google/wiki40b huggingface dataset:
Arvi Korhonen

Arvi Heikki Korhonen (9. tammikuuta 1890 Utajärvi – 29. joulukuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen historioitsija ja professori, joka tunnetaan niin sanotusta ajopuuteoriasta. Korhosen Barbarossa-suunnitelma ja Suomi -teoksessaan esittämän teorian mukaan Suomi ajautui tahtomattaan jatkosotaan.

Ura

Arvi Korhonen syntyi Utajärvellä Kangas-Korholan tilalla Niskan kylällä Juho ja Liisa Korhosen esikoiseksi. Hänen esi-isänsä olivat asuneet tilalla 1600-luvulta lähtien. Ylioppilaaksi hän kirjoitti Oulun lyseosta 1909 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1912. Tohtoriksi hän väitteli 1923. Korhosen väitöskirja käsitteli Baltian keskiaikaista vakkalaitosta.
Varsinaisen elämäntyönsä hän teki Suomen armeijan yleisesikunnan sotahistoriallisen toimiston apulaispäällikkönä, Helsingin yliopiston opettajana ja historiankirjoittajana. Hän oli 1940–1959 Helsingin yliopiston yleisen historian professori. Jo aikaisemmin hän toimi samassa laitoksessa dosenttina. Turun yliopiston dosenttina Korhonen toimi vuodesta 1925 alkaen.
Vuosina 1927–1945 Korhonen toimi yleisesikunnan sotahistoriallisen toimiston apulaispäällikkönä. Tässä tehtävässä hän suuntautui Suomen sotahistorian tutkimukseen. Sotien aikana hän työskenteli Päämajassa. Majuriksi hänet ylennettiin vuonna 1942. 
Sodan jälkeen hän keskittyi yliopistolliseen opettajantoimeensa. Hänen johdollaan vuonna 1949 valmistui laaja sen aikaisen historiallisen tiedon synteesi Suomen historian käsikirja. Korhonen tunnettiin lisänimellä Perkele tai Arvi-Perkele. Nimityksen syynä oli hänen usein käyttämänsä kirosana.
Korhonen osallistui myös politiikkaan, lähinnä taustavaikuttajana. Hän kuului presidentti J. K. Paasikiven lähipiiriin ja Urho Kekkosen ystäviin. Poliitikkojen lisäksi Korhosen tuttaviin ja ystäviin lukeutui melkoinen määrä ajan kulttuurihahmoja, ennen muuta kirjailijoita kuten V. A. Koskenniemi ja P. Mustapää.
Arvi Korhonen kuoli Helsingissä 1967, ja hänet haudattiin Utajärven Niskan hautausmaahan.
Antioco Piseddu

Antioco Piseddu (s. 17. syyskuuta 1936 Senorbì) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1960 ja nimitettiin Ogliastran hiippakunnan piispaksi 29. syyskuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Sebastiano Baggio, jota avustivat Paolo Carta ja Pier Giuliano Tiddia. 30. syyskuuta 1986 Ogliastran hiippakunnan uudeksi nimeksi otettiin Lanusei. Piseddu jäi eläkkeelle 31. tammikuuta 2014.
Ryan Dunn

Elämä

Ryan Dunn syntyi Medinassa, Ohiossa, mutta muutti Pennsylvaniaan teini-ikäisenä. Ennen Jackass- ja Viva La Bam -ohjelmia hän työskenteli autokorjaamolla. Dunn oli yksi Bam Margeran parhaista ystävistä. Dunn tunsi skeittitähti Bam Margeran pitkään. Hän jopa asui välillä Margeran talossa ystäviensä kanssa.
Dunn suostui mukaan Jackass: Number Two ja Jackass 3D -elokuviin kaverinsa Johnny Knoxvillen pyynnöstä. Dunn esiintyi myös MTV:llä esitetyssä sarjassa Bam's Unholy Union.

Kuolema

Dunn kuoli liikenneonnettomuudessa 20. kesäkuuta 2011 kello 3 aamuyöllä Pennsylvanian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Dunn oli kuollessaan 34-vuotias. Onnettomuudessa kuoli myös hänen ystävänsä Zachary Hartwell. Dunn oli kaksi tuntia ennen kuolemaansa ladannut Twitter-päivityksenä kuvan itsestään ja ystävistään viihteellä Barnaby's of America -nimisessä baarissa Philadelphiassa. Kuoleman vahvisti Bam Margeran äiti April Margera, joka soitti radiolähetykseen. 
Poliisi vahvisti myöhemmin Dunnin ajaneen autoa yli 200 km/h nopeudella 1,94 promillen humalassa, kun hän menetti Porsche 911 GT3 -mallisen autonsa hallinnan. Auto suistui metsään ja murskautui täysin puita vasten. Kuljettajana ollut Dunn sekä matkustajana ollut ystävä kuolivat välittömästi. Poliisiraportin mukaan auto oli ilmiliekeissä pelastuspartion tullessa paikalle, eikä Dunnin ja Hartwellin pelastamiseksi ollut enää mitään tehtävissä. Dunn oli aiemmin saanut syytteen rattijuopumuksesta vuonna 2005.
Tilaaja-tuottaja -periaate

Suomen kunnissa

Tilaaja-tuottaja-malli on yleistynyt Suomen kuntien toiminnassa 2000-luvulla, ettei kunta palkkaa palvelun tuottajia, vaan ainoastaan tilaa palvelut yksityisiltä palveluntuottajilta markkinahintaan tarjousten perusteella. Menetelmän on katsottu lisäävän julkisten palveluiden kustannustehokkuutta, joista joissain on jopa 10%–30%:n kustannusero kunnittain.
Joissain kunnissa on ulkoistettu periaatteen avulla kokonaan tai miltei kokonaan tekninen toimi. Pienten kuntien ollessa kyseessä on mahdollista, että useampi kunta tilaa samalta tai samoilta tuottajilta alueellisesti tarvitsemansa palvelut.

Valtio tilaajana

Pitkälle meneviä tilaaja-tuottaja -periaatteen mukaisia julkisia palveluita ovat Suomen puolustusvoimille suoritettavat palvelut ja jotkin kuntien palvelut, kuten teknisen toimen palvelut. Puolustusvoimissa on ulkoistettu varuskunnista muun muassa ruokapalvelu, ajoneuvojen huoltopalveluita, varuskuntien kiinteistöt harjoitusalueet mukaan lukien (Senaatti-kiinteistöt) sekä henkilökunnan asunnot (Kruunuasunnot).
Euroopassa mallin käytön puolustusvoimissa aloitti Englanti 1990-luvulla. Se on käyttänyt mallia esimerkiksi sotilaallisten Skynet 5-tietoliikennesatelliittien toteuttamiseen. Yhdysvalloissa osa NRO:n tiedustelusatelliiteista oli niiden kehittäjän TRW:n operoitavana jo 1970-luvun alkupuolella.
Yhdysvalloissa osa silloista ja maanteistä on pitkään ollut yksityisessä omistuksessa ja käyttäjät maksavat käyttömaksuja. Tämä malli on levinnyt Eurooppaan 1970-luvulta lähtien.
Kolonialismin aikaan Euroopan maat ulkoistivat osan siirtomaiden hallinnosta kauppakomppanioilleen.

Kritiikkiä

Kritiikkiä periaatetta kohtaan ovat esittäneet muun muassa julkisella sektorilla työskentelevien ammattiliitot, joiden mielestä periaate saattaa johtaa työolojen heikentymiseen ja jopa sopimattomaan kilpailuun, mikäli palvelun tilaaja ei valvo tuottajaa riittävästi.
Ongelmana on usein se, ettei markkina toimi: markkinahinta tulee tuottajan määräämäksi esimerkiksi niin sanotun lääkäripulan takia. Tämä tuli esille esimerkiksi Millog Oy:n perustamisen aikaan, jolloin yrityksen hintakilpailukyvyn osoittaminen maavoimien varikkoon verrattuna oli vaikeaa.
Stamford (Connecticut)

Maantiede

Stamford sijaitsee Connecticutin osavaltion lounaisosassa Rippowam-joen suulla Long Island Sound -estuaarin rannikolla. Alue on Atlantin valtameren rannikon tasankoa ja rikkonaista rannikkoa yhdistävät useat sillat. Talvet alueella ovat suhteellisen lauhkeita ja kesät lämpimiä. Säähän vaikuttaa läheinen merialue. New Yorkin kaupunki sijaitsee Stamfordista noin 58 kilometriä lounaaseen.

Historia

Nykyisen Stamfordin alueen alkuperäisasukkaita olivat wappinger-intiaanit, jotka tunsivat alueen nimellä Rippowam. Vuonna 1640 New heavenin siirtokunnan Nathaniel Turner osti alueen intiaaneilta maanviljelyä varten. Ensimmäisen siirtokunnan perustivat kuitenkin kongregationaalisen kirkon jäsenet vuonna 1641. Nimensä Stamford sai englantilaisen Stamfordin kaupungin mukaan. Vuonna 1644 monet paikallisista muuttivat Long Islandille ja siirtokunta liitettiin Connecticutin siirtokuntaan. yhdysvaltain sisällissodan alkaessa kaupungin asukasluku oli noin 3 800. Kaupunki kasvoi merkittävästi 1800-luvulla. Stamford Manufacturing Company perustettiin vuonna 1844 ja vuonna 1848 kaupunkiin vedettiin rautatie. 1840-luvulla kaupunkiin muutti suuri joukko irlantilaisia siirtolaisia. Linus Yale keksi sylinterilukon vuonna 1848 ja lukkoja valmistanut Yale and Towne Company oli vuoteen 1959 saakka kaupungin suurin työnantaja. Vuosisadan loppuun mennessä kaupungin asukasluku oli noussut lukemaan 19 000 ja irlantilaisten lisäksi kaupunkiin oli saapunut puolalaisia siirtolaisia.
New Yorkin kasvaessa suureksi teollisuuskeskittymäksi 1800-luvun lopulla Stamfordista kehittyi sen esikaupunki. Toisen maailmansodan jälkeen Stamfordiin perustettiin useita tutkimuslaitoksia ja kaupunki Stamfordista tehtiin verrattain myöhään vuonna 1949 liittämällä siihen sitä ympäröineitä asutuksia. Esikaupunkina Stamford alkoi houkutella New Yorkissa toimineiden yritysten konttoreita, joita varten suuri osa kaupungin keskustasta purettiin uusien toimistotalojen tieltä.

Talous

Stamford on yksi Yhdysvaltojen suurimmista yritysten pääkonttorien keskittymistä. Kaupungissa toimiviin yrityksiin lukeutuvat esimerkiksi General Electric Capital Corporation, Pitney Bowes, Clairol, Xerox Corporation, ACMI, UBS ja Oracle Corporation. Kaupunki on myös Fairfieldin piirikunnan taloudellinen keskus. Tukku- ja vähittäiskauppa ovat merkittäviä työnantajia.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Stamfordissa aikavälillä 2012–2016 olivat 81 634 USD ja henkilöä kohden 49 443 USD. 8,9 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.

Väestö

Stamfordin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 122 643 ja vuoden 2017 arvion mukaan 130 824. Kaupungin asukkaista 62,3 % oli taustaltaan valkoisia, 15 % afroamerikkalaisia, 26,5 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 8,2 % aasialaisia. 42,2 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä, kuin englantia ja 33,3 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Vuonna 2014 Movoto-kiinteistönvälitysyhtiö arvioi Stamfordin Connecticutin osavaltion parhaaksi asuinalueeksi. Vuonna 2016 sama yhtiö listasi Connecticutin parhaita asuinpaikkoja lapsiperheille, ja Stamford arvioitiin siinäkin kymmenen parhaan joukkoon.
Tšaikovskin piiri

Tšaikovskin piiri (ven. Чайко́вский райо́н, Tšaikovski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1962 perustetun piirin pinta-ala on 2124 neliökilometriä. Asukkaita on 108 700 henkeä (vuonna 2009).
Tšaikovskin piiri sijaitsee Permin aluepiirin lounaisosassa Kaman muodostaman Votkinskin tekojärven rannalla. Pohjoisessa se rajoittuu Jelovon ja idässä Kujedan piireihin, etelässä Baškortostaniin ja lännessä Udmurtiaan. Pinta-alasta huomattava osa on metsää. Hyötykaivannaisia ovat öljy, savi, hiekka ja sora.
Piiriin kuuluu Tšaikovskin kaupunki ja 9 maalaiskuntaa: Alnjaš, Bolšoi Bukor, Foki, Markovo, Olhovka (keskuspaikka Prikamski), Sosnovo, Uralskoje, Vanki ja Zipunovo. Hallinnollinen keskus on Tšaikovski. Asutuskeskuksia on yhteensä 51.
Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 86,9 % venäläisiä, 4,8 % tataareja ja 2,8 % udmurtteja. Kaupunkiväestön osuus on 76 %.
Tšaikovskista on maantie- ja rautatieyhteys Permiin ja Iževskiin sekä Kazanin ja Jekaterinburgin väliselle radalle. Votkinskin vesivoimalaitoksen rakentamisesta alkunsa saanut kaupunki on huomattava teollisuuskeskus.
Piirissä toimii tekninen ja liikuntainstituutti, Permin teknisen yliopiston filiaali, ammattioppilaitoksia, kolme taidekoulua ja kaksi musiikkikoulua, kaksi lasten luomistyön keskusta, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia, kirjastolaitos, taidegalleria, teatteri, kotiseutumuseo ja kansatieteellinen museoalue. Paikallislehtenä ilmestyy Ogni Kamy (”Kaman valot”).
Seudulla on useita arkeologisia muistomerkkejä. Nähtävyyksiin kuuluu 1700-luvulta peräisin oleva vanhauskoisten pirtti Saigatkassa sekä Mihailovski zavodin aateliskartano.
Pekka Halonen

Tyyli

Halonen maalasi eniten maisemia ja kansanelämänkuvauksia. Hän teki 1900-luvun alkupuolella värikokeiluja ja tapaili myös impressionistisempaa maalaustyyliä, mutta 1920-luvun alkuun mennessä tyyli tasaantui pehmeäksi ja ilmavaksi.
Pekka Halosen taiteessa on sekä perisuomalaisuutta että kansainvälisyyttä. Aiheet olivat suomalaisia, mutta ilmaisussa on vaikutteita kansainvälisistä virtauksista. Hän kuvasi pyhänä puuna pidetyn pihlajan symbolistisen mystisenä, ja lumisia puita kuvaavissa maalauksissa on japonismin  koristeellisuutta. Halosen maalaukset ovat usein väritykseltään ja sommittelultaan freskomaisen tyyliteltyjä, kuten Avannolla ja Tienraivaajia Karjalassa.
Proppu

Proppu, risakivi tai tonsilloliitti on nielurisojen koloihin kertynyt paakku, joka koostuu muun muassa kovettuneista bakteereista. Se on väriltään tyypillisesti kellertävän vaalea ja haisee usein epämiellyttävältä. Proppuja on joskus melkein kaikilla ihmisillä.

Propun muodostuminen

Nielurisat ovat täynnä koloja ja onteloita. Niihin saattaa kertyä bakteereja, kuolleita soluja ja limaa, jotka eivät pääse pois. Tällöin jäänteet voivat tiivistyä vaaleiksi möykyiksi koloihin. Kun möykyt kovenevat tai kalkkeutuvat, syntyy proppu.
Proppuja muodostuu paljon etenkin nielurisatulehduksista tai toistuvista nielutulehduksista kärsivillä.

Oireet

Proppu on hyvin paikallinen ja usein oireeton. Proput saattavat aiheuttaa pahanhajuista hengitystä, pahaa makua suussa, kurkkukipua, nielemisvaikeuksia ja nielurisojen turvotusta.
Proput sinänsä ovat vaarattomia, mutta joskus ne ylläpitävät bakteeritoimintaa, jonka tuloksena muodostuu pahanhajuista hengitystä aiheuttavia rikkiyhdisteitä.

Hoito

Tyypillisesti proput ovat varsin pieniä ja ne aiheuttavat sen verran vähän haittaa, että ne voidaan poistaa kotona esimerkiksi tikkujen tai pumpulipuikkojen avulla taikka sylkeä pois. Lisäksi lämpimällä suolavedellä kurlaaminen voi lievittää proppujen aiheuttamaa epämukavuutta.
Vaikeammissa tapauksissa proppuihin voidaan määrätä monia erilaisia antibiootteja. Niistä voi olla apua, vaikkakin ne eivät korjaa alkuperäistä ongelmaa, joka aiheuttaa proput.
Mikäli proput ovat kehittyneet erityisen suuriksi ja oireileviksi, ne voidaan joutua poistamaan leikkauksella.
Yrjö (kirjasarja)

Yrjö on nimimerkki Jammun eli toimittaja Erkki Kanervan kirjoittamista murrepakinoista koostuva kirjasarja, jonka teoksia on julkaistu yhteensä 39 vuodesta 1969 lähtien. Toistaiseksi viimeisin ilmestyi kahdeksan vuoden tauon jälkeen syksyllä 2014. Sarjan teoksia on yhteensä painettu yli miljoona kappaletta ja yksittäisiä kirjoja on parhaimmillaan myyty noin 60 000. Kanerva on itse myös kuvittanut kaikki teokset. Niiden kustantajana on toiminut muun muassa Lehtimiehet Oy.

Taustaa

Pakinoiden nimihenkilö on Tampereelle muuttanut tehdastyöläinen Yrjö. Muita hahmoja ovat muun muassa hänen poikansa Pikku-Ykä, veli Ville, työkaveri Vikki sekä Yrjön kotiseudulla asuva Tanhuan vaari, joka sisällissodan aikana kuului punakaartiin. Yrjön lisäksi myös muut hahmot toimivat toisinaan kertojina.
Ensimmäinen Yrjö-pakina julkaistiin sosiaalidemokraattisessa Kansan Lehdessä, jonka jälkeen Kanerva siirtyi kaupunkilehti Tamperelaisen pakinoitsijaksi ja sieltä edelleen Hymy-lehteen. Yrjö-sarjan julkaisu aloitettiin vuonna 1969, mutta yksi pakina oli mukana jo Kanervan 1966 ilmestyneessä kokoelmassa Hermonauru. Kirjoja julkaistiin vuosittain aina vuoteen 1999 saakka ja jälleen 2001–2006, jonka jälkeen Kanerva ilmoitti kyllästyneensä Yrjö-pakinoihin, pitäen niiden kirjoittamisessa noin seitsemän vuoden tauon. Kanerva aloitti pakinoiden kirjoittamisen uudelleen syksyllä 2013, jolloin niitä alettiin jälleen julkaisemaan Tamperelaisessa. Hän kirjoitti tarinat pitkään Längelmäen murteella, kunnes kirjoitustaukonsa jälkeen vaihtoi Tampereella Amurin kaupunginosassa Kanervan lapsuus- ja nuoruusvuosinaan puhuttuun murteeseen. Pohjoishämäläisen murteen Kanerva omaksui viettäessään lapsuutensa kesiä Längelmäellä 1940- ja 1950-luvuilla, mutta oli vanhemmiten jo unohtanut sen lähes kokonaan.
Yrjö-pakinoita on myös ilmestynyt kahtena Yrjö äänessä -nimisenä kasettina, joissa lukijana toimi näyttelijä Kauko Helovirta.
David Vitter

David Bruce Vitter (s. 3. toukokuuta 1961) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän on edustanut Louisianaa Yhdysvaltain senaatissa vuodesta 2005. Hänet on aiemmin valittu Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen ensimmäistä kertaa vuonna 1999. Hän oli jo aiemmin ollut Louisianan edustajainhuoneessa. Hän on koulutukseltaan lakimies. Hän opiskeli Harvardin yliopistossa, Oxfordin yliopistossa ja Tulanen yliopiston lakikoulussa. Hän sai Rhodes-stipendin.
Vitter syntyi New Orleansissa ja kouluttautui lakimieheksi. Hän oli Louisianan edustajainhuoneen jäsen vuosina 1992–1999. Hänellä ja hänen vaimollaan, entisellä syyttäjä Wendyllä on tyttäret Sophie, Lise ja Airey sekä poika Jack. Vitter on katolilainen.
Vitter sai Yhdysvalloissa huomattavaa mediahuomiota kommentillaan, jossa hän antoi 30. elokuuta 2005 virheellistä tietoa Hurrikaani Katrinan etenemisestä. Hän ilmoitti, että New Orleansin tulvavesi ei enää nouse, vaan pysyy samana tai vähenee, kun vesi oli kaupungissa yhä uhkaavasti nousemassa. Vitter on konservatiivi, joka tiedetään muun muassa homoliittojen ja abortin vastustajaksi.

Skandaali

Vuonna 2007 Vitter herätti kohua, kun hänen numeronsa löytyi parittaja Deborah Jeane Palfreyn puhelutiedoista. Hän väittää saaneensa anteeksi Jumalalta ja vaimoltaan.
Vitter ei eronnut senaatista, vaan pyrki ja tuli valituksi toiselle kaudelle.
Rikosten rajoilla

Juoni

Rikosten rajoilla kertoo Meksikoon karkotetusta gangsterista, epäonnisesta uhkapelaajasta ja yökerholaulajattaresta, jotka joutuvat keskelle sekavaa mysteeriä.

Tuotanto

Elokuvan työniminä olivat Smiler with a Gun ja Killer with a Smile. Käsikirjoittajien Frank Fentonin ja Jack Leonardin käsikirjoituksen nimikkeenä oli The Big Bullet. Vaikka vuoden 1949 alussa The Hollywood Reporter ilmoitti RKO:n omistavan Gerald Drayson Adamsin tarinan Star Sapphire elokuvaoikeudet, elokuvan juoni ei liity Adamsin tarinaan, jonka nimi muutettiin His Kind of Womaniksi vuoden 1949 lopulla ja jonka elokuvaversion pääosissa tulisi olemaan Robert Mitchum ja Jane Russell. Helmikuussa 1949 The Hollywood Reporter oli kertonut Star Sapphiren kertovan lääkäristä, joka ryhtyy salapoliisiksi puhdistakseen maineensa.
Lokakuussa 1949 The Hollywood Reporter ilmoitti, että John Cromwellia harkittiin elokuvan ohjaajaksi. RKO lainasi Leslye Banningia Universal-Internationalilta elokuvaan. Rikosten rajoilla -elokuvan kuvaukset alkoivat 10. huhtikuuta 1950. Kuvausten aikana Raymond Burr oikeasti vahingossa löi Mitchumin tajuttomaksi heidän tappelukohtauksensa kuvauksissa. Elokuvan kuvakset saatiin päätökseen 23. toukokuuta 1950. Elokuvan jälkituotannon aikana syntyi paljon ongelmia: Howard Hughes oli tyytymätön ohjaaja Farrow’n työhön, monia kohtauksia leikattiin, lisättiin ja kuvattiin uudelleen. Hughes palkkasi monta käsikirjoittajaa laatimaan uudelleen useita kohtauksia. Hughes oli mukana käsikirjoittamassa elokuvan loppua Richard Fleischerin kanssa. Uusiksi ja myöhemmin kuvatut uudet kohtaukset ohjasi Fleischer, jota ei mainita elokuvan alkuteksteissä. Elokuvan uudet kohtaukset kuvattiin vuoden 1951 alussa. RKO suunnitteli leikkaavansa elokuvasta noin kolmenkymmenen minuutin verran filmiä ennen elokuvan maanlaajuista ensi-iltaa, mutta elokuva jätettiin lopulta kaksituntiseksi.

Julkaisu ja vastaanotto

Rikosten rajoilla sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa, Pennsylvanian Philadelphiassa 15. elokuuta 1951. Maanlaajuisen teatteriensi-iltansa elokuva sai 25. elokuuta 1951.
Vaikka elokuvan tuotannon aikana vallitsi kaaos, Rikosten rajoilla oli kaupallinen menestys. Elokuva on saanut kulttielokuvan aseman, vaikka elokuva ei ensi-iltansa jälkeen saanut vuosikymmeniin laajaa jakelua. Ilmestymisvuonnaan Rikosten rajoilla tuotti kahden miljoonan dollarin lipputulot Yhdysvalloissa. Elokuva ja etenkin Robert Mitchumin ja Jane Russellin roolisuoritukset saivat ajan elokuvakriitikoilta myönteisen vastaanoton. Warner Home Video julkaisi elokuvan DVD:nä 18. heinäkuuta 2006.
Antti Isokangas

Antti Isokangas on helsinkiläinen toimittaja. Hän on koonnut kaksi kirjaa väärin kuulluista laulunsanoista ja ollut kirjoittamassa Radio City- ja Helsinki-aiheista kirjaa City on sinun (2000). Isokangas on ollut free-lancer avustaja monessa mediassa mm. City-lehdessä. Isokangas oli Nöjesguidenin ja Veli-lehden päätoimittaja.
Beograd (1937)

Valmistus

Alus tilattiin Ateliers et Chantiers de la Loiren Nantesin telakalta, missä köli laskettiin 1936. Vesillelasku tapahtui 23. joulukuuta 1937 ja alus otettiin palvelukseen 28. huhtikuuta 1939.

Palvelus

Pian palvelukseenoton jälkeen Beograd kuljetti pääosan Jugoslavian kultavarannoista Britteinsaarille säilytettäväksi. Akselivaltojen joukkojen vallatessa huhtikuussa 1941 Jugoslavian se oli sisaraluksineen Kotorinlahdella, mistä se siirrettiin sotatoimien edetessä neljän torpedoveneen ja kuuden moottoritorpedoveneen kanssa Sibenikiin, joka on noin 80 kilometria etelään Zarasta Italian Dalmatian rannikolla oleesta enklaavista. Sibenikissä osasto valmistautui hyökkäykseen, joka piti toteuttaa yhdessä Benkovacin alueelta hyökkäävän 12. jalkaväkidivisioona Jadranskan ja kahden siihen liitetyn rykmentin kanssa. Hyökkäyksen tukena piti olla myös ilmavoimien 81. pommittajaryhmä. Se käynnistyi 9. huhtikuuta, mutta laivaston hyökkäys epäonnistui Beogradin kärsittyä konerikon lähelle pudonneiden pommien seurauksena. Hävittäjä palasi Kotorinlahdelle korjattavaksi saattajinaan laivasto-osaston loppuosa. Italian joukot valtasivat sen 17. huhtikuuta.

RN Sebenico

Italian laivasto huolsi ja modernisoi Beogradin asentamalla muun muassa sille muun muassa Bredan 20 millimetrin 65 pituuskaliiperin Model 35 -ilmatorjuntatykkejä ja uuden tulenjohtolaitteen komentosillan katolle. Alus otettiin Regia Marinan palvelukseen elokuussa nimellä Sebenico.
Alus oli saattajana Italian ja Pohjois-Afrikan välillä, ja teki kaikkiaan yli sata matkaa seuraavien kahden vuoden aikana. Lampedusan edustalla Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusvene HMS Ursula upotti 18. lokakuuta 1941 höyrylaivan Sebenicon suojaamasta saattueesta. Alus suojasi 29. maaliskuuta 1942 kolmen torpedoveneen kanssa saattuetta Brindisin edustalla, kun sukellusvene HMS Proteus upotti yhden saattueen rahtialuksista.
Odd (hahmo)

Odd Della Robbia (13v.) on yksi Code Lyoko -televisiosarjan päähenkilöistä.

Hahmo

Odd on luonteeltaan huoleton ja hauska. Hän syö myös paljon, ja voisi syödä vaikka koulun ruokalan tyhjäksi, saamatta grammaakaan lisää painoonsa. Hänen vaalea hiuksensa on geelillä muotoiltu piikin muotoon taakse ja hiuksissa on violetti raita. Hänen vaatteensa ovat miltei kokonaan violetit. Hän on erittäin laiha vaikka syökin paljon, tämän vuoksi häntä usein kutsutaan ruipeloksi. Odd kumminkin sanoo itseänsä solakaksi. Toisin kuin kavereillaan, Oddilla ei ole vakituista tyttöystävää. Hän on monesti yrittänyt ”iskeä” koulunsa tyttöjä, muttei koskaan ole onnistunut. Pisin suhde on kumminkin ollut Samanthaan ja Aelitalla ja Oddilla sanotaan olevan jotain. Oddin perheeseen kuuluu hänen 5 siskoa Pauline, Elizabeth, Mary, Adele ja Louise sekä isä että äiti. Hänellä on myös koira, Kiwi, jota hän pitää salaa koulussa huoneessaan varsinkin liikunnanopettajalta Jimiltä ja rehtorilta. Kun Jeremy onnistuu materialisoimaan Aelitan, tämä esiintyy Oddin serkkuna.

Odd Lyokossa

Oddin ollessa Lyokossa hän näyttää violetilta kissalta. Hänen aseenaan on lasernuolet, joita hän ampuu ranteestaan. Suojanaan hänellä on suojakilpi, jota hän tosin käyttää harvoin. Hän saattaa nähdä tapahtumia lähitulevaisuudesta. Odd tuntee vatsakipua siirtyessään Vitossektoriin. Hänen paidassaan on Lyokossa Kiwin kuva, joka luultavasti pissaa.