google/wiki40b huggingface dataset:
Aivorunko

Aivorunko (lat. truncus encephali) on keskushermoston osa, johon kuuluvat ydinjatke, aivosilta ja keskiaivot, mutta joskus myös väliaivot luetaan kuuluvaksi aivorunkoon. Aivorungon tehtävä on yhdistää aivot selkäytimeen ja aivosilta yhdistää pikkuaivot iso- ja keskiaivoihin. Koko aivorungon läpi ulottuvaa hermosolujen verkostoa kutsutaan aivoverkostoksi, joka huolehtii ihmisen heräämisestä unen jälkeen aktivoimalla aivokuorta. Lisäksi aivoverkostosta lähtee ekstrapyramidaalisia ratoja, jotka huolehtivat muun muassa tasapainon ja lihastonuksen säilyttämisestä. Aivorunko on myös kymmenen aivohermon lähtöpaikka.
Luis Alberto Parra Mora

Luis Alberto Parra Mora (s. 22. maaliskuuta 1944) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Bogotán arkkihiippakuntaan 9. lokakuuta 1971 ja nimitettiin Mocoa-Sibundoyn hiippakunnan johtoon 18. lokakuuta 2003. Hänet asetettiin virkaansa 16. tammikuuta 2004. Piispaksi konsekroinnin suoritti 11. joulukuuta 2003 Beniamino Stella, jota avustivat Misael Vacca Ramirez ja Olavio López Duque.
Aleksandar Radosavljevič

Aleksandar Radosavljevič (s. 25. huhtikuuta 1979) on slovenialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelaa Venäjän valioliigassa Tom Tomskin joukkueessa.
Ennen siirtymistään Tomskiin kaudeksi 2007 Radosavljevič pelasi NK Triglavissa, NK Celjessä, Šinnik Jaroslavlissa ja NK Murassa.
Slovenian maajoukkueessa Radosavljevič on pelannut vuodesta 2002 alkaen runsaat kymmenen ottelua. Hän oli mukana muun muassa vuoden 2010 MM-kilpailuiden karsintojen jatkokarsintaotteluissa, joissa Slovenia pudotti Venäjän ja eteni lopputurnaukseen.
De las Islas del Mar Oceano

De las Islas del Mar Oceano on teos, jossa kuninkaan neuvoston jäsen, tohtori Juan López de Palacios Rubios määrittelee Ferdinand Katolilaisen toimeksiannosta kuninkaan oikeuden hallita vallattujen alueiden intiaaneja ja käydä oikeutettua sotaa näitä vastaan. Palacios Rubios sanoo itse, että teos "keskittyy pääasiassa uskontoon ja siihen osuuteen joka uskonnolla on oltava määriteltäessä kastilialaisten ja intiaanien välisiä suhteita". Palacios Rubios omisti teoksensa kuninkaalle.
Kun intiaanien kohtelua säätelevä lakikokoelma oli valmistunut, Saarnaajien sääntökuntaan kuuluva Salamancan yliopiston opettaja Matías de Paz ja kuninkaan neuvoston jäsen tohtori Juan López de Palacios Rubios selvittivät Burgosissa vuonna 1512 perusteellisesti kuninkaan oikeutta ja suhdetta vallattuihin alueisiin ja niiden alkuperäisiin asukkaisiin. Syynä Ferdinandin toimeksiantoon oli Hispaniolasta saapuneen dominikaanin Antonio Montesinosin tekemät paljastukset espanjalaisten vakavista väärinkäytöksistä intiaaneja kohtaan.
Matías de Pazin teos on nimeltään Del Dominio de los Reyes de España sobre de los Indios ja sisältyy López de Palacios Rubiosin saamansa tehtävän mukaisesti kirjoittamaan, oikeutettuun sotaan kantaa ottavan teoksen De las Islas del Mar Oceano.
Bartolomé de las Casas mainitsee Rubios Palaciosta puhuessaan, miten tämä oli eräs niitä harvoja, joka ei tuona helpon saalistamisen aikana sortunut rikkauksien tavoitteluun. Las Casas, josta tuli myöhemmin dominikaani, lausuu kardinaali Cisnerosille vuonna 1516 toimittamassaan muistiossa mielipiteensä Palacios Rubiosin ja Matías de Pazin joistakin teksteistä, että ne olisi lähetettävä painettaviksi.
Grant Bowler

Grant Bowler (s. 18. heinäkuuta 1968) on näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten monista televisiorooleistaan Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Bowler syntyi Uudessa-Seelannissa ja muutti Australiaan nuorella iällä. Hänen perheensä muutti ensin Sydneyyn, sitten Perthiin ja asettui lopulta asumaan Brisbaneen Bowlerin ollessa viisivuotias. Hän valmistui vuonna 1991.
Alankokirjomonarkki

Levinneisyys

Alankokirjomonarkkia tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Sen populaation kokoa ja kannankehitystä ei tunneta. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kildin

Kildin (ven. Кильдин, Kildin) on itäisellä Muurmannin rannikolla Kuolan niemimaan edustalla sijaitseva Barentsinmeren saari. Se sijaitsee 20 km Kuolanvuonon suulta itään, ja sen erottaa mantereesta kapeimmillaan alle kilometrin levyinen mutta kulkukelpoinen Kiltinänsalmi.
Saari on noin 18 kilometrin pituinen ja enimmillään 7 km leveä. Kildin kuuluu Murmanskin alueen Kuolan piirin Teriberkan kuntaan.
Kildinin saaren länsiosassa on Ala-Kiltinän ja Länsi-Kiltinän kylät.

Historia

Saaren itäosassa on sijainnut entisiä kiltinänsaamelaisten kyliä, ja siellä onkin säilynyt kiltinänsaamelaisten yli 2 000 vuotta vanha kalmisto, josta on löydetty luisia ja pronssisia nuolenkärkiä.
Kildininsalmen etelärannalla saarta vastapäätä sijaitsi kiltinänsaamelaisten ja kuolansuomalaisten asuttama Uoljoen (Zarubihan) kylä.
Aino Morko

Aino Morko on suomalainen laulaja. Hän voitti The Voice Kids -ohjelman toisen tuotantokauden 13-vuotiaana. Hän osallistui myös ensimmäiselle tuotantokaudelle, mutta ei päässyt silloin jatkoon esiintymisjännityksen takia. Ohjelmassa hän kilpaili Krista Siegfridsin joukkueessa. Viikkoa myöhemmin ilmestyi Ainon ensimmäinen single Päästä Mut Irti.

Yksityiselämä

Aino Morko kävi yläasteen Pohjankartanon yläasteella. Syksyllä 2017 hän aloitti opiskelut Madetojan musiikkilukiossa. Hän harrastaa Oulun konservatoriossa sellonsoittoa. Lisäksi hän soittaa ukulelea ja hän on aloittanut voiton jälkeen laulutunnit.
Die Deutsche Wochenschau

Die Deutsche Wochenschau, lyh. Wochenschau (suom. Saksan viikkokatsaus) oli viikoittainen uutiskatsaus, joita esitettiin elokuvateattereissa kansallissosialistisessa Saksassa toisen maailmansodan aikana 1940-1945. Wochenschau esitettiin yleensä ennen päänäytöstä ja joskus myös itsenäisenä ohjelmana, sen pituus vaihteli 20 ja 40 minuutin välillä.

Historia

Natsien tullessa valtaan 1933 Saksassa oli useampi viikoittaisia uutiskatsauksia tekevä ja esittävä uutiselokuvastudio, kuten Ufa-Tonwoche, Deulig-Woche ja Bavaria-Woche. Uutiskatsaukset olivat ensimmäinen elokuvatuotannon alue, jonka natsihallinto alisti palvelemaan itseään. Tämä tapahtui valtion osakehankinnoin ja kansallistamisen keinoin. Ennen sotaa viikkokatsauksista oli tullut Joseph Goebbelsin propagandaministeriön tehokkain poliittinen ase, jota käytettiin hankkimaan Saksan kansalta hyväksyntä natsihallinnon päämääriä ja tavoitteita kohtaan. Ennen sotaa viikkokatsauksissa näytettiin poliittisia, sosiaalisia, urheilullisia ja kulttuurillisia tapahtumia ja saavutuksia. Negatiivisista tai natsihallinnon kuvaa heikentävistä tapahtumista ei juuri raportoitu.
Sodan syttymisen jälkeen painopiste raportoinnissa vaihtui sotatapahtumista, armeijasta ja sotilaallisista saavutuksista tiedottamiseen. Marraskuussa 1940 kaikki yhtiöt yhdistettiin ja keskitettiin avoimesti yhdeksi suureksi tuotantoyhtiöksi nimelle Deutsche Wochenschau GmBH.
Toisin kuin liittoutuneiden uutiselokuvissa Wochenschaussa käytettiin taitavia leikkauksia, tunteisiin vetoavaa musiikkia ja niissä luotettiin enemmän kuviin kuin kommenttiääninauhaan halutun vaikutuksen aikaansaamiseksi. Sodan alusta lähtien niiden avulla luotiin kansalle käsitys Saksan voittamattomasta sotilasmahdista. Vielä sodan viimeisten kuukausien aikana, jolloin liittoutuneet ja puna-armeija olivat edenneet Saksan maaperälle Wochenschaun avulla pyrittiin pitämään uskoa "lopulliseen voittoon". Wochenschaun suosio alkoi tosin vähentyä rintamalla kärsittyjen tappioiden myötä, sillä saksalainen katsojakunta oli tottunut liittämään niiden tarjoaman sanoman Saksan armeijan voittamattomuuteen, jota Wochenschau-katsaukset eivät enää kyennyt uskottavasti esittämään. Yksi kuuluisista Wochenschau-kuvista on kohtaus, jossa Adolf Hitler jakaa mitaleja Hitler-nuorison jäsenille valtakunnankanslian puutarhassa. 20. maaliskuuta 1945 kuvattu kohtaus on viimeinen, jossa Hitler näkyy julkisuudessa. Wochenschau-uutiselokuvia näytettiin myös Saksan valloittamilla alueilla ennen varsinaista elokuvaesitystä, mutta uutiselokuvien aikana salissa pidettiin valoja päällä saksanvastaisen protestoinnin hillitsemiseksi.
Wochenschauhin kuvattua materiaalia on käytetty runsaasti sodan jälkeen tehdyissä natsi-Saksasta ja toisesta maailmansodasta kertovissa dokumenttielokuvissa.
Carrie (vuoden 1976 elokuva)

Juoni

Elokuva kertoo nuoresta Carriesta. Hänen äitinsä on ankara uskovainen, ja hän itse on kiusattu hylkiö koulussaan. Tilanne alkaa riistäytyä käsistä, kun hänellä alkavat kuukautiset; muut tytöt pilkkaavat häntä, koska heille ne ovat maailman luonnollisin asia. Carrie joutuu kotonaankin vainon kohteeksi, hänen äitinsä kun on sitä mieltä, että jos tytär olisi pysynyt viattomana, eivät kuukautiset eli naisen syntisyyden merkki olisi koskaan alkaneet. Tytön elämä muuttuu silkaksi helvetiksi.
Pian Carrie huomaa omaavansa psykokineettisiä kykyjä, jotka aktivoituvat hänen suuttuessaan. Koulutoverit päättävät järjestää hänelle raakamaisen ”opetuksen” eli Carrie valitaan juhlien kuningattareksi – joka saa juuri huippuhetkellä astiallisen sianverta päälleen. Muiden tyttöjen aloittaessa inhottavan pilkkanaurun Carrien yliluonnolliset voimat muuttavat juhlapaikan ja sen ympäristön liekehtiväksi hornaksi.
Ja vaikka tilanne lopulta näyttää päättyneen Carrien julmaan kuolemaan oman äidin kädestä - eloon jäänyt koulutyttö saa kärsittäväkseen niin näkymin elämänikäisen painajaisen.

Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskula kirjoitti Carrien uusintakierroksen yhteydessä 2005, ettei se ehkä ole Brian De Palman hienostunein elokuva, mutta sivaltaa tehokkaasti ankaria kasvatusmenetelmiä: ”Varmalla psykologisella vaistolla se osoittaa, miten syyllistävään seksuaalisuuteen liittyvät salailut ja syntisiksi leimaavat ennakkoluulot estävät ihmisen henkisen kypsymisen sekä hyväksymisen kehossa tapahtuviin luonnollisiin fyysisiin muutoksiin.”
Killer Instinct

Erot pelien välillä

Tulevaisuuden maailmaan sijouttuva synkkä peli pyörii mysteerisen Ultra Tech -yhtiön ympärillä. Alkuperäinen Killer Instinct lainasi paljon elementtejä yhdestä aikansa maineikkaammasta tappelupelisarjasta, Mortal Kombatista. Ensimmäinen peli toteutettiin huolella ja se kuulunee aikansa parhaimpiin tappelupeleihin. Sen sijaan Killer Instinct 2 kärsi lukuisista bugeista grafiikassa ja muuallakin.
Killer Instinct -pelien spritet tehtiin hyödyntämällä samaa tekniikkaa kuin Donkey Kong Countryssa. Hahmot 3D-mallinnettiin ja renderöitiin 2D-spriteiksi. Ensimmäisessä pelissä tämä antoi hahmoille syvyyttä, mutta Killer Instinct 2:ssa spritejen käyttö osoittautui huonoksi ideaksi.
Ensimmäisessä Killer Instinct -pelissä hahmojen veri vaihteli sen mukaan millainen hahmo oli kyseessä. Killer Instinct 2:ssa tämä idea ilmeisesti hukattiin sillä pelissä kaikki hahmot vuotavat samalla tavalla, jopa Spinal joka on luuranko.
Midway Games julkaisi Killer Instinct -pelien hallipeliversiot, mikä oli merkittävää koska Midway julkaisi myös kilpailevaa Mortal Kombat -sarjaa samanaikaisesti. Arcade-peli mainosti omalta osaltaan Nintendon Ultra 64 -laitealustaa, ja Nintendo antoi ymmärtää että Ultra 64 oli käytännössä sama laite kuin myöhemmin julkaistava Nintendo 64 -kotikonsoli. Killer Instinct -pelissä oli kuitenkin huomattaviakin teknisiä eroja N64:ään, esimerkiksi pelidata oli tallennettu kiintolevylle ROM-moduulien sijaan.

Luettelo Killer Instinct -hahmoista

Seuraavissa kuvaelmissa on otettu huomioon vain hahmojen taustakertomukset. Ainoa poikkeus on Orchid. Killer Instinct 2:ssa Orchidin ja Combon taustakertomukset ovat ristiriidassa keskenään. Oletettavasti Orchidin loppukertomus on oikea koska Rare on päättänyt että Orchid voitti Eyedolin ensimmäisessä pelissä. Tämä tarkoittaa käytännössä että Orchidin taustatarina Killer Instinct 2:ssa on todennäköisesti virheellinen.
Eero Rautiola

Eero Ilmari Rautiola (s. 16. tammikuuta 1921 Kemi) on suomalainen maastohiihdon arvokisaedustaja ja Suomen-mestari.
Rautiola sijoittui vuonna 1948 Sankt Moritzin olympialaisissa 18 kilometrillä 12:nneksi. Rumfordin MM-kilpailuissa 1950 hän oli 50 kilometrillä 17:s ja 18 kilometrillä 30:s. Hän voitti Suomen-mestaruuden 15 kilometrillä 1948 sekä saavutti 30 kilometrillä SM-hopeaa 1950 ja SM-pronssia 1947. Salpausselän Kisoissa hän sijoittui neljänneksi 50 kilometrillä 1950. Ounasvaaran kisoissa 1948 hän voitti 18 kilometrin kilpailun, sijoittui 50 kilometrillä viidenneksi ja osallistui kaksi tuntia 50 kilometrin hiihdon jälkeen vielä yhdistetyn mäkiosuudelle päätyen yhdistetyn kisassa toiseksi.
Kirsi Kaulanen

Kirsi Elina Kaulanen (s. 1969 Helsinki) on suomalainen kuvanveistäjä, joka asuu ja työskentelee Porvoossa. Kaulasen materiaalina on usein laserleikattu, kiillotettu ruostumaton teräs. Kaulasen teosten aihe ja muoto löytyvät luonnosta. Taiteilija on kuvannut teoksissaan muun muassa Suomen luonnon uhanalaisia kasveja.

Elämä

Kirsi Kaulanen on syntynyt Helsingissä, mutta asunut lapsuutensa ja nuoruutensa Äkäslompolossa, Ylläksellä. Lapsuuteen ja nuoruuteen liittyvät vahvat luontokokemukset Äkäslompolon ympäristössä ovat vaikuttaneet taiteilijan tuotantoon ja aihevalintaan.
Kirsi Kaulanen on opiskellut Lapin taidekoulussa (1988–1989), Kankaanpään taidekoulussa (1989–1993) sekä Tallinnan taidekorkeakoulussa (1993–1994). Kaulanen on valmistunut taiteen maisteriksi Taideteollisen korkeakoulun Pallas-ohjelmasta vuonna 2004. Kaulanen on ollut myös kuvanveistäjä Tapio Junnon (1940–2006) assistenttina.

Taide

Kirsi Kaulanen tunnetaan erityisesti laserleikatuista ruostumattomasta teräksestä valmistetuista teoksistaan. Teräsveistosten kiillotettu ja heijastava pinta luo teoksiin aineettomuuden tuntua, joka luo kontrastin kovan ja painavan materiaalin olemukselle. Kaulanen on osallistunut näyttelyihin sekä Suomessa että ulkomailla vuodesta 1988.
Kirsi Kaulasen teosten aiheina ovat usein kasvit. Teosten teräksestä irtileikatut muodot kuvaavat kasveja, jotka tuovat mieleen kasvioihin kuivatut kasvit. Helsingin Musiikkitalon veistokseen Gaia, 2011 Kaulanen on luonut ornamentiikkaa 28:sta Suomen uhanalaisen kasvin silhueteista. Kaulasen julkisia teoksia ovat myös vuonna 2013 Kotkassa julkistettu Pylväspyhimykset sekä Porvoossa sijaitseva Valtiopäivätriptyykki vuodelta 2009.
Rimminlampi (Keuruu)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,8 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Ristajoen valuma-alueella (35.65), jonka Ristajoen yläosan alueeseen (35.652) se kuuluu.
Bocca della Verità

Bocca della Verità eli Totuuden suu on marmorinen korkokuva tai patsaan fragmentti Rooman keskustassa, 500-luvulta peräisin olevan Santa Maria in Cosmedin -kirkon portiikkikäytävässä Aventinuksen kaupunginosassa. Korkokuva esittää miehen kasvoja, ja sen silmät ja suu ovat ammottavia aukkoja. Se lienee fragmentti pakanallisen ajan suihkulähteestä. Toisen olettaman mukaan se on saattanut olla viemärinluukku . Korkokuvasta tuli merkittävä turistinähtävyys keskiajalla, kun levisi legenda, että jos puhuja pitää kättään korkokuvan suussa, korkokuva puraisee häneltä sormet poikki jos puhuja päästää suustaan valheen.
Witmer Stone

Witmer Stone (22. syyskuuta 1866 Philadelphia – 23. toukokuuta 1939) oli yhdysvaltalainen lintu-, kasvi- ja nisäkästieteilijä.
Witmer Stonen vanhemmat olivat Anne Eveline Witmer ja Frederick Dawson Stone. Hän valmistui Germantown Academysta vuonna 1883, minkä jälkeen hän opiskeli Pennsylvanian yliopistossa. Vuonna 1888 Stone liittyi Philadelphian luonnontieteelliseen akatemiaan ja sai opintonsa päätökseen vuonna 1891. Pennsylvanian yliopisto myönsi hänelle kunniatohtorin arvon vuonna 1913 ja palkitsi hänet Alumni Award of Merit -maininnalla vuonna 1937. Stone osallistui akatemian rahoittamiin tutkimusretkiin Bermudalle vuonna 1888 ja Meksikoon vuonna 1890.
Stone oli American Ornithologists’ Unionin (AOU) puheenjohtaja vuosina 1920–1923 ja yhdistyksen lehden The Aukin toimittaja 1912–1936. Stone työskenteli yli 50 vuotta Philadelphian luonnontieteellisen akatemian lintutieteellisellä osastolla, toimien myös laitoksen johtajana. Akatemian lintukokoelma viisinkertaistui 26 000 näytteestä 143 000:een Stonen virkauran aikana. Stone oli perustamassa Delaware Valley Ornithological Clubia (DVOC) vuonna 1890 ja toimi kerhossa aktiivisesti koko loppuelämänsä ajan. Hän toimi puheenjohtajana myös American Society of Mammalogists -seurassa.
Vuonna 1911 Stone julkaisi New Jerseyn kasvistoa käsittelevän uraauurtavan teoksensa The Plants of Southern New Jersey. Hän vietti useita kesiä New Jerseyn kuuluisalla lintujen havaintopaikalla Cape Mayssa ja laati Cape Mayn linnuista kaksiosaisen, vaimolleen omistamansa teoksen Bird Studies at Old Cape May (1937). Stone julkaisi satoja tieteellisiä kirjoituksia, etupäässä The Aukissa.
Stone avioitui Lillie Mae Laffertyn kanssa 1. elokuuta 1904. Heille ei syntynyt lapsia.
Stone nimesi linnuista muun muassa kolumbianruohokolibrin (Lepidopyga lilliae) vaimonsa kunniaksi.
Hirsikankaanlampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ala-Rievelin alueeseen (14.171) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 102,7 metriä mpy.
August Piponius

Elias August Piponius (7. tammikuuta 1868 Mikkeli – 21. kesäkuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen maanmittari ja Teknillisen korkeakoulun professori. Hän suoritti laajoja isojakoja ja verollepanotöitä sekä useiden kaupunkien geodeettisiä mittauksia. Piponiuksen toiminta Suomen maanmittarikunnan kasvattajana oli merkittävä.

Henkilöhistoria

Piponiuksen vanhemmat olivat komissiomaanmittari Elias Piponius (1808–1885) ja Anna Lovisa Paasonen. Piponius valmistui maanmittariksi vuonna 1888 ja suoritti insinöörin tutkinnon Saksassa vuonna 1900. Piponiuksen puoliso vuodesta 1893 oli Lydia Irene Malmström (k. 1947). Pariskunnan tytär Verna Lydia Piponius (1894–1974) oli näyttelijä ja toinen tytär, Linnea Anna-Maria Piponius (1896–1979) puolestaan kuvataiteilija. Piponiuksen pojasta Aarno Eliaksesta (s. 1997) tuli lääkäri. Piponiuksen nimi oli listalla, jonka vasemmistolainen Valpo keräsi toisen maailmansodan jälkeen suomalaisista, jotka se halusi karkottaa Siperiaan.

Ammattiura

Vuosina 1893–1900 Piponius työskenteli Viipurin läänin maanmittauskonttorin varamaanmittarina ja laati tuolloin muun muassa Terijoen kunnan Kellomäen kylän asemakaavan.  Piponius oli Teknillisen korkeakoulun maanjako- ja katasteritekniikan professori 1910–1935. Hän oli aloittanut Teknillisen korkeakoulun edeltäjän eli Polyteknillisen Opiston apuopettajana vuonna 1900. Hän julkaisi teoksen Maanjaosta ja sen vaikutuksesta maatilan arvoon 1906, lisäksi hän julkaisi tutkimuksia hakuteoksissa ja aikakauskirjoissa.
GAM-63 RASCAL

Bell Aircraft GAM-63 RASCAL (engl. RAdar SCAnning Link, suom. Hulttio, Hulivili) oli yhdysvaltalainen, niin sanottu Stand-Off -tyypin (ilmasta maahan) ydinohjus. Rascal-ohjus laukaistiin ainoastaan pommikoneista, ja se oli yksistään SAC:n (Yhdysvaltain strategiset ilmavoimat) käytössä. Näistä tulivat kysymykseen B-50, B-47 sekä B-36 -tyyppien raskaat pommituskoneet. Ohjuksen nesteraketti oli yksivaiheinen. Se toi 1.6 Machin ylisoonisen nopeuden. Lakikorkeus oli noin 20 km. Ohjuksen omamassa oli 8 255 kg. W-27 ydinkärjen voimakkuus oli 2.0 megatonnia. Ohjausjärjestelmä oli tutka-avusteinen komento-ohjaus. Kantama oli lyhyt, vain noin 100 mailia eli 160 km. Teoriassa pommikoneiden miehistöt olisivat voineet joutua itse vaaraan, niin sanotussa tositilanteessa näistä syistä (lyhyt kantama, suuri räjähdysvoima, potkuriturbiinikoneiden B-36 ja B-50 suhteellinen hitaus) johtuen.

Ohjustyypin kehittely aloitettiin niinkin varhain kuin vuonna 1946. Tuotanto alkoi vuonna 1952. Ensilaukaisu tapahtui vasta vuoden 1953 lokakuussa.  Asetyyppinä Rascal oli käytössä erittäin lyhyen aikaa, sillä se poistettiin käytöstä jo vuonna 1958. Muiden aseiden ohella, AGM-28 Hound Dog korvasi tämän siinä, missä kuin myös GAM-87 Skyboltin.
Bell GAM-63 Rascal-ohjuksia valmistettiin 133 kappaletta. Näistä laukaistiin White Sandsin rakettikoealueella 47 kappaletta.
Teuvo Ilmari Riki

Teuvo Ilmari Riki (17. syyskuuta 1916 Hausjärvi – 12. marraskuuta 1973) oli suomalainen upseeri ja diplomi-insinööri, joka työskenteli Merivoimien esikunnan laivanrakennustoimiston päällikkönä vuosina 1952–1970. Suomen ensimmäinen lujitemuovivene valmistettiin vuonna 1955. Teuvo Riki suunnitteli ja johti kyseisen ”lasimuoviveneen” valmistusta.
Riki suoritti diplomi-insinöörin tutkinnon Teknillisessä korkeakoulussa 1943. Armeijasta hän valmistui Merisotakoulun 14 merikadettikurssilta 1941 ja toimi sodan aikana panssari- ja miinalaivojen sekä sukellusveneiden parissa laivanrakennusinsinöörinä Merivoimien Esikunnassa. Hän oli teknillisenä johtajana Valkon Laiva Oy:ssä 1945–1947 sekä laivanrakennusinsinöörinä Valkossa ja Ruona Oy:ssä Raahessa 1947–1952. Tämän jälkeen hän siirtyi laivanrakennustoimiston päällikköksi Merivoimien Esikuntaan, josta siirtyi reserviin insinöörikomentajana vuonna 1970. Riki oli merivoimien alusten merikuntoisuuden pääkatsastajana ja luokitustarkastajana vuosina 1963-1968 sekä merivoimien kaaderi- ja apualusten pääsuunnittelijana vuosina 1952-1968. 1960- ja 1970-luvuilla hän työskenteli YK:n teknisenä asianatuntijana Alankomaissa, Yhdysvalloissa, Sveitsissä ja Indonesiassa.
Julie Foudy

Saavutukset

Hän pelasi Yhdysvaltain naisten jalkapallomaajoukkueessa 245 ottelua vuosina 1987–2004. Foydy on kaksinkertainen naisten jalkapallon olympiavoittaja vuosilta 1996 ja 2004 sekä kaksinkertainen naisten jalkapallon maailmanmestari vuosilta 1991 ja 1999. Hänellä on lisäksi olympiapronssia kesäolympialaisista 2000 sekä kaksi maailmanmestaruuspronssia vuosilta 1995 ja 2003. Vuonna 1997 Foydystä tuli ensimmäinen FIFA Fair Play Awardin saanut nainen. Hänet on myös valittu National Soccer Hall of Fameen vuonna 2007.

Muuta

Foydyllä on tutkinnot Mission Viejon korkeakoulusta sekä Stanfordin yliopistosta. Hän on myöhemmin toiminut aktiivisesti naisten ja työntekijöiden oikeuksien puolesta. FIFA Fair Play Award-palkinto myönnettiin Foydylle hänen toiminnastaan lapsityövoiman käyttöä vastaan. Foydy oli nimittäin edellisenä vuonna matkustanut Pakistaniin tarkastamaan erään Reebokille urheiluvälineitä valmistavan tehtaan työolosuhteet.
Foydy on naimisissa Ian Sawyersin kanssa, ja heille syntyi ensimmäinen lapsi 2007 sekä toinen lapsi 2008.
Fabian Wrede (1694–1768)

Fabian Wrede (1694–1768) oli ruotsalainen valtaneuvos, kenraalimajuri, everstiluutnantti. Hän oli valtaneuvoston jäsen vuosina 1746-1756.
Wrede oli aktiivinen hattupuoluelainen ja hänet nimitettiin hattujen sodan syttyesä Suomeen sotakomissaariksi. Vuosien 1742–1743 valtiopäivillä hän pyrki edistämään Holsteinin herttuan pyrkimystä Ruotsin kruununperijäksi. Samalla hän vastusti veljensä Henrik Wreden kanssa ankarasti Tanskan kruununprinssin valitsemista kruununperijäksi ja vakuutti, että suomalaiset liittyisivät mieluummin Venäjään kuin jättäisivät maan alttiiksi vaalin seurauksena aiheutuvalle hävitykselle.
Filopoimen

Filopoimen (muinaiskreikaksi Φιλοποίμην, 253 eaa.–184 eaa.) oli megalopolislainen sotilas.
Hänen ansiostaan Megalopolis evakuoitiin ennen spartalaisten hyökkäystä vuonna 232 eaa. ja hän kunnostautui Sellasian taistelussa vuonna 222 eaa. Seuraavat yksitoista vuotta hän toimi palkkasotilaana Kreetalla. Kun hän palasi kotiin, hänet valittiin Akhaian liiton ratsuväen komentajaksi. Hän järjesti uudelleen ratsuväen ja kukisti sen avulla aitolialaiset. Tämän jälkeen hänet valittiin liiton strategiksi. Seuraavien vuosien aikana hän kukisti spartalaiset, mutta roomalainen Titus Quinctius Flamininus esti häntä valtaamasta Spartan.
Vuonna 190 eaa. Filopoimen pakotti Spartan mukaan Akhaian liittoon. Filopoimen jäi vangiksi vuonna 184 eaa. käydyssä kahakassa Messeniassa, ja hänet teloitettiin pian tämän jälkeen.
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 1967

Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1967 Prahassa, Tšekkoslovakiassa. Kisojen ajankohta oli 11.–12. maaliskuuta. Kisapaikkana oli Sportovni Hala, jonka juoksurata oli 160 metrin mittainen.