suomi. Vuoden 2016 lopussa Pyhän Olavin seurakunnan jäsenmäärä oli 431.
Matruusi

Matruusit ja politiikka

Saksan keisarikunnan ja Venäjän keisarikunnan laivastoissa matruusit olivat poliittisesti aktiivisia. Laivasto teknisestä luonteestaan johtuen edellytti kohtalaista yleissivistyksen tasoa miehistöiltään. Toisaalta merisota Itämerellä oli hiljaista, ja sekä Saksan että Venäjän laivastot makasivat pitkiä aikoja laiturissa miehistön ikävystyessä. Neuvostoliiton historiankirjoituksessa matruuseja pidettiin vallankumouksen etujoukkona. Venäjällä matruusit kapinoivat jo vuonna 1905 panssarilaiva Ruhtinas Potjomkin Taurialaisella.
Elokuvaohjaaja Sergei Eisenstein teki tästä kapinasta kuuluisan mustavalkoisen mykkäelokuvan vuonna 1925.
Vuoden 1917 maaliskuun vallankumouksessa matruusit osallistuivat merkittävästi levottomuuksiin tappaen useita upseereitaan. Kevään ja kesän aikana matruuseista koostuneet osastot osallistuivat työväenliikkeen radikaalisiiven toimintaan. Näkyvin yksittäinen venäläismatruusien poliittinen teko oli Alfred Kordelinin murha. Venäjän laivaston Helsinkiin sijoitettujen yksiköiden miehistö toimi myös eräissä merkittävissä poliittisissa tehtävissä vuoden 1917 aikana. Muun muassa Suomen viimeinen kenraalikuvernööri oli matruusi.
Bolševikkeja kannattaneet matruusit osallistuivat lokakuun vallankumoukseen heti alusta alkaen. Bolševikkivallankaappajien aloitussignaalina toimi aamuvarhaisella 7. marraskuuta 1917 panssarilaiva Aurolta kohti Talvipalatsia ammuttu tykinlaukaus, jota vuosina 1917–1991 pidettiin neuvostolaivaston syntyhetkenä. Myöhemmin Venäjän sisällissodassa matruuseista muodostetut jalkautetut osastot taistelivat useissa tärkeissä taisteluissa. Saksan laivaston matruusit vaikuttivat puolestaan Saksan muuttumiseen tasavallaksi kapinoimalla 1919. Venäjän laivaston poliittinen rooli katosi vuonna 1921, kun menševikkejä kannattaneet merisotilaat aloittivat Kronstadtin kapinan yhä itsevaltaisemmaksi muuttuvaa bolševikkihallitusta vastaan. Kapina kukistettiin verisesti, ja henkiinjääneet pakenivat jään yli Suomeen.
Suomen sisällissodan alkuvaiheissa punakaartin avuksi liittyi venäläisiä sotilasosastoja, joihin kuului myös jalkautuneita matruuseja, mutta Brest-Litovskin rauhansopimuksen mukaisesti nämä yksiköt vetäytyivät viimeistään maaliskuussa 1918 Venäjälle eivätkä osallistuneet enää taisteluihin.
Diagoras FC

Diagoras FC on vuonna 1905 perustettu kreikkalainen jalkapalloseura, jonka kotipaikka on Rodos. Nimen "Diagoras" seura on saanut antiikin Kreikan aikaiselta nyrkkeilijältä, Diagoras Rodoslaiselta. Seura hajaantui vuonna 1929 eikä pelannut vuoteen 1945 saakka. Korkeimmalla sarjatasolla Diagoras pelasi vuosina 1986–1989.
Vuonna 1987 Diagoras pelasi Kreikan cupin välierissä, häviten kuitenkin OFI:lle. Kotiottelunsa Diagoras pelaa Diagoras Stadiumilla, jonka kapasiteetti on 3 350 henkilöä.