google/wiki40b huggingface dataset:
Taija Tuominen

Taija Tuominen (s. 1962 Hauho) on suomalainen kirjailija ja luovan kirjoittamisen opettaja.   
Tuominen on opiskellut Tampereen yliopistossa kotimaista kirjallisuutta sekä luovaa kirjoittamista Oriveden opistossa. Hänet on palkittu kahdesti J.H. Erkon novellikilpailussa: Vuonna 1990 hän sai kolmannen palkinnon ja vuonna 1992 voitti koko kilpailun. Tuomisen läpimurtoteos oli hänen esikoisromaaninsa Tiikerihai (2000), joka perustui kirjailijan omiin lapsuuden ja nuoruuden kokemuksiin. 
Tiikerihai on kiinnostanut myös teatterintekijöitä. Vuonna 2007 romaanista valmistui peräti kaksi näyttämösovitusta. Asialla olivat tamperelaiset harrastajateatterit, Teatteri Unda ja Teatteri Sininen tiikeri. Ensimmäisen ohjauksesta ja dramatisoinnista vastasi Sari Lilliestierna, jälkimmäisen puolestaan Virva Itäranta. Myöhemmin myös Oulun taidekoulu on dramatisoinut romaanin.
Vuosina 1997–2002 Tuominen toimi Hämeen Hämeen taidetoimikunnan kirjallisuuden läänintaiteilijana. Tuominen on toiminut myös Hämeen taidetoimikunnan jäsenenä ja pääsihteerinä sekä Lukukeskuksen vt. toiminnanjohtajana  Nykyisin Taija Tuominen toimii Suomen Kulttuurirahaston Hämeen rahaston asiamiehenä.
Luovan kirjoittamisen opetuksesta ja työstään kirjallisuuden eteen Taija Tuominen on palkittu vuonna 2011 Kirjailijayhdistysten Suunta-palkinnolla ja Hämeen taidepalkinnolla. Vuonna 2012 hänet valittiin vuoden kesäyliopisto-opettajaksi.
Bodyguards and Assassins

Juoni

Vuonna 1905 vallankumousta hakeva Sun Yat-sen aikoo matkata Hongkongiin keskustellakseen suunnitelmistaan Tongmenghui jäsenten kanssa. Aikomuksenaan syrjäyttää korruptoitunut Qing-dynastia. Keisarinna Cixi lähettää kuitenkin ryhmän salamurhaajia Yan Xiaoguon johdolla tappamaan Sun Yat-senin. Ennen Yat-senin saapumista liikemies Li Yutang päättää kasata vanhan ystävänsä Chen Shaobai vaikutuksesta vallankumoukselliset suojelemaan Yat-senin vierailua.
Nooan arkki

Nooan arkki on Raamatun Vanhan testamentin vedenpaisumuskertomuksessa esiintyvä suuri laiva, jossa eläimet ja ihmiset kertomuksen mukaan selvisivät koko maailman kattavasta tulvasta. Kertomus Nooasta löytyy ensimmäisestä Mooseksen kirjasta, luvuista 6–9.
Raamatun kertomuksen mukaan Jumala päätti tuhota ja siten puhdistaa ihmiskunnan, koska ihmisten pahuus oli kasvanut liian suureksi. Kuitenkin Nooa oli ollut Jumalalle kuuliainen, ja siksi Jumala määräsi hänet rakentamaan arkin. Arkin oli määrä pelastaa Nooa perheineen sekä eläimet. Niin sanotun pappiskirjan mukaan jokaista eläintä tuli kaksi kappaletta, paitsi kaloja. Jahvisti-lähteen mukaan puhtaita eläimiä ja lintuja tuli seitsemän paria, ja muita eläimiä kaksi kappaletta.

Käsitykset tarinan historiallisuudesta

Tulvamyyttejä koskeva vertaileva tutkimus käynnistyi 1870-luvulla. Mooseksen kirjassa kerrottu Nooan arkki -tarina perustuu vanhempiin mesopotamialaisiin kertomuksiin. Nykykäsityksen mukaan sen varhaisimmat versiot ovat peräisin Vanhan Babylonian valtakunnan ajalta eli noin 4000 vuoden takaa. 
Vuonna 1675 Athanasius Kircher yritti todistaa Raamatun kertomuksia kirjaimellisesti tosiksi. Hän esitti laskelmia, joiden mukaan arkki olisi voinut olla riittävän iso kuljettaakseen kaikki hänen tuntemansa eläinlajit. Vuoden 1875 painoksesta alkaen Encyclopedia Britannicassa ei esitetty enää arviota arkin koosta eikä arkkia pidetty historiallisena faktana.

Arkin koko, materiaali ja rakenne Mooseksen kirjassa

Arkin muotoa, sen merikelpoisuutta ja kantavuutta spekuloitiin etenkin renessanssiaikana. Kuvauksissa arkin mallina on käytetty usein oman ajan laivoja. Kircher kuvasi arkin kuitenkin laatikoksi. Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa kerrotaan arkin olleen pituudeltaan 300, leveydeltään 50 ja korkeudeltaan 30 kyynärää. Kirjoittajien tarkoittamaa arkin kokoa ei voida laskea tarkasti, koska käytetty kyynärä ei ole tiedossa. Nooaa käskettiin myös tekemään arkkiin tsohar [= katto tai ikkuna].” Ei ole täysin selvää, mikä tsohar oli tai miten se oli rakennettu. Jotkut tutkijat arvelevat, että se liittyy valoon, joten he kääntävät sen vastineella ”valoaukko” (KR 1938) tai ”akkuna” (Väl, KR 1776). Toiset taas yhdistävät sanan tsohar myöhäisempään arabialaiseen juureen, joka merkitsee ’(käden)selkää’, ’(eläimen) selkää’ tai ’(laivan) kantta’, ts. maasta tai vedestä poispäin olevaa osaa, ja sen vuoksi he kääntävät sen vastineella ”katto” (KR 1992, AT, RS, JB). Nooaa käskettiin päättämään tämä tsohar ”kyynärän korkeudelle”. Kertomuksessa Jumala käskee rakentamaan arkin gofer-puusta. Kyseinen sana esiintyy Raamatussa vain kerran, eikä sen merkityksestä ole varmaa tietoa. Sanan on otaksuttu tarkoittavan muun muassa sypressiä. Suomalaisessa vuoden 1933/38 raamatunkäännöksessä materiaali oli 'honkapuu', vuoden 1992 käännöksessä sypressi.

Nooan arkin etsintä

Nooan arkkia on etsitty ja väitetty löydetyn eri paikoista. Arkin etsintä luetaan nykyään näennäisarkeologian alaan, ja löydöt ovat osoittautuneet luonnonmuodostumiksi.
OnePlus 2

Ominaisuudet

OnePlus 2:ssa käytetään OnePlusin omaa OxygenOS 2.0 -käyttöjärjestelmää, joka pohjautuu Android 5.1:een. OnePlus luopui OnePlus Onessa käytetystä CyanogenModista riitauduttuaan sen valmistajan kanssa. Puhelimessa on 3 300 milliampeeritunnin akku ja USB Type-C -latausliitäntä. OnePlus 2 on saatavilla vain mustana, mutta sille on saatavilla helposti vaihdettavia StyleSwap-kuoria.

Tekniset tiedot

OnePlus 2:ssa on 1,8:n gigahertsin Snapdragon 810 -järjestelmäpiiri ja Adreno 430 -grafiikkasuoritin.

Kamera

OnePlus 2:ssa on 13 megapikselin takakamera kuudella linssillä ja lasertarkennuksella. Siinä on suuria 1,3 mikrometrin pikseleitä, f/2.0-aukko ja tupla-LED-salama. Etukameran tarkkuus on viisi megapikseliä.

Myynti

OnePlus 2 on myynnissä vain internetin kautta ja sen ostaminen vaatii kutsun.  Koska kutsujen saaminen koettiin OnePlus Onen kohdalla liian hankalaksi, OnePlus antoi heti yli 30 kertaa enemmän kutsuja kuin OnePlus Onen julkistuksen yhteydessä. Kutsuja voi saada monella eri tavalla: keskustelupalstoilta, uudelta varauslistalta tai yhtiön pop up -myyntipisteistä. Lisäksi puhelimen ostajat saavat kutsuja jaettavaksi. OnePlus 2 on saatavilla Suomessa myös ilman kutsujärjestelmää Elisalta.
Sergio Amidei

Sergio Amidei (30. lokakuuta 1904 Trieste, Italia – 14. huhtikuuta 1981 Rooma) oli italialainen käsikirjoittaja ja Italian neorealismin merkittävä hahmo.
Amidei työskenteli maineikkaiden italialaisohjaajien kanssa, kuten Roberto Rossellinin ja Vittorio De Sican. Hän oli Oscar-ehdokkaana neljä kertaa: vuonna 1946 elokuvasta Rooma – avoin kaupunki, 1947 Sciuscia – viattomat, 1949 Paisà ja 1961 Kenraali della Rovere.
Raekwon

Yksityiselämä

Woods on kääntyi islamin uskoon vuonna 2009.
From Wishes to Eternity

From Wishes to Eternity on Nightwish-yhtyeen ensimmäinen DVD, jonka Spinefarm Records julkaisi vuonna 2001. Levyn rungon muodostaa Tampereen Tullikamarin Pakkahuoneella 29. joulukuuta 2000 kuvattu ja äänitetty konsertti. Konsertti on julkaistu myös CD- ja VHS-muodossa.
Suuri-Petäjä

Maantietoa

Järven pinta-ala on 27 hehtaaria, se on 850 metriä pitkä ja 650 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,7 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Veitojan valuma-alueeseen (14.185) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 82,4 metriä mpy.
Tarkk’ampujankatu

Tarkk’ampujankatu (ruots. Skarpskyttegatan) on noin 350 metriä pitkä itä–länsisuuntainen katu Helsingin Ullanlinnassa. Se alkaa itäpäässään Kasarmikadulta ja päättyy länsipäässään Viiskulmaan. Tarkk’ampujankatu on kaksisuuntainen lukuun ottamatta Korkeavuorenkadun ja Kasarmikadun välistä osuutta, jossa se on yksisuuntainen itään. Tässä kohdassa on raitiokiskot ja linjan 10 eteläinen päätepysäkki; raitiovaunut kiertävät Tarkk'ampujankadun etelässä rajaaman korttelin vastapäivään.
Kadun nimi juontuu Ullanlinnassa sijainneesta Suomen kaartin kasarmista ja ampuma-alueesta, joka sijaitsi kasarmin länsipään kohdalla. 
Tarkk’ampujankatu sai nykyisen kirjoitusasunsa vuonna 1928. Tätä ennen kadun virallinen nimi oli Tarkka-ampujankatu.
Sisällissodan aikana Tarkk’ampujankadulla taisteltiin useasti. Sodan jälkiä on edelleen havaittavissa rakennusten seinissä. Nykyään kadulla sijaitsee lähinnä asuinkerrostaloja ja kivijalkakauppoja.
Barbie: Tähkäpää

Barbie Tähkäpää on animaatioelokuva vuodelta 2002. Elokuva pohjautuu Grimmin satuun "Tähkäpää". Elokuva on tehty Barbie-tyyliin ja siinä on enemmän hahmoja kuin alkuperäisessä sadussa.
KenZiner

Historia

KenZiner sai alkunsa vuonna 1994 kitaristi Jarno Keskisen lähetettyä demon yhdysvaltalaiselle Leviathan Recordsille vuonna 1994. Demo kiinnitti yhtiön omistajan, kitaristi-tuottaja David T. Chastainin huomion, ja viimein vuonna 1997 Chastain päätti tuottaa KenZinerin esikoisalbumin. Vuonna 1998 ilmestyneellä Timescape-albumilla Keskinen soitti kitaran lisäksi bassoa ja koskettimia, ja albumilla esiintyivät myös laulaja Stephen Fredrick ja rumpali Dennis Lesh.
KenZinerin toisella albumilla The Propheciesilla (1999) rumpali Leshin korvasi Brian Harris ja mukaan liittyi suomalainen kosketinsoittaja Mikko Härkin. Yhtye kuitenkin hajosi pian toisen albumin julkaisun jälkeen Keskisen ja levy-yhtiön riitannuttua taloudellisista asioista.
Keskinen (tunnettu myös taiteilijanimellä Jaron Sebastian Raven) perusti sittemmin uuden Virtuocity-yhtyeen, jonka esikoisalbumi ilmestyi vuonna 2002. Mikko Härkin on soittanut muun muassa Sonata Arcticassa.
Keskinen kokosi yhtyeen uudelleen vuoden 2013 aikana. Kaikki uudet muusikot ovat suomalaisia ja yhtye on ensimmäistä kertaa live-esiintymiset mahdollistavassa kokoonpanossa. Uuden kokoonpanon muodostavat Keskisen lisäksi laulaja Markku Kuikka (Status Minor, The Ragged Saints), kosketinsoittaja Jukka Karinen (Thunderstone, Status Minor, The Magnificent), rumpali Make Lievonen (Embassy of Silence) sekä basisti JJ Hjelt (Grönholm, PowerDrive). 
KenZiner julkaisi albumin The Last Horizon toukokuussa 2014. Kesäkuussa 2018 yhtye tiedotti, että se on allekirjoittanut uuden sopimuksen Pure Steel –levymerkin kanssa ja aloittanut neljännen albumin, Phoenix, tekemisen. yhtye julkaisi tulevalta levyltä ensimmäisen singlen ”Phoenix Rising” tammikuussa 2019. Yhtyeessä oli tapahtunut samalla miehistönvaihdoksia ja laulajaksi oli tullut Peter ”Zinny” Zalesky sekä kosketinsoittajaksi Ariel Perchuk.
Felipe Anderson

Seurajoukkueura

Felipe Anderson pelasi vuosina 2010−2013 Santosissa 61 Brasilian Série A:n ottelua, joissa teki seitsemän maalia. Hän voitti Copa Libertadoresin 2011 pelattuaan tosin vain 16 minuuttia yhdessä ottelussa. Hän voitti Recopa Sudamericanan 2012.
25. elokuuta 2013 SS Lazio ja Santos pääsivät yhteisymmärrykseen pelaajan siirtokorvauksesta, joka oli noin 8 miljoonaa euroa. Pelaaja allekirjoitti viiden vuoden sopimuksen 800 000 euron vuosipalkalla. Felipe Anderson pelasi Laziossa kausien 2013−2018 aikana 137 Italian Serie A:n ottelua ja teki 25 maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi 18 ottelua, joissa teki viisi maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kaksi karsintakierroksen ottelua.
Felipe Anderson siirtyi Englannin Valioliigan West Hamiin 38 miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2018.

Maajoukkueura

Felipe Anderson kuului Brasilian joukkueeseen, joka voitti olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016. Hän pelasi turnauksessa neljä ottelua, loppuottelussa hän tuli vaihdosta kentälle.
Brasilian A-maajoukkueessa Felipe Anderson esiintyi ensimmäisen kerran pelattuaan seitsemän minuuttia harjoitusmaaottelussa Meksikoa vastaan kesäkuussa 2015. Seuraavan kerran hän pääsi kentälle ottelussa Panamaa vastaan maaliskuussa 2019.
McCabe ja Mrs Miller

Juoni

Parrakas peluri McCabe saapuu Kanadan rajan hökkelikylään, voittaa korttipelissä ja ryhtyy suunnittelemaan liiketoimia kylään asettuakseen. Kumppanikseen hän saa oopiumiin mieltyneen bordellinomistajan, rouva Millerin. Pian kylään vetää väkeä ilotalon lisäksi myös pelikasino.

Vastaanotto ja myöhempi arvostus

Julie Christie sai Mrs Millerin roolista parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuuden.
Helsingin Sanomien Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla sen olevan naturalistinen vastine lännenelokuvan siloitellulle visuaaliselle perinteelle samalla tavoin kuin edellinen Altman-ohjaus M.A.S.H. (1970) rikkoi sankarillisen sotaelokuvan kliseet. ”Altman esittelee tyyppejä, tilanteita, ristiriitoja, tapahtumia, ihmisen arvottomuutta ja moraalittomuutta epädramaattisesti: näyttelijät saavat liikkua ja puhua melko vapaasti, mumista ja humista.” Näkökulma on ulkopuolisen tarkkailijan, ja katsoja saa luoda elokuvan omassa päässään jos jaksaa pysyä mukana.
Vuonna 2010 elokuva valittiin Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Dmitri Kozlov (kenraali)

Dmitri Timofejevitš Kozlov (ven. Дмитрий Тимофеевич Козлов) (22. lokakuuta 1896 – 6. joulukuuta 1967), oli neuvostoliittolainen sotilaskomentaja. Kozlov otti osaa muun muassa Venäjän sisällissotaan, talvisotaan sekä suureen isänmaalliseen sotaan.

Henkilökuva

Dmitri Kozlov syntyi nykyisen Nižni Novgorodin alueen Razguljaikin kylässä. Hän liittyi vapaaehtoisesti puna-armeijaan 15. kesäkuuta 1918 ja osallistui Venäjän sisällissotaan pataljoonaan ja rykmentin komentajana. Kozlov valmistui sota-akatemiasta vuonna 1928 ja toimi vuoden 1930 jälkeen muun muassa 44. divisioonan komentajana ja Kiovan sotilaspiirin 8. armeijakunnan komentajana. Kozlov oli vuosina 1938–1939 puna-armeijan sota-akatemian yleisen taktiikan opettaja.

Talvisota

Dmitri Kozlov osallistui talvisotaan ja toimi Neuvostoliiton 8. armeijassa armeijakunnan komentajana. Hänet oli nimitetty 8. armeijan 1. armeijakunnan komentajaksi 23. joulukuuta 1939, ja hän johti sitä sodan loppuun saakka.

Suuri isänmaallinen sota

Talvisodan jälkeen Kozlov oli Odessan sotilaspiirin komentajan sijainen ja 1941 Taka-Kaukasian sotilaspiirin komentaja. Suuressa isänmaallisessa sodassa vuosina 1941–1945 Kozlov oli Taka-Kaukasian rintaman komentajan sijaisena. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 19. tammikuuta 1943.

Sotien jälkeen

Sotien jälkeen Kozlov toimi eri sotilaspiireissä komentajan sijaisena. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta sairauden takia 28.6.1954, ja kuoli 6. joulukuuta 1967.
Tore Wretman

Tore Fredrik Wretman (7. toukokuuta 1916 Lidingö – 13. helmikuuta 2003 Tukholma) oli ruotsalainen kokki ja ravintoloitsija, joka oli mukana perustamassa Ruotsin Gastronomista akatemiaa ja oli sen ”lautasen numero yhdeksän” haltija. Ruotsin ensimmäinen tähtikokki sai Ruotsin kuninkaan ruoanlaittoarvonimen hovtraktör, kunniaprofessuurin ja kunniatohtorin arvon Uumajan yliopistosta ja monia muita huomionosoituksia.
Koulussa ongelmia aiheuttanut Wretman joutui 1930-luvun alussa hakeutumaan harjoittelijaksi tuolloin väheksytylle keittiöalalle Tukholman Hotel Continentalissa. Viinintuoja Fredrik König järjesti nuorelle Wretmanille harjoittelupaikan Pariisin Maxim-ravintolaan ensin kastikkeiden, sitten kalan parissa. Vuonna 1937 Wretman toimi Pariisin maailmannäyttelyn Ruotsin-paviljongin baarimestarina ja tapasi Sara Reuterskiöldin, joka oli aikeissa avata Regnbågen-nimisen ravintolan. Wretman pääsi sinne töihin, mutta ehti työskennellä vain hetken kun joutui suorittamaan varusmiespalvelustaan. Sen jälkeen Wretman työskenteli useita vuosia Yhdysvalloissa. Sieltä palatessaan suomalaisella rahtilaivalla vuonna 1941 alus joutui brittien pysäyttämäksi ja vietiin miehistöineen Orkney-saarille. Sieltä vapauduttuaan Wretman matkusti Lontooseen, jossa hän sai pariksi vuodeksi paikan hotellin vastaanottovirkailijana kunnes pääsi vuonna 1943 palaamaan Ruotsiin.
Vuosina 1943–1944 Wretman työskenteli Tukholman Oopperakellarin (ruots. Operakällaren) hovimestarina kunnes osti itselleen Birger Jarlsgatanilla sijainneen ravintola Richen . Sen kylkeen perustetusta Teatergrillenistä tuli pian erittäin suosittu. Viisi vuotta myöhemmin Wretman uudisti Stallmästaregården-ravintolan ja vei sen maan gastronomian huipulle. Vuonna 1955 hän palasi Oopperakellariin ja nosti sen suosionsa huipulle.
Tore Wretman edisti urallaan perinteisen ruotsalaisen kotiruoan (ruots. husmanskost) perinteitä. Hänen keksintöihinsä kuuluu muun muassa seisova pöytä ja katkarapuleipä Toast Skagen.
Wretman kirjoitti myös monia gastronomian alan tietokirjoja. Hän oli yhtenä tekijänä mukana vuonna 1962 suomeksi julkaistussa teoksessa Keittotaidon kultainen kirja (alkuteos Bonniers kokbok).
Viimeiset vuotensa Wretman vietti Mouginsissä Ranskan Provencessa. 1990-luvulla antamassaan haastattelussa hän nimesi mieliruoikseen Ruotsissa kaalikääryleet ja Ranskassa lammasnavariinin.
Yle Fem esitti syksyllä 2017 kaksiosaisen dokumentin Kokkilegenda Tore Wretman.
Kaarloman

Kaarloman tai Karloman (751 — 4. joulukuuta 771) oli frankkien kuningas. Hän oli Pipin Pienen nuorempi poika.
Pipinin kuoltua vuonna 768 kuningaskunta jaettiin Kaarlomanin ja hänen veljensä Kaarle Suuren kesken. Veljesten välinen jännitys johti siihen, että kun Kaarloman kuoli vuonna 771, hänen vaimonsa pakeni lapsineen langobardien kuninkaan Desideriuksen luo.
Kaarlomanin veli Kaarle, joka sittemmin tuli tunnetuksi Kaarle Suurena, otti valtakunnan haltuunsa, ja antoi siitä osia Kaarlomanin pojille.
Philharmonia-orkesteri

Philharmonia-orkesteri (Philharmonia Orchestra) on Lontoossa toimiva sinfoniaorkesteri. Orkesterin on perustanut vuonna 1945 Walter Legge, alkuun lähinnä EMIn studio-orkesteriksi. Nykyinen ylikapellimestari on Esa-Pekka Salonen. Orkesterin kotisali on vuodesta 1995 ollut Royal Festival Hall.
Philharmonia-orkesteri kuuluu maailman tärkeisiin orkestereihin. Tosin vuonna 2008 Gramophone-lehden kyselyssä Philharmonia-orkesteri ei mahtunut 20 parhaan sinfoniaorkesterin joukkoon maailmassa. Helsingin Sanomien toimittajan Vesa Sirénin mukaan Philharmonia-orkesteri on Lontoon kahden parhaan orkesterin joukossa Lontoon sinfoniaorkesterin (London Symphony Orchestra) ohella.
Herbert von Karajan oli läheisessä yhteistyössä Philharmonia-orkesterin kanssa sen varhaisina vuosina. Esa-Pekka Salonen siirtyi kaudella 2008–2009 Philharmonia-orkesterin ylikapellimestariksi. Salonen nousi maineeseen 25-vuotiaana 1983, kun hänet hälytettiin peruuttaneen kapellimestarin tilalle johtamaan Philharmonia-orkesteria. Teoksena oli Mahlerin kolmas sinfonia.
Matthew Vaughn

Yksityiselämä

Vaughn on ollut naimisissa saksalaismalli Claudia Schifferin kanssa vuodesta 2002. Heillä on kolme lasta: poika Caspar Matthew (2003) ja tyttäret Clementine de Vere Dummond (2004) ja Cosima Violet (2010).
Viimeinen lohikäärme

Viimeinen lohikäärme (engl. Dragonheart) on vuonna 1996 julkaistu fantasia/seikkailuelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Dennis Quaid, David Thewlis, Pete Postlethwaite, Jason Isaacs, Julie Christie, Dina Meyer, Brian Thompson, Terry O'Neill ja John Gielgud. Sean Connery ääninäyttelee elokuvassa Draco-nimistä lohikäärmettä. Elokuvan on ohjannut Rob Cohen. Elokuva oli taloudellinen menestys ja voitti Saturn-palkinnon Parhaasta fantasiaelokuvasta ja Hollywood Digital Awardin. Elokuva sai myöhemmin jatko-osan Dragonheart: A New Beginning, joka julkaistiin suoraan videolle.
Särkijärvi (Kangasala, Liehunkulma)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,6 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Vesijaon valuma-alueeseen (35.784) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 118,3 metriä mpy.
Blake Foster

Elämäkerta

Foster syntyi Northridgessa, Kaliforniassa John ja Patricia Fosterille. Myöhemmin perhe sai toisen lapsen Callien. Foster alkoi harrastaa amerikkalaista Tang Soo Do karatea 4-vuotiaana 8. dan-asteen mustanvyön omaavan Tom Bloomin opissa. 15. joulukuuta 1996 hän sai mustanvyönsä ollessaan 11-vuotias. Nykyisin Fosterilla on 2. dan-asteen mustavyö Tang Soo Dossa.

Näyttelijänä

Foster aloitti näyttelemisen 8-vuotiaana esiintyessään televisiosarjassa Beverly Hills 90210 ja elokuvassa Street Knight – asfalttiritari, jossa hän ei kuitenkaan saanut mainintaa elokuvan lopputeksteissä. Foster esiintyi vielä televisiosarjassa Isojen poikien leikit ennen kuin nousi tunnetuksi elokuvan Power Rangers turbovaihteella myötä vuonna 1997 näyteltyään neljättä Sinistä Rangeria Justin Stewartia. Hän sai roolistaan Young Artist -ehdokkuuden vuotta myöhemmin ja näytteli pääosassa vuonna 1997 neljännessä Power Rangers -sarjassa Power Rangers Turbo. Sarjan päätyttyä Foster teki vielä vierasesiintymisen Power Rangers in Spacessa vuonna 1998 ennen kuin jätti Power Rangers -sarjan.
Sittemmin hän on tehnyt vierasesiintymisiä sarjoissa, kuten Walker, Texasista, Two of a Kind ja Skater Boys. Foster esiintyi myös Christopher Lloydin tähdittämässä elokuvassa Kids World, josta hän sai uransa toisen Young Artist -ehdokkuuden vuonna 2002. Hänellä oli rooli myös toimintakomediaelokuvassa Drifter TKD vuonna 2008.
Pihkovan alue

Maantiede

Pihkovan alue sijaitsee Itä-Euroopan tasangolla. Viron vastaisella rajalla sijaitsevat Pihkovanjärvi ja Peipsijärvi. Merkittävin joki on Pihkovanjärveen laskeva Velikaja.

Talous

Venäjän tilastokeskus Rosstatin mukaan Pihkovan alueen osuus Venäjän vuoden 2010 bruttokansantuotteesta oli 84 3 miljardia ruplaa. Vuoden 2010 väestönlaskennan asukasluvun mukaiselle väestölle tämä tarkoittaa 125,2 tuhatta ruplaa eli noin 3 068 euroa henkeä kohti vuodessa. Tämä on vain 48 prosenttia Venäjän federaation keskimääräisestä tasosta ja Luoteis-Venäjän alhaisin. Tällä mittarilla eli BKT:n kannalta alue kuuluu Venäjän 25 vähiten tuottavan federaatiosubjektin joukkoon henkeä kohti.
Alueen tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus, kevyt-, elintarvike- ja puunjalostusteollisuus. Lisäksi alueella on turpeen tuotantoa. Maatalous tuottaa viljaa, pellavaa ja vihanneksia. Alueella harjoitetaan myös on karjanhoitoa.
Alueella on hyvät rautatie- ja maantieyhteydet.

Historia

Pihkova mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran 903. Pihkovan alue kuului Novgorodin valtioon vuoteen 1348 asti, jolloin siitä tuli itsenäinen Pihkovan valtio. Pihkova liitettiin Venäjään 1510. Toisessa maailmansodassa Pihkovan alue oli Saksan miehittämä 1941-44. Pihkovan alue muodostettiin 23. elokuuta 1944 Leningradin alueen lounaisosasta. Kun Viro oli liitetty Neuvostoliittoon, siirrettiin sen itäiset osat Venäjään kuuluviksi. Pihkovan alueeseen liitettiin tällöin Petserin piiri, jonka väestö on pääasiassa virolaista. Viron uudelleen itsenäistyttyä Viro ja Venäjä ovat kiistelleet rajan paikasta.
Lauri Routila

Lauri Olavi Routila (s. 1934 Pori) on suomalainen filosofi, fenomenologi ja Jyväskylän yliopiston taidekasvatuksen emeritusprofessori.

Koulutus ja ura

Routila suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon Turun yliopistossa vuosina 1956–1959. Lisensiaatiksi hän valmistui vuonna 1962 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1969. Routila toimi Turun yliopiston filosofian assistenttina vuosina 1960–1969, filosofian vt. professorina 1970–1971 ja filosofian dosenttina vuosina 1970–1999. Hän oli Suomen Akatemian vanhempi tutkija vuosina 1971–1977 ja 1979–1980 sekä Hampurin yliopiston filosofian professori vuonna 1978. Hänet nimitettiin Jyväskylän yliopiston taidekasvatuksen professoriksi vuonna 1985. Virkanimike muuttui sittemmin taiteentutkimuksen professoriksi, jona hän toimi vuoteen 1999 asti. Routila toimi myös Kustannusliike ja kirjapaino Clarionin toimitusjohtajana ja graafisena suunnittelijana vuosina 1980–1983.
7. divisioona (jatkosota)

Tappiot

Yhtymien Päämajalle tekemien määräaikaisilmoitusten mukaan 7. divisioonan kokonaistappiot kaatuneina, haavoittuneina ja kadonneina olivat sodan aikana yhteensä 12 384 miestä, joka oli toiseksi suurin tappiomäärä koko sodan aikana.
Aston Barrett

Aston Francis Barrett (s. 22. marraskuuta 1946 Kingston, Jamaika) on jamaikalainen basisti ja rastafari. Hänet tunnetaan myös lempinimellä Family Man, sillä hänellä on 52 lasta.
Aston soitti pikkuveljensä Carltonin kanssa Bob Marleyn The Wailers -yhtyeessä, jossa hän oli aktiivisesti mukana yhtyeen albumien työstämisessä. Carlton murhattiin vuonna 1987 Jamaikalla.