google/wiki40b huggingface dataset:
Nord 1500 Griffon

Nord 1500 Griffon oli ranskalaisen Nord Aviation-tehtaan 1950-luvun puolivälissä kehittämä patopainemoottorilla varustettu hävittäjän prototyyppi. Pyrkimyksenä oli kehittää Ranskan ilmavoimille lentokone, joka lentää yli kaksinkertaisella äänennopeudella aikana, jolloin suihkumoottoritekniikka ei pystynyt aikaansaamaan näin suurta nopeutta. Lentoonlähtöä ja laskeutumista varten koneessa oli myös suihkumoottori. Koneen ensilento lennettiin 20. syyskuuta 1955. 
André Turcat oli koneen ohjaajana sillä lennolla vuonna 1958, jolloin kone saavutti 2,19 Machin nopeuden. Koneessa oli monia vajavuuksia, mm. sen siipien kuumenemisesta johtuen, koska Ranskalla ei ollut käytössä Inconel-metalliseosta eikä titaania.
Griffonin kehitystyö lopetettiin yhden prototyypin rakentamisen jälkeen. Dassaultin Mirage III täytti Ranskan ilmavoimien tarpeet.

Museokoneita

Ainoa Griffon on Le Bourget'ssa ilmailumuseossa.
HMS Alert (1856)

Valmistus

Puiset Cruizer-luokan sluupit oli suunniteltu lordi John Hayn ohjauksessa, ja hänen johtamansa komitean lakkauttamisen jälkeen työnohjausta jatkoi laivaston rakennustöiden valvoja Sir Baldwin Walker. Alus tilattiin saman aikaisesti sisaraluksensa HMS Falconin kanssa 2. huhtikuuta 1853. Sen köli laskettiin tammikuussa 1853 Pembroken laivastontelakalla. Alus varustettiin Chathamissa kaksi sylinterisellä höyrykoneella, jonka toimitti Ravenhill and Salkeld. Höyrykone maksoi 6 052 puntaa, ja se tuotti 383 hevosvoimaa. Koneisto oli kytketty yhteen akseliin, joka liikutti alusta maksimissaan 8,8 solmun nopeudella. Alus oli lisäksi varustettu prikitakilalla.
Alert varustettiin uudelle moottorilla vuonna 1875, jolloin siihen asennettiin R. & W. Hawthornin kaksisylinterinen 60 nhp:n compoundhöyrykone. Korkeapainesylinteri oli 25 tuumaa läpimitaltaan, ja matalapainesylinteri oli 48-tuumainen. Iskunpituus oli 18 tuumaa. Koeajoissa aluksen nopeus oli 7,684 solmua, jolloin se tuotti 312 hevosvoimaa. Samalla alus vahvistettiin kulkemaan jäissä, mikä kasvatti sen uppouman 1 240 tonniin. Alus teki vuosina 1875–1876 HMS Discoveryn kanssa arktisen tutkimusmatkan, jolloin sen päällikkönä oli George Nares.
Alus luovutettiin vuonna 1878 tutkimuskäyttöön, ja se lainattiin vuonna 1884 American Research Societylle.
Šveicarija

Šveicarija on kylä Jonavan kunnallispiirissa, Kaunasin läänissä, keskisessä Liettuassa. Vuonna 2001 kylässä asui 848 asukasta. Kylän nimi tarkoittaa liettuaksi Sveitsiä.
Karl Weissenberg

Opinnot ja ura

Yliopisto-opintojaan hän suoritti Wienin yliopistossa, Berliinin yliopistossa ja Jenan yliopistossa pääaineenaan matematiikka, sivuaineina hänellä oli fysiikka ja kemia. Jenassa Weissenberg suoritti tohtorin tutkinnon vuonna 1916 ja Berliinissä hän toimi professorina.
Urallaan hän on työskennellyt matematiikan, röntgensäteilyn, kristallografian ja reologian parissa. Weissenberg aloitti kuuden vuoden kestoisen röntgenkristallografian kanssa työskentelyn vuonna 1922 liityttyään Kaiser Wilhelm -instituuttiin. Hän saavutti alalla sekä teoreettisia, että kokeellisia tuloksia. Vuonna 1933 hän muutti Britanniaan ja keskittyi siellä reologiaan. Weissenbergin ilmiö ja Weissenbergin luku ovatkin saaneet nimensä Karl Weissenbergilta.
Lokka

Lokka on Sodankylän kuntaan kuuluva kylä kunnan koillisosassa, Keski-Lapissa. Kylässä on noin 100 asukasta. Lokan kylä on antanut nimen Lokan tekoaltaalle, jonka kaakkoisrannalla se sijaitsee.

Elinkeinoja

Luontaiselinkeinot ovat edelleen tärkeitä Lokan kylän asukkaille. Kylässä harjoitetaan poronhoitoa ja se kuuluu Kemin-Sompion paliskuntaan. Lokan tekoallas on kylälle tärkeä kalastusalue.
Kylässä toimii osuuskunta, joka jalostaa luontaiselinkeinojen tuotteita.

Historiaa

Lokan seudun ensimmäiset asukkaat olivat lappalaisia, joiden talvikylä sijaitsi nykyisen kylän eteläpuolella. Suomalaisia ilmestyi Lokan seuduille 1600-luvulla. 
Suomen itsenäistyttyä kylä koki rajan levottomuutta Venäjän puolelta tulleiden kolttien tehdessä ryöstöretkiä. Jatkosodan aikana Neuvostoliiton partisaanit hävittivät kymmenen taloa käsittäneen kylän tekemässään hyökkäyksessä 14. heinäkuuta 1944, ja surmasivat samalla 21 kylän asukasta. Hieman myöhemmin Lapin sodan aikana saksalaiset polttivat osan kylästä asukkaiden ollessa evakuoituina. He palasivat jälleenrakentamaan kotikyläänsä keväällä 1945. Jälleenrakennustöihin osallistui 1940-luvun lopulla myös Kansainvälisen Vapaaehtoisen Työleirijärjestön vapaaehtoisia eri puolilta Eurooppaa ja Pohjois-Amerikkaa.
Vuonna 1967 rakennettu Lokan tekoallas merkitsi suurta muutosta seudun luonnossa ja asukkaiden olosuhteissa. Rakennustyömaa tarjosi työtä, mutta tutut metsästysmaat ja kalavedet jäivät altaan alle.
Lorenzo Richelmy

Lorenzo Richelmy (s. 25. maaliskuuta 1990 La Spezia, Italia) on italialainen näyttelijä, joka tunnetaan kotimaansa ulkopuolella parhaiten pääroolistaan televisiosarjassa Marco Polo. Ennen Marco Polon roolia hän näytteli useissa italialaisissa televisio-ohjelmissa ja elokuvissa. Aloittaessaan opiskelun arvostetussa Centro Sperimentale di Cinematografia -elokuvakoulussa hän oli nuorin opiskelija, joka oli koskaan hyväksytty sinne oppilaaksi.
Vuonna 2011 Richelmy voitti parhaan miesnäyttelijän palkinnon Brysselin kansainvälisillä elokuvajuhlilla roolistaan elokuvassa Fat Cat. Hän sai palkinnon tästä roolista myös kolmella muulla festivaalilla Kaliforniassa. Vuonna 2008 hän sai Italian kulttuuri- ja turismiministeriön myöntämän ”Personalità Europea Emergente” -palkinnon.
Gourniá

Historia

Gourniá oli asuttu viimeistään myöhäisellä neoliittisella kaudella ennen vuotta 3000 eaa. Kaupunki syntyi viimeistään minolaisen ajan ensimmäisellä palatsikaudella vuosien 2000–1700 eaa. välisenä aikana. Tuona aikana Gourniáan ei kuitenkaan vielä rakennettu palatsia. Kaupungin sijainti on paikassa, jossa Kreetan pohjoisrannikkoa pitkin kulkeva kauppareitti risteää Kreetan itäosan poikki pohjois-eteläsuunnassa kulkevan kauppareitin kanssa. Palatsi rakennettiin toisella palatsikaudella vuoden 1700 eaa. jälkeen. Palatsi tuhoutui tulipalossa noin vuonna 1450 eaa. samaan aikaan muiden minoalaisten keskusten kanssa. Gournián kaupunki oli asuttuna vielä mykeneläisenä aikana, mutta hylättiin noin vuonna 1200 eaa.
Gournián arkeologiset kaivaukset alkoivat 1900-luvun alussa Harriet Boydin johdolla. Gournián nykyinen nimi, suomeksi ”Altaat” tai ”Saavit”, on peräisin paikalta löydetyistä lukuisista suurista astioista.

Rakennukset ja löydökset

Palatsi sijaitsi kaupungin eteläosassa. Sen koko oli 50 x 37 metriä. Näin Gournián palatsi oli selvästi pienempi kuin merkittävämmät minolaiset palatsit esimerkiksi Knossoksessa ja Faistoksessa. Palatsin eteläpuolella oli palatsipiha, jonka koko oli noin 40 x 15 metriä; palatsin pienen koon vuoksi siinä ei ollut tyypillistä keskuspihaa. Muutoin palatsi oli tyypillisen minolaisen palatsin mallinen varastohuoneineen, teatteriportaikkoineen, valokuiluineen ja rituaalipuhdistautumistiloineen. Palatsin pohjoispuolella oli erillinen pyhäkkö tai pieni temppeli, jonka koko oli 3 x 4 metriä. Vaikkakin pienikokoinen, se on harvoja tunnettuja minolaisia temppeleitä.
Gloria Banditelli

Gloria Banditelli on italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän syntyi Assisissa, opiskeli laulamista Perugian konservatoriossa ja voitti vuonna 1979 kokeellisen teatterin kilpailun Spoletossa esiinnyttyään La Cenerentolan tulkinnassa. Pian tämän jälkeen hän esiintyi myös oopperassa Dido ja Aeneas. 
Banditelli on urallaan erikoistunut barokkiajan ohjelmistoon ja Gioacchino Rossinin tuotantoon. Hän on esiintynyt muun muassa Teatro alla Scalassa, La Fenicessä, Wienin valtionoopperassa, Gran Teatre del Liceussa ja Concertgebouwissa. Hän on tehnyt yhteistyötä sellaisten kapellimestareiden kuin Riccardo Chaillyn, Renée Clemencicin, Vladimir Delmanin, Zubin Mehtan, Riccardo Mutin, Claudio Abbadon, Carlos Kleiberin, Gianandrea Gavazzenin, Lorin Maazelin ja Daniele Gattin kanssa. 
Oopperoita, joiden esityksissä Banditelli on ollut mukana, ovat olleet Turkkilainen Italiassa (Rossini), Linda di Chamounix (Gaetano Donizetti), Manon Lescaut (Giacomo Puccini), Jevgeni Onegin (Pjotr Tšaikovski), Suor Angelica (Puccini) ja Gianni Schicchi (Puccini). Oopperan ulkopuolella Banditelli on tulkinnut muun muassa Giovanni Battista Pergolesin Stabat Materin ja Ludwig van Beethovenin yhdeksännen sinfonian. Banditelli on levyttänyt muun muassa Harmonia Mundille ja Hungarotonille. Häntä on kuultu muun muassa Radio Francessa.
Attikan eläinpuisto

Attikan eläinpuisto (kreik. Αττικό Ζωολογικό Πάρκο, Attikó Zoologikó Párko) on 20 hehtaarin laajuinen yksityinen eläintarha, joka sijaitsee Spátan kaupungissa Itä-Attikassa Kreikassa lähellä Ateenaa. Eläintarhassa on noin 2 000 eläintä, jotka edustavat 400 lajia. Se on auki 365 päivää vuodessa.

Historia

Eläinpuisto avattiin toukokuussa 2000. Se oli aluksi lintutarha, jossa oli 1 100 lintua, jotka edustivat 300 eri lajia .
Matelijat lisättiin huhtikuussa 2001, niiden jälkeen Kreikan eläimistö vuonna 2002, afrikkalainen savanniosasto ( seeprat ja kirahvit) vuonna 2003, kissaeläimet ja savanniosan laajennus vuonna 2004, apinat vuonna 2005, gepardit, simpanssi ja gibbon, ja Somalian eläimiä esittelevä osa (kamelit ja aasit) vuonna 2008.
Vuonna 2010 eläintarhassa avattiin delfinaario, ja eläimistöön lisättiin valkoinen sarvikuono.
Lakkautetun Särkänniemen delfinaarion delfiinit siirrettiin eläinpuistoon 28. elokuuta 2016.

Näytökset

Vuonna 2005 eläintarha alkoi järjestää päivittäin petolintunäytöksiä. Vuonna 2010 avatussa delfinaariossa esiintyivät meri-leijonat ja delfiinit.
Villieläinnäytökset on periaatteessa kielletty Kreikan laissa, mutta lakia ei kuitenkaan valvota. Delfinaarioiden kieltämisestä kokonaan on keskusteltu.

Kritiikkiä

Kesäkuussa 2010 delfinaarion näytöksissä alkoivat esiintyä merileijonat ja delfiinit. Siellä oli aluksi neljä Liettuasta ostettua delfiiniä, myöhemmin samasta paikasta hankittiin seitsemän lisää. Kreikan vihreä puolue haastoi Attikan eläinpuiston oikeuteen eläinten hyvinvointiin liittyvin syyttein vuonna 2011. Huhtikuussa 2011 ateenalainen tuomioistuin kielsi väliaikaisesti delfinaarion toiminnan. Muun muassa BBC ja The Sunday Times kirjoittivat aiheesta. Elokuussa 2011 kreikkalainen tuomioistuin määritteli, ettei sen asiantuntevuus riitä ratkomaan asiaa. Eläintarha on tulkinnut tämän vapauttavaksi päätökseksi.
Erich Pommer

Erich Pommer (20. heinäkuuta 1889 Hildesheim, Saksan keisarikunta – 8. toukokuuta 1966 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli saksalaissyntyinen elokuvatuottaja. Hän tuotti useita Saksassa tehtyjä mykkäelokuvan klassikoita.
Pommer perusti oman tuotantoyhtiönsä, Declan, ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Hän palkkasi useita nuoria kykyjä, kuten elokuvaohjaaja Fritz Langin ja käsikirjoittaja Carl Mayerin. Pommer tuotti Declalla impressionistisen klassikon Tri Caligarin kabinetin. Vuonna 1922 Pommerin Decla yhdistyi Ufa-tuotantoyhtiön kanssa. Ufalla Pommer tuotti mm. F. W. Murnaun Fantomin, Viimeisen miehen ja Tartuffen, Langin Nibelungen laulun ja Metropoliksen, Josef von Sternbergin Sinisen enkelin ja Ewald André Dupont Varieteen.
Kun Hitler nousi valtakunnankansleriksi, Pommer jätti Ufan ja siirtyi Fox Filmsin Euroopan-osastolle, jossa hänen ensimmäinen elokuvansa oli Max Ophülsin ohjaama Capri-linnan vanki. Foxin Sidney Kent toi Pommerin Yhdysvaltoihin 1934, mutta hän jäi työttömäksi, kun Fox ja 20th Century yhdistyivät vuotta myöhemmin. Pommer teki seuraavaksi sopimuksen kahden Alexander Kordan elokuvan tuottamisesta.
Kun Pommer oli tuottanut Kordan elokuvat, hän perusti jälleen oman tuotantoyhtiönsä Mayflower Picturesin yhdessä Charles Laughtonin kanssa. Jamaica Innin rannikkorosvot -elokuvaan (1938) Pommer löysi 18-vuotiaan Maureen O'Haran, jonka kanssa teki henkilökohtaisen seitsemän vuoden sopimuksen. Sen jälkeen kun Pommer hajotti yhtiönsä, hän myi O'Haran sopimuksen RKO Picturesille. Pommer joutui lopettamaan uransa 1940-luvun alussa huonon terveytensä takia. Yhdysvaltain hallitus palkkasi hänet kuitenkin vielä 1946 herättämään uudelleen henkiin Saksan elokuvateollisuutta sodan jälkeen. Pommer tuotti vielä muutamia elokuvia, mutta nämä eivät saanet suurta mainetta hänen aiempien tuotantojensa tapaan.
Väinö Sipilä

Väinö Jeremias Sipilä (24. joulukuuta 1897 Pälkäne – 12. syyskuuta 1987 Pälkäne) oli suomalainen kestävyysjuoksija, joka tunnetaan myös nimillä Pälkäneen hirvi ja Pälkäneen orhi. Hänen parhaat kansainväliset saavutuksensa olivat 20 000 m:n ja 30 000 m:n maailmanennätykset sekä neljäs sija Pariisin olympialaisten 10 000 m:llä. Sipilä osallistui myös Amsterdamin (1928) olympialaisiin. Lisäksi hän voitti muun muassa neljästi maastojuoksun Suomen mestaruuden. Sipilä edusti aktiiviuransa aikana Tampereen Pyrintöä ja toimi myöhemmin Pälkäneen Lukossa, muun muassa seuran puheenjohtajana 1940–1961.

Huomionosoitukset

Väinö Sipilän kotipaikkakunnalla Pälkäneellä on nimetty hänen lenkkeilymaastoonsa johtava tie Väinö Sipilän tieksi. Pälkäneen urheilukentän laidalla on Anitta Toivion veistämä kolmen pienveistoksen sarja, joista yksi esittää Sipilää ja kaksi muuta pikaluistelija Toivo Salosta ja paralympialaisvoittaja Jouko Gripiä.
Granaattiomenamehu

Granaattiomenamehu on granaattiomenoista valmistettua mehua. Mehua käytetään ruoanlaitossa sekä tuoremehuna että tiivistettyä siirappia, erityisesti persialaiseen ruokaan.
Mary Dyer

Mary Barrett Dyer (n. 1611 – 1. kesäkuuta 1660) oli englantilainen kveekari, joka hirtettiin Bostonissa piittaamattomuudesta kveekarismin kieltäviä lakeja vastaan. Häntä pidetään Pohjois-Amerikan viimeisenä uskonnollisena marttyyrina.
Dyer muutti parinkymmenen vuoden ikäisenä Englannista Bostonin seudulle nuoren aviomiehensä kanssa. Hän synnytti kolme lasta, mutta neljäs raskaus päättyi myöhäiseen keskenmenoon. Kastamaton lapsi haudattiin salaisesti ja sen ruumis kaivettiin myöhemmin esille osoitukseksi Mary Dyerin jumalattomuudesta. Keskenmenon ja siihen liittyneiden komplikaatioiden yhteydessä Dyer tutustui Ann Hutchinsoniin. Hutchinson uskoi, että Jumala voi puhua yksilöille suoraan, ei pelkästään miespuolisen papiston avulla. Tämä usko loitonnutti hänet puritaanisesta kirkosta, ja Mary Dyer seurasi perheineen ystäväänsä. He muuttivat suvaitsevaiselle Rhode Islandille, missä Roger Williams johti puritanisteista eronnutta seurakuntaa.
Vuonna 1652 Mary ja William Dyer perheineen matkustivat Englantiin, ja Mary tutustui kveekarien ajatuksiin. Kveekarit olivat jo lakanneet maksamasta veroja anglikaaniselle kirkolle ja joutuneet vaikeuksiin valtiovallan kanssa Englannissa.
Heti kun Dyerit palasivat Englannista, heidät pidätettiin kveekariutensa takia ja Mary Dyeria kiellettiin julistamasta kveekariutta Massachusettsin alueella. Dyerit asettuivat Rhode Islandille. Massachusettsin uusi kuvernööri sääti entistä ankarammat kveekarivastaiset lait: ensimmäisestä käynnistä Bostonin alueella kveekarit ruoskittiin, toisesta he joutuivat jalkapuuhun ja menettivät korvansa, kolmannesta leikattiin toinen korva ja neljännestä seurasi kuolemantuomio.
Mary Dyer ja hänen kaksi kveekariystäväänsä matkustivat Bostoniin protestoidakseen lakeja vastaan, ja hänet pidätettiin, tuomittiin ja hirtettiin.
Maryn hirttäminen herätti huomiota emämaassa Englannissa asti, ja Kaarle II kielsi kveekarien teloittamisen uskonnon harjoittamisen takia.
Mario Stanić

Seurajoukkueura

Stanić pelasi Jugoslavian ykkösliigan FK Željezničar Sarajevossa kausilla 1989–1992 kaikkiaan 63 ottelua, joissa teki 12 maalia. Seuraavalla kaudella hän voitti Kroatian-mestaruuden Croatia Zagrebissa. Hän teki 26 sarjaottelussa 11 maalia. Kaudella 1993–1994 hän pelasi Primera Divisiónin Sporting de Gijónissa 34 ottelua, joissa teki seitsemän maalia. Seuraavalla kaudella hän teki Portugalin Superliigan SL Benficassa viisi maalia pelaamissaan 14 ottelussa.
Stanić voitti Belgian pääsarjan maalikuninkuuden kaudella 1995–1996 tehtyään Club Bruggelle 20 maalia pelaamissaan 30 ottelussa. Club Brugge voitti 1996 sekä Belgian liiga- että cupmestaruuden. Seuraavalla kaudella hän pelasi seurassa seitsemän liigaottelua, joissa teki seitsemän maalia ennen kuin siirtyi Serie A:n AC Parmaaan. Hän pelasi italialaisseurassa neljän kauden aikana 77 liigaottelua, joissa teki 19 maalia. Hän voitti Italian Cupin 1999. Uransa viimeiset kaudet, 2000–2004 hän edusti Englannin Valioliigan Chelseaa, jossa teki 59 liigaottelussa seitsemän maalia.

Maajoukkue

Stanić pelasi Jugoslavian maajoukkueessa kaksi ottelua vuonna 1990. Kroatian maajoukkueessa hän pelasi vuosina 1995–2003 kaikkiaan 49 ottelua, joissa teki seitsemän maalia. Hän pelasi kaikki seitsemän ottelua Kroatian saavuttaessa pronssia MM-kilpailuissa 1998, ja teki myös maalin alkulohko-ottelussa Jamaikaa vastaan. MM-kilpailuissa 2002 hän pelasi kahdessa ottelussa. Kesän 1996 EM-kilpailuissa hän pelasi kolme ottelua.

Peliuran jälkeen

Stanić on toiminut Club Bruggen kykyjenetsijänä maaliskuusta 2011 lähtien.
Rauta(II)bromidi

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa rauta(II)bromidi on kellanruskeaa kiteistä ainetta, jonka kiderakenne muistuttaa kadmiumjodidin kiderakennetta. Se kestää kohtalaisen hyvin korkeitakin lämpötiloja, mutta hajoaa voimakkaasti kuumennettaessa hitaasti bromiksi ja rauta(III)oksidiksi. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja myös etanoliin, dietyylieetteriin ja asetonitriiliin. Rauta(II)bromidi muodostaa useita kidevedellisiä muotoja muun muassa di-, tetra-, heksa- ja nonahydraatit, jotka ovat väriltään vaaleanvihertäviä. Kideveden määrä riippuu kiteytymisolosuhteista.

Valmistus ja käyttö

Rauta(II)bromidia voidaan valmistaa kahdella tavalla. Yhdistettä voidaan valmistaa suoraan bromista ja raudasta 200 °C:n lämpötilassa virtausreaktorissa. Tämän jälkeen tuote puhdistetaan sublimoimalla typpi-ilmakehässä tai alipaineessa. Toinen tapa on raudan ja vetybromidin välinen reaktio metanoliliuoksessa. Näin saadaan kidevedellistä rauta(II)bromidia.
Kidevedetöntä rauta(II)bromidia käytetään katalyyttinä orgaanisten yhdisteiden bromauksessa ja polymerointireaktioissa.
Dustin Nguyen

Dustin Nguyen (s. Nguyễn Xuân Trí; 17. syyskuuta 1962) on Yhdysvalloissa uransa luonut näyttelijä. Hän syntyi Vietnamissa, jossa hän asui vuoteen 1975. 
Nguyen on esiintynyt muun muassa elokuvassa Little Fish (2005). 
Nguyenin puoliso Angela halvaantui vuonna 2001 samassa liikenneonnettomuudessa, joka vaati näyttelijä Thuy Trangin hengen.
Laivakissa

Laivakissa on laivassa pidettävä kissa. Sen tarkoitus on onnen tuominen laivalle, sään ja muiden tapahtumien ennustaminen sekä hiirten ja muiden tuholaisten pyydystäminen.
Laivakissoja on ollut jo muinaisista ajoista alkaen paitsi torjumassa tuholaisia myös uskonnollisista ja taikauskoisista syistä. Egyptiläinen kissaan liitetty Isis-jumala oli navigointitaidon ja merimiesten suojelija, jolle merimiehet uhrasivat ja jonka vuoksi he alkoivat ottaa laivoihinsa kissoja tuomaan onnea. Antiikin aikana oli yleistä, että laivoissa oli keulakoristeena kissa ja laivan nimen osana oli Isiksen nimi.
Kissojen uskottiin vuosituhansien ajan tuovan laivalle onnea vaarallisilla vesillä purjehdittaessa. Laivakissojen käyttäytymisestä luettiin hyviä ja huonoja enteitä, ja niiden uskottiin pystyvän esimerkiksi nostattamaan myrskyn häntäänsä sitoutuneella taikavoimalla. Joissakin säähän liittyvissä uskomuksissa olikin perää: kissat esimerkiksi pystyvät havaitsemaan ilmanpaineen pienetkin muutokset ja levottomalla käyttäytymisellään ilmaisemaan matalapaineen. Laivakissan yli laidan heittämisestä uskottiin seuraavan myrsky ja yhdeksän vuoden epäonni. Laivakissoja ruokittiin ja kohdeltiin tästä syystä hyvin.
Ruotsissa keskiajalla laki määräsi kauppalaivurit pitämään kissaa laivassa rangaistuksen uhalla. Joskus merimiehet salakuljettivat laivalle omiakin kissojaan seuralaisikseen. Ison-Britannian kuninkaallisessa laivastossa määrättiin, että laivalla piti olla vähintään yksi laivakissa palvelemassa valtiota. Laivakissat kiellettiin kuninkaallisessa laivastossa vasta vuonna 1975 hygieniasyihin vedoten.
Monet purjelaivoihin liittyneet asiat on eri kielissä, kuten englannissa ja saksassa, nimetty kissojen mukaan. Vanha tapa nimetä laivat feminiinisin nimin on sekin osa kissoja ja laivoja yhdistävää perinnettä, sillä mytologisissa tarinoissa kissat olivat tavallisesti naaraita.
Laivakissoina on usein suosittu monivarpaisia kissoja, joiden uskottiin pysyvän kannella pienempitassuisia kissoja paremmin ja tuovan onnea. Monivarpaisia kissoja kutsutaankin yhä yleisesti laivakissoiksi.
Jetboy

Historia

Kitaristit Billy Rowe ja Fernie Rod halusivat perustaa yhtyeen, joka olisi heidän esikuviensa Hanoi Rocksin, Girlin ja New York Dollsin mukainen. Basson tuli Todd Crew, rumpuihin Ron Tostenson ja piikkitukkaiseksi laulajaksi tuli Mickey Finn. 
Vuonna 1985 yhtye esiintyi ensi kerran Hollywoodissa ja pian he alkoivat esiintyä Los Angelesin Sunset Stripillä. Vuonna 1986 yhtye allekirjoitti levytyssopimuksen Elektran kanssa. Elektra kuitenkin irtisanoi sopimuksen ennen kuin ainuttakaan julkaisua ehdittiin julkaista.
MCA (Music Corporation of America) otti yhtyeen suojiinsa ja yhtyeen basistiksi tuli entinen Hanoi Rocksin Sam Yaffa. Vain muutama vuoden 1986 kappaleista päätyi debyyttialbumille (muutama päätyi A Day In the Glamourous Life -albumille). Samoin yhtyeen suunta muuttui katujen glam punkista enemmän radioystävälliseen poprockiin. Debyyttialbumi Feel The Shake nousi Billboard-listalla sijalle 135. 
Pian Damned Nation -albumin jälkeen Sam Yaffa lähti yhtyeestä suunnittelemaan Michael Monroen kanssa Jerusalem Slim -yhtyettä. Yaffaa tuli korvaamaan aluksi Charles Norman ja tämän jälkeen Bill Fraenze, joka soittikin kokoelmalevyllä Make Some More Noise. Damned Nationin huono myynti johti siihen, että MCA irtisanoi sopimuksen. Viimeinen isku oli Tostensonin korvaaminen Rick Davisilla, joka muutti Jetboyn nimeksi Mindzone ja muutti samalla yhtyeen suuntaa enemmän sen hetkisten rock-suuntausten mukaiseksi. Mindzone epäonnistui, mutta sen pohjalta syntyi American Heartbreak -yhtye.
Treatise Concerning the Principles of Human Knowledge

A Treatise Concerning the Principles of Human Knowledge on irlantilaisen empiristifilosofi George Berkeleyn vuonna 1710 kirjoittama filosofinen tutkielma. Teos pyrkii ensisijaisesti kumoamaan Berkeleyn aikalaisen John Locken väitteet koskien ihmisen havaintoaistien luonnetta. Sitä pidetään hänen toisena pääteoksenaan teoksen Three Dialogues Between Hylas and Philonous ohella.
Sekä Locke että Berkeley katsoivat, että oli olemassa ulkopuolinen todellisuus, ja tämä todellisuus saa aikaan ihmisen mielessä olevat ideat. Berkeley kuitenkin katsoi, että tämä ulkopuolinen todellisuus koostui pelkästään ideoista. Berkeley teki tämän ehdottamalla, että ”ideat voivat muistuttaa vain ideoita” — niinpä ihmisten mielissä olevat ideat saattoivat muistuttaa vain toisia ideoita, eivät aineellisia olioita, ja siksi ulkopuolinen todellisuus ei koostunut aineellisesta muodosta vaan ideoista. Tämä maailma sai logiikan ja säännöllisyyden joltain muulta voimalta, jonka Berkeley pyrki todistamaan Jumalaksi.
Berkeley oli hyvin uskonnollinen ja hänestä tuli myöhemmin Cloynen hiippakunnan piispa. Tutkielman ehdotus siitä, että maailma koostui pelkästään ideoista joita ohjasi kaikkivaltias voima, oli Berkeleyn vaihtoehto tuohon aikaan suositulle lockelaiselle empirismille, jonka Berkeley katsoi johtavan epäilyyn.