google/wiki40b huggingface dataset:
Liina Kahma

Karolina (Liina) Anna Liisantytär Kahma (18. syyskuuta 1840 Ilmajoki – 15. helmikuuta 1915 Ilmajoki) oli suomalainen kansankirjailija, yhdistysaktiivi ja ompelija. 
Kahman runsaasta kirjallisesta tuotannosta on säilynyt kaksi julkaistua teosta ja kaksi käsikirjoitusta, mutta paljon tuotannosta on kadonnut.

Henkilöhistoria

Liina Kahma syntyi 18.9.1840 Ilmajoella itsellisen Anna Liisa Juhontytär Yli-Kahman aviottomana tyttärenä. Liinan isän henkilöllisyys ei ole tiedossa, mutta hänen kerrotaan olleen ”sivistyneistä piireistä”. Ensimmäiset vuotensa Liina asui äitinsä kanssa isovanhempiensa mäkitupalainen ja torppari Juho Mikonpojan ja Maria Samuelintyttären sekä tätiensä Sofian ja Susannan luona Ilmajoen Palonkylän Yli-Kahmassa. Vuonna 1850 he muuttivat samassa kylässä sijaitsevaan Postin torpan mäkitupaan. Waldemar Rantojan mukaan Kahma ei käynyt mitään kouluja.
Kahma asui Helsingissä ainakin vuosina 1882-1886, mahdollisesti jo tätä aiemmin, 1860-1870-luvulla. Hän oppi Helsingissä ompelijan ammatin. Hän palasi Ilmajoelle 1.3.1886. Ilmajoella Kahma elätti itsensä talosta taloon kiertävänä ompelijana. Hän oli taitava käsistään: hän ompeli sekä miesten että naisten vaatteita ja teki muitakin käsitöitä. Omaa vakinaista kotia hänellä ei ollut.
Palattuaan Helsingistä Ilmajoelle Kahma ryhtyi yhdistysaktiiviksi. Hänellä oli näkyvä rooli useissa Ilmajoella toimineissa yhdistyksissä. Näitä olivat raittiusseura Latu, nuorisoseura Side, Suomen Naisyhdistyksen Ilmajoen haaraosasto ja Ilmajoen Työväenyhdistys. Työväenyhdistyksessä Kahma oli kirjurina ja kirjastonhoitajana. Hän oli myös mukana toimittamassa Side-seuran käsinkirjoitettua lehteä ja toimi Pyrkijä-lehden paikallisena kirjeenvaihtajana. Samoissa yhdistyksissä vaikutti myös Kahman pikkuserkku Maria Sofia Nikkola. Nikkola oli tiiviissä kirjeenvaihdossa kirjailija Minna Canthin kanssa. Yhteys Nikkolaan ja Canthiin on mahdollisesti vaikuttanut Kahmankin ajatteluun.
Kahma ei mennyt naimisiin eikä saanut lapsia. Rantojan mukaan hän oli itsenäinen, elämänkatsomukseltaan vapaa ja sivistynyt ihminen. Hänellä oli aikaan nähden poikkeuksellinen poikatukka, ja hän myös viihtyi miesten töitä tehden. Kahma kuoli Ilmajoella 74-vuotiaana 15.2.1915.

Tuotanto

Rantojan mukaan Kahma opetteli kirjoittamaan miltei omin avuin. Parempiosaiset sukulaiset, esimerkiksi Maria Sofia Nikkola, ovat kuitenkin saattaneet osaltaan tutustuttaa hänet kirjoittamiseen. Kerrotaan, että hän kirjoitti runsaasti kaunokirjallisia tekstejä aina, kun siihen oli mahdollisuus ompelutöiden välissä. Suuri osa teksteistä jäi kuitenkin julkaisematta. Osa on säilynyt käsikirjoituksina, osa on hävinnyt kokonaan. Säilyneet käsikirjoitukset on arkistoitu Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran arkistoon ja Ilmajoen museon arkistoon.
Kaisa Kaurasen mukaan Kahman kieli on hyvää ja moni-ilmeistä. Hän kirjoitti sekä kirjakielellä että eteläpohjalaisella murteella. Rantojan mukaan hän oli ensimmäinen kirjailija, joka kiinnitti huomionsa Etelä-Pohjanmaan murreaarteisiin ja käytti teoksissaan "sananpaukahroksia" (sananlaskuja).
Fytiinihappo

Elintarvikkeissa

Suurin osa suomalaisten ravinnon kautta saadusta fytiinihaposta tulee täysjyväviljatuotteista kuten täysjyväleivästä. Leivän valmistusmenetelmä vaikuttaa leivän fytiinihappopitoisuuteen ja hapatetussa leivässä, kuten ruisleivässä, fytiinihappoa on vähemmän kuin leivässä, jota ei ole hapatettu. Fytiinihappo on yhdiste, joka kykenee sitomaan metalli-ioneja huonosti liukenevaan muotoon eli kelatoimaan niitä. Fytiinihappo muodostaa kelaatteja muun muassa raudan, sinkin, mangaanin, kalsiumin, kuparin ja magnesiumin ionein kanssa ja saattaa hieman heikentää näiden kivennäisaineiden imeytymistä. Toisaalta fytiinihappo muodostaa kelaatteja myös myrkyllisten metallien kuten koboltin kanssa. Täysjyväviljan korkea kivennäisainepitoisuus valkoiseen viljaan verrattuna kompensoi fytiinihapon kelaatiotaipumusta. Lisäksi suomalaiset saavat fytiinihappoa päivittäin niin vähän, ettei sillä ole juurikaan merkitystä. Ainoastaan märehtijät pystyvät käyttämään fytiinihapon fosforia hyväkseen, koska niillä on suolistossaan fytaasientsyymiä tuottavia bakteereja.

Terveysvaikutuksia

Fytiinihapon on todettu olevan antioksidantti. Fytiinihappo estää happiradikaalien syntymisen ja vähentää näin myös radikaaleista johtuvia DNA-vaurioita. Radikaalien muodostumisen esto perustuu fytiinihapon kykyyn sitoa metalli-ioneja. Fytiinihappo estää myös syövän muodostumista, koska se on ksantiinioksidaasientsyymin inhibiittori. Ksantiinioksidaasi tuottaa superoksideita, jotka pystyvät hapettamalla aiheuttamaan vaurioita ihmisen perimässä ja siten myös syöpäsairauden.
Aleksandar Kolarov

Seurajoukkueura

Kolarov aloitti uransa kotimaansa Čukarički Stankomista. Helmikuussa 2006 hän siirtyi OFK Beogradiin. Hän pelasi joukkueessa 1½-kauden ajan, yhteensä 38 ottelua, kunnes kesällä 2007 hän sai jälleen siirron tällä kertaa italialaiseen Lazioon. Roomalaisseura maksoi hänestä 800 000 euron siirtokorvauksen. Kolarov kertoi olevansa seuran kannattaja jo nuoruudestaan saakka.
Hän teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa 30. syyskuuta 2007 ottelussa Regginaa vastaan, kun hänen 40 metristä lähtenyt kova laukaus upposi verkkoon. Kauden aikana hän pääsi pelaamaan myös Mestarien liigaan otteluita.
Toisella kaudellaan hän onnistui vakiinnuttamaan paikkansa avauskokoonpanossa vasempana laitapuolustajana. Kolarov teki kauden ensimmäisen maalinsa ottelussa Lecceä vastaan. Myöhemmin kauden toisessa pääkaupungin-derbissä hän viimeisteli upean osuman Romaa vastaan, jossa maalivahti Fernando Muslera avasi pallon hänelle, jonka jälkeen hän kuljetti sen noin 85 metrin matkan aina vastustajan rangaistusalueen rajalle asti harhautellen edessään olleet Roma-pelaajat ja laukoi pallon ohi maalissa olleen Donin. Hän tuuletti maaliaan ristinmerkillä Serbian patriarkaattin tapaan. Hän voitti Italian cupin ja super cupin 2009
Kaudeksi 2009–2010 Kolarov vaihtoi pelinumeronsa 3:sta 11:een, ottaen käyttöönsä entisen samassa seurassa pelanneen serbi-pelaaja Siniša Mihajlovićin numeron, joka pelasi niin ikään vasempana laitapuolustajana.
24. heinäkuuta 2010 hän teki sopimuksen englantilaisseura Manchester Cityn kanssa. Hänestä maksettiin lehtitietojen mukaan 14-16 miljoonan punnan siirtokorvaus. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa 14. elokuuta 2010 vierasottelussa Tottenham Hotspuria vastaan. Ensimmäisen maalinsa Valioliigassa hän teki 2. helmikuuta 2011 pelatussa ottelussa Birmingham Cityä vastaan. Hän jatkoi hyviä otteita Cityssä, mutta koska vasemman pakin paikasta kilpaili myös ranskalainen Gaël Clichy, lehdet spekuloivat että hän olisi lähdössä pois seurasta, mutta Roberto Mancini kuittasi ne puheet sanomalla: Kolarov? Hän on loistava vasen pakki ja haluan pitää hänet seurassa. Kaudella 2012-13 alussa Mestarien Liigan lohkovaiheessa ottelussa Real Madridia vastaan hän upotti upean kierteisen vapaapotkun ohi Iker Casillaksen takakulmaan. Ottelu päättyi Realin 3-2 voittoon.
Kolarov on voittanut Cityssä Valioliigan mestaruuden 2012 ja 2014, FA Cupin 2011, Liigacupin 2014 ja 2016 sekä Community Shieldin 2012

Maajoukkueura

Kolarov pelasi Serbian maajoukkueessa vuoden 2008 kesäolympialaisissa, jossa se jäi alkulohkonsa viimeiseksi. Hän teki ensiesiintymisensä A-maajoukkueessa Venäjää vastaan toukokuussa 2008. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Walesia vastaan syyskuussa 2012.
Hänet valittiin Serbian kokoonpanoon vuoden 2010 MM-kilpailuihin, joissa hän pelasi kaksi ottelua. Joukkue jäi lopulta alkulohkonsa viimeiseksi, eikä näin edennyt pudotuspeleihin.
Eskopuu

Eskopuu on rakennusteollisuudelle tarkoitetuista tuotteistaan tunnettu suomalainen ikkuna- ja ovibrändi. Alkujaan Eskopuu Oy oli Keski-Pohjanmaalla Kannuksen kaupungissa Eskolan kylässä sijaitseva ikkunoita ja ovia valmistava yritys, joka työllisti 140 henkeä. Vuonna 2018 Inwido Finland ilmoitti yhdistävänsä Eskopuu-brändin kuluttajien keskuudessa paremmin tunnettuun Pihla-ikkunabrändiin. 
Sen pääasiallisia asiakkaita ovat Suomessa toimivat rakennusliikkeet. Vuodesta 2006 alkaen Eskopuu on ollut osa Inwido-konsernia.  Eskopuu oli Suomen suurin rakennusteollisuuteen keskittynyt ikkuna- ja ovibrändi.
Eskopuun ikkunoita on käytetty mm. Arkkitehtuurin Finlandia -palkinnon 2015 voittaneessa Puukuokka-kerrostalossa.

Historia

Eskopuun taustalla on vuonna 1939 perustettu Keski-Pohjanmaan Sementtivalimo. Sen perustivat kauppias Martti Rautila, rakennusmestari Päiviö Pöyhtäri ja betonimies Jalmari Kolppanen. Aluksi yritys valmisti erilaisia sementtituotteita, kuten seinä- ja kattotiiliä. Sotien jälkeisen raaka-aine- ja konepulan vuoksi tehdastyö alkoi omien koneiden rakentamisesta.
Sodan jälkeinen jälleenrakennus toi yritykselle asiakkaita Pohjois-Suomesta, ja valimon rinnalle perustettiin puusepänyritys. Yrityksen uudeksi nimeksi tuli Eskolan Sementti ja Puu Oy.  1950-luvulla yritys laajensi tuotevalikoimaansa, ja se toimitti muun muassa tammi-ikkunat junanvaunuihin, jotka valmistettiin vuoden 1952 olympialaisia varten.
1970-luvulla yritys laajeni ja keskittyi puualaan, ikkunoihin, sahaan ja höyläämöön. 1980-luvulla tehtaassa valmistettiin puuikkunoita ja -ovia, ja 1990-luvulla otettiin käyttöön ensimmäinen tietokoneohjattu ikkunantyöstölinja sekä pintakäsittelylinja. 2000-luvun alussa Eskopuu ryhtyi valmistamaan puu-alumiini-ikkunoita.
Vuoden 2015 alussa Inwido sulautti Eskopuu Oy:n emoyhtiöön, mutta tuotanto ikkuna- ja ovitehtaalla Kannuksessa jatkui. Vuoden 2018 helmikuussa Inwido lakkautti Eskopuu-brändin ja tuotteiden nimeksi tuli PihlaPRO.
HMS Calypso (D61)

Ensimmäinen maailmansota

HMS Calypso liitettiin palvelukseen otettaessa Suuren Laivaston (engl. Grand Fleet) 6. Kevyt risteilijäviirikköön. Alus osallistui 17. marraskuuta 1917 toiseen Helgolandin taisteluun, jossa aluksen sillalle osunut kranaatti surmasi koko siltamiehistön kapteeni mukaan lukien.

Sotien välillä

Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä HMS Calypso siirrettiin marraskuussa 1918 Itämerelle tukemaan Venäjän sisällissodan valkoisia. Alus valtasi 26. joulukuuta bolševikkien hallussa olleet hävittäjät Avtroilin ja Spartakin yhdessä sisaraluksena HMS Caradocin ja hävittäjien HMS Vendettan, HMS Vortigernin ja HMS Wakefulin kanssa Tallinnan edustalla.
HMS Calypso siirrettiin maaliskuussa 1919 Välimerelle 3. Risteilijäviirikköön. Aluksen palvellessa Välimerellä se palasi huollosta palvelukseen elokuussa 1922, tammikuussa 1925 sekä elokuussa 1927. Alus palasi Englantiin 1932 ja siirrettiin reserviin.

Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan puhjetessa HMS Calypso liitettiin 7.  Risteilijäviirikköön. Viirikön mukana alus osallistui Pohjanmeren meriliikenteen valvontaan (engl. Northern Patrol). HMS Calypso havaitsi partioretkellä 24. syyskuuta saarronmurtaja Mindenin ja 22. marraskuuta Konsul Hendrik Fisserin.
HMS Calypso oli etsimässä Saksan laivaston Scharnhorstia ja Gneisenauta näiden upotettua aseistetun kauppalaivan HMS Rawalpindin.
HMS Calypso siirrettiin 1940 itäiselle Välimerelle osaksi Itämeren laivastoa kotisatamanaan Aleksandria. Italian laivaston sukellusvene Bagnolini upotti HMS Calypson 12. kesäkuuta 1940 Välimerellä Kreetan lounaispuolella aluksen osallistuessa Kreetan evakuointeihin.
Arkkitehtuurin Finlandia -palkinto

Arkkitehtuurin Finlandia -palkinto on Suomen Arkkitehtiliitto SAFA:n vuonna 2011 perustama arkkitehtuuripalkinto, joka jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 2014. Se myönnetään vuosittain merkittävän uuden rakennuksen tai rakennusryhmän suunnittelusta tai korjaussuunnittelusta. Kohteen valmistumisesta saa palkinnon jakamisvuonna olla kulunut enintään kolme vuotta. Palkintoon ei ainakaan toistaiseksi liity rahaosuutta.

2018

Arkkitehtuurin Finlandia -palkinnon ehdokkaat vuonna 2018 olivat taidemuseo Amos Rex, Lallukan taiteilijakodin korjaus, Helsingin Yliopiston Tiedekulma ja Tuupalan puukoulu.
Vuonna 2018 viidennen Arkkitehtuurin Finlandia -palkinnon sai Helsingin Uusi lastensairaala. Palkinnon saajan valitsi oikeushammaslääkäri Helena Ranta.

2019

Ehdokkaina vuonna 2019 olivat Helsingin keskustakirjasto Oodi, Jyväskylän yliopiston restaurointi, Vantaan Vaaralanpuiston päiväkoti, sekä Helsingin Kruunuvuorenrannan Koonta-asema ja Käärmetalon peruskorjaus. 
Vuoden 2019 Arkkitehtuurin Finlandia -palkinto myönnettiin 7.10.2019 Käärmetalolle Helsingin Käpylässä. Palkinnon saajan valitsi kuvataiteilija ja kirjailija Hannu Väisänen.  Peruskorjauksen suunnittelivat Kati Salonen ja Mona Schalin Arkkitehdit Oy.

Käärmetalo

Helsingin Käpylään vuonna 1951 valmistunut Käärmetalo on Yrjö Lindegrenin merkittävimpiä suunnitelmia. Kahdesta erillisestä rakennuksesta koostuvan talon pituus on 287 metriä. Kasarmimaisuus on vältetty yhdistelemällä viuhkamaisia lamelleja, jotka muodostavat vaihtelevia suojattuja pihatiloja. Mäkelänkadun suuntaisesti mutkittelevissa kerrostaloissa on yhteensä 189 kaupungin vuokra-asuntoa, joilla jokaisella on yksilöllinen asemansa ja näkymänsä osana kokonaisuutta.
Vuosina 2016–2018 kunnostetun eteläisen asuinrakennuksen korjaustapa poikkeaa monin tavoin suurten rakennuttajien tavanomaisista käytännöistä. Peruskorjauksessa kunnostettiin muun muassa kylpyhuoneet, keittiöt, sisäpinnat, yläpohjarakenteet, ulkorappaus, parvekkeet, ovet, ikkunat, yhteistilat ja LVI-järjestelmät. Korjaustyöt tehtiin kuitenkin pitkälti rakennussuojelun edellyttämällä tavalla. Suurin osa vanhoista ikkunoista korjattiin, keittiöiden alkuperäiset kiintokalusteet kunnostettiin ja – mikä mullistavinta – rakennuksen ilmanvaihto säilytettiin painovoimaisena, mikä säästää energiaa ja huoltokustannuksia ja ehkäisee sisäilmaongelmien syntymistä.
Teenage Mutant Ninja Turtles (IDW)

Tarina

Leonardo, Donatello ja Michelangelo elävät Mestari Tikkun kanssa. Turtles kolmikko muuttui salaperäisen mönjän seurauksena mutanteiksi, joista neljäs kilpikonna, Raphael joutui vielä muuttumisvaiheessa kissan nappaamaksi, josta myöhemmin muuttui mönjän myötä Old Hob niminen roisto. Tikku yritti pelastaa Raphaelin Old Hobilta, mutta onnistui osittain. Old Hob pakeni paikalta Tikun raapaistua hänen naamaansa, kun taas Raphael tippui kadulle. Tikku pelasti kassissa olleet kilpikonnat vetämällä heidät suojaan viemäriin, ennen kuin roistot pääsisivät heidän käsiksi. Tarina alkaa kun kahdeksantoista kuukautta on kulunut tapahtuneesta, Turtlesit ovat harjoitelleet ninjutsua ja jatkaneet kadonneen veljensä etsintöjä. Sillä välin Raphael on elänyt yksin New Yorkin kaduilla, ja tapaa myöhemmin Casey Jonesin. Hän joutuu kuitenkin Jonesin kanssa heti pulaan, kun Old Hob jengeineen käy hänen kimppuunsa. Taistelun jälkeen Raphael löytää kadonneet veljensä ja ryhmä yhdistää voimansa aloittaakseen uudet seikkailut Turtles nelikkona. Old Hobin vielä väijytessä taustalla nousee Turtleseille uusi uhka, Kenraali Krang ja hänen apurinsa Baxter Stockman.
Esko Kivisaari

Esko Kivisaari (s. 8. syyskuuta 1957 Turku) on ollut Finanssialan keskusliiton varatoimitusjohtaja vuodesta 2007 sekä International Acturial Associationin pensions and employee -komitean johtaja vuodesta 2005. Hän on filosofian maisteri. Hän oli Eläke-Varman matemaatikko vuosina 1985–1987, osastopäällikkö vuosina 1987–1995, aktuaari vuosina 1995–1998, Varma-Sammon tutkimusjohtaja vuosina 1998–2001 sekä Suomen vakuutusyhtiöiden keskusliiton toimitusjohtaja vuosina 2001–2006. Vuosina 1997–2004 hän oli SVH:n tutkintalautakunnan jäsen, vuosina 1996–2002 International Acturial Associationin pensions and employee -komitean jäsen ja vuosina 2003–2004 tämän varapuheenjohtaja, ja vuodesta 2005 hän on ollut tämän johtaja. Vuodesta 2000 hän on ollut Acturial Association of European Insurance Committeen jäsen ja tämän puheenjohtaja vuodesta 2000. Vuosina 2000–2001 Kivisaari oli Suomen aktuaariyhdistyksen sihteeri ja vuosina 2001–2003 tämän varapuheenjohtaja ja vuosina 2004–2005 puheenjohtaja. Vuodesta 2014 lähtien hän on ollut Insurance Europen hallituksen jäsen.
Pikku Haukijärvi (Ikaalinen)

Maantietoa

Järvi on 200 metriä pitkä ja 40 metriä leveä. Se sijaitsee suoalueella metsämaastossa. Siihen laskee kuusi suo-ojaa, jotka ovat ympäröivän suon ojituksista. Laskuoja lähtee järven luoteiskulmasta ja se laskee 700 metrin jälkeen Iso Karppajärven Myllylahden pohjoispäähän. Pikku Haukijärven rannat ovat rakentamattomia eikä sinne johda teitä.
Kan’ei-ji

Kan'ei-ji on nykyisin raunioitunut temppeli Tokiossa, Uenon puistossa. Edo-kaudella se oli Tokugawan klaanin kotitemppeli ja yksi kaupungin vauraimmista temppeleistä.
Temppelin perusti Tenkai Sojo vuonna 1625. Se oli aluksi Edon linnan portilla toiminut rukouspaikka, mutta Tokugawan klaanin suojeluksessa siitä kasvoi 68 rakennuksen kokonaisuus.
Meiji-restauraatiota seuranneessa sisällissodassa temppeli kärsi pahoin. Osia siitä on edelleen eri puolilla Uenon puistoa, kuten viisikerroksinen pagoda ja Toshogun alttari.
Grande-Terre

Grande-Terre on yksi Guadeloupen seitsemästä asutusta saaresta. Yhdessä  Basse-Terren kanssa se muodostaa kaksoissaaren jossa on suurin osa Guadeloupen maapinta-alasta.  
Basse-Terreä ja Grande-Terreä erottaa toisistaan kapea salmi nimeltään Rivière Salée eli Suolajoki. Niiden kallioperä ja maasto ovat kuitenkin aivan erilaisia: Basse-Terre on tuliperäinen, kun taas Grande-Terren kallioperä on kalkkikiveä. Maasto on matalaa, eikä saarella ole jokia. Kuivan ilmaston ja hiekkaisen maaperän takia kasvillisuus on tyypillisesti pensaikkoa. Maanviljelys keskittyy sokeriruokoon ja karjanhoitoon.
Grande-Terren eteläosa on Guadeloupen tärkeintä matkailualuetta. Siellä on koralliriuttojen suojaamia hiekkarantoja. Sen sijaan itärannikko on avoin Atlantilta tuleville aalloille, ja ainoita matkailijoita ovat surffarit.
Elamonjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 54 hehtaaria ja se on 1,5 kilometriä pitkä ja 600 metriä leveä. Se sijaitsee loivassa painaumassa ja sen rannat ovat soistuneet. Järvellä on kartan mukaan viisi nimetöntä saarta. Suurin saarista on yli 20 metriä pitkä. Sen rantaviivan pituus on 4,5 kilometriä ja rantaviivasta puolet on soumaata ja metsämaata. Sen rannoille on rakennettu 16 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet pohjoisesta Tervaniemestä, etelästä Rajalan kämpältä ja lännestä kämpälle johtavalta tieltä.

Luontoarvoja

Järven rantaan on rakennettu tauko- ja yöpymispaikka, joka liittyy Laipanmaan retkeilyreitistöön. Se sijaitsee järven etelärannassa. Tarjotut palvelut ovat laavu, tulentekopaikka, vessa ja opastaulu.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Keljonjärven valuma-alueeseen (35.728) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 147,6 metriä mpy. Järveen on johdettu yli kymmenen suo- ja metsäojaa. Läntisin oja virtaa ojitetun Lamminsuon läpi ja yhtyy sen jälkeen Lammiojaan Hanhilupon kohdalla. Lamminoja laskee lopulta Isoon Saksijärveen.
Eemil Pääkkönen

Eemil Pääkkönen (23. maaliskuuta 1892 Kuhmo – 15. elokuuta 1962 Kuhmo) oli suomalainen poliitikko. Pääkkönen toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1945–1948 sekä 1950–1951 edustaen Oulun läänin vaalipiiriä. Hän nousi vuonna 1950 eduskuntaan Sulo Salon tilalle. Pääkkönen toimi myös Kuhmon kunnanvaltuuston jäsenenä. Vuonna 1950 Pääkkönen toimi presidentin valitsijamiehenä. Siviiliammatiltaan Pääkkönen oli maanviljelijä ja hän toimi viljelijänä Kuhmossa. Pääkkönen toimi myös Kuhmon kunnansihteerinä. Pääkkösen vanhemmat olivat maanviljelijä Kalle Vihtori Pääkkönen ja Anna Vappu Immonen. Pääkkösen puoliso vuodesta 1921 oli Aune Mytty. Pääkköselle myönnettiin taloustirehtöörin arvonimi vuonna 1947.
Johann Fischer von Waldheim

Johann Gotthelf Fischer von Waldheim (Григорий Иванович Фишер фон Вальдгейм) (13. lokakuuta 1771 Waldheim, Sachsen–18. lokakuuta 1853 Moskova) oli saksalainen eläintieteilijä, paleontologi ja geologi.
Fischerin isä oli pellavankutoja. Fischer kävi koulunsa Mainzissa ja opiskeli lääketiedettä Leipzigissä. Hän matkusti Wieniin ja Pariisiin ystävänsä Alexander von Humboldtin kanssa, ja opiskeli Georges Cuvierin oppilaana. Hän sai professuurin Mainzista.
Vuonna 1804 Fischer sai Moskovasta luonnonhistorian professorin viran ja hänestä tuli Moskovan yliopiston luonnonhistoriallisen museon johtaja. Elokuussa 1805 hän perusti Société Impériale des Naturalistes de Moscou-seuran.
Fischer erikoistui selkärangattomien luokitteluun ja hänen suurtyönsä oli Entomographia Imperii Rossici (1820-1851). Hän tutki fossiililöytöjä Moskovan lähialueilla. Fischer kuvaili ja nimesi linnuista aropääskykahlaajan suomalaisen Alexander von Nordmannin kunniaksi.
Compton

Historia

Griffith Dickenson Comptonin johtamat pioneerit asettuivat alueelle vuonna 1867. Alue nimettiin Comptoniksi vuonna 1869. Kaupunki liitettiin Los Angelesin piirikuntaan 11. toukokuuta 1888.
1920-luvulla Comptoniin avattiin lentokenttä ja junior college -oppilaitos.
Vuonna 1933 kaupungin rakennuksia tuhoutui maanjäristyksessä, ja tilalle rakennettiin paljon uutta rakennuskantaa.
1950-luvulla ensimmäiset afroamerikkalaiset perheet muuttivat alueelle, mikä johti white flight -ilmiöön. Köyhyyden ja työttömyyden lisääntyessä keskiluokkaisia perheitä muutti pois Comptonista. 1970-luvun aikana mustien osuus väestöstä oli noussut yli 90 prosenttiin. Myös lähialueiden, kuten Lakewoodin, kaupungistuminen vaikutti negatiivisesti Comptonin taloustilanteeseen, koska ympäröivät alueet rakensivat omia tehtaitaan ja kauppojaan, eivätkä näin ollen tarvinneet enää Comptonin palveluja. 
Köyhyyden kasvun myötä rikollisuus ja katujengitoiminta lisääntyi Comptonissa huomattavasti. Gangsta rap-yhtye N.W.A.:n vuonna 1988 julkaistu Straight Outta Compton -albumi sekä Crips- ja Pirus-jengien välinen jengiväkivalta loi kaupungille vahvan maineen vaarallisena ghettona. 2000-luvulle tultaessa, crack-epidemian laantumisen jälkeen, Comptonin rikostilastot ja työttömyys kokivat kuitenkin merkittävän laskun.
2010-luvulla latinoista on muodostunut Comptonin väestön suurin etninen ryhmä.

Väestö

Comptonin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 96 455 ja vuoden 2017 arvion mukaan 97 612. Kaupungin asukkaista 27 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 1,1 %), 31,1 % afroamerikkalaisia, 0,4 % intiaaneja, 66,3 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 1 % aasialaisia. 62,6 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 30,6 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Jan Egil Storholt

Jan Egil Storholt (s. 13. helmikuuta 1949 Løkken, Norja) on norjalainen entinen pikaluistelija, jonka uran huippuvuodet ajoittuivat 1970-luvun loppupuoliskolle.
Storholt oli nuorena lupaava luistelija ja voitti maansa juniorien mestaruuden vuonna 1969. Seuraavana vuonna hän oli menettää henkensä kaivosonnettomuudessa ja uran jatko oli vaakalaudalla, mutta muutamassa vuodessa Storholt teki paluun kansalliselle huipulle. Vuonna 1973 monet norjalaiset huippuluistelijat ryhtyivät ammattilaisiksi, mutta Storholt ei ollut heidän joukossaan. Kuitenkin vasta Johs Tenmannin tultua norjalaisluistelijoiden valmentajaksi Storholt alkoi saavuttaa menestystä kansainvälisellä tasolla.
Itävallan Innsbruckissa pidetyissä vuoden 1976 talviolympialaisissa Storholt voitti olympiakultaa 1 500 metrillä Neuvostoliiton Juri Kondakovia vastaan käydyn kaksinkamppailun päätteeksi. Vuosina 1977 ja 1979 Storholt voitti Euroopan mestaruuden. Kaikkiaan seitsemänä vuonna hän sijoittui EM-kisoissa neljän parhaan joukkoon, mukana hopeaa vuodelta 1980 ja pronssia 1978. Yleisluistelijoiden MM-kisoissa hän sijoittui vuosina 1977–1979 hopealle Eric Heidenin takana.
Vuonna 1977 käydyssä Norjan ja Neuvostoliiton välisessä maaottelussa Alma-Atan Medeossa olosuhteet olivat otolliset ja Storholt luisteli silloiset maailmanennätykset 1 500 metrillä (1.55,18) ja yleiskilpailussa (163,221). Lisäksi hän luisteli yhteensä viisi henkilökohtaista ennätystä, mitkä riittivät aateliskalenterin ykköspaikkaan. Kaikkiaan hän oli urallaan aateliskalenterin ykkösenä kahdesti, aikaväleillä 10. maaliskuuta 1977–3. huhtikuuta 1977 ja 19. maaliskuuta 1978–4. huhtikuuta 1978, yhteensä 30 päivää.