google/wiki40b huggingface dataset:
Tšekkiläinen keittiö

Tšekkiläinen keittiö (tšekiksi: česká kuchyně) on saanut paljon vaikutteita naapurimaidensa keittiöstä. Tšekkiläinen ruoka on varsin lihapainotteista, kasvikset ja kala ovat jääneet vähemmälle huomiolle. Ruoka on myös varsin rasvapitoista, ja se sopii hyvin yhteen oluen kanssa.
Suosituin liha on sianliha, joka kattaa noin puolet koko lihankulutuksesta. Myös naudan- ja broilerinlihaa syödään paljon. Tšekkiläisessä keittiössä tyypillisiä ovat monenlaiset kastikkeet, jotka voivat olla kerma-, tomaatti- tai lihaliemipohjaisia. Myös gulassi on suosittua.
Alkuruokana syödään usein keittoa, joita on monenlaisia. Tšekissä syödään esimerkiksi liha-, kana-, herne-, linssi- ja perunakeittoa.
Tšekissä syödään aterian lisukkeina tyypillisesti knöödeleitä (knedlíky), jotka voidaan valmistaa vehnäjauhoista tai perunoista. Knöödeli muotoillaan raa'asta hiivataikinasta pitkulaiseen muotoon ja kääritään puhtaan liinan sisään, missä se keitetään kypsäksi. Knöödelistä leikataan lautaselle muutama kiekon muotoinen pala.
Myös paistettu ja leivitetty juusto (smažený sýr) on suosittu ruokalaji. Se on tyypillisesti edamjuustoa, joka leivitetään jauhoissa, munassa ja leivänmuruissa, paistetaan ja tarjotaan tartarkastikkeen ja paistettujen perunoiden kera.
Yleisiä jälkiruokia ovat muun muassa hedelmäknöödelit ja -piirakat sekä maitovanukkaat.
Tšekissä juodaan asukasta kohden eniten olutta maailmassa. Tunnettuja tšekkiläisiä olutmerkkejä ovat muun muassa Kozel, Budweiser Budvar ja Pilsner Urquell. Väkevistä alkoholijuomista kuuluisimpia ovat Becherovka-likööri ja King of Spirits -absintti. Tšekissä valmistetaan myös Kofola-kolajuomaa, joka alun perin kehitettiin tšekkoslovakialaiseksi vaihtoehdoksi amerikkalaiselle, "imperialistiselle" Coca-Colalle.
Kirsti Toppari

Kirsti Hilja Julia Toppari (o.s. Harmaja, ent. Joutsia; 31. elokuuta 1923 Helsinki – 1. marraskuuta 2018 Espoo) oli suomalainen toimittaja, koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri. Hän työskenteli Helsingin Sanomissa vuodesta 1950 alkaen ja Aku Ankan päätoimittajana vuosina 1978–1988.

Työura

Toppari aloitti työskentelyn Sanoma-yhtiössä vuonna 1950 ja loi uransa Helsingin Sanomien palveluksessa. Hän oli Helsingin Sanomien ”Nuorten posti” -palstan ensimmäinen toimittaja vuosina 1954–1968, ja vastasi lähes 20 vuotta yksinään myös lehden yleisönosaston toimittamisesta ennen siirtymistään vuonna 1978 saman yhtiön julkaisemaan Aku Ankkaan.
Yhdessä Kaija Hackzellin kanssa Toppari toimitti Helsingin Sanomissa vuosina 1966–2001 ilmestynyttä paikallishistoriallista ”Helsingin vanhoja kortteleita” -artikkelisarjaa, jonka sisältö koottiin kuudeksi kirjaksi. Loppuvaiheessa Hackzell teki sarjaa yksin, ja kaksi viimeistä kirjaa ovat kokonaan hänen kirjoittamiaan. Toppari ja Hackzell palkittiin molemmat työstään vuonna 2001 kultaisella Helsinki-mitalilla.
Toppari myös toimitti isosisaruksestaan Saima Harmajasta kertovat teokset Palava Elämä: Saima Harmajan päiväkirjaa ja kirjeitä (1985) sekä Varhainen Kevät: lisälehtiä Saima Harmajan päiväkirjoihin (1977). Lisäksi hän kirjoitti helsinkiläisistä rakennuksista kertovat historiikit Vanha kauppahalli (1979), Vinttikamarista se alkoi: Pohjolan tie talosta taloon (yhdessä Kaija Hackzellin kanssa, 1982) ja Satavuotias Ulrikasborg (2007) sekä suomensi useita Disneyn sarjakuva- ja kuvakirjoja.

Yksityiselämä

Kirsti Topparin vanhemmat olivat kansantaloustieteen professori Leo Harmaja ja taloustieteilijä Laura Harmaja. Topparilla oli yksi isoveli, Tapani Harmaja, joka kuoli hävittäjälentäjänä talvisodassa. Topparilla oli myös kaksi isosiskoa, Outi Harmaja sekä runoilijana tunnettu Saima Harmaja. Topparin elämää varjostivat sisarusten nuoret kuolemat: Outi menehtyi 1936, Saima 1937 ja Tapani 1940. Muiden Harmajan perheen jäsenten kuoltua Toppari tarjosi jälkipolville ensi käden tietoa Saima Harmajan elämästä teoksillaan. 
Topparin ensimmäinen puoliso oli tehtaanisännöitsijä Gösta Vilhelm Joutsia (ent. Johansson). Kasvitieteilijä Harri Harmaja on heidän poikansa. Hänen toinen puolisonsa vuodesta 1950 oli ekonomi Unto Toppari.
Sota-aikana Toppari palveli Lottana.
Surkee

Maantietoa

Järven pinta-ala on 67 hehtaaria, se on 1,3 kilometriä pitkä ja 1,0 kilometriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 4 saarta.  Sen rantaviivan pituus on 5,9 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Vuojoen valuma-alueeseen (14.283) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 135,7 metriä mpy.
HMS Olympus (S12)

Palvelus

Alus siirrettiin Kanadan laivastolle 1989.
Taifuuni (kustantamo)

Kustannus Oy Taifuuni oli Suomessa vuosina 1992–2004 toiminut välieurooppalaiseen kirjallisuuteen erikostunut yleiskustantamo, jonka perusti Marjo Mäenpää (toimitusjohtaja, kustantaja).
Kustannus Oy Taifuuni julkaisi sekä tieto- että kaunokirjallisuutta, matkaoppaita, keittokirjoja ja dekkareita Euroopasta: Baltian maista, Unkarista, Puolasta, Tšekistä, Ukrainasta, Venäjältä, Sveitsistä, Itävallasta ja Suomesta.

Historia

Kustannus Oy Taifuunin juuret ja suuri osa taustalla vaikuttavista henkilöistä ovat olleet mukana neuvostokirjallisuuteen erikoistuneessa SN-Kirjat Oy/Orient Express –kustantamosta. SN-Kirjat Oy oli 1986 perustettu suomalais-neuvostoliittolainen yhteisyritys, Suomessa sen omistaja oli Suomi-Neuvostoliitto-Seura. Marjo Mäenpää toimi SN-Kirjojen kustannuspäällikkönä 1988-1992. SN-Kirjojen ohjelmistossa ilmestyi myös ns. dissidenttikirjallisuutta, mm. Jevgeni Popovin ja Vladimir Sorokinin, Svetlana Aleksijevitšin, Jelena Makarovan, Oleg Jermakovin Neuvostoliiton arkea, Afganistanin sotaa ja naisen asemaa arvostelevia teoksia. SN-kirjat julkaisi neuvostoliittolaista kirjallisuudentutkimusta mm. Juri Lotmanin ja Mihail Bahtinin teoksia. 1990 SN-Kirjat Oy siirtyi Tammen omistukseen ja kustantamo nimettiin Orient Express -pokkarisarjan nimen mukaan. Neuvostoliiton hajottua ja Tammen Kirjakanava-konsortion uudelleenjärjestelyjen yhteydessä Orient Express lakkautettiin keväällä 1992.
Kustannus Oy Taifuuni perustettiin huhtikuussa 1992. Taifuuni työllisti Orient Express -kustantamon työssä vaikuttaneita kääntäjiä, tutkijoita, graafikoita sekä slaavilaisen ja itäeurooppalaisen kulttuurin tuntijoita.
Taifuunin kirjailijoita olivat muun muassa Jevgeni Popov (Venäjä), Jeremei Aipin (Hanti-Mansia), Oleksandr Dovzenko (Ukraina), Juhan Paju (Viro), Boris Pasternak (Venäjä), Jan Pelc (Tšekki), Maimu Berg (Viro), Alexandra Berková (Tšekki), Nikolai Gogol (Venäjä), Manuela Gretkowska (Puola), Jan Neruda (Tšekki), Pavel Soltesz (Tšekki), Andrej Stasiuk (Puola), Sandor Tar (Unkari), Vladimir Macura (Tšekki), Miklos Meszöly (Unkari), Gustav Meyrink (Itävalta), Aleksandr Morozov (Venäjä), Kauksi Ülle (Võrumaa), Mati Unt (Viro) ja Elmar Valmre (Viro).
Aleksander Kunileid

Elämä ja työ

Aleksander Peeter Karl Saebelmann syntyi Audrussa Pärnumaan maakunnassa. Hänen isänsä oli opettaja. Veljensä Friedrich August Saebelmannin tavoin hän osoittautui musikaaliseksi jo hyvin varhain. Hän sai musiikinopetusta ensin isältään, joka opetti häntä soittamaan urkuja ja pianoa. 16-vuotiaana Saebelmann aloitti opinnot Cimzen seminaarissa Valkassa. 
Saebelmann valmistui opettajaseminaarista 1865 ja sai viran Paistussa, jossa hän oli kolme vuotta. Hän soitti usein paikallisen kirkon urkuja. Hän ystävystyi Viron kansallisen heräämisen merkkihenkilöiden kanssa, muun muassa Carl Robert Jakobsonin, Johann Voldemar Jannsenin ja jälkimmäisen tyttären Lydia Koidulan kanssa. Hän otti nimen "Kunileid" saksalaiselta vaikuttavan "Saebelmannin" tilalle Jakobsonin tunnuslauseesta Otsi, kuni leiad ("Etsi kunnes löydät"). Vuonna 1868 hän sai apulaisopettajan paikan Cimzen seminaarista.
Jakobsonin innostamasta Kunileidista tuli keskeinen henkilö ensimmäisillä Viron laulujuhlilla 1869. Kunileid oli Jannsenin ohella juhlien pääorganisaattori ja kuoroesitysten tuomariston puheenjohtaja.
Tänä aikana Kunileid sävelsi useita kuorolauluja, kuten Sind surmani, Mu isamaa on minu arm ja Mu isamaa, nad olid matnud, jotka nykyisin kuuluvat Viron kansalliseen kaanoniin. Musiikkihistorioitsija Elmar Arron mukaan Kunileid löysi innoituksen kahden ensimmäisen säveliin Karl Collanin vuonna 1854 julkaiseman kokoelman suomalaisista kansanlauluista Kreivin sylissä istunut ja Paremp’ olla tyttönä. Jakobson liitti Kunileidin teoksia kuuluisaan virolaisten laulujen kokoelmaan Wanemuine Kandle Healed (ensimmäinen painos 1869, toinen 1871).
Kunileid muutti 1871 Pietariin veljensä Friedrich Saebelmannin kanssa, joka oli valmistunut samasta seminaarista. He joutuivat alkuun asumaan hyvin vaatimattomissa oloissa. Kunileid oli opettajana virolaisessa koulussa Hatsinassa lähellä Pietaria ja myöhemmin Kolpinan opettajaseminaarissa. Kunileidin terveys heikkeni 1873 nopeasti, ja hän muutti opettajaksi ja urkuriksi Poltavaan sikäläisen paremman ilmaston vuoksi. Hän kuoli siellä kesällä 1875. Hänet haudattiin Poltavan hautausmaalle, joka tasoitettiin toisen maailmansodan jälkeen.
Kunileid on sivuhenkilö Jaan Kross historillisessa romaanissa Professori Martensin lähtö.
Jorma Ranivaara

Jorma Ranivaara (s. 20. tammikuuta 1945 Vihti) on suomalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut teoksia sekä nuorille että aikuisille.
Ranivaara on saanut useita kirjallisuuspalkintoja. Hänen esikoisteoksensa Vanha Rahikainen ja valkoinen Iljušin palkittiin vuonna 1968 Kalevi Jäntin palkinnolla. Vuonna 1980 hänelle myönnettiin kirjallisuuden valtionpalkinto. Vuonna 2014 Ranivaara sai Tirlittan-palkinnon. Hän on myös ollut kahdesti (1997 ja 2004) ehdolla Finlandia Junior -palkinnon ja kolmesti (1990, 1994 ja 1995) Topelius-palkinnon saajaksi.
Ranivaara asuu Kuopiossa.
Vilho Lantto

Vilho Eelis Lantto (24. huhtikuuta 1941 Turtola) on Oulun yliopiston sähkötekniikan professori emeritus.
Lanton vanhemmat olivat Erkki Lantto ja Selma Juvani. Hän tuli ylioppilaaksi Tornion yhteislyseosta 1961 ja valmistui Oulun yliopistosta diplomi-insinööriksi 1986, tekniikan lisensiaatiksi 1972 ja tekniikan tohtoriksi 1975 (väitöskirjan aihe Empirical studies of penetration characteristics of fast electrons in metals). Lantto toimi Suomen Akatemian tutkimusassistenttina 1968–1976 ja Oulun yliopiston teknillisen fysiikan assistenttina 1976–1979, 1984–1985 ja 1986–1988 sekä osakkuusyritysten johto- ja hallintotehtävissä 1979–1984. Sähkötekniikan vt. apulaisprofessori hän oli 1985–1986 ja apulaisprofessori ja professori vuodesta 1986. Eläkkeelle Lantto jäi 2009. Hän osallistui useisiin kotimaisiin ja kansainvälisiin tutkimusprojekteihin ja järjestöihin ja oli Oulun yliopistoseuran puheenjohtaja 1973–2009, samoin kuin Pohjois-Suomen opiskelija-asuntosäätiön hallituksen varapuheenjohtaja 1979–1983 ja puheenjohtaja 1971–1975 sekä valtuuskunnan jäsen vuodesta 1976. Oulun yliopiston ylioppilaskunnan puheenjohtaja Lantto oli 1968–1969 ja hallituksen puheenjohtaja 1967.
Teknillisen tiedekunnan dekaanina Lantto toimi 2000–2005, jolloin hän oli myös Oulun yliopiston hallituksen jäsen. Taiteilija Tauno Ohenoja maalasi hänestä muotokuvan 1991, Oulun yliopiston 12. alumniksi hänet valittiin 2009. Lantolle on myönnetty Oulun yliopiston hopeinen plaketti.
Lanton puoliso on Pirjo-Riitta Puro.
Seututie 283

Seututie 283 kulkee Tammelan Perähuhdasta Teuron, Lautaportaan ja Suonpään kautta Forssan Saviniemeen. Tien kokonaispituus on 25 km. Tie alkaa valtatie 10:n ja Kantatie 54:n risteyksestä (opasteet Urjala ja Teuro), ja lähtee kulkemaan pohjoiseen kohti Teuroa, ja loppuu Saviniemessä risteytyen Forssasta  Urjalaan kulkevan Seututie 284:n kanssa. Tien ajonopeus on 60-80 km/h. Tien nimi Tammelassa on Teuron kylätie ja Forssassa Saviniementie. Maantie kulkee Teuron kylätontin läpi, jossa on kaksi terävää hidastetta ja se ylittää mutkassa Teuronjoen kapean sillan kylän keskellä.
Tanágra

Nykyinen kylä ja kunta

Nykyinen kylä on syntynyt eri paikkaan myöhemmin. Sen alkuperäinen nimi oli Vrátsi (Βράτση). Kylä nimettiin uudelleen antiikin aikaisen kaupungin mukaan vuonna 1915. Kylän koillispuolella sijaitsee Tanágran sotilaslentokenttä.
Nykyinen Tanágran kunta muodostui, kun Tanágra, Dervenochória, Oinófyta ja Schimatári yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Devin Harris

Devin Lamar Harris (s. 27. helmikuuta 1983) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän oli vuoden 2004 viides NBA-varaus Howardin, Okaforin, Gordonin ja Livingstonin jälkeen. 
Harrisin varannut seura oli Washington Wizards, joka kuitenkin myi hänen pelaajaoikeutensa jo saman päivän aikana Dallas Mavericksille. Harris pelasi Mavericksissa, kunnes siirtyi 19. helmikuuta 2008 New Jersey Netsiin. Kolme vuotta myöhemmin, kesken kauden 2010–2011, hän siirtyi Utah Jazziin osana pelaajakauppaa, jossa Nets hankki pelintekijä Deron Williamsin. Heinäkuussa 2012 Jazz myi hänet Atlanta Hawksiin vaihdossa laitahyökkääjä Marvin Williamsiin. Kesällä 2013 Harris palasi Dallas Mavericksiin. Helmikuussa 2018 hän siirtyi Denver Nuggetsiin mutta palasi kesällä 2018 jälleen Dallasiin.
Harrisin ammattilaisvuosien paras pistekeskiarvo on 21,3 kaudelta 2008–2009. Hän teki tuolla kaudella myös yhden ottelun piste-ennätyksensä, 47 pistettä ottelussa Phoenix Sunsia vastaan 30. marraskuuta 2008, ja tuli valituksi helmikuussa 2009 pelattuun NBA:n tähdistöotteluun. 
Harrisin high schoolina oli Wauwatosa East ja yliopistona Wisconsin–Madison. Hän on 1,91 metrin mittainen.
Jingdezhen

Maantiede

Jingdezhenin kaupunki sijaitsee Jiangxin maakunnan koillisosassa. Prefektuuri rajoittuu luoteessa Anhuin maakunnan Chizhoun prefektuurin Dongzhin piirikuntaan, pohjoisessa ja koillisessa Anhuin maakunnan Huangshanin prefektuurin Qimenin ja Xiuningin piirikuntiin, sekä idässä, etelässä ja lännessä Jiangxin Shangraon prefektuurin Wuyuanin piirikuntaan, Dexingin kaupunkiin, Yiyangin, Wannianin, ja Poyangin piirikuntiin.
Kaupunki on maantieteen kannalta Haiyushangin vuoristoalueen ja Poyangjärven tasangon välissä. Paikalla vallitsee lauhkea ja kostea ilmasto selkeästi toisistaan erottuvineen neljine vuodenaikoineen. Sadetta tulee vuosittain noin 1763 millimetriä. Kaupungin korkeus merenpinnasta on 320 metriä.

Historia

Jingdezhenissä on valmistettu keramiikkaa jo Han-dynastian ajoilta lähtien, jolloin kaupunki tunnettiin vielä nimellä Xinping. Kaupungin tuotanto alkoi keskittyä posliinin tuotantoon keisarillisen hovin tarpeisiin. Nimi Jingdezhen viittaa Jingde-kautena tunnettuun pohjoisen Song-dynastian keisari Zhezongin valtakauteen. Zhen-pääte taas viittaa kauppakaupunkiin, jonka oikeudet Jingdezhen sai Jingde-kaudella. Ennen nimenmuutosta vuonna 1004 kaupunki tunnettiin myös nimellä Chang-nan. Yuan-dynastian aikana keisarillinen hovi otti posliinintuotannon suoraan hallintaansa niin sanotun posliiniviraston kautta, joka valvoi posliinin tuotantoa ja lähetti valmiin posliinin suoraan hoville. Virasto liitettiin verovirastoon vuonna 1324, ja vuonna 1328 posliinin tuotannon valvontaa alkoi hoitaa Jiangxin kuvernööri. 
Yuan-dynastian romahtaessa posliinin tuotanto lakkasi joksikin aikaa, mutta vuonna 1368 Ming-dynastia rakennutti posliinitehtaan Zhushanin mäelle ja posliinin tuotanto lisääntyi tämän jälkeen huomattavasti. 1300-luvulta 1900-luvun alkuun oli posliinintuotannon loistoaikaa. Kiinan kommunistit tekivät Jingdezhenistä prefektuuritason kaupungin suoraan Jiangxin provinssin alaisuudessa vuonna 1953. Kaupunkiin perustettiin sittemmin myös esimerkiksi keramiikkaopistoja, tutkimuskeskuksia ja museoita. Kaupungin asukkaista noin puolet ottaa edelleen osaa posliinin tuotantoon tavalla tai toisella.

Talous

Vuonna 2012 Jingdezhenin bruttokansantuote oli 62,83 miljardia renminbiä, mikä oli Jiangxin 11:stä prefektuuritason kaupungista toiseksi pienin. Tärkein teollisuudenala oli jalostus, jonka osuus kaupungin koko taloudesta oli 59,5 % vuonna 2012. Keramiikkateollisuuden osuus koko teollisuudesta oli 13 %, ja se oli arvoltaan noin 2,88 miljardia renminbiä. Kaksi suurta kaupungissa toimivaa keramiikkayhtiötä ovat Jingdezhen Ceramics ja Jingdezhen Wanlong Ceramics. Kaupungin alueella on runsaat kaoliniittiesiintymät, joita käytetään posliinin valmistuksessa. Esiintymien suuruudeksi on arvioitu 50 miljoonaa tonnia.
Tha Carter III

Kansi

Albumin kannessa oleva lapsi on olevinaan Lil Wayne lapsena. Albumin kansi on saanut vaikutteita Nasin Illmatic ja Notorious B.I.G.:n Ready to Die -albumeilta.
Tytti Tuppurainen

Tausta

Tuppurainen valmistui ylioppilaaksi Merikosken lukiosta vuonna 1994 ja filosofian maisteriksi Oulun yliopistosta vuonna 2003. Hänen pääaineensa oli germaaninen filologia ja sivuaineita valtio-oppi ja sosiologia.
Ennen valintaansa eduskuntaan Tuppurainen työskenteli Oulun ammattikorkeakoulun tutkimus- ja kehityskoordinaattorina vuosina 2005–2011.

Politiikka

Tuppurainen valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran vuoden 2011 vaaleissa. Vuoden 2015 vaaleissa hänet valittiin uudestaan Oulun vaalipiiristä 20 vuoteen suurimmalla henkilökohtaisella äänimäärällä SDP:n listalta. Hän on  suuren valiokunnan 2. varapuheenjohtaja sekä maa- ja metsätalousvaliokunnan jäsen. Eduskunnassa Tuppurainen toimii myös Saksa-ystävyysryhmän puheenjohtajana ja Yhdysvallat-ystävyysryhmän varapuheenjohtajana.
Marraskuussa 2014 Tuppurainen valittiin Demarinaisten puheenjohtajaksi. Hänen muita sosiaalidemokraattisen liikkeen luottamustehtäviään vuodesta 2012 ovat mm. SDP:n puoluehallituksen jäsenyys, Party of European Social Democrats PES:n puheenjohtajiston jäsenyys ja SDP:n Eurooppa-työryhmän puheenjohtajuus. Lisäksi Tuppurainen on Pohjois-Pohjanmaan liiton maakuntavaltuuston ensimmäinen varapuheenjohtaja, Suomen 4H-liiton hallituksen puheenjohtaja ja Oulun Kaupunginteatteri Oy:n hallituksen puheenjohtaja. Oulun yhteisen kirkkovaltuuston ja tuomiokirkkoseurakunnan seurakuntaneuvoston jäsenenä hän on toiminut 2010-14.
Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Tuppurainen toimi SDP:n vaalipäällikkönä. Hänet valittiin uudelleen eduskuntaan 2019.

Yksityiselämä

Heinäkuussa 2014 Tuppurainen avioitui eduskunnan hallintojohtaja Pertti Rauhion kanssa. Hänellä on kaksi lasta.
Białogardin piirikunta

Talous

Maatalous on tärkeässä asemassa ja työllistää 15 prosenttia piirikunnan asukkaista. Maatilojen keskikoko on piirikunnassa Puolan suurimpia.

Kuntajako

Białogardin piirikunta jakautuu neljään kuntaan. Näistä yksi on määritelty kaupunkikunnaksi, kaksi maalaiskunnaksi ja yksi näiden välimuodoksi, maalaiskaupunkikunnaksi (puol. gmina miejsko-wiejskie). Maalaiskuntia ovat Białogardin maalaiskunta ja Tychovo, Karlinolla on oma maalaiskaupunkikuntansa ja Białogard on kaupunki. Białogardin maalaiskunnan hallinnollinen keskus on Białogard, vaikkei se olekaan osa maalaiskuntaa. Pinta-alaltaan suurin kunta on Tychovo (350,7 km²), joka on kuitenkin väkiluvultaan pienin (alle 7 000 asukasta).
Translaatio (matematiikka)

Translaatio, siirto eli yhdensuuntaissiirto on Euklidisessa geometriassa avaruuden muunnos, jossa kuviota siirretään toiseen paikkaan.  Kuvion jokainen piste muuttaa sijaintiaan vakiomatkan määrättyyn suuntaan. Translaatio voidaan tulkita myös vakiovektorin lisäämisellä jokaiseen pisteeseen tai koordinaatiston siirtona.
Jos v on kiinteä vektori, niin Tᵥ:n translaatio on Tᵥ(p) = p + v.
Abitur

Abitur on ylioppilastutkintoa vastaava lukion päättävä tutkinto. Nimitys on käytössä mm. Saksassa ja Liettuassa. Alkuperältään abitur on peräisin latinankielisestä termistä abire, lat. lähteä, viitaten ylioppilastutkinnon rooliin viimeisenä suorituksena ennen opiskelun päättämistä. Esimerkiksi lukion viimeisen vuoden opiskelijaa tarkoittava termi abiturientti on johdannainen sanasta.
Scheeliitti

Scheeliitti (CaWO₄), on volframimalmimineraali. 
Väriltään scheeliitti on harmaanvalkoinen, hieman kellertävä tai ruskehtava. Viirun väri on valkoinen ja kiilto vaihtelee rasvakiillosta lasikiiltoon. Scheeliitin kovuus on 4,5-5,0 ja ominaispaino 6,0-6,1g/cm³. Scheeliitin kiderakenne on tetragoninen.
Scheeliitti esiintyy esimerkiksi diopsidin, fluoriitin, granaatin, molybdeenihohteen ja sarvivälkkeen kera.
Scheeliittiesiintymiä on muun muassa Australiassa, Brasiliassa, Italiassa, Meksikossa, Ranskassa ja Suomessa muun muassa Ylöjärven kaivoksessa.
Scheeliittiä on vaikea erottaa kvartsista tai maasälvästä. Scheeliitin tunnistaa parhaiten UV-lampulla, sillä se fluoresoi sinivalkoista valoa ultraviolettivalossa.
HMS St. Kitts

Palvelus

Alus saapui romutettavaksi 19. helmikuuta 1962.
Stadin laivatunneli

Stadin laivatunneli (norj. Stad skipstunnel) on suunnitteilla oleva kanava ja tunneli, joka läpäisisi Stadin niemen Seljessä, Norjan länsirannikolla. Laivatunnelin rakentamista on ehdotettu, koska alueella on voimakkaita virtauksia ja kovia tuulia, jotka vaikeuttavat merenkulkua. Ensimmäiset suunnitelmat tunnelin rakentamisesta tehtiin jo 1870-luvulla, mutta ajankohtaiseksi asia tuli uudelleen vuonna 2007.
Maaliskuussa 2013 Norjan hallitus lupasi miljardin kruunun avustuksen hankkeelle. Tunnelin pituus tulee olemaan noin 1,8 kilometriä.
Sevimeliini

Ominaisuudet, käyttö ja valmistus

Sevimeliini sitoutuu muskariinireseptoreihin, erityisesti M₁-reseptoreihin keskushermostossa ja M₃-reseptoreihin sylkirauhasissa. Sevimeliini toimii parasympatomimeettinä ja reseptorien agonistina. Sitoutuminen reseptoreihin lisää syljeneritystä ja siten vähentää suun kuivumista. Sitä käytetään Sjögrenin oireyhtymään liittyvän kuivasuisuuden hoidossa Suomessa sevimeliinillä ei ole myyntilupaa.
Sevimeliinin haittavaikutuksia voivat olla runsas hikoilu, huonovointisuus, ripuli, nuha ja näkökentän häiriöt.
Sevimeliiniä valmistetaan kolmivaiheisella synteesillä lähtemällä 3-kinuklidinonista.
Uraani-lyijy-ajoitus

Uraani-lyijy-ajoitus (U-Pb-ajoitus) on eräs pisimpään käytettyjä ja tarkimpia radiometrisiä iänmääritysmenetelmiä. U-Pb-menetelmällä voidaan ajoittaa näytteitä, joiden ikä vaihtelee yhdestä miljoonasta neljään ja puoleen miljardiin vuoteen. Ajoituksen tyypillinen virhe on 0,1–1 %. Ajoituksessa käytetään tavallisimmin zirkonia, mutta menetelmä sopii myös muutamille muille mineraaleille kuten monatsiitille, titaniitille sekä baddeleyiitille.

Tausta

Uraani-lyijy-menetelmä perustuu kahteen erilaiseen hajoamisreittiin. Ensimmäisessä hajoamiskaskadissa uraani-238 hajoaa lyijy-206:ksi puoliintumisajan ollessa 4,47 miljardia vuotta. Toisessa uraani-235 hajoaa lyijy-207:ksi puoliintumisajalla 704 miljoonaa vuotta. Mikäli ajoituksessa huomioidaan vain toinen näistä reiteistä, sanotaan kyseessä olevan uraani-lyijy-isokronimenetelmän. Zirkoni on otollinen näytemineraali, sillä zirkonikiteiden muodostuessa uraaniatomit sopivat hyvin kidehilaan, mutta lyijy ajautuu tehokkaasti sieltä pois. Siksi voidaan olettaa, ettei tällaisissa kiteissä alun perin ollut lainkaan lyijyä, vaan kaikki siinä oleva lyijy on syntynyt uraanin hajotessa kiteen jo muodostuttua. Zirkoni on myös kemiallisesti ja mekaanisesti hyvin kestävää ainetta, joten kiteet eivät vahingoitu ympäristöoloista helposti. Sen sulamispiste, 900 °C, on korkeampi kuin monilla kivilaaduilla, jolloin edes ympäröivän kallion sulaminen ei välttämättä haittaa ajoitusta.
Keltaneidonunikko

Ulkonäkö

Keltaneidonunikko kasvaa 25–70 senttimetriä korkeaksi. Varsi on pysty–koheneva, lähes kalju, yläosasta haarova. Maitiaisneste on keltaista. Ruusukelehdet ovat ruodilliset, pariliuskaiset, paksut, lyhytkarvaiset. Varsilehdet sepivät. Kukat ovat 5–9 cm leveät, keltaiset. Hedelmä on ohut kaareva kota, joka kasvaa 20–27 cm pitkäksi. Kodassa siemenet ovat hohkaisen solukon ympäröiminä.

Levinneisyys

Keltaneidonunikko esiintyy alkuperäisenä Euroopassa ja Välimeren alueella. Sitä esiintyy Atlantin, Välimeren ja Mustanmeren rannikoilla sijaitsevissa maissa. Tulokaskasvina sitä esiintyy paikoin myös muissa maanosissa sekä usein Euroopan sisämaassa. Pohjoismaissa se kasvaa harvinaisena soraisilla merenrannoilla Pohjanmeren Skagerrakin rannikoilla.