google/wiki40b huggingface dataset:
Womanizer

Ennen julkaisua

Nashvilleläinen radioasema laittoi verkkosivuilleen lyhyen pätkän kappaleesta ennen sen aiottua julkaisupäivää. Singlen julkaisupäivää siirrettiin.
26. syyskuuta 2008 single kuultiin ensimmäisen kerran radiossa newyorkilaisen radioasema Z100:n soittamana.

Musiikkivideo

Musiikkivideo kuvattiin 25. syyskuuta 2008 Los Angelesin keskustassa. Videon ohjaaja on Joseph Kahn, joka on myös ohjannut Britneyn kappaleiden "Stronger" ja "Toxic" musiikkivideot. Musiikkivideolla Spears nähdään saunassa, vampyyritarjoilijana, toimistonaisena ja auton kuljettajana. Musiikkivideo voitti vuoden 2009 MTV Video Music Awardseissa palkinnon Vuoden Pop-Video.
Peace. Play It Loud.

Elokuvan nimi

Elokuvan nimi viittaa yhtyeen rauhanlipun malliseen esiintymisissä käytettyyn taustakankaaseen ja Superchristin rock-yhtyeille tyypillisiin kovaäänisiin esiintymisiin. Ilmausta on alun perin käytetty vuodesta 2004 alkaen yhtyeen albumien tekijätietojen perässä olevassa merkinnässä "All Rights Reserved. Peace. Play It Loud."

Elokuvan tekniset tiedot

Elokuva on kuvattu digitaaliseen 720P -formaattiin ja se on kokonaan mustavalkoinen.

Julkaisu

Elokuva julkaistiin samanaikaisesti nettistreamina sekä DVD:llä 16. maaliskuuta 2011. Elokuvan DVD-julkaisusta vastasi tuotantoyhtiö Disco Blanco Recordings ja DVD-levityksestä Supersounds Music Oy.

Esitykset festivaaleilla

Peace. Play It Loud. esitettiin Joensuussa Rokumentti 2011 -elokuvafestivaaleilla 16. marraskuuta 2011 ja se oli festivaalien sen vuoden ensimmäinen esitetty elokuva.
Elokuva esitettiin julkisesti myös Superchristin esiintymisen yhteydessä 18. maaliskuuta 2011 Kulttuuriareena Gloriassa, joka oli samalla elokuvan DVD-julkaisun julkistamiskeikka.
Tasavaltalaispuolue Asar

Tasavaltalaispuolue Asar on lokakuussa 2003 ensimmäisen puoluekokouksensa pitänyt ja joulukuussa 2003 rekisteröity entinen presidentti Nursultan Nazarbajevia kannattanut kazakstanilainen puolue, jota puheenjohti presidentin vanhin tytär, Dariga Nursultanqyzy Nazarbajeva. Puolue liittyi 2006 presidentti Nursultan Nazarbajevin johtamaan Otan-puolueeseen, joka muutti nimekseen Nur Otan. Se ehti toiminnassa ollessaan käydä yhdet valtiopäivien alahuoneen vaalit 2004, jossa se sai neljä valtiopäivääpaikkaa yleisillä vaaleilla olevista 67 paikasta.
Puolueen perustamiskokous pidettiin lokakuussa 2003 ja se oli rekisteröity joulukuussa 2003. Puheejohtajaksi valittiin Dariga Nuzurbajeva sekä poliittiseen seitsemän henkilöä. Puolueohjelmaan kuului pitkäaikainen Kazakstanin uudistaminen, demokraattisten muotojen syventäminen, kaikkien kazakstanilaisten hyvinvoinnin parantaminen sekä Kazakstan-2030 -ohjelman toimeenpanon kannattaminen.
HMAS LST 3014

Valmistus

Britannian Amiraliteetti tilasi aluksen Barclay, Curle and Companyltä Glasgow'sta ja sen köli laskettiin 17. huhtikuuta 1944. Alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 11. marraskuuta ja se otettiin palvelukseen Britannian kuninkaallisessa laivastossa  29. maaliskuuta 1945. Alus lainattiin Australialle ja se otettiin palvelukseen Australian laivastossa heinäkuussa nimellä HMAS LST 3014.
Kaakkurilampi (Pello)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,5 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Iso-Vietosen–Raanujärven alueella (67.96), jonka Nuasjärven valuma-alueeseen (67.967) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 149,9 metriä mpy.
SMS Arminius

Suunnittelu

Alus oli Cowper Coles'n vuonna 1863 suunnittelema. Sen pituus vesirajassa oli 61,60 metriä ja kokonaispituus oli 63,21 metriä. Aluksen leveys oli 10,9 metriä ja sen syväys etuosassa oli 4,32 ja perässä 4,55 metriä. Aluksen suunnitelman mukainen uppouma oli normaalikuormalla 1 653 metristä tonnia ja taisteluun kuormattuna jopa 1 829 tonnia. Aluksen rautarakenteinen runko oli rakennettu perinteisesti kylkikaarten varaan ja siinä oli kahdeksan vesitiivistä osastoa.

Propulsiojärjestelmä

Aluksen propulsiojärjestelmä koostui yhdestä Greenwichissä toimivan J. Penn & Sonsin 2-sylinterisestä höyrykoneesta ja saman valmistajana neljästä höyrykattilasta, jotka tuottivat 1,33 ilmakehän paineen. Aluksella oli vain yksi kattila- ja yksi konehuone. Koneisto pyöritti kaksilapaista potkuria, jonka halkaisija oli 3,96 metriä. Ohjattavuudesta huolehti yksi peräsintä. Aluksella oli myös 1,9 kW 55 V generaattori.
Alus oli lisäksi varustettu kuunaritakilalla, jonka purjepinta-ala oli 540 neliömetriä.

Aseistus

Aluksen alkuperäisenä aseistuksena oli neljä pronssista valettua rihlattua 72 naulan tykkiä. Tykit korvattiin vastaanoton jälkeen neljällä Kruppin valmistamalla 21 cm/19 tykillä, joiden korotuskulma oli 12 astetta ja kantama 2 800 metriä. Tykkeihin oli 332 ammusta. Vuonna 1881 aluksen aseistukseen lisättiin neljä konekivääriä ja keulaan vesirajan yläpuolelle 35 cm torpedoputki, johon aluksella oli kaksi torpedoa. Samalla yötoiminnan helpottamiseksi alukselle asennettiin kaksi 35 ampeerin valonheitintä.

Suoja

Aluksen suojana oli 229 millimetrin teakrunkoon kiinnitetty kankirautapanssari. Vesirajaan oli kiinnitetty keskeltä 114 millimetrin panssarivyö, joka kapeni päissä 76 millimetriin.  ja tykkitornien seinän paksuus oli 406 millimetriä teakia ja sen päällä 114-119 millimetriä rautaa. Taistelunjohtotilojen suojana 114 millimetrin rautalevyt, joiden alla 229 millimetrin teaklaudat.

Valmistus

Alus tilattiin Samuda Borthersilta Lontoon Cubitt Townista ja sen köli laskettiin vuonna 1863. Alus laskettiin vesille 20. elokuuta 1864 ja se otettiin vartioaluksena palvelukseen 22. huhtikuuta 1865. Aluksen rahoituksesta vastasi osin vapaaehtoisryhmä.

Palvelus

Alus siirrettiin tekniseksi koululaivaksi vuonna 1872 ja se oli vuodesta 1881 alkaen muun muassa Kielin satamajäänmurtajana. Vuonna 1882 alus sijoitettiin SMS Blücherin emälaivaksi. Alus poistettiin alusluettelosta 2. maaliskuuta 1901 ja se myytiin 72 000 markalla. Alus romutettiin vuonna 1902 Hampurissa.
Dioskuurien temppeli (Akragas)

Historia

Temppeli rakennettiin klassisella kaudella 400-luvulla eaa., ja se tuhoutui jo vuonna 406 eaa. karthagolaisten vallattua kaupungin. Temppeliä kutsutaan perinteisestä Dioskuureille eli Kastorille ja Polydeukeelle, roomalaisittain Castorille ja Polluxille, omistetuksi temppeliksi, mutta todellisuudessa kohdetta ei tiedetä. Akragaan todelliseksi Dioskuurien temppeliksi on ehdotettu myös Concordian temppelinä tunnettua rakennusta.

Rakennus

Temppelin rauniot sijaitsevat Valle dei Templin alueen länsiosassa, länteen Olympoksen Zeuksen temppelin jäänteistä. Luoteispuolella sijaitsevat Hefaistoksen temppelin rauniot.
Arkkitehtuuriltaan temppeli edusti doorilaista tyyliä. Se oli rakennettu kolmiportaiselle jalustalle, ja sen stylobaatin koko oli noin 15,9 x 34,1 metriä. Temppelissä oli 6 x 13 pylvästä eli yhteensä 34 pylvästä.
Temppelirakennuksesta on säilynyt vain sen perustukset. Rakennusta rekonstruoitiin vuosina 1836 ja 1856, mutta lopputulos on nykytutkimuksen valossa täysin virheellinen, sillä se yhdistelee osia eri rakennuksista ja eri aikakausilta. Rekonstruktio koostuu neljästä pylväästä ja osasta entablatuuria, jotka on pystytetty rakennuksen perustusten luoteiskulmaan.
Temppelin ympäristössä on lukuisten muiden pyhäköiden jäänteitä, mukaan lukien ktoonisille jumalille omistetun pyhäkön raunioita. Niihin kuuluu muun muassa suorakulmaisia ja pyöreitä alttareita sekä erilaisia pyhäkkörakennuksia.
Weberin piste

Weberin piste tarkoittaa väestöllistä keskipistettä, johon määritellyn alueen – esimerkiksi valtion – asukkaiden yhteenlaskettu etäisyys on lyhin.
Käsite on nimetty 1900-luvun alun tilastomaantieteilijä Alfred Weberin mukaan. Weberin piste ei ole väestön painopiste.
Vuonna 2012 Suomen Weberin piste sijaitsi Hämeenlinnassa Hauhon Sotjalan kylässä; sen koordinaatit ovat 61.17°N, 24.47°E . 1970-luvulla Weberin piste oli Rautajärven kylässä, Luopioisten kunnassa. Suurten kaupunkien väestönkasvun vuoksi se liikkuu etelämmäksi noin kilometrin vuodessa.
SABCA

Historia

Georges Nélis perusti 16. joulukuuta 1920 S.A.B.C.A.:n, jonka tuotanto perustui Belgian ilmavoimien tilauksiin.
Vuonna 1931 englantilainen Fairey-lentokonetehdas perusti tehtaan belgialaiseen Gosseliesin kaupunkiin pyrkien pääsemään kilpailemaan SABCAn kanssa "belgialaisena" yrityksenä.  
Naton perustamisen jälkeen yhtiö valmisti lisenssillä muun muassa F-84, Hawker Hunter, F-104 Starfighter ja F-16-hävittäjiä.
Alfons Hellström

Alfons Hellström (14. kesäkuuta 1877 Helsinki – 5. helmikuuta 1965 Kotka) oli suomalainen insinööri ja keksijä. Hän kehitti mäntyöljyjen jalostusta. Hän toimi Enso-Gutzeit Oy:n sivutuoteosaston johtaja 1911–1945 ja suunnitteli sivutuotteiden puhdistuslaitoksia Suomen lisäksi Norjaan, Ruotsiin ja Venäjälle. Hän sai Helsingin yliopiston kunniatohtorin arvon 1957.
Hellström valmistui insinööriksi 1908. Hänellä oli 13 suomalaista patenttia. Yksi hänen keksinnöistään on mäntysuopa.
Aaloet

Tuntomerkit

Aaloet muistuttavat ulkonäöltään ananaksen lehtiruusuketta. Mehevien lehtien reunat ovat piikikkäät. Kukat ovat pienet, kellomaiset, keltaiset tai punaiset.
Kasvumuodoltaan aaloet ovat usein pensasmaisia. Jotkin ovat varrettomia, toiset taas 20 m:n korkuisiksi kasvavia puita. Varret ovat tavallisesti haaraisia, ja lehdet sijaitsevat tiheinä ruusukkeina haarojen kärjissä. Lehdet ovat meheviä ja vahapeitteisiä, yleensä reunoiltaan piikkihampaisia. Putkimaiset ja kaunisväriset kukat sijaitsevat pitkien kukintovarsien latvoissa tähkämäisissä tai terttumaisissa ryhmissä.

Käyttö

Aaloeita on viljelty useita vuosisatoja, ja jo Dioskorides kuvaa niiden ominaisuuksia.
Aaloeita kasvatetaan koristeina. Monista aaloelajeista käytetään niiden lehdistä saatavaa geelimäistä nestettä kosmetiikan raaka-aineena, mm. ihovoiteena ja palovammojen hoitoon tunnetuimpana lääkeaaloe (Aloe vera). Tuorepuristettua ja säilöttyä aloe-geeliä saa myös juomana.
Joitakin aaloelajeja voidaan kasvattaa ruukkukasvina huoneessa. Niiden hoitaminen ei ole lainkaan vaikeaa, sillä aaloet tarvitsevat vain vähän vettä.
Aaloehamppu on muutamien aaloeiden syykimpuista koostuvaa kuitua. Sitä käytetään lajien kasvuseuduilla köysien punontaan. Aloe vera -kasvista saadaan myös tekstiilien valmistukseen käytettävää aaloekuitua.
Kasvia kuvataan vertauskuvia käsittelevässä kirjallisuudessa usein agavena. Virheellisesti kumpikin on mainittu kovaa vatsaa parantavina lääkekasveina; tämän vuoksi niitä on pidetty katumuksen ja kärsimyksen symboleina. Aaloeta käytettiin myös palsamoinnissa, koska sen ajateltiin ehkäisevän mätänemistä. Koska aaloe kasvattaa vain yhden korkean kukkavarren, kasvista on muodostunut Neitsyt Marian yhdenkertaisen neitseellisen äitiyden vertauskuva.
Aino-gaala

Aino-gaala on ooppera-alan palkintogaala, joka järjestetään ensimmäisen kerran tammikuussa 2018. Paikkana on Aleksanterin teatteri Helsingissä. Gaalassa palkitaan yleisöäänestyksen ja ammattilaisraatien perusteella vuoden kiinnostavimmat ja ansioituneimmat oopperan tekijät ja tuotannot Aino-patsailla.
Alces americanus

Lähisukulaiset ja alalajit

Aiemmin sekä Amerikassa että Euraasiassa elävä hirvi luettiin yhdeksi Alces alces-lajiksi, joka oli Alces-sukunsa ainoa laji ja jolla oli 6–7 alalajia.  Euraasian länsiosissa katsottiin elävän euroopanhirvi (Alces alces alces), itäisessä Aasiassa siperianhirvi (A. a. pfitzenmayeri) ja mantšurianhirvi (A. a. cameloides) ja Pohjois-Amerikassa itäkanadanhirvi (A. a. americana), länsikanadanhirvi (A. a. andersoni), shirashirvi (A. a. shirasi) ja suurikokoisin alalaji, alaskanhirvi (A. a. gigas). 
Nyttemmin Amerikan ja Euraasian hirvet on erotettu kahdeksi erilliseksi lajiksi, koska ne eroavat toisistaan karyotyypiltään, ruumiinkooltaan ja -rakenteeltaan, kallonpiirteiltään, mittasuhteiltaan, väritykseltään ja sarvien mitoiltaan. Euroopassa ja Jenisei-joen länsipuolisessa Aasiassa elää hirvi (Alces alces) ja Pohjois-Amerikassa ja Jenisein itäpuolisessa Aasiassa Alces americanus. Levinneisyysalueidensa laajoilla rajaseuduilla Jenisein yläjuoksulla, Mongoliassa ja Kiinassa näitä lajeja saatetaan tavata samoilla alueilla, jolloin ne myös risteytyvät keskenään. Kummallakin lajilla on kaksi alalajia.
Saksan jalkapallon 1. Bundesliiga 1974–1975

Sarjajärjestelmä

Jokainen joukkue pelasi kaksi peliä toisiaan vastaan joukkue, yhden kotona ja yhden vieraissa. Joukkueet saivat kaksi pistettä voitosta ja yhden pisteen tasapelistä. Jos kaksi tai useampi joukkueista oli tasapisteissä, sijoitus määräytyi maalierolla ja jos vielä tasoissa, niin tehdyt maalit ratkaisivat. Joukkue, jolla oli eniten pisteitä kruunattiin mestariksi ja kolme vähiten pisteitä kerännyttä joukkuetta putosivat seuraavaksi kaudeksi 2. Bundesliigaan.

Joukkuemuutokset kaudesta 1973–1974

Fortuna Köln ja Hannover 96 putosivat edellisen kauden päätteeksi 2. Bundesliigaan. Heidän tilalleen nousivat Tennis Borussia Berlin ja Eintracht Braunschweig.

Kauden yhteenveto

Mestaruuden voitti Borussia Mönchengladbach, jolle mestaruus oli kolmas viimeisen kuuden kauden aikana. Viimeiset kolme mestaruutta voittanut Bayern München jäi sarjataulukossa peräti 10. sijalle. Aiempina kausina maalitykki Gerd Müllerin johdolla Bayernin maalisarake näytti sadan osuman molemmin puolin, mutta kaudella 1974–1975 he jäivät lähes puoleen siitä, 57 maaliin.
Nousijajoukkeista Eintracht Braunschweig pelasi kelvollisesti sijoittuen lopulta 9. sijalle Bayernin edelle. Toisen nousijajoukkueen Tennis Borussia Berlinin ensimmäinen kausi Bundesliigassa jäi pikavisiitiksi, kun joukkue jäi toiseksi viimeiselle sijalle ja putosi sarjaporrasta alemmas. Muut putoajat olivat VfB Stuttgart ja Wuppertaler SV.
Aarniluppo

Ulkonäkö

Aarniluppo on kooltaan pienehkö, sillä vain ani harvoin sen sekovarsi kasvaa yli 10 senttimetrin pituuteen. Jäkälän rangat ovat ohuita ja suhteellisen niukasti haarovia. Yleensä kiinnittymiskohta on suppea. Päärangoilla on lyhyitä, teräväkärkisinä sivulla harittavia ohuita sivuhaaroja eli fibrillejä. Jäkälän väri on yleensä himmeän vaalean- tai harmaanruskea. Muistuttaa ulkonäöltään harmaaluppoa.

Levinneisyys ja elinympäristö

Laji on epifyytti, se suosii avoimia, valoisia männiköitä sekä suo- ja kalliometsiä. Se on erityisen arka ilmansaasteille. Suomessa laji elää vain Etelä- ja Keski-Suomen vanhoissa luonnonmetsissä. Lapissa niitä ei tavata. Suomessa laji luokitellaan silmälläpidettäväksi. Maailman kokonaislevinneisyydeltään se on boreaalinen.
Harmaaotsatimali

Ulkonäkö ja koko

Kooltaan harmaaotsatimali on 14–15 senttiä. Aikuinen harmaaotsatimali on selästään punaruskea ja päästään musta. Päässä on valkoinen silmäkulmajuova ja silmien takana on vaaleampi harmaa alue. Vatsa on väritykseltään linnulla harmaa. Nuori harmaaotsatimali on väriltään aikuista vaaleampi ja vatsastaan tumman ruskea.

Levinneisyys ja elinympäristö

Harmaaotsatimalia tavataan Thaimaasta, Malesiasta, Bruneista sekä Indonesiasta Kalimantanista ja Sumatralta. Lajin elinympäristöä ovat ainavihannat metsät ja lajia tavataan myös hakatuissa metsissä. Erityisesti lajia tavataan kukkuloilta ja vuorten rinteiden metsistä. Vaikka lintu pystyy elämään myös hakatuissa metsissä, on sopivien elinympäristöjen määrän väheneminen laajamittaisten hakkuiden vuoksi uhka harmaaotsatimalikannalle. Harmaaotsatimalien elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 1 000 metrin korkeudella merenpinnasta.
Syndalenin ampuma-alue

Syndalen on pääasiassa Uudenmaan Prikaatin käytössä oleva ampuma-alue Hangossa lähellä Tvärminneä ja Koverharia. Ampuma-alueen pinta-ala on noin 1 900 hehtaaria ja sitä käytettiin 210 vuorokautena vuoden 2005 aikana.  Ampuma-alueen keskuksena toimii Koverharin entisten tehtaiden läheisyydessä sijaitseva leirialue, jonka yhteydessä toimii myös Uudenmaan Prikaatin satama. Alueen maasto koostuu pääasiassa hiekkakankaasta ja -dyyneistä, joita rikkovat Sandöträsketin järvi sekä Tvärminneträsketin umpeensoistunut järvi.
Pääasiassa alueella ammutaan jalkaväen aseilla.
John Kearsley Mitchell

John Kearsley Mitchell (1798 – 1858) oli yhdysvaltalainen fyysikko ja kirjailija. Hän syntyi Shepherdstownissa, Virginiassa. Mitchell valmistui lääketieteellisestä linjasta Pennsylvanian yliopistosta vuonna 1819. Hän oli kolmesti laivalääkärinä Kauko-Idän matkalla, ennen kuin ryhtyi tohtoriksi. Vuonna 1826 hänestä tuli lääketieteen ja fysiologian professori ja vuonna 1833 kemian professori. Vuodesta 1841 vuoteen 1858 hän oli teorian ja käytännön lääketieteen professori Jefferson Medical Collegessa.
Jacob Albert Carl Gustaf von Julin

Jacob Albert Carl Gustaf von Julin eli Jacob von Julin nuorempi (23. heinäkuuta 1906 Hanko – 1. kesäkuuta 1986 Pohja) oli suomalainen pääjohtaja ja varatuomari. Hän sai vuorineuvoksen arvonimen 1950. Hän oli Kaukas Oy:n pääjohtaja vuodesta 1942, Suomen Puunjalostusteollisuuden Työnantajaliiton puheenjohtaja vuosina 1956–1965. Hän oli 1947–1983 Oy Fiskars Ab:n hallituksen puheenjohtaja. Lisäksi hän oli vuosina 1962–1973 Finncellin ja 1962–1975 Ekonon hallituksen puheenjohtaja. Taloustieteiden kunniatohtoriksi hänet promovoitiin 1970.
Hänen isänsä oli Jacob von Julin vanhempi ja isoisänsä Johan Albert Edvard von Julin.
Jamie Zawinski

Elämäkerta

Zawinski palkattiin ensin Scott Fahlmanin Lisp-ohjelmointikielen tutkimusryhmään Carnegie Mellon -yliopistoon, Pittsburghiin. Hän työskenteli myös Expert Technologies, Inc. -yrityksessä ennen muuttoa Kaliforniaan, jossa hän toimi Robert Wilenskyn ja Peter Norvigin ryhmässä Berkeleyssä. 1990-luvun alussa Zawinski palkattiin Richard P. Gabrielin Lucid Inc. -yritykseen, jossa hän työskenteli Energize C++ -ohjelmointiympäristön parissa. Lucid päätti käyttää GNU Emacsia tekstieditorina johtuen sen ilmaisesta lisenssistä, suosiosta ja laajennettavuudesta. Zawinski ja muut ohjelmoijat alkoivat tekemään keskeisiä muutoksia GNU Emacsiin uusien ominaisuuksien lisäämiseksi; jännitteet liittyen näiden muutosten liittämiseksi alkuperäiseen Emacs-koodikantaan johti kuuluisaan haaraumaan (forkkaus) GNU Emacsiksi ja XEmacsiksi.
Zawinski teki töitä Netscape Navigator -selaimen parissa, pääasiassa Unixille tehdyn 1.0-julkaisun kanssa. Internetin alkuaikoina hän tuli varsin tunnetuksi Netscape-selaimessa olleesta pääsiäismunasta: kirjoittamalla "about:jwz" osoitekenttään vei käyttäjän hänen omalle kotisivulleen. Hän oli myös vastuussa Unix- ja Macintosh-käyttäjien näkemän Netscape-ikonin muuttumisesta laivan kompassiksi selaimen ladatessa verkkosivua. Lisäksi Zawinski sanoo keksineensä Mozilla-nimen.
Zawinski oli merkittävä henkilö Mozilla-selaimen lähdekoodin saattamisessa julkiseksi, mutta hän pettyi projektiin, kun koodi päätettiin uudelleenkirjoittaa. Hän irtisanoutui Netscape Communications Corporationista 1. huhtikuuta 1999. Nykyään hän johtaa omaa DNA Lounge -yökerhoa San Franciscossa.
Pljos

Pljos (ven. Плёс) on kaupunki Ivanovon alueen Volgan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Volgan rannalla paikassa, jossa joki puhkaisee ”portin” moreeniharjuun, 71 kilometriä Ivanovosta koilliseen. Asukkaita on 2 438 henkeä (vuonna 2010).
Kaupungin on perustanut Moskovan suuriruhtinas Vasili II suojamaan Kostromaa ja Moskovaa tataarien hyökkäyksiltä. Šolonka-joen suuhun rakennettiin puinen linnoitus, josta on säilynyt maavallien jäänteitä. Sen ympärille syntyi kolme esikaupunkia. 1600–1700-luvuilla kaupunki oli huomattava pellava- ja kangaskaupan keskus. Vuonna 1778 siitä tuli Kostroman lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki, mutta myöhemmin se menetti hallinnolliset tehtävänsä.
1800-luvun lopulla Pljosin talous taantui rautateiden rakentamisen ja Volgan liikenteen vähenemisen takia. Luonnonkauniin ympäristönsä ansiosta siitä tuli sivistyneistön suosima huvilakaupunki, jossa mm. taidemaalari Isaak Levitan asui ja työskenteli vuosina 1888–1889.
Volgan rannan kukkuloilla on useita vanhoja kirkkoja: 1600–1700-lukujen vaihteessa rakennettu Neitsyt Marian taivaaseen astumisen katedraali, Pietari-Paavalin kirkko (1841), klassistiset Kolminaisuuden kirkot (1808 ja 1828). Kaupungin pohjoislaidalla sijaitsevat myöhäisklassistinen Kristuksen kirkastumisen kirkko (1849) ja klassistinen Varvaran kirkko (1821). Rantakaupungin keskus on kauppatori, jolla sijaitsevat klassistinen Ylösnousemuksen kirkko (1817), 1800-luvun alun kauppahallit ja paloasema. Kaupungissa on säilynyt runsaasti 1700–1800-luvun vaihteen kaksikerroksisia kauppiastaloja. Arkkitehtuuriltaan erikoinen on 1900-luvun alussa rakennettu jugendtyylinen Pavlovin huvila. Kahden kilometrin päässä kaupungista Spas-Bereznikin eli Prudskojen kylässä on vuonna 1682 rakennettu Kristuksen kirkko.
Nykyään Pljos on suojeltu museoalue ja suosittu matkailukohde. Taidegalleriassa ja Isaak Levitanin kotimuseossa on seudulla työskennelleiden maisemamaalarien teoksia. Kaupungin lähellä sijaitsee Fjodor Šaljapinin entinen huvila.
Elohopeamillimetri

Elohopeamillimetri eli millimetri elohopeapatsasta (tunnus mmHg) on vanha paineen yksikkö. Se vastaa yhden millimetrin korkuisen elohopeapatsaan painetta maan pinnalla. SI-yksikköinä yksi elohopeamillimetri vastaa noin 133,322 (tarkemmin: 101 325/760) pascalia
Elohopeamillimetriä käytetään nykyäänkin verenpaineen ja muiden kehon nesteiden mittauksissa, mikä on Suomessa asetuksellakin nimenomaisesti hyväksytty. Ennen sitä käytettiin yleisesti myös ilmanpaineen yksikkönä. Meteorologiassa se on kuitenkin korvattu SI-järjestelmän mukaisesti millibaarilla (mbar) eli hehtopascalilla (hPa). Normaali ilmanpaine maan pinnalla on noin 760 mmHg eli 1 013 hPa.
Käytännössä elohopeamillimetri on sama kuin torri.
Walter Kogler

Ura pelaajana

Kogler aloitti ammattilaisuransa SK Sturm Grazissa 1987 hankittuaan juniorioppeja Wolfsberger AC:ssa. Kogler vakiinnutti paikkansa Sturm Grazin pelaavassa kokoonpanossa kaudella 1990–1991, ja hyvät näytöt poikivat 1992 siirron suurseura FK Austria Wieniin. Hän voitti debyyttikaudellaan Itävallan Bundesliigan mestaruuden ja keväällä 1994 Itävallan cupin mestaruuden. Kaikkiaan Kogler pelasi Austria Wienissä neljän kauden aikana 137 ottelua.
Kesällä 1996 puolustajan ura jatkui SV Austria Salzburgissa, jossa hän voitti toisen mestaruudensa 1997. Peliaikaa ei kuitenkaan mestaruuskauden jälkeen tullut entiseen malliin ja 1998 hän siirtyi Ranskaan AS Cannesiin. Ranskalaisseurassa hän pelasi vain 11 ottelua ja palasi seuraavana vuonna takaisin kotimaahansa. Lyhyen LASK Linz -visiittinsä jälkeen Kogler siirtyi FC Tirol Innsbruckiin, jossa voitti kolme perättäistä mestaruutta 2000–2002. Hän lopetti pelaajauransa FC Kärntenissä 2004.
Maajoukkuetasolla Kogler edusti Itävaltaa 28 maaottelussa vuosina 1991–2001. Hän oli mukana MM-joukkueessa 1998.

Ura valmentajana

Pelaajauransa jälkeen Kogler toimi FC Kärntenin organisaatiossa juniorivalmentajana 2004–2005, kunnes palasi kasvattajaseuraansa Wolfsberger AC:hen. Joulukuussa 2007 hänestä tuli DSV Leobenin päävalmentaja. Hyvästä menestyksestä huolimatta Kogler jätti seuran toukokuussa 2008 ja siirtyi FC Wacker Innsbruckin päävalmentajaksi. 
Kogler luotsasi Bundesliigasta pudonneen Wacker Innsbruckin debyyttikaudellaan 2008/09 Erste Ligassa toiseksi, mutta nousu takaisin liigaan jäi haaveeksi. Seuraavalla kaudella tuli kuitenkin Erste Ligan voitto ja seura pääsi takaisin liigaan. Koglerin johdolla Wacker säilyi Bundesliigassa ja sijoittui parhaimmillaan kuudenneksi. Kausi 2012/13 sujui kuitenkin surkeasti ja liigajumboksi juuttunut seura erotti Koglerin lokakuussa 2012. 
Kesäkuussa 2013 Koglerista tuli Saksan 3. Ligassa pelaavan FC Rot-Weiß Erfurtin päävalmentaja.  Koglerin johdolla seura sijoittui kaudella 2013/14 sarjan keskikastiin. Huonot esitykset johtivat potkuihin maaliskuussa 2015.