google/wiki40b huggingface dataset:
Hjelledalen

Maantiede

Hjelledalen on U-laakso, jollaisia aikanaan levinneet laaksojäätiköt ovat jättäneet jälkeensä. Useat laaksoa ympäröivät vuorenhuiput yltävät noin 1 400 metristä lähes 1 900 metrin korkeuteen asti merenpinnan tasosta. Laaksoon liittyy joitakin sivulaaksoja – Sunndalen, Skjerdingsdalen ja Grasdalen – ja päälaakso jatkuu korkeammalle itään Videdalenina.

Jäätiköt

Laaksoa ympäröivillä ylängöillä ja vuorien lailla on joitakin jäätiköitä. Niistä huomattavimmat sijaitsevat Strynefjelletin, Sætrefjelletin ja Midtstolhyrnan yllä.

Laakson vesi

Laakson pohjalla virtaa Hjelledøla-joki. Sen vesi laskee lännempänä sijaitsevaan Oppstrynsvatnet-järveen, josta edelleen länteen kohti Nordfjord-vuonoa. Vesi on peräisin sekä laaksoon liittyvistä sivulaaksoista – Sunndalenista, Skjerdingsdalenista, Grasdalenista ja Videdalenista – että laakson varrella olevilta vuorilta virtaavista vuoripuroista, jotka tulevat ylhäällä olevilta jäätiköiltä. Myös sivulaaksojen vedet ovat peräisin jäätiköiltä ja ylänköjärviltä.

Liikenne

Laakson pohjalla kulkee Fv15-tie, joka ennen idempänä olevaa Strynefjelletin ylänkölaaksoa, Videdalenia, kääntyy tunneliin ja oikaisee näin väliin jäävien vuorten läpi Breiddalen laaksoon. Siellä tie tulee risteykseen, josta tie jatkuu joko itään kohti Grotlia ja Lomia tai kääntyy Fv63-tielle kohti Geirangeria ja pohjoista. Lännensuuntaan Hjelledalenissa kulkeva Fv15-tie jatkuu Strynsvatnet-järven rannalla olevan Hjellen kautta kohti Strynin keskuskylää. Laakson itäosassa Fv15-tie risteää myös Videdaleniin, Strynefjelletiin luo nousevalle vanhemmalle Fv258-tielle. Tien varrella on hotelli sekä ylempänä Strynefjellet Sommarski -laskettelukeskus. Tie johtaa edelleen kohti itää, missä se päättyy risteykseen Fv15-tien kanssa, Grotliin.
Golden Globe 2005

Golden Globe 2005 oli järjestyksessään 62. Golden Globe -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2004 elokuville ja televisiosarjoille. Gaala järjestettiin Beverly Hilton -hotellissa Los Angelesissa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa 16. tammikuuta 2005.
Aaro Tolsa

Aaro Johannes Tolsa (9. tammikuuta 1895 Vehkalahti – 31. heinäkuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen pappi, joka teki työtä Lapin metsätyömiesten keskuudessa 1920- ja 1930-luvuilla.

Henkilöhistoria

Aaro Tolsan vanhemmat olivat muurari Topias Tolsa ja Maria Helenius ja puoliso vuodesta 1919 Hanna Kuokkanen. Tolsa pääsi ylioppilaaksi 1916 ja hänet vihittiin papiksi 1919. Hän toimi setlementtityötä varten perustetun Teollisuusseutujen evankelioimisseuran pappina Rovaniemellä 1923–1932 ja oli sen jälkeen Rovaniemen vapaa-opiston johtaja 1932–1942. Viimeksi Tolsa oli Kristillis-yhteiskunnallisen työkeskusliiton matkasihteeri 1942–1949 ja liiton pääsihteeri 1949–1951. Uransa alussa Suomenniemen ja Joensuun seurakunnissa ja sitten Suursaaressa pappina työskennellyt Tolsa teki elämäntyönsä pääosin Perä-Pohjolassa ja Lapissa, julkaisten myös aihetta käsitteleviä kirjoja muutamien uskonnollisten teosten ohella.
Dietikon

Sijainti

Dietikon sijaitsee Zürichin läntisen ohikulkutien kupeessa ja Limmatjoen varrella, joen länsirannalla.

Liikenne

Zürichin ja Badenin välinen moottoritie (A1/A3) kulkee Dietikonin kautta. SBB:n rautatie Zürich–Baden kulkee Dietikonin kautta. Lisäksi Dietikonista on Aargau Verkehr AG:n junayhteys Bremgarteniin ja Wohleniin (Zürichin S-Bahnin reitti S17).
Pressbyrån

Pressbyrån on ruotsalainen elintarvikekioskiketju, jolla on noin 320 myymälää eri puolilla maata. 
Alun perin Svenska Telegrambyrånina tunnettu yhtiö perustettiin 1899 myymään sanomalehtiä Ruotsin rautatieasemilla. Yhtiön ensimmäinen kohde avattiin 1903 Helsingborgin keskusaseman liepeille. Nimi muuttui Pressbyråniksi vuonna 1906. Nykyisin Pressbyrånin omistaa Reitan Convenience.
Ibri

Maantiede

Ibri sijaitsee linnuntietä noin 218 kilometriä pääkaupunki Masqatista länteen.

Historia

Ibrin nimi juontuu tarinan mukaan 'ibriyyun-heimon nimestä. Heimo polveutuu puolestaan perimätiedon mukaan profeetta Hudista. Heimon nykyinen pääalue on kuitenkin al-Hamrassa lähellä Nizwaa, eikä sillä ole juurikaan tekemistä nykyisen kaupungin kanssa. Ibri oli oman piirikuntansa keskus jo ibadilaisen imamaatin aikana. 1800-luvulla sitä hallitsivat jonkin aikaa myös wahhabilaiset. Brittiläisten laivaston upseerien yrittäessä ensimmäisinä eurooppalaisina vierailla kaupungissa vuonna 1836 heidän piti kääntyä takaisin wahhabilaisten takia. Tilanne oli muuttunut siihen mennessä, kun brittijournalisti J. Morris vieraili paikalla vuonna 1955.

Väestö

Ibrin kaupungin väkiluku on kehittynyt seuraavasti: 25 000 (VL 2003) ja 30 273 (VL 2010). Koko 32 697 neliökilometrin laajuisen Ibrin piirikunnan väkiluku oli 116 416 as. (2010) ja 138 234 (2013), joista omanilaisten osuus oli 71,6 prosenttia. Kaupungin nykyiset kaksi pääasiallista heimoa ovat ya'akib ja banu kalban.
Charles Bernard Desormes

Charles Bernard Desormes (3. kesäkuuta 1771 Dijon, Ranska – 30. elokuuta 1862) oli ranskalainen kemisti ja fyysikko. Hänet tunnetaan parhaiten kaasujen ominaislämpökapasiteetin ja jodin ominaisuuksien tutkimisesta. Desormes teki lähes kaikki tieteelliset tutkimuksensa yhteistyössä vävynsä Nicolas Clémentin kanssa.
Desormes aloitti opiskelun École Polytechniquessa vuonna 1794, kun oppilaitos avattiin. Siellä hän tapasi myös Clémentin, ja he aloittivat tutkimusuran, joka kesti vuoteen 1824. Vuonna 1804 Desormes, Clément ja Joseph Montgolfier perustivat alunan puhdistamon Verberiehin.
Desormes ja Clément tutkivat erityisesti kaasujen ominaislämpökapasiteettia. Irlantilainen Adair Crawford oli ensimmäinen, joka mittasi kaasujen ominaislämpökapasiteettia, ja Desormes ja hänen vävynsä tutkivat niiden suhteita. He määrittivät muun muassa hiilimonoksidin ja hiilidisulfidin ominaislämpökapasiteetin tutkimalla niiden muodostumista. He myös esittivät karkean arvion absoluuttisesta nollapisteestä.
Vuonna 1811 Bernard Courtois löysi uuden alkuaineen, jodin. Hän ei saanut rahoitusta tutkimuksilleen, koska Napoleonin sodat veivät suuren osan valtion rahoista. Niinpä hän siirsi jodin ominaisuudet Desormesin ja Clémentin tutkittaviksi. Tämän lisäksi Desormes ja Clément loivat ensimmäisen täysin kemiallisen selityksen katalyyttien toiminnasta. Vuonna 1806 he esittivät teorian typen oksideista hapen lähteenä rikkihapon valmistuksessa käytetyssä lyijykammioprosessissa. Heidän tutkimuksensa osoittivat, että typen oksideita ei kulunut reaktiossa, ja esittivät reaktiossa olevan välituotteen. Itsenäisesti Desormes tutki muun muassa Voltan patsaan toimintaa.
Myöhemmin Desormes osallistui politiikkaan. Vuonna 1848 hänet valittiin kansalliskokouksen edustajaksi.
Hannu Kapanen

Nuoruusvuodet

Kapanen aloitti jääkiekkouransa Joensuun PeTo:ssa ja pelasi juniorivuotensa 3-4 vuotta häntä vanhempien joukkueissa. Pari vuotta myöhemmin hän siirtyi kaupungin toiseen joukkueeseen, Joensuun Kiekko-Poikiin. Kapanen pelasi nuorten maajoukkueessa 9 ottelua ennen kuin siirtyi JoKP:sta eteenpäin.

Pelaajana

Pääsarjauransa hän aloitti Helsingissä; ensimmäiset seurat olivat HJK ja Karhu-Kissat. Vuonna 1974 Kapasen tie vei Jokereihin, josta hän jatkoi neljänteen helsinkiläisseuraan, HIFK:hon, vuonna 1977. Kapasen pääsarjaura päättyi HIFK:n mestaruusjuhliin vuonna 1980. Tämän jälkeen hän pelasi vielä viisi kautta JoKP:ssa ykkösdivisioonaa. Yhteensä Kapanen pelasi SM-sarjassa ja -liigassa 320 runkosarja- ja 11 pudotuspeliottelua. Pisteitä hänelle kertyi runkosarjassa 146+184 ja pudotuspeleissä 4+5.
Maajoukkueessa Kapaselle kertyi 47 peliä. Hän edusti Suomea kerran MM-kisoissa ja olympialaisissa. Väärin perustein hylätty Kapasen tekemä maali olisi tuonut Suomen ensimmäisen olympiamitalin (pronssia) vuonna 1976.

Valmentajana

Pelaajauransa jälkeen Kapanen on toiminut useita vuosia valmentajana. Hän on ollut SM-liigassa KalPan (1993-94), HIFK:n (1994-96), HPK:n (1996–97), Jokerien (2.3.1998–20.2.1999) ja Bluesin (4.10.2001– kauden 2003 loppuun) vastuuvalmentajana. Vuonna 1997 hänet palkittiin Kalevi Numminen -palkinnolla SM-liigan parhaana valmentajan johdatettuaan HPK:n pronssille. Kapanen on ainoa valmentaja, joka on valmentanut kaikkia kolmea pääkaupunkiseudun pääsarjaseuraa: Bluesia, HIFK:ta ja Jokereita. Kapasen suurin valmennusmeriitti on kuitenkin Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueen johdattaminen MM-kultaan vuonna 1998.

Poliittinen toiminta

Vuonna 1999 hän pyrki eduskuntaan nuorsuomalaisten ehdokkaana.

Henkilökohtaista

Hannu Kapasen pojat Kimmo ja Sami Kapanen sekä jälkimmäisen poika Kasperi Kapanen ovat myös jääkiekkoilijoita. Myös Hannu Kapasen veli Jari pelasi pääsarjatasolla jääkiekkoa.
Mesa/Boogie

Mesa/Boogie (myös tunnettu nimellä Mesa Engineering) on kitara- ja bassovahvistimia valmistava Kalifornialainen yritys.
Mesa aloitti toimintansa Randall Smithin johdolla vuonna 1969 pienenä huoltoliikkeenä, joka modifioi Fenderin kombovahvistimia. Smithin modifioinnit lisäsivät vahvistimien tulotasoa, mikä teki vahvistimista paljon kovaäänisempiä ja loi niille aikaansa nähden omalaatuisen harmonisen, säröytyneen äänen. Alkuaikojen asiakkaisiin kuuluivat Carlos Santana ja Keith Richards, joiden kautta Mesa Boogie sai nopeasti maineen loistavana vahvistinvalmistajana.
Mesa Boogie -vahvistimia käyttävät monet tunnetut artistit, kuten Stam1nan Pekka Olkkonen, Foo Fightersin Dave Grohl ja Mokoman Kuisma Aalto. Myös edesmennyt Kurt Cobain käytti Mesa/Boogien vahvistimia. Nirvanan Nevermind -levyllä pääasiallinen kitaravahvistin oli Mesa Boogie Studio .22 -etuvahvistin. Mesa Boogien vahvistimet ovat nykyisin erityisesti metallimuusikoiden suosiossa.
Gramisidiini

Käyttö

Gramisidiinit tappavat grampositiivisia bakteereita, mutteivät tehokkaasti gramnegatiivisia bakteereita.
Ihmisillä gramisidiinejä käytetään muun muassa Suomessa itsehoitolääkkeenä imeskelytabletteina kauppanimellä Bafucin. Näiden gramisidiini hidastaa suun bakteerikasvua, joskin niissä on muitakin kasvua hidastavia aineita. Tablettien sivuvaikutukset ovat harvinaisia.
Joissain maissa gramisidiiniseosta käytetään erilaisiin bakteeriperäisiin silmätulehduksiin silmätipoissa. Tipoissa on usein muitakin antibiootteja, kuten polymyksiini B:tä ja neomysiiniä. Nämä laajentavat antibioottivaikutusta moniin eri bakteereihin. Vastaavia tippoja käytetään myös eläinten, kuten hevosten, silmätulehduksiin.

Toimintamekanismi

Gramisidiinit ovat ionoforeja. Ne upottautuvat lipidikalvoihin. Tätä tapahtuu eukaryootti- ja prokaryoottisoluissa, joissa ne päätyvät solukalvoihin ja soluelimiin. Yksittäiset gramisidiinien monomeerit, jotka ovat eri puolin kaksoislipidikalvossa, päätyvät toistensa luo. Kierteet yhtyvät pitkittäiseksi dimeeriksi, joka toimii ionikanavana. Kanavien kautta yhdenarvoisia ioneita vuotaa diffuusiolla suuresta pitoisuudesta pienempään, jolloin elintärkeät kalvojen väliset ionipitoisuuserot tasoittuvat. Vaikutus saa aikaan useita solun tappavia vaikutuksia. Solukalvossa kanavien kautta vuotaa lähinnä kaliumioneita ulos solusta ja natriumioneita solun ulkoa sisään. Mitokondriokalvoissa vuoto johtaa mitokondrion ATP:n tuoton loppumiseen.
Gramisidiineja voidaan käyttää paikallisesti antibioottina pienin pitoisuuksin, vaikka ne ovat myrkyllisiä ihmissoluille, sillä bakteerit kuolevat ihmissoluja pienemmissä gramisidiinipitoisuuksissa. Gramisidiinien merkittävä liikasaanti voi kuitenkin aiheuttaa hemolyysiä, maksa- ja munuaisvaurioita sekä vaurioita aivo- ja selkäydinkalvoihin.
Flying Padre

Flying Padre (1951) on Stanley Kubrickin toinen ohjaustyö. Se on 8-minuuttinen dokumentti katolisesta papista. Papilla on oma pienkone, jolla hän pystyy lentämään seurakuntansa alueella.
Nurmeksen Joulumusiikki

Nurmeksen Joulumusiikki on vuodesta 1993 järjestetty joulumusiikkitapahtuma Nurmeksessa. Se on muodostunut marraskuussa alkavaksi juhlakaudeksi, johon kuuluu konsertteja ja tapahtumia. Tapahtuman pyrkimyksenä on tarjota mahdollisuus uusien joululaulujen syntymiseen ja esilletuloon. Lisäksi Nurmeksen Joulumusiikki vaalii Suomen joululauluperinnettä esittämällä ja tallentamalla joululauluja eri aikakausilta.
Vuonna 1997 Nurmes julistautui viralliseksi joululaulukaupungiksi ja vuonna 2009 koko Euroopan joululaulukaupungiksi. Tapahtuman ensimmäinen taiteellinen johtaja oli  Jouni Pirinen (1993-2010) ja toinen oopperalaulaja Jussi Merikanto (2011-).

Hyvän Joulun toivotus Suomen lapsille

Alakoululaiset ovat kokoontuneet laulamaan Hyvän joulun toivotuksen Suomen lapsille vuodesta 2004 alkaen. Vuoden 2017 tilaisuuteen tilattiin joululauluista Näppäri-sovitukset. 
Katso vuoden 2017 Hyvän Joulun toivotus täältä: https://www.youtube.com/watch?v=RhIBkxGkAX8

Kilpailut

Nurmeksen Joulumusiikki on järjestänyt kolme kansallista  joululaulujen sävellyskilpailua. Vuoden 1994 valtakunnalliseen  kilpailuun saapui 201 uutta joululaulua. Vuonna 1999 järjestetty sävellyskilpailu Joululaulu 2000 -kilpailu keräsi 550 lauluehdotusta. Vuonna 2004 julistettiin P.J.Hannikaisen nimeä kantaneen sävellyskilpailun tulokset.

Joululauluarkisto

Nurmeksen Joulumusiikki vastaanotti vuonna 1998 Tuomas Piirosen 3550 joululaulua käsittävän joululaulukokoelman. Piirosen kokoelma liitettynä Nurmeksen kolmen valtakunnallisen sävellyskilpailun lauluihin muodostaa  yli 4700 laulua käsittävän Nurmeksen Joululauluarkiston. Arkisto on vapaasti käytettävissä kaupunginkirjastossa. Tietokannasta uusijoululaulu.fi löytyy myös uusia joululauluja sähköisessä muodossa.
Sykeröpoimulehti

Ulkonäkö ja koko

Sykeröpoimulehti kasvaa 25–40 cm korkeaksi. Varsi on tanakka ja pysty. Maavarsi on puutunut, juurakko pitkä ja vankka. Kasvin varret ja lehtiruodit ovat tiheään sirottavasti jäykkäkarvaisia. Kourasuoninen lehtilapa on 3–8 cm pitkä, pyöreähkö, matalapoimuinen, tiheäkarvainen mutta vailla silkinkiiltoa, alta vain suonten kohdalta tiheäkarvainen. Liuskoja lehtilavassa on 5–7 ja niiden välissä on selvä hampaaton lovi. Liuskoissa on 11 tai 13 hammasta, tyvilovi on selvä joskin kapea. Kukinnon viuhkot ovat tiheän palleromaisia ja tavallisesti yli 10 mm leveitä. Kukat ovat keltaisia tai joskus myös punertavia–tummanpunaisia. Kukkaperät ovat tiheäkarvaisia, toisin kuin useimmilla muilla Suomessa tavattavilla poimulehdillä. Sykeröpoimulehti kukkii Suomessa kesä-elokuussa.
Suomessa tavattavista poimulehtilajeista sykeröpoimulehti muistuttaa lähinnä harmaapoimulehteä (A. glaucescens).
Sykeröpoimulehden kuvasi tieteelle uutena lajia suomalainen kasvitieteilijä Harald Lindberg Kuopion Piispanpuistosta 1800-luvun lopussa kerätyn näytteen perusteella.

Levinneisyys

Sykeröpoimulehteä tavataan ainoastaan Euroopassa: Länsi-Venäjällä, Baltiassa ja Suomessa. Suomessa lajia tavataan pääosin maan itäosissa. Pohjoisimmat havainnot ovat Koillismaalta, eteläisimmät Uudeltamaalta. Tihein kanta lajilla on aivan itärajan tuntumassa Etelä-Karjalassa. Suomessa lajia pidetään ihmisen mukana tulleena muinaistulokkaana Kaakkois-Suomessa ja muualla uustulokkaana.

Elinympäristö

Sykeröpoimulehti kasvaa ihmisen muokkaamissa kulttuuriympäristöissä kuten kedoilla, pientareilla ja kuivahkoilla niityillä. Lajia uhkaa Suomessa niittyjen umpeenkasvu, metsittäminen ja rakentaminen.
Hatsukari (1933)

Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 3. toukokuuta 1947 ja se romutettiin vuonna 1948.
Kaakkolammi (Kuhmoinen, Kylämä)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee kallioisten Lortikanvuoren ja Kaakkokallion välisessä painaumassa. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä ja sen rannat ovat suomaata. Lammen länsipuolelta kiertää kävelypolku.

Luontoarvoja

Järvi ja sen rannat ympäristöineen kuuluvat Isojärven kansallispuistoon. Lortikan kämpältä alkava kävelypolku kuuluu kansallispuiston reitistöön. Se nousee kämpältä järven pohjoisrannan läheltä ja seuraa kaakkoon ojaa myöten ylöspäin Kaakkolammelle. Täältä se jatkaa Kuoriaiseen ja eteenpäin Kurkijärvelle ja Heretyn kämpälle.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pitkäjärven valuma-alueeseen (35.765) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 156,6 metriä mpy. Siihen ei ole johdettu ympäristöstä metsäojia. Sen laskuoja lähtee luoteeseen ja kääntyy ennen Yläinen-Lortikkaa ja yhtyy tämän laskuojaan. Sitten laskureitti jatkuu Alinen-Lortikan kautta Kurkijärveen.
Suomen Rahapaja

Historia

Rahapaja perustettiin keisari Aleksanteri II:n päätöksellä vuonna 1860, ja toiminta käynnistyi elokuussa 1864 Helsingin Katajanokalla. Ensimmäisenä tuotantoeränä oli 30 000 kappaleen erä yhden pennin kolikoita Suomen Pankille. Ensimmäiset markat lyötiin 15. lokakuuta 1864. Vuonna 1951 käynnistyi juhlarahatuotanto, jolloin lyötiin Helsingin vuoden 1952 olympialaisia varten juhlaraha ja samalla maailman ensimmäinen olympiaraha. Vuonna 1988 Rahapaja avasi tuotantolaitoksen Vantaalle.
Vuonna 1993 siihen asti valtiovarainministeriön virastona toiminut laitos muuttui osakeyhtiöksi. Sittemmin Rahapaja on ostanut Tillanderin mitalivalmistuksen ja Kultateollisuus Oy:n ja tekee nykyään rahojen lisäksi erilaisia jalometallituotteita.
Rahapaja oli avainasemassa eurokolikoiden materiaalisuunnittelussa vuonna 1998. Se on myös yksi eurokolikoita lyövistä rahapajoista Euroopassa, ja lyö kolikoita Suomen lisäksi Kreikkaan, Luxemburgiin, Sloveniaan, Kyprokselle, Irlantiin ja Viroon.
Vuonna 2001 Rahapaja osti AB Myntverketin (Ruotsin rahapaja) ja vuonna 2003 puolet Det Norske Myntverketin (Norjan rahapaja) osakkeista. Vuodesta 2007 lähtien Ruotsin kolikot on valmistettu Suomessa, ja Rahapaja lopettikin Ruotsin toimintonsa Myntverketissä vuonna 2011 kannattamattomana. Saman vuoden huhtikuussa Rahapaja osti saksalaisen raha-aihioiden valmistajan Saxonia Eurocoin GmbH:n, josta tuli Saksan tytäryhtiö Mint of Finland GmbH.
Vuonna 2010 tuli kuluneeksi 150 vuotta yhtiön perustamisesta. Juhlavuoden kunniaksi yhtiön nimi vaihdettiin Rahapaja Oy:stä takaisin Suomen Rahapaja Oy:ksi. Samalla julkistettiin uusi ilme ja tunnus; yhtiön logo vaihdettiin runsaudensarvesta leijonaksi, joka on saanut vaikutteita Suomen vaakunasta.
Nykyisin Suomen Rahapaja -konserniin kuuluvat Suomen emoyhtiön lisäksi Saksan yhtiö (Mint of Finland GmbH) sekä Espanjan kuninkaallisen rahapajan (Fábrica Nacional de Moneda y Timbre – Real Casa de la Moneda) kanssa puoleksi omistettu espanjalainen aihiovalmistaja Compañia Europea de Cospeles, S.A. (CECO SA).
Suomen Rahapaja on viennillä mitattuna yksi maailman merkittävistä rahapajoista, ja vuonna 2017 viennin osuus sen liikevaihdosta oli 95%.
Nikolai Aleksejev

Nikolai Aleksandrovitš Aleksejev (ven. Николай Александрович Алексеев; s. 23. joulukuuta 1977 Moskova) on venäläinen HLBT-oikeusaktivisti ja journalisti. Hän voitti vuonna 2010 oikeudenkäynnin Venäjää vastaan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa, joka sakotti valtiota Moskovan Pride -kulkueiden kieltämisestä. Syyskuussa 2010 Aleksejev pidätettiin Domodedovon kansainvälisellä lentoasemalla; vapauduttuaan kahden päivän kuluttua hän kertoi, että häntä oltiin painostettu luopumaan valituksesta Venäjää vastaan. Vuonna 2012 Aleksejev sai kotimaassaan sakot "homopropagandan" levittämisestä; hän oli pidellyt Pietarissa kaupungintalon edustalla julistetta, jossa luki, että "homoseksuaalisuus ei ole perversio".
Aleksejev solmi vuonna 2008 rekisteröidyn parisuhteen Sveitsissä.
Aleksejev on Gayrussia.ru-järjestön ja Moskovan Priden järjestyskomitean perustaja. Hän on toiminut myös muun muassa Kansainvälisen homofobian vastaisen päivän komitean varapuheenjohtajana ja InterPriden johtokunnan jäsenenä ja Itä-Euroopan aluejohtajana.
Osituskäyttö

Osituskäyttö tarkoittaa tietojenkäsittelyssä tietokoneen resurssien jakamista useiden käyttäjien välillä lähes samanaikaisesti.
Osituskäyttöjärjestelmä toimii keskustietokoneella, johon käyttäjät ovat yhteydessä päätteiden avulla.
Osituskäytöllä pyrittiin ratkomaan eräajon ongelmia: osituskäyttöjärjestelmiä olivat muun muassa Compatible Time-Sharing System (1961) ja Dartmouth Time Sharing System.
Suurtietokoneet olivat pääasiallisesti eräajotietokoneita.
Jaakko Honko

Ura

Honko kirjoitti ylioppilaaksi 1941 ja valmistui ekonomiksi 1946, kauppatieteiden kandidaatiksi 1948, kauppatieteiden lisensiaatiksi 1951 sekä väitteli kauppatieteiden tohtoriksi 1955. Työelämässä hän on toiminut oy Tampereen kehruutehtaan konttoripäällikkönä 1946–1952, Kauppakorkeakoulun (myöhemmin Helsingin kauppakorkeakoulu) liikelaskentaopin assistenttina 1952–1956, lehtorina 1956–1958, dosenttina 1957–1958, liiketaloustieteen virkaa toimittavana professorina 1957–1958, apulaisprofessorina 1959–1960, professorina 1960–1986, vararehtorina 1963–1969, rehtorina 1969–1980 ja kanslerina 1980–1989. Liiketaloustieteellisen tutkimuslaitoksen C-osaston johtajana Honko oli 1955–1974, teknillisen korkeakoulun erikoisopettajana 1956–1964, Uppsalan yliopiston vierailevana professorina 1964, Lundin yliopiston virkaa toimittavana professorina 1967, Bonnin yliopiston vierailevana professorina 1984 ja Berliinin tiedeakatemian neuvonantajana vuodesta 1989 lähtien.
Luottamustoimia Hongolle ehti kertyä runsaasti. Hän oli Liikkeenjohdon instituutin säätiön hallituksen puheenjohtaja 1970–1974 ja valtuuskunnan puheenjohtaja 1974–, oy Liikkeenjohdon koulutuskeskus ab:n hallituksen puheenjohtaja, Liiketaloudellisen Aikakauskirjan toimituskunnan puheenjohtaja, Talouselämän johtamiskoulutuksen neuvottelukunnan puheenjohtaja 1970–1982 ja Suomen korkeakoulujen rehtorien neuvoston varapuheenjohtaja 1970–1973 ja 1976–1978. Honko toimi lisäksi Yrjö Jahnssonin säätiön hallituksen puheenjohtajana, Liikesivistysrahaston hallituksen jäsenenä, Marcus Wallenbergin säätiön hallituksen jäsenenä, International University Contact for Management Educationin varapresidenttinä 1969–1971 ja Nordic Management Boardin hallituksen puheenjohtajana 1976–1979. Suomen Yhdyspankin hallintoneuvoston puheenjohtajana hän toimi 1981–1989, Rautaruukki oy:n hallintoneuvoston jäsenenä 1967–1988, Stockmannin hallituksen varapuheenjohtajana ja Wärtsilän hallituksen jäsenenä.
Honko on Suomen ekonomiliiton, Kauppatieteiden kandidaattien yhdistyksen ja Helsingin kauppakorkeakoulun ylioppilaskunnan kunniajäsen sekä Verband der Hochschullehrer für Betriebswirtschaftin kunniajäsen. Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen Honko on ollut vuodesta 1966 ja esimiehenä 1987–1988, Suomen Tiedeseuran jäsen hänestä tuli 1972 ja Teknisten tieteiden akatemian jäsen 1978.
Viacha

Ilmasto

Viachassa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lauhkea meri-ilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 8 °C ja keskimääräinen sademäärä 550 millimetriä. Tammikuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 10 °C. Viilein kuukausi on kesäkuu, jolloin keskilämpötila on noin 4 °C. Sateisin kuukausi on tammikuu, jolloin sataa keskimäärin noin 130 millimetriä. Kesäkuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 4 millimetriä.
Intertarsaalinen taive

Intertarsaalinen taive on linnuilla esiintyvä raajan osa.
Intertarsaalinen taive on linnun jalan eli takaraajan nilkan keskellä oleva taive, joka näkyy paksumpana kohtana ja jota yleisesti luullaan linnun polveksi (linnun polvi on lähellä vartaloa höyhenten peitossa), vaikka se anatomisesti on ennemminkin kantapää. Intertarsaalinen taive eli yleiskielessä "tarsus" on muodostunut siten, että ylemmät nilkkaluut ovat sulautuneet sääri- ja pohjeluiden kanssa yhteen niin, että ne muodostavat pitkän tibiotarsusluun. Lisäksi alemmat nilkkaluut ovat kasvaneet yhteen kolmen jalkapöydänluun kanssa, muodostaen "nilkkaluun" eli tarsometatarsuksen.
Intertarsaalisen taipeen paikka vaihtelee lintulahkoittain. Eräillä lajeilla, kuten papukaijoilla, taive on lähellä jalkapöytää, kun se kahlaajilla on ylempänä. Taipeen paikka on sopeutuma jalan käyttötarkoituksen mukaan: papukaijat ovat oksistossa kiipeilijöitä, jolloin lyhyet jalat ja lyhyt "nilkka" edesauttavat ketterää jalkatyötä, kahlaajat vedessä ja mudassa kahlaavia, jolloin "nilkka" saa olla pitkä ja jäykkä.