google/wiki40b huggingface dataset:
Maastamuuttajat (elokuva)

Juoni

Elokuvassa seurataan 1800-luvun puolessa välissä Smålannissa elänyttä Nilssonin perhettä, joka muuttaa paremman elämän toivossa siirtolaisina Ruotsista Minnesotaan, Yhdysvaltoihin. Tarinan alussa kuvataan perheen kokemia vaikeuksia Ruotsissa, jossa perheen jäsenet elävät torppareina, renkeinä ja piikoina. Köyhyyden, nälän ja traagisten vastoinkäymisten myötä perhe päättää lähteä vaaralliselle matkalle kohti uutta maailmaa. Myöhemmin elokuvassa kuvataan perheen ja heidän tuttaviensa pitkää matkaa, jota taitetaan purjelaivalla yli Atlantin valtameren ja läpi Amerikan mantereen muun muassa rautateillä.

Palkinnot

Maastamuuttajat sai yhteensä viisi Oscar-ehdokkuutta. Se oli ehdolla parhaan elokuvan, parhaan vieraskielisen elokuvan, parhaan naispääosan (Liv Ullmann), parhaan ohjauksen (Jan Troell) ja parhaan sovitetun käsikirjoituksen (Bengt Forslund, Jan Troell) palkintosarjoissa. Oscar-ehdokkuuksista vieraskielisen elokuvan palkinnon ehdokkuus tuli vuonna 1972, mutta muut ehdokkuudet vasta laajamittaisen elokuvateatterilevityksen jälkeen vuonna 1973. Elokuva ei ehdokkuuksista huolimatta voittanut yhtään Oscar-palkintoa.
Maastamuuttajat voitti vuonna 1973 parhaan vieraskielisen elokuvan ja  parhaan draamaelokuvan naispääosan (Liv Ullman) Golden Globe-palkinnot. Kotimaassaan Maastamuuttajat voitti ilmestymisvuotenaan parhaan elokuvan Guldbagge-palkinnon. Vuotta myöhemmin Eddie Axberg voitti parhaan miespääosan Guldbaggen roolisuorituksistaan Maastamuuttajissa ja Raivaajissa. Suomessa Jan Troell voitti vuonna 1972 elokuvillaan Maastamuuttajat ja Raivaajat ulkomaisen elokuvantekijän Jussi-palkinnon.
Accuracy International Arctic Warfare

Accuracy International Arctic Warfare on brittiläisen Accuracy International -yhtiön valmistama pulttilukkoisten tarkka-ampujakiväärien malliperhe.
Yhtiö osallistui 1980 -luvun alussa brittiarmeijan uuden tarkkuuskiväärin valintakilpailuun PM (Precision Marksman) -kiväärillään. Brittiarmeija valitsi vuonna 1985 aseen käyttöönsä Schmidt & Bender 6x42 -kiikaritähtäimellä varustettuna nimikkeellä L96A1.
Muutamaa vuotta myöhemmin yhtiön kiväärien mallinimeksi vaihdettiin AW (Arctic Warfare) Ruotsin armeijan valintakilvan seurauksena, joka otti aseen käyttöön vuonna 1988 nimikkeellä Psg 90.
Diodotos (filosofi)

Diodotos (muinaiskreikaksi Διόδοτος, lat. Diodotus) (k. 59 eaa.) oli kreikkalais-roomalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli Ciceron ystävä ja opettaja.
Diodotos eli suurimman osan elämästään Ciceron talossa Roomassa, opettaen tälle stoalaista filosofiaa ja erityisesti logiikkaa. Vaikka Cicero ei koskaan omaksunutkaan stoalaisuutta täysin, hän puhui aina Diodotoksesta kiintymystä osoittaen, ja piti tätä samanveroisena muiden tuon ajan filosofien, kuten Filon Larissalainen, Antiokhos Askalonlainen ja Poseidonios, kanssa.
Vanhuudessa Diodotoksesta tuli sokea, mutta hän jatkoi silti opettamista, ja Ciceron mukaan omistautui filosofialle jopa aikaisempaa sinnikkäämmin. Cicero kertoo hänen myös soittaneen lyyraa pythagoralaisten tavoin, ja hänelle luetun kirjoja sekä päivin että öin. Näin hän ei tarvinnut silmiä tehdäkseen työtään. Ciceron mukaan Diodotos piti sokeuduttuaan luentoja jopa geometriasta, antaen oppilailleen sanalliset ohjeet siitä, mistä heidän piirtämiensä suorien tuli alkaa ja mihin niiden tuli loppua.
Diodotos kuoli Ciceron talossa vuonna 59 eaa. ja jätti koko omaisuutensa ystävälleen.
Viiksilurikki

Koko ja ulkonäkö

Viiksilurikin pituus on noin 16 cm ja paino 16–23 g. Sen höyhenpuvun pääväri on vihreä, alapuolelta kellanvihreä. Koiraalla on punainen otsa ja päälaki, naaraalla ne ovat vihreitä. Poski on violetti ja siinä on kaksi riviä valkoisia pilkkuja. Koipien peitinhöyhenissä on laaja keltainen laikku. Siiven alapeitinhöyhenet ja kupeet ovat punaiset ja kyynärsiipien alapinnalla on keltainen juova. Pyrstö on alapuolelta ja kärjestä ruusunpunainen. Nokka on musta, iiris tummanruskea ja koivet vihertävän harmaat. Nuoren yksilön otsa on punainen ja päälaki vihreä molemmilla sukupuolilla, ja puku on himmeämpi.

Esiintyminen

Viiksilurikki elää Papua-Uuden-Guinean vuoristoseuduilla. Lajin elinympäristön laajuus on 50 000–100 000 neliökilometriä ja sen populaation koko on arviolta yli 300 000 yksilöä. Lajista tunnetaan kolme alalajia: arfaki, major ja grandis. Viiksilurikki on häkkilintuna harvinainen.

Elinympäristö

Viiksilurikit elävät vuoristometsissä 2 000–3 750 metrin korkeudella. Yleensä ne liikkuvat puiden latvustoissa pareittain tai pikku parvina. Ne ovat vilkkaita ja kiipeilevät herkeämättä latvuksen oksilla etsien kukista ravintoa. Ne lyöttäytyvät usein muiden papukaijojen ja mesikoiden seuraan.

Ravinto

Viikislurikit syövät kukkia ja niiden siitepölyä ja mettä sekä hedelmiä ja marjoja.
Pertti Roisko

Pertti-Juhani Roisko (s. 13. elokuuta 1936 Viipuri) on suomalainen näyttelijä.
Roisko on toiminut pitkään freelancer-näyttelijänä. Hän on esiintynyt vaihtelevasti eri teattereissa, muun muassa Tampereen Komediateatterissa ja Lahden kaupunginteatterissa. Hän on vieraillut kesäisin muun muassa Samppalinnan ja Imatran kesäteatterissa. Hän on myös ohjannut näytelmiä.
Pertti Roisko näytteli 1950- ja 1960-luvun nuorisoelokuvissa. Hän näytteli muun muassa elokuvissa Virtaset ja Lahtiset (1959), Rakas... (1961) ja Jengi (1963). Hän ei ole enää näytellyt elokuvissa, mutta hän on vieraillut useissa televisiosarjoissa, muun muassa Salatut elämät (1999–), Hovimäki (2003) ja Vaimonsa mies (2001–2002).
Roisko oli vuosina 1961–1974 naimisissa Anitra Inveniuksen kanssa ja vuodesta 1978 lähtien Tarja Markuksen kanssa. Avioliitoista on yhteensä kolme lasta. Yksi näistä on turkulainen valokuvaaja ja graafinen suunnittelija Ville-Matias Roisko.
2012-ilmiö

2012-ilmiö käsittää eskatologisia uskomuksia siitä, että tarkalleen 21. joulukuuta 2012 olisi pitänyt tapahtua luonnonmullistavia tai muodonmuutoksellisia tapahtumia. Time and Date -sivuston mukaan maailmanlopun laskettiin tapahtuvan kello 11.11 UTC-aikaa, eli 13.11 Suomen aikaa. 
Kyseiseen ilmiöön perustuen on myös tehty yhdysvaltalainen elokuva 2012.
Kvanttiväridynamiikka

Kvanttiväridynamiikka eli kvanttikromodynamiikka eli QCD on kvarkkien ja gluonien välistä vuorovaikutusta eli vahvaa vuorovaikutusta kuvaava fysiikan teoria. QCD on oleellinen osa hiukkasfysiikan standardimallia. Kvarkit ja gluonit ovat hadronien, kuten neutronien ja protonien rakenneosasia. QCD:ssä vahvaa vuorovaikutusta, eli värivoimaa kantavat gluonit sitovat kvarkit hadroneiksi. Gluoneilla on kahdeksan väristä ja jostakin antiväristä koostuvaa väriyhdistelmää, kun taas kvarkeilla on kolmea eri väriä (ja antikvarkeilla kolmea eri antiväriä).
QCD:lle ominaista on asymptoottinen vapaus, mikä tarkoittaa sitä, että kvarkkien lähestyessä hadronissa toisiaan niiden välinen vuorovaikutus pienenee kohti nollaa. Vastaavasti hadronissa olevien kvarkkien irrottaminen toisistaan vaatii lähes äärettömän suuren voiman. Teorian asymptoottisesta vapaudesta keksi David Politzer, Frank Wilczek ja David Gross vuonna 1973.
QCD on jossain määrin analoginen kvanttisähködynamiikalle eli QED:lle, jossa välittäjähiukkasena massaton sähkömagneettista voimaa kuljettava fotoni vastikkeena QCD:n värivoimaa kuljettavalle gluonille. Oleellisin ero QCD:n ja QED:n välillä lienee se, että gluonit voivat vuorovaikuttaa keskenään värivarauksensa takia, mutta fotoneilla ei ole sähkövarausta, joten ne eivät vuorovaikuta keskenään.
Kvarkkeja on kuutta eri tyyppiä eli makua: u (up, ylös), d (down, alas), s (strange, outo), c (charm, lumo), t (top, huippu), b (bottom, pohja). Alkeisvarausyksiköissä mitattuna u-, c- ja t-kvarkkien varaukset ovat +2/3 ja d-, s- ja b-kvarkkien –1/3, jolloin niiden yhdistelmistä saadaan nukleonien ja muiden hadronien varaukset ja koostumus. Hadronit ovat ns. värineutraaleja, eli niiden värivaraus on aina nolla. Joten hadronin sisällä olevilla kvarkeilla on joko kaikki kolme väriä (punainen, sininen ja vihreä), kaikki kolme antiväriä (antipunainen, antisininen ja antivihreä) tai väri ja sitä vastaava antiväri (esim. sininen ja antisininen).
Hermann Emil Fischer

Työ

Fischer aloitti uransa vuonna 1884 tutkimalla yksinkertaisia sokereita. Fischer esitti aldehydisokerien yleisen (avoketjuisen) rakenteen ja vuoteen 1891 mennessä hän oli selvittänyt glukoosin ja eräiden muiden yksinkertaisten sokereiden avoketjuisen rakenteen. Myöhemmin hän selvitti kaikkien kahdeksan aldoheksoosiparin rakenteet, myös luonnossa esiintymättömien guloosin ja idoosin. Hän käytti kokeissaan laajasti itse keksimäänsä reagenssia, fenyylihydratsiinia.
Fischer tutki myös puriineja kuten kofeiinia, ksantiinia, teobromiinia ja guaniinia. Hän syntetisoi osan tutkimistaan puriineista. Hän pystyi myös selittämään, että proteiinien aminohapot liittyvät toisiinsa peptidisidoksella (-CONH-) ja nimesi yhdisteet polypeptideiksi.
Fischerin luonnontuotteita koskevat keksinnöt perustuivat yksinomaan orgaanisen kemian menetelmien soveltamiseen. Hänen jälkeensä tutkimus on painottunut voimakkaasti fysikaalisiin menetelmiin kuten kromatografiaan ja röntgendiffraktioon.

Elämä

Fischerin isä olisi toivonut poikansa työskentelevän perheen puutavarayrityksessä. Liike-elämä ei kuitenkaan miellyttänyt tätä ja isä sanoi: ”Poika on liian typerä liikemieheksi, joten hänen on viisaampaa ryhtyä opiskelemaan.” Fischer olikin loistava oppilas ja hän aloitti Bonnin yliopistossa fysiikan ja kemian opinnot. Hän väitteli tohtoriksi Strasbourgissa, jossa hän keksi fenyylihydratsiinin.
Hänen elämänsä loppu oli traaginen. Kaksi hänen kolmesta pojastaan kuoli ensimmäisessä maailmansodassa ja hänen oma terveytensä tuhoutui elohopean ja fenyylihydratsiinin myrkyllisiin vaikutuksiin. Hän sairastui lopulta syöpään, joka yhdessä hänen poikiensa menetyksen aiheuttaman depression kanssa sai hänet tekemään itsemurhan.
Die-in

Die-in tai lie-in on mielenosoituksen tai protestin muoto, jossa mielenosoittajat esittävät ruumiita. Die-in protesteja järjestetään muun muassa eläin- ja ihmisoikeuksien sekä luonnon- ja rauhan puolesta.
Mielenosoittajat näyttelevät kuolleita ja näin yrittävät konkretisoida heidän ohitseen käveleville ihmisille mielenosoituksen aiheen tappavuutta. Tällaisia aiheita ovat olleet esimerkiksi turkistarhaus ja sodat. Protesteissa on käytetty myös muun muassa tekoverta vaikuttavuuden ja realistisuuden lisäämiseksi.
Ernest Mesmin Lucien Cabo

Ernest Mesmin Lucien Cabo (s. 15. joulukuuta 1932 Sainte-Rose) on Guadeloupelta kotoisin oleva roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Basse-Terren (et Pointe-à-Pitren) hiippakuntaan 4. lokakuuta 1964 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Bocconian titulaaripiispaksi 2. heinäkuuta 1983. Piispaksi konsekroinnin suoritti 6. marraskuuta Paul Fouad Naïm Tabet, jota avustivat Gordon Anthony Pantin ja Siméon Oualli.
Cabo sai 2. heinäkuuta 1984 nimityksen Basse-Terren (et Pointe-à-Pitren) piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 15. toukokuuta 2008.
Räsä

Maantietoa

Järven pinta-ala on 27 hehtaaria, se on 1,0 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,9 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Vehkajoen valuma-alueeseen (14.177) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 99,5 metriä mpy.
Ideologia

Ideologia eli aatejärjestelmä tai aaterakennelma on ohjeelliseksi muodostunut aatteiden kokoelma, poliittinen näkökulma todellisuuteen tai kaavoittuneeksi muuttunut poliittinen käytäntö, joka heijastaa tietyn yksilön, ryhmän, yhteiskuntaluokan tai kulttuurin tarpeita ja pyrkimyksiä.

Poliittiset ideologiat

Poliittisiksi pääideologioiksi on kutsuttu liberalismia, sosialismia ja konservatismia. 
Ei ole täyttä yksimielisyyttä siitä, ovatko feodalismi ja merkantilismi vastaavalla tavalla poliittisia ideologioita vai lähinnä tietyille talous- ja yhteiskuntajärjestyksille annettuja nimiä. Myös osaa aiemmin mainituista ideologioista pyritään usein käyttämään puhtaasti teknisinä käsitteinä; toisaalta juuri ideologian epäpoliittiseksi naamioiminen (normaalistaminen, luonnollistaminen) on yksi ideologisen vaikuttamisen keino.
Poliittisen ideologian paradigma ja todellisuuskäsitys voidaan joskus sisällyttää hyvin moniin elämänalueisiin, esimerkkinä vaikkapa Neuvostoliitto, jossa marxismi-leninismi sisällytettiin muun muassa taiteeseen ja erilaisiin tieteen tutkimuskohteisiin. Niin ikään fasismilla on käytännössä esiintyessään tavannut olla poliittisten näkemysten lisäksi vahva esteettinen ihanne sekä ihmiskuva. Kriitikkojen mukaan myös kapitalismi on niin sanotusti uusliberalistisessa vaiheessaan asettanut entistä useamman elämänalan sisällöksi taloudellisen tehokkuuden ja yksityisen eduntavoittelun - sekä sitä korostavan yksilökäsityksen - ja tuonut täten julki ideologiset piirteensä.

Ideologian käsite marxilaisessa teoriassa

Marxilaisuuden piirissä on tarkasteltu muun muassa ideologian mahdollisesti arkipäiväistynyttä luonnetta. Marxilaisessa ajatteluperinteessä käsitteen ala on varsin laaja ja poikkeaa hieman siitä, miten termi yleiskielessä ymmärretään. 
Marxilaisittain ideologian käsite ei viittaa niinkään tietoiseen oppijärjestelmään kuin historiallisesti kehittyneisiin yhteiskunnallistaviin käytäntöihin ja instituutioihin, kulttuuriset muodostumat mukaan luettuna. Ideologialla, etenkin hallitsevalla ideologialla, on piiloista vaikutusvaltaa ihmisten tapaan elää, toimia ja ajatella elämänsä ja toimintansa ehtoja. Ideologinen johtoasema eli hegemonia toteutuu usein epäsuorasti, sillä se ei perustu vain julkilausuttuihin päätelmiin tai kohdattuihin pakkoihin vaan myös kutsuihin, suostumuksiin ja huomaamattomasti suuntaaviin paineisiin. Käsitteen sisältöön ovat vaikuttaneet mm. Antonio Gramsci, Raymond Williams ja Louis Althusser.
Vanwall

Thinwall Special

Vandervell Racing Team hankki ensimmäiset autonsa ostamalla 125- ja 375-mallisia Ferrareita, joista muokattiin omat Thinwall Specialit. Mm. niiden pakoputkistoa ja koreja viriteltiin ahkerasti. Reg Parnell voitti Silverstone International Trophy-kisan 1951 kolmannella Specialilla, jossa oli 375-mallin 4,5-litrainen moottori 125-mallin rungossa.
Neljäs Thinwall Special, muunneltu Ferrari 375, osallistui menestyksekkäästi Formula Libre-luokan lähtöihin vuosina 1952-54. Kuljettajina toimivat mm. Piero Taruffi, Mike Hawthorn ja Peter Collins.
Samaan aikaan Vandervell rakensi Nortonin ja Rolls-Roycen osista omaa kilpamoottoriaan.
Marin Marais

Marin Marais (31. toukokuuta 1656 Pariisi – 15. elokuuta 1728 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä ja viola da gamban soittaja. Hän opiskeli musiikkia Jean-Baptiste Lullyn ja Sainte-Colomben johdolla. Marais toimi vuodesta 1676 lähtien hovimuusikkona. 
Marais sävelsi pääasiassa musiikkia viola da gamballe. Hän julkaisi viisi kirjaa viola da gamba -kappaleita, sisältäen tanssisarjoja ja erilaisia karakterikappaleita. Niiden lisäksi Maraisin tuotantoon kuuluu muun muassa ooppera Alcyone vuodelta 1706.  
Marais (Gerard Depardieu) esiintyi keskushenkilönä vuoden 1991 elokuvassa Kaikki elämän aamut. Säveltäjän musiikki sai elokuvan kautta uutta kansainvälistä huomiota.
Operaatio Albion

Operaatio Albion (saks. Unternehmen Albion) oli ensimmäisessä maailmansodassa Saksan keisarikunnan suorittama laivasto- ja maahyökkäys, jossa valloitettiin ja miehitettiin Venäjän keisarikunnan hallitsemat Viron autonomisen kuvernementin saaret Saarenmaa, Hiidenmaa ja Muhu syys–lokakuussa 1917.
Operaatio alkoi miinanraivauksella ja rannikkotykistön kukistamisella 17. syyskuuta 1917. Varsinaiset hyökkäystoimet alkoivat maihinnousulla 11. lokakuuta Saarenmaan Tagalahteen, ja saari oli valloitettu 16. päivänä lokakuuta. Venäjän armeija evakuoitiin Muhusta 18. päivänä lokakuuta.
Kahden epäonnistuneen yrityksen jälkeen saksalaiset rantautuivat Hiidenmaalle 19. päivänä lokakuuta ja ottivat saaren hallintaansa seuraavana päivänä. Venäjän Itämeren laivasto kärsi huomattavia tappioita Muhunsalmen taistelussa.
Saksalaiset ottivat 20 000 vankia ja saivat saaliikseen sata tykkiä.
Sodan alussa saarten sotilaallinen merkitys oli ollut vähäinen, mutta Venäjän vallankumouksen jälkeen Saksan sodanjohto arveli, että saarten valloitus horjuttaisi Venäjän puolustusta ja saattaisi Pietarin alttiiksi hyökkäykselle.
Operaatio Albion oli Saksan suurin ja menestyksekkäin maihinnousuoperaatio ensimmäisessä maailmansodassa.
Juovahylje

Koko ja ulkonäkö

Aikuinen juovahylje on 1,5–1,8 metriä pitkä ja painaa 90–150 kilogrammaa. Koiras on pohjaväriltään naarasta tummempi, tumman ruskea tai musta. Turkissa on neljä leveää valkoista juovaa: yksi rengas kaulan ympärillä, toinen ruumiin takaosan ympäri takaraajojen kohdalla, ja yksi laaja rengaskuvio kummallakin kyljellä. Naaras on vaaleamman ruskea tai harmaa ja valkoiset juovat eivät erotu yhtä hyvin kuin koiraalla. Kuutit ovat syntyessään täysin valkoisia ja vaihtavat turkkinsa viiden viikon ikäisinä.
Juovahylkeiden keuhkoissa ei ole lohkoja, kuten yleensä muilla lajeilla. Niiden keuhkorakkulat ovat isot ja koirailla kookkaammat kuin naarailla. Isot keuhkorakkulat liittyvät mahdollisesti ääntelyyn tai parempaan uintikykyyn.

Levinneisyys ja elintavat

Juovahylje esiintyy pohjoisella Japaninmerellä, Beringin- ja Ohotanmerellä sekä Pohjoisella jäämerellä Beringin salmen ympäristössä Venäjän ja Alaskan vesillä. Pitkälle kesään jatkuva jääpeite on hyvin tärkeää juovahylkeille, ja ne elävät jäällä usein hyvinkin kaukana sulasta merestä. Ne elävät tyypillisesti lähellä rikkoutunutta jäätä eivätkä niinkään täysin yhtenäisillä jäätiköillä. Juovahyljekannan kokoa ei tunneta tarkkaan. On arvioitu, että Beringinmerellä elää noin 120 000–160 000 yksilöä ja Ohotanmerellä jopa 630 000.
Juovahylje on pääosin yksin elävä laji, mutta yksilöt kokoontuvat kuitenkin lisääntymisaikaan löyhiksi ryhmiksi. Naaraat tulevat sukukypsiksi 2–4-vuotiaina ja koiraat 3–5-vuotiaina. Kuutti syntyy jäälle huhtikuussa tai toukokuun alussa ja vanhemmat hoitavat sitä noin kuukauden ajan. Nuoretkin poikaset vaeltavat kuitenkin usein kauaskin vanhemmistaan. Juovahylkeet voivat elää noin 27-vuotiaiksi.
Juovahylkeen ravinto vaihtelee alueittain ja iän mukaan. Erityisesti poikaset ja nuoret yksilöt syövät äyriäisiä. Noin kahden vuoden ikäisinä ne siirtyvät syömään kaloja, erityisesti alaskanseitiä, sekä mustekaloja ja muita nilviäisiä.
Tottorin prefektuuri

Historia

Ennen Meiji-restauraatiota prefektuurin alue koostui Inaban, Hokin ja Okin provinsseista.

Maantiede

Tottorin pohjoispuolella on Japaninmeri, idässä Hyōgon prefektuuri, lännessä Shimanen prefektuuri ja etelässä Hiroshiman ja Okayaman prefektuurit. Prefektuuri on pitkänomainen, ulottuen idästä länteen noin 120 kilometrin matkan ja pohjoisesta etelään noin 60 kilometriä.
Tottorissa sijaitsee tottori-sakyū (jap. 鳥取砂丘, Tottorin hiekkadyyni), Japanin ainoa aavikko.

Talous

Tottori on maatalousvaltainen prefektuuri. Alueen tunnettuja tuotteita ovat nashi-päärynä, nagaimo, sipulit ja vesimeloni.
Lemmijoki

Lemmijoki (norj. Lakselv, pohjoissaameksi Leavdnja, kveeniksi Lemmijoki) on taajama ja Porsangin kunnan hallinnollinen keskus Finnmarkin läänissä Pohjois-Norjassa. Taajamassa oli 2 258 asukasta 1. tammikuuta 2013. Lemmijoki sijaitsee Porsanginvuonon pohjukassa. Eurooppatie E6 kulkee taajaman halki, ja Lemmijoelta menee valtatie 98 Tenon kunnan keskustaajamaan (Tana Bru). Lemmijoen pinta-ala on 2,22 km².
Merlin-salaliitto

Juoni

Rinnakaisessa universumissa, hovivelhon tytär Arianrhod Hyde, kutsumanimeltään Roddy on auttanut säilyttämään luonnollista taikuutta koko elämänsä ajan. Roddy ja hänen paras ystävänsä Grundo saavat tietää uuden "Merlinin" johtamasta salaliitosta, joka aikoo kaapata vallan ja valjastaa luonnollisen taikuuden omaan tarkoitusperäänsä. Roddy ja hänen yustävänsä yrittävät kertoa asiasta muille, mutta kukaan ei usko heitä. Lopulta Roddy turvautuu loitsuun, jonka avulla hän pyytää apua rinnakaisesta maailmasta.
Samaan aikaan Englannissa, Nick Mallory (tunnetaan myös nimellä Nichothodes Koryfoides) unelmoi taikavoimista ja matkustamisesta toiseen maailmaan. Nick päätyy vahingossa maailmojen väliselle pimeälle rajapolulle, josta hän lopulta päätyy Roddyn maailmaan. Nick tapaa Roddyn ja Grundon, ja he yrittävät yhdessä pysäyttää salaliiton toimet.

Arvostelut

Legolaksen Sini Neuvosen mukaan kirja ei ole huono, mutta ei myöskään Jonesin parhaita. Portin Liisa Rantalaiho kirjoitti tarinan olevan monivivahteinen ja henkilöiden kiinnostavia.
Ratiopharm Ulm

Historia

Seura perustettiin vuonna 2001. Ulm pelasi viiden kauden ajan alemmissa sarjoissa, kunnes vuonna 2006 se onnistui nousemaan Basketball-Bundesligaan. Seuran tähänastisen historian paras sijoitus on kaudelta 2008–2009, jolloin Ulm oli runkosarjan viides ja pääsi ensimmäistä kertaa seurahistoriassa pudotuspeleihin. Seura tippui kuitenkin heti ensimmäisellä kierroksella hävittyään voitoin 3–0 Telekom Baskets Bonnille.
Kokonainen maa ja taivas

Kokonainen maa ja taivas on säveltäjä Kaj Chydeniuksen 40-vuotistaiteilijajuhlakonsertista taltioidun tv-ohjelman toinen osa. Se esitettiin Yle TV2:n Estradilla-sarjassa 15.9.2007.  Juhlakonsertti pidettiin Helsingin Kulttuuritalolla 22. ja 23.11.2004.  Konsertissa esitettiin kaikkiaan 40 Chydeniuksen sävellystä, yksi laulu kultakin hänen säveltäjäuransa vuodelta.  Säestyksestä vastasivat Eero Ojasen kvartetti ja pianisti Ilmo Peitso. Konsertin virallisena tuottajana oli lahtelainen Teatteri Juko.  Tv-ohjelman ensimmäinen osa on nimeltään Kaj Chydenius ja 40 laulujen vuotta. Se nähtiin TV2:ssa jo Tapaninpäivänä 2004 ja uusittiin pääsiäislauantaina 26.3.2005.
Tv-ohjelman tuotti Sunny Notes Oy, ja sen ohjasi Erkki Pohjanheimo. Hän myös haastatteli ohjelmassa Chydeniusta. Kokonainen maa ja taivas toteutettiin Tuotantotalo Wernen ulkotuotantoautolla ja Transmix Oy:n ääniautolla. Ohjelman kesto on 78’08”.
Dale Joseph Melczek

Dale Joseph Melczek (s. 9. marraskuuta 1938 Detroit) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Detroitin arkkihiippakuntaan John Francis Dearden 6. kesäkuuta 1964. Hänet nimitettiin Detroitin vihkipiispaksi ja Traguriumin titulaaripiispaksi 3. joulukuuta 1982. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. tammikuuta 1983. Pääkonsekraattorina toimi Edmund Casimir Szoka, jota avustivat Harold Robert Perry ja Arthur Henry Krawczak.
Melczek sai 19. elokuuta 1992 nimityksen Garyn apostoliseksi hallitsijaksi ja 28. lokakuuta 1995 sen koadjuuttoripiispaksi. 1. kesäkuuta 1996 hänestä tuli sen piispa.
Fernando (jalkapalloilija, 1987)

Seurajoukkueura

Heinäkuussa 2007 Fernando teki viisivuotisen sopimuksen Porton kanssa, jonne hän siirtyi kotimaansa Vila Novasta. Ensimmäisellä kaudellaan 2007–2008 hänet lainattiin Estrela Amadoraan, jossa hän kuului joukkueen avauskokoonpanoon läpi kauden.
Seuraavaksi kaudeksi 2008–2009 hän palasi Portoon. Hän pelasi yhdessä Raul Meirelesin ja Lucho Gonzálezin kanssa keskikentällä ja kauden päätteeksi joukkue varmisti neljännen perättäisen pääsarjamestaruutensa.
8. helmikuuta 2014 Fernando teki seuran kanssa vuoteen 2017 ulottuvan jatkosopimuksen. Hän siirtyi kuitenkin Manchester Cityyn 15 miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2014.