google/wiki40b huggingface dataset:
Lysias

Lysias (m.kreik. Λυσίας) (n. 445–380 eaa.) oli attikalainen puhuja ja logografi.
Lysias oli rikkaan syrakusalaisen metoikin Kefaloksen poika, joka Perikleen kutsusta oli asettunut asumaan Ateenaan. Isänsä kuoleman jälkeen Lysias siirtyi vasta perustettuun Thurioin siirtokuntaan Italiaan Tarantonlahden rannalle, jossa hän aloitti opiskelemaan retoriikkaa. Thurioiksessa syntyneen ateenalaisvastaisen liikkeen seurauksena Lysias joutui palaamaan veljensä ja kolmensadan muun henkilön kanssa takaisin Ateenaan 412 eaa.
Lysias ja hänen veljensä Polemarkhos elivät varakasta elämää Ateenassa, kunnes 404 eaa. kolmekymmentä tyrannia nousi valtaan. Polemarkhos surmattiin myrkyllä, ja Lysias itse onnistui vaivoin pakenemaan maksamiensa lahjusten avulla. Thrasyboloksen kukistettua tyrannit seuraavana vuonna Lysias pääsi palaamaan Ateenaan, mutta tällä kertaa köyhänä miehenä menetettyään omaisuutensa tyrannien aikana. Hän joutui hankkimaan elantonsa opettamisella ja toimimalle logografina. 
Lysias oli tuottelias kirjoittaja, mutta hänen tuotannostaan on säilynyt ainoastaan 34 puhetta, 172 puheen otsikkoa ja satakunta katkelmaa. Suurin osa näistä on oikeuspuheita, paitsi ylistuspuhe Korintin sodassa kaatuneille sotureille ja 388 eaa. Olympian kisoissa pidetty puhe. Näille kaikille oli tunnusomaista selkeys, yksinkertaisuus ja niihin liitetty huumori. Lysiaasta tuli tärkein edustaja yksinkertaiselle tyylille (m.kreik. genos iskhnon) ja attikismin esikuva.
Blaenavon

Nähtävyyksiä

Blaenavonin nähtävyyksistä merkittävimpiä ovat kaivosmuseo (Big Pit National Coal Museum) sekä Blaenavonin rautaruukki (Blaenavon Ironworks). Opastuskeskus (Blaenavon World Heritage Centre) joka esittelee maailmanperintölistalle päässeen teollisuuskaupungin historiaa.

Historia

Blaenavonin kaupunki syntyi rautaruukin ympärille 1788 kun Thomas Hill, Thomas Hopkins ja Benjamin Pratt perustivat ruukin Blaenavoniin. Se oli jo vuonna 1789 toiseksi suurin rautaruukki Walesissä ja yksi maailman suurimmista. Yhtiöllä oli omissa mineraalivarannoissaan hallussa rautamalmia, savea, kivihiiltä ja kalkkikiveä. Jotka ovat perusraakaineet mitä masuuniraudan valmistamisessa tarvitaan.
Vuonna 1796 uunit tuottivat 5 400 tonnia rautaa vuodessa. Nopesti oli luotu infrastruktuuri jossa rautamalmi kaivokset, hiilikaivokset, kalkkikivi louhokset, rautatakomot, tiilitehtaat, rautatiet, vesistöissä kanaalit ja työntekijöiden talot olivat kaikki Blaenavon iron companyn hallinnassa.
Vuonna 1878 keksittiin Bessemerin prosessi jolla voitiin vähentää jolla voitiin vähentää fosforin määrää raudassa ja tällä tavalla saada lujempaa terästä. Sen seurauksena rautaa vietiin entistä suurempia määriä ympäri maailman ja alue kehittyi entisestään. Vuonna 1891 alueen asukasluku oli 11 452, mihin se oli kasvanut suunnilleen tyhjästä.
Nousujohteinen kehitys oli vallalla koko Etelä-Walesissa aina vuoteen 1913, jolloin hiilen louhinta työllisti suoraan 250 000 henkilöä Walesissa, taikka yhden neljästä aikuisesta miehestä. Kaupungin väkiluku oli suurimmillaan jopa yli 20 000 asukasta. Teräksen tuotanto päättyi vuonna 1938, ja Big Pit, viimeinen merkittävä hiilikaivos suljettiin vuonna 1980. Osa ruukkialueesta on nykyisin museona.
Wendie Malick

Wendie Malick (s. 13 joulukuuta 1950 Buffalo) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja entinen malli. 
Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa Dynastia – viimeinen luku (1991), Ammu vaan! (1997–2003), Frasier (2003–2004) ja Hot in Cleveland (2010–2015).
HMS Trafalgar (D77)

Palvelus

Alus saapui romutettavaksi heinäkuussa 1970.
Linnanpellon lukio

Linnanpellon lukio oli Kuopiossa Linnanpellon kaupunginosassa vuosina 1954–2006 toiminut alkujaan valtion oppikouluna aloittanut oppilaitos. Koulu perustettiin alun perin Laatokan Karjalan Pitkärannassa, mutta muutti sieltä talvisodan seurauksena Kuopioon vuonna 1939. Pitkärannan koulu sai vuonna 1944 uuden nimen Kuopion keskikoulu, ja se toimi tuolloin useiden muiden kuopiolaisten oppilaitosten tiloissa. Vuonna 1954 valmistui koululle Linnanpellon kaupunginosaan oma rakennus ja samalla nimi vaihtui Kuopion Yhteislyseoksi, jolloin koulussa alkoi toimia myös lukio. Samassa rakennuksessa toimi vuosina 1954–1965 myös Kuopion klassillinen lyseo.
Peruskoulun synnyn myötä vuonna 1975 yhteislyseo siirtyi Kuopion kaupungin omistukseen ja samalla se jaettiin kahteen osaan, Linnanpellon lukioon ja Linnanpellon yläasteeseen, jotka molemmat toimivat 1.8.2006 tapahtuneeseen koulun lopettamiseen asti.
Emily Cheney Neville

Emily Cheney Neville (28. joulukuuta 1919 – 14. joulukuuta 1997) oli yhdysvaltalainen kirjailija.
Neville syntyi Connecticutissa ja valmistui Bryn Mawr Collegesta 1940. Hän meni naimisiin Glenn Nevillen kanssa ja sai viisi lasta.
Neville voitti Newbery-mitalin jo ensimmäisellä nuortenromaanillaan It’s Like This, Cat vuonna 1964. Se on julkaistu suomeksi WSOY:n Nuorten toivekirjasto -sarjassa vuonna 1966 nimellä Kotini on Manhattan, suomentajana Aila Meriluoto. Suomennoksesta otettiin neljäs painos vuonna 1976.
Aurausviitta

Aurausviittoja käytetään lumen aurauksessa osoittamaan lumiauran tai lumilingon kuljettajalle turvallinen aurattava leveys. Aurausviitoituksella estetään auraaminen yli tien leveyden ojan päälle ja merkitään auraamista haittaavat esteet tai muut erityiskohteet.
Aurausviittoina käytetään Suomessa nykyään yleensä kaupungeissa, valtion ylläpitämillä teillä ja vilkkaimmilla yksityisteillä 1,5 metrin pituisia, oranssinvärisiä, heijastinnauhalla varustettuja muovisia viittoja. Näitä on saatavissa esimerkiksi 50 kappaleen erissä mutta myös yksittäin. Puiset aurausviitat voi valmistaa 1,5 - 2 metriä pitkistä, karsituista havu- tai lehtipuiden vesoista, joiden latvaan jätetään oksatupsu ja tyvi teroitetaan.
Aurausviitat asetetaan paikalleen syksyllä juuri ennen maan jäätymistä ja poistetaan keväällä maan sulamisen jälkeen.  Yksityisteillä viitat pystytetään yleensä käsin rautakankea apuna käyttäen noin 25 - 30 cm syvyyteen. Sopiva viittojen väli on suoralla tiellä 70-80 metriä tai mutkaisilla tieosuuksilla 40-50 metriä, ja viitat on syytä sijoittaa tien vastakkaisille puolille kohdakkain.
Elswick (Newcastle upon Tyne)

Elswick on alue Newcastle upon Tynen kaupungissa Englannissa. Se sijaitsee kaupungin länsiosassa ja rajoittuu Tynejokeen. Koillisen hiilikaivosteollisuudesta on ensimmäinen maininta vuodelta 1330, jolloin kirjattiin, että Tynemouthin priori antoi ”Elstewykeen” luvan Heygrove-nimiselle hiilikaivokselle viiden punnan vuosivuokralla. Elswickin nimi tunnetaan William Armstrongin suurista sotatarvike- ja meriteollisuustehtaista Mitchell & Co. Elswick Park, jotka liittyvät samannimiseen vanhaan kartanoon, joka nyt on virkistysaluetta.
Alueen väkiluku on 11 325, mikä on 4,4 prosenttia Newcastlen koko väestöstä. Alueen väestöstä 33 prosentilla on auto, kun kaupungissa keskimäärin auton omistajia västöstä on 54,7 prosenttia.

Koulutus

Elswickissä on kaksi alakoulua, St Michael’s RC ja Canning Street ja yksi esikoulu. Alueella on myös Newcastle College.

Virkistys ja vapaa-aika

Elswickissä on Cruddas Parkin kirjasto. Elswickin puisto ja uima-allas sijaitsevat myös alueella, ja siellä on tenniskenttiä ja sateelta suojattuja 5 A Side -pelipaikkoja.
Partaviikunakaija

Koko ja ulkonäkö

Partaviikunakaija on noin 18 cm pitkä ja painaa noin 105 g. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, vatsapuolelta hieman vaaleampi. Kurkku ja rinta ovat punaiset, päälaki kellanvihreä, poski kellahtava, silmän takana ja niskassa on tumma juova, rinnan poikki kulkee sini-musta raita, siiven alapeitinhöyhenet ovat sinivihreät ja siipisulkien alapinnassa on keltainen vyö. Nokka on tummanharmaa, iiris punainen ja koivet harmaat. Kurkun ja posken höyhenet ovat kapeita ja pidentyneitä. Sukupuolet ovat muuten samanvärisiä, mutta naaraalla on leveä tummansininen vyö rinnan yläosassa ja rinta on enimmäkseen kellahtava. Nuori lintu muistuttaa enemmän naarasta ja sen iiris on punaruskea.

Esiintyminen

Partaviikunakaija elää Uuden-Guinean koilliosassa. Sen populaatio on kooltaan yli 100 000 yksilöä ja elinympäristön laajuus on 20 000–50 000 neliökilometriä.

Elinympäristö

Laji elää alavien maiden tuoreissa metsissä, myös ihmisasutuksen läheisyydessä alle 800 m:n korkeudella merenpinnasta.

Lisääntyminen

Lajin pesintä tunnetaan enimmäkseen vain vankeudessa elävien lintujen osalta. Luonnossa pesä on puussa olevassa kolossa. Munia on kaksi ja haudonta-aika on noin 25 päivää. Poikaset jättävät pesän kahdeksan viikon ikäisinä.

Ravinto

Partaviikunakaija syö hedelmiä, ennen kaikkea viikunoiden siemeniä, sekä kukkien mettä ja mahdollisesti hyönteisten toukkia.
Vox Aurea

Vox Aurea (suom. kultainen ääni) on Jyväskylän musiikkiluokkien edustuskuoro. Kuorossa laulaa 56 11–19-vuotiasta laulajaa. Vox Aurea on palkittu niin kotimaisissa kuin ulkomaisis­sa kilpailuissa ja on tunnettu kansainvälisesti.
Vox Aurea -kuoron perusti Torsten Lindfors Jyväskylän koulujen musiikkiluokkien oppilaista vuonna 1968. Hänen jälkeensä kuoroa johti Kari Ala-Pöllänen, joka vuonna 1994 siirtyi Tapiolan kuoron johtajaksi. Vuodesta 1994 vuoteen 2008 kuoroa johti myös säveltäjä, kuoronjohtaja Pekka Kostiainen. Vox Aurea on esittänyt monia Kostiaisen kuoroteoksia. Vuoden 2009 alusta kuoroa ryhtyi johtamaan Sanna Salminen. Hän on tehnyt kuoron kanssa yhteistyötä aiemmin kuoron pitkäaikaise­na ää­nenmuodostajana.
Vox Aurea -kuoro on konsertoinut eri puolilla Suomea sekä Yhdysvallois­sa, Kanadassa, Saksassa, Italiassa, Etelä-Afrikassa, Japanissa, Kreikassa ja Espanjassa. Kuoro on levyttä­nyt sekä klas­sista että modernia kuoromusiikkia. Vox Aurea oli kauden 2016-2017 Ylen nuorisokuoro.
Yritysjuridiikka

Yritysjuridiikka (Vaasan yliopistossa tieteenalasta käytettävä nimitys on talousoikeus) on kauppatieteellinen tieteenala, jonka tarkoituksena on tutkia liiketoimintaa ja ohjeistaa sen päätöksentekoa oikeudellisesta näkökulmasta. Se on yksi liiketoimintaosaamisen tieteenaloista ja oppiaineista muun muassa yrityshallinnon, laskentatoimen, rahoituksen, markkinoinnin ja tietojohtamisen ohella. Joissakin yliopistoissa myös liiketoimintaan liittyvät vero-oikeudelliset asiat luetaan yritysjuridiikan alaan.
Lyhyesti sanottuna yritysjuridiikka on norminäkökulma liiketoiminnan johtamiseen.
Yritysjuridinen tarkastelu rakentuu sekä oikeustieteelliselle että liiketoiminnan johtamistiedolle. Tarkastelun metodologia on yleensä oikeustieteellistä, mutta usein myös liiketaloustieteissä käytettyä. Niin ikään kansantaloustieteen metodologiaa on viime vuosina käytetty varsin suuressa määrin. Yritysjuridiikan tutkimuksellisena kontribuutiona on tuottaa liiketoiminnan oikeudellisessa päätöksenteossa tarvittavaa perustutkimus- ja soveltavaa tietoa, joskin joissakin tapauksissa tutkimustulokset ovat pelkästään metodologisia.
Yritysjuridiikka on käsitteenä laaja-alainen ja tieteenalana luonteeltaan soveltava. Sen vuoksi yritysjuridiikka on teoreettiselta sisällöltään varsin fragmentoitunutta, ja koherenttisuuteen pyrkivät teoriat eivät ole eivätkä voikaan olla kattavia.
Yritysjuridiikan koulutuksellisena tarkoituksena on kouluttaa yrityksen eriasteisiin johtotehtäviin myös johtamisessa tarvittavaa juridiikkaa tuntevia henkilöitä. Yliopistollisena oppiaineena yritysjuridiikka on varsin epäitsenäinen, eli johtamisvalmiuksien saamiseksi opiskelijan tulee opiskella myös muita liiketoimintaosaamisen oppiaineita ja yhdistää juridinen osaamisensa niihin.
Sabrina Carpenter

Tausta

Carpenter on kotoisin Lehigh Valleysta, Pennsylvaniasta. Hänellä on kaksi vanhempaa siskoa, Sarah ja Shannon. Carpenter on näyttelijä Nancy Cartwrightin sisarentytär.

Laulajana

Carpenter osallistui lapsena Miley Cyrusin vetämään The Next Miley Cyrus Project -laulukilpailuun ja sijoittui kolmanneksi. Vuonna 2011 hän esitti suorassa lähetyksessä kiinalaisella televisiokanavalla  Etta Jamesin kappaleen ”Something's Got a Hold on Me” Burleski-elokuvan tyyliin.
Carpenter on laulanut kappaleen ”Smile” Disney Fairies -albumille sekä kappaleen ”All You Need” animaatiosarjan Sofia Ensimmäinen soundtrackille. Carpenter on mukana Isojen tyttöjen leikit -sarjan tunnuskappaleella ”Take On the World”, jonka hän laulaa yhdessä toisen päänäyttelijän Rowan Blanchardin kanssa. Vuonna 2017 hän äänitti tunnuskappaleen ”Tomorrow Starts Today” Disney Channel -sarjaan Andi Mack.
Vuonna 2014 Carpenter julkaisi debyyttisinglensä ”Can’t Blame A Girl For Trying”. Vuonna 2015 julkaistiin hänen debyyttialbuminsa Eyes Wide Open. Siltä ovat ilmestyneet mm. singlet ”We'll Be the Stars” ja ”The Middle of Starting Over”.
Carpenter julkaisi toisen studioalbuminsa, Evolutionin, 14. lokakuuta 2016. Albumin ensimmäinen single ”On Purpose” ilmestyi 29. heinäkuuta. Syyskuussa 2016 Carpenter ilmoitti ensimmäisestä kiertueestaan, joka kantaa nimeä Evolution Tour. Kiertue myytiin loppuun jo ennen sen alkamista. Vuonna 2017 Carpenter jatkoi kiertuettaan Eurooppaan yhdessä brittiläisen The Vamps -yhtyeen kanssa. Carpenter on mukana The Vampsin singlellä ”Hands”, joka julkaistiin 19. toukokuuta 2017.
Carpenter on maininnut esikuvikseen Christina Aguileran ja Adelen.

Näyttelijänä

Carpenterin debyytti näyttelijänä oli vuonna 2011 tv-sarjassa Kova laki: Erikoisyksikkö, jossa hän näytteli nuorta raiskauksen uhria. Vuonna 2013 Carpenter näytteli Merriniä nuorena  kauhutrillerielokuvassa Horns, jonka pääosissa olivat Daniel Radcliffe ja Juno Temple. 
Carpenter näytteli vuodesta 2013 alkaen toista pääosaa, Maya Hartia Disney Channelin tilannekomediassa Isojen tyttöjen leikit, joka on jatkoa 1990-luvun hittisarjalle Isojen poikien leikit.
Carpenter ja Sofia Carson näyttelevät päärooleja 2016 julkaistussa Disney Channel -kanavan elokuvassa Adventures in Babysitting. Joulukuussa 2015 Carpenter debytoi teatterissa, kun hän näytteli Wendyn roolin näytelmässä Peter Pan and Tinker Bell: A Pirate's Christmas.
Kuisma Taipale

Kuisma Taipale (s. 15. helmikuuta 1970 Veteli) on suomalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä. Hän edusti Vetelin Urheilijoita. Taipale edusti urallaan myös Kalajoen Junkkareita ja Lapuan Virkiää. Hän on ammatiltaan maanviljelijä.
Taipale osallistui nuorten hiihdon maailmanmestaruuskilpailuihin vuonna 1990. Falunin MM-kisoissa 1993 hän sijoittui 30 kilometrin perinteisellä 16. sijalle. Ramsaun MM-kisoissa 1999 hän oli 30 kilometrin vapaalla 31. ja osallistui myös 50 kilometrin perinteisen kilpailuun, joka päättyi keskeytykseen. Val Di Fiemmen MM-kisoissa 2003 hän oli 10 kilometrin perinteisen + 10 kilometrin vapaan yhdistelmäkilpailun 26. ja 30 kilometrin perinteisen yhteislähdön 33. Taipale valittiin myös Suomen 4 x 10 kilometrin viestijoukkueeseen hiihtäen toisen perinteisen osuuden 6. sijaan päättyneessä kilpailussa. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän oli 15 kilometrin perinteisellä 30. ja 50 kilometrin perinteisellä 48. Hän oli myös avausosuuden perinteisen hiihtäjä 4 x 10 kilometrin viestissä, joka päättyi Suomen osalta 11. sijaan.
Taipale sijoittui maailmancupissa seuraavasti: 1993 52., 1994 71., 1996 56., 1997 83., 1999 109., 2000 109., 2003 90. Hän on voittanut vuosien 1993–2007 välillä kahdeksan mitalia SM–kilpailuissa. 
Taipale lopetti uransa maastohiihtäjänä keväällä 2014.

Henkilökohtainen tausta

Myös Kuisma Taipaleen isä Hannu Taipale on entinen huippuhiihtäjä.
J. H. Rosny vanhempi

J. H. Rosny vanhempi (ransk. J. H. Rosny aîné) (1856-1940) on belgialaisen kirjailijan Joseph Henri Böexin nimimerkki vuoden 1907 jälkeen. Tätä ennen hän kirjoitti kirjoja nimimerkillä J. H. Rosny. Niistä 1893–1907 julkaistut hän kirjoitti yhdessä nuoremman veljensä Justin Böexin kanssa, joskin vanhemman veljen oletetaan olleen päävastuussa kirjoittamisesta.
J. H. Rosny vanhempi oli science fictionin varhaisimpia edustajia muun muassa Jules Vernen ja H. G. Wellsin ohella ja merkittävä hahmo 1800–1900-lukujen vaihteen ranskalaisessa kirjallisuudessa. Hänen kuolemansa jälkeen hänen kirjallinen maineensa on hiipunut.
Hänen tunnetuin teoksensa lienee romaani, La guerre du Feu vuodelta 1909 (suom. Sota tulesta (ISBN 951-1-08632-4), 1985), joka kertoo ajasta, kun tuli ei vielä ole eri ihmisrotujen hallinnassa.
Petro Dorošenko

Petro Dorošenko (ukr. Петро Дорошенко; 1627 Tšyhyryn – 19. marraskuuta 1698 Jaropolets, lähellä Volokolamskia, Venäjä) oli kasakkahetmani, joka hallitsi Dneprin länsipuolista Ukrainaa vuosina 1665–1676.
Petro Dorošenkon isoisä oli hetmani Myhailo Dorošenko. Petro Dorošenko osallistui H’melnytskyin kansannousuun vuodesta 1649 alkaen. Hetmani Bohdan H’melnytskyin kuoleman jälkeisinä valtataistelun vuosina hän kannatti kasakkahetmanaatin mahdollisimman laajan autonomian säilyttämistä ja oli mukana useissa neuvotteluissa Puola-Liettuan ja Venäjän kanssa. Hän oli kasakkarykmentin komentajana Tšyhyrynissä vuosina 1660–1663 ja Tšerkasyssä vuonna 1665, jolloin hänet valittiin Puola-Liettuan alaisen Länsi-Ukrainan hetmaniksi. Dorošenko pyrki yhdistämään koko vanhan hetmanaatin H’melnytskyin aikaisiin rajoihin ja liittoutui Krimin kaanikunnan kanssa Puolaa vastaan aloittaen sodan. Kun Dneprin itäpuolista Ukrainaa Venäjän alaisuudessa hallinnut hetmani Ivan Brjuh’ovetskyi syrjäytettiin ja surmattiin kesäkuussa 1668, Dorošenko julistettiin koko Ukrainan yhteiseksi hetmaniksi, mutta hänen sotiessaan Puolaa vastaan venäläismieliset kasakat valitsivatkin pian Itä-Ukrainan hetmaniksi Demjan Mnohohrišnyin. Koska Puola ja Venäjä olivat vahvistaneet Ukrainan jaon vuoden 1667 Andrusovon rauhassa, Dorošenko solmi keväällä 1669 Osmanien valtakunnan sulttaanin kanssa liittosopimuksen. Liitto turkkilaisten kanssa ei saavuttanut kasakoiden suosiota, ja Dorošenkon vastustajat valitsivat myös Länsi-Ukrainaan kilpailevan vastahetmanin, Myhailo Hanenkon, jonka Puola tunnusti.
Puolan–Turkin sodassa vuonna 1672 Dorošenko onnistui yhdessä turkkilaisten kanssa syrjäyttämään Hanenkon ja valloittamaan takaisin läntisen Ukrainan, josta Puola luopui Buczaczin rauhassa samana vuonna. Vuonna 1674 suuri osa Dorošenkon upseereista siirtyi tukemaan Mnohohrišnyin seuraajaksi tullutta Ivan Samoilovytšia, joka yritti vuorostaan yhdistää vanhan hetmanaatin idästä käsin. Seuranneessa sodassa venäläiset ja Samoilovytšin joukot saartoivat Dorošenkon Tšyhyryniin, mutta Kara Mustafa paššan turkkilainen armeija pelasti hänet. Valtataistelusta tarpeekseen saanut Dorošenko luopui hetmaniudesta Venäjän tsaarin hyväksi zaporogikasakoiden atamaanin Ivan Sirkon välityksellä. Venäläiset jatkoivat silti sotaa häntä vastaan ja syyskuussa 1676 hän antautui Samoilovytšille Tšyhyrynissä. Dorošenko pakotettiin muuttamaan loppuiäkseen Venäjälle, mutta vannottuaan uskollisuutta tsaarille hän sai erilaisia suosionosoituksia. Vuosina 1679–1682 hän oli Vjatkan voivodina. Tsaari luovutti hänelle läänitykseksi Jaropoletsin alueen.
Jouni Viitanen

Jouni Viitanen (s. 2. marraskuuta 1982 Mänttä) on suomalainen kilpa-aerobikkaaja. Hän on kaksinkertainen maailmanmestari, ensimmäisen kerran 2007 ja toisen kerran 2009. Hänellä on myös lukuisia muita arvokisamitaleja muun muassa kolme EM-kultaa, MM-pronssia 2006 ja MM-hopeaa 2005. 
Kilpailu-uransa lisäksi Viitanen on toiminut laajasti valmennus, media ja asiantuntijatehtävissä. Hän on perustanut  Polte nimisen kuntosalin Tampereelle, joka on Euroopan suurin toiminnallinen kuntosali. Viitanen on kouluttanut liikunta-alan ammattilaisia erilaisissa sertifiointikoulutuksissa, osallistunut yritysten hyvinvointivalmennusten ja tyhy-toiminnan suunnitteluun ja toteuttamiseen. Lisäksi hän toimii Revolution Training Oy:n Teamin toteuttavana vastuuvalmentaja ja valmentaa tässä toimessa ammattijääkiekkoilijoita. Hänen valmennuksessaan ovat olleet muun muassa viisi 2017 vuoden NHL varausta, NHL, KHL ja AHL pelaajia. 
Jouni Viitanen on naimisissa Niina Viitasen kanssa ja heillä on yksi lapsi.
Nellim

Historia

Nellim on Inarin vanhimpia asuttuja alueita. Kylän ympäristössä on merkkejä esihistoriallisesta asutuksesta aina kivikaudelta noin 8 000 vuotta sitten. Ajasta on jäljellä moninaisia esihistoriallisia jäänteitä, kuten asuinpaikkoja, peurakuoppia ja kodanpohjia. Kylä onkin valtakunnallisesti merkittävä kulttuurihistoriallinen ympäristö.
Nellim ja elämä kylässä ovat alkujaan syntyneet ja rakentuneet poronhoidon, kalastuksen ja metsästyksen varaan. Kyläkeskus on muodostunut inarinsaamelaisten asetuttua Konkelovuonon (nykyisin Nellimvuono) pohjukan rannoille 1870-luvulla – ensimmäisenä heistä Pehr Pehrinpoika Saijets eli Nuoran Pekka. Hän antoi perustamansa tilan nimeksi Nellim, josta kylän nimi on sitten lähtöisin. Suomalaisväestöä kylään alkoi muuttaa 1920- ja 1930-luvuilla savottatöihin. Toisen maailmansodan jälkeen, 1940-luvulla kylälle muutti Petsamon kolttasaamelaisia evakkoretkensä päätteeksi.

Elinkeinot

Nellimin pääelinkeinot ovat poro- ja luontaistalous sekä matkailuala.

Ortodoksikirkko

Kylässä on Trifon Petsamolaiselle pyhitetty kolttasaamelaisten ortodoksikirkko.

Uittoränni

Keskimöjärven entisöity uittoränni on noin viiden kilometrin päässä Nellimin keskustasta. Se on 304 metriä pitkä, ja korkeuseroa on 16,8 metriä. Rännin luona järjestetään joka kesä perinteiset kyläjuhlat. Ränni oli käytössä vuosina 1929–1932, ja sitä pitkin uitettiin tukkeja Keskimmäinen-järvestä Nellim-järveen. Ränni on entisöity vuonna 1995.

Paatsjoen silta

Kylän pohjoispuolella on Paatsjoen niska. Sieltä Inarijärven vedet lähtevät kohti Barentsinmerta. Silta on lähellä Venäjän rajaa, ja sen pohjoispuolella on Vätsärin erämaa-alue.

Rautaportti

Rautaportiksi kutsuttu jylhä, kallioseinämien ympäröimä lahdelma oli sotien aikaan (1939–1944) strategisesti tärkeä. Lahden molemmille puolille rakennettiin linnoituksia Jäämerelle johtavan tien puolustamiseksi. Alueella on vielä paljon toisen maailmansodan aikaisia rakennelmia. Alueen asutuksesta ja sota-ajan tapahtumista kertova Rautaportin historiapolku johtaa Paksuvuonosta entisöidylle uittorännille.
Arthur Koestler

Arthur Koestler (unk. Kösztler Artúr; 5. syyskuuta 1905 Budapest – 3. maaliskuuta 1983 Lontoo) oli unkarilaissyntyinen toimittaja, kirjailija, historioitsija ja tutkija, joka sai myöhemmin Britannian kansalaisuuden.
Kösztler syntyi Budapestissa Itävalta-Unkarissa saksaa puhuvaan juutalaisperheeseen. Perhe muutti myöhemmin Wieniin ja Kösztler opiskeli Wienin yliopistossa. Opiskellessaan hän innostui siionismista ja eli 1926–1929 Brittiläisessä Palestiinassa, aluksi kibbutzilla. Hän sai Palestiinan kansalaisuuden, mutta lähti Pariisiin Ullsteinin saksalaisten sanomalehtien kirjeenvaihtajaksi. Hänestä tuli tiedetoimittaja ja hän otti 1931 osaa Graf Zeppelin -ilmalaivan tutkimusmatkaan pohjoisnavalle.
Kösztler liittyi Saksan kommunistiseen puolueeseen 1931, mutta jätti jäsenyyden 1938 puolueen puhdistusten vuoksi. Hän matkusteli laajalti Neuvostoliitossa ja kiipesi Araratille Turkissa. Vuonna 1937 hän joutui falangistien pidättämäksi Málagassa ollessaan raportoimassa Espanjan sisällissodasta. Toisen maailmansodan alkaessa ranskalaiset internoivat hänet, ja vapauduttuaan hän liittyi muukalaislegioonaan, mutta pakeni viimein Marokon ja Portugalin kautta Englantiin. Hän palveli brittiarmeijan pioneerijoukoissa ja työskenteli BBC:ssa. Hänestä tuli Britannian kansalainen 1945. Hän asui pääasiassa Lontoossa ja työskenteli kirjailijana ja luennoitsijana. Kesäkuussa 1950 hän piti puheen antikommunististen intellektuellien tilaisuudessa Berliinissä, mikä johti Congress for Cultural Freedomin perustamiseen. Hän vastusti myös kuolemantuomiota ja puhui ydinaseriisunnan puolesta. Koestleristä tuli Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja 1970-luvulla. Myöhemmin hän kiinnostui paranormaaleista ilmiöistä ja tutki muun muassa levitaatiota ja telepatiaa.
Vuonna 1983 hän teki itsemurhan kolmannen vaimonsa Cynthian kanssa sairastettuaan parkinsonin tautia ja leukemiaa. Testamentissaan hän määräsi varansa käytettäväksi parapsykologian professuurin (engl. Koestler Chair of Parapsychology) perustamiseen Edinburghin yliopistoon.