google/wiki40b huggingface dataset:
Loimaan seurakunta

Historia

Ensimmäiset kirjalliset maininnat Loimaan seurakunnasta ovat vuodelta 1439, mutta seurakunta on ilmeisesti ollut olemassa jo 1420-luvulla. Seurakunnan ikää kuitenkin lasketaan vuoden 1439 maininnoista. 
Ajan mittaan niin sanotusta Suur-Loimaasta irtautui pienempiä seurakuntia niin, että vuodesta 1931 vuoteen 2000 alueella toimi viisi seurakuntaa: Alastaron, Kanta-Loimaan, Mellilän ja Metsämaan seurakunnat sekä Loimaan kaupunkiseurakunta (vuoteen 1968 kauppalaseurakunta). Näistä Loimaan maalaiskunnan (vuodesta 1978 Loimaan kunnan) alueella toimineet Kanta-Loimaan ja Metsämaan seurakunnat muodostivat seurakuntayhtymän. 
Loimaan seurakunta nimenä otettiin uudelleen käyttöön vuoden 2005 alussa, Kanta-Loimaan ja Loimaan kaupunkiseurakunnan yhdistyessä, samalla kun Loimaan kunta yhdistyi Loimaan kaupungin kanssa. Vuonna 2009 Alastaron ja Mellilän seurakunnat liittyivät Loimaan seurakuntaan kuntaliitoksen johdosta. Tällöin Loimaan seurakuntaan perustettiin Alastaron ja Mellilän kappeliseurakunnat. Metsämaan seurakunta oli liittynyt kappeliseurakunnaksi Kanta-Loimaan seurakuntaan vuonna 2000, ja säilytti asemansa myös myöhemmissä liitoksissa.

Kirkkoherrat

Vuonna 2005 ensimmäiseksi kirkkoherraksi siirrettiin seurakunnan perustamisen yhteydessä entisen kaupunkiseurakunnan kirkkoherra Matti Taatila. Taatila jäi eläkkeelle vuonna 2007 ja kirkkoherraksi valittiin aiemmin Kanta-Loimaan seurakunnan kirkkoherrana toiminut Oiva Alanen. Vuonna 2014 eläkkeelle siirtyneen Alasen seuraajana aloitti 1. tammikuuta 2015 entinen Pöytyän kirkkoherra Rikhard (Riku) Laukkanen. Ensimmäistä kertaa Loimaan seurakunnan historiassa valinnan teki kirkkovaltuusto välillisellä vaalilla, suoran kansanvaalin sijaan.
Valkulammi (Kuhmoinen, Kylämäjärvi)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,5 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 133,1 metriä mpy.
Aïmen Demai

Seurajoukkueura

Demai aloitti jalkapalloilun Ranskassa vuonna 1994 ollessaan 11-vuotias. Hän pelasi Uckangen ja FC Woippyn junioriseuroissa ennen siirtymistään vuonna 1998 FC Metzin junioreihin. Kaksi vuotta myöhemmin Demai nostettiin edustusjoukkueeseen, mutta siirtyi kauden 2003–2004 jälkeen Saksaan vähäisen peliajan vuoksi.
Saksassa ensimmäinen seura oli 2. Bundesliigassa pelannut 1. FC Saarbrücken, jossa Demai sai runsaasti peliaikaa pelaten kahden kauden aikana 63 sarjaottelua. Joukkueen pudotessa Regionalliga Südiin kaudeksi 2006–2007 Demai vaihtoi seuraa hivenen menestyneempään 2. Bundesliigassa pelanneeseen 1. FC Kaiserslauterniin. Ensimmäinen kausi uudessa seurassa meni loukkaantumisten merkeissä ja hän pelasi vain 13 sarjaottelussa. Toisella kaudella Demai pelasikin jo 29 sarjaottelussa ja onnistui edellisen kauden tavoin kerran maalinteossa. Kaiserslauternin menestys jäi viime kauteen nähden heikoksi joukkueen sijoittuessa sijalle 13. Kaudella 2008–2009 seura oli jo lähellä nousua 1. Bundesliigaan, mutta jäi lopulta nousuviivan alapuolelle.
Demai sai edellisen kauden tapaan paljon peliaikaa Kaiserslauternissa, mutta päätti allekirjoittaa ennen kauden viimeistä kierrosta kolmen vuoden sopimuksen toisen 2. Bundesliigassa pelaavan Alemannia Aachenin kanssa. Avauskaudellaan Demai onnistui maalinteossa neljästi pelaamissaan 21 2. bundesliigaottelussa.

Maajoukkueura

Ranskassa syntynyt Demai edusti yhden ottelun verran isänsä kotimaata Algeriaa Qataria vastaan pelatussa harjoitusottelussa vuonna 2003.
Sittemmin Demai edusti äitinsä kotimaata, Tunisiaa, kun valmentaja Humberto Coelho nimesi hänet 11. helmikuuta 2009 pelattavaan ystävyysotteluun Alankomaita vastaan. Demai on pelannut yhteensä kaksi maaottelua Tunisian paidassa.
Kaukana taivaasta (vuoden 1998 elokuva)

Kaukana taivaasta (engl. Falling Sky) on vuoden 1998 yhdysvaltalainen draamaelokuva, jossa pääosissa nähdään Brittany Murphy ja Karen Allen. Tärkeää sivuroolia esittää Jeremy Jordan.

Juoni

Emily Nicholson (Brittany Murphy) muuttaa äitinsä, Reesen (Karen Allen), kanssa asumaan Las Vegasiin. Reese on alkoholisti, ja tytär yrittää auttaa äitiään pääsemään pois viinasta. Muuttaessaan Las Vegasiin, Reese oli ollut juomatta jo kuukauden. Reese päättää aloittavan alusta ja ei enää koske viinaan. Alussa se vielä toimiikin, kunnes Reesellä alkaa painaa velat sekä työttömyys päälle. Reese sekaantuu Las Vegasin alamaailman tapahtumiin, ja Emily ei kestä nähdä äitiäänsä siinä kunnossa. Kunnes Emily tapaa Vancen (Jeremy Jordan). Entisen alkoholistin ja narkkarin. Vance auttaa Emilyä pääsemään yli pahimmasta ja kertomalla omista kokemuksistaan. Eräänä aamuna kuitenkin Emily ei kestä äitinsä juopottelua, ja sohvalla makaamista, joten Emily ottaa vain kassit olalle ja lähtee. Koulussa Vance ja Emily päättävät auttaa Emilyn äidin pois juomisesta, ja selviytyä siitä yhdessä. Kunnes samalla aikaa Reese laskee kylpyhuoneessa jääkylmän veden, ja nauhoittaa ensin viestin Emilylle. Viestin jälkeen hän menee ammeeseen ja viiltää ranteensa auki. Koulun jälkeen Emily tulee koulusta, ja näkee äitinsä kuolleena kylpyammeessa. Emily lähtee juoksien pois kotoa, videonauha mukanaan. Hän kuuntelee sitä metsässä ja itkee. Päiviä myöhemmin Reesen itsemurhasta, Emilykin ratkeaa juomiseen. Hän ottaa jopa huumeitakin. Vance yrittää saada Emilyn pois huumeista sekä viinasta, mutta Emily ei usko. Loppuvaiheessa Emily menee rantaan hukuttautumaan. " Äidilläni oli omat syynsä lopettaa tämä. En voinut mitenkään lievittää hänen tuskaansa. Paitsi ehkä... valitsemalla elää..." Ja niin kuulu vain ääni kun Emily nousee vedestä.
North Atlantic Tracks

North Atlantic Tracks (NAT) ovat Atlantin valtameren ylittäviä lentoreittejä jotka ulottuvat Pohjois-Amerikan rannikolta Länsi-Euroopan rannikolle. Ne varmistavat ilma-alusten riittävät etäisyydet toisiinsa alueilla, joita tutkavalvonta ei kykene täydellisesti kattamaan. Lentoreittejä käyttävät mannertenväliset lentovuorot, lentokorkeuden ollessa 28 500:sta 42 000:een jalkaan (8835–13020 metriä). Reiteille ohjaaminen ja niillä liikennöinti on erityisen Oceanic Center -lennonjohtokeskuksen hallinnassa. Käytettävä reitti määräytyy sen perusteella mikä tarjoaa mahdollisimman lyhyen ylitysajan. Reittisuunnittelu riippuu useista tekijöistä, joista merkittävin on ilmakehän suihkuvirtaus. Reittiä määrättäessä pyritään välttämään koneeseen kohdistuvaa vastatuulta ja hyödyntämään mahdollisimman paljon myötätuulta. Tämä on tehokkain keino lyhentää lentoaikaa ja sen seurauksena alentaa lentokoneen polttoaineenkulutusta. Jotta tällainen optimointi olisi mahdollista, reitit laaditaan päivittäin kulloinkin vallitsevien tuuliolosuhteiden perusteella.
Ennen saapumistaan Oceanic Centerin valvomaan ilmatilaan, koneen lentäjä ottaa yhteyden sen lennonjohtoon ja pyytää selvityksen reitille ilmoittaen arvioidun lentoaikansa reitin alkupisteeseen. Lennonjohto laskee vaaditut lentoetäisyydet ja antaa selvityksen reitille. Voi olla ettei pyydetty reitti ole vapaa koneen nykyisellä lentokorkeudella tai kyseisenä aikana, jolloin lennonjohto määrää vaihtamaan lentokorkeutta tai reittiä. Lentäjä ei voi muuttaa lentokorkeutta tai reittiä ilman lupaa.
Juha Suorauha

Juha Suorauha (s. 9. toukokuuta 1979) on entinen suomalainen pesäpalloilija.
Suorauha edusti urallaan Superpesiksessä Koskenkorvan Urheilijoita, Nurmon Jymyä, Vimpelin Vetoa ja Kankaanpään Mailaa. Superpesiksen runkosarjassa Suorauha on pelannut kaikkiaan 378 ottelua, joissa on lyönyt 319 ja tuonut 197 juoksua. Kärkilyöntipisteitä hän on pelaamissaan runkosarjan otteluissa kerännyt 1 682.
Mikael Wiik

Mikael Wiik (s. 2. maaliskuuta 1951) on suomalainen muusikko, säveltäjä, levytuottaja ja musiikkitoimittaja. Hän on kirjoittanut musiikkijuttuja suomenkielisiin nuorten- ja musiikkilehtiin kuten Intro, Rytmimusiikki ja Soundi. 1970-luvun lopulla hän teki Yleisradiolle ruotsinkielistä Smultronstället-musiikkiohjelmaa muun muassa Ronnie Österbergin kanssa. Vuodesta 2004 Wiik juonsi musiikkiohjelmia Radio Helsingissä, josta hän jäi eläkkeelle helmikuun lopussa 2014.

Levytuottajana

Mikael Wiik on tuottanut muun muassa Heikki Sarmannon albumit Open Ear sekä Syksy ja muita lauluja, sekä muita levytyksiä erityisesti lyhytikäiselle Hi-Hat-levymerkille 1970-luvulla. Wiik tuotti myös Carita Holmströmin esikoisalbumin We Are What We Do (EMI 1973).

Maru & Mikael

Mikael Wiik on esiintynyt Marianne Wiikin (ent. Nyman) kanssa lauluduona Maru & Mikael, joka teki vuonna 1975 albumin nimeltä Destination Nowhere (Hi-Hat HILP 103). Vuonna 1990 he julkaisivat EP-levyn Olarin Musiikin kautta nimellä Maru & Mikael Wiik.
Walter Afanasieff

Walter Afanasieff (alkuaan Vladimir Nikititš Afanasieff, s. 10. helmikuuta 1958 São Paulo) on yhdysvaltalainen lauluntekijä. Hänet tunnetaan muun muassa yhteistyöstään pop-laulaja Mariah Careyn kanssa. Useiden menestyselokuvien johtoteemat ovat Afanasieffin tuotantoa.

Perhetausta

Walter Afanasieffin isä on kotoisin Leningradista ja äiti Kiinan Harbinista. Nämä tapasivat toisensa Brasiliassa 1950-luvun alussa.

Ura

Afanasieff aloitti uransa jazz-muusikkona vuonna 1980. Hän työskenteli alkuun viulisti Jean-Luc Pontyn kanssa. Myöhemmin hän perusti The Warriors -yhtyeen kitaristi Joaquin Lievanon ja musiikkituottaja/lauluntekijä Narada Michael Waldenin kanssa. Ajan mittaan kertynyt kokemus rohkaisi Afanasieffia ryhtymään tuottajaksi. Walden palkkasi Afanasieffin tuotantotehtäviin ja soittajaksi lukuisiin levytysprojekteihin, kuten Whitney Houstonin suurmenestykseksi nousseelle esikoisalbumille Whitney Houston 1985. Samoihin aikoihin Afanasieff ja Walden alkoivat kirjoittaa pop-sävellyksiä yhdessä. Afanasieffin ensimmäinen merkittävä tuotanto oli James Bond -elokuvan 007 ja lupa tappaa johtoteema. Kappaleen esitti Gladys Knight. Eräs Afanasieffin menestyksekkäimmistä tuotannoista on superhitti My Heart Will Go On, Titanic-elokuvan johtoteema tulkitsijanaan Celine Dion. Kappaleesta tuli vuoden 1998 myydyin single maailmanlaajuisesti. Afanasieffin tuotantoihin kuuluvat myös muun muassa elokuvien Kaunotar ja hirviö ja Aladdin soundtrackit. Afanasieff tuotti niin ikään kappaleen Go the Distance, jonka esitti Michael Bolton animaatioelokuvassa Herkules vuonna 1997.
Afanasieffin keskeinen yhteistyökumppani on ollut Mariah Carey, jonka kanssa hän työskenteli 1988–1998. Hän oli tuottajana ja muusikkona muun muassa kappaleessa Hero, joka oli Careyn albumin Music Box toinen singlejulkaisu. Kappale nousi Billboard Hot 100 -listan ykköseksi 25. joulukuuta 1993 ja pysyi siellä neljä viikkoa. Carey ja Afanasieff kirjoittivat myös kappaleen One Sweet Day, jonka Carey duetoi Boyz II Menin kanssa. One Sweet Day on ollut pisimpään Billboard Hot 100 -listan ykkösenä: 16 viikkoa. Sävellys oli ehdolla vuoden 1996 Grammy Awards -kilpailussa vuoden levyksi (Record of the Year) ja parhaaksi pop-sävellykseksi. Se sai myös ASCAPin Vuoden laulu -palkinnon (Song of the Year Award) 1996. Afanasieff esiintyy soittajana useimmissa tuottamissaan sävellyksissä.

Yhteistyökumppaneita

Afanasieffin yhteistyökumppaneita ovat olleet niin ikään Christina Aguilera, Tina Arena, Babyface, Andrea Bocelli, Toni Braxton, Destiny's Child, Lara Fabian, Josh Groban, Darren Hayes (Savage Garden), Michael Jackson, Kenny G, Leona Lewis, Kenny Loggins, Marc Anthony, Ricky Martin, Johnny Mathis, Mika, Lionel Richie, Jordin Sparks, Barbra Streisand ja Luther Vandross.
Charles Marie de La Condamine

Charles Marie de La Condamine (28. tammikuuta 1701 – 13. helmikuuta 1774) oli ranskalainen luonnontieteilijä, matemaatikko ja löytöretkeilijä. Hän teki tutkimusmatkoja Etelä-Amerikassa.
La Condamine suoritti opintonsa Pariisissa ja lähti aluksi sotilasuralle. Hän teki vuoden mittaisen tutkimusretken pitkin Välimerta, ja raportoi tieteelliset löytönsä Akatemialle. Akatemia päätti lähettää La Condaminen Etelä-Amerikkaan mm. mittaamaan kuinka pitkä on yksi pituusaste päiväntasaajalla. Retkikunta lähti 1735 ja sai työnsä päätökseen vasta 1743. Paluumatkalla La Condamine vietti neljä kuukautta Amazonin suistossa tutkien maantiedettä, tähtitiedettä, biologiaa ja etnologiaa.
Torinon olympiastadion

Historia

Stadion valmistui vuonna 1933. Sen alkuperäinen kapasiteetti oli noin 65 000. Stadionin nimi oli aluksi Stadio Mussolini Benito Mussolinin mukaan. Myöhemmin sen nimeksi tuli Stadio Comunale.
Stadion rakennettiin vuoden 1934 jalkapallon MM-kilpailuja ja yleisurheilun EM-kilpailuja varten. Sillä pelattiin myös jalkapallon 1980 EM-kilpailuja. Vuosina 1959 ja 1970 stadionilla järjestettiin kesäuniversiadit. Vuonna 1965 sillä pelattiin Messucupin loppuottelu. 1980-luvulla stadionilla jäjestettiin myös huomattavia konsertteja. Sillä konsertoivat muun muassa Bob Marley, The Rolling Stones, Madonna, Bruce Springsteen ja Michael Jackson.
Stadion toimi Juventuksen ja Torinon kotikenttänä valmistumisestaan vuoteen 1990 asti. Tuolloin molemmat seurat muuttivat uudelle Stadio delle Alpille. Vuonna 2006 seurat palasivat stadionille. Juventus pelasi stadionilla vuoteen 2011 asti, jonka jälkeen se siirtyy uudelle, vuonna 2011 valmistuvalle stadionille.
Stadion remontoitiin vuonna 2005 olympiakisoja varten. Tuolloin sen nimeksi tuli Stadio Olimpico. Stadionin nykyinen kapasiteetti on noin 27 500. Sen nimeksi on tarkoitus tulevaisuudessa tulla Stadio Grande Torino.
Lindita Arapi

Lindita Arapi (s. 1972 Lushnja) on Albanian johtavia kommunismin ajan jälkeisen polven naisrunoilijoita. Hän on työskennellyt lisäksi journalistina. Hän on asunut vuodesta 1996 Saksassa. Hänen ensimmäinen romaanins Vajzat me çelës në qafë (2010, saksannettu 2012), palkittiin Albanian vuoden kirjana 2010.
Arapi syntyi Lushnjëssa. Hän opiskeli albanian kieltä ja kirjallisuutta Tiranan yliopistossa vuosina 1990–1994. Kolme vuotta myöhemmin hän muutti Saksaan, missä opiskeli saksaa Kölnissä. Samana vuonna, 1996, hän sai stipendin Heinrich Böll -säätiöltä ja työskenteli kunnioitettuna luennoijana kirjoittamisessa Iowan yliopistossa. Sitten hänestä tuli lakitieteen tohtori Wienin yliopistossa. Vuonna 2010 hän julkaisi ensimmäisen romaaninsa ja käänsi albaniaksi Günter Grassni, Joseph Rothin, Elias Canettin ja Felicitas Hoppein runoja. Lukuisissa lehdissä on julkaistu hänen novellejaan ja esseitään. Arapi on työskennellyt freelancetoimittajana Deutsche Welle -radiokanavalla. Hän asuu nykyisin Bonnissa, Saksassa. Hän on naimisissa, ja hänellä on kaksi tytärtä.
M/S Exporter

Käyttöhistoria

Vuonna 1991 alus luovutettiin Rederi Ab Gustaf Eriksonin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Maarianhamina. Tuolloin aluksen nimi oli Granö. Tämän jälkeen Transfennica aloitti liikennöinnin aluksella, reitillä Rauma–Lyypekki. Vuonna 1995 Granö rekisteröitiin United Shippingin omistukseen. Kotisatama säilyi Maarianhaminana. Saman vuoden aikana alus siirtyi Suomen ja saksalaisen Kielin satamakaupungin väliseen liikenteeseen. Lokakuussa 1996 alus palasi takaisin Rauman ja Lyypekin välille. Tammikuussa 1997 Granö aloitti liikennöinnin linjalla Hanko–Lyypekki. Tammikuussa 2000 ruotsalainen Korsnäs AB vuokrasi aluksen Ruotsin ja Länsi-Euroopan väliseen liikenteeseen.
Nykyisen omistajan, Birka Cargo Ab:n haltuun laiva rekisteröitiin tammikuussa 2002. Saman vuoden kesäkuussa alus sai nykyisen Birka Exporter -nimensä. 
Aamulla 8. joulukuuta 2008 Birka Exporter törmäsi Pohjanmerellä troolariin ollessaan matkalla Belgian Antwerpeniin. Törmäyksen jälkeen alus meni Alankomaiden Amsterdamiin ja joutui muutamaksi päiväksi kuivatelakalle.
Alus liikennöi pääosin ruotsalaisen Holmen -paperiyhtiön lukuun, kuljettaen paperi- ja puutavaralastia Ruotsista Englantiin ja Saksaan.
Dinli

Dinli Metal Industrial Co. Ltd on taiwanilainen mönkijöitä valmistava yhtiö, joka on perustettu elokuussa 1983.
Yhtiö aloitti toimintansa valmistamalla moottorien osia ajoneuvoihin Kaakkois-Aasian markkinoille. Saamiensa kokemusten myötä yhtiö päätti laajentaa toimintaansa, ja ensimmäinen sen valmistama mönkijä tuli Aasian markkinoille 1996.
Suuri tekninen kehitysaskel tapahtui toukokuussa 2003, kun Dinli Metal fuusioitui yhdysvaltalaisen Cannondale -mönkijävalmistajan kanssa. Cannondale oli joutunut rahoitusvaikeuksiin ja Dinli Metal osti Pohjois-Amerikassa nopeasti mainetta saaneen Cannondalen mönkijätuotannon sekä patentit. Yhtiön brändiksi muodostui Dinli Metal.
Perusteellisten testien ja joulukuussa 2003 EU:n myöntämän CE-sertifikaatin jälkeen päämarkkina-alueeksi kohdistui Eurooppa. Toukokuussa 2006 valmistui tehdas nro 2 (23140m²). Marraskuussa 2007 valmistui tehdas nro 3 (27000m²).
Dinli kehitteli 700 cm³ moottoria ensimmäiseen isoon nelivetomönkijäänsä, jonka tuotanto alkoi syyskuussa 2008. Mönkijä kulkee mallinimellä DL-700 Centhor ja sitä maahantuo Suomeen Motor Power Finland Oy.
La Transfiguration de Notre-Seigneur Jésus-Christ

La Transfiguration de Notre-Seigneur Jésus-Christ ("Herramme Jeesuksen Kristuksen kirkastus") on Olivier Messiaenin säveltämä oratorio, jonka teksti käsittelee synoptisten evankeliumien kertomusta Kristuksen kirkastumisesta. La Transfiguration kantaesitettiin Serge Baudon johdolla Lissabonissa vuonna 1969.

Teoksen synty

Lissabonilainen Calouste Gulbenkian -säätiö tiedusteli kesällä 1965 Messiaenilta haluaisiko hän säveltää uuden teoksen seuraavan vuoden Gulbenkian-festivaalin päätöskonserttiin säätiön perustajan, öljymagnaatti Calouste Gulbenkianin kuoleman 10-vuotispäivän kunniaksi. Messiaen otti kireästä aikataulusta huolimatta tilauksen vastaan. Keväällä 1966 kävi kuitenkin selväksi että teos ei valmistuisi ajoissa, ja säveltäjä sai kolme vuotta jatkoaikaa tilauksen täyttämiseksi. Sävellyksen ensimmäisissä, yhdeksänosaisissa versioissa orkesteri koostui lähinnä vaskista ja lyömäsoittajista ja kuoro-osuudet laulettiin hyräillen (con bocca chiusa). Sävellystyön edetessä teoksen aiheeksi muodostui Kristuksen kirkastuminen, transfiguraatio. Lopullisessa muodossaan teoksessa on 14 osaa, ja esityskoneiston muodostavat suuri sinfoniaorkesteri, seitsemän instrumentaalisolistia ja 100-henkinen sekakuoro.

Kantaesitys

La Transfigurationin kantaesitys oli 13. Gulbenkian-festivaalilla, Lissabonin Coliseu dos Recreios -hallissa 7. kesäkuuta 1969 kapellimestari Serge Baudon johdolla. Esittäjät olivat Messiaenin vaimo Yvonne Loriod (piano), Mstislav Rostropovitš (sello), Michel Debost (huilu), Henry Druart (klarinetti), Alain Jacquet (ksylorimba), Jacques Delécluse (vibrafoni) ja François Dupin (marimba) sekä Orchestre de Paris ja Gulbenkian-kuoro.
Seksistä ja matematiikasta

Seksistä ja matematiikasta on kirjailija Iida Rauman toinen romaani, joka ilmestyi vuonna 2015. Se sai Kalevi Jäntin palkinnon ja Tulenkantaja-palkinnon ja se oli ehdolla Euroopan Unionin -kirjallisuuspalkinnon, Toisinkoinen-palkinnon ja HelMet-palkinnon saajaksi.
Romaani käsittelee järjen kriisiä ilmastonmuutoksen aikana.
Naimbana II

Naimbana, Naimgbana tai Panaburo II (1720–1793) oli vuosina 1755–1793 hallinnut temnejen Koyan kuningaskunnan hallitsija nykyisen Sierra Leonen alueella. Yksi Naimbanan alaisista heimopäälliköistä teki Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa sopimuksen, jolla briteille luovutettiin maata jolle perustettiin nykyinen Sierra Leonen pääkaupunki Freetown.

Elämäkerta

Naimbanasta tuli temnejen Koyan kuningaskunnan sijaishallitsija edellisen kuninkaan eli Obain kuoltua vuonna 1755. Temnejen perinteen mukaan kuninkaan kuollessa hänen alaisistaan päälliköistä tuli hallitsijoita vuorotellen, kunnes viimeisen heistä kuollessa kruunattiin uusi Obai. Eri lähteissä hänen nimekseen annetaan joko Naimbana, Naimgbana tai Panaburo. Panaburo mainitaan nimenä vain yhdessä aikalaislähteessä. Naimgbana vääntyi hänen nimekseen kertomuksen mukaan hänen vastatessaan murtaen englanniksi nimensä kysyjälle ”name Gbana” (nimi Gbana). Naimbana hallitsi pääkaupungistaan Robanasta käsin Rokeljoen varrella. Brittihallitus päätti vuonna 1786 tukea lontoolaisen Committee for the Relief of the Black Poor -järjestön toimintaa lähettämällä orjuudesta vapautettuja orjia perustamaan siirtokunta Länsi-Afrikkaan. 9. toukokuuta 1787 Sierra Leonen rannikolle saapui Nautilus-laiva mukanaan 344 mustaa ja 115 valkoista matkustajaa. Yksi Naimbanan alaisista päälliköistä nimeltä Tombo, tai kuten britit hänet tunsivat ”King Tom”, solmi brittien kanssa 11. kesäkuuta 1787 sopimuksen luovuttaen näille maata. Paikalle rakennettiin asutuskeskus, joka tunnettiin alun perin nimellä Granville Town matkaa tukeneen Granville Sharpin mukaan. Tombo kuoli hieman myöhemmin, ja Naimbana vaati brittejä solmimaan sopimuksen uudestaan hänen kanssaan vuonna 1788.
Brittien kanssa solmitun sopimuksen ohella Naimbana tunnettiin kiinnostuksestaan kristinuskoa ja eurooppalaista koulutusta kohtaan. Vuonna 1791 hänen poikansa John Frederic Naimbana lähetettiinkin Englantiin opiskelemaan, mutta hän kuoli myöhemmin paluumatkallaan takaisin Sierra Leoneen. Hänen toinen poikansa sai islamilaisen koulutuksen Sierra Leonen pohjoisosissa. Nykyisin hänen mukaansa on nimetty katu Sierra Leonen pääkaupunki Freetownissa.
Valajaskosken voimalaitos

Voimala

Voimalan alueella on maapatoa 370 metriä, korkeimmillaan 26 metriä, sekä betonipatoa 158 metriä. Voimalapadossa on neljä tulva-aukkoa. Voimalan putouskorkeus on 11,5 metriä, ja siinä on kolme pystyakselista koneistoa. Niissä on Kaplan-turbiinit, jotka tuottavat tehoa yhteensä 101 MW eli kukin 33,6 MW. Koneistot peruskorjattiin vuosina 2001–2003. Peruskorjauksen ja vuonna 2003 tehdyn perkauksen jälkeen voimalan teho nousi 31 MW. Koneistojen turbiinien juoksupyörän halkaisija on 6,756 metriä ja pyörimisnopeus 75 kierrosta minuutissa. Keskivesiolosuhteissa voimalan vuotuinen energiantuotto on 365 GWh, kun rakennusvirtaama on 1 050 m³ vettä sekunnissa. 
Voimalan yläkanava on 150 metriä ja alakanava 330 metriä pitkä. Alakanavan pohjan leveys on 95 metriä.
Valmetin Rautpohjan tehdas Jyväskylästä toimitti voimalaitoksen patoon kolme patoluukua, joiden koko on 16*14,4 metriä ja yhden kooltaan 16*10,4 metriä. Ne olivat kaikkien aikojen suurimmat Rautpohjan tehtaan valmistamat voimalaitoksen patoluukut. Patoluukkujen valmistaminen lopetettiin tämän tilauksen jälkeen ja tehdas keskittyi pelkästään paperikoneiden valmistamiseen.

Patoallas

Valajaskosken voimalan altaan pinta-ala on 1 400 hehtaaria eli 14 km². Se on 13,1 kilometriä pitkä ja 9,8 kilometriä leveä. Järven rantaviivan pituus on 81 kilometriä. Patoaltaan vedenpinnan korkeus on 74,1 metriä mpy.

Historiaa

Voimalaitos valmistui vuosien 1957 ja 1960 välisenä aikana. Työvoimaa rakennustöissä oli enimmillään noin 1 400 henkeä. Voimalan suunnittelusta vastasi Imatran Voima Oy, arkkitehtina toimi Kai Blomstedt ja rakennustyömaan päällikkönä diplomi-insinööri Hemmo Arponen.

Vesistösuhteet

Järvi kuuluu Kemijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 65) Ala-Kemijoen alueella (65.1) Petäjäskosken voimalaitoksen alueeseen (65.13), jonka Niskanperän alueella (65.132) patoallas sijaitsee.
Valajaskosken voimalan altaan alueella on 20 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat Salmijärvi (128 ha), Harjulampi (43 ha) ja 
Keinuvuopaja (24 ha), joita erottaa joesta penger tai kannas. Rautiojärvi (22 ha) laskee altaaseen Paavonojaa myöten ja Mäntylampi (10 ha) Povariojaa myöten Illinvuopajaan.
Tush

Vastaanotto

”Tush” oli ZZ Topin ensimmäinen laajasti menestynyt hitti, sillä yhtye oli aiemmin tunnettu lähinnä vain kotiosavaltiossaan Texasissa. Julkaisuaikanaan kappale soitettiin runsaasti radion rockmusiikkikanavilla eri puolilla Yhdysvaltoja. ”Tush” on saanut myös arvostusta erilaisilla parhaiden kappaleiden listoilla. Esimerkiksi VH1 listasi kappaleen kaikkien aikojen parhaiden hard rock -kappaleiden listalla sijalle 67. Myös Radiomafia lisäsi vuonna 1995 ”Tushin” Top 500-kappalelistalleen.

Viittauksia populaarikultturissa ja coverit

”Tushiin” on viitattu usein populaarikulttuurissa ja siitä on tehty runsaasti cover-versioita. Muun muassa Joan Jett, Kari Tamminenja Nazareth ovat tehneet oman version kappaleesta. Lisäksi se esiintyy muun muassa elokuvissa Upseeri ja herrasmies ja Surutta? Sekaisin.