google/wiki40b huggingface dataset:
Armand Hammer

Armand Hammer (21. toukokuuta 1898 − 10. joulukuuta 1990) oli yhdysvaltalainen öljyliikemies, taiteenkeräilijä, teollisuusmies ja karjankasvattaja. 
Hammer lähti Venäjän vallankumouksen jälkeen lahjoittamaan ambulanssia Venäjän uudelle bolševikkivaltiolle. Sillä matkalla hän tutustui Leniniin ja perusti Moskovaan kynätehtaan. Myöhemmin hän harjoitti bolševikkihallituksen luvalla kaivostoimintaa Uralilla. Tästä alkoivat monipuoliset taloussuhteet Neuvostoliiton kanssa: traktoreiden tuonti Yhdysvalloista, öljy-yhteistyö ja viimeisimpänä avunanto Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuudessa.
Armand Hammer kertoi, että tavatessaan Leninin vuonna 1922 hän antoi tälle pienen patsaan, joka esitti simpanssia samassa asennossa kuin Rodinin veistos Ajattelija. Tämä kuvasi Leninin darwinistista ajattelua.
Vuonna 1930 Hammer myi yrityksensä ja palasi Yhdysvaltoihin mukanaan arvokkaita venäläisiä taideaarteita. 1950-luvun alkuvuosina hän aloitti liikesuhteet uudelleen johtamansa Occidental Petroleum -öljy-yhtiön johtajana. Hammer neuvotteli öljykaupoista Neuvostoliiton diktaattorin Josif Stalinin kanssa. Venäläistä öljyä myytiin nyt korkeammalla hinnalla kuin Stalin itse olisi voinut myydä, koska harvat halusivat ostaa öljyä Stalinilta. Occidental Petroleum ja Neuvostoliitto rakensivat kaksi suurta öljyjohtoa Neuvostoliiton öljykentiltä molemmin puolin Kaspianmerta vahingoittaakseen kilpailevan Anglo-Persian Oil Companyn hankkeita Iranissa. Seuraavat 45 vuotta Neuvostoliitto toimitti öljynsä salaisesti näitä öljyjohtoja pitkin, ja Standard Oil myi venäläistä öljyä maailmanmarkkinoilla kutsuen sitä Iranin öljyksi.
Palattuaan Yhdysvaltoihin Hammer harjoitti monipuolista liiketoimintaa ja ylläpiti hyviä suhteita Neuvostoliiton johtajiin Leninistä Gorbatšoviin. Hammer sai muun muassa Leninin kunniamerkin ja National Medal of Arts -palkinnon. 
Hammerin pojanpojanpoika on hänen mukaansa nimetty näyttelijä Armie Hammer (s. 1986).
Anaksimenes Lampsakoslainen

Anaksimenes Aristokleen poika Lampsakoslainen oli Lampsakoksesta kotoisin oleva oraattori ja sofisti. Hänen opettajiaan olivat kyynikko Diogenes Sinopelainen ja Zoilos. Niin sanotun Aleksanteri-romanssin mukaan Anaksimenes oli Aleksanteri Suuren opettaja, mutta tämä ei ole mahdollista. Anaksimenes kirjoitti kolme teosta, Hellenikan, Filippos II:a käsitelleen Filippikan ja Aleksanteria käsitelleen ta peri Alexandron. Kaikki kolme ovat hävinneet. Anaksimenes seurasi Aleksanterin mukana tämän Persian sotaretkellä ja pelasti kotikaupunkinsa Lampsakoksen, jotka olivat kannattaneet persialaisia.
Pahkalampi (Virrat)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,3 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Matoluoman valuma-alueeseen (35.427) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 141 metriä mpy.
Carlo Chendi

Angelo Carlo Chendi (s. 10. heinäkuuta 1933) on italialainen sarjakuvapiirtäjä ja yksi tunnetuimmista ja tuotteliaimmista italialaisista Disney-taiteilijoista. Hän on kirjoittanut vuodesta 1952 lähtien satoja tarinoita Disneyn hahmoista.
Hän muutti jo nuorella iällä Rapallon Ferrarasta Liguriaan, jossa hän aloitti uransa sarjakuvataiteilijana, ja hänestä tuli yksi niin sanotun Rapallon koulun pilareista, maestro Luciano Bottaron ja ystävänsä Giorgio Rebuffin ohella.
Michael Farfan

Seurajoukkueura

Farfan pelasi juniorina koulunsa Castle Park High Schoolin joukkueessa ja La Jolla Nomadsissa, jonka kanssa hän voitti alle 14-vuotiaiden Yhdysvaltain-mestaruuden vuonna 2002. Vuosina 2003–2005 hän kuului Yhdysvaltain jalkapalloliiton IMG Soccer Academy -koulutusohjelmaan, minkä jälkeen hän pelasi yliopistojalkapalloa opiskellessaan Cal State Fullertonissa (2006–2007) ja UNC Chapel Hillissä (2009–2010). Ensimmäisessä hänet valittiin muun muassa NCAA:n Big West Conferencen vuoden tulokkaaksi ja kahdesti konferenssin ykköstähdistöjoukkueeseen sekä jälkimmäisessä kahdesti Atlantic Coast Conferencen ykköstähdistöjoukkueeseen ja kerran kansallinen jalkapallovalmentajaliiton NSCAA:n maanlaajuiseen ykköstähdistöjoukkueeseen.
Yliopistovuosinaan Farfan pelasi myös USL Premier Development League -amatööriliigan Orange County Blue Starissa, Ventura County Fusionissa, Los Angeles Legendsissä ja Ogden Outlawsissa.
Farfan osallistui ammattilaisliiga Major League Soccerin vuoden 2011 MLS SuperDraft -varaustilaisuuteen, jonka toisella kierroksella Philadelphia Union varasi hänet. Hän debytoi Unionissa 6. huhtikuuta 2011 U.S. Open Cupin ottelussa D.C. Unitedia vastaan ja MLS:ssä 30. huhtikuuta 2011 ottelussa San Jose Earthquakesiä vastaan.

Maajoukkueura

Farfan kuului Yhdysvaltain alle 17-vuotiaiden maajoukkueeseen ja osallistui ikäluokan MM-kilpailuihin vuonna 2005. Hän pelasi turnauksessa joukkueensa kaikissa neljässä ottelussa.

Yksityiselämä

Farfanilla on sekä Yhdysvaltain että Meksikon kansalaisuus. Hänen isänsä on kotoisin Meksikon Tijuanasta, ja hänen äidillään on meksikolais-italialaiset sukujuuret. Myös hänen kaksoisveljensä Gabriel on jalkapalloilija. Veljekset pelasivat pitkään samoissa joukkueissa, mutta tiet erosivat hetkeksi toisen yliopistovuoden jälkeen, kun Michael siirtyi UNC Chapel Hillin yliopistoon ja Gabriel ammattilaiseksi meksikolaiseen Américaan. Molemmat liittyivät Philadelphia Unionin MLS-joukkueeseen kaudeksi 2011.
Koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2006

Australian kultamitalijoukkue

Erin Phillips, Tully Bevilaqua, Jennifer Screen, Penny Taylor, Emma Randall, Hollie Grima, Kristi Harrower, Laura Summerton, Belinda Snell, Jennifer Whittle, Emily McInerny, Lauren Jackson.
Erik Grafström

Erik Frans Michaël Grafström (26. huhtikuuta 1872 Tukholma – 18. heinäkuuta 1952 Falun) oli ruotsalainen eversti, joka osallistui vapaaehtoisena Suomen sisällissotaan vuonna 1918 ja toimi eri tehtävissä valkoisessa armeijassa. Hän oli 1930-luvulla mukana äärioikeistolaisten järjestöjen toiminnassa.

Sotilasura

Erik Grafströmin isä oli Ruotsin ylihovisaarnaaja Frithiof Grafström. Hän aloitti sotilasuransa liittymällä vapaaehtoisena Upplannin rykmenttiin vuonna 1889 ja sai aliluutnantin arvon Jönköpingin rykmentissä vuonna 1892. Hän kävi Ruotsin sotakorkeakoulun 1896–1898 ja palveli Ruotsin yleisesikunnassa 1906–1908, minä aikana sai ylennyksen kapteeniksi. Vuonna 1909 Grafström toimi rajakomissaarina, kun Ruotsin ja itsenäistyneen Norjan rajaa merkittiin maastoon Jämtlannissa ja Härjedalenissa. Vuonna 1911 hän hankki lisäkoulutusta Itävalta-Unkarin armeijassa ja palveli vuodesta 1915 majurina Norrbottenin rykmentissä. Toukokuussa 1917 hän komensi pataljoonaa, joka kävi kukistamassa Seittenkaareen saarella puhjenneen aseellisen kapinan.
Suomen sisällissodan puhjettua Grafström liittyi vapaaehtoisena Suomen valkoiseen armeijaan, johon hänet otettiin everstinä. Hänestä tehtiin eversti Karl Wilkmanin komentaman Jämsän ryhmän esikuntapäällikkö. Tampereen valtauksen yhteydessä Wilkman siirrettiin toisaalle ja Grafström sai komentaa hänen joukoistaan erotettua noin 2 000 miehen ryhmää, joka hyökkäsi kaupungin keskustaan etelästä. Yhdessä saksalaisen Eduard Ausfeldin kanssa Grafström saneli antautumisehdot Tampereen punaisille ja hänestä tehtiin tämän jälkeen Tampereen sotilaskomendantti. Sodan lopussa hän toimi vielä Martin Wetzerin komentaman valkoisten Länsiarmeijan esikuntapäällikkönä.
Grafström palasi Ruotsin armeijaan majurina heinäkuussa 1918. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1919 ja everstiksi 1924. Hän komensi rykmenttiä Norrbottenissa 1924–1928 ja Kronobergissä 1928–1932. Grafström kutsuttiin uudelleen palvelukseen toisen maailmansodan puhjettua, ja hän toimi vuosina 1939–1942 peräjälkeen Ystadin, Älmhultin ja Kalmarin maanpuolustusalueen päällikkönä.

Muu toiminta

Grafström osallistui 1930-luvulla äärioikeistolaiseen politiikkaan. Hän perusti eteläisessä Ruotsissa toimineet vapaajoukot, jotka ilmiantoivat epäilyttävinä pidettyjä vasemmistolaisia viranomaisille ja työnantajille. Grafström toimi aktiivina myös Nationella Arbetsförbundet -nimisessä kansallissosialistisessa järjestössä, joka yhdistyi 1934 Sveriges Nationella Förbundin kanssa. Kesäkuussa 1933 hän oli mukana konferenssissa, johon osallistuivat äärioikeistolaiset järjestöt Nationalsocialistiska Förbundet, Riksförbundet Det nya Sverige, Kyrkliga Folkpartiet ja Marsklubben.
Grafströmin kunniaksi on sepitetty pari musiikkiteosta, Överste E Grafström (1926) ja Svensk militärmarsch (Marche militaire suedoise).
Kansallinen Kirjakauppa

Historiaa

Turun Kansallinen Kirjakauppa perustettiin 1800-luvun lopun kansallismielisyyden ja kansansivistysaatteen innoittamana. Perustavassa kokouksessa toivottiin, että "paikkakunnallamme saataisiin toimeen kansallinen kirjakauppayhtiö, etupäässä kirjallisuuden levittämiseksi kansan syviin riveihin". Aloitteen teki opettaja Juho Nikko, ja se sai kannatusta niin, että kaikki osakkeet merkittiin muutamassa kuukaudessa.
"Kirja- ja koulutarpeiden kauppaa" harjoittavan liikkeen avaamiseen oli sensuurin takia anottava painoylihallitukselta lupa, joka saatiin helmikuussa 1899 – samassa kuussa, jossa annettiin Suomen autonomista asemaa uhannut helmikuun manifesti. Suomen Kustannusyhdistys myönsi uudelle liikkeelle kirjakauppaoikeudet vuonna 1900.
Kansallinen Kirjakauppa kasvoi 1930-luvun lopulle tultaessa myyntimäärältään Suomen suurimpien kirjakauppojen joukkoon.

Perheyritykseksi

Liikkeen avatessa työntekijöinä oli johtajan lisäksi kaksi apulaista, joista toinen oli tuolloin 14-vuotias Yrjö Korte. Hän kohosi pian liikkeen johtajaksi ja eteni 80 vuotta kestäneen uransa aikana kauppaneuvokseksi ja yrityksen hallituksen puheenjohtajaksi.
Yrityksen perustajaosakkaina oli kansansivistyksestä innostuneita henkilöitä ympäri Varsinais-Suomea. Heidän lisäkseen Turun Suomalainen Yliopistoseura omisti Kansallisen Kirjakaupan osakkeita Turun yliopiston valtiollistamiseen 1974 asti. Kustantajista WSOY oli omistajien joukossa 1950-luvun lopulta 1980-luvun puoleenväliin. Sittemmin koko osakekanta on siirtynyt Korten suvun haltuun. Yrityksen nykyinen johtajisto edustaa suvun kolmatta polvea.
Kansallisen Kirjakaupan hallintoon on vuosikymmenien mittaan osallistunut kymmeniä Turun yliopistossa ja muussa kulttuuri- ja talouselämässä vaikuttaneita henkilöitä.
Linnankadun päämyymälä on vähitellen laajentunut kattamaan koko Linnankatu 16:n katutason ja toisen kerroksen, jossa toimii tietotekniikkaa ammattikäyttöön myyvä osasto. Hämeenkadun liike perustettiin yliopistojen liepeille 1963 ja kolmas liike 1989 Länsikeskukseen. Yrityksellä on noin 40 työntekijää.
Tetsuya Takahashi

Ura

Työskennellessään Squarella Takahashi osallistui muutaman huomattavan pelin kehitykseen. Super Nintendo Entertainment System -peleissä hänen tehtävänsä olivat hyvin grafiikapainotteisia: Final Fantasy IV:ssä hän huolehti taistelugrafiikasta, pelin seuraajassa taas kenttägrafiikasta. Final Fantasy VI:ssä ja Chrono Triggerissä hän oli yksi grafiikkaohjaajista. Takahashin viimeisiä projekteja Squarella olivat Final Fantasy VII ja Xenogears, jossa hänen osansa oli kaikista siihen astisista peleistä merkittävin, koska hän sekä ohjasi että käsikirjoitti pelin.
Xenogearsin jälkeen Takahashi siirtyi Squarelta Hirohide Sugiuran perustamaan Monolith Softiin, sillä hänestä Square keskittyi liikaa yksinomaan Final Fantasy -sarjaan, eivätkä Takahashin suunnitteilla olevat Xenogearsin kaltaiset pelit saaneet yrityksessä riittävästi jalansijaa. Namco puolestaan tarjosi Takahashin ideoille taloudellista tukeaan, ja Xenosaga-pelejä tuottava Monolith syntyi. Xenosagan ensimmäiseen osaan, Xenosaga Episode I: Der Wille zur Machtiin, otettiin paljon vaikutteita Xenogearsista, jolle pelin odotettiin jopa olevan jatko-osa; niin ei kuitenkaan lopulta käynyt. Sarjan toinen osa julkaistiin vuonna 2004 ja päätosepisodi vuonna 2006.
Okinawantikka

Koko ja ulkonäkö

Okinawantikka kasvaa noin 30 cm pitkäksi. Sen höyhenpeite on tumman ruskea ja höyhenten kärjessä on punainen pilkku. Pää on vaaleamman ruskea. Päälaki on koiraalla tummanpunainen ja naaraalla lähes musta.

Levinneisyys ja elinympäristö

Okinawantikkaa tavataan vain Okinawan saarella Japanissa. Niitä arvellaan olevan jäljellä enää 600 yksilöä. Se pesii metsissä, joissa on suuria vanhoja ikivihreitä lehtipuita. Suurimmat uhat ovat elinalueen supistuminen metsätalouden, maanviljelyn, tekoaltaiden ja golfkenttien laajenemisen myötä.
Bossangoa

Bossangoa on kaupunki Keski-Afrikan tasavallassa. Se on Ouhamin prefektuurin pääkaupunki, ja sen asukasluku on 36 478 (2003). Kaupunkia palvelee Bossangoan lentoasema (IATA: BSN, ICAO: FEFS). Bossangoan roomalaiskatolinen hiippakunta toimii Banguin arkkihiippakunnan alaisuudessa.
Bossangoa sijaitsee noin 300 kilometrin päässä Banguista. Sen halki virtaa Ouhamjoki.
Mälkölä

Mälkölä (ven. Зверево, Zverevo, vuoteen 1948 asti Мялькёля) on kylä Kähärin kunnassa Viipurin piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Mälkölä sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Mälkölä oli Suomelle kuuluessaan osa Äyräpään kuntaa. Se sijaitsi Äyräpään eteläosassa Muolaan vastaisella rajalla. Mälkölän naapurikyliä olivat pohjoisessa Pölläkkälä ja Kaukila sekä Muolaan puolella Moiniemi. Mälkölän kylä jakaantui kahteen osaan: varsinaiseen Mälkölään ja Salmenkaitajoen varrella sijainneeseen Salo-Mälkölään.
Mälkölä rajoittui idässä Vuokseen ja lännessä sen alueelle ulottui Äyräpäänjärvi tai se mitä siitä oli jäljellä vuoden 1857 Vuoksen laskun myötä. Etelässä kylän rajan muodosti Salmenkaitajoki, joka oli muodostunut aiemmin Äyräpäänjärven ja Vuoksen yhdistäneestä Puratsinsalmesta Vuoksen vedenpinnan laskun yhteydessä. Lisäksi kylä alueella virtasi Salmenkaitajokeen laskeva Lieteoja. Kylän alueella sijaitsi Kolmikanta-niminen mäki, joka oli Äyräpään kunnan korkein kohta.

Kyläkuvaus

Mälkölä sijaitsi hyvien maantieyhteyksien varrella. Kylän halki kulki Viipurista Rautuun johtanut Kantatie 62. Mälkölän kohdalla siitä erkani maantiet Äyräpään kirkolle, kunnan keskustaajamaan Pölläkkälään ja etelään Muolaan Ala-Kuusaan kylään.
Mälkölä oli maalaiskylä, jonka väestöstä suurin osa sai elantonsa maataloudesta. Kylän peltopinta-ala oli noin 1 000 ha, jonka lisäksi kylän alueella oli laajat Äyräpäänjärven pinnan laskun myötä syntyneet lietealueet. Salo-Mälkölässä ja Vuoksen rannalla Ritasaaressa harjoitettiin jonkin verran kalastusta. Kylässä oli myös käsityöläisiä ja kotiteollisuustuotteina valmistettiin erilaisia ajokaluja ja Salo-Mälkölän alueella myös veneitä. Kylässä toimi myös Känkäsen kutomo.
Mälkölän kansakoulu perustettiin vuonna 1884, jolloin Äyräpää kuului vielä Muolaan kuntaan. Mälkölän koulu oli toinen Muolaaseen perustettu kansakoulu ja sitä kävivät aluksi koko myöhempi Äyräpään alue sekä Kuusaan kylä. Kylän toinen koulu perustettiin Salo-Mälkölään vuonna 1927. Mälkölän osuuskaupalla oli päämyymälän lisäksi sivumyymälät Salo-Mälkölässä ja Kaukilassa. Mälkölässä oli myös virkeä nuorisoseura, jolla oli oma talo kylän keskustassa koulun lähellä. Nuorisoseuran lisäksi kylässä toimivat suojeluskunta, lotat ja martat.

Historia

Mälkölässä sijaitsi aikoinaan Ventelän hovin ulkokartano, josta 1930-luvulla oli muistona koivukujat ja karjarakennus.
Mälkölän väestö evakuoitiin talvisodan alettua läntisempään Suomeen ja Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle. Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa Mälkölä jäi Neuvostoliiton puolelle.
Halo Wars

Vastaanotto

Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 6.5/10.
Ylioppilaiden Raittiusyhdistys

Ylioppilaiden Raittiusyhdistys (1886–1993) oli Helsingissä toiminut, raittiusaatetta ajanut yhdistys. Yksi sen puheenjohtajista oli 1900-luvun alussa kansanedustaja Matti Helenius-Seppälä.
1970-luvulla Ylioppilaiden Raittiusyhdistys YRY markkinoi itseään tajunnan laajentajana. Se muutti Raitis Ylioppilas -lehtensä nimen Valkolakiksi. Yhdistyksen toiminta lakkasi, kun Sosiaali- ja terveysministeriö ja RAY yhdistivät raittiusjärjestöt. Suomen akateeminen raittiusliitto (SARL) sijoitettiin työväen raittiusyhdistysten kanssa Suomen Elämäntapaliittoon.
Jimmie Lunceford

James Melvin ”Jimmie” Lunceford (6. kesäkuuta 1902 – 12. heinäkuuta 1947) oli yhdysvaltalainen jazzsaksofonisti ja orkesterinjohtaja swing-aikakaudella.

Elämä ja ura

Lunceford syntyi Fultonissa Mississippin osavaltiossa. Perheen asuessa Denverissä Jimmie aloitti musiikinopiskelun Wilberforce J. Whitemanin, orkesterinjohtaja Paul Whitemanin isän johdolla. Lunceford soitti alttosaksofonia jo kouluaikoina viulisti George Morrisonin orkesterissa. High schoolin jälkeen Lunceford jatkoi opintoja Fisk Universityssä.
Vuonna 1927 Lunceford toimi liikunnanopettajana Memphisissä ja perusti kouluun kaupungin ensimmäisen kouluyhtyeen, jonka mimi oli aluksi The Chickasaw Syncopators, mutta muuttui pian muotoon Jimmie Lunceford Orchestra. Yhtye teki ensilevytyksensä 1929 ja pitkän kiertueen jälkeen sai kiinnityksen yhtenä ensimmäisistä mustista esiintyjistä valkoisen yleisön täyttämälle Cotton Clubille New Yorkin Harlemissa. Luncefordin huumoripitoinen ohjelmisto sopi paikaan hyvin, ja yhtye tuli tunnetuksi tiukasta yhteissoitostaan ja kaksijakoisesta ”Lunceford two-beatistä” tavallisen nelijakoisen rytmin sijasta. Sovituksista vastasi etupäässä trumpetisti Sy Oliver.
Swingin kultakaudella 1930-luvulla Luncefordin orkesteria alettiin pitää täysin Ellingtonin, Earl Hinesin tai Count Basien orkesterien veroisena. Yhtye teki suuren Euroopan-kiertueen 1937, mutta joutui perumaan toisen suunnitellun kiertueen toisen maailmansodan puhjetessa pari vuotta myöhemmin. Orkesteri esiintyi vuoden 1941 elokuvassa Blues in the Night.
Heinäkuussa 1947 Lunceford kuoli sydänkohtaukseen esiintymislavalla Oregonissa 45 vuoden ikäisenä. Yhtyeen jäsenet yrittivät pitää kokoonpanoa yllä johtajansa kuoleman jälkeen, mutta yhtye hajosi kahta vuotta myöhemmin. Vuonna 2005 esiintyi Luncefordin orkesterin alkuperäisiä sovituksia soittanut The Jimmie Lunceford Legacy Orchestra North Sea Jazz Festivalilla Alankomaissa. Vuonna 2007 perustettiin Memphisiin The Jimmie Lunceford Jamboree Festival, ja kahta vuotta myöhemmin messinkinen nuottiveistos pystytettiin Luncefordin kunniaksi Memphisin Beale Streetille.
Yrjö Kaarne

Yrjö Antti Kaarne (vuoteen 1906 Karlsson, 7. helmikuuta 1899 Tampere – 28. toukokuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen toimittaja joka käytti nimimerkkejä Vasara, Yx, Y. Kne ja Antti Mäntymäki.

Elämä

Kaarneen vanhemmat olivat kansanedustaja Antti Johannes Kaarne ja Fanny Johanna Lind. Hän opiskeli 1922–1923 Berliinissä Saksassa muun muassa Deutsche Hochschule für Politikissa sekä 1931 Genèvessä kansainliittokursseilla. Kaarne oli toimittajana Työväenjärjestöjen Tiedonantajassa 1924–1927, Työväen Sanomalehtien Tietotoimistossa (TST) 1928–1933 ja ulkomaantoimittajana Suomen Sosialidemokraatissa 1934–1950. Hän oli samalla myös Sosialistisen Aikakauslehden päätoimittajana 1946–1950. Kaarne oli sitten ylimääräisenä sanomalehtiavustajana Tukholmassa vuodesta 1950 ja ulkoaiainministeriön palveluksessa vuodesta 1953. 
Kaarne oli Sosialidemokraattisen Sanomalehtimiesliiton jäsenenä vuodesta 1928, liittotoimikunnan jäsenenä vuodesta 1946 sekä liiton puheenjohtajana 1948–1950. Helsingin Sanomalehtimiesyhdistyksen hallituksen jäsenenä hän oli vuodesta 1937, puheenjohtajana 1948–1950 sekä Helsingin sos.-dem. lehtimieskerhon johtokunnan jäsenenä vuodesta 1944. Kaarne oli Suomen Sanomalehtimiesten liiton toinen varapuheenjohtaja 1948–1950 ja Suomalais-amerikkalaisen yhdistyksen varapuheenjohtaja 1947–1950. 
Syksyllä 1971 valtioneuvos K. A. Fagerholm, konsuli Yrjö A. Kaarne, ay-johtaja Emil Skog ja päätoimittaja Atte Pohjanmaa perustivat Vanhat Toverit – Aatteen Miehet –nimisen keskustelukerhon eläkkeellä oleville pääkaupunkiseudun sosialidemokraattisilla järjestöaktiiveille.
Yrjö Kaarne oli naimisissa vuodesta 1925 Lyyli Kerttu Paasijoen kanssa.
Child’s Play 3

Juoni

On kulunut kahdeksan vuotta edellisen osan tapahtumista ja Andy Barcley on joutunut sotilaskouluun. Sillä aikaa ahne leluyhtiö on jälleen tappajanukke-kohun lakattua käynnistämässä Kiva kaveri -nukkien sarjatuotantoa, jossa Chuckyn tuhoutunut keho muovautuu ehjäksi, jolloin Chucky on taas hengissä. Chucky ottaa selvää Andyn nykyisen sijainnin ja postittaa itsensä sotilaskouluun. Mutta paketti ei menekään Andylle asti vaan Tyler -niminen poika avaa paketin ja Chucky paljastaa itsensä. Näin ollen Chucky tuumii, ettei tarvitsekkaan enää Andya vaan hän voisi kokeilla siirtää sielunsa helposti manipuloitavaan Tyleriin. Chuckyn suunnitelmia kumminkin mutkistaa Andy, joka saa tietää Chuckyn olevan jälleen sotajalalla ja hän pyrkii estämään pirullisen nuken aikeet lopullisesti.

James Bulgerin murha

Child's Play 3 tunnetaan pahamaineisesti Britanniassa vuonna 1993 tapahtuneesta James Bulgerin murhasta, jossa kaksi brittiläistä poikaa olivat tappaneet kaksivuotiaan James Bulgerin houkuteltuaan tämän mukaansa ulos kauppakeskuksesta. Oikeudessa asianajajat olivat käyttäneet puolustusta, että Child's Play 3 olisi toiminut innoittajana murhille, vaikka kyseistä tapaa ei elokuvassa nähdäkään.
Huolimatta murhan ja elokuvan yhteyden puuttumisesta media tarttui aiheeseen, minkä seurauksena Child's Play 3:en kyseenalaisen maineen takia elokuva poistettiin Britannian videovuokraamoista ja monet TV-kanavat poistivat sen elokuvatarjonnasta.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 elokuva saa kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Itä-Timorin maantiede

Sijainti

Itä-Timor sijaitsee Timorin saaren itäosassa. Timorin saari on Malaijien saaristoon kuuluvien Pienten Sundasaarten saariston suurin ja itäisin saari. Itä-Timorin ainoa rajanaapuri on Indonesia. Timorin saaren länsiosa kuuluu Indonesian Itäisen Nusa Tenggaran provinssiin. Itä-Timoriin kuuluu myös Oecussen alue, joka sijaitsee eksklaavina Timorin saaren luoteisosassa, erillään muusta Itä-Timorista. Itä-Timorin eteläpuolella sijaitsee Timorinmeri, saarelta on matkaa Australiaan noin 500 kilometriä. Itä-Timorin pohjoispuolella on Bandanmeri ja luoteispuolella Savunmeri. Itä-Timorille kuuluvia saaria ovat Jacon saari aivan Timorin itäkärjen tuntumassa, sekä Timorin pohjoispuolella sijaitseva Atauro. Itä-Timorin pääkaupunki ja suurin kaupunki Dili, sijaitsee saaren pohjoisrannikolla.

Kallioperä ja pinnanmuodot

Timor on vuoristoinen saari, mutta toisin kuin Pienten Sundasaarten läntisimmät saaret, Timor ei ole täysin vulkaaninen eikä saarella ole toimivia tulivuoria. Saaren kallioperä on vanhempaa vulkaanista materiaalia. Maanjäristyksiä saarella saattaa esiintyä. Vuorijono halkoo Itä-Timoria itä-länsi -suunnassa. Itä-Timorin korkein vuori on 2963 metriä korkea Tatamailau, joka sijaitsee suunnilleen Itä-Timorin valtion maantieteellisen keskipisteen kohdalla.
Vuoristossa polveilevat joet ovat muodostaneet syviä rotkoja vuorten väliin. Itä-Timorin pisin joki on 80 km pituinen Laclo. Muita tärkeitä jokia ovat Lies ja Seical.

Kasvillisuus

Itä-Timorilla on metsiä vain maan etelärannikolla ja vuoristoalueilla, jotka ovat otollisempia ilmastoltaan metsän kasvulle. Saaren alkuperäistä metsää on hakattu siirtomaa-ajoista lähtien, eurooppalaisten himoitseman santelipuun vuoksi, mutta saaren metsät eivät ole alkujaan olleet muutenkaan kovin runsaita. Saaren alkuperäisistä metsistä on hakattu noin 88 000 hehtaaria, joka on 1% alueesta. Valtalajeja metsissä ovat muun muassa eukalyptukset ja santelipuut. Saaren pohjoisrannalla kasvaa laikuttain mangrovekasvillisuutta.

Eläimistö

Itä-Timorin luonnossa on piirteitä sekä Aasian että Australian eläinlajistosta, sillä saarella elää apinalajeja sekä pussieläimiä. Saari on ollut niin kauan eristyksissä, että siellä on kehittynyt myös kotoperäisiä lajeja. Luonto tunnetaan kuitenkin huonosti. Alkuperäisiin nisäkkäisiin kuuluu ainakin 30 lepakkolajia, päästäisiä ja rottia. Itä-Timorilla elää ainakin 240 lintulajia, joista 31 on kotoperäisiä.
Itä-Timorin ensimmäinen kansallispuisto on Nino Konis Santanan kansallispuisto, joka perustettiin vuonna 2007. Alueella elää useita endeemisiä lintulajeja, muun muassa uhanalainen celebesinkakadu.