google/wiki40b huggingface dataset:
Vesa E. Syrjänen

Vesa Erkki Syrjänen (17. maaliskuuta 1914 Urjala – 26. elokuuta 1972 Forssa) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija joka käytti nimimerkkiä Kapteeni Hell.
Syrjäsen vanhemmat olivat Urjalan Sanomien päätoimittajana vuosina 1917–1948 toiminut opettaja Sulo Syrjänen ja opettaja Lempi Syrjänen. Hän opiskeli jonkin aikaa Helsingin yliopistossa mutta ryhtyi sitten toimittajaksi. Jatkosodan aikana Syrjänen koulutti virolaisia vapaaehtoisia laskuvarjohyppääjiä joita pudotettiin tiedustelutehtäviin Neuvostoliiton puolelle. Sotien jälkeen Syrjänen toimi Forssassa Hämeen Sanomien aluetoimittajana ja kirjoitti myös pakinoita nimimerkillä Eerikki.
Ed Sullivan

Edward Vincent ”Ed” Sullivan (28. syyskuuta 1901 – 13. lokakuuta 1974) oli yhdysvaltalainen journalisti ja television viihdeohjelman isäntä. Hänen isännöimänsä Ed Sullivan Show lähetettiin sunnuntai-iltaisin yli kahden vuosikymmenen ajan. Rolling Stone -lehti on nimennyt Ed Sullivan Show’n kaikkien aikojen 69. parhaaksi televisio-ohjelmaksi.
Sullivan oli alkujaan lehtimies, juorutoimittaja, urheilutoimittaja ja juhlatilaisuuksien juontaja. Hän ei ollut erityisen hyvä esiintyjä, mutta hän oli taitava tunnistamaan lahjakkuuksia.
Sullivan alkoi isännöidä radion makasiiniohjelmaa vuonna 1930. Vuonna 1932 hän aloitti CBS:llä ohjelman Broadway’s Greatest Thrills. Televisio-ohjelma alkoi vuonna 1948 nimellä Toast of the Town, joka vaihdettiin Ed Sullivan Show’ksi vuonna 1955. Ohjelma jatkui vuoteen 1971 asti. Ohjelmassaan Sullivan esitteli amerikkalaisille sellaisia viihdemaailman tähtiä kuin The Beatles ja Elvis Presley.
Sullivan rakensi ohjelmansa aina saman mallin mukaisesti: mukana oli vakiintunut tähti (ensimmäisessä ohjelmassa Richard Rodgers ja Oscar Hammerstein II) ja nousevia kykyjä (ensimmäisellä kerralla Dean Martin ja Jerry Lewis ensi kertaa televisiossa) ja sekä klassisempaa että uudempaa musiikkia.
Sullivanilla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Ernst Gräfenberg

Ernst Gräfenberg (26. syyskuuta 1881 – 28. lokakuuta 1957) oli saksalaissyntyinen, Yhdysvaltoihin muuttanut lääkäri (erityisesti gynekologi), joka keksi Gräfenbergin renkaana tunnetun kierukan. Gräfenberg myös muun muassa tutki naisen virtsaputken roolia orgasmissa. G-piste eli Gräfenbergin piste on nimetty hänen mukaansa.

Ura

Gräfenberg opiskeli lääketiedettä Göttingenissä ja Münchenissä, ja valmistui tohtoriksi 10. maaliskuuta 1905. Sen jälkeen hän työskenteli aluksi silmätautiopin parissa Würzburgin yliopistossa, mutta siirtyi sitten obstetriikan ja gynekologian pariin Kielin yliopistoon. Vuonna 1910 Gräfenberg työskenteli gynekologina Berliinissä, ja vuonna 1920 hänellä oli toimisto Kurfurstendammissa. Hän oli berliiniläisen Britzin kunnallissairaalan päägynekologi, ja rupesi tutkimaan ihmisen lisääntymisen fysiologiaa Berliinin yliopistossa.
Vuonna 1981 Addiego et al. nimesivät G-pisteen Gräfenbergin mukaan.
Kun natsismi valtasi alaa Saksassa, Gräfenbergin, joka oli juutalainen, tuli erota Britzin kunnallissairaalan gynekologian ja obstetriikan johtopaikalta vuonna 1933. Vuonna 1934 Hans Lehfeldt yritti suostutella Gräfenbergiä lähtemään Natsi-Saksasta. Gräfenberg kuitenkin kieltäytyi, koska arveli olevansa turvassa sen takia, että hänen asiakkainaan oli korkea-arvoisten natsijohtajien vaimoja. Vuonna 1937 hänet kuitenkin pidätettiin, ja hän pääsi vapaaksi Margaret Sangerin maksamia lunnaita vastaan. Vuonna 1940 Gräfenberg muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän harjoitti gynekologin ammattia New Yorkissa.

Yksityiselämä

Gräfenbergin vanhemmat olivat Salomon Gräfenberg (1834–1918) ja Minna Gräfenberg (o.s. Eichenberg, 1845–1910). Ernst Gräfenberg oli hetken aikaa naimisissa kirjailija R. G. Waldeckin kanssa. Gräfenberg kuoli 28. lokakuuta 1957 New Yorkissa.
Kalle Jokinen (sosiaalidemokraattinen poliitikko)

Kalle Nikolai Jokinen (26. joulukuuta 1900 Loimaa – 17. joulukuuta 1965 Salo) oli suomalainen kansanedustaja, toimitusjohtaja ja kunnallisneuvos. Hän osallistui eduskunnassa Sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän työskentelyyn.

Elämäkerta

Kalle Jokinen syntyi vuosisadan vaihteessa tavalliseen työläisperheeseen. Hänen vanhempansa olivat työmies Juha Jokinen ja tämän puoliso Emma Katariina Lindström.
Hänen poliittinen uransa perustui niin kutsuttuun pitkään linjaan, sillä hän kävi kansakoulun ja oli sen jälkeen maa-, metsä-, uitto- ja lastaustöissä, sekä merimiehenä eri puolilla Lounais-Suomea. Hänet tuomittiin vuonna 1918 poliittisista syistä vankeuteen. Hän myös työskenteli turkulaisen Sosialisti-lehden palveluksessa vuosina 1932–1936. Kansanhuollon johtajana Perniössä hän toimi viiden vuoden ajan. Lisäksi hän oli toimitusjohtajana Perniön polttoturve Oy:ssä sekä liikennöitsijänä.

Poliittinen ura

Hän toimi eduskunnassa Turun läänin eteläisen vaalipiirin kansanedustajana yli 20 vuoden ajan eli 1. syyskuuta 1936 – 21. heinäkuuta 1958. Koko tämän ajan hän oli eduskunnassa sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän jäsen. 
Eduskunnassa hän kuului laki- ja talousvaliokuntaan, perustuslakivaliokuntaan, puolustusasiainvaliokuntaan, suureen valiokuntaan ja verotuslakivaliokuntaan.
Kalle Jokinen oli presidentin valitsijamies vuosien 1937, 1940, 1943, 1950, 1956 vaaleissa. Lisäksi hän toimi paikallisesti Perniön kunnanvaltuuston ja kunnallislautakunnan jäsenenä. Hän oli myös monissa muissa luottamustehtävissä niin kunnallisissa kuin ammattijärjestöllisissäkin elimissä.
Tasavallan presidentti myönsi Kalle Nikolai Jokiselle kunnallisneuvoksen nimen ja arvon vuonna 1959.
Joan Osborne

Joan Elizabeth Osborne (s. 8. heinäkuuta 1962 Anchorage, Kentucky) on yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä, joka on parhaiten tunnettu hitistään "One of Us".
1980-luvun lopulla Osborne muutti New Yorkiin, jonne hän perusti oman levy-yhtiön nimeltä Womanly Hips julkaistakseen itsenäisesti muutamia levytyksiä. Siirryttyään Mercury Recordsille hän julkaisi albumin Relish (1995), jolta julkaistiin hittisingle "One of Us". Kappale oli tyyliltään kristillistä poppia, kun taas muut albumin kappaleet olivat enemmän countrya, bluesia ja folkkia. Singlet "Right Hand Man" ja "St. Teresa" menestyivät vaatimattomasti verrattuna ensimmäiseen singleen. Osborne pääsi kuitenkin Grammy-gaalaan ehdolle kahteen sarjaan.
Kolmas pitkäsoitto Righteous Love julkaistiin vuonna 2000, ja se putosi soittolistoilta nopeasti. Vuonna 2002 Osborne keikkaili The Funk Brothersin kanssa ja julkaisi neljännen albuminsa How Sweet It Is. Vuonna 2003 hän oli yhtyeineen kesäkiertueella Dixie Chicksin kanssa. Osborne toimi lisäksi vuoden verran The Dead -yhtyeen laulajana.
Vuosina 2005–2006 Osborne esiintyi useilla keikoilla Phil Lesh and Friendsin kanssa. Marraskuussa 2006 hän julkaisi albumin Pretty Little Stranger. Hänen seuraava albuminsa Breakfast in Bed julkaistiin toukokuussa 2007.
Hugo Winter

Hugo Teodor Winter (6. marraskuuta 1872 Helsinki – 25. joulukuuta 1951 Helsinki) oli kirjapaino- ja kustannusalalla yritysjohtaja ja vaikuttaja.
Hugo Winterin vanhemmat olivat eversti Alexander Emil Winter ja Matilda Plathán ja puoliso vuodesta 1916 Elvi Anna Ekholm. Winter tuli ylioppilaaksi Borgå gymnasiumista 1893 ja harjoitti kaupallisia opintoja sekä perehtyi kirjapainoalaan Tukholmassa ja Leipzigissä. Hän oli WSOY:n palveluksessa vuodesta 1893, toimien kirjatehtaan teknillisenä johtajana Porvoossa 1897–1910. Kirjateollisuusasioimisto-yhtiön, nykyisin KTA-Yhtiöt Oy, toimitusjohtaja Winter oli vuodesta 1910. Hän oli lisäksi paitsi WSOY:n johtokunnan jäsen, myös useiden kirjapaino- ja graafisen alan yhdistysten ja niiden johtoelinten jäsen.
Martti Lipponen

Martti Lipponen (s. 1952) on Vantaan keskushallinnon apulaiskaupunginjohtaja, joka toimii va. kaupunginjohtajana 16.9.2011 alkaen, sen jälkeen kun Jukka Peltomäki erosi tehtävästä. Lipponen toimi va. kaupunginjohtajana ennen Peltomäen valintaa maalis-toukokuussa 2011, sekä ennen kuin Juhani Paajanen valittiin kaupunginjohtajaksi vuonna 2002. Koulutukseltaan hän on kauppatieteiden maisteri. Hänen on poliittiselta taustaltaan kokoomuslainen.
Ennen tuloa Vantaan apulaiskaupunginjohtajaksi 1999 Martti Lipponen työskenteli johtajana SKOP-pankissa ja Mancon Oy:ssä
Agnes Tschetschulin

Agnes Tschetschulin (24. helmikuuta 1859 Helsinki –1942 Tukholma) oli suomalainen viulisti, säveltäjä ja musiikkipedagogi.
Tschetschulin syntyi helsinkiläiseen kauppiasperheeseen. Venäläissukuinen isä, kauppaneuvos Feodor Tschetschulin omisti höyrylaivoja ja toimi kauppiaana. Äiti Hilda (o.s. Eckstein) oli ruotsalaista kauppiassukua. Perheeseen kuului myös kolme muuta sisarta: Mélanie, Eugénie ja esikoinen Maria Tschetschulin, Pohjoismaiden ensimmäinen naisylioppilas.
Agnes Tschetschulin opiskeli viulunsoittoa ensin Gustav Niemannin johdolla ja sitten 1882–1885 vastaperustetussa Helsingin musiikkiopistossa opettajinaan Martin Wegelius ja Anton Sitt ja opiskelutoverinaan muun muassa Jean Sibelius. Hän jatkoi opintojaan vielä kuuden vuoden ajan Berliinin musiikkikorkeakoulussa (Königliche Hochschule für Musik) Ernst Joachimin, Emanuel Wirthin ja Joseph Joachimin johdolla. Sävellystä hänelle opetti Woldemar Bargiel ja musiikin historiaa Philipp Spitta. Vuonna 1891 Tschetschulin antoi Berliinissä ja Helsingissä ensikonserttinsa, joissa soitti omia sävellyksiään.
Opintojensa jälkeen Tschetschulin teki kiertueita Marie Soldat-Roegerin kansainvälisen naiskvartetin kakkosviulistina. Sitten hän sai paikan englantilaisesta Cheltenham Ladies’ Collegesta, jossa toimi musiikin professorina ja opetti viulunsoittoa. Viimeiset vuotensa Tschetschulin asui Tukholmassa.
Tschetschulinin romanttisen eleganteiksi luonnehdittuihin sävellyksiin kuuluvat kamarimusiikkiteokset Gavotti, Valse gracieuse, Puszta Film ja Alla Zingaresca. Näiden lisäksi hän kirjoitti joitakin lauluja sekä sotilasmarsseja kuten ”Vöyrin poikien marssi”. Hänen sävellyksiään ovat julkaisseet ruotsalaiset, saksalaiset ja englantilaiset kustantamot.
McLaren MP4-28

Testit

MP4-28 sai huomiota Jerezin talvitesteissä huomattavan nopeutensa ansiosta ja auto nousikin mestaruusehdokkaiden joukkoon. Pian kuitenkin selvisi, että vauhdin syynä oli väärin asennettu jousituksen osa Jenson Buttonin autossa mikä vaikutti auton käyttäytymiseen mutkissa. McLaren joutui asentamaan osan uudestaan, jolloin kierrosajat hidastuivat.
John Warner

John William Warner (s. 18. helmikuuta 1927 Washington (DC)) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän toimi Yhdysvaltain laivastoministerinä vuosina 1972–1974 ja edusti Virginiaa Yhdysvaltain senaatissa 1979–2009.
Warner syntyi Washington DC:ssä ja opiskeli siellä St. Albans Schoolissa. Hänen vanhempansa olivat John W. ja Martha Budd Warner. Hän aloitti Yhdysvaltain laivastossa vuonna 1944 ja opiskeli Washington and Lee Universityssä sekä Virginian yliopiston School of Law'ssa.
Warner on Korean sodan veteraani ja ammatiltaan lakimies. Hän on ollut kolmesti naimisissa; toinen avioliitto oli näyttelijä Elizabeth Taylorin kanssa 1976–1982. Nykyinen avioliitto Jeanne Vander Myden kanssa alkoi 15. joulukuuta 2003. 
Warner ei pyrkinyt enää jatkokaudelle vuoden 2008 vaaleissa.
Kuningasparatiisilintu

Levinneisyys

Kuningasparatiisilintua tavataan Uuden-Guinean saarella. Lajin on raportoitu olevan yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Taavetin linnoitus

Taavetin linnoitus 1773-1803 on Venäjän keisarikunnan armeijan Luumäelle rakennuttama linnoitus. Sen tarkoituksena oli estää tai hidastaa Ruotsin kuningaskunnan mahdollista hyökkäystä Turun rauhan rajojen takaa hattujen sodan jälkeen. Linnoitus nimettiin Katariina II:n käskystä Davidovskaja Krepostiksi eli Davidovin linnoitukseksi Pyhittäjä David Tessalonikalaisen mukaan. 
Ensimmäinen rakennusvaihe kesti 1773-1781. Silloin rakennettiin vallisarvista koostuva linnoitus, jonka koko oli noin 650 metriä x 800 metriä. Toisen rakennusvaiheen aikana rakennettiin linnoituksen sisäosa 1791-1796. Linnoituksen sotilaallinen käyttö lakkautettiin 1803 ennen Suomen sotaa. 
Linnoitus oli kuitenkin toiminta-aikanaan tuonut rakennustyön ja sotilaiden mukana paikalle niin paljon taloudellista toimintaa, että Taavetista muodostui tulevan Luumäen kunnan keskustaajama.
Linnoituksen raunioita on kunnostettu, ja siellä järjestetään ulkoilmatapahtumia.
Taavetin linnoitus oli osa Kaakkois-Suomen linnoitusjärjestelmäää.
Etelämeren laulu (vuoden 1942 elokuva)

Vastaanotto

Etelämeren laulu sai ensi-iltansa kotimaassaan Floridan Miami Beachilla 5. helmikuuta vuonna 1942 ja New Yorkissa 11. maaliskuuta 1942; maanlaajuinen ensi-ilta oli 13. maaliskuuta. Suomessa Etelämeren laulu sai ensi-iltansa 24. maaliskuuta vuonna 1944.
Etelämeren laulusta ilmestyessään tuli suuri menestys lippuluukuilla. Elokuva oli Foxin kolmanneksi menestynein elokuva sinä vuonna; kaksi Foxin menestyneintä elokuvaa olivat Grablen elokuvat Rosita tanssii ja hymyilee ja Röyhkeä ja rakastunut.
Kehdosta kehtoon

Kehdosta kehtoon on teknisen suunnittelun malli, jossa ideana on, että käytöstä poistetun tuotteen tulee olla verrattain helposti käytettävissä uuden tuotteen raaka-aineeksi sen sijaan että se olisi vaikeasti hyödynnettävää jätettä. Eli jo tuotetta suunniteltaessa tulee ottaa huomioon sen materiaalin soveltuvuus jatkokäyttöön uuden tuotteen raaka-aineena. Tämä on laajennus nk. elinkaariajattelusta ja vastakohta perinteiselle kehdosta hautaan -mallille.
Termi on Walter R. Stahelin 1970-luvulla kehittämä ja sen popularisoivat William McDonough ja Michael Braungart vuonna 2002 julkaistussa kirjassaan Cradle to Cradle: Remaking the Way We Make Things. Mallia kehittäessään 1976 Stahelin työskenteli Genevessä Battelle-tutkimulaboratoriossa tavoitteena tuotteiden elinkaaren pidentäminen. 
Muun muassa autonvalmistaja Ford on ottanut McDonoughin periaatteista mallia.
Ripsiäiset

Ripsiäisten torjunta

Tuholaislajien munat selviytyvät yleensä torjunta-aineista, koska ne on munittu kasvisolukon sisään ja siksi niitä vastaan on vaikea taistella. Kuoriutuessaan kalifornianripsiäisen toukat pudottautuvat multaan ja vain muutama jää kasviin ruokailemaan. Mullasta nuoret ja nopealiikkeiset ripsiäiset tulevat hetkeksi näkösälle kun kasveja kastelee kerralla runsaasti. Aikuisena ne kiipeävät takaisin kasviin munimaan ja syömään. Ripsiäiset pystyvät myös koteloitumaan ja odottelemaan parempia aikoja.
Torjunta-ainekäsittely on tehtävä toistuvasti kerran viikossa, kunnes ripsiäiset pysyvät kurissa. Ripsiäisiä voi torjua myös esimerkiksi petopunkeilla (Mesostigmata) ja ripsiäispetopunkeilla (Amblyseius cucumeris). Petopunkit elävät mullassa ja syövät multaan pudonneet ripsiäisten kotelot. Ripsiäispetopunkki taas imee saaliinsa elinnesteet ja saalistaa noin kolme ripsiäisentoukkaa päivässä.
Johorin sulttaani

Historia

Malakka-Johorin monarkkisuvun juuret ulottuvat aina Srivijayan valtakunnan aikoihin. Valtakunnan viimeinen hallitsija Paramesvara pakeni Majapahitien valloituksia maan pääkaupungista, Sumatralla sijainneesta Palembangista Temasekiin, nykyiseen Singaporeen vuonna 1388. Vuonna 1402 hän jatkoi edelleen Malakan niemimaalle, mihin hän perusti Malakan sulttaanikunnan, joka hallitsi Malaijien saaristoa 1500-luvulle asti. Malakassa Paramesvara kääntyi islamiin ja otti nimekseen Iskandar Shah. Islamiin kääntymisen myötä hänen hallitsijan arvonimekseen tuli sulttaani, joka on islamilainen hallitsijan arvonimi.
Kun portugalilaiset valloittivat Malakan vuonna 1511, maan sulttaani pakeni Johoriin, mihin syntyi Johoren sulttaanikunta. Hänen jälkeensä vallassa ovat olleet hänen perillisensä. Myös Perakin Perakin hallitsijasuku polveutuu Malakan sulttaanikunnan hallitsijoista.
Valkokurkkumaluri

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan valkokurkkumaluri on 10–12 cm. Lajin selkä on väritykseltään ruskehtavan harmaa. Nokan yläpuolella oleva täplä sekä kurkku ovat väriltään valkoiset. Valkoinen on myös pyrstön kärki. Valkokurkkumalurin vatsa on väriltään kirkkaan keltainen. Ulkonäöltään valkokurkkumaluri eroaa valkoviiksimalurista (Gerygone palpebrosa) valkoisen pyrstön kärkensä perusteella. Lisäksi joillakin valkoviiksimalurikoirailla on tumma naama. Nuoren yksilön voi sekoittaa myös kultamaluriin (Smicrornis brevirostris).

Levinneisyys ja elinympäristö

Valkokurkkumaluria tavataan Papua-Uudesta-Guineasta ja Australiasta. Australiassa levinneisyysalue ulottuu Länsi-Australian osavaltion pohjoisrannikolta Pohjoisterritorion rannikkoa pitkin Queenslandin osavaltioon ja edelleen etelään Uuden Etelä-Walesin ja Victorian osavaltioihin. Linnun elinympäristöä ovat kuivat eukalyptusmetsät ja erityisesti rinnemetsät. Valkokurkkumaluria tavataan usein vesialueiden läheisyydestä.

Elintavat

Valkokurkkumalurit elävät yksin tai pareittain. Lajin ravinto koostuu hyönteisistä, joita se pyydystää ilmasta tai etsii puiden lehvästöjen joukosta. Valkokurkkumalureita voi nähdä yhdessä muiden ilmasta hyönteisiä pyydystävien lintujen, kuten timanttihelmikkään (Pardalotus punctatus) ja tuhkaviuhkamonarkin (Rhipidura albiscapa), muodostamissa ryhmissä. Elinalueensa eteläosissa valkokurkkumaluri on muuttolintu.
Valkokurkkumalurin pesimäkausi kestää syyskuusta marraskuulle ja pohjoisessa hieman pidempään. Laji rakentaa puuhun roikkuvan päärynänmuotoisen pesän puunkuorenpalasista, jotka se sitoo yhteen hämähäkinseitin avulla. Naaras munii kahdesta kolmeen munaa.
Hattelmalan piirimielisairaala

Hattelmalan sairaala (Hattelmalan piirimielisairaala, virallisesti Etelä-Hämeen piirimielisairaala) oli Kankaantaustan kaupunginosassa Hämeenlinnassa sijainnut mielisairaala. Ensimmäiset potilaat tulivat sairaalaan vuonna 1932, ja viimeinen potilas poistui sairaalasta vuoden 1995 lopussa. Nykyisin sairaala-alueella sijaitsee Hämeen ammattikorkeakoulun tiloja, Innopark-teknologiakeskus sekä Visamäen asuntoalue.

Historia

Sairaalan perustamisesta päätettiin vuonna 1928, ja vuonna 1930 ostettiin sairaalaa varten noin 500 hehtaarin laajuinen Lapion tila Vanajan Kankaantaustan kylästä. Ensimmäiset sairaalan rakennuksista valmistuivat tilan alueelle jo seuraavana vuonna. Ensimmäiset sairaalarakennukset suunnitteli silloisen sosiaalihallituksen arkkitehti Aulis Kalma, joka piirsi T-kirjaimen muotoisen kolmikerroksisen sairaalarakennuksen. 
Vuosina 1937–1939 sairaalaa suunniteltiin laajennettavaksi, mutta hanke keskeytyi sotien vuoksi. Uudelleen laajennusta alettiin pohtia vuonna 1950, ja asiasta järjestettiin aate- ja asemakaavakilpailu. Voittajaksi pääsivät seuraavana vuonna arkkitehdit Erkki ja Inkeri Linnasalmi. Alueen tie- ja puistosuunnitelma tilattiin puutarha-arkkitehti Katri Luostariselta. 
Laajennus toteutettiin 1950-luvun keskivaiheilla, jolloin valmistuivat kolmikerroksinen potilasrakennus, hallinto- ja vastaanottorakennus, talous- ja voimakeskus ruokasaleineen sekä henkilökunnan asuintalot. 
Museoviraston Hämeenlinnan kaupungille antamassa lausunnossa on määrätty sairaalan potilasrakennusten sekä talous- ja voimakeskusrakennuksen säilyttämisestä.
Suzanne Reuter

Suzanne Alexandra Maria Reuter (s. 14. kesäkuuta 1952 Tukholma) on ruotsalainen näyttelijä. Reuter kasvoi Göteborgissa ja opiskeli kaupungin teatterikorkeakoulussa vuosina 1976–1979 ja näytteli sen jälkeen vuoden ajan Norrköpingin kaupunginteatterissa. Reuterin ensimmäinen suuri elokuvarooli oli Kjell Sundvallin esikoiselokuvassa Lyckans ost vuonna 1983. Reuter on tullut tunnetuksi etenkin komediennena.
Reuterin äiti oli näyttelijä Bojan Westin. Reuter avioitui vuonna 1987 ruotsalaisen näyttelijän ja ohjaajan Tomas Ponténin kanssa ja erosi tästä vuonna 2000.
Jim Croce

Elämä ja ura

James Joseph Croce syntyi Philadelphiassa 10. tammikuuta 1943. Hän lauloi sekä soitteli jo lapsena ja hankki 15-vuotiaana kitaran.
Croce kuunteli 1960-luvun alussa Woody Guthrieta, Jimmie Rodgersia, merimieslauluja sekä englantilaisia ja irlantilaisia balladeja. Hän valmistui Villanovan yliopistosta vuonna 1965 pääaineenaan psykologia. Valmistumisensa jälkeen hän soitteli paikallisissa baareissa ja juhlissa sekä työskenteli opettajana ja rakennusmiehenä. Croce julkaisi vuonna 1966 albuminsa Facets, jota hän painatti vain 500 kappaletta.
Croce meni naimisiin collegen-aikaisen tyttöystävänsä Ingrid Jacobsonin kanssa 1966. Pariskunta esiintyi jonkin aikaa duona Itä- ja Etelä-Yhdysvaltain collegeissa, baareissa ja kahviloissa. He julkaisivat 1969 Capitol Recordsilla albumin Jim & Ingrid Croce. Se ei kuitenkaan myynyt hyvin, joten Crocet lopettivat kiertämisen ja asettuivat asumaan Pennsylvanian maaseudulle Lyndelliin.
Croce teki Lyndellissä töitä rekkakuskina ja soitti iltaisin paikallisissa baareissa. Pariskunta sai siellä ensimmäisen lapsensa. Elättääkseen perheensä Croce päätti aloittaa uudelleen muusikkona ja kirjoitti kymmenessä päivässä monta tulevaa menestyskappalettaan, kuten ”Time in a Bottlen”. Hän lähetti kasetin New Yorkiin tuottajille, joihin musiikki teki vaikutuksen. ABC/Dunhill julkaisi 1972 Crocen ensimmäisen sooloalbumin You Don’t Mess Around with Jim. Se oli menestys ja tuotti kaksi singlehittiä, ”You Don’t Mess Around with Jim” ja ”Operator”. Croce teki kiertueen ja nauhoitti sen jälkeen toisen albuminsa Life and Times (1973), jolta nousi listaykköseksi single ”Bad, Bad Leroy Brown”.
Croce aikoi pitää taukoa toista albumiaan seuranneen kiertueen jälkeen viettääkseen aikaa vaimonsa ja poikansa kanssa. Hän kuitenkin kuoli 20. syyskuuta 1973 lento-onnettomuudessa Natchitochesissa Louisianassa kesken college-kiertueensa. Hän oli jo nauhoittanut kolmannen albuminsa I Got a Name, joka julkaistiin kaksi viikkoa hänen kuolemansa jälkeen. Onnettomuudessa kuoli myös Crocen yhtyetoveri Maury Muehleisen. Crocen suosio kasvoi heti hänen kuolemansa jälkeen. Hänen singlensä nousivat listoilla, ja ensimmäisen albumin kappale ”Time in a Bottle” nousi Billboardin listaykköseksi. Albumeista Life and Times nousi Billboardin listalla seitsemänneksi 1973, I Got a Name kakkoseksi 1974 ja You Don’t Mess Around with Jim samana vuonna ykköseksi. Kokoelmalevy Photographs & Memories nousi listakakkoseksi 1974.

Musiikki

Crocella oli tavallisen työtätekevän perheenisän imago, ja hänen sanoituksensa olivat maanläheisiä. Hän kirjoitti niin nopeatempoisia ja tarttuvia kappaleita kuin myötätuntoisia ja melankolisia balladejakin. Croce nimettiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1990.

Suomalaiset coverit

Ensimmäinen suomeksi tehty Crocen kappale on ”Kun Reiska lyö” (”You Don’t Mess Around with Jim”, suomal. sanat Vexi Salmi).
Keltainenmeri

Keltainenmeri (kiin. 黄海, Huáng hǎi, kor. 황해, Hwanghae) on Itä-Kiinan meren pohjoinen osa ja siten osa Tyyntämerta. Keltainenmeri sijaitsee Manner-Kiinan ja Korean niemimaan välissä. Nimensä se on saanut Keltaisestajoesta lähtöisin olevista hiekan murusista, jotka värjäävät veden.
Itä-Kiinan merestä Keltaisenmeren erottaa viiva, joka kulkee Kiinan Jangtsejoelta Jejun saarelle Korean niemimaan eteläpuolella. Keltaisenmeren pohjoisosassa Koreanlahden länsipuolella sijaitsee suuri merestä jokseenkin erillinen lahti, Bohainmeri, jonka rajaavat pohjoisessa Liaodongin niemimaa ja etelässä Shandongin niemimaa. Ilman Bohainmerta Keltaisenmeren pinta-ala on noin 380 000 neliökilometriä. Meren keskisyvyys on 44 metriä ja syvin kohta vain 152 metrin syvyydessä.
Keltaisenmeren matalan pohjan muodostaa edellisen jääkauden jälkeen (alle 10 000 vuotta sitten) mereen uponnut mannerjalustan osa. Kiinan rannikko on matalaa, Korean puolella rannikko on jyrkempi. Mereen virtaa vuosittain valtava määrä sedimenttejä Keltaisesta- ja Jangtsejoesta. Keltaisenmeren ilmastolle luonteenomaisia ovat kylmät ja kuivat talvet sekä kosteat ja lämpimät kesät, joiden aikana esiintyy taifuuneja. Sumu on yleistä rannikkoalueilla. Mereen virtaa etelästä lämpimän Tsushimanvirran osa, joka eroaa päävirrasta Japanin Kyūshūn saaren länsipuolen tienoilla. Vuorovesi on voimakas etenkin Korean rannikolla ja voi nousta keväällä 8,2 metriin. Bohainmeren sisin rannikko jäätyy talvella.
Keltainenmeri on tärkeää kalastusaluetta etenkin Kiinalle ja Korealle, ja alueella esiintyy tyynenmerensilliä, sinimakrillia ja turskaa. Kaikki lajit ovat ylikalastettuja. Alueelta löytyy myös vesilintuja sekä, kilpikonnia ja pyöriäisiä. Meren pohjoisosasta on löydetty myös öljyä, ja sen ylittävä kauppa on lisääntynyt. Tärkeimmät satamat ovat Kiinan rannikolla Dalian, Tianjin, Qingdao ja Qinghuandao, Pohjois-Koreassa Namp’o ja Etelä-Koreassa Incheon.