google/wiki40b huggingface dataset:
Lissan taistelu

Taustaa

Visin saaren linnakkeet oli rakennettu Napoleonin ajalla brittijoukkojen vallatessa saaren. Britit poistuivat saarelta ja se luovutettiin 1815 Itävallalle, kun Britannialle luovutettiin Joonianmeren saaria. Vuonna 1866 saarella oli Itävalta-Unkarin varuskunta, johon kuului eversti Urs de Marginan johtamat 1 833 sotilasta. Varuskunnalla oli 88 tykkiä. Saaren tärkeimmän sataman San Giorgion suojana ei ollut miinoja eikä puomeja.

Visin valtausyritys

Italian joukkojen komentajan Persanon, jonka laivasto lähti 15. heinäkuuta 1866 Anconasta, suunnitelmana oli harhauttaa saaren puolustajia kahden kohteen tulittamisella ja laskemalla joukkoja maihin kahdessa muussa paikassa. Persano oli pyytänyt 5 000 jalkaväkisotilasta, mutta merelle lähdettäessä aluksilla oli vain 600. Kaikki jalkaväkimiehet oli sijoitettu vara-amiraali Albinin johtamille puurunkoisille aluksille.
Italian laivasto saapui 17. heinäkuuta Visin edustalle. Ensimmäisenä Persano lähetti tykkiveneet katkaisemaan lennätin yhteydet saaren ja mantereen väliltä. Tieto hyökkäyksestä oli jo kuitenkin lähetetty Pulaan von Tegetthoffille. Seuraavana aamuna Italian laivasto aloitti maakohteiden tulittamisen, jolloin Re d'Italia ampui 1 300 kranaattia. Illalla italialaiset vetäytyivät ja Persano pyysi lisää jalkaväkeä maihinnousua varten.
Affondatore saapui 9. heinäkuuta täydennyksineen tuoden 600 jalkaväkisotilasta. Alkuperäisen 600 ja täydennyksinä saapuneiden sekä 1 000 aluksilta kerätyn merimiehen avulla Persano päätti yrittää maihinnousua.
Persanon vetäydyttyä puolustautuneet joukot olivat vahvistaneet San Giorgion puolustusta. Persano käski Formidabilen päällikön valtaamaan sataman ja Albinin mukana tulleiden joukkojen nousemaan maihin sataman lähistöllä. Formidabile joutui kiivaaseen tykkituleen kärsien suuria tappioita ja syttyen palamaan, minkä seurauksena laivasto joutui vetäytymään. Albini ei laskenut joukkojaan maihin. Pimeyden laskeuduttua ja tuulen voimistuttua Persano keskeytti hyökkäyksen.
Italialaisten vetäytyessä puolustajilla oli San Giorgion puolustamiseksi vain viisitoista toimivaa tykkiä. Puolustajien tappiot olivat 24 kaatunutta ja 70 haavoittunutta. Italialaiset olivat menettäneet hyökkäyksessä kuusitoista miestä kaatuneina ja 96 haavoittuneina. Lisäksi lukuisia aluksia oli vaurioitunut ja hiilivarastot oli osalla lähes tyhjät. Aamuun mennessä tuuli oli edelleen voimistunut ja näkyvyys heikko.
Persano päätti olosuhteista huolimatta yrittää uutta maihinnousua. Tiedustelualus Esplaratore ilmoitti kello 07.50 havainneensa tuntemattomia aluksia länsiluoteessa.
Molekyylikello

Molekyylikello on molekyylien ajan mukana tapahtuvaan muuttumiseen perustuva ajoitusmenetelmä. Sillä koetetaan selvittää, milloin kaksi lajia erosivat toisistaan. Koska molekyylien muuttumisnopeus vaihtelee ajan kuluessa, molekyylikellolla saadaan monesti hyvin epätarkkoja tuloksia ilman menetelmän säätämistä muiden ajoitusmenetelmien avulla. Yleensä molekyylikelloa on käytetty soveltaen evoluutioteoriaa, paleontologiaa ja eläviä eliöitä. Nykyään molekyylejä etsitään myös vanhoista eliöistä kuten dinosauruksista. Molekyylien muuttuminen ajan mukana näkyy muun muassa globiineissa ja sytokromi-c:ssä.

Molekyylikello

Molekyylikellon idean kehittivät yhdysvaltalainen kemisti Linus Pauling ja Itävallassa syntynyt mutta Yhdysvalloissa uransa luonut molekyylibiologi Emile Zuckerkandl vuonna 1962. He nimesivät keksintönsä vuonna 1965 molekyylikelloksi ("molecular clock").
Se perustuu hypoteesiin, jonka mukaan tiettyihin DNA-jaksoihin syntyy tasaiseen tahtiin mutaatioita vuosimiljoonien aikana. Molekyylien evoluutio on siis ajan suhteen vakio, eli niiden eroista voidaan laskea kahden lajin erkanemisajankohta.
Eräiden tutkijoiden mukaan tällä tavalla voidaan selvittää, milloin laji on jakaantunut kahdeksi uudeksi lajiksi, koska eri lajeilta poimittuja DNA-tekstejä on verrattu kirjain kirjaimelta niin menestyksekkäästi, että on voitu niiden pohjalta laatia lajien sukupuita.
Esimerkiksi sytokromi-c on proteiini, jonka rakenteen kertovassa geenitekstissä on 339 kirjainta. Ihmisen sytokromi-c eroaa kahdeltatoista kirjaimelta hevosen sytokromi-c:stä. Ihmisillä ja marakateilla on vain yhden kirjaimen ero, kuten on myös hevosilla ja aaseilla. Sialla ja hevosella taasen on kolmen kirjaimen ero, joten se on etäisempää sukua hevoselle kuin aasi. Sytokromi-c:hen tulevien kirjoitusvirheiden määrä kuvastaa hyvin sen, miten perimää vertailemalla voidaan päätellä milloin haaroja on syntynyt eliökunnan sukupuuhun.
Perinnöllisyystutkija Motoo Kimura osoitti jo aikoinaan miten paljon geenitekstistä voi muuttua ilman, että tekstin merkitys muuttuu. Molekyylikello siis jättää miljoonien vuosien aikana DNA:han merkityksettömiä jälkiä.
Ajoituksia varten molekyylikello pitää kalibroida, ja sitä varten pitää arvioida DNA-ketjussa tapahtuvien neutraalien virheiden kasautuma. Yksi tapa kalibroida virheiden määrä on käyttää lähteenä kahta elävää ryhmää lajeja, joiden erkaneminen tiedetään tunnettujen fossiilien perusteella. Myös useita eri molekyylikelloja voidaan käyttää rinnakkain, jolloin virheen mahdollisuutta pienennetään.
Sachsen-luokka (fregatti)

Suunnittelu

Alusten taistelujohtojärjestelmänä on Thales Nederlandin (aiemmin Signaal) reaaliaikaisen tietokannan ja siihen liitetyn  viestiverkon käsittävä Sewaco FD -järjestelmä. Alusten keski- ja pitkän matkan ilmatorjuntajärjestelminä ovat Raytheon ESSM ja Standard SM2111-A -ohjukset, jotka laukaistaan VLS Mk41 32-siilon laukaisualustalta. Alukset on varustettu kahdella lyhyen kantaman RAM Mk31 -ilmatorjuntaohjusjärjestelmällä ja kahdella neljän ohjuksen Boeing Harpoon-merimaaliohjusjärjestelmällä.
Luokan alusten aseistusta täydentävät Oto Melaran 76 millimetrin tykki ja kaksi Rheinmetallin 20 millimetrin tykkiä. Aluksilla on kaksi kolmiputkista Mk32 torpedoputkea, joilla voidaan laukaista Eurotorp MU90 -torpedoita ja aluksilla toimivat kaksi NH90-helikopteria kykenevät laukaisemaan pitkän kantaman torpedoita.
Omasuojajärjestelminä ovat EADSin ja Defence Electronicsin FL1800 SII ECM-järjestelmä ja kuusi Sippican Hycor SuperBROC -heitintä, joilla voidaan laukaista suojasoihtuja. Tutkajärjestelminä on kaksi Atlas Elektronikin 9600-M I/J -alueen tutkaa, kaukovalvonta- ja seurantatutkana Thales Nederlandin toimittama SMART-L ja maalinosoitustutkana Thales Nederlandin APAR.
John Polkinghorne

John Polkinghorne (s. 16. lokakuuta 1930 Weston-super-Mare) on brittiläinen fyysikko ja teologi. Hän on myöhemmällä urallaan tutkinut laajasti tieteen ja uskonnon välistä suhdetta, ja hänelle myönnettiin tästä Templeton-palkinto vuonna 2002.
Polkinghorne valmistui Cambridgen yliopistosta. Vietettyään kaksi vuotta luennoitsijana Edinburghin yliopistolla hän palasi Cambridgeen 1958 ja toimi vuosina 1968–1979 matemaattisen fysiikan professorina. Hänet valittiin Royal Societyn jäseneksi 1974. 
Polkinghorne päätti kesken uransa ryhtyä lukemaan teologiaa, ja hänet vihittiin anglikaaniseksi papiksi vuonna 1982. Hän toimi Queens’ Collegen puheenjohtajana vuosina 1988–1996. Hänestä tehtiin ritari vuonna 1997. Hän on lisäksi Durhamin yliopiston kunniatohtori.
Polkinghornen mukaan tieteelliset ja uskonnolliset näkemykset eivät ole ristiriidassa keskenään, vaan täydentävät toisiaan. Polkinghornen mielestä luonnonteologialla on vakaa paikka uskonpuolustuksessa ja teologiassa.
Tiedettä, teologiaa ja todellisuuden luonnetta pohdiskelevien filosofisten julkaisujensa ohella hän on julkaissut omaelämäkerran From Physicist to Priest, an Autobiography (2007).
Divisi

Divisi [-vi’-] (italiaa = 'jaetut') on musiikkitermi ja tarkoittaa orkesterisävellyksissä viulujen tai muitten
jousisoittimien jakautumista kahdeksi tai useammaksi eri ääneksi.
Greif

Palvelus

Toisen maailmansodan alkaessa alus kuului 5. torpedovenelaivueeseen ja se osallistui länsivallin miinakenttien laskuun Pohjanmerellä syyskuussa 1939. Saksan hyökätessä Norjaan alus kuului Kristiansandin eteläosiin ja Arandaliin suunnattuun ryhmä 4:ään yhdessä Luchsin ja Seeadlerin kanssa. Alus upotti 10. huhtikuuta 1940 torpedoimalla HMS Truantin laukaisemasta torpedosta pahoin vaurioituneen risteilijä Karlsruhen.
Alus upotettiin 24. toukokuuta 1944
Yukikaze

Palvelus

Palvelukseen otettaessa Yukikaze liitettiin 2. laivaston 2. hävittäjälaivueen 16. hävittäjäviirikköön päällikkönään Tobita Kenjiro. Alus oli viirikön komentajan Shibuya Shiron komentoalus. Se lähti 26. marraskuuta laivueen mukana merelle purjehtien Terashimansalmen kautta Palaulle, jonne saavuttiin 1. joulukuuta. Alus lähti 6. joulukuuta Palaulta Etelä-Filippiinien hyökkäysosaston mukana tehtävänään suojata lentotukialus Ryujoa, jonka koneiden piti iskeä Davaolle.
Tämän jälkeen alus suojasi useita maihinnousuja muun muassa Hollannin Itä-Intiaa vallattaessa, kuten 12. joulukuuta Legaspissa, 24. joulukuuta Lamoninlahdella, 11. tammikuuta 1942 Menadossa, 24. tammikuuta Kendarissa, 31. tammikuuta Ambonissa, 20. helmikuuta Timorissa ja lopulta 27. tammikuuta Jaavan itäosiin tehtyä maihinnousua. Alus osallistui Jaavanmeren taisteluun 27.–28. helmikuuta.
Maaliskuussa alus teki sukellusveneentorjuntapartioita Jaavanmerellä, kunnes se 29. maaliskuuta alkaen suojasi Ambonista läntiseen Uuteen-Guineaan lähetettu maihinnoususaattueita. Se tuki Sorongin, Manokwarin ja Sarmin valtausta. Operaatioista vapauduttuaan alus siirtyi Davaoon. Se ajoi operaatioiden aikana koralliriutalle ja aluksen potkuri vaurioitui. Alus lähti 26. huhtikuuta Davaosta telakalle Kureen, jonne se saapui 2. toukokuuta.
Yukikaze palasi palvelukseen lähtien 21. toukokuuta Kuresta laivueensa mukana Saipanille, jonne laivue saapui 25. toukokuuta. Se osallistui 3.–6. kesäkuuta Midwayn, Santa Cruzin, Leytenlahden sekä Filippiinienmeren taisteluihin, sekä pitkäkestoiseen joukkojen kuljetus- ja huolto-operaatioon ja laivastotaisteluihin Guadalcanalin taistelun aikana. Taisteluiden välillä Yukikaze osallistui laivojen suojausoperaatioihin ja vietti viimeiset kuukautensa vartioiden Japanin satamia. Sodan jälkeen Yukikaze kuljetti kotiin yhä ulkomailla olevia japanilaisia sotilaita, yhteensä hieman yli 3 000 miestä.

Kiinan laivastossa

Yukikaze luovutettiin 6. heinäkuuta 1947 Kiinalle osana sotakorvauksia. Alus nimettiin Tang Yaniksi (丹陽). Pian tämän jälkeen siitä tuli Kiinan kansantasavallan laivaston lippulaiva. Tang Yan siirrettiin reserviin vuonna 1966 ja laivan alkuperäinen japanilainen miehistö yritti saada sen museolaivaksi Japaniin, mutta taifuuni vaurioitti laivaa sen ollessa satamassa, ja luovuttaminen takaisin muuttui mahdottomaksi. Lopulta se romutettiin 1970-luvulla.

Museo

Aluksen alkuperäistä aseistusta ja esineistöä on nähtävissä Koudashiman saarella sijainneessa entisessä keisarillisen Japanin laivaston koulutustukikohdassa, joka on muutettu museoksi.
Unto Monosen muistomerkki

Unto Monosen muistomerkki Someron  kaupungintalon puistossa taidetalo Aholan edustalla on omistettu tangosäveltäjä Unto Monosen muistolle. Graniittisen muistomerkin on suunnitellut Monosen ystävä,  somerolainen Jorma Nordman. Muistomerkki pystytettiin vuonna 1996. Aloitteentekijänä sen pystyttämisessä oli Somerolla toimiva Unto Mononen -yhdistys. Muistomerkin kuva-aiheina ovat kitara, kuu ja tähdet. Muistomerkissä oleva teksti on lainaus säveltäjältä: "Lauluni tulevat jostakin tuolta siniseltä taivaalta."
Afrodisiaka

Afrodisiaka eli lemmenrohto tarkoittaa aineita, lähinnä rohtoja ja ruoka-aineita, joiden uskotaan kiihottavan lemmenviettiä. Nimi tulee kreikkalaisesta jumalattaresta Afroditesta. Osa aineista on leimattu afrodisiakaksi muotonsa ja rakenteensa takia (esimerkiksi osterit ja sarvikuonon sarvi), osa aiheuttaa turvotusta suun limakalvoilla (espanjankärpänen, chili).
Tyypillistä afrodisiakalle on, että se on hiukan eksoottista ja vaikeasti hankittavissa.
Ticino

Sijainti

Ticino rajoittuu pohjoisessa Valais’n, Urin ja Graubündenin kantoneihin. Lännessä, etelässä ja kaakossa rajanaapurit ovat italialaiset Piemonten ja Lombardian alueet. Kantonin pohjoisosa on Alppien vuoristoa; kantonin korkein kohta on Rheinwaldhorn (3 402 m mpy.). Eteläosa on Sveitsin matalinta aluetta: Lago Maggiore- ja Luganojärvi ovat pari sataa metriä merenpinnan yläpuolella. Eteläosassa onkin melkein välimerellinen ilmasto.

Historiaa

Ticino oli keskiajalla hallinnollisesti ja kulttuurillisesti osa Milanoa, kunnes alue 1400- ja 1500-lukujen sotien seurauksena liitettiin Sveitsin valaliittoon.

Asukkaat ja hallinto

Asutus on vahvasti keskittynyt alueen eteläosaan, jossa Välimeren vaikutus, niin ilmaston kuin kulttuurinkin suhteen, näkyy vahvana. Vuoden 2016 lopulla Ticinossa oli 354 375 asukasta.
Kantoni on italiankielinen: 88 prosenttia asukkaista käyttää italiaa pääkielenään (vuonna 2014). Kantonin asukkaista oli vuonna 2014 katolisia oli 69 prosenttia.

Talous

Suurien korkeuserojen ja monien jokien ansiosta Ticinossa on useita patojärviä ja vesivoimalaitoksia. Maatalous on pohjoisessa lähinnä karjanhoitoa ja etelässä viininviljelyä. Muita viljelykasveja ovat maissi, perunat, tupakka ja vihannekset. Suurin elinkeino on matkailu; matkailijoiden yöpymisiä oli kantonissa vuonna 2015 noin 2,2 miljoonaa. Matkailu keskittyy kesään: houkuttimina ovat järvet, aurinko ja vaellukset alppiniityillä. Kesämatkailun keskuspaikka on Ascona. Sveitsin kolmanneksi suurimpana pankkikeskuksena Lugano on kantonin liike-elämän keskus.
Kantonin työpaikoista 75 prosenttia oli vuonna 2014 palvelusektorilla. Työpaikoista oli teollisuudessa 24 prosenttia ja alkutuotannossa yksi prosentti.

Liikenne

Sveitsin pohjois-eteläsuuntaiset valtaväylät, moottoritie A2 sekä Gotthardin rautatie, Pohjois-Sveitsistä Italiaan kulkevat Gotthardin maantie- ja rautatietunnelien kautta, Ticinojoen vartta kantonin halki. Moottoritie A13 johtaa Moesajoen vartta koilliseen Graubündeniin. 
Luganossa on alueellinen lentoasema. Tilo-junayhtiö hoitaa alueellisen rautatieliikenteen.
Siilinjoki

Siilinjoki on joki Siilinjärven kunnassa. Joki kulkee pohjois-etelä-suunnassa noin kilometrin päässä Siilinjärven keskustasta itään. Joki alkaa Pieni-Sulkava järvestä ja laskee Siilinlahteen.
Joki on vajaa kaksi kilometriä pitkä. Noin puolessa välissä joki alittaa Kantatie 75:n. Näillä paikkeilla joen varrella on myös komea vanha mylly.
Joen varrella Siilinjärven asuinalueista ovat Ahmo, Siilinpää ja Joentaus.
Lunar Prospector

Lunar Prospector oli yhdysvaltalainen Kuuta kiertänyt miehittämätön avaruusluotain, joka laukaistiin 7. tammikuuta 1998 Cape Canaveral Air Force Stationin laukaisukompleksi 46:sta, Floridasta. Luotain saavutti Kuun kiertoradan neljä päivää myöhemmin. Lunar Prospector kiersi Kuun pintaa muun muassa kuvaten Kuuta, tutkien magneetti- ja painovoimakenttää. Siinä ei ollut kameraa, mikä vähensi lennon huomiota julkisuudessa.

Tehtävä

Luotaimen napojen kautta kiertävä rata oli matala, ja se kiersi Kuuta alimmillaan vain 10 kilometrin korkeudessa. 31. heinäkuuta luotain ohjattiin iskeytymään Kuun etelänavalle. Tarkoitus oli yrittää paljastaa mahdollinen vesi Kuussa, joka höyrystyisi törmäyksessä. Törmäyspilveä ei kuitenkaan onnistuttu havaitsemaan. Luotaimen 570 päivää kestänyt lento maksoi 62,8 miljoonaa dollaria.

Eugene Shoemaker

Eugene Shoemaker, tunnettu planeetta- ja komeettatutkija, joka myös löysi komeetta Shoemaker-Levy 9:n, halusi aikanaan päästä astronautiksi Apollo-ohjelmaan, mutta terveyssyistä tämä ei onnistunut. Shoemakerin kuoltua hänen ruumiinsa tuhkattiin ja laitettiin pieneen koteloon Lunar Prospectorin sisään. Kun luotain iskytyi Kuuhun, Shoemakerin tuhka levisi Kuun etelänavalle.
Kylänlahti

Kylänlahti on kylä Lieksassa. Lieksan keskustaan on matkaa 15 km, Nurmekseen 43 km ja Joensuuhun 108 km. Kylä sijaitsee Viekijärven rannan läheisyydessä. Kylänlahden halki kulkee vanha tie Lieksasta Nurmekseen. Ennen vuoden 1973 kuntaliitosta Kylänlahti oli osa Pielisjärven kuntaa.
Kylässä toimii Lieksan kristillinen opisto, joka on tunnettu myös Kylänlahden opistona. 
Kylänlahden rautatieasema on rataosalla Joensuu–Kontiomäki. Päivittäin asemalla pysähtyy kaksi kiskobussivuoroa.
Eddie Edwards

Yksityiselämä

Edwards sai uransa parhaimpina aikoina mainossopimuksista isot rahat, mutta siitä huolimatta ajautui konkurssiin vuonna 1992. Myöhemmin Eddie aloitti lakitieteen opiskelut Leicesterin De Montfort -yliopistossa ja valmistui sieltä 2003. Nykyään hän asuu vaatimattomassa asunnossa Woodchesterissa Samantha-vaimonsa ja kahden tyttärensä Ottilien ja Honeyn kanssa.
Erik Karlsson (jääkiekkoilija, 1994)

Seuraura

Karlssonin kasvattajaseura on Lerums BK. Hän pelasi myöhemmät juniorivuotensa Frölunda HC:ssa, jossa Karlsson voitti U16 SM:n mestaruuden vuonna 2010. Kaudella 2010–2011 hän voitti J18 Allsvenskanin runkosarjassa joukkueen sisäisen syöttöpörssin ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Andreas Johnsonin kanssa. Karlsson voitti kauden päätteeksi sekä J20 SuperElitin että J18 Allsvenskanin mestaruuden. Hän voitti kauden aikana myös Junior European Trophyn mestaruuden. Kausi 2011–2012 päättyi J18 Allsvenskanin pronssiin.
Carolina Hurricanes varasi Karlssonin neljännellä kierroksella 99. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2012. Kaudella 2012–2013 hän debytoi Frölundan Elitserien-joukkueessa, jossa Karlsson pelasi viisi runkosarja- ja yhden European Trophy -ottelun jääden niissä ilman tehopisteitä. Hän pelasi ensimmäisen Elitserien-ottelunsa 18. joulukuuta 2012 AIK IF:ää vastaan. Karlsson sai ottelussa jääaikaa 7.30 minuuttia. Hän pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua lainalla sarjatasoa alempana HockeyAllsvenskan-joukkue Karlskrona HK:ssa. Huhtikuussa 2014 Karlsson teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Frölundan kanssa.
Varsinaisella SHL:n tulokaskaudellaan 2013–2014 Karlsson teki 41 runkosarjaottelussa tehot 5+1=6 ja kuudessa playoff-ottelussa yhden maalin. Hän teki ensimmäisen SHL-maalinsa 16. marraskuuta 2013 vieraissa AIK IF:ää vastaan. Karlssonin osuma jäi Frölundan 2–6-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Helmikuussa 2014 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Saman vuoden toukokuussa Karlsson teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Carolina Hurricanesin kanssa. Hän pelasi kauden 2014–2015 kuitenkin vielä lainalla Frölundassa. Karlsson voitti Mestarien liigan hopeaa.
Kaudeksi 2015–2016 Karlsson siirtyi Carolina Hurricanesin organisaatioon. Hän pelasi kautensa suurimmaksi osaksi AHL-joukkue Charlotte Checkersin vahvuudessa, jossa tulokaskausi toi 49 runkosarjaottelussa tehot 3+6=9. Karlsson pelasi kauden aikana myös kolme ottelua ECHL-joukkue Florida Everbladesissa. Kauden 2016–2017 hän pelasi kokonaan Checkersissa. Kaudeksi 2017–2018 Karlsson palasi kotimaahansa ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Allsvenskan-joukkue Timrå IK:hon. Hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Karlsson oli Timrån toiseksi paras pistemies Jonathan Dahlénin jälkeen tehoilla 9+19=28. Hän oli nostamassa joukkuetta kauden päätteeksi SHL:ään.
Karlsson siirtyi kaudeksi 2018–2019 vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue KooKoohon. Maaliskuussa 2019 hän teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.

Muuta

Karlssonin pikkuveli Anton pelaa hyökkääjänä Allsvenskan-joukkue Leksands IF:ssä. Hänellä on Arizona Coyotesin NHL-varaus vuodelta 2014. Veljesten isä Martin Karlsson on juniorivalmentaja.
Anna-Liisa Kasurinen

Anna-Liisa Kasurinen (o.s. Oksanen, ent. Piipari, s. 8. toukokuuta 1940 Kivijärvi) on entinen SDP:n kansanedustaja ja kaksinkertainen ministeri. Kymen läänin vaalipiiriä 1979–1995 edustanut Kasurinen oli kulttuuriministeri 1987–1991 ja ministeri liikenneministeriössä 1990–1991. Presidentin valitsijamies Anna-Liisa Kasurinen oli 1978, 1982 ja 1988. Hän putosi eduskunnasta vuoden 1995 vaaleissa. 
Kunnallispolitiikassa Kasurinen oli Kotkan kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1972–2008 ja kaupunginhallituksen puheenjohtaja 2001–2008. Vuonna 2003 Kasurinen sai kaupunkineuvoksen arvonimen.
Koulutukseltaan Kasurinen on sairaanhoitaja.
Laurentius Petri

Laurentius Petri (Örebro, Närke 1499 – Uppsala 26. lokakuuta 1573), alkuaan Lars Petterson, liikanimeltään Nericius tai Nericianus (Närkeläinen) oli Ruotsin ensimmäinen luterilainen arkkipiispa ja tärkeä uskonpuhdistaja. Hän oli Olaus Petrin nuorempi veli.

Elämä

Laurentiuksen ja Olauksen isä oli örebrolainen seppä Peter Olofson ja äiti Kristina Landsdotter, joka eli aina vuoteen 1545 asti ja ehti todistaa poikiensa menestystä. Ensiopetuksen Petrin veljekset saivat Örebron karmeliittaluostarissa.
Laurentius Petri opiskeli veljensä kanssa Martti Lutherin alaisuudessa Wittenbergissä, josta he lähtivät levittämään luterilaisuutta Ruotsiin.
Ollaan vapaita

Tuotanto

Elokuvaan ovat tehneet musiikkia Paula Vesala, Lauri Ylönen, Olavi Uusivirta, Terhi Kokkonen, Joel Melasniemi, Kerkko Koskinen, Timo Kiiskinen, Yona, Markus Koskinen, Peppina, Toni Kimpimäki, Jarkko Meretniemi, Matti Pitkänen, Väinö Wallenius, Pepe Johansson, Sanni, Elias Kaskinen, Asa, Super Janne, MGI, Tua Harno, Pyry Nikkilä sekä Niina Koponen. Elokuvaa varten kirjoitettiin 13 uutta musiikkikappaletta. Elokuvan nimi- ja tunnuskappaleen ”Ollaan vapaita” ovat säveltäneet Pyry Nikkilä ja Niina Koponen, joista jälkimmäinen on myös sanoittanut sen. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin 10. kesäkuuta 2015.
Tuotanto herätti huomiota katkaisemalla Helsingin Mannerheimintien liikenteen kuvauksia varten lauantaina 19. heinäkuuta 2014. Kiasman edustalla kuvatussa kohtauksessa aktivistit vaativat autotonta keskustaa ja parempia pyöräteitä Helsinkiin.
Elokuvan budjetti oli 1 380 000 euroa, josta Suomen elokuvasäätiön osuus oli 800 000 euroa.

Juoni

Ollaan vapaita kertoo kolmikymppisestä Seljasta (Maria Ylipää), joka on antanut teiniraskautensa tuloksena syntyneen lapsen pois adoptiossa. Myöhemmin 16-vuotiaaksi varttunut poika (Johannes Brotherus) ilmaantuu Seljan ovelle, ja äiti ja poika joutuvat arvioimaan elämänsä uudelleen.
Peter Angerer

Peter Angerer (s. 14. heinäkuuta 1959) on entinen länsisaksalainen ampumahiihtäjä ja olympiavoittaja.
Angerer saavutti ampumahiihdossa yhteensä 10 arvokisamitalia, joista neljä tuli henkilökohtaisilta matkoilta. Olympiakultaa hän voitti Sarajevon 1984 kisoissa 20 kilometrin kilpailussa lähes 1,5 minuutin erolla Itä-Saksan Frank-Peter Roetschiin. Hopeaa hän sai 10 kilometrillä hävittyään Norjan Eirik Kvalfossille 8,6 sekuntia. Pronssimitalin hän sai viestissä. 
Ampumahiihdon maailmancupin kokonaiskilpailun Angerer voitti kaudella 1982/1983.
Kyyrölä (Viipurin lääni)

Historia

Karjalankannaksen siirryttyä Uudenkaupungin rauhassa 1721 Venäjälle  Kyyrölän lahjoitusmaahovin omistaja Grigori Tšernyšev siirrätti autioituneille tiloille 29 maaorjaperhettä Venäjältä Jaroslavlin ja Kostroman alueilta. He juurtuivat näille uusille asuinsijoilleen ja muodostivat oman yhdyskuntansa. He olivat ortodokseja ja säilyttivät kielensä, tapansa ja perinteensä senkin jälkeen kun alueesta tuli osa Suomen suuriruhtinaskuntaa 1812 ja edelleen itsenäistä Suomea 1917. Se oli Suomen suurin yhtenäinen venäjänkielinen asutus.
Itse Kyyrölän kylän (Krasnoje Selo, nyk. Krasnoselskoje) lisäksi Kyyrölän yhteisöön ja sittemmin kuntaan  kuului kolme muuta  venäjänkielistä kylää: Kangaspelto (Novaja derevnja, nyk. Iskry), Parkkila (Parkino, nyk. Podgorje) ja Sudenoja (Razvoz, nyk. Muravjevo). Alue kuului Muolaan kuntaan vuoteen 1890, jolloin se erotettiin omaksi Kyyrölän kunnaksi, joka puolestaan liittyi takaisin Muolaaseen vuonna 1934. 
Itsenäisyyden aikanakin kylien väestö oli mieleltään suomalaista. Miehet taistelivat Suomen armeijassa. Heitä kaatui sodassa 47. Kyyrölään sankarihautausmaalle on haudattu 25 sodassa kaatunutta. Sotien jälkeen kyyröläläiset asutettiin etupäässä Hämeenlinnan seudulle. Hämeenlinnan Ruununmyllyn kylässä heitä oli ja on edelleen niin runsaasti, että eräästä Ruununmyllyn sivukylästä käytetään nimitystä Pikku-Moskova. Tunnettu kyyröläisten jälkeläinen on ministeri Tarja Filatov.
Nykyisin Kyyrölän alue on osa Viipurin piirin Kyyrölän eli Krasnoselskojen maalaiskuntaa.