google/wiki40b huggingface dataset:
Annie-gaala 2011

Ehdokkaat ja voittajat

Pääluokkien ehdokkaat ja voittajat (lihavoituna):
Fernando Amorebieta

Seurajoukkueura

Amorebieta liittyi Athleticin junioreihin kaudella 1996–1997 pelattuaan sitä ennen yhden vuoden koulunsa joukkueessa. Kaudeksi 2003–2004 hän nousi seuran kolmosjoukkueeseen Basconiaan ja kaudeksi 2004–2005 kakkosjoukkueeseen Athletic B:hen.
Ensiesiintymisensä Athleticin edustusjoukkueessa Amorebieta teki Intertoto-cupin ottelussa Ecomaxia vastaan 2. heinäkuuta 2005. Ensiesiintyminen Primera Divisiónissa seurasi 7. tammikuuta 2006 ottelussa Deportivoa vastaan, minkä jälkeen hän vakiinnutti pian paikkansa avauskokoonpanon pelaajana. Kaudella 2008–2009 Amorebieta joukkueineen ylsi Copa del Reyn loppuotteluun, ja kausilla 2009–2010 ja 2011–2012 joukkue osallistui Eurooppa-liigaan.

Maajoukkueura

Amorebieta pelasi Espanjan nuorisomaajoukkueissa ja oli voittamassa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta vuonna 2004. Espanjan A-maajoukkueen mukana hän oli ensimmäistä kertaa elokuussa 2008, mutta ei lopulta debytoinut tuolloin pelatussa Tanska-harjoitusottelussa.
Venezuelan jalkapalloliitto tiedotti elokuussa 2010 olleensa yhteydessä Amorebietaan tämän mahdollisesta siirtymisestä synnyinmaansa maajoukkueen riveihin. Asia oli esillä jo joulukuussa 2006, mutta siirtyminen ei ollut FIFAn silloisten sääntöjen mukaan enää mahdollista pelaajan edustettua aikaisemmin Espanjaa junioritasolla ja täytettyä jo 21 vuotta. FIFA poisti 21 ikävuoden säännön vuonna 2009. Ensiesiintymisensä Venezuelan maajoukkueessa Amorebieta teki 2. syyskuuta 2011 ystävyysottelussa Argentiinaa vastaan.
Amorebieta on pelannut myös epävirallisessa Baskimaan maajoukkueessa – ensimmäisen ottelunsa juuri Venezuelaa vastaan kesäkuussa 2007.
Markus Schmidt

Markus Schmidt (s. 23. lokakuuta 1968) on itävaltalainen entinen ohjaskelkkailija, joka kilpaili vuosina 1987–1997.
Schmidtin suurin saavutus on olympiapronssi kaksikosta Albertvillessä 1992. MM-tasolla hän saavutti sekajoukkueesta kultaa Altenbergistä 1996 sekä hopeaa Winterbergistä 1991. EM-kilpailuissa hän saavutti pronssia Siguldan kaksikosta 1996.
Roswell Rudd

Roswell Hopkins Rudd Jr. (17. marraskuuta 1935 – 21. joulukuuta 2017 Kerhonkson, New York) oli yhdysvaltalainen pasunisti. Hänet tunnetaan jazzin monipuolisena taitajana; hän soitti jo varhain dixielandia, mutta painotti sittemmin muun muassa free jazzin ja avantgarde-jazzin alueita. 
Rudd syntyi Sharonissa, Connecticutissa. Hän valmistui Yalen yliopistosta ja opetti etnomusikologiaa Bard Collegessa ja Mainen yliopistossa. Hän teki vuodesta 1962 pitkäaikaista yhteistyötä ystävänsä, saksofonisti Archie Sheppin kanssa. Tärkeä tekijä hänen urallaan oli myös elinikäinen ystävyys Steve Lacyyn ja tämän kanssa yhteistyössä tehdyt Thelonious Monkin musiikin levytykset.
Rudd vieraili useaan otteeseen Malissa. Hän oli kiinnostunut maailmanmusiikista ja levytti sitä esimerkiksi koransoittaja Toumani Diabatén kanssa. Vuonna 2005 hän julkaisi Blue Mongol -nimisen levytyksen burjaattiyhtyeen kanssa.
Meghnad Desai

Meghnad Jagdishchandra Desai, paroni Desai (s. 10. heinäkuuta 1940, Vadodara)  intialaissyntyinen brittiläinen taloustieteilijä ja kirjailija. Hän on London School of Economicsin emeritusprofessori (Centre for the Study of Global Governance) ja Britannian parlamentin ylähuoneen jäsen. Hän on kirjoittanut lukuisia taloustieteellisiä julkaisuja ja ollut kehittämässä niin sanottua inhimillisen kehityksen indeksiä, jonka avulla arvioidaan elinajan, lukutaidon, koulutuksen ja elintason mittareilla ihmisten hyvinvointia.
Little, Brown and Company

Little, Brown and Company on yhdysvaltalainen kirjankustantamo, jonka perustivat vuonna 1837 Charles Coffin Little ja James Brown. Vuodesta 2006 lähtien Little, Brown and Company on ollut osa ranskalaiseen Hachette Livreen kuuluvaa Hachette Book Group USA:ta. Kustantamo kustantaa sekä kauno- että tietokirjallisuutta. Sen menestyneimpiin kustanteihin kuuluvat kenties Stephenie Meyerin Houkutus-kirjasarjan romaanit, joita se on julkaissut vuodesta 2005 lähtien. Little, Brown and Company on julkaissut muun muassa myös Nelson Mandelan, J. D. Salingerin ja Gore Vidalin teoksia.
Alarik Tawaststjerna

Alarik Axel Tawaststjerna (12. joulukuuta 1873 Helsinki – 2. kesäkuuta 1922 Kauniainen) oli suomalainen arkkitehti.
Tawaststjernan vanhemmat olivat kenraalimajuri Fritiof Alarik Tawaststjerna (1824–1896) ja Josefina Maria Laurell (1838–1904). Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1892 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1897 ja filosofian maisteriksi 1900. Arkkitehdiksi Tawaststjerna valmistui Polyteknillisestä opistosta 1903. 
Tawaststjerna oli muinaistieteellisen toimikunnan amanuenssina ja arkkitehtina 1911–1922. Hän toimi myös praktisoivana arkkitehtina Helsingissä ja oli Arkkitehti-lehden päätoimittajana 1917–1919.
Alarik Tawaststjerna oli naimisissa vuodesta 1903 filosofian maisteri Svea Ingmanin kanssa.
Tom Wisdom

Koulutus

Tom Wisdom opiskeli Tauntons Collegessa Southamptonissa sekä Academy Drama Schoolissa, jossa hän sai näyttämöstipendin (Stage Scholarship).

Työt televisiossa ja valikoitu filmografia

Televisiossa hän näytteli Tom Fergusonia Coronation Street -sarjassa 1999-2000, Ivor Clairea Evelyn Waughin sovituksessa Kunnian miekka (Sword of Honour) 2001, Stephen Clarken Suspicionissa 2003 sekä Marco Baileyn Sky One -lentodraamassa Kymppikerho (Mile High) 2003-2004. Muita televisioesiintymisiä ovat olleet muun muassa Harry Enfieldin Brand Spanking New Show, Children of the New Forest ja Wycliffe and Blackhearts in Battersea.
Elokuvanäyttelijänä Wisdom on esiintynyt muun muassa elokuvissa The Sisterhood of the Traveling Pants 2, Fire and Ice ja Hey Mr. DJ. Hänen tunnetuin roolinsa lienee Frank Millerin sarjakuvaan pohjautuvassa 300-elokuvassa, joka kertoo Thermopylaen taistelusta 480 eaa.
Wisdomin uusimman elokuvan The Boat That Rocked ensi-ilta on kaavailtu pidettäväksi 3. huhtikuuta 2009.

Roolit teatterissa

Wisdomin teatterirooleja ovat olleet muun muassa Stanhope Journey’s Endissä (UK-kiertue, 2005) ja Guy Bennett Julian Mitchellin Another Country Arts Theatressa vuonna 2000. Wisdom loi myös Steven Carterin roolin Patrick Wilden näytelmässä What’s Wrong With Angry? vuonna 1994.

Yksityiselämä

Tom Wisdomin isä työskenteli Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimissa, joten perhe muutti paljon ja he ovat asuneet Swindonin lisäksi ilmavoimien tukikohdissa Doncasterissa ja Devonissa. 189-senttisellä Wisdomilla on kaksi sisarusta: vanhempi veli ja nuorempi sisko.
Keisarin uudet kuviot 2. Kronkin uudet kuviot

Juoni

Kronkin isä Papi on saapumassa Kronkin luo, joka on siitä kauhuissaan. Papi on sanonut Kronkille, että hänen täytyy hankkia iso mäenharjatalo ja perhe, jotta hänestä tulisi joskus jotain. Aikoinaan pahamaineinen Yzma huijasi Kronkia myymään taikajuomaa, joka auttaisi vanhuksia heidän kivuissaan. Kerran hän myös rakastui kurrepartion leirin naisvetäjään, Lintusaloon. Heidän rakkautensa ei kestänyt pitkään, koska yhden partiolaisen nimeltä Tipo huijattua leirikisassa, Kronk oli asettunut Tipon puolelle eli Lintusaloa vastaan. Kun Kronk oli kertonut tarinansa, Papi oli jo ovella.
Carl-Olof Tötterström

Carl-Olof Tötterström (24. elokuuta 1926 Turku – 10. toukokuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen moottoripyöräilijä. Hän edusti kilpauransa aikana Porvoon Moottorikerhoa.

Kilpaura

Tötterström aloitti kilpailemisensa hyvin nuorena ja nousi nopeasti Suomen TT-ajajien kärkijoukkoon. Hän kilpaili sekä Suomessa että Ruotsissa. Tötterströmin ensimmäisiä voittoja oli kerhomestaruus Porvoon Moottorikerhon järjestämässä Veckjärven ajoissa 1948. Carl-Olof ajoi Matchless pyörällä luokassa 500 cm3. Vuonna 1950 hän nousi kansalliseen tietoisuuteen voitettuaan Päijänteen ympäriajon. Samana vuonna hän myös voitti Savonlinnan TT-ajot Triumph-pyörällä sekä Suomen maantiemestaruuden. Seuraavana vuonna 1951 hän voitti Pyynikinajot luokassa 500 cm3. Hän kilpaili myös Ruotsissa hyvällä menestyksellä. Hänellä on lukuisia voittoja pienemmissä kilpailuissa Suomessa.

Viimeinen kilpailu

Tötterström oli ostanut Triumph 500 cm³ pyörän Raine Lampiselta. Raine Lampinen oli aikaisemmin voittanut tällä pöyrällä useita kilpailuja mm. Eläintarhanajot vuonna 1950. Pyörä oli hyvin nopea koska siihen oli tehty useita rakenneparannuksia. Tällä pyörällä hän ajoi Eläintarhanajoissa äitienpäivänä 10. toukokuuta 1953. Pyörän numero oli pahaenteisesti 13. Kolmen ajajan kärki Alan-J Dudley Ward, Harry Bostok ja Carl-Olof Tötterström taistelivat voitosta. Kaikilla kolmella oli Triumph-pyörät.
Toiseksi viimeisellä kierroksella sattui Tötterströmille onnettomuus Moukaripörssin alamäessä. Tötterström kallisti pyöräänsä liikaa, jolloin jalkatappi ja pakoputki osuivat rataan. Tötterström luisui rata-aidan pystytolppien välistä metsään. Hän kuoli sairaalassa.
Porvoon TT-ajot Aunelan lenkillä ajettiin 14. toukokuuta 1953. Kaikki osanottajat luovuttivat osanottomaksunsa ja palkintorahansa Carl-Olof Tötterströmin perheelle, johon kuului puoliso ja neljän kuukauden ikäinen poika.
Toini Kalima

Toini Hildegard Kalima (26. elokuuta 1884 Pukkila – 20. kesäkuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuuden suomentaja.
Devon’s Ghost: Legend of the Bloody Boy

Juoni

Canyonin high school avataan uudestaan herra ja rouva Walkerin myötä, jonka aikana oppilaille palaa mieleen koulun entinen oppilas Devon Anderson, joka tappoi vanhempansa ja katosi. Ensimmäisenä koulupäivänä Symphony ja hänen poikaystävänsä Craigin kaverit Josh ja Genesis uskovat verisen Devonin palaneen takaisin. Poliisi on kuitenkin asiasta erimieltä ja uskoo sen olevan vain jäljittelyrikos. Devon kuitenkin on saapunut takaisin ja alkaa tappaa ihmisiä pelaamalla.
KERS

Kinetic Energy Recovery System (lyh. KERS) on ajoneuvon jarrutusjärjestelmä, joka ottaa osan pyörän kineettisestä energiasta talteen varastoimalla sen vauhtipyörään tai korkeajännitteisiin akkuihin. Aikaisemmin KERS-järjestelmiä on käytetty erityisesti junissa, mutta nykyisin myös kilpa-autoilussa, muun muassa Formula 1:ssä. Uudet Tesla -sähköautot käyttävät kineettisen energian varastointimenetelmää.
Fatih Akın

Elämä

Hampurissa syntyneen Akınin vanhemmat ovat turkkilaisia. Isä asettui Saksaan vuonna 1965 ja äiti kolme vuotta myöhemmin.
Akın aloitti 1994 visuaalisen viestinnän opinnot Hampurin kuvataideyliopistossa, josta hän valmistui vuonna 2000. Sittemmin hän on toiminut yliopistossa myös vierailevana professorina.
Akın kuului vuonna 2001 Berliinin ja vuonna 2005 Cannesin elokuvajuhlien tuomaristoon. Hänet pidätettiin 2005, kun hänellä oli yllään hakaristipaita, jonka tarkoituksena oli protestina rinnastaa George W. Bushin hallitus natsi-Saksan johtajiin.
Akın ja hänen vaimonsa Monique saivat pojan 2. syyskuuta 2005.

Tuotanto

Akın aloitti uransa elokuvaohjaajana 1990-luvun puolivälissä kahdella lyhytelokuvalla. Hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa on Kurz und schmerzlos (1998), ja sittemmin hän on ohjannut useita pitkiä elokuvia, kuten road movie Heinäkuussa (Im Juli., 2000), Denk ich an Deutschland – Wir haben vergessen zurückzukehren (2001) ja Solino (2002).
Akınin neljäs pitkä elokuva Suoraan seinään (Gegen die Wand, 2004) oli hänen läpimurtonsa ja toi hänelle useita palkintoja, kuten Berliinin elokuvajuhlien Kultaisen karhun sekä European Film Awardsin 2004.
Akınin ohjasi Istanbulin musiikkielämää dokumentoineen elokuvan Crossing the Bridge – Istanbulin äänet (Crossing the Bridge: The Sound of Istanbul, 2005), jossa esiintyi useita tuntemattomia ja tunnettuja turkkilaisia ja kurdilaisia muusikkoja, kuten Sezen Aksu, Ceza ja Aynur. Elokuvan kertojaäänenä on saksalaisen Einstürzende Neubauten -yhtyeen Alexander Hacke.
Taivaan reunalla (Auf der anderen Seite, 2007) voitti Cannesin elokuvajuhlilla parhaan käsikirjoituksen palkinnon ja oli ehdolla Kultaisen palmun saajaksi. Elokuva sai myös ensimmäisen Lux-palkinnon, jonka Euroopan parlamentti myöntää eurooppalaiselle elokuvalle. Elokuva tekstitetään kaikille Euroopan unionin virallisille kielille.
Akınin mukaan Suoraan seinään ja Taivaan reunalla muodostavat kaksi ensimmäistä osaa trilogiasta, jonka teemoja ovat rakkaus, kuolema ja pahuus. Pahuutta käsittelevästä tulevasta elokuvasta Akın on Sodankylän elokuvajuhlilla 2009 vieraillessaan sanonut, että sen teemana on ego. "Se on pahuuden alku. - - [Pahuus] kasvaa ihmisen egosta."
Saksanturkkilaisten elämä, vaikeudet ja kahdesta erilaisesta identiteetistä johtuva hämmennys ovat usein esiintyviä teemoja Akınin elokuvissa. Akın on noussut saksanturkkilaisten keskuudessa ja Turkissakin ikoniksi.
Akınin ohjaama elokuva Kuin tyhjästä (saks. Aus dem Nichts) voitti parhaan vieraskielisen elokuvan Golden Globe -palkinnon 2018.
Wellington

Historia

Maoriperinteen mukaan Kurahaupo waka -heimon päällikkö, Whatonga, oli ensimmäinen, joka asettautui pohjoisen saaren kärkeen. Alue tunnettiin nimellä Te Upoko-o-te-Ika – ”kalanpää”. Whatongan poika, Tara, ihastui kauniiseen satamaan saaren kärjessä. Päällikkö nimesi sen poikansa mukaan Whanganui-a-taraksi. Pikkuhiljaa aluetta alkoi asuttaa useita eri Kurahaupo kansan heimoja.
Lontoolainen The New Zealand Companyn alus, Tory, saapui Taraan syyskuussa 1839. 16 maori päällikköä ja The New Zealand Companyn edustaja allekirjoittivat ostosopimuksen, joka määräsi kymmenesosan maasta päälliköille perheineen ja loput 9/10 myytäväksi brittiläisille uudisasukkaille. Vuodesta 1840 alkaen brittiläisten uudisasukkaiden aallot saapuivat silloiseen ”Britanniaan”, joka pian uudelleennimettiin Wellingtoniksi. Waiwhetu päällikkö Wiremu Puwhakaaween synkkä aavistus kävi toteen - Ostosopimusta kirjoitettaessa hän oli kysynyt: ”Mitä sanotte, kun monet, monet valkoiset miehet tulevat ja ajavat teidät vuorille?”.
23 tammikuuta 1855 Wellingtonia järisytti Uuden Seelannin voimakkain, 8,2 magnitudin, maanjäristys. Se muokkasi Wellingtonin maisemaa nostaen mm. rantaviivaa paikoin 1,5 metriä. Myös Wellingtonin asutus kärsi, kun puutalot romahtivat. Mm. rannassa ollut Lambton Quay –katu siirtyi parisensataa metriä sisämaahan voimakkaan seismisen aktiivisuuden merestä nostattaman rämeen ansiosta. Myöhemmin räme kuivatettiin ja otettiin käyttöön. Wellingtonista tuli Uuden-Seelannin pääkaupunki vuonna 1865, jolloin pääkaupunki siirrettiin sinne Aucklandista.
Irlantilainen Henry Blundel perusti Wellingtonin ensimmäisen merkittävän sanomalehden, The Evening Postin, vuonna 1865. Ensimmäinen nelisivuinen, pennin maksava numero julkaistiin 8. helmikuuta 1865. Blundelin eläköidyttyä 1874 lehteä johti hänen kolme poikaansa. Lehti pysyi Blundelien suvulla aina vuoteen 1972. Vuonna 2002 The Evening Post yhdistyi Wellingtonin toisen pitkäaikaisen sanomalehden, The Dominionin kanssa ja nämä muodostivat yhdessä The Dominion Postin.

Väestö

Uuden-Seelannin vuoden 2013 väestönlaskennan mukaan Wellingtonin kaupungin asukasluku oli 190 959. Kasvua edellisestä väestönlaskennasta vuodelta 2006 oli 11 493 henkilöä, eli 6,4 %. Koko Uuden-Seelannin väestöstä 4,5 % asuu Wellingtonissa. Vuoden 2017 arvion mukaan kaupungin asukasluku oli 212 700.
76,4 % wellingtonlaisista kuului eurooppalaistaustaisiin etnisiin ryhmiin. Toiseksi suurimpaan ryhmään aasialaisiin kuului 15,7 %. Kaksi muuta suurempaa ryhmää olivat maorit (7,9 %) ja Tyynenmeren saarten asukkaat (4,9 %). 30,7 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla. Suurin ulkomailla syntyneiden ryhmä ovat englantilaiset.
Englannin kielen jälkeen Wellintonin yleisin kieli on ranska, jota puhuu 3,1% kaupungin asukkaista.

Koulutus

Wellingtonissa toimii kolme yliopistoa: Victoria University of Wellington, Massey University – Wellington Campus ja University of Otago – Wellington School of Medicine and Health.
Alberto Bueno

Seurajoukkueura

Bueno kasvoi Moratalazin alueella Madridissa. Jalkapalloilun hän aloitti Escuela de Fútbol Concepciónin joukkueissa, josta hän siirtyi 13-vuotiaana Real Madridiin. Kaudella 2005–2006 Bueno oli yli 40 maalillaan paras maalintekijä, kun seuran alle 18-vuotiaiden joukkue voitti ikäluokkansa Espanjan-mestaruuden.
Ammattilaisdebyyttinsä Bueno teki kaudella 2006–2007 Real Madridin B-joukkueessa Castillassa, joka pelasi tuolloin Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa. Hän aloitti useimmat ottelut vaihtopenkillä, mutta onnistui kahdesti maalinteossa. Kesän 2007 harjoituskauden Bueno pelasi Real Madridin edustusjoukkueessa ja hänet nimettiin joukkueen kokoonpanoon Mestarien liigaa varten. Kauden 2007–2008 hän pelasi kuitenkin kokonaisuudessaan Castillassa.
Castillassa hyvin alkaneen kauden 2008–2009 myötä Bueno pääsi tekemään ensiesiintymisensä Real Madridin edustusjoukkueessa Espanjan cupin Copa del Reyn ottelussa Real Uniónia vastaan 30. lokakuuta 2008. Kaksi viikkoa myöhemmin pelatussa toisessa osaottelussa hän teki edustusjoukkueuransa ensimmäisen maalin. Ensiesiintyminen Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa seurasi 22. marraskuuta ottelussa Recreativoa vastaan. 25. marraskuuta hän debytoi myös Mestarien liigassa alkulohko-ottelussa BATEa vastaan. Castillan riveissä hän teki kauden aikana yhteensä 16 maalia Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä.
Heinäkuussa 2009 Bueno siirtyi Real Valladolidiin, jonka kanssa hän teki viisivuotisen sopimuksen. Valladolid maksoi Madridille kolmen miljoonan euron siirtokorvauksen ja Madrid säilytti itsellään takaisinosto-oikeuden pelaajaan ensimmäisen kahden kauden aikana. Kaudella 2009–2010 hän pelasi Valladolidissa 20 ottelussa, joista suurimman osan vaihtopelaajana, ja teki yhden maalin. Valladolidin pudottua kaudeksi 2010–2011 Segunda Divisióniin Bueno siirtyi lainasopimuksella englantilaiseen Derby Countyyn.
Kesällä 2013 Bueno siirtyi kaksivuotisella sopimuksella madridilaisseura Rayo Vallecanoon. 28. helmikuuta 2015 hän teki neljä maalia 14 minuutissa kotiottelussa Levantea vastaan. Suoritus oli maan pääsarjahistorian toiseksi nopein, vain Bebeton vuonna 1995 tekemät neljä maalia syntyivät nopeammin.

Maajoukkueura

Bueno kuului vuonna 2006 alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden voittaneeseen Espanjan joukkueeseen. Hän teki joukkueensa molemmat maalit 2–1-voittoon päättyneessä loppuottelussa Skotlantia vastaan ja jakoi viidellä yhteismaalillaan turnauksen maalikuninkuuden turkkilaisen İlhan Parlakin kanssa. Kesällä 2007 Bueno oli mukana alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa, jossa hän teki voittomaalin neljännesvälieräottelussa Brasiliaa vastaan. Sittemmin hän on pelannut alle 21-vuotiaiden joukkueessa.

Yksityiselämä

Jalkapalloilun ohella Bueno on opiskellut urheilulääketiedettä Camilo José Celan yliopistossa Madridissa.
Hitsauskoordinaattori

Hitsauskoordinaattori on henkilö, joka on vastuussa yrityksen hitsausmenetelmien pätevöinnistä.  Hitsauskoorinaattorin tehtävät ja vastuut on määritelty standardissa SFS-EN ISO 14731. Hitsauskoordinaattorin tehtäviin valmiuksia antaa pätevöityminen kansainväliseksi hitsausinsinööriksi, kansainväliseksi hitsausteknikoksi tai kansainväliseksi hitsausneuvojaksi. Suomessa tutkintoja voi suorittaa Suomen Hitsausteknillisen Yhdistyksen (SHY) hyväksymissä teknillisissä yliopistossa ja ammattikorkeakouluissa.
Ernst Andersin

Ernst Fredrik Andersin (13. syyskuuta 1856 Valkeala – 14. helmikuuta 1926 Viipuri)  oli suomalainen insinööri ja merenkulkuneuvos.
Andersin oli mukana rakentamassa yhteensä 11:tä majakkaa, ja hän toimi muun muassa Bengtskärin majakan rakennustöiden johtajana. Useimpien virkamiesten tavoin hän erosi tehtävästään vuonna 1912 vastalauseeksi luotsi- ja majakkalaitoksen venäläistämiselle. Hän sai kuitenkin virkansa takaisin vuonna 1917, ja hänet nimitettiin sittemmin merenkulkuneuvokseksi.
Ernst Andersinin isä oli muun muassa Postihallituksen pääjohtajana toiminut Fredrik Alexander Andersin ja sisar Helsingin tyttölukion rehtori Hanna Andersin.
Mikke Leinonen

Mikke Leinonen (s. 14. tammikuuta 1992) on suomalainen aktiiviuransa päättänyt yhdistetyn hiihtäjä. Hän edusti seuratasolla Lahden Hiihtoseuraa.
Nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Erzurumissa 2012 Leinonen saavutti viidennen ja seitsemännen sijan. Hän pääsi ensimmäisen kerran MM-kilpailuihin Val di Fiemmessä 2013, jossa hän oli normaalimäen Gundersen-kilpailun 34:s ja suurmäen Gundersen-kilpailun 36:s.
Leinonen debytoi maailmancupissa Lahdessa 11. maaliskuuta 2011. Hän oli kilpailun 51:s. Leinosen paras sijoitus maailmancupissa on 14:s, jonka hän saavutti Tšaikovskissa tammikuussa 2014.
Toukokuussa 2017 Leinonen ilmoitti lopettavansa aktiiviuransa yhdistetyn parissa.
Antilooppijänis

Koko ja ulkonäkö

Antilooppijänis kasvaa 45–60 sentin pituiseksi, jonka jatkeeksi vielä 2,5–10 sentin pituinen häntä. Jäniksen etujalat kasvavat 10–20-senttisiksi ja takajalat 20–30-senttisiksi. Nimensä jänis on saanut jalkojensa mukaan, tarkemmin sanoen afrikkalaisten nopeasti liikkuvien ja loikkivien antilooppien mukaan. Jäniksen korvat kasvavat 5–20-senttisiksi. Korvien tehtävänä ei ole ainoastaan kuulon tehostaminen, vaan myös lämmönsäätely.

Levinneisyys

Ensisijaisesti antilooppijänistä tavataan Yhdysvaltojen lounaisosissa. Tiheimmiten se elää Arizonan osavaltiossa, mutta laji on levinnyt myös New Mexicoon, Kaakkois-Kaliforniaan sekä osittain myös pohjoiseen Meksikoon. Elinympäristöiksi antilooppijänikselle kelpaavat hyvin erilaiset asuinalueet. Sitä tavataan ruohoisilta kukkuloilta tai tasangoilta. Niitä elää kuitenkin myös Yhdysvaltojen lounaisosien aavikoilla sekä kaupungistuneilla alueilla, johon ne ovat sopeutuneet hyvin.

Elintavat

Antilooppijänis on yöeläin ja ruokailee lähinnä myöhään illalla ja varhain aamulla. Se on hiljainen eläin, joka harvoin ääntelee lukuun ottamatta huutoa sen ollessa hädässä. Kolojen kaivamisen sijaan se vaaran uhatessa luottaa ennemmin nopeaan juoksutaitoonsa. Erikoista antilooppijäniksessä on se, että se voi antaa signaaleja antilooppien tavoin nostamalla takapuolensa valkoisia karvoja. Näitä signaaleja annetaan silloin, kun jänis juoksee saalistajaa karkuun.
Sadekausina, joita on kaksi vuodessa, jänis syö tuoretta heinää. Kuivina kausina ravinto koostuu kaktuksesta ja mesquite-pensaasta. Veden juonti on jänikselle lähes tarpeetonta, sillä se saa kaiken tarvitsemansa nesteen syömistään aavikkokasveista.

Lisääntyminen

Naaraat synnyttävät usein alle vuoden ikäisinä, ja lisääntyminen jatkuu vuoden ympäri. Pesue syntyy joka vuosi ja pesueen koko on 2–4 poikasta.
Riihikallion koulu

Riihikallion koulu on Tuusulan Riihikalliossa noin 3 km Hyrylästä Helsingin suuntaan sijaitseva yhtenäiskoulu. Koulurakennus ja koulun vieressä sijaitsevat opettajien asuntolat rakennettiin 1970-luvulla. Entiset asuntolarivitalot toimivat nykyään yksityisten ihmisten asuntoina. Riihikallion koulua laajennettiin vuonna 2007 ja rakennuksessa toimii nykyään myös yläluokat. 
Riihikallion koulun luokka-asteisiin kuuluvat esikoulu sekä peruskoulun luokka-asteet 1–9. Koulu  huolehtii Tuusulan kunnan musiikkiluokkaopetuksesta. Oppilaat musiikkiluokalle valitaan erillisellä testillä, johon voi osallistua kuka tahansa Tuusulan kunnan oppilas.
Lukuvuonna 2017-2018 oppilaita Riihikallion koulussa on 645. Koulun rehtorina toimii Harri Saramola.