google/wiki40b huggingface dataset:
Jessica Tandy

Ura

Tandy teki pitkän näyttelijänuran, joka nousi tähteyteen vasta 1980-luvulla, vaikka hän aloitti teatterinlavalla jo vuonna 1926. Tandy esiintyi myös muutamissa brittiläisissa elokuvissa ennen valkokangasdebyyttiänsä Amerikassa, joka tuli elokuvasta Seitsemäs risti. Hän näytteli 1940-luvulla myös muutamissa muissa elokuvissa, mutta keskittyi lähes pelkästään teatteriin voitettuaan Tony-palkinnon vuonna 1948 Tennessee Williamsin näytelmästä Viettelysten vaunu. Seuraavien vuosikymmenien aikana Tandy esiintyi harvoin valkokankaalla, mutta oli mukana muun muassa elokuvassa Linnut.
Tandy palasi komeasti elokuviin 1980-luvulla. Hän oli mukana mm. elokuvissa Garpin maailma ja Cocoon – nuoruudenlähde. Hollywood-tähden aseman Tandy sai värikkäästä suorituksestaan ikääntyvänä ja itsepäisenä etelävaltioiden juutalaisena emäntänä elokuvasta Palveluksessanne, Miss Daisy. Hän ansaitsi roolityöstään parhaan naispääosan Oscarin, BAFTAn ja Golden Globen. Tandy on vanhin näyttelijä, joka on voittanut Oscar-palkinnon.
Tandy ei jättänyt lavanäyttelemistä 1980-luvullakaan. Hän voitti kolmannen Tony-palkintonsa näytelmästä Foxfire, jonka televisioversiosta hänet palkittiin myös Emmy-palkinnolla. Vuonna 1994 Tandylle myönnettiin Kunnia-Tony elämäntyöstä, jonka hän jakoi miehensä Hume Cronynin kanssa.
Toisen Oscar-ehdokkuutensa Tandy sai parhaasta naissivuosasta elokuvassa Paistetut vihreät tomaatit. Tandyn viimeiseksi työkseen jäi Camilla Caran rooli elokuvassa Camilla, jossa Tandy teki myös alastonkohtauksen 84-vuotiaana ja kuolemansairaana.

Yksityiselämä

Tandy oli kahdesti naimisissa. Ensimmäinen avioliitto brittiläisen näyttelijä Jack Hawkins kesti kahdeksan vuotta 1932–1940; heille syntyi yksi lapsi (Susan, 1934). Tandyn toinen liitto olikin pitkäaikaisempi, sillä hän oli yhdessä kanadalaisen näyttelijä Hume Cronynin kanssa vuodesta 1942 aina Tandyn kuolemaan 1994. Tandy ja Cronynillä on kaksi lasta Tandy Cronyn ja Christopher Cronyn.
Jessica Tandy kuoli kotonaan vuonna 1994 Eastonissa, Connecticutissa, 85-vuotiaana munasarjasyöpään, joka hänellä diagnosoitiin vuonna 1990.
Richard Brixel

Richard Brixel (s. 12. joulukuuta 1943 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen kuvanveistäjä. Brixel opiskeli Tukholman yliopistossa vuosina 1963–1968 ja Ruotsin kuninkaallinen taideakatemiassa 1967–1973.
Andy Milonakis

Andrew Michael "Andy" Milonakis (s. 30. tammikuuta 1976 Katonah, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jolla on kreikkalaiset sukujuuret. Milonakiksella on synnynnäinen oireyhtymä, joka vaikuttaa hänen ulkonäköönsä ja ääneensä.
Mediapolis

Mediapolis on Tampereen Ristimäessä sijaitseva noin 30 media-alan organisaation ja yrityksen kasvava ja kehittyvä keskus ja verkosto. Mediapoliksen suurimmat yksittäiset toimijat ovat Yle, Tampereen ammattikorkeakoulu TAMK ja Tampereen seudun ammattiopisto Tredu.
Sekovarsi

Sekovarsi eli tallus on alkeellisten kasvien sekä sienten kasvullinen osa, josta ei voida erottaa versokasveille tyypillisiä pitkälle erikoistuneita osia, kuten lehtiä ja vartta. Sekovarsi esiintyy kaikilla levillä, jäkälillä ja sienillä sekä eräillä maksa- ja sarvisammalilla. Joidenkin tulkintojen mukaan sekovarsia on kaikilla sammalilla, myös lehtisammalilla. Alkeellisimmat sekovarret koostuvat muutamista erikoistumattomista solukerroksista, kehittyneemmillä voi olla johtosolukoita, lehtimäisiä yhteyttämiselimiä ja juurtumahapsia. Aiemmin sekovartiset eliöt luokiteltiin taksonomiseen ryhmään Thallophyta.
Valfrid Vasenius

Gustaf Valfrid Vasenius (12. lokakuuta 1848 Helsinki – 31. toukokuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuudentutkija. 
Vasenius oli 1880–1887 Helsingin yliopiston estetiikan ja kirjallisuushistorian dosentti ja yliopiston kirjaston amanuenssi 1877–1892 ja varakirjastonhoitaja 1892–1902. Vuosina 1902–1908 hän oli Suomen ja Pohjoismaiden kirjallisuushistorian ylimääräinen professori. Hän oli opettajana myös koulussa ja kirjoitti kirjallisuuskritiikkiä ja yhteiskunnallisia ja kulttuuriaiheisia kirjoituksia muun muassa Valvojaan, jonka perustajia hän oli. Vasenius oli myös Naisasialiitto Unionin perustajia.
Vaseniuksen isä oli kirjankustantaja, kirjakauppias Gustaf Otto Wasenius.
Poltetun maan taktiikka

Poltetun maan taktiikassa sotajoukko tuhoaa vetäytyessään infrastruktuuria, perusrakennetta, josta voisi olla etenevälle viholliselle hyötyä. Tavanomaisen ruokavarantoihin, siltoihin, kulkuyhteyksiin ja viestiyhteyksiin liittyvän tuhoamisen lisäksi poltetun maan taktiikkaan sisältyy rakennusten laaja tuhoaminen.

Esimerkkejä

Suuressa Pohjan sodassa (1700–1721) Ruotsin kuningas Kaarle XII hyökkäsi Venäjälle 35 000 sotilaan voimin. Venäläiset käyttivät poltetun maan taktiikkaa ja talvi oli vuosisadan kylmin. Talven jälkeen hengissä oli enää 19 000 sotilasta. Pultavan taistelu ratkaisi sodan ja päätti Ruotsin suurvalta-aseman Euroopassa.
Napoleonin sotien aikana vuonna 1812 venäläiset käyttivät poltetun maan taktiikkaa.
Toisen maailmansodan aikana sekä neuvostoliittolaiset että saksalaiset käyttivät poltetun maan taktiikkaa.

Poltetun maan taktiikka Suomessa

Isovihan aikana 1714–1721 Pietari Suuri käytti poltetun maan taktiikkaa luodakseen sata kilometriä syvän aution alueen Pohjois-Pohjanmaalle Ruotsin vastaiselle rajalle.
Talvisodassa 1939–1940 suomalaisjoukot paikoitellen polttivat taloja, joista arveltiin olevan eteneville neuvostoliittolaisille hyötyä. Petsamosta vetäytymisen aikana rakennukset poltettiin järjestelmällisesti.
Laajasti poltetun maan taktiikkaa käyttivät saksalaiset vuonna 1944 Lapin sodan aikana turvatakseen vetäytymistään Pohjois-Suomesta. Saksalaisten tuhoamistaktiikka oli perusteellista ja järjestelmällistä. Rakennukset ja liikenneyhteydet hävitettiin tai miinoitettiin. Rautatiestä käyttökelvottomaksi tehtiin 471 kilometriä. Maantieverkostoa miinoitettiin tai räjäytettiin kulkukelvottomaksi 9 500 kilometriä. Kaikki lossit laitureineen, 675 siltaa ja noin 2 800 maantierumpua tuhottiin. Puhelin- ja lennätinlinjoja tuhottiin eri asteisesti 3 700 kilometriä. Lisäksi saksalaiset asettivat maastoon huomattavan määrän miinoja turvatessaan vetäytymistään miinasuluilla.
Lapin läänissä tuhottiin kaikkiaan noin 15 000 rakennusta, arvioilta 40–47 % koko läänin rakennuskannasta. Taajamista pahiten tuhoutui Savukoski, jonka rakennuksista hävitettiin 95 %. Rovaniemen ja Enontekiön rakennuksista tuhottiin 90 %. Sodankylän, Kolarin, Turtolan, Muonion ja Sallan tuhoprosentti vaihteli noin 60–75 % välillä. Rakennukset tuhottiin käyttötarkoituksesta välittämättä: esimerkiksi Rovaniemen, Enontekiön, Kemijärven ja Turtolan kirkot poltettiin. Tuhoamatta jäi vain muutama kylä – Pelkosenniemen Suvanto säästyi kokonaan.
Lauri Immonen (keihäänheittäjä)

Lauri Anshelm Immonen (3. syyskuuta 1932 Varkaus – 8. lokakuuta 2009 Hyvinkää) oli suomalainen keihäänheittäjä, valmentaja ja ammatiltaan upseeri, sotilasarvoltaan yliluutnantti.
Lauri Immonen saavutti keihäänheiton 1961 Kalevan kisojen pronssimitalin. Samana vuonna hän edusti Suomea Länsi-Saksaa vastaan käydyssä yleisurheilumaaottelussa. Samana vuonna hän heitti Kankaanpäässä ennätyksensä 77,36 metriä. Puolustusvoimain mestaruuden hän saavutti vuonna 1967.
Yleisurheilumaajoukkueen valmentajana hän oli Suomi-Ruotsi-maaottelussa ja Eurooppa-cupissa 1970. Kansainvälisen sotilasurheiluliiton CISM:n yleisurheilun MM-kisoissa hän edusti Suomen puolustusvoimia useita kertoja niin kilpailijana kuin valmentajana. Useana vuonna hän oli Pihtiputaan keihäskarnevaalien nuorten heittäjien kouluttajana.
Puolustusvoimain Urheilujoukkojen aloittaessa toimintansa 1964, valittiin Immonen Santahaminan urheilukomppaniaan lähinnä yleisurheilun kenttälajien valmentajaksi. Tässä toimessa hän oli kaikkiaan 15 vuotta. Hän toimi myös koko Urheilukomppanian päällikkönä. Urheilukomppanian siirtyessä Lahteen 1979, Immonen siirtyi eläkkeelle.
Bock (panimo)

Bockin panimo (vuoteen 1968 Bryggeri Aktiebolag BOCK, 1968-1970 Panimo Oy Bock Bryggeri Ab) oli vaasalainen vuonna 1890 silloisessa Mustasaaressa perustettu olutpanimo, joka toimi vuoteen 1987. Se laajeni perustamisestaan lähtien. Bock osti viereisellä tontilla sijainneen Lahti Ölbryggerin vuonna 1892, Wasa Ölbryggeribolagin vuonna 1897, Ångbryggeri Aktiebolag Kronanin vuonna 1903, Kokkolan Panimon vuonna 1932, Vasa Bryggerin vuonna 1933, osuuden oululaisesta Toppilan Mallasjuomatehtaasta vuonna 1938 ja vuonna 1939 osake-enemmistön seinäjokelaisesta Mallaskosken tehtaasta. Viimeinen panimo-ostos oli vuonna 1948 ostettu Pietarsaaren panimo.
Hartwall osti Bockin panimon vuoden 1968 joulukuussa ja siirsi sinne Karjala-oluen valmistusta. Karjalan valmistus siirtyi kuitenkin Turun Kaarinaan, josta Hartwall oli ostanut vuonna 1971 Auran panimon. Panimo Oy Bock Bryggeri Ab fuusioitiin Hartwalliin vuonna 1970. Hartwallin omistuksessa panimo rakennettiin käytännössä uudelleen. Tehdas lopetettin vuonna 1987.

Bock's Corner Brewery

Bockin panimon vanhalle tontille Pukinkulmaan perustettiin uusi panimo vuonna 2014. Uuden yhtiön virallinen nimi on Bock's Corner Brewery Oy ja sen ensimmäiset oluet tulivat markkinoille maaliskuussa 2015. Osa uuden panimon tiloista sijaitsee Lahti Ölbryggerin 1870-luvulla rakennetussa jääkellarissa, mutta muuten tilat ovat uudet. 
Kuten aiemminkin, panimon maskotteja ovat nykyäänkin aitauksessa elävät pukit. Panimon ohella samaan rakennukseen valmistui myös panimoravintola. Panimo on palauttanut tuotantoon myös vanhan limonadin, Rally colan.
Takajärvi (järvi Hattulassa)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 607 hehtaaria ja se on 4,4 kilometriä pitkä ja 2,6 kilometriä leveä. Järven pohjoisosat ovat muodostuneet harjujakson muodostumista. Takajärven kylässä kohoaa rannasta kaksi 25 metriä korkeaa mäkeä ja luoteispäässä saman korkuinen Hautalamminmäki.
Saaria on 19, joista Kotsaari, Pyhäsaari, Hitonsaari ja Lumiriippa ovat yli hehtaarin kokoisia, muista saarista viisi ovat yli aarin ja loput 11 ovat alle aarin kokoiset. Saarten yhteispinta-ala on 39 hehtaaria ja niiden rantaviivan yhteispituus on 3,6 kilometriä. Muita nimettyjä saaria ovat Parisaaret,
Pajusaari ja Hiukia. Lintusaari on nimestään huolimatta niemi.
Järven tilavuudeksi on luotaamalla saatu 40,1 miljoonaa kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 6,6 metriä ja suurin syvyys on 18,3 metriä. Syvin kohta sijaitsee Lumiriipan länsipuolella.
Sen rantaviivan pituus on 27,6 kilometriä. Hämeenlinnan raja kulkee järven länsipuolelta ohitse. Järven rannan tuntumassa sijaitsevat Könnölän, Pyhälahden ja Takajärven kulmakunnat. Järven lähellä sijaitsee neljä maatilaa ja sen rannoille on rakennettu lähes 150 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet Könnölästä tai Hyrvälästä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Räikälänjoen valuma-alueeseen, johon Alajoen valuma-alue kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 109,6 metriä mpy. Järveen laskee 15 ojaa, joista Sonnanoja, Rastaslamminoja ja Heinisuonoja ovat huomattavimmat. Siihen laskee suoraan Mustalammi, Vinjalammi ja Iso Rastaslammi. Järven laskujoki on Alajoki, joka laske Alajärveen.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven rantaviivan muoto ei seuraa nykyistä reittiä. Merkittävin ero on Lintusaaressa, joka sijaitsi tuolloin saarenmitan päässä pohjoisrannasta, mutta se on nykyään maatunut kiinni rantaan niemeksi. Järvellä on selvästi suoritettu järvenlasku. Tätä tukee Kansalaisen Karttapaikan rinnevarjostuskuvat. Järvenlasku on tapahtunut ennen vuotta 1960.
Osip Kozlovski

Osip Antonovitš Kozlovski (ven. Осип Антонович Козловский, puol. Jósef Kozłowski, s. 1757 Varsovassa – k. 11. maaliskuuta 1831 Pietarissa) oli venäläinen puolalaista tai valkovenäläistä syntyperää oleva säveltäjä. Venäjällä hän tuli erityisesti tunnetuksi patrioottisista poloneeseistaan (muun muassa Grom pobedy, razdavaisja!).

Elämä

Osip Kozlovski syntyi Varsovassa 1757, jossa hän toimi kuoropoikana Pyhän Johanneksen katedraalissa. Vuodesta 1775 hän työskenteli Trakaissa Tadeusz Franciszek Ogińskin palatsissa Michał Kleofas Ogińskin (1765–1833) opettajana.
Kozlovski muutti Venäjälle 1786, missä hänet värvättiin armeijaan Turkkia vastaan käydyssä sodassa. Pian Grigori Potjomkin sai tietää hänestä ja vaikuttuneena Kozlovskin musiikillisesta lahjakkuudesta hän esitteli Kozlovskin hoville.
Vuonna 1791 Kozlovski sävelsi Grom pobedy, razdavaisjan!, josta tuli joksikin aikaa Venäjän epävirallinen kansallislaulu. Pjotr Tšaikovski otti tämän poloneesin toisen osan myöhemmin oopperansa Patarouvan loppukohtaukseen.
Kozlovskin Pavel Potjomkinin tekstiin perustunut ooppera Zelmira i Smelon, ili Vzjatije Izmaila (ven. Зельмира и Смелон, или Взятие Измаила) esitettiin 22. heinäkuuta 1795.
Kozlovski valvoi Pietarin teatterikorkeakoulua vuosina 1799–1819. Hän sävelsi kuuluisan sielunmessun Puolan kuninkaan Stanislaus II Poniatowskin (1732–1798) kuoleman johdosta. Vielä toisen sielunmessun hän teki Aleksanteri I:n kuoltua. Kozlovskin koko tuotanto käsittää muun muassa Oidipus Ateenassa (1804), Fingal (1805), Oidipus Rex (1816), Esfir (1816), liturgiamusiikkia, muun muassa Te Deum, kantaatteja, kuorolauluja, lauluja (joista 28 venäläisiä) ja noin 70 poloneesia.
Osip Kozlovski kuoli Pietarissa 11. maaliskuuta 1831.
Kuntoutustutkimus

Kuntoutusjärjestelmien ohjeet kuntoutustutkimuksesta

Kelan mukaan kuntoutustutkimus on monipuolinen lääketieteellinen, sosiaalinen ja psykologinen tutkimus, joka tehdään kuntoutuslaitoksessa. Sen perusteella laaditaan yhteistyössä kuntoutujan ja kuntoutuksen asiantuntijoiden kanssa ammatillinen kuntoutussuunnitelma. Kuntoutustutkimus kestää enintään 12 päivää yksilöllisen tarpeen mukaan ja se tehdään 1–3 jaksossa.
Työvoimatoimiston kuntoutustutkimuksessa selvitellään eri alojen asiantuntijoiden yhteistyönä asiakkaan kokonaistilannetta, työ- ja toimintakykyä ja sen ennustetta sekä kuntoutustarvetta ja –mahdollisuuksia. Tutkimus on moniammatillinen, jossa lääkäri, psykologi ja sosiaalityöntekijä arvioivat yhdessä asiakkaan tilannetta yhdessä. Kuntoutustutkimuksia voidaan järjestää esimerkiksi kuntoutustutkimuslaitoksissa ja muissa kuntoutuslaitoksissa, keskussairaaloiden kuntoutustutkimusyksiköissä, monipalvelusäätiöissä ja työklinikoissa.
Vakuutuskuntoutus VKK:n ohjeiden mukaan kuntoutustutkimus on laajempi arvio kuntoutujan työ- ja toimintakyvystä sekä ammatillisista kuntoutusmahdollisuuksista. Tutkimuksen kesto on 2–3 viikkoa. Tutkimukseen sisältyy tarpeen mukaan lääkärin, psykologin, sosiaalityöntekijän, kuntoutusohjaajan, fysioterapeutin ja toimintaterapeutin arvio. Lisäksi voidaan konsultoida erikoislääkäreitä. Arvioiden perusteella laaditaan kuntoutussuunnitelma.

Muut vastaavat palvelut

Kaikkiin hyvinvointipalveluihin sisältyy vaatimus toimenpiteiden tarkoituksenmukaisuuden ja vaikuttavuuden yksilökohtaisesta suunnittelusta. Kaikissa yhteyksissä korostetaan myös asiakkaan osallistumisen tärkeyttä. Tässä mielessä monet muutkin yksilön työ- ja toimintakykyyn välittömästi tai välillisesti vaikuttavien palveluiden taustaselvitykset ja toteutuksen ohjausjärjestelmät sisältävät kuntoutustutkimukselle tyypillisiä elementtejä. Koululainsäädännössä tunnetaan opintojen ohjaus ja HOJKS (henkilökohtainen opetuksen järjestämissuunnitelma), työvoimapalveluissa työkunnon selvitykset, osaamiskartoitukset, aktivointisuunnitelmat sekä ammatinvalinnanohjaus ja urasuunnittelu. Sosiaalihuollon, lastensuojelun ja päihdehuollon lainsäädäntö edellyttävät myös asianmukaisia ja riittävän kattavia huolto-, palvelu- tai kuntoutussuunnitelmia.
Ruskorisuttaja

Levinneisyys

Ruskorisuttajaa tavataan Brasiliassa. Sen kanta on vakaa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sahan-Kalle

Kalle (Karl Fredrik) Saha (sukunimi alkuaan Oravala) eli Sahan-Kalle (24. kesäkuuta 1852, Toholampi – 31. elokuuta 1933, Toholampi) oli keskipohjalainen maanviljelijä ja kansanrunoilija.

Henkilöhistoria

Oravalan talossa syntyneen Kalle Sahan vanhemmat olivat talollinen Sakarias Mikonpoika Oravala ja Anna-Liisa Kotila. Köyhissä oloissa elänyt perhe asui useilla eri uudistiloilla. Kalle Saha piti itse elämänsä onnellisimpana aikana neljän vuoden jaksoa, jonka hän vietti renkinä. Hän meni naimisiin vuonna 1873 samassa talossa palvelleen Lohtajalta kotoisin olleen Johanna Aapantytär Luikun (alkuaan Bom; 1851–1905) kanssa.
Saha kävi Yhdysvalloissa ja asui siellä neljä vuotta, mutta ei päässyt hyviin ansioihin huonojen aikojen takia. Palattuaan Suomeen hän osti isältään Sahan kruununtorpan ja muutti sinne perheineen. Häntä alettiin kutsua Sahan-Kalleksi asuinpaikan mukaan. Perheessä oli yhdeksän lasta, mutta toimentulo oli kohtalainen ja Sahan-Kalle saattoi käyttää aikaa runojen kirjoittamiseen. Hän kirjoittikin satoja runoja eri elämän ilmiöistä ja laati niitä myös erilaisiin juhlatilaisuuksiin. Kaarle Krohn julkaisi Sahan-Kallen runoja kokoelmana, joka ilmestyi vuonna 1891.
Vuosisadan vaihteessa perheonni kuitenkin kääntyi, kun neljän vuoden sisällä seitsemän perheenjäsentä kuoli keuhko- ja sydäntauteihin. Vastoinkäymisten takia Saha joutui myymään torppansa halvalla. Hänen vaimonsa kuoli samoihin aikoihin. Kalle Saha asui sittemmin useissa eri torpissa ja meni vielä kahdesti naimisiin: vuonna 1905 Amanda Aleksintytär Lahnalammen (1864–1907) kanssa ja vuonna 1909 Anna Liisa Juhontytär Jokelan kanssa. 
Saha toimi pyhäkoulunopettajana peräti 35 vuoden ajan ja kuului Toholammin säästöpankin isännistöön sekä kirkkovaltuustoon useaan otteeseen. Hänen syntymänsä satavuotispäivänä, juhannuksena 1952 pystytettiin hänen haudalleen Toholammin hautausmaalla muistokivi.
Iiro Ollila

Iiro Ollila (s. 1971) on suomalainen säveltäjä, muusikko, improvisoija ja äänisuunnittelija. Hän on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri ja klassisen kitaransoiton opettaja. Ollila on työskennellyt kitaransoitonopettajana ja konsertoivana kitaristina vuoteen 1997 ja sittemmin säveltäjänä ja äänisuunnittelijana. Hän on toiminut myös Koiton Laulun taiteellisena johtajana vuosina 2000–2006. 
Ollila on säveltänyt konserttimusiikin lisäksi teatteriin, tanssiteoksiin, televisioon ja elokuviin. Hänen erityisalueitaan ovat teatterimusiikki ja -äänisuunnittelu, teatteri-improvisaatio sekä arkaais-musiikillinen improvisoitu ”huuto”. Elokuvamusiikin Ollila on tehnyt muun muassa Kaisa Rastimon ohjaamaan Myrskyyn. 
Ollila on työskennellyt muusikkona muun muassa Stella Polaris -improvisaatioteatterissa ja johtanut Suomen Improvisaatiokuoroa. Hän opettaa teatteri-improvisaatiota Taideyliopiston Sibelius-Akatemiassa.
Hemi (kemia)

Hemi on kelaatteihin kuuluva prosteettinen ryhmä. Ihmiselimistössä sitä on hemoproteiineissa. Hemoproteiineja ovat muun muassa hemoglobiini, myoglobiini ja elektroninsiirtoketjussa toimiva sytokromi c. Hemin keskusatomina toimii Fe²⁺-ioni, joka sitoutuu neljällä sidoksella polyfunktionaaliseen ligandiin, jona toimii protoporfyriini IX. Rauta(II)-ioni muodostaa lisäksi kaksi sidosta hemoproteiinin polypeptidiketjujen aminohappojen sivuketjujen kanssa. Happimolekyylin sitoutuessa hemiin rautaionin yksi sidos peptidiin katkeaa. Näin muodostuu sidos hapen ja rautaionin välille. Kaikki rautaionin muodostamat sidokset hemissä ovat koordinaatiosidoksia.
Happea sitovissa hemoproteiineissa eli myoglobiinissa ja hemoglobiinissa keskusatomina toimivan raudan hapetusluku on aina kaksi. Sen sijaan sytokromien normaaliin toimintaan kuuluu raudan hapetusluvun vaihtelu +II:n ja +III:n välillä. Syanidi-ionin myrkyllisyys perustuukin siihen, että se sitoutuu kolmiarvoiseen hemirautaan estäen näin sytokromia palautumasta pelkistyneeseen muotoon ja siten pysäyttää soluhengityksen.
Ihmisessä hemioksygenaasientsyymi hajottaa hemimolekyylin ensin biliverdiiniksi, joka edelleen hajoaa entsymaattisesti bilirubiiniksi.
Kivihuulikala

Tuntomerkit

Kivihuulikalan joidenkin yksilöiden tiedetään kasvaneen kokonaispituudeltaan 18-senttimetrisiksi. Lajin luontainen pituus on kuitenkin noin 11 senttimetriä. Kalan on väriltään selkäpuolelta punertavanruskea ja vatsasta vaaleampi. Pyrstöevän alkupäässä on musta täplä; myös selkäevän alussa on musta täplä, joka kuitenkin yleensä on heikosti erottuva.

Käyttö

Kaupalliset kalankasvattamot hyödyntävät kivihuulikalan ja sen sukulaislajin viherhuulikalan mieltymystä loisten syömiseen muiden kalojen päältä myyntiin tarkoitetun lohen puhdistamiseksi . Huulikalat pääsevät kuitenkin usein karkaamaan läpi kasvattamoiden verkkoaitojen, koska ne ovat lohta huomattavasti pienempikokoisia.
Monet alkuperäiskansat käyttävät kivihuulikalaa ravintonaan. Länsimaissa se on suosittu sekä julkisten akvaarioiden asukkina  että virkistyskalastuksen kohteena.
Sami Kuoppamäki

Sami Sakari Kuoppamäki (s. 1971) on suomalainen muusikko, pääasiassa rumpali. Hän on vaikuttanut muun muassa yhtyeissä Kingston Wall, So-So, Von Hertzen Brothers, Groove Convention ja Anssi Tikanmäen Filmiorkesteri. Kuoppamäki on toiminut myös sessiomuusikkona ja soittanut Idols-televisio-ohjelman taustayhtyeessä. Hän on yksi Suomen arvostetuimmista rumpaleista. Kuoppamäki on vaikuttanut myös jazzpiireissä: hän on esiintynyt Lenni-Kalle Taipaleen kanssa ja soittanut saksofonisti Eero Koivistoisen kanssa Eero Koivistoinen Music Societyn levyllä X-Ray (2006). Nykyään Kuoppamäki soittaa muun muassa Samuli Putron yhtyeessä sekä Ellips- ja Zook-yhtyeissä. Kuoppamäellä on omat nimikkokapulat, Kuoppis-kapulat, joita valmistaa tšekkiläinen Balbex-yhtiö.
Kuoppamäki avioitui näyttelijä Liisa Mustosen (ent. Kuoppamäki) kanssa kesällä 2001 ja erosi hänestä kesällä 2008. Heillä on tytär.
Hänen isänsä on Matti Kuoppamäki, kontrabasson soittaja Suomen Kansallisoopperan orkesterissa. Sami Kuoppamäki on Sakari Topeliuksen jälkeläinen.
Flappy Bird

Pelaaminen

Pelissä tavoitteena on lennättää lintua (näpäyttelemällä näyttöä) osumatta putkiin. Jos lintu osuu putkeen, peli loppuu. Aina kun lintu lentää putkiasetelman välistä, pelaaja ansaitsee pisteen. Se sisältää Super Mario Worldin tyyliset grafiikat, hyvin perinteiset mekaniikat, sekä sisäistä mainontaa. Mainonnat tienasivat alkuvuodesta 2014 The Vergen raporttien mukaan keskimäärin 50 000 dollaria päivässä.
Varinit

Varinit olivat yksi Nerthus-jumalatarta ensimmäisellä vuosisadalla palvoneista germaaniheimoista. Tacitus mainitsee heidät teoksessaan Germania ja kertoo, että heidän maitaan ympäröivät joet ja metsät varustusten kaltaisina.  Rostockin Warnemünde on saattanut saada nimensä heimon mukaan.
Vepsä (Tohmajärvi)

Vepsä on Tohmajärven kylä Pohjois-Karjalassa. Kylältä on matkaa Tohmajärven keskustaan 25 km ja Joensuuhun 85 km.
Katumajärvi (Padasjoki)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 15,2 hehtaaria, se on 1,1 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari.  Sen rantaviivan pituus on 3,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Pannijoen valuma-alueeseen (14.253) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 141,8 metriä mpy.
Esko Tirronen

Esko Tirronen (10. toukokuuta 1934 Harlu – 13. marraskuuta 2011 Kuusankoski) oli suomalainen taidemaalari.

Henkilöhistoria

Tirrosen vanhemmat olivat viilaaja Jalmari Tirronen ja Liisa Pentti. Hän oli naimisissa ensin taidemaalari ja -graafikko Ulla Rantasen kanssa ja sitten Ulla Talven kanssa. Molemmat liitot päättyivät eroon. Lumimarja Tirronen (s. 1976) on hänen tyttärensä.  Tirronen kävi Suomen Taideakatemian koulun 1955–1959. Kymen läänin läänintaiteilija hän oli 1973–1975. Hän opetti Lahden taidekoulussa 1975 alkaen ja toimi taidekoulun rehtorina 1982–1985.

Taiteellinen tuotanto

Tirronen teki läpimurtonsa 1960 Nuorten näyttelyssä ja sai samana vuonna valtion taidepalkinnon. Hän oli abstraktin informalistisen taidesuunnan edelläkävijä Suomessa 1960-luvulta alkaen, mutta hänet tunnetaan myös suurten naishahmojen tekijänä.  Tirrosen töitä on ollut esillä Venetsian biennaalissa 1962 ja ARS 61 ja ARS 74 -näyttelyissä. Samalla hän myös toteutti osan teoksistaan ruiskumaalauksella. Hän on maalannut myös muotokuvia ja suunnitellut teatterilavasteita.