google/wiki40b huggingface dataset:
Ernst Boris Chain

Palkinnot

Tutkimuksistaan penisilliinin ja sen käytön parissa Chainille myönnettiin vuonna 1945 Nobelin lääketieteen palkinto yhdessä Alexander Flemingin ja Howard Walter Floreyn kanssa. Vuonna 1946 hän sai Pasteurmedaillen ja 1954 hänelle myönnettiin Paul-Ehrlich-palkinto.
Mark Charnock

Mark Charnock (s. 28. elokuuta 1968 Bolton, Lancashire) on brittiläinen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Marlon Dinglen roolista televisiosarjassa Emmerdale (1996–). Hän esiintyy televisiosarjassa Cadfael veli Oswinin roolissa. Hän tekee esiintymisen myös Coronation Street televisiosarjassa. Hän on järjestänyt zombiefestivaalit.
Ihan sama

Juoni

12-vuotias Kasper opiskelee Nerolan eliittikoulussa. Kasper kuluttaa päivänsä harjoittelemalla ja illat esiintymislavalla, jossa koulun opiskelijat esiintyvät omassa televisio-ohjelmassaan. Kasper ei kuitenkaan ole onnellinen, vaan näkee jatkuvasti unta vapaasta elämästä ja Iidasta, tytöstä, jota ei ole koskaan tavannut. Sijaisperheessä asuva 13-vuotias Iida puolestaan haluaa huomiota koko maailmalta, mutta erityisesti biologiselta äidiltään.
Maghar

Maantiede

Maghar sijaitsee Israelin pohjoisosassa Tiberiaan kaupungin luoteispuolella Hazonvuoren rinteellä. Kylän korkeus merenpinnasta on noin 354  metriä.

Historia

Maghar sai alueen lukuisiin luoliin viittaavan nimensä mahdollisesti jo Rooman- tai Bysantin valtakunnan kausilla. Juutalaisessa historiankirjoituksessa se on liitetty joskus talmudissa esiintyviin paikannimiin Ma’ariyyah tai Me’arot, jotka mainitaan pappissukujen kotipaikkana. Kylä tunnetaan nykyisin esimerkiksi kahdesta kiinanjujubapuusta, joista toista pitävät pyhänä druusit ja toista muslimit. Druuseille kylä on ollut myös yksi pysähdyspaikka pyhiinvaelluksilla al-Nabi Sabalanin pyhätölle.

Väestö

Magharin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 22 609. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 17 900 ja vuonna 1969 5 750. Vuonna 2002 kylän asukkaista 57 % oli druuseja, 23 % kristittyjä ja 20 % muslimeja.
Suomukipuaja

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 28 cm. Suomukipuajan höyhenpuku on pääosin punaruskea. Päässä, niskassa ja vatsapuolella on tummia raitoja. Sen nokka on keskimittainen ja sen väritys vaihtelee maantieteellisesti. Pyrstösulat ovat kankeat. Sukupuolet ovat samanvärisiä.

Esiintyminen

Suomukipuajat elävät Etelä-Amerikassa Venezuelasta Pohjois-Boliviaan ja Amazonin alueella. Lajin elinympäristön laajuus on 6,7 miljoonaa neliökilometriä. Lajista tunnetaan 6 alalajia.

Elinympäristö

Suomukipuaja elää trooppisissa alavien maiden sulkeutuneissa metsissä.

Lisääntyminen

Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Laji rakentaa pesänä puunrungon halkeamaan tai onkaloon 1,5–6 m:n korkeudelle. Munia on tavallisesti kaksi.

Ravinto

Suomukipuaja seurailee maassa vaeltavia muurahaislaumoja ja saalistaa niiden pelottamia hyönteisiä, hämähäkkejä, sammakoita, liskoja ja muita pikkueläimiä. Se myös kiipeilee puunrungoilla muiden kipuajien tavoin etsien ötököitä kaarnan raoista.
Lusikkaniemi

Lusikkaniemi on Hämeenlinnassa Sairion kaupunginosassa, Aulangon luonnonsuojelualueella Aulangonjärvessä sijaitseva niemi. Lusikkaniemessä sijaitsee yleinen uimalaituri, jonne pääsee valaistulta kuntopolulta lähtevää polkua pitkin.
Armstrong Siddeley

Autot

Yrityksen Armstrong Siddeley Motors tytäryhtiö valmisti autoja vuosina 1919–1960. 
Armstrong Siddeley Motors muodostettiin vuonna 1919 yhdistämällä yritykset Sir W G Armstrong Whitworth and Company ja the Siddeley Deasy Motor Car Co. Ltd. Ensimmäinen Armstrong Siddeley -merkkinen auto oli nimeltään 30HP model, jonka tuotanto alkoi vuonna 1919.
Vuonna 1928 Armstrong Siddeley esitteli esivalintaisen puoliautomaattivaihteiston, joka tuli myöhemmin useimpien mallien vakiovarusteeksi.
Vuonna 1952 tehdas esitteli ison Sapphire-mallin, jossa oli 3,4 litran moottori. Myyntiin Sapphire tuli vuonna 1953. Armstrong Siddeley Sapphiren erikoisuus oli nelivaihteinen planeettapyörästövaihteisto, jossa oli sähköinen esivalinta. Sapphire ja sen seuraaja Star Sapphire olivat viimeisiä henkilöautoja, jossa käytettiin sähköistä esivalintaa. Esivalintavaihteisto laajapintaisen hammaskosketuksensa ansiosta kestää vahvaa vääntöä, mutta haittapuolena on painava rakenne.
Armstrong Siddeleyn viimeinen malli oli Star Sapphire, jonka tuotanto päättyi heinäkuussa 1960.
Armstrong Siddeleyn maahantuojana Suomessa toimi 1950-luvulla helsinkiläinen Importer Oy, jonka yhtenä omistajana oli tunnettu sotilasilmailija, majuri Väinö Bremer. Yhtiö toi Suomeen samaan aikaan myös Saab-henkilöautoja. Armstrong Siddeley -tehtaan vuosituotanto oli autotehtaaksi vaatimatonta, noin 1 500–3 000 autoa. Eräinä vuosina tästä määrästä tuotiin Suomeen jopa kymmenesosa. Suomessa aikoinaan tunnetuksi Armstrong Siddeley -autoksi tuli avolavainen pakettiauto, jossa oli viiden hengen ohjaamo. Näiden autojen suurin yksittäinen ostaja oli Posti- ja lennätinlaitos.

Lentokonemoottorit

Yrityksen lentokonemoottorien valmistus yhdistettiin Bristol Aero-Engines -yrityksen kanssa Bristol Siddeley -yritykseen vuonna 1958.
Einari Vuorela

Henkilöhistoria

Vuorela syntyi Keuruun Jukojärvellä perheeseen, jossa oli kymmenen lasta ja aloitti opintonsa Multialla. Hänen vanhempansa olivat rakennusmestari Aapeli Vuorela ja Kristiina Ryöppylä. Vuorelan puoliso vuodesta 1939 oli kirjailija Laura Soinne. Vuorela valmistui opettajaksi Jyväskylän seminaarista 1914. Hän toimi liikeapulaisena ja myymälänhoitajana 1903–1909 ja kansakoulunopettajana Töysässä 1914–1920, Jyväskylässä 1922–1923 ja myöhemmin Multialla.

Kirjallinen tuotanto

Vuorelan runoudelle oli tyypillistä kansanlaulunomaisuus. Hänen runoissaan palvotaan jylhiä korpimaisemia ja niissä on voimallinen luontoyhteys. Hän sai Valtion kirjallisuuspalkinnon kolmesti vuosina 1921, 1934 ja 1937 sekä kerran Aleksis Kiven palkinnon ja Eino Leinon palkinnon. Suomalaisuuden Liiton Johannes Linnankosken palkinto Vuorelalle myönnettiin 1944. Keuruulla on jaettu vuodesta 1997 lähtien Einari Vuorela -runopalkintoa. Myös Vuorelan runoilijakoti sijaitsee Keuruulla. Lauluja Vuorelan teksteihin ovat säveltäneet muiden muassa Joonas Kokkonen, Toni Edelmann ja Jouko Linjama. Vuorela on tehnyt tekstin Multian kotiseutulauluun, Multian lauluun, jonka on säveltänyt Juhani Pohjanmies.
Masoreettinen teksti

Masoreettinen teksti on heprealaisen Raamatun eli Tanakin käsikirjoitus. Sen tuotti masoreettinen koulukunta 800- ja 1000-luvuilla. Masoreetit lisäsivät lukemisen helpottamiseksi heprealaiseen konsonanttitekstiin vokaalimerkit. Tunnetuin masoreettinen käsikirjoitus on Codex Leningradensis vuodelta 1009 (myös nimellä Codex Petropolitanus).
Tanakin tekstien kanonisoinnin myötä vuoden 100 tienoilla se kopioitiin jatkossa kaikkine kielioppivirheineen ja väärin päin kääntyneitä kirjaimia myöten. Kaikki poikkeavat tekstit poltettiin. Tästä syystä vanhimmat säilyneet tekstikokoelmat ovat syntyhetkeensä nähden varsin nuoria.
Kaanonin myötä teksti on pysynyt vuosisatoja lähes muuttumattomana. Tähän oletukseen saatiin vahvistus, kun Kuolleenmeren kääröt löytyivät vuonna 1947.
Criollo (kaakao)

Yleistä

Criolloa pidetään parhaana ja arvokkaimpana kaakaolajikkeena, koska sitä on niin hankalaa viljellä. Se myös maistuu paremmalta kuin Forastero, koska se sisältää vähemmän kitkerää polyfenolia. Tämän takia se saattaa maistua Forasteroa makeammalta ja elegantimmalta. Criollon palko on punainen, ja siten sen voi helposti erottaa keltaisesta Forasteron palosta. Criolloa on vaikeaa kasvattaa, koska se on altis tuhosienille ja -eläimille. Maailman kaakaotuotannosta vain noin 5 % on Criolloa.

Historiaa

Criollo oli ensimmäinen kaakaolajike, ja jo mayat sekä asteekit viljelivät sitä Väli-Amerikassa. Criollo sai nimensä, kun lähes kaikki kaakaot tuotiin 1700- ja 1800 -luvuilla Eurooppaan Venezuelasta. Niinpä venezuelalaiset lajikkeet nimettiin "kotimaisiksi" eli espanjaksi Criolloksi ja muut lajikkeet Forasteroksi eli suomennettuna "ulkomaalaisiksi". Senaikaiset Criollo-lajikkeet ovat kuitenkin jo risteytyneet muiden lajikkeiden kanssa, ja vanhoja lajikkeita löytyy enää pieniltä alueilta.

Alkuperäiset kaakaolajikkeet

Vanhoja ja alkuperäisiä kaakaolajikkeita löytyy enää Andien alueelta ja Väli-Amerikasta. Niiden geneettinen perimä on niin pieni, että niiden avulla pystyy päättelemään nykyisten lajikkeiden kehittyneen kahdesta päätyypistä, Criollosta ja Forasterosta.
New Yorkin pörssi

Suomalaiset osakkeet

Suomalaisista yrityksistä listattuna on nykyisin vain Nokian osake. UPM:n listaus New Yorkin pörssissä päättyi 6. joulukuuta 2007; yrityksen osakkeilla käytiin kauppaa New Yorkissa vuodesta 1999 lähtien. Myös Metso luopui osakekaupankäynnistään New Yorkin pörssissä syyskuussa 2007.
Lotnicze Warsztaty Doświadczalne

Lotnicze Warsztaty Doświadczalne (LWD) oli vuodesta 1945 vuoteen 1950 toiminut puolalainen lentokoneiden suunnittelutoimisto. Se toimi Łódźissa. Nimi tarkoittaa "Lentokoneiden kokeellinen työpaja".
Toisen maailmansodan vuoksi Puolan lentokoneteollisuuskin tuhoutui kokonaan. Kun Neuvostoliitto oli vapauttanut Puolan, se järjesti lokakuussa 1944 puolalaisten lentokonesuunnittelijoiden tiimin syntymisen Lublinissa Puolan tietoliikenneministeriön alaisuudessa. Tiimiä johti Aleksander Sułkowski. Sen pääsuunnittelijaksi tuli Tadeusz Sołtyk. Tiimi suunnitteli heti urheilulentokoneen, Szpak-1:n. Vuoden 1945 alussa tiimi siirtyi Łódźiin ja 1.4.1945 tiimistä muodostui LWD. Se sai sotaa edellisen tehtaan Doświadczalne Warsztaty Lotnicze nimen hieman muunnetussa muodossa.
Szpak-1-konetta ei valmistettu, mutta sen jatkokehitelmä LWD Szpak-2 kone valmistettiin. Se lensi 28.10.1945. Szpak-2 ja Szpak-3 koneita tehtiin vain yksi kappale kumpaakin. Vuonna 1947 LWD Szpak-4 koneesta tehtiin kymmenen koneen sarja PZL-Mielecin tehtaalla.
Seuraava kone oli LWD Żak, joka oli 2-paikkainen urheilu- ja koulukone, vuodelta 1947. Kymmenen Żak-3 konetta valmistettiin vuonna 1948, plus prototyypit Żak-1, Żak-2 ja Żak-4.
Suosituin LWD:n koneista oli koulukone LWD Junak vuodelta 1948. Sen versiot Junak-2 ja Junak-3 olivat valmistuksessa vuodesta 1951 alkaen WSK-4 Okęcie-tehtaalla Varsovassa – kaikkiaan 252 konetta valmistettiin. Taitolentokone oli seuraavana: LWD Zuch vuonna 1948. Niitä tehtiin vain seitsemän kappaletta, koska moottoreista oli pulaa.
LWD kehitti myös kevyen kaksimoottorisen kuljetuskoneen, LWD Miś, vuonna 1949, mutta se ei ollut teknisesti hyvä eikä päässyt tuotantoon. Viimeinen LWD:n kone oli LWD Żuraw, kaksipaikkainen sotilaskoulukone, jonka prototyyppi valmistui vuonna 1951.
Vuonna 1950 LWD muuntui tehtaaksi, sai uuden nimen WSK-6 (Wytwórnia Sprzętu Komunikacyjnego 6 - Tietoliikennelaitetehdas 6). Tämä lopetti lentoteknisen työn. WSK-6 lakkautettiin, koska sen kapasiteetti oli liian pieni tietoliikennealan laitteiden tehtaaksi.
LWD:n Tadeusz Sołtyk organisoi seuraavan lentokoneiden suunnittelu toimiston Varsovan ilmailuinstituuttiin.
Rajalampi (Ähtäri, Ruokonen)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,4 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Sappionjoen valuma-alueeseen (35.434) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 183,8 metriä mpy.
Demjan Bednyi

Demjan Bednyi (ven. Демья́н Бе́дный, oikealta nimeltään Jefim Aleksejevitš Pridvorov, Ефи́м Алексе́евич Придво́ров; 13. huhtikuuta (J: 1. huhtikuuta) 1883 H’ersonin läänin Gubovkan kylä – 25. toukokuuta 1945 Moskova) oli venäläinen neuvostorunoilija.
Jefim Pridvorov syntyi köyhän talonpojan perheeseen. Kyläkoulun jälkeen hän opiskeli armeijan lääkintäkoulussa (1896–1900), palveli armeijassa (1900–1904) ja opiskeli Pietarin yliopiston historiallis-kielitieteellisessä tiedekunnassa (1904–1908). Vuosina 1914–1915 hän oli armeijassa lääkintämiehenä. 
Runoilijan ensimmäiset teokset ilmestyivät vuonna 1899. Vuodesta 1911 lähtien hän käytti tekijänimeä Demjan Bednyi. Vuonna 1912 hän liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen ja alkoi toimi Pravdan avustajana. Vuonna 1913 ilmestyi Ivan Krylovia jäljittelevä kokoelma Basni (”Eläinsatuja”).
Bednyin tuotanto on bolševikkipuolueen linjaa noudattelevaa vallankumouksellista agitaatio- ja propagandarunoutta. Hänen satiiriset, ajankohtaisiin tapahtumiin perustuvat eläinsatunsa, runoelmansa, runomuotoiset pakinansa ja pamflettinsa saivat valtavan suosion erityisesti Venäjän kansalaissodan aikana. Lenin arvosti Bednyitä agitaattorina, mutta kiinnitti huomiota hänen karkeaan kansanomaiseen tyyliinsä.
1930-luvulla Bednyin teokset saivat osakseen murskaavaa kritiikkiä. Näytelmää Bogatyri (”Sankarit”, 1936) arvosteltiin Venäjän historian ja venäläisen kansanluonteen vääristelystä. Vuonna 1938 Bednyi erotettiin Neuvostoliiton kirjailijaliitosta ja kommunistipuolueesta, mutta toisen maailmansodan aikana hän toimi jälleen propagandarunoilijana. Vuonna 1952 julkaistussa NKP:n päätöksessä Bednyin teoksien uudelleenjulkaisuja arvosteltiin ”mitä karkeimmista poliittisista vääristelyistä”, mutta myöhemmin häntä pidettiin ”yhtenä sosialistisen realismin perustanlaskijoista”, joka ”vaikutti neuvostorunouden kehitykseen, kansanomaisti runouden kieltä ja uudisti eläinsadun lajityyppiä”. Runoilija on palkittu Leninin ja Punalipun kunniamerkeillä.
JKKI-35 SM-turnaus

JKKI-35 SM-turnaus on suomalainen jalkapallon ikämiesturnaus, joka on pelattu vuodesta 1982 lähtien. JKKI on lyhenne sanoista "Jalkapallon Kunnossa Kaiken Ikää" ja 35 tarkoittaa vähintään 35 vuoden ikäisiä pelaajia. Jalkapallon Kunnossa Kaiken Ikää on osa Kunnossa kaiken ikää -toimintaohjelmaa. JKKI-35-sarjan peliaika on 2 x 30 min (2013). 
Ikämiesten sarjoja on myös muille ikäluokille: JKKI-40, JKKI-45 jne. Iäkkäämpien sarjoissa JKKI-50 ja siitä ylöspäin peliaika on 2 x 25 min (2013).
Jesse Ventura

Painiura

Jesse Ventura oli yksi värikkäimmistä esiintyjistä WWF-painikehässä (nyk. WWE) 1970- ja 1980-luvuilla. Hän otteli kehänimellä "The Body" monia kyseisen aikakauden parhaita vastaan, heistä mainittakoon Tony Atlas, Jimmy Snuka, Hulk Hogan, Ivan Putski sekä Roddy Piper. Vuoden 1984 alussa hän loukkaantui pahasti ja joutui lopettamaan uransa mutta pysyi WWF:ssa mukana kommentaattorina vuosina 1985–1990 yhdessä selostaja Robert "Gorilla Monsoon" Marellan kanssa.

Elokuvat ja televisio

Ventura teki ensiesiintymisensä valkokankaalla Arnold Schwarzeneggerin tähdittämässä menestyselokuvassa Predator – saalistaja (1987), josta hänet parhaiten tunnetaankin. Tämän jälkeen hän näytteli vielä kahdessa elokuvassa Schwarzeneggerin kanssa: Juokse tai kuole (1987) ja Batman & Robin (1997). Hänen muita elokuviaan on muun muassa Sylvester Stallonen Demolition Man (1993). Vuoden 2003 lopulla Jesse Venturalla oli myös oma televisio-ohjelma Jesse Ventura's America.

Politiikka

Jätettyään WWF:n lopullisesti taakseen 1990-luvun alussa, päätti Ventura ottaa erään high school -opettajansa neuvosta vaarin ja pyrkiä Brooklyn Parkin pormestariksi. Hän voitti helposti 18-vuotiaan vastaehdokkaansa ja toimi virassaan yhden kauden ajan 1991–1995. Muutaman vuoden päästä kauden päättymisen jälkeen hänet valittiin Minnesotan osavaltion kuvernööriksi, jona hän toimi neljä vuotta 1998–2002. Myöhemmin Ventura otti kantaa USA:n kuulustelumenetelmiin esim. waterboardingiin ja ilmoitti vastustavansa kiduttamista kuulusteluissa. Ventura on myös kritisoinut USA:n kauppasaartoa Kuubaa vastaan. Lisäksi Ventura on kritisoinut sekä demokraatteja ja republikaaneja ja pitää molempia yhtä korruptoituneina.
Poliittisen uran jälkeen Ventura on tehnyt muun muassa sarjaa nimeltä Conspiracy Theory with Jesse Ventura (sarjaa on Suomessa esittänyt JIM-kanava nimellä Salaliittoteoriat Jesse Venturan johdolla) ja julkaissut salaliittoteorioita käsitteleviä kirjoja.

Yksityiselämä

Ventura on ollut vuodesta 1975 lähtien naimisissa Theresa Larson Mastersin kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Sinistys

Sinistys on teräksen pintakäsittelymenetelmä. Sitä käytetään erityisesti aseiden metalliosien pintakäsittelyssä.
Sinistys suoritetaan ruostuttamalla rauta- tai teräsosat erityisellä ruostutusnesteellä.
Sinistetyt osat on kuitenkin käsiteltävä vettähylkivällä rasvalla säännöllisesti, ettei käsitelty pinta kulu ja paljas rauta tule esiin.
New Rochelle

Sijainti ja maantiede

New Rochelle sijaitsee New Yorkin osavaltion mantereenpuoleisen osan kaakkoiskulmassa, Long Island Sound -lahden rannalla. Lännessä sen naapurikaupungit ovat Pelham, Pelham Manor ja Eastchester, pohjoisessa Scarsdale sekä idässä Mamaroneck ja Larchmont. New Rochelle sijaitsee 3,2 kilometriä pohjoiseen New York Cityn rajalta, jonka takana on Bronxin Pelham Bay Park. New Rochellen pinta-ala on 34,3 neliökilometriä ja se on muodoltaan kolmiomainen, noin 16 kilometriä etelästä pohjoiseen ja leveimmillään kaksi kilometriä itä–länsisuunnassa.

Väestörakenne

New Rochellen keskustassa on myös kerrostaloja, mutta valtaosin kaupunki muodostuu vauraan väestön omakotialueista. Kaupungissa on 11 500 yhden perheen pientaloa ja yhteensä 26 000 kotitaloutta.
New Rochellen pohjoisosa oli mukana Forbes-talouslehden tilastossa 500 kiinteistöhinnoiltaan kalleimmasta postinumeroalueesta Yhdysvalloissa. Pientalojen keskimääräinen hinta oli 752 000 dollaria ja kotitalouksien keskitulot vuodessa hieman alle 200 000 dollaria.
Monet kaupungin omakotialueista ovat vartioituja ja aitojen ympäröimiä. New Rochellen poliisilaitoksen mukaan kaupunki on kuitenkin rikostilastojen valossa kokoluokkansa turvallisin kaupunki New Yorkin osavaltiossa ja viidenneksi turvallisin koko maassa. 
Vuonna 2014 Movoto-kiinteistöyhtiö valitsi New Rochellen New Yorkin osavaltion kymmenen parhaan asuinpaikan joukkoon. Myös muut kärkikymmenikön paikkakunnat sijaitsevat Westchesterin piirikunnassa.

Koulutus

New Rochellessa on kymmenen alakoulua, kaksi junior high schoolia ja yksi high school. New Rochelle High Schoolissa on oppilaita yli 60 maasta.
The College of New Rochelle on New Yorkin osavaltion vanhin naisille tarkoitettu katolinen college. Kaupungissa sijaitsee myös miehiä opiskelijoiksi ottava katolinen korkeakoulu Iona College. Kaupungissa sijaitsee myös yksi Monroe Collegen neljästä kampuksesta.
New Rochellessa sijaitsee myös Japanese Weekend School of New York, joka antaa opetusta japaniksi viikonloppuisin.
Paramara

Paramara-dynastia oli nykyisen Pohjois-Intian keskiosassa valtaa pitänyt rajput-dynastia. Dynastian alkuperästä ei ole varmuutta, mutta Paramara-klaani nousi valtaan 1000-luvulla ja sillä oli huomattava poliittinen vaikutusvalta hallitsemillaan alueilla. Paramara-dynastian valtaa kesti vuoteen 1305 asti, jolloin Delhin sulttaanikunnan sulttaani Ala ud din Khilji valloitti sen.
Judon Euroopan-mestaruuskilpailut 2011

Judon Euroopan-mestaruuskilpailut 2011 olivat järjestyksessään 60. Judon Euroopan-mestaruuskilpailut. Ne käytiin Abdi İpekçi Arenalla, Turkin Istanbulissa 21.–24. huhtikuuta 2011. Kilpailujen ohjelmassa oli seitsemän painoluokkaa ja joukkuekilpailu sekä miehille että naisille.

Mitalistit

Lähde: ippon.org. .
Kansallinen palveluarkkitehtuuri

Kansallinen palveluarkkitehtuuri on ohjelma, jonka tavoitteena on luoda Suomeen yhteentoimiva digitaalisten palvelujen infrastruktuuri. Kansallisen palveluarkkitehtuurin (lyh. KaPA) avulla helpotetaan tiedon siirtoa organisaatioiden, kansalaisten, palvelujen ja tietojärjestelmien välillä.
Kansallinen palveluarkkitehtuuri on osa hallituksen rakennepoliittista ohjelmaa, jolla mahdollistetaan julkisten palveluiden entistä tehokkaampi hyödyntäminen. Ohjelman ohjauksesta vastaa valtiovarainministeriö ja hankkeiden käytännön toteutuksesta vastaa Väestörekisterikeskus. Lisäksi Kuntaliitto auttaa kuntia sekä kuntayhtymiä sijoittamaan palveluarkkitehtuurin tuomat palvelut osaksi toimintaympäristöään sekä välittämään kuntasektorin tarpeet kansalliseen ratkaisuun. Kansallisen palveluarkkitehtuurin perusrakenteet luodaan vuoteen 2017 mennessä.
Kansallisen palveluarkkitehtuurin myötä uudistetaan Suomi.fi- ja Yrityssuomi.fi-verkkopalvelut. Ensimmäinen versio verkkopalvelun uudesta kehitysversiosta avautui osoitteessa beta.suomi.fi 15. joulukuuta 2015.

Keskeiset elementit

Kansallisen palveluarkkitehtuurin keskeiset elementit ovat tiedon välityskerroksena toimiva kansallinen Suomi.fi-palveluväylä, kansalaisten, yritysten ja viranomaisten tarvitsemat yhteiset Suomi.fi-palvelunäkymät, uusi kansallinen sähköinen tunnistusratkaisu Suomi.fi-tunnistaminen (joka korvaa tällä hetkellä käytössä olevat Vetuma- sekä Tunnistus.fi-palvelut) sekä Suomi.fi-asiointivaltuudet-ratkaisu organisaatioiden ja luonnollisten henkilöiden roolien ja valtuutusten hallintaan.
Palveluarkkitehtuurin keskeisenä elementtinä toimii myös Suomi.fi-palvelutietovaranto (PTV), joka on kansallinen tietovaranto julkisen hallinnon palveluja ja toimipaikkoja kuvailevien tietojen (metatiedot) tallentamiseen, säilyttämiseen ja käyttöön rajapintojen kautta. Palvelutietovarannon tietomalli pohjautuu JHS 183 -suositukseen (Julkisen hallinnon palvelujen tietomalli ja ryhmittely verkkopalveluissa).
Bogoljubovo

Bogoljubovo (ven. Боголю́бово) on kylä ja maalaiskunta Vladimirin alueen Suzdalin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kljazmaan laskevan Nerli-joen suulla 10 kilometriä Vladimirista koilliseen. Asukkaita on 4 200 henkeä (vuonna 2002).
Juri Dolgorukin poika, Vladimir-Suzdalin ruhtinas Andrei Bogoljubski rakennutti vuosina 1158–1165 Nerli-joen suulle Bogoljubovon linnan, jota hän käytti asuinpaikkanaan. Andrein kuoltua sen ryösti Rjazanin ruhtinas Gleb vuonna 1177, ja 1230-luvulla mongolivalloittajat hävittivät linnoituksen. 1600-luvulla paikalle rakennettiin luostari.
Bogoljubovon linnoituksesta on säilynyt maavallien ja muurien jäänteitä, kivinen torni sekä Jumalansynnyttäjän kirkon perustukset, joille vuonna 1751 pystytettiin uusi barokkityylinen kirkko. Konstantin Tonin suunnittelema luostarin venäläistyylinen pääkirkko ja asuinrakennukset on rakennettu 1800-luvulla.
Puolentoista kilometrin päässä Bogoljubovosta sijaitsee yksi Venäjän keskiaikaisen arkkitehtuurin helmistä, Pokrovan kirkko Nerli-joen rannalla. 
Bogoljubovon rakennusmonumentit sisältyvät UNESCOn maailmanperintöluetteloon osana laajempaa Vladimirin ja Suzdalin valkoiset monumentit -kohdetta.