Ulan Bator

Maantiede ja ilmasto

Ulan Bator sijaitsee Tuul-joen varrella tuulisella ylänköalueella 1 350 metrin korkeudella merenpinnasta.
Kaupungin rakenne on erikoinen; kaupungissa on paljon neuvostoaikaista rakennuskantaa, mutta toisaalta uudemmat rakennukset ovat tyypiltään länsimaisia. Lisäksi esikaupunkialueilla on perinteistä jurtta-asustusta. Kaupungin keskusaukio on nimeltään Sühbataar, jolla sijaitsevat Mongolian tärkeimmät rakennukset, kuten Mongolian parlamenttitalo ja Mongolian ooppera. Aukion keskellä on Damdin Sühbatarin patsas.
Jurtat sijaitsevat kaupungin laidoilla slummien kaltaisilla alueilla, ilman juoksevaa vettä, viemäriä, tai jätehuoltoa. Kaupungin kasvaessa ne kasvavat nopeasti. Monet kaupuinkiin muuttavat paimentolaiset aloittavat kotoutumisensa näiden alueiden jurtissa.

Ilmasto ja ilmanlaatu

Vuoden kylmimpänä aikana, joulukuusta helmikuuhun, on vuorokauden keskimääräinen alin lämpötila alle -20 C. Lämpimintä on kesä- ja heinäkuussa, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on yli +20 astetta. Ylimmillään kesän helteet ylittävät +30 C ja talven pakkaset -40 astetta.
Ulan Bator kärsii ilman saastumisesta. Hiilen ja puun polttaminen lämmöntuotantoon ja ruoanlaittoon, markkinatalouden kasvu ja talvien kylmyys ovat aiheuttaneet pienhiukkasten määrän kasvun 13-kertaiseksi Maailman terveysjärjestön maksimisuositukseen nähden. Ilmansaasteiden aiheuttama savusumu estää ajoittain lentokoneiden laskeutumisen kaupungin lentokentälle.
Vuonna 2016 Ulan Bator ohitti Delhin ja Pekingin maailman saastuneimpana pääkaupunkina. Lasten keuhkosairaudet ovat yleisiä.

Historia

Kaupunki perustettiin nimellä Urga buddhalaisen luostarin paikalle (mong. Даа хүрээ, Daa hüree) vuonna 1649 400 kilometrin päähän nykyisestä Ulan Batorista Arkhangain provinssiin. Kaupunkia siirrettiin useisiin paikkoihin ennen nykyistä sijaintia, joka valittiin 1700-luvun lopulla. Kaupungista kehittyi 1800-luvun puoliväliin tultaessa kukoistava kauppapaikka Kiinan ja Venäjän välisen teereitin varrella. Mongolia julistautui itsenäiseksi Qing-dynastian romahdettua vuonna 1911 ja Ulan Batorista tuli uuden Mongolian kansantasavallan pääkaupunki vuonna 1924.
Neuvostoliiton hajotessa 1990 Ulan Batoriss asui 27% maan väestöstä. Nykyisin osuus lähestyy puolikasta maan noin kolmen miljoonan väkiluvusta.

Ulan Batorin nimet

Ulan Batorilla on ollut useita nimiä historiansa aikana. Vuosina 1639–1706 se tunnettiin nimellä Örgöö (mong. Өргөө ’palatsijurtta’) ja 1706–1911 nimellä Hüree (mongoliksi Хүрээ, ’leiri’) ja myöhemmin Ih Huree (mong. Их Хүрээ, ’suuri leiri’).
Mongolian itsenäistymisen yhteydessä nimi vaihdettiin vastaamaan kaupungin asemaa: Vuonna 1911 siitä tuli Niislel Hüree (mong. Нийслэл Хүрээ ’pääkaupunki’).
Kun Niislel Hüreestä tuli Mongolian kansantasavallan pääkaupunki vuonna 1924, se nimettiin Ulan Batoriksi (’punainen sankari’) Mongolian kansallissankarin Sühbaatarin kunniaksi. Sühbaatar vapautti maansa Venäjältä vetäytyneiden valkoisten Roman von Ungern-Sternbergin johtamien joukkojen miehitykseltä ja samalla pitkäaikaisesta kiinalaisvallasta. Hän kutsui Mongoliaan Neuvostoliiton puna-armeijan, joka suojasi Mongoliaa Japanin hyökkäyksiltä. Sühbaatarin patsas sijaitsee Ulan Batorin keskusaukiolla.

Talous

Ulan Bator on Mongolian teollisuuskeskus. Siellä tuotetaan sementtiä, rautaa, tiiliä, jalkineita ja vaatteita sekä elintarvikkeita.

Liikenne

Ulan Batoria palvelee Chinggis Khaanin kansainvälinen lentoasema ja rautatie yhdistää sen Kiinaan ja Siperian rataan. Muihin Mongolian kaupunkeihin johtavat tiet ovat suurimmaksi osaksi päällystämättömiä.
Kaupungissa on laaja bussiverkosto – suuri osa busseista on neuvostovalmisteisia, mutta viime aikoina Japani ja Etelä-Korea ovat myyneet kaupunkiin myös uusia busseja. Laillisen bussiverkoston rinnalla kilpailee pikkubusseja. Viime vuosina kaupunki on antanut yhä enemmän virallisia liikennelupia, mutta suurin osa kaupungin autoilijoista tarjoaa myös satunnaisia kyytejä.

Koulutus

Ulan Batorissa on yhdeksän valtion yliopistoa, mm. Mongolian kansallinen yliopisto, Mongolian tekninen yliopisto, Lääketieteellinen yliopisto, Pedagoginen yliopisto ja Taide- ja kulttuuriyliopisto. Lisäksi kaupungissa on kahdeksan yksityistä yliopistoa. Kaupungin historiallisessa kirjastossa on runsaasti vanhoja mongolialaisia, kiinalaisia ja tiibetiläisiä käsikirjoituksia.