google/wiki40b huggingface dataset:
Aaltoputki

Aaltoputki on radiotekniikassa käytetty mikroaaltojen siirtolinja. Yleensä se on metallinen putki, jota käytetään esimerkiksi tutkan osana. Aaltoputkessa kuljetetaan mikroaaltoja lähettimestä antenniin ja antennista vastaanottimeen. Aaltoputki kestää enemmän tehoa ja on vähähäviöisempi kuin koaksiaalikaapeli. Aaltoputkia käytetään myös optiikassa ja akustiikassa.

Rakenne ja toiminta

Sähkömagneetinen kenttä etenee aaltoputkessa joko TE- tai TM-muodossa. Taajuuden ja putken mittojen yhteensopivuuden vuoksi kenttä heijastuu putken sisäpinnasta ja siirtyy aaltoputkessa lähes häviöttä. Aaltoputken optimaalinen mitoitus määräytyy suoraan siirrettävästä taajuudesta. Kyse on suorakaiteen muotoisesta, elliptisestä tai pyöreästä kupariputkesta, jonka sisäpinta voi olla hopeoitu häviöiden vähentämiseksi. Nyrkkisääntönä aaltoputken aukon pitkä sivu on suunnilleen aallonpituuden suuruinen eli 3 GHz taajuudella aukon pitkän sivun pituus on noin 10 cm. Aaltoputken aukon lyhyt sivu on puolet pitkästä sivusta.
Poikkileikkaukseltaan elliptinen tai pyöreä aaltoputki voi olla taipuisaa ja sillä saadaan aikaan jouhevia mutkia toisin kun suorakaideputkella, jossa käytetään yleensä jäykkiä kaaria ja kulmapaloja. Taipuisa suorakaideputki muodostuu haitarimaisista nivelistä, joiden vuoksi siihen syntyy häviöllissyyttä. Aaltoputkia käytetään 1 GHz taajuudesta ylöspäin, sillä tätä matalammilla taajuuksilla aaltoputken koko on huomattava.
Erkki Puomi

Erkki Elias Puomi (10. helmikuuta 1898 Helsinki – 23. huhtikuuta 1939 Hyvinkää) oli suomalainen everstiluutnantti joka toimi Neuvostoliittoon kohdistuneesta tiedustelusta vastanneen yleisesikunnan tilastotoimiston päällikkönä 1930-luvulla.
Puomi osallistui Suomen sisällissodan aikana Helsingin valtaukseen Helsingin valkokaartin mukana. sodan jälkeen hän valmistui upseeriksi Viipurissa pidetyiltä upseerikokelaskursseilta.
Puomi toimi majurina ollessaan Suomen sotilasasiamiehenä Moskovassa 1929–1931. Hän oli yleisesikunnan tilastotoimiston eli vuoteen 1937 saakka yleisesikunnan osasto 2:n toimisto V:n ja vuosina 1938–1939 ulkomaaosaston (U) tilastotoimisto (U 2) päällikkönä 1934–1939. Puomi ylennettin everstiluutnantiksi 1936. Puomi opetti myös tiedustelua Sotakorkeakoulussa 1930-luvulla.
Tilastotoimisto keskittyi tietojen hankkimiseen Neuvostoliitosta ja sen sotalaitoksestaa. Se järjesti ja johti Neuvostoliittoon kohdistuvaa tiedustelua, analysoi keräämänsä tiedot ja jakoi edelleen laatimansa asiakirjat muille viranomaisille. Näitä asiakirjoja olivat muun muassa säännöllisesti julkaistut "Tiedotuksia Neuvostoliitosta" ja "Yleiskatsaus".
Firma (elokuva)

Juoni

Mitch McDeere (Tom Cruise) pääsee töihin arvostettuun asianajotoimistoon Bendini, Lambert & Locke. Hän ja vaimonsa Abigail ”Abby” (Jeanne Tripplehorn), muuttavat Memphisiin, jossa ”Firmana” tunnettu yhtiö sijaitsee. Avery Tolar (Gene Hackman) toimii Mitchin oppi-isänä uudessa yhtiössä, jonka toiminta paljastuu muuksi kuin oli odotettu.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano pitää elokuvaa hieman ylipitkänä mutta ammattimaisena ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.

Muuta

Firma-kirjasta on myös tehty Firma-televisiosarja.
Gabriel Israel Hartman

Gabriel Israel Hartman (28. tammikuuta 1776, Lumparland – 1. maaliskuuta 1809, Turku) oli suomalainen filosofi, joka vaikutti Turun akatemiassa. Hän toimi teoreettisen filosofian dosenttina vuodesta 1802 ja kirjastonhoitajana vuodesta 1807, mihin toimeen liittyi myös kasvatusopista luennoiminen. Hän kuitenkin kuoli suhteellisen nuorena, eikä ehtinyt professoriksi asti. Hartman perusti pienen koulun Turkuun vuonna 1800.
Filosofina Hartman oli kantilainen ja kannatti tietoteoriassa empiiristä realismia. Se oli eräänlaista lockelaista empirismiä, joka oli korjattu tietoteoreettisella realismilla. Eettisesti hän oli utilitaristi, ja vastusti kantilaista velvollisuusetiikkaa. Hartmanin oppilaita olivat muun muassa Erik Gabriel Melartin ja Odert Henrik Gripenberg.
Hartman oli naimisissa Sofia Charlotta Aminoffin (k. 1820) kanssa. Heillä oli poika Gabriel Reinhold Hartman (k. 1862), joka toimi Kurkijoen kirkkoherrana.
Ulostaminen

Ulostaminen eli defekaatio (lat. defaecatio) on ruoansulatuksen viimeinen vaihe. Siinä suolesta poistuu peräaukon kautta ravinnon imeytymätön osa, uloste.
Ihmisen ulostamisen tiheys vaihtelee välillä kolme kertaa päivässä – kolme kertaa viikossa. Harvempi ulostamistiheys voi olla merkki ummetuksesta ja tiheämpi ripulista.

Fysiologia

Peristaltiikka tuo peräsuoleen ulostemassaa. Peräsuolen seinämän venytys toimii ulostamisheijasteen eli defekaatiorefleksin (ks. refleksi) ärsykkeenä. Selkäytimen ristiosassa sijaitseva ulostamiskeskus saa tiedon tästä venytyksestä. Keskushermoston ylemmät osat valvovat ulostamiskeskuksen toimintaa.
Ulostamisen aikana koolonin loppuosa supistuu. Sitä tärkeämpää on kuitenkin vatsalihasten supistus, joka nostaa painetta vatsaontelossa. Kurkunpää sulkeutuu, jottei paine pääse karkaamaan.
Ulosteen mukana suolesta poistuu ravinnon imeytymätön osan lisäksi paljon suolistobakteereja ja joko suolen seinämästä irronneita tai maksan sappeen erittämiä kuona-aineita.
Ulostustarvetta on usein aamiaisen jälkeen, sillä sekä herääminen että syöminen stimuloivat koolonin massaperistaltiikkaa. Siistiksi opettelevalle lapselle voikin olla eduksi, jos hänet istutetaan potalle aina aamiaisen jälkeen.
Malawinkutoja

Levinneisyys

Malawinkutojaa tavataan Malawissa, Mosambikissa, Tansaniassa ja Sambiassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ruokolahden lava

Tanssipaikka

Lavalla järjestetään tanssit kesälauantaisin sekä muina erikseen ilmoitettuina ajankohtina. Tanssi-iltoina naisille on varattu tunnin naistenhaku. Vuosittain järjestetään myös nuortentapahtuma Ruokolahti Rock. Kauden aikana lavalla käy yli 10 000 asiakasta.
Tanssilavan, kahvion ja makkaramyynnin lisäksi huvialueella on myös lauantaisin karaoke tanssien aikaan.

Matkaparkki

Lavan pysäköintialueella sijaitsee lyhytaikaiseen leiriytymiseen tarkoitettu matkaparkki, jossa asuntovaunu/-autopaikkoja (osa sähköistettyjä) sekä huoltorakennus. Huoltorakennuksessa suihku, WC, inva-WC, lastenhoito- ja tiskaushuoneet sekä kemiallisen WC:n tyhjennys. Avaimen saa vuokrattua kesäkioskilta.
Lavan yhteydessä toimiva kesäkioski sekä matkaparkki on avoinna joka päivä toukokuun lopulta syyskuun alkuun.
Artevelde (1940)

Valmistus

Alus tilattiin Cockerillilta korvaamaan vanhentunut Zinnia (Ersatz Zinnia) ja sen köli laskettiin 1939 telakkanumerolla 686. Saksa valtasi Belgian toukokuussa 1940 ja samalla se sai haltuunsa telakalla edelleen olleen keskeneräisen aluksen.
Alus laskettiin vesille 28. elokuuta 1940 nimellä K4 ja se siirrettiin Wilton-Fijenoordin telakalle Schiedamiin viimeisteltäväksi. Alus valmistui 25. huhtikuuta 1943 nimellä Lorelei. Saksalaiset olivat muuttaneet alkuperäisiä suunnitelmia ja se muistutti modernisoitua Zinniaa. Aluksen aseistuksena oli kolme 105 millimetrin tykkiä, neljä 47 millimetrin (2 x 2) ja kymmenen 20 millimetrin (2 x 4 ja 1 x 2) ilmatorjuntatykkiä sekä miinanlasku-
ja miinanraivauskyky.
Alus oli valmistettu Siemens-Martinin teräksestä ja siinä oli yksitoista vesitiivistä osastoa, mutta ei kaksoispohjaa.

Palvelus

Sodan päätyttyä alus vallattiin takaisin Cuxhavenissa ja se liitettiin Belgian merivoimiin. Alus oli kuitenkin huonossa kunnossa ja se ei kyennyt omin voimin matkaamaan avomerellä. Aluksen moottoreita ei kunnostettu, vaan se sijoitettiin paikalleen ankkuroiduksi koululaivaksi.
Alus poistettiin alusluettelosta 1950-luvun alussa ja se romutettiin 22. marraskuuta 1954 J. Bakker & Zonenilla Brüggessä.
Tom Nekljudow

Tom Nekljudow (s. 27. elokuuta 1960) on suomalainen rumpali. Hänen ominta tyyliään on free jazz, mutta Nekljudow on soittanut myös muun muassa maailmanmusiikkia.
Nekljudow aloitti uransa vuonna 1975 Raoul Björkenheimin perustamassa yhtyeessä Arbuusi ja liittyi sen jälkeen vuonna 1980 kansanmusiikkia, jazzia ja progressiivista rockia yhdistelleen Piirpauken riveihin. Jätettyään yhtyeen vuonna 1983 Nekljudow aloitti musiikin opiskelun Edward Vesalan johdolla ja liittyi samalla basisti Antti Hytin kvartettiin. Samoihin aikoihin syntyi myös parin vuoden ajan toiminut yhtye Roommushklahn, jossa Nekljudowin lisäksi soittivat Björkenheim ja Hytti sekä saksofonisti Jone Takamäki ja pianisti Jarmo Savolainen. 1980-luvun jälkipuoliskolla hän oli mukana vielä Björkenheimin Krakatau-yhtyeessä sekä kitaristi Hasse Wallin Afro-Line -kokoonpanossa.
Koko 1990-luvun alkupuoliskon kestäneen hiljaselon jälkeen Nekljudow aktivoitui jälleen vuonna 1997, jolloin hän muodosti Otná Eahket -yhtyeen yhdessä Hytin ja Takamäen kanssa. Vuonna 1999 triosta syntyi Suhkan Uhka, jonka jälkeen Nekljudow on 2000-luvulla soittanut muun muassa pitkään Juhani Aaltosen yhtyeessä sekä Jorma Tapion Rolling Thunder -kokoonpanossa.
Vanhemmuus

Vanhemmuus ja onnellisuus

Suomessa kaikkein onnettomimpia parisuhteessa ovat pienten lasten vanhemmat, etenkin isät.
Ensimmäisen lapsen syntymä vähentää saksalaisen onnellisuutta keskimäärin 1,6 yksikköä asteikolla 1-10. 17 prosentilla vähenemä oli ainakin kolme yksikköä. Heistä vain 58 % hankki toisen lapsen kymmenen vuoden sisällä. Esimerkiksi avioero vähensi onnellisuutta vain 0,8 yksikköä ja puolison kuolema tai työttömyys vain 1 yksikön verran. 
Vuosien myötä onnellisuus kuitenkin nousi ja oli iäkkäämpänä korkeampi kuin lapsettomilla. Esimerkiksi lasten lähtiessä kotoa haittavaikutus puolisoiden suhteeseen ja toisilleen osoittamaan tukeen voi vähetä, samoin lapsiin kuluvat aika ja raha. 
Lasten ollessa pieniä vanhemmat ovat usein väsyneitä, heillä voi olla univaikeuksia ja vanhempien kahdenkeskinen huomaavaisuus voi jäädä vähemmälle, puoliso voi "unohtua".

Yleisyys

Lapsia hankkii arviolta neljä viidestä naisesta ja vajaat kolme neljästä miehestä. 35-vuotiaista lapsia ovat saaneet 73 % naisista ja alle 60 % miehistä.
Aizpute

Historia

Kaupungin alueelle tuli asutusta jo 800-luvulla jolloin sinne alettiin rakentaa Beidan linnaa. 1200-luvulla aluetta pitivät halussa kalparitarit mutta heidän kärsittyään tappion liettualaisille vuonna 1237 se muuttui Liivinmaan ritarikunnaksi ja oli Saksalaisen ritarikunnan haara.
Ensimmäiset juutalaiset saapuivat Aizputeen vuonna 1751. Vuonna 1881 kolmasosa väestöstä oli juutalaisia. Vuoteen 1935 ennen toista maailmansotaa kapungin väestöstä oli 15,6 prosenttia juutalaisia. Natsien joukot miehittivät kaupungin kesäkuun lopulla vuonna 1941. Marraskuun 3. samana vuonna juutalaisten, joita asui Aizputessa sillon 386, käskettiin saapua synagogaan ja heidät kuljetettiin kaupungin eteläpuolella sijaitsevaan metsään ja ammuttiin.
Somerin taistelu

Lähtökohdat

Talvisodan jälkeen, välirauhan aikana, Neuvostoliitto vahvisti otettaan Kotkan tuntumassa. Neuvostoliitto varusti Suursaaren sekä Somerin ja Narvin saaret, joita vastaan Suomen merivoimat ryhmittivät Kotkan rannikkopatteriston.
Jatkosota alkoi 25. kesäkuuta 1941 ja saman vuoden joulukuussa suomalaiset valtasivat Suursaaren sekä Somerin ja muita pieniä saaria.

Taistelu

Venäläiset yrittivät 8. heinäkuuta 1942 vallata Somerin linnakesaaren takaisin hyökäten ensin ilmasta ja sitten vartio- ja moottoritorpedoveneiden voimin. Aamuyöllä alkaneessa hyökkäyksessä venäläiset saivat saaren itäpään haltuunsa 150 miehen voimin, mutta Osasto Tupolan voimin suomalaiset tekivät vastahyökkäyksen ja torjuivat vähitellen venäläisten yritykset saada lisää miehiä maihin.
Somerin linnakkeen joukot ryhtyivät päivän valjettua vastahyökkäykseen klo 13.10 ja saartorengas murtui lopullisesti 9. heinäkuuta 1942. Ulko-Tammion linnake osallistui Somerin taisteluun kolmella raskaalla 152/45 C -tykillään, jonka kantama oli 19 kilometriä.
Taistelut saaresta päättyivät suomalaisten voittoon, kun taisteluun oli ottanut osaa lähes koko Suomen laivasto. Voiton päivä osui laivaston vuosipäivälle, jota vietetään 9. heinäkuuta.
Saarta puolustivat Suomen laivaston ja rannikkojoukkojen lisäksi ilmavoimat. Tappiosta huolimatta venäläisten meri- ja ilmavoimat jatkoivat toimintaansa alueella aina 11. heinäkuuta 1942 asti.

Tappiot

Neuvostoliitto menetti taistelussa 16 vartio- ja moottoritorpedovenettä sekä saarella 128 miestä. Somerin linnake onnistui upottamaan 17 ja vaurioittamaan 13 alusta, joiden mukana arvioitiin hukkuneen 210 miestä.
Suomalaisten tappiot olivat 17 kaatunutta ja 45 haavoittunutta.
Herkooli

Herkooli on Ilmajoella sijaitseva entinen kartano, jonka vuonna 1893 valmistunut päärakennus sijaitsee Kyrönjoen länsirannalla Nikkolan sillan pielessä. Kartanon kukoistusaikaa oli 1800- ja 1900-luvun vaihde, jolloin se oli Karl Johan Herrgårdin omistuksessa ja sai hänen sukunimestään kansan suussa nimen Herkooli. Suurimmillaan yli tuhannen hehtaarin tilalla oli 40 hengen palvelusväki, kuutisenkymmentä lehmää ja 22 hevosta.
Herkooli on osa Nikkolan ja Pirilän jokivarsiasutusta, jonka Museovirasto on luokitellut kuuluvaksi Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Herkoolin pohjoispuolella avautuu Alajoen lakeusmaisema, joka kuuluu Suomen valtakunnallisesti arvokkaisiin maisema-alueisiin.

Historiaa

Herkooli on alun perin Talvitien suvun hallitsema, Ilmajoen kenties vanhin maatila, josta löytyy merkintöjä 1400-luvulta alkaen. Vuonna 1664 se sai kievarioikeudet.
Vuonna 1874 maatilan osti vaasalainen Karl Johan Herrgård, joka oli innokas fennomaani, mikä saattoi olla yksi syistä miksi hän halusi muuttaa Vaasasta suomenkieliselle alueelle. Herrgårdin Aline-vaimo oli miehensä serkku ja vauraan vaasalaisen laivanvarustajan Carl Gustaf Wolffin tytär. Kaupunkilaispariskunta sai opetella maanviljelyksen ja kartanonpidon taidot alusta pitäen, mutta he onnistuivat siinä hyvin.
Herkoolin toinen isäntä John Herrgård ajoi kartanonsa konkurssiin ja teki itsemurhan hävittyään paljon rahaa pörssiromahduksessa. Rakennukset, karja ja pellot myytiin. Päärakennuksesta tehtiin Peltoniemen kansakoulu, ja se jatkoi alakouluna kuutisen vuosikymmentä peruskouluaikaan saakka, kunnes sille rakennettiin lähistölle uudet koulutilat. 1980- ja 1990-luvun vaihteessa Herkoolin kiinteistö oli Ilmajoen Säästöpankin omistuksessa. Silloin Ilmajoen Käsi- ja Taideteollisuusoppilaitoksen opiskelijat entistivät Herkoolin päärakennuksen alkuperäiseen tyyliinsä. Konkurssissa menetetty irtaimisto pyrittiin korvaamaan kerätyillä ja teetetyillä kalusteilla.
1990-luvulta alkaen Herkoolin päärakennus toimi lähes 20 vuotta tilausravintolana ja suosittuna häiden pitopaikkana. Vuonna 2014 Herkooli pakkohuutokaupattiin eikä uusi omistaja jatkanut ravintolatoimintaa.
Vuonna 2008 Piiri-televisiosarjan jakso käsitteli Herkoolin kartanon väitettyä kummittelua.
Valjala

Entinen kunta

Pinta-alaa kunnalla oli 180,02 neliökilometriä ja asukkaita siellä oli 1 416 (1.1.2010). 
Ennen toista maailmansotaa Valjalassa asui yli 3 900 ihmistä. Kunnan korkein piste sijaitsi 10,5 metriä merenpinnan yläpuolella. Valjalan kunnanjohtajana toimi Kaido Kaasik ja kunnan keskus oli nimeltään Valjala.
Valjalan naapurikunnat olivat Pihtla lännessä, Leisi pohjoisessa, Orissaare koillisessa ja Laimjala idässä. Kaakossa ja etelässä kunta rajautui Itämereen. Kunnan alueella virtaavat joet olivat Lõve jõgi, Maadevahe ja Võhkse.
Kunnassa toimi Valjala Põhikool -koulu sekä Valjala Lasteaed -päiväkoti. Vuosina 1240–1270 rakennettu Valjalan kirkko on luultavasti Viron vanhin maaseudulle rakennettu kirkko.

Kylät

Kunnassa oli yksi pienkauppala (alevik) ja 32 kylää (viroksi küla):
Ariste, Jursi, Jõelepa, Jööri, Kalju, Kallemäe, Kalli, Kogula, Koksi, Kuiste, Kungla, Kõnnu, Kõriska, Lööne, Männiku, Nurme, Oessaare, Põlluküla, Rahu, Rannaküla, Röösa, Sakla, Siiksaare, Turja, Tõnija, Undimäe, Valjala, Vanalõve, Veeriku, Vilidu, Võrsna, Väkra ja Väljaküla.

Väestö

Vuonna 2011 Valjalan kunnassa oli 1 176 asukasta, joista 1 164 (99,0 %) oli virolaisia, 3 (0,3 %) venäläisiä ja 9 (0,8 %) muita kansallisuuksia.
Eksoribonukleaasit

Eksoribonukleaasit ovat hydrolaaseihin tai transferaaseihin kuuluvia entsyymejä. Ne katalysoivat RNA-molekyylin hajotusta, joko hydrolyyttisesti, jolloin niistä muodostuu sokerifosfaatti ja lyhentynyt RNA-ketju tai fosforolyyttisesti, jolloin entsyymi hajottaa RNA-ketjun ja sokerifosfaattijohdannaiseen liittyy fosfaatti-ioni, jolloin muodostuu sokeripyrofosfaatti ja lyhentynyt RNA-ketju. Nimitys eksoribonukleaasit tulee siitä että ryhmän entsyymit hajottavat RNA-ketjua ketjun päästä, toisin kuin endoribonukleaasit, jotka hajottavat RNA-ketjun sen keskeltä.
Eksoribonukleaaseja esiintyy kaikissa niin esi- kuin aitotumaisissakin eliöissä. Niiden tehtävä on hajottaa RNA:ta, kun esimerkiksi tiettyä lähetti-RNA:ta ei enää tarvita tai mikäli RNA on virheellinen. Reaktiossa muodostuvat nukleotidisokerifosfaatit voidaan käyttää uudelleen RNA-molekyylien muodostamiseen. Eksoribonukleaasit jaetaan kuuteen alaryhmään sen perusteella, miten niitä esiintyy eliöissä, reaktiotyypin mukaan ja reaktion etenemissuunnan mukaan. Eksoribonukleaasit voivat hajottaa RNA-molekyyliä alkaen 3'-suunnasta eli sokerimolekyyliin päättyvästä päästä ja edetä kohti fosfaattiryhmään päättyvää päätä eli 5'-päätä. Näitä entsyymejä kutsutaan 3'→5'-eksoribonukleaaseiksi ja niitä esiintyy sekä esi- että aitotumaisissa soluissa. Aitotumaisilla eliöillä on lisäksi 5'→3'-eksoribonukleaaseja, jotka hajottavat RNA:ta fosfaattipäästä edeten kohti sokeripäätä.
Miku Hatsune

Ääni

Miku Hatsunen äänipankki on tuotettu japanilaisen ääninäyttelijän Saki Fujitan (jap. 藤田咲, Fujita Saki) esittämistä äännenäytteistä. Äänipankkiin kuuluu ainoastaan japanin kielessä tarvittavat äännenäytteet, joten sillä ei voida kunnollisesti toteuttaa laulua muilla kielillä.

Hahmo

Visuaalisena hahmona Miku Hatsune on 16-vuotias tyttö. Profiilinsa mukaan hän on 158 cm pitkä ja painaa 42 kg. Hahmon vaatetus perustuu löyhästi japanilaiseen tyttöjen koulupukuun ja siihen kuuluu mekko, paita, kravatti, irtohihat ja kengät. Hatsune Mikun on suunnitellut japanilainen kuvittaja KEI.

Esiintymiset muissa maissa

Miku Hatsunen hahmo on esiintynyt hologrammina tuotesarjan musiikin konserteissa myös Japanin ulkopuolella. Vuonna 2016 hahmo kävi Pohjois-Amerikan kiertueella. Hahmo on myös esiintynyt Late Show with David Letterman -ohjelmassa vuonna 2014.

Muuta ohjelmistoa

MikuMikuDance (MMD) on ilmainen animaatiosovellus, joka sallii käyttäjien tehdä ja animoida videoita. Sovelluksen on alun perin tehnyt Yu Higuchi (HiguchiM) Miku Hatsune -hahmon animointiin.
Jacques Lipchitz

Jacques Lipchitz (oik. Chaim Jacob Lipschitz, 22. elokuuta 1891 Druskininkai, Liettua – 26. toukokuuta 1973 Capri, Italia) oli liettualaissyntyinen kubistinen kuvanveistäjä, joka asui ja työskenteli ensin Pariisissa, kunnes pakeni 1941 saksalaismiehittäjiä juutalaisen syntyperänsä vuoksi Yhdysvaltoihin. Siellä hän asettui New Yorkin osavaltion Hastings-on-Hudsoniin.

Elämä ja ura

Lipchitz syntyi liettuanjuutalaisen rakennusurakoitsijan poikana Venäjällä, johon Liettua silloin kuului. Hän opiskeli ensin isänsä toiveesta insinööriksi mutta muutti äitinsä avustuksella vuonna 1909 Pariisiin, jossa opiskeli École des Beaux-Arts- ja Académie Julian -taideoppilaitoksissa. Pariisissa hänen tuttavapiiriinsä kuuluivat Juan Gris, Pablo Picasso ja Amedeo Modigliani.
Ystäviensä ja ajan hengen vaikutuksesta Lipchitz suuntautui kuvanveistossaan aluksi kubismiin ja piti ensimmäisen näyttelynsä 1920. Pian hän eteni kubismista kohti persoonallisempaa tyyliä, kevyempiä muotoja ja tunnepitoistempaa ilmaisua. Myöhemmin häntä alkoi kiinnostaa surrealismi ja muun muassa uudelleensyntymiseen liittyvät mysteerit.
Vuonna 1949, asuessaan jo Yhdysvalloissa, Lipchitz oli yksi 250 kuvanveistäjästä, jonka töitä oli näytteillä Philadelphian taidemuseon kansainvälisessä veistosnäyttelyssä. Vuonna 1954 Lipchitzin takautuva näyttely oli esillä New Yorkin Modernin taiteen museossa sekä Minneapolisissa ja Ohion Clevelandissä.
Vuodesta 1963 Lipchitz vietti osan vuodesta työskennellen Italian Pietrasantassa, jossa hän ystävystyi intersukupuoliseksi itsensä kokeneen kuvanveistäjä Fiore de Henriquezin (1921–2004) kanssa. Lipchitz kuoli 1973 Caprin saarella ja haudattiin Jerusalemiin.
Ihmissatama

Juoni

Andersin perhe päättää lähteä lomamatkalle Tukholman edustalla sijaitsevalle Domarön saarelle. Saaren asukkaat kertovat, että saari on kirottu ja kehottavat perhettä lähtemään pois. Perhe päättää kuitenkin jäädä. Eräänä kauniina talvipäivänä Anders ja hänen vaimonsa Cecilia ovat retkeilemässä saarella kuusivuotiaan tyttärensä Majan kanssa. Pian Maja näkee jotakin kummallista jäällä ja päättää mennä isänsä luvalla tutkimaan asiaa. Viiden minuutin kuluttua Maja on kadonnut jäälle, jälkiä jättämättä. Lapsen menetys johtaa lopulta siihen, että Anders ja Cecilia eroavat.
Kahden vuoden päästä pahasti alkoholisoitunut Anders päättää palata kirotulle Domarön saarelle. Eräänä päivänä hän löytää pöytään kaiverretun viestin ”KANNA MNUA” ja epäilee viestin olevan tyttäreltään, joka on yhä elossa jossakin. Samanaikaisesti Domarössa tuhotaan postilaatikkoja ja talot palavat maan tasalle. ”KANNA MNUA” -viesti alkaa ilmestyä myös muihin paikkoihin. Anders alkaa tutkia asiaa löytääkseen tyttärensä ja saa tietää yllättäviä asioita.
August Magnus Gustaf Armfelt

August Magnus Gustaf Armfelt (1826–1894) oli suomalainen tilanomistaja ja valtiopäivämies. Hän kuului Tammikuun valiokuntaan ja osallistui valtiopäivien toimintaan vuonna 1863–1885 hyvin tehokkaasti, muun muassa asevelvollisuuskysymyksen yhteydessä 1877–1878. Hän oli perustamassa Varsinais-Suomen Maanviljelysseuraa ja toimi sen puheenjohtajana. Armfelt myös toimi Rantaratahankkeen komitean puheenjohtajana vuonna 1886.
Hofkirchen

Hofkirchen on kunta Passaun piirikunnassa, Ala-Baijerissa Saksassa. Se sijaitsee 33 kilometriä Passausta luoteeseen ja lähin saman piirikunnan kaupunki on Vilshofen 8 kilometrin päässä. Kunnan pinta-ala on 32,7 km², asukasluku oli 3 597 henkilö vuoden 2011 lopussa ja väestötiheys oli 110 asukasta/km². Hofkirchenin pormestarina toimii Wilhelm Wagenpfeil.
Hofkirchen on mainittu ensi kerran vuonna 1005, ja 1200-luvulta alkaen se on kuulunut Passaun hiippakuntaan. Vuodesta 1862 on kunnan kautta kulkenut junayhteys Straubing-Passau.
Havukka-ahon ajattelija (elokuva)

Tarina

Kainuulainen metsämies Konsta Pylkkänen (Kai Lehtinen) on omaperäisten ajatelmiensa takia paikallinen kuuluisuus korpimailla. Pylkkänen on yhteisön syrjimä yksinäinen susi, mutta toisaalta myös verraton metsäfilosofi, jota moni ihailee. Miehellä vaikuttaa myös olevan hämärä menneisyys, josta liikkuu monenlaisia huhuja. Hänen paras ystävänsä on Mooses Pessi (Ilkka Heiskanen), joka ymmärtää Konstaa, ja Havukan pieni Nikke (Konsta Pöyliö), joka ihailee tätä pohjattomasti.
Mooses Pessin suosituksesta Konsta Pylkkänen pestataan kahden helsinkiläisen tutkijan, maisteri Ojaston (Hannu-Pekka Björkman) ja maisteri Kronbergin (Tommi Korpela), apumieheksi näiden tehdessä kenttätöitä Lentualla. Yllättävien sattumusten kautta Pylkkänen itse päätyy tieteellisen läpimurron avaintekijäksi: hänen satimeensa osuu pyymetso, harvinainen pyyn ja metson ristisiitos.
Paluumatkalla korpimailta kotiin Pylkkänen vie maisterit yöpymään toisen paikallisen kuuluisuuden, Kuoliaaksinaurattajan (Aake Kalliala) taloon. Kuoliaaksinaurattajan sanotaan nimensä mukaisesti naurattaneen ihmisiä kuoliaaksi ja helsinkiläistutkijatkin päätyvät hänen käsittelyynsä.
Kun pyymetsolöydös julkistetaan, Pylkkänen saa nimensä paikallislehteen ja tieteen historiankirjoitukseen. Samalla hän todistaa ympäristölleen että omalaatuisten ajatelmien takana piilee todellista neroutta.

Tuotanto

Projektiin alun perin kiinnitetty Pirkka-Pekka Petelius vetäytyi elokuvan pääroolista keväällä 2009 ja hänen tilalleen tuli Kai Lehtinen. Elokuva kuvattiin Puolangalla ja Kuhmossa kesällä 2009. Kai Lehtinen eläytyi vahvasti Konsta Pylkkäsen rooliin. Kuvausten aikana Lehtinen ei esimerkiksi suostunut peseytymään viikkoihin saadakseen aidon vaikutelman ja päästäkseen lähemmäksi Pylkkäsen olemusta.

Vastaanotto

Elokuva sai porrastetun ensi-illan Suomessa Veikko Huovisen ja ohjaaja Kari Väänäsen kotiseuduilla Lapissa ja Kainuussa 25. joulukuuta 2009 neljässä kaupungissa, Kajaanissa, Kemijärvellä, Kuhmossa ja Kuusamossa, ja rikkoi ensi-iltaviikonloppunaan paikallisia katsojaennätyksiä. Avausviikonloppunaan 15.–17. tammikuuta elokuva sai yli 25 600 katsojaa.
Tv-Nytissä neljä kriitikkoa antoi elokuvalle tähtiä keskiarvolla 3,3.