google/wiki40b huggingface dataset:
Optinen kierto

Laserteknologiassa

Tunnetuimpia tieteellisiä käyttötapoja optiselle kierrolle on lähes kaikissa laserlaitteissa käytettävä optinen resonaattori, joka koostuu kahdesta vastakkaisesta kaarevasta peilistä. 1990-luvun lopulla havaittiin, että niin kutsuttujen epävakaiden resonoitujen lasereiden tuottamat säteet ovat muodoltaan fraktaaleita .

Filosofiassa

Douglas Hofstadter vertaa teoksessaan I Am a Strange Loop videokiertoa suoraan ihmisen mieleen ja tietoisuuteen.

Populaarikulttuurissa

Monet taiteilijat ovat käyttäneet optista kiertoa. Esimerkiksi Queen-yhtyeen Bohemian Rhapsody -levystä tehdyllä musiikkivideolla käytettynä efekti oli verrattavissa itsensä katselemiseen kahden peilin välissä.
Suomessakin televisiossa esitetyn brittiläisen Doctor Who -tieteisdraamasarjan alkutekstien yhteydessä käytettiin optista kiertoa vuosina 1963–1973.
Christer Sarlin

Christer Sarlin on suomalainen Yleisradiolla työskentelevä urheilutoimittaja. Sarlinin selostamia lajeja ovat muun muassa nyrkkeily, tennis ja pikaluistelu.
Bengtsforsin kunta

Vaakuna

Nykyinen vaakuna on entisen Bengtsforsin kauppalan vaakuna. Myös Stenebyn maalaiskunnalla oli oma vaakuna.
Loisnokkeli

Levinneisyys

Loisnokkelia tavataan Itä-Afrikasta Etelä-Afrikkaan ulottuvalla alueella. Lajin populaatiota ei ole arvioitu, mutta lajia on kuvattu paikallisesti yleiseksi ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Henrik III (Saksa)

Pyhä Rooman keisari Henrik III (saks. Heinrich III) (1017–1056) kuului Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan frankkilaisen Salian-suvun hallitsijoihin. Hänestä tuli Saksan kuningas isänsä Konrad II:n kuoleman jälkeen 4. kesäkuuta 1039. Paavi Klemens II kruunasi hänet keisariksi vuonna 1046.
Henrikistä tuli kymmenvuotiaana Svaabian ja Baijerin herttua, 1038 Burgundin kuningas. Vuonna 1036 Henrik avioitui Knuut Suuren 16-vuotiaan tyttären, Gunhildan, kanssa. Henrikin isä Konrad oli hyvissä ajoin sopinut Knuut Suuren kanssa, että tämä saisi hallita osia Pohjois-Saksasta ja että heidän lapsensa naitettaisiin. Avioliitto solmittiin nuorimmassa laillisessa iässä, mutta Gunhilda kuoli vain kaksi vuotta myöhemmin matkalla Adrianmeren rannalla, luultavasti malariaan.
Henrik meni uusiin naimisiin vuonna 1043 Agnes de Poitoun, Akvitanian herttua Vilhelm V:n tyttären kanssa. He saivat tyttären Judith ja pojan, josta tuli keisari Henrik IV.
Vuonna 1046 Henrik piti hoviaan Merseburgissa ja Meissenissä, jossa hän päätti Pommerin (Dux Bomeraniorum) ja Böömin herttua Břetislavin ja Puolan Kasimir I:n välisen riidan. Tämä on luultavasti ensimmäinen maininta nimestä Pommeri.
Henrik pyrki uudistamaan kirkkoa, mutta hän myös käytti investituuraa eli oikeutta nimittää kirkon toimihenkilöt edistämään uskonnollisia ja poliittisia tavoitteitaan. Hänen poikansa Henrik IV jatkoi samaa politiikkaa, mikä lopulta johti keisarin ja paavin väliseen investituurariitaan.
Simo Palosuo

Simo Urmas Olavi Palosuo (31. joulukuuta 1918 Helsinki – 27. marraskuuta 1998 Järvenpää) oli ylijohtaja, opetusneuvos ja rovasti. Hän oli Järvenpäässä sijaitsevan Seurakuntaopiston johtaja vuosina 1960–1972 sekä Suomen kirkon seurakuntatoiminnan keskusliiton pääsihteeri 1972–1982. 
Palosuon vanhemmat olivat ministeri, ylijohtaja ja maanviljelysneuvos Uuno Brander ja Helena Brander (o.s. Karttunen). 
Palosuo pääsi ylioppilaaksi 1937 ja suoritti teologin tutkinnon 1943. Hän oli kirkon nuorisotyöntekijäkoulutukseen monin tavoin vaikuttanut opetusneuvos. 
Palosuo toimi 1940-luvulla Keski-Helsingin seurakunnan nuorisotyöstä vastaavana pappina. Tuolloin hänen mieltään askarrutti se, että kirkon nuorisotyöntekijät olivat teologeja, eikä heillä ollut varsinaista koulutusta tehtäväänsä. Kirkon nuorisotyöntekijäkoulutuksen sekä myöhemmin diakoniakoulutuksen järjestämisestä ja kehittämisestä tulikin hänen keskeinen elämäntehtävänsä, kun hänet kutsuttiin Järvenpäässä toimivan Seurakuntaopiston Säätiön nuoriso-opiston johtajaksi 1948.
Ensimmäinen hänen johdollaan toteutettu kirkon nuoriso-ohjaajakurssi valmistui 1950. Tuolloin kuitenkin säätiön alaisuudessa olleet nuoriso-opisto ja Luther-opisto yhdistettiin, ja johtajaksi tuli Martti Simojoki. Palosuo jatkoi nuorisotyökoulutuksesta vastaavana opettajana ja opiston varajohtajana, kun Martti Simojoki valittiin Mikkelin hiippakunnan piispaksi. Palosuo valittiin 1960 Järvenpään seurakuntaopiston ja Luther-opiston johtajaksi.
Simo Palosuo siirtyi opistotyöstä Suomen kirkon seurakuntatoiminnan keskusliiton avoimeksi tulleeseen pääsihteerin virkaan 1972. Uuden viran keskeisiin tehtäviin kuuluivat muun muassa kirkkopäivät, yhteisvastuukeräykset sekä sotainvalidien hengellinen toiminta. Koulutusasiat olivat osa hänen toimenkuvaansa myös keskusliiton pääsihteerinä. Pääsihteerinä hän toimi vuoteen 1982 asti kunnes jäi eläkkeelle.
Virkatehtäviensä ohella Palosuo toimi monissa kirkollisissa luottamustehtävissä. Kotimaa-lehden hallituksessa hän istui eläkevuosiinsa asti. Hän oli myös valtion nuorisotyölautakunnan jäsen ja puheenjohtaja vuodesta 1965 lähtien.
Casto (jalkapalloilija)

Seurajoukkueura

Casto siirtyi vuonna 2006 Real Betisin riveihin. Ensimmäisenä kautenaan sevillalaisseurassa hän toimi lähinnä edustusjoukkueen kolmosmaalivahtina, täten hän pelasi pääosin Betisin reservijoukkueessa. Seuraavana kautena Betisiin hankittiin portugalilaisvahti Ricardo ja näytti siltä, että Casto jää jälleen kolmosvahdiksi. Myöhemmin kauden aikana Toni Doblasin vakavan loukkaantumisen takia, Casto kutsuttiin edustusjoukkueeseen. Ricardon heikkojen esityksien myötä, Casto sai mahdollisuuden ja debytoi pääsarjassa 16. joulukuuta 2007 ottelussa Almeríaa vastaan.
Maaliskuussa 2008 hän nousi ohi Ricardon joukkueen ykkösvahdiksi. Caston ensimmäisissä viidessä ottelussa, Betis voitti niistä neljä ja otti kolme voittoa putkeen yli kahteen vuoteen. Hän piti kolmessa ottelussa maalinsa puhtaana.
Kaudella 2008–2009 Francisco Chaparron jäätyä joukkueen luotsiksi, Casto jatkoi joukkueen kiistattomana ykkösvahtina, voitettuaan Ricardon kamppailussa ykkösvahdin paikasta.
Padri

Padri oli nimi 1800-luvun alussa Sumatralla nykyisessä Indonesiassa minangkabaujen keskuudessa vaikuttaneelle islamilaiselle herätysliikkeelle. Liikkeen tausta juontui suufilaisista liikkeistä, mutta sai vaikutteita wahhabilaisuudesta Mekasta palanneiden pyhiinvaeltajien mukana. Padri-liikkeen vaikutusvallan kasvaessa paikalliset heimopäälliköt pyysivät apua tuolloin alueita Indonesiassa hallinneilta Alankomailta ja liike kukistui vuosina 1821–1838 käydyssä niin sanotussa padrisodassa.

Liikkeen synty

Vielä 1700-luvun lopulla islamin vaikutus Sumatralla oli huomattavan vähäistä, mutta taloudellinen kasvu alueella tuotetun kahvin kysynnän lisääntymisen myötä vaikutti suufilaisten šaria-lakia kannattaneiden liikkeiden kasvuun šaria-lain taloudellisten säännösten heimopäälliköille tuoman hyödyn takia. Itse Padri-liike sai alkunsa vuonna 1803 kolmen Mekkaan pyhiinvaelluksen tehneen uskonoppineen palattua Sumatralle. He olivat päässeet näkemään wahabbilaisten toteuttaman Mekan valtauksen ja saivat vaikutteita sen sanomasta. Vaikutusvaltaisin näistä kolmesta oli Haji Miskin, joka sai kannatusta osalta paikallisista heimopäälliköistä. Alueen kyliä alettiin järjestää wahhabilaisen lainsäädännön mukaan, joka kielsi esimerkiksi kukkotappelut, alkoholin ja huumeet kuten oopiumin. Miehet määrättiin kasvattamaan parta ja asuina tuli käyttää puhtautta symbolisoivia valkoisia vaatteita. Määräysten rikkomisesta sakotettiin. Kylät, jotka eivät suostuneet noudattamaan lakeja joutuivat Padri-liikkeen kannattajien hyökkäysten kohteeksi. Vuonna 1815 väkivaltaisuuksissa sai surmansa suuri osa minangkabaujen kuninkaallisesta suvusta näiden osallistuttua neuvotteluihin Padri-liikkeen kannattajien kanssa.

Padrisota

Padri-liikkeen voitto näytti varmalta, kunnes alankomaalaiset palasivat Padangin rannikkokaupunkiin vuonna 1819. Vuonna 1821 he liittoutuivat Padri-liikkeen vastaisten heimopäälliköiden ja kuninkaallisen suvun eloonjääneiden kanssa Padri-liikettä vastaan saaden vastavuoroisesti paikallisten hyväksynnän siirtomaavallalle. Sodan aikana yksi tärkeimmistä Padri-liikkeen johtajista oli Tuanku Imam Bonjol, jonka johtamat joukot ottivat yhteen alankomaalaisten kanssa vuosina 1822–1837. Bonjol jäi alankomaalaisten vangiksi vuonna 1837 ja päätyi karkotetuksi. Viimeinen Alankomaiden ja Padri-liikkeen kannattajien kanssa käytiin Daludalussa vuonna 1838.
Pintavesien hydrologia

Pintavesihydrologia on vesitutkimuksen osa-alue, jonka tutkimuskohteisiin kuuluu maanpinnalla olevien vesien eli pintavesien ilmiöt. Sen piiriin kuuluvat siis esimerkiksi jokien virtauksen ja vedenkorkeuden sekä veden alkuperän, alueellisen vaihtelevuuden ja laadun tutkiminen. Pintavesihydrologia haarautuu tutkimuskohteittensa perusteella järvitutkimukseen (limnologia), lumi- ja jäätutkimukseen (glasiologia), virtavesitutkimukseen (potamologia) ja meritutkimus (oseanografia).
Pintavesihydrologian perusteoriaan kuuluu hydrologinen kierto, jonka avulla selitetään veden kulkeutumista luonnossa.
Tuohimutka

Tuohimutka on pienalue Jyväskylän Halssilan kaupunginosan länsipuolella. Asuinalueen rakennuskanta koostuu pääosin 1940- ja 1950-luvuilla rakennetuista jällenrakennuskauden rintamamiestaloista, mutta alueella on myös rivi- ja kerrostaloasutusta. Tuohimutkan vieressä sijaitsee Seppälän alue, josta löytyy runsaasti palveluita.
HMS Virago (1895)

Palvelus

Virago siirrettiin pian valmistuttuaan Tyynelle valtamerelle, josta se siirrettiin vuonna 1903 edelleen Kiinan asemalle. Alus osallistui ensimmäiseen maailmansotaan ja pian sodan päätyttyä se myytiin 10. lokakuuta 1919 Kiinassa romutettavaksi.
Sepangin 12 tunnin ajo

Sepangin 12 tunnin ajo (Sepang 12 Hours) (tunnettu aiemmin nimillä Malaysia Merdeka Endurance Race ja Merdeka Millennium Endurance Race) on moottoriurheilun kestävyyskilpailu, joka ajetaan Sepang International Circuitin moottoriradalla Malesiassa. Ensimmäinen kestävyyskilpailu siellä ajettiin vuonna 2000. Kilpailu kestää nimensä mukaisesti 12 tuntia.
Totonaakit

Totonaakit ovat intiaanikansa, jonka keskukset olivat ennen espanjalaisten tuloa Mesoamerikassa Meksikon itärannikolla Veracruzin seuduilla. Totonaakit tunnetaan muun muassa rituaalistaan, jossa ”lentäjät” lentävät köysien varassa paalun ympäri.
Totonaakkeja pidetään nyt jo raunioituneen El Tajínin muinaisen kaupungin rakentajana, ja heitä on epäilty jopa suuren Meksikon ylängöllä olleen Teotihuacánin rakentajiksi.
Nykyään heitä asuu Veracruzin, Pueblan ja Hidalgon osavaltioissa. Totonaakit olivat espanjalaisen valloittajan Hernán Cortésin puolella kukistamassa asteekkien valtakuntaa.

Historia

Totonaakkien alue ulottui pohjoisesta Papantlasta eteläiseen Cempoalaan. Totonaakit viljelivät muun muassa maissia, kurpitsaa, papuja ja chilipippuria intiaaneille ominaiseen tapaan. Erityisesti he tuottivat nestemäistä meripihkaa ja puuvillaa. Ilmasto on totonaakkien kotiseudulla kuuma ja kostea. El Tajín, joka kukoisti jälkiklassisella kaudella noin 800–1200, oli mitä luultavimmin totonaakkien rakentama. 
Totonaakit rakensivat kaupunkeja Veracruzissa. Keskuksia olivat Zempoala ja Quiahuiztlan. Totonaakit olivat melko epäyhtenäinen ryhmä, klassisen kauden (noin 300–900) keskuksia olivat El Zapotal ja Las Higueras. Totonaakkien asuinseutu oli viljavaa jopa vuosina 1450–1454 Keski-Meksikon nälänhädän aikana. Papantlassa tuotetaan edelleen runsaasti vaniljaa. Cempoalan totonaakit auttoivat espanjalaisia asteekkien kukistamisessa ja säästyivät siksi suurelta väkivallalta, mutta epidemiat verottivat heidänkin väkilukuaan.

Rituaaliset pallokentät ja ”lentäjät”

Mesoamerikkalaisella pallopelillä, joka usein johti hävinneen joukkueen uhraamiseen, vaikuttaa olleen tärkeä sija totonaakkien kulttuurissa. El Tajínissa on pallopelikenttä, jonka reunavallin reliefissä on kuvattuna hävinneen pelaajan uhraaminen kiviveitsellä.
El Tajín ja Papantla ovat kuuluisia ”voladoreistaan”, eli niin sanotuista lentäjistään. Voladorien lentäminen tapahtuu korkean paalun ympäri kierretyn köyden ja sen kierteiden purkautumisen avulla. Paalun huipussa on pieni neliömäinen kehikko, jonka kulmista neljä köyttä lähtee kiertymään paalun ympäri. Pää alaspäin lentäviä miehiä on neljä. Viides mies tanssii paalun huipussa. Kaikilla on hyvin koristeelliset puvut. Myös naisten lentäjäviisikoita on olemassa. Paalun huipulla oleva neliön muotoinen kehikko edustaa neljää ilmansuuntaa tavalla, josta Popol Vuh kertoo.
Jalapan arkeologisessa museossa on runsaasti totonaakkien esineitä, seremoniallisia, luokin muotoisia ikeitä ja kivikirveitä, joita tuskin on voitu käyttää varsinaisina kirveinä, ja suuri määrä tytönkasvoisia keramiikka-esineitä, joilla kaikilla on nauravainen ilme.
Antslan kunta

Sijainti

Kunta rajoittuu etelässä Rõugeen, lännessä Valgaan, pohjoisessa Otepäähän ja Kanepiin sekä idässä Võruun.

Hallinto

Antslan kunta muodostettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistämällä Urvasten kunta ja vanha Antslan kunta. Kunnassa on 4 606 asukasta (1.1.2018).
Kunta muodostuu Antslan epäitsenäisestä kaupungista, Kobelan ja Vana-Antslan pienkauppaloista (alevik) sekä 38 kylästä (küla). Kunnan keskuspaikka on Antslan kaupunki.

Liikenne

Rautatie Valgasta Võruuun kulkee Antslan kautta.
Tsaarin kuriiri

Juonitiivistelmä

Tsaarin kuriirin tapahtumat sijoittuvat 1800-luvun Venäjälle. Kirja kertoo Mikael Strogoffista, jonka pitää viedä Moskovasta tsaarin viesti suuriruhtinaalle Irkutskiin toiselle puolelle maata. Kuriirilla on edessään vaarallinen tuhansien kilometrien matka, joka kulkee Siperian sota-alueiden läpi. Vastassaan Strogoffilla on myös venäläiset pettänyt kiero Ivan Ogareff. Tarinassa esiintyy myös kaksi eurooppalaista lehtimiestä, jotka kulkevat juonessa taustalla koko kirjan ajan. 
Tsaarin kuriiri Strogoffin tarina jatkuu Vernen kirjassa Kavaltajan loppu.
Gustaf Idestam

Gustaf Idestam (sukunimi vuoteen 1819 Idman; 26. syyskuuta 1802 Huittinen – 9. toukokuuta 1851 Tyrväntö) oli suomalainen tuomari, vuorimestari ja yksi Tampereen masuunin perustajista.
Idestamin vanhemmat olivat Huittisten kirkkoherra Daniel Idman ja Ulrika Charlotta Mörtengren. Idestamin isä kuoli hänen ollessaan nelivuotias ja hänen isänsä veli Carl Johan adoptoi hänet. Hän pääsi ylioppilaaksi 1813 vain 11-vuotiaana ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1819. Idman suoritti tuomarintutkinnon 1821 ja toimi Turun hovioikeuden kanslistina vuodesta 1822.
Opiskeltuaan vuoritiedettä Idestamista tuli Suomen vuorimestari 1826. Hän oli yhtenä osakkaana perustamassa Tampereen vuorimasuunia, joka aloitti toimintansa 1844. Muina osakkaina olivat Hatanpään kartanon omistaja laamanni Nils Johan Idman ja Taalintehtaan ruukin omistaja senaattori Carl August Ramsay. Masuunin käyttämä rautamalmi tuli Viljakkalan Haverin rautakaivoksesta. Idestam omisti myös Lahdentaan kartanon Tyrvännössä.
Idestam kuului opiskelijana Aura-seuraan ja julkaisi sanomalehdissä romanttisia runoja kuten Till min Fosterbygd, Vid min Faders Graf sekä Sångaren. Hän myös osallistui Åbo Morgonbladet -lehden toimittamiseen Adolf Ivar Arwidssonin kanssa. Idestamin muusta kirjallisesta tuotannosta on esimerkki hänen väitöskirjansa Kemisk undersökning af slagger, : tillkomne vid smältningar af malm från Orijervi koppargrufva; ett försök i bergsvetenskapen (J. C. Frenckell & son, Åbo 1824).
Idestam oli naimisissa vuodesta 1827 Anna Sofia Trappin (k. 1872) kanssa. Heidän poikansa oli Nokia Ab:n perustaja ja toimitusjohtaja Knut Fredrik Idestam. Idestamin tytär Sofia Charlotta Idestam oli puolestaan naimisissa teollisuusmies Adolf Törngrenin kanssa.
Durham Woodsin kaasuräjähdys

Durham Woodsin kaasuräjähdys tapahtui Edisonissa New Jerseyssä 23. maaliskuuta 1994 n. klo 23.50 paikallista aikaa, kun noin 90 senttimetriä läpimitaltaan ollut maakaasuputki murtui ja räjähti maan alla lähellä Durham Woodsin asuntoaluetta kerrostalokompleksin vieressä. Räjähdyksestä seurannut tulipalo tuhosi tai vahingoitti vakavasti 14:ää lähellä ollutta kerrostaloa. Onnettomuudessa kuoli yksi ihminen mutta hänkin sydänkohtaukseen, koska hän ei pystynyt "kaiken kaaoksen keskellä" kutsumaan apua.

NTSB

National Transportation Safety Board (NTSB) organisaation räjähdyksen jälkeisissä tutkimuksissa putkesta löytyi taltta, joka oli oletettavasti vuosia aikaisemmin suoritettujen korjaus- ja kaivaustöiden yhteydessä putkeen vahingossa jäänyt työkalu. On oletettu, että hauras putkimateriaali ja kohtuuttoman suuret kaasun käyttöpaineet yhdessä taltan kanssa aiheuttivat putken repeämisen. NTSB myös havaitsi puutteita kaasuputken sulkumekanismeissa: putkeen ei ollut asennettu riittävästi automaattisia ja kauko-ohjattavia sulkuventtiilejä, ja manuaalisesti suljettavat venttiilit olivat hankalissa paikoissa ja näin estivät kaasuyhtiön työntekijöitä sulkemasta linjaa riittävän nopeasti. NTSB havaitsi myös, että kaasuyhtiö Texas Eastern oli laiminlyönyt velvollisuutensa valvoa alueella suoritettavia kaivutöitä putken ympäristössä.
Onnettomuuden jälkeen kaasuyhtiö Texas Eastern oli maksanut vuoteen 2000 mennessä lähes 65 miljoonaa dollaria korvauksia alueen uudelleenrakennuksesta.
Tony Martin (näyttelijä-laulaja)

Tony Martin (oik. Alvin Morris, 25. joulukuuta 1913 San Francisco – 27. heinäkuuta 2012 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. 1950-luvulla hänellä oli oma televisioshow’nsa The Tony Martin Show. Hänellä on urastaan peräti neljä tähteä Hollywood Walk of Famella.
Martin avioitui kanssanäyttelijänsä Alice Fayen kanssa vuonna 1937, mutta liitto päättyi eroon vuonna 1940. Vuodesta 1948 lähtien Martin oli naimisissa Cyd Charissen kanssa tämän kuolemaan kesäkuussa 2008 saakka.
Sumo Paint

Sumo Paint on suomalaisen Sumoing Oy:n luoma, ilmainen kuvankäsittelyohjelma, jonka avulla voi luoda, muokata ja tallentaa kuvia joko omalle koneelleen tai verkkoon. Ohjelma tarjoaa työkalut kuvankäsittelyyn suoraan internet-selaimessa. Sumo Paintista julkaistiin kesällä 2008 ensimmäinen avoin beta-versio ja versio 1.0 julkaistiin helmikuussa 2009.
Sumo Paintissa ovat kaikki kuvankäsittelyssä ja piirtämisessä tarvittavat perusominaisuudet. Perusominaisuuksien lisäksi ohjelma tarjoaa työkalut myös vaativampaan kuvankäsittelyyn. 
Olennainen osa Sumo Paintin toimintaa on palvelun ympärille rakennettu yhteisöllinen verkosto.  Palvelun yhteisöllinen ulottuvuus mahdollistaa kuvien ja piirrosten jakamisen muiden käyttäjien kesken sekä julkaistujen teosten arvostelemisen. Yhteisössä on käyttäjiä yli 200 maasta.
Aalto-yliopiston sähkötekniikan korkeakoulu

Opiskelu

Sähkötekniikan kandidaattiohjelmassa on kolme hakukohdetta: automaatio- ja informaatioteknologia, elektroniikka ja sähkötekniikka sekä bioinformaatioteknologia. Pääaineita kandidaattitasolla on neljä: automaatio- ja systeemitekniikka, informaatioteknologia, elektroniikka ja sähkötekniikka sekä bioinformaatioteknologia. Pääaineet ovat laaja-alaisia ja tarjoavat opiskelijalle mahdollisuuden löytää oman alansa ennen diplomi-insinööritutkinnon pääaineen valintaa.
Kihniänkylä

Kihniänkylä on kylä Seinäjoen kaupungissa entisen Peräseinäjoen kunnan alueella, noin 38 kilometriä Seinäjoen keskustasta ja 8 kilometriä Peräseinäjoen keskustasta etelään. Kylä sijaitsee Seinäjoen sivujoen Kihniänjoen ja seututie 694:n varrella.
Kihniänkylän jokivarsiasutus kuuluu yhdessä pohjoisempana sijaitsevan Viitalan kylän kanssa Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Kapealle peltonauhalle rakentuneen kylän maasto on niin avointa, että melkein kaikkien tilojen päärakennukset ovat näköyhteydessä toisiinsa. Museoviraston mukaan hyviä esimerkkejä pohjalaisesta rakennuskulttuurista ovat Yli-Kihniän, Rinta-Kihniän, Viitasaaren, Tuovilan ja Kallio-Kujalan tilat sekä jugendtyylisen seurojentalo Sampolan ympäristö Niemenmäessä. Kylän etelälaidalla toiminut Kihniän koulu lakkautettiin 2016.
Gremi

Gremi (georg. გრემი) on 1500-luvun kuninkaallinen linnoitus ja arkkienkeleiden kirkko Kakhetissa, Georgiassa. Kompleksi on jäljelle jäänyt osa aikoinaan kukoistaneesta Gremin kaupungista. Se sijaitsee nykyisen, samannimisen kylän itäpuolella Qvarelin maakunnassa 175 kilometriä itään maan pääkaupungista Tbilisistä.

Historia ja arkkitehtuuri

Gremi oli Kakhetin kuningaskunnan pääkaupunki 1500- ja 1600-luvuilla. Sen perusti kuningas Levan, ja se toimi vilkkaana kauppakaupunkina ja kuninkaan asuinkaupunkina, kunnes Persian Abbas I:n armeijat tuhosivat sen maan tasalle vuonna 1615. Kaupunki ei ikinä saanut takaisin aiempaa vaurauttaan, ja Kakhetin kuninkaat siirsivät pääkaupunkina Telaviin 1600-luvun puolivälissä.
Alueella tehtiin järjestelmällisiä arkeologisia tutkimuksia A. Mamulašvilin ohjauksessa vuosina 1939–1949 ja P. Zakaraian johtamana vuosina 1963-1967. Kaupunki vaikuttaa käsittäneen noin 40 hehtaarin suuruisen alueen ja koostuneen kolmesta pääosasta: arkkienkelien kirkon kompleksista, kuninkaiden residenssistä ja kauppakaupunginosasta.
Arkkienkelien kirkon rakennukset sijaitsevat kukkulalla ja koostuvat itse kirkosta, kolmikerroksisesta linnasta, kellotornista ja viinikellarista (marani). Kompleksia ympäröi muuri, jota turvaavat ampuma-aukot ja tornit. Intsobi-joelle johtavan salatunnelin jäänteet ovat myös jääneet jäljelle.
Arkkienkeleiden kirkko rakennettiin kuningas Levanin (hallitsi 1520–1574) käskystä vuonna 1565, ja se koristeltiin freskoilla vuoteen 1577 mennessä. Se on ristinmuotoinen kupolikirkko, joka on rakennettu pääosin kivestä. Sen suunnittelu noudattaa georgialaisia muurariperinteitä, mutta mukana on paikallisiin oloihin mukautettuja vaikutteita ajan iranilaisesta arkkitehtuurista. Rakennuksella on kolme sisäänkäyntiä, yksi länteen, yksi etelään ja yksi pohjoiseen. Sisäosa on kruunattu kupolilla, jota kannattelevat pyhäkön kulmat ja kaksi yksinkertaista pilaria. Fasadi on jaettu kolmeen kaariosaan.
Kellotornissa on museo, jossa säilytetään arkeologista esineistöä ja 1500-luvun kanuunaa. Muurit on koristeltu georgialaisen taidemaalarin Levan Tšogošvilin laatimilla Kakhetin kuninkaiden muotokuvilla.
Fievel matkalla Amerikkaan

Juoni

Vaaralliset kattikasakat ja köyhyys vaivaavat juutalaista Mousekewitzin hiiriperhettä. He päättävät muuttaa Amerikkaan. Laivamatkan aikana perheen poika Fievel huuhtoutuu yli laidan. Perhe luulee hänen hukkuneen, mutta Fievel selviytyy New Yorkin ja alkaa etsiä perhettään. Pieni hiirenpoikanen saa kuitenkin huomata, ettei kaikki mitä Amerikasta oltiin kerrottu, pitänytkään paikkaansa. Juustolla päällystettyjen katujen sijasta New Yorkissa vaanivat monet vaarat.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi pitää elokuvaa hellyttävänä mutta kangertelevana ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Kuruş

Kuruş on rahayksikkö. Vuoden 2005 alusta käyttöön otettu Uusi Turkin liira jaetaan sataan kuruşiin.
Kuruş otettiin käyttöön Osmanien valtakunnassa 1688. Se painettiin alun perin suurena hopeakolikkona ja se oli ensisijainen rahayksikkö, joka vastasi arvoltaan Ranskan écua. 1700-luvulla ja 1800-luvun alussa arvonlasku vei niiden arvon, jonka jälkeen liikkeellä oli miljardi kolme grammaa painavia kuruşta. 
1800-luvun alussa liikkeellä oli 1 akçen, 1, 5, 10 ja 20 paran sekä 1, 2 ja 2½ kuruşin kolikot. Näiden lisäksi oli myös erikseen painon ja lyöntierän mukaan määritellyt kultarahat zeri mahbub ja altin.
Vuonna 1844 osmanit ottivat käyttöön Turkin liiran, joka jaettiin sataan kuruşiin tai 40 paraan. 1970-luvun loppuun mennessä kuruş oli käytännössä kadonnut liikenteestä inflaation vuoksi. Vuoden 2005 rahauudistuksen myötä kuruş palautettiin käyttöön uuden liiran sadasosana.
Euroopan kielissä kuruşia on nimitetty usein piasteriksi.