Eugen (Ruotsin prinssi)

Elämäkerta

Eugen suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1884, kirjoittautui saman vuoden kevätlukukaudella Kristianian yliopistoon ja suoritti samana vuonna upseerin tutkinnon. Vuonna 1885 hän matkusti Italiaan, Egyptiin ja Syyrian ja palasi Istanbulin kautta. Jo samoihin aikoihin hän oli alkanut maalata. Kirjassa Våra minnen (1886), jonka hän julkaisi veljiensä Oskarin ja Karlin kanssa, on joitakin hänen piirroksiaan sekä jäljennökset kolmesta hänen maalaamastaan Palestiina-aiheisesta akvarellista.  Vuosina 1885–1886 hän opiskeli Uppsalassa Wilhelm von Gegerfeltin oppilaana. Hänen muita taiteiden opettajiaan olivat Hans Gude ja Hugo Salmson.
Vuoden 1887 alussa prinssi saapui Pariisiin, virallisen selityksen mukaan "harjoittaakseen jonkin aikaa taide­opintoja". Siellä hän käytti peitenimeä Monsieur Oscarsson ja opiskeli Léon Bonnat'n koulussa, jossa hän piirsi ja maalasi elävien mallien mukaan. Kun Bonnat'n koulu saman vuoden syksyllä lopetti toimintansa, siirtyi prinssi Eugen Henri Gervexin ateljeehen. Hän opiskeli kaikkiaan kaksi ja puoli vuotta talvisin Pariisissa ja maalasi kolmena kesänä ruotsalaisia maisema- ja henkilökuvia Dalbyssä Skånessa, jossa Hugo Salmson toimi hänen opastajanaan. Pariisin maailmannäyttelyssä 1889 Ruotsin osastolla oli näytteillä hänen pieni skånelais­aiheinen maalauksensa Perunapelto Dalbyssä (ruots. Potatisåker i Dalby) ja kolme pastellista muoto­kuva­harjoitelmaa. Näitä ei kuitenkaan mainittu näyttely­luettelossa, mutta nuori aloittelija, joka signeerasi teoksensa nimellä Eugène, tuli kuitenkin yleisölle tutuksi ja sai hienon arvostelun. Palkintojen jaon yhteydessä hän sai kunnia­mainnan pastelli­maalarina. Joulukuun 11. päivänä 1889 hänet valittiin ensimmäiseksi kunniajäseneksi Ruotsin tiedeakatemiaan.
Prinssi Eugen osoitti nopeasti itsenäisen taiteilijaluonteensa, hienon luontotunteen, joka etsi omia ilmaisu­muotojaan. Hänen tuotantonsa ensimmäisinä vuosina hänen palattuaan Pariisista osoitti antaumuksellista yksityiskohtien tutkimusta ja samaan aikaan pyrkimystä melodiseen luonnontunteeseen: Kuun nousu (ruots. Månuppgång'') ja Aamutunnelma (ruots. Morgonstämming) esittävät tunturimaisemia, Kevät (kruots. Våren) ja Sisäjärvi (ruots. Insjön) Mälarenin luontoa. Yllättävä teos oli Metsä (ruots. Skogen), joka ilmentää vahvaa tuntemusta yksinäisyydestä syvällä metsässä keskellä korkeita ja paksuja honkien runkoja. Kun se asetettiin näytteille, sitä sanottiin leikillisesti prinssin sukutauluksi.
Prinssin maalaukset saivat ennen pitkää uusia ilmaisumuotoja. Vuonna 1893 hän maalasi Södermanlandin maa­seudulla teokset Vanha linna (ruots. Det gamla slottet''), Auringon viimeinen välähdys (ruots. en sista solglimt) ja Molemmat poppelit (ruots. De båda popplarna). Yhdessä Pilvet (ruots. Molnet)-maalauksen kanssa vuodelta 1895 ne muodostavat oman ryhmänsä hänen teostensa joukossa. On oletettu, että hän sai raikkaita vaikutteita käydessään Etelä-Italiassa, mutta hänen on myös arveltu saatu vaikutteita sveitsiläiseltä taiteilija Arnold Böckliniltä. Maalaukset on tehty yksinkertaisin linjoin suurelle tasopinnalle, ja niille tyypillisiä piirteitä ovat aaltoileva maanpinta, tiiviit lehtikasat, kasautuneet pilvet ja taustalla voimakkaan sininen taivas. Saman tyylinen on myös hänen myöhempi triptyykkinsä Hagastämningar, jonka hän maalasi Tukholman uuden oopperatalon kuninkaallista lämpiötä varten vuonna 1898. Siinä hän toi maisemamaalaukset nykyiseen ruotsalaiseen koristemaalaustaiteeseen. Hän maalasi myös maisemakuvan Hagaparkenista klassisine pyöreine temppeleineen, jota ympäröi koristepoppeli sekä lehteviä ja kukkivia kastanjapuita. Värivalikoima on raikas ja reipas ja ilmentää kesäkuista sinistä taivasta ajelehtivine pilvineen, puiston rehevää vihreyttä ja sinisiä lahtia.
Aurinkoisista ja hienoista maisema-aiheista prinssi siirtyi muihin aiheisiin. Tukholman saaristosta tuli joksikin ajaksi tärkein alue, jossa hän tutki kesäyötä ja kesäisiä auringon­nousuja. Hänen ensimmäinen yritelmänsä oli Kesäyö (ruots. Sommarnatt), näkymä meren selkien yläpuolelle kohoavalta kukkulalta, josta katsottuna tummat metsäiset saaret kuvautuvat tyyneen veteen. Aiheeltaan saman­kaltaisia ovat myös Valoisa yö (ruots. Den ljusa natten), Yöpilvi (ruots. Nattmolnet) ja Tyyni vesi (ruots. Det stilla vattnet). Viimeksi­mainittu on romanttinen metsä­aiheinen teos, jossa tyyntä pikku lampea ympäröivät puut yötaivaan pilvien alla.
Kun prinssi vuonna 1905 oli muuttanut Waldemarsuddeen, hänen teoksiinsa ilmaantui uusi aihe­piiri, vesi­väylä Tukholmaan eri vuoden­aikoina ja vuoro­kauden aikoina: valkoiset saaristo­laivat kesä­iltojen hämärässä ja kesäöinä, etelä­rannan tehtaat talvella sekä luonto­aiheet Djurgårdenin saarella.
Kun kuninkaan ja hovin vihaama Strind­berg ja hänen yhteis­työ­kumppaninsa August Falck perustivat Intiimi­teatterin ja tarvitsivat rahaa, prinssi ei epäröinyt avustaa heitä. Testamentissaan hän määräsi, että hänen suuri taidekokoelmansa Waldemarsuddenissa tulisi kuulumaan valtiolle. Kokoelmaan kuuluu muun muassa Anders Zornin Carl Larssonn Ivan Aguélin ja Carl Fredrik Hillin teoksia sekä Ernst Josephsonin teos Näkki, jonka prinssi osti, kun sitä ei kelpuutettu Ruotsin kansallismuseoon. Puutarhassa on veistospuisto, jossa on muun muassa Carl Millesin, Carl Eldhin, Christian Erikssonin ja Lisa Erikssonin veistoksia. Vuosi hänen kuolemansa jälkeen, 1948, Waldemarsudden muutettiin taidemuseoksi, jossa hänen oma kokoelmansa muodostaa pääosan näytteillä olevista teoksista.
Prinssi Eugen osallisui juutalaisten ja poliittisten pakolaisten puolesta järjestettyihin mielipidekokouksiin, ja hänet nähtiin yhdessä natsi-Saksassa suuresti vihatun Mia Leche Löfgrenin kanssa etualalla vastustamassa kansallissosialismia. 
Prinssi Eugen oli naimaton aikana, jolloin perintöruhtinaat jokseenkin säännöllisesti menivät naimisiin vertaistensa kanssa.