Työ

Työllä tarkoitetaan jonkin tehtävän suorittamiseen tähtäävää pitkäjännitteistä, aktiivista ja tavoitteellista toimintaa, joka liittyy tyypillisesti toimeentulon hankkimiseen (ansiotyö) tai yksilön omien taikka hänen lähipiirinsä aineellisten tarpeiden tyydyttämiseen (kotityö). Muunlaista työtä kutsutaan vapaaehtoistyöksi. 
Työn ensisijaisena motiivina voi olla myös rentoutuminen, kuten saattaa olla laita esimerkiksi käsitöissä tai puutarhanhoidossa.
Jako ruumiilliseen ja henkiseen työhön on jossain määrin harhaanjohtava, koska lähes kaikessa työssä on olennaisena edellytyksenä älykkyys ja kokemuksen opettamat seikat.

Työn psykologia ja sosiologia

Työssä vaikuttavat moninaiset psyykkiset tekijät, joista vain osa on tietoisia. Työn rasittavuuteen vaikuttavat ruumiillinen ja henkinen ponnistus, kyllästyminen (varsinkin samanlaisina toistuvissa suorituksissa), liiallinen pitkäjännitteisyys (esim. tavoitteen ollessa ehkä vasta vuosien päässä) sekä vieraantuminen (varsinkin työn välittömän tuloksen eli työsuorituksen ollessa liian kaukana työn motiiveista, esim. ansaitun palkan avulla hankittavista esineistä tai palveluksista). Parhaiten henkilö viihtyy työssä, jonka antama tulos ei jää suhteettoman paljon alle vaatimusten ja joka ei ole liian helppoa eikä liian vaikeaa sekä toisaalta tyydyttää sekä yksilön psyykkisiä toimintavirikkeita että sosiaalisen ympäristön asettamia vaatimuksia. Työn saattaminen yksilöä joka suhteessa tyydyttäväksi on vaikeata nykyaikaisessa yhteiskunnassa, jossa koneellistuminen ja työnjako ovat pitkälle kehittyneitä. Daniel Pink on tutkinut uuden sukupolven motivaatioon vaikuttavia tekijöitä ja nostaa esille kolme merkittävää asiaa: Työn täytyy olla merkityksellistä (purpose), työssä pitää voida kehittyä (mastery) ja työntekijän pitää saada päättää siitä, miten työ tehdään (autonomy).

Palkkatyö

Palkkatyö on työn muoto, jossa työntekijä tekee työtä työnantajalle ja saa siitä rahallisen korvauksen eli palkkaa. Palkkatyön ehtoja säätelevät Suomessa lait (mm. työaikalaki), yleissitovat työehtosopimukset ja työsopimukset. YK:n Ihmisoikeusjulistuksen mukaan jokaisella on oikeus palkkatyöhön sekä siitä saatuun kohtuulliseen palkkaan, joka takaa työntekijälle ja hänen perheelleen ihmisarvon mukaisen toimeentulon. Suomen valtio pyrkiikin järjestämään väliaikaista palkkatuettua työtä pienelle osalle työttömistä työnhakijoista aktiivisen työvoimapolitiikan avulla.
Historiallisesti palkkatyötä ei aiemmin ole ollut nykyisessä mittakaavassa, vaan se muuttui tavallisimmaksi työn muodoksi vasta teollisen kapitalismin myötä. Kapitalismia arvostelevan marxilaisen taloustieteen mukaan palkka ei ole korvaus työstä, vaan palkkatyöntekijä myy työvoimansa (voimanlähteensä) työnantajan käyttöön ja työnantaja myy tavarassa palkkatyöntekijän energiaa: työnantaja vuokraa työntekijän työvoiman käyttöönsä vain, jos työntekijän tuoma tuotto on suurempi kuin hänestä aiheutuvat kulut.

Palkaton työ

Työtä voi joutua tekemään myös korvauksetta. Esimerkiksi 2016 ilmeni lakimiesliiton saamien tietojen mukaan, että juridiikan opiskelijoita otettiin palkattomiin kokopäivätöihin. Työtä kutsuttiin harjoitteluksi. Töihin on suostuttu, koska työkokemusta on ollut pakko hankkia, jotta etenisi uralla. Asianajotoimistoissa tällaisesta työn teettämisestä on tullut Helsingin seudulla tapa. Tällaisen työn teettämistä pidetään kuitenkin epäeettisenä.

Kotityö

Kotityötä on kaikki suoraan oman kotitalouden jäsenten hyödyksi tehtävä työ, kuten esimerkiksi ruoan hankinta ja valmistus, tiskaaminen, siivoaminen sekä irtaimiston ja asunnon kunnostustyöt. Suomalainen tekee kotitöitä keskimäärin 23,5 tuntia viikossa, mikä on lähellä OECD-maiden keskiarvoa.

Epätyypilliset työsuhteet

Pysyvästä ja kokoaikaisesta työsuhteesta poikkeavia työn muotoja kutsutaan virallisissa yhteyksissä epätyypillisiksi työsuhteiksi. Niin sanottujen epätyypillisten työsuhteiden muotoja ovat esimerkiksi osa-aikatyö, määräaikaistyö, kotona tehtävä työ ja työvoiman vuokraukseen perustuva työ.

Vakinainen työ (Toistaiseksi voimassa oleva työsuhde)

Vakinainen työ tarkoittaa sitä, että työsuhteen loppumisesta ei olla erikseen sovittu, eli töitä on toistaiseksi.

Määräaikainen työ

Määräaikainen työ on kyseessä silloin, kun työsopimuksessa lukee työn tarkka alkamis- ja loppumisaika. Määräaikaisuutta voidaan jatkaa, mutta työn "ketjuttamiselle" tällä tavalla on asetettu omat rajansa.
Lain mukaan työnantajalla pitää olla perusteltu syy miksi hän kutsuu työtä määräaikaiseksi. Jos työnantaja sopii määräaikaisen työsopimuksen ja ketjuttaa sen uudelleen määräaikaistyövoimalla, ja jos tälle toiminnalle ei löydy perusteita, voi työntekijä vaatia että työtä pidetään toistaiseksi voimassa olevana, eli vakinaisena työnä. Perusteltu syy on esimerkiksi se, ettei työtä ole työn kausiluonteisuuden takia tarjolla kuin silloin tällöin.
Määräaikaisen työsopimuksen perusteella tehtävä työ sitoo molempia osapuolia, sekä työnantajaa että työntekijää ja sitä ei periaatteessa voi irtisanoa. Mikäli työntekijä ei saavu töihin voi työnantaja viedä asian oikeuteen joka voi johtaa työntekijän vahingonkorvausvastuuseen.
Irtisanominen on tosin mahdollista, jos sen ehdoista on maininta työsopimuksessa tai jos työnantaja laiminlyö oleellisia velvoitteitaan. Yli viisi vuotta kestäneen määräaikaisen työn voi työntekijä tai työnantaja päättää itse koska haluaa vaikkei työn päättämisen ehdoista olisi mitään mainintaa sopimuksessa.
Jos työntekijä irtisanoutuu tai työsopimus päätetään sopimalla, työttömyysturvaa on mahdollista saada vasta kolmen kuukauden karenssin jälkeen. Kuitenkin, jos työntekijällä on ollut oikeus purkaa työsopimuksensa, karenssia ei määrätä.
Määräaikainen työsopimus voidaan tehdä esimerkiksi kokoaikaisen työntekijän sairausloman ajaksi vaikka sairausloman kestosta ei olisi tarkkaa tietoa.

Kokopäivätyö (Kokoaikainen työ)

Kokopäivätyössä työntekijän työaika kestää koko työpäivän, Suomessa yleensä enintään 8 tuntia päivässä ja 40 tuntia viikossa.

Osa-aikatyö

Osa-aikatyö on kokopäivätyön "pilkottu" versio, jossa yleensä päivittäinen tai viikoittainen työaika on lyhyempi kuin kokopäivätyössä; työtä on esimerkiksi 4 tuntia päivässä tai kolmena päivänä viikossa. Esimerkiksi myyjät tekevät tätä työtä usein. EVA:n vuonna 2013 tekemän tutkimuksen mukaan 26–46-vuotiaiden ikäluokasta 43 prosenttia olisi kaikista ikäluokista kaikkein halukkaimpia lyhentämään työaikaansa. Tulos saattaa johtua työuupumuksesta. Työterveyslaitoksen mukaan joka neljännellä työntekijällä on työuupumuksen oireita. OECD:n mukaan kolme neljäsosaa Suomen osa-aikatyöntekijöistä tekee sitä vapaaehtoisesti. Tutkimusten mukaan Alankomaissa, jota pidetään osa-aikatyön esimerkkimaana, asuvat teollisuusmaiden onnellismmat lapset. Suomessa osa-aikatyötä voi tehdä menettämättä oikeuttaan työttömyyspäivärahaan tai ansiosidonnaiseen työttömyyspäivärahaan.

Keikkatyö

Niin sanottu keikkatyö on yleensä osa-aikaista ja siten osa-aikatyön eräs muoto. Esimerkiksi muusikoiden esiintymiset ovat tyypillisiä keikkatöitä.

Pimeä työ

Pimeä työ on laitonta ja siinä työntekijä tekee työn verovapaasti, työnantaja ja työntekijä eivät tee työsopimusta. Työntekijä ei saa työstä eläkettä ja palkan saa suoraan käteen.

Esteettinen työ

Esteettisyys työssä liittyy yleensä huonosti palkattuihin, osa-aikaisiin töihin lähinnä naisvaltaisilla palvelualoilla. Esimerkkejä ovat ravintolat, kampaamot sekä vaatteita ja kosmetiikkaa myyvät yritykset. Esteettisen työn teettäjät näkevät alaisensa osana palvelutuotettaan. Työntekijöiden tulee osata näyttää hyviltä.
Vaikka "pukupakko" koskee tyypillisesti enää johtavassa asemassa olevia, esteettinen kontrolli ajaa yksilöllisen tyylin luomiseen ja itsensä brändäämiseen. Asiantuntijoidenkin on esteettisen työkulttuurin vallitessa pystyttävä erottautumaan muista persoonallisella ulkonäöllä ja omalla tyylillään.
Yritykset myös rakentavat imagoaan avainhenkilöidensä ja näiden persoonallisen tyylin kautta.

Tarvittaessa työhön kutsuttava eli työvoimareservi

Tällaisen työsopimuksen mukaan työntekijä saapuu työhön ”tarvittaessa” tai ”kutsuttaessa”. Vähimmäis- tai enimmäistyöaikaa ei ole sovittu. Sopimus voi olla kestoltaan voimassa toistaiseksi, joita töitä tekeviä kutsutaan usein nimellä ”vakituinen ekstra” tai mikäli sopimus on määräaikainen, puhutaan ”varsinaisista ekstroista”. Tarvittaessa työhön kutsuttavia työntekijöitä on etenkin kaupan alalla sekä majoitus- ja ravitsemisalalla.