Varusmiespappi

Tehtävänimike

Teologian ylioppilaasta, kandidaatista, maisterista, lisensiaatista ja tohtorista sekä valmiista papista, joka suorittaa varusmiespalvelustaan kirkollisen työn alaisuudessa, käytetään nimikettä varusmiespappi. Kirkon nuorisotyöntekijästä ja diakonista sekä näiden alojen opiskelijoista taas käytetään nimikettä varusmiesdiakoni.

Koulutus

Varusmiespapit ja -diakonit koulutetaan kaksiosaisella Varusmiespappi- ja -diakonikurssilla (VPDK I ja II). Vähittäispääsyvaatimuksena kurssille on diakonin tai kirkon nuorisotyönohjaajan koulutus tai alan opiskeleminen, tai papin tai teologian ylioppilaan koulutus. Lisäksi varusmiespapin tulee kuulua joko Suomen evankelisluterilaiseen tai Suomen ortodoksiseen kirkkoon.
VPDK I keskittyy rauhanajan kirkolliseen työhön. Kurssin jälkeen varusmies palvelee kirkollisessa työssä, ellei häntä ole valittu koulutettavaksi reservin upseeriksi tai aliupseeriksi. Maavoimien reserviupseerikurssille valitaan VPDK I:n käyneitä kirkollisen alan varusmiehiä. VPDK I pidetään peruskoulutuskauden loppupuolella. Kurssin jälkeen varusmiespapit komennetaan joko joukko-osastoihin suorittamaan kirkollisen alan palvelusta tai, mikäli haluavat ja ovat soveltuvia, jatkamaan aliupseeri- tai reserviupseerikouluun. Johtajakoulutuksen suorittaneet varusmiespapit komennetaan kirkollisen alan työhön johtajakoulutuksensa jälkeen.
Kurssin toinen osa käydään jotakuinkin puolta vuotta myöhemmin. VPDK II antaa taitotiedon papin sodanajan tehtäviin. Kurssin jälkeen palvelus jatkuu joukko-osastoissa kirkollisen työn tehtävissä. Varusmiespapit ja -diakonit toimivat koulutuksensa ja kokemuksensa mukaisesti kirkollisen työn suunnittelussa sekä työn käytännön toteutuksessa, julistuksen, opetuksen ja sielunhoidon alalla. VPDK II pidetään johtajakauden alussa.
Varusmiespappina palvellut sijoitetaan reserviin sotilaspapiksi tai sotilasdiakoniksi.

Toiminta

Varusmiespappi toimii varuskunnassa sotilaspastorin alaisuudessa. Tehtäviin kuuluu toiminnan kuten hartaustilaisuuksien, raamattupiirien ja hengellisten tapahtumien järjestämistä. Pääasiassa varusmiespappi kuitenkin toimii sotilaspastorin apulaisena.

Varusmiespappeuden yleinen tilanne

Varusmiespapiksi muodollisesti pätevien varusmiesten määrä on vuosikymmenten mittaan pienentynyt. Tämä johtuu naisten suhteellisen osuuden kasvusta teologisissa tiedekunnissa, asevelvollisuuden suorittamisen keskimääräisestä aikaistumisesta sekä siviilipalveluksen yleistymisestä.

Siviiliopinnot

Tämä johtaa myös teologian ylioppilaiden entistä vähäisempään opiskeluhistoriaan: Moni varusmiespappi on tosiasiallisesti niin kutsuttu nollannen vuoden teologi, mikä tarkoittaa, että hänet on hyväksytty opiskelijaksi johonkin teologiseen tiedekuntaan, mutta ei ole vielä ehtinyt aloittaa opintojaan.
Vaikka varusmiespapilta vaaditaan tietty muodollinen pohjakoulutus, ovat monet sotilaspapit ottaneet muodollisesti epäpäteviä apulaisia, jotka ovat palvelleet varusmiespapin nimikkeellä. Näiden varusmiesten sodan ajan sijoitus on ongelmallinen, koska heillä ei ole pätevyyttä toimia kirkollisen alan reservin sijoituksissa.

Sijoittuminen reserviin

Papiksi vihityt sijoitetaan reservissä useimmiten sotilaspastoreiksi sekä kirkon nuorisotyönohjaajat ja diakonit sotilasdiakoneiksi. Teologian opiskelijat sijoitetaan ilmeisesti niin sanottuun kirkollisen työn reserviin käyttämättöminä, mikä käytännössä tarkoittaa, että valmistuessaan heidät sijoitetaan sodan ajan yksiköihin.
Kirkollisen alan kertausharjoituksissa ylläpidetään reservin sotilaspappien ja -diakonien kriisivalmiutta ja tutustutaan sodanajan joukkoon. Kertausharjoituksissa käydään läpi sotilaallisia uhkakuvia, valmiussuunnittelua, lainsäädäntöä ja kaatuneiden huollon toteutusta sekä hoidetaan kirkollista työtä.

Palvelusarvo

Varusmiespapilla ja -diakonilla ei, toisin kuin vakituisella sotilaspapistolla, ole erillistä palvelusarvoa, vaan normaali varusmiehen sotilasarvonsa.