google/wiki40b huggingface dataset:
Ryūya Yamanaka

Ammattinyrkkeilyura

Yamanaka aloitti ammattinyrkkeilyuran vuonna 2012. Ensimmäisen tappionsa hän kärsi vuonna 2012 tyrmäyksellä Kenta Shimizulle. Toisen tappionsa Yamanaka kärsi vuonna 2014 Roque Laurolle tuomariäänin. Vuonna 2017 Yamanaka kohosi korsisarjan WBO liiton mestariksi voittamalla Tatsuya Fukuharan kaikin tuomariäänin kaksitoistaeräisen ottelun päätteeksi.
Leena Turpeinen

Ulla Leena Turpeinen-Kitula (13. heinäkuuta 1941 Kiuruvesi – 6. joulukuuta 2012) oli suomalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä.
Turpeinen opiskeli kuvataidetta aluksi Helsingin yliopiston piirustussalissa vuonna 1962 ja sen jälkeen jatkoi Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1963–1967. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa myös taidehistoriaa ja estetiikkaa ja suoritti humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon vuonna 1966. Turpeinen aloitti uransa taidemaalarina ja siirtyi myöhemmin kuvanveistoon. 
Leena Turpeisen veistosten materiaaleina ovat muun muassa pronssi ja marmori ja hän teki myös keramiikkatöitä. Hän osallistui useisiin veistoskipailuihin. Turpeinen voitti Espoon valtuustotalon ulkoveistoskilpailuun vuonna 1978 pronssiveistoksella Läheinen kontakti. Teos paljastettiin vuonna 1980. Turpeinen menestyi myös mitalitaiteen alan kilpailuissa, ja saavutti niissä yli kymmenen palkintosijaa tai tunnustuspalkintoa. Turpeisen suunnittelemia mitaleja ovat muun muassa Urho Kekkosen 75-vuotismitali (1975) ja Otto-Iivari Meurmannin mitali (1976).
Turpeinen piti uransa aikana noin kymmenen yksityisnäyttelyä ja osallistui runsaasti ryhmä- ja yhteisnäyttelyihin. Hänen teoksiaan on yli kahdenkymmenen taidemuseon tai muun julkisen toimijan kokoelmissa, myös Suomen ulkopuolella.
Leena Turpeisen puoliso oli kuvanveistäjä Markku Kitula (1945–1991).
Tšekin Sleesia

Maantiede

Tšekin Sleesia rajautuu Määriin etelässä, Puolaan pohjoisessa, ja Slovakiaan kaakossa. Se käsittää suuren osan modernista Määrin-Sleesian läänistä mukaan lukien Ostravan kaupungin. Ostravan jälkeen tärkeimpiä kaupunkeja ovat Opava ja Český Těšín. Historiallisesti
Český Těšín on Puolaan kuuluvan Cieszyn kaupungin läntinen osa. 
Tšekin Sleesian suurimmat joet ovat Oder, Opava ja Olše.
Abelisaurus

Fossiilit

Abelisauruksesta tunnetaan vain yksi fossiili: kallo, joka on vahingoittunut mittavasti oikealta puolelta. Tämä fossiili löydettiin Río Negron maakunnasta, Patagonian alueelta Argentiinasta. Kallo on yli 85 senttimetriä pitkä. 
Vaikka kallossa ei ole selkeitä merkkejä koristeellisuudesta, karkeat luuharjanteet silmien yläpuolella ja kuonon alaosassa ovat saattaneet toimia keratiinisten harjojen tukijoina. Keratiini ei kuitenkaan normaalisti fossiloidu, joten on mahdotonta sanoa minkä muotoisia harjat olivat, vai oliko niitä ollenkaan. 
Heinäkuussa 2016 keskisestä Boliviasta löydettiin lähes 1,2 metriä leveä jalanjälki. Se on noin 80 miljoonaa vuotta vanha, ja todennäköisesti Abelisauruksen tekemä.

Nimi

Abelisaurus tarkoittaa "Abelin liskoa". Nimi on annettu Cipollettin museon entisen johtajan, Roberto Abelin mukaan. Abel on myös paleontologi, joka löysi ensimmäisenä Abelisauruksen kallon. Lajinimi comahuensis viittaa Comahuen alueeseen Argentiinassa, josta fossiili löydettiin. Koko nimi Abelisaurus comahuensis tarkoittaa siis "Abelin liskoa Comahuesta".

Koko ja ulkonäkö

Abelisauruksen pituus oli arviolta 7–9 metriä, korkeus lonkan kohdalta kolme metriä ja paino 2,5 tonnia. Ulkoasultaan Abelisaurus oli oletettavasti samanlainen kuin muut abelisaurit: leveä ja lyhyt pää, erittäin syvä ja tylppä kuono, ranteita hieman enemmän kutistuneet lyhyet kyynärvarret, neljä tynkää sormea, vahva ja tanakka ruumis sekä suhteellisen lyhyet mutta vahvat jalat. 
Abelisauruksen koko kehon rekonstruktiot ovat perustuneet muihin abelisaureihin. Muiden abelisaurien tapaan Abelisauruksella saattoi olla poikkeuksellisen pienet ja alikehittyneet kädet verrattuna muihin teropodiryhmiin, jopa tyrannosaureihin. Abelisaurus käveli kahdella jalalla.
Joakim Terentjef

Joakim Terentjef (Jaakkima Terentinpoika) oli 1600-luvulla Karjalassa vaikuttanut ortodoksipappi, joka siirtyi opettamaan luterilaista oppia.

Ruotsin luterilaistamistoimenpiteet

Ruotsin sai Stolbovan rauhassa 1617 haltuunsa muun muassa Käkisalmen läänin, jonka väestö oli lähes kokonaan ortodoksista. Väestöä pyrittiin luterilaistamaan muun muassa kansanvalistuksen avulla, ja tärkein muoto oli Lutherin katekismuksen opettaminen. Opetustyötä varten pyrittiin palkkaamaan ortodoksipappeja, jokseenkin kehnolla menestyksellä. Vuonna 1644 pappeja oli neljä, ja lisäksi kuusi ortodoksitiakkaa. Kuuluisin työhön suostuneista papeista oli Joakim Terentjef.

Terentjefin tehtävät

Novgorodin metropoliitta oli vihkinyt Terentjefin ortodoksipapiksi vuonna 1623, ja hänet oli määrätty papiksi Suistamolle. Hän osoitti kiinnostusta luterilaisuutta kohtaan siinä määrin, että maaherra Magnus Nieroth kutsui hänet Uukuniemen ortodoksiseurakunnan papiksi, ja sieltä 1638 edelleen Kurkijoen seurakunnan kirkkoherraksi. Kurkijoella oli kuitenkin jo ortodoksipappi, rovasti Osip Kuisma.
Nieroth suunnitteli Kurkijoelle koulua ortodokseja varten. Terentjefin piti opettaa pari ensimmäistä vuotta, ja sitten voitaisiin vielä palkata toinen, luterilainen opettaja.
Seurakuntalaiset eivät hyväksyneet Terentjefiä, vaan tukivat entistä pappiaan. Pietari Brahen vieraillessa Kurkijoella 1639 hän syrjäytti Osipin ja nimitti Joakim Terentjefin Kurkijoen ortodoksien rovastiksi, jolloin hänestä tuli ortodoksipappien esipaimen. Toimenpide oli Brahelle poikkeuksellinen, sillä hän oli useaan otteeseen tähdentänyt luterilaistamisen perustuvan vapaaehtoisuuteen.

Noituussyyte ja käräjät

Tilanne kärjistyi erään seurakuntalaisen, vouti Jefim Simonoffin syyttäessä Terenjefiä noituudesta. Simonoffin mukaan Terentjef olisi tarjoutunut opettamaan taikakeinoja hänen pojalleen, ja Simonoffin kieltäydyttyä oli sokeuttanut pojan. Asian johdosta Terentjef haastettiin 1642 Kurkijoen talvikäräjille. Hän puolustautui väittämällä, että koko syyte johtui hänen opetustyöstään ja kääntymyksestään luterilaiseen uskoon. Väite ei herättänyt lautamiehissä toivottua vastakaikua: Terentjef tuomittiin kuolemaan noituudesta.
Kaikki kuolemantuomiot oli alistettava hovioikeuden ratkaistavaksi. Hovioikeudessa Terentjef puolustautui menestyksellisesti. Lisäksi Pietari Brahe pyrki vaikuttamaan tuomion kumoamisen puolesta ja lähetti hovioikeudelle kirjeen. Hovioikeudesta Terentjef määrättiin kuultavaksi Turun tuomiokapituliin asti, missä tarkistettiin asian uskonopilliset kysymykset. Vuonna 1643 hovioikeus kumosi tuomion ja palautti Terentjefin virkaansa, jota hän hoiti vuoteen 1652.
Nekketsu kōha Kunio-kun

Tunnetuimpia pelejä sarjassa

Tämä on epätäydellinen lista sarjan peleistä.

Kokoelmat

Atlus ja Million Corp. julkaisivat vuosina 2005–2006 Game Boy Advancelle kolme "Kunio-kun Nekketsu Collection" -nimellä kulkevaa peliä, joissa pelattavina oli muutamia pelisarjan tunnetuimpia NES-pelejä. Nämä kokoelmat julkaistiin vain Japanissa.
Magnentius

Flavius Magnus Magnentius (n. 303 – 11. elokuuta 353) oli roomalainen usurpaattori vuosina 350–353.
Magnentius oli syntyperältään frankki ja toimi keisari Constansin alaisena legioonankomentajana Galliassa. Vuoden 350 tammikuussa hän murhautti Constansin ja huudatti itsensä sotilaiden tuella uudeksi keisariksi. Hän sai nopeasti valvontaansa valtakunnan läntiset provinssit.
Murhatun Constansin veli Constantius II hallitsi Rooman itäosia, kun taas Tonavan suunnalla hallitsi toinen usurpaattori nimeltä Vetranio. Magnentius yritti aluksi neuvotella Constantiuksen ja Vetranion kanssa vallanjaosta. Neuvottelut sujuivat kuitenkin nihkeästi ja Magnentiuksen asema huononi pian merkittävästi, kun Vetranio ilmoitti luopuvansa vallasta Constantiuksen hyväksi. Neuvottelujen aika oli ohi ja ratkaisua lähdettiin hakemaan taistelukentältä.
Magnentius oli itse pakanauskontojen kannattaja, mutta voittaakseen edessä olevat taistelut hän tarvitsi myös kristittyjen tukea. Niinpä hän muun muassa antoi lyödä kolikoita, joissa oli kääntöpuolella Kristuksen monogrammi ”khii rhoo”. Magnentiuksen mahdollisuuksia saada tukea keisariudelleen heikensi kuitenkin taloudellinen tilanne: hän joutui korottamaan veroja niin paljon, että varsinkin varakas yläluokka alkoi vihata häntä.
Sota sujui aluksi Magnentiuksen kannalta melko hyvin, ja Constantius tarjosi välillä jopa sovintoratkaisua. Mutta Magnentius torjui tarjouksen. Ehkäpä hän päätteli, että hänellä olisi mahdollisuuksia voittaa koko valtakunta itselleen, sillä hän oli onnistunut kasaamaan suuren ja iskukykyisen armeijan. On myös mahdollista, että hän piti Constantiuksen sovinnollisia puheita pelkkänä ajanpeluuna.
Magnentiuksen ja Constantiuksen joukot kohtasivat syksyllä 351 Mursa Majorin taistelussa, joka oli ehkäpä koko 300-luvun verisin taistelu. Kentälle jäi yli 50 000 kaatunutta. Ja lopputulos oli, että Magnentius kärsi murskaavan tappion. Hän joutui vetäytymään ensin Italiaan ja sitten Galliaan, yrittäen samalla kerätä uusia joukkoja.
Lopullinen ratkaisu tapahtui kesällä 353. Magnentiuksen joukot hävisivät jälleen taistelun, tällä kertaa Mons Seleucissa. Tämän jälkeen sotilaat totesivat, että oli aika hylätä Magnentius ja pyrkiä voitokkaan keisari Constantiuksen suosioon. Magnentius totesi tilanteensa toivottomaksi ja teki itsemurhan.
Magnentiuksen kapina heikensi vaarallisella tavalla Rooman ulkoisten rajojen puolustusta. Armeijan resursseja haaskattiin sisäisiin valtataisteluihin, vaikka valtakuntaa uhkasivat vihamieliset voimat monelta suunnalta. Toisaalta ei voida tietää, miten hyvä keisari Magnentius olisi ollut, jos hän olisi voittanut kamppailun vallasta. Hänestä säilyneet historialliset kuvaukset ovat hänen vihamiestensä kirjoittamia ja siten hyvin kielteisiä. Magnentiuksen kyvykkyys esimerkiksi hallinnon järjestäjänä jääkin arvailun varaan.
Nyt tai ei koskaan

Juoni

Miljonääri Edward Cole (Nicholson) ja autonkorjaaja Carter Chambers (Freeman) saavat kuulla sairastuneensa syöpään. Sairaalan vuodeosastolla he keksivät tehdä listan asioista, jotka he haluaisivat tehdä ennen kuin kuolevat. Niin ystävykset Edward ja Carter pääsevät elämiensä seikkailuun miljonäärin yksityiskoneella.

Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskula ei juuri arvostanut elokuvaa: ”Nyt tai ei koskaan on rypyttömäksi siloteltu, rutinoiduilla veteraaninäyttelijöillä varustettu aikuisyleisön kylmäkiskoinen viihdepaketti patenttiratkaisuineen. Lähestyvän kuoleman jalostavaa vaikutusta valuttava siirappi makeutetaan varmuuden vuoksi vielä taustakertojalla ja somistellaan silmiinpistävästi lavastetuilla kaukomaiden digitaalimaisemilla.”
Carlos Strandberg

Seurajoukkueura

Mosambikilaisen sukutaustan omaava Strandberg aloitti ammattilaisuransa vuonna 2011 Hisingsbackan joukkueessa seitsemännessä divisioonassa 15-vuotiaana. Hän siirtyi vuonna 2012 BK Häckeniin, jossa hän teki debyyttinsä aikuisten joukkueessa vuonna 2013. Strandberg pelasi seuran paidassa 30 ottelua tehden yhdeksän maalia. Helmikuussa 2015 Strandberg siirtyi Venäjän valioliigan TsSKA Moskovan riveihin.

Maajoukkueura

Strandberg valittiin edustamaan Ruotsia alle 17-vuotiaiden MM-kisoihin 2013. Kisoissa Ruotsi voitti pronssia ja Strandberg teki yhden maalin, pronssiottelussa Argentiinaa vastaan. Vuonna 2013 hän teki myös debyyttinsä alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa, jota hän edusti vuoteen 2015 asti tehden 13 ottelussa neljä maalia. Kesäkuussa 2015 Strandberg debytoi alle 21-vuotiaissa tehden avausottelussaan heti kaksi maalia.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1974

Vuoden 1974 hiihdon MM-kilpailut järjestettiin Falunissa, Ruotsissa.
Falunin kisoja voidaan pitää maastohiihtohistorian eräänä käännekohtana, sillä tuolloin puusukset saivat väistyä lasikuidusta valmistettujen suksien tieltä. Suomalaiset kuitenkin hiihtivät puisilla Järvisen suksilla ja antoivat näin muunmaalaisille kilpakumppaneilleen selvän etulyöntiaseman.
Johnny Burnette

John Joseph ”Johnny” Burnette (25. maaliskuuta 1934 Memphis, Tennessee – 14. elokuuta 1964 Clear Lake, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen rockabilly-muusikko. Rock‘n‘Roll Trion peruskolmikko Johnny Burnette, isoveli basisti Dorsey Burnette (28. joulukuuta 1932 – 19. elokuuta 1979) ja kaverinsa kitaristi Paul Burlison (s. 4. helmikuuta 1929) varttuivat Memphisissä. Tunnettu muun muassa vuonna 1956 levyttämästään ”The Train Kept A-Rollin’” -blues-kappaleen rockabilly/rock ’n’ roll -versiosta.
Sasta

Historiaa

Saastamoisten kauppiassuku aloitti liiketoimintansa Nurmeksessa 1930-luvulla, kun Eino Saastamoinen toimi kulkukauppiaana ja myöhemmin torikauppiaana. Toiminta oli kannattavaa, ja sen seurauksena syntyi E. Saastamoisen vaateliike, joka on toiminut muun vaatemyynnin ohella Sasta-tuotteita tehtaanmyymälänä.
Sasta-tuotemerkki syntyi vuonna 1969, kun Urpo Saastamoinen teki eräpuvun vihreästä sarkakankaasta. Sasta tulee nimestä Saastamoinen. Alun perin metsästys- ja ulkoiluvaatteita valmistettiin vaatekaupan myymälärakennuksen yhteydessä, mutta vuonna 1984 Sasta Oy eriytettiin myymäläyhtiöstä. Sasta oli aikoinaan suuri työllistäjä Nurmeksessa, ja parhaimmillaan yrityksellä oli työntekijöitä toista sataa. Suomen tekstiili- ja vaatetusteollisuuden rakennemuutokset sekä 1990-luvun alun lama siirsi ompelutyöt ulkomaille Venäjälle, Viroon ja Liettuaan. Vuonna 2007 Sasta siirsi suurimman osan vientitoiminnoistaan tanskalaiselle kalastusvälinetoimittaja Svendsen Sport AS:lle. Vuonna 2010 Sastan myynnistä noin neljännes tuli vientimarkkinoilta.

Nimihistoria

Sasta Oy:n aikaisempina päätoiminiminä ovat olleet Eino Saastamoinen lyhyttavara-kauppa 1935–1974, E Saastamoinen 1974–1977, Kommandiittiyhtiö E. Saastamoinen 1977–1984, Sastatuote Ky 1984–1988 ja Sastatuote Oy 1988–1989.
Nykyään E. Saastamoinen Oy:llä on päätoimialanaan vaatteiden yleisvähittäiskauppaa pitävä Sastan tehtaanmyymälä. Sen aikaisempina päätoiminiminä ovat olleet Sastatuote Ky 1984–1984 sekä Kommandiittiyhtiö E. Saastamoinen 1984–1994.

Toiminta

Nykyään yrityksessä työskentelee kymmenisen henkilöä lähinnä myynnissä ja tuotekehittelyssä. Alihankkijayrityksissä Sasta työllistää 40–50 ihmistä.
Vuonna 2010 yrityksen toimitusjohtajana toimiva Jari Saastamoinen on kolmannen polven Saastamoinen, joka toimii yrityksen palveluksessa. Hänen sisarensa Kirsi Kärkkäinen vastaa yrityksen mallistosta ja tuotekehityksestä.
Erä- ja ulkoiluvaatemarkkinoilla Sasta näkee merkittävimpinä kilpailijoinaan muun muassa Haltin, Haglöfsin ja Fjällrävenin, sekä uutena kilpailijana Erätukun.
2010-luvun lopulla Sasta alkoi päästä kansainvälisille markkinoille muun muassa verkkokauppa Zalandon kautta. Kansainvälisessä hipsterikulttuurin edustajiin vetoavassa imagossa korostuvat metsästyksen sijasta autenttisuus ja luonnonläheisyys Fjällrävenin ja yhdysvaltalaisen Filsonin vaatteiden tavoin.
Vuonna 2018 Sasta aloitti yhteistyön jääkiekkoilija Ville Leinon perustaman Billebeino-vaatemerkin kanssa, ensimmäisenä tuotteena kierrätysvillasta valmistettu sarkapusero.
Konstantin Trenjov

Konstantin Andrejevitš Trenjov (ven. Константи́н Андре́евич Тренёв, 2. kesäkuuta 1876 Harkovan läänin Romašovon maatila – 19. toukokuuta 1945 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Konstantin Trenjov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän valmistui Pietarin arkeologisesta instituutista ja hengellisestä akatemiasta vuonna 1903 sekä Taurian yliopiston maataloustiedekunnasta vuonna 1921. Hän työskenteli pitkään opettajana.
Trenjovin kirjallinen toiminta alkoi vuonna 1898. Ennen Venäjän vallankumousta hän kirjoitti lähinnä maaseudun arkea kuvaavaa proosaa sekä joukon pieniä näytelmiä. Kirjailijan ensimmäinen kertomuskokoelma ilmestyi vuonna 1915.
Vallankumouksen jälkeen Trenjov omistautui näytelmäkirjallisuudelle. Hänen tragediansa Pugatšovštšina (1924) oli ensimmäinen Moskovan taiteellisessa teatterissa esitetty neuvostonäytelmä. Kirjailijan tunnetuin teos on Venäjän kansalaissodan aikaan sijoittuva propagandistinen näytelmä Ljubov Jarovaja (1926), jolla oli suuri vaikutus neuvostoliittolaisen näyttämötaiteen kehitykseen. Se sai Stalin-palkinnon vuonna 1941.
Beisa

Koko ja ulkonäkö

Beisat ovat 180–195 sentin pituisia ja 180–240 kilon painoisia. Beisalla on jopa 150-senttiset suipot sarvet. Ruumis on lihaksikas ja paksun kaulan päällä on harja. Korvat ovat leveät ja kärjestä pyöristyneet. Beisan häntä on pitkä ja se päättyy mustaan karvatupsuun.   Beisan ruumiin väri vaihtelee ruskeankeltaisesta ruskeaan. Naama on mustan ja valkoisen kirjava. Selässä ja hieman vatsan yläpuolella on musta viiva. Vatsa on valkoinen. Melko hoikissa jaloissa vuorottelee musta ja valkoinen.

Levinneisyys ja elinympäristö

Beisoja elää etelässä Namibiassa, Botswanassa ja Etelä-Afrikassa. Itä-Afrikassa beisoja tavataan Somaliassa, Etiopiassa, Keniassa ja Tansaniassa. On epäselvää ovatko Itä-Afrikan, ja Eteläisen Afrikan kannat eri lajia. Beisat elävät aavikoilla, puoliaavikoilla sekä kuivilla ja avoimilla savanneilla. Beisa ei ole välittömässä vaarassa.

Elintavat

Beisat elävät tyypillisesti korkeintaan 20 yksilön laumoissa. Sadekautena ne voivat kokoontua hyville ruokamaille jopa satojen yksilöiden laumoiksi. Lauma koostuu yleensä hallitsevasta naaraasta, useista muista aikuisista naaraista ja niiden poikasista. Laumassa on myös yksi hallitseva uros. Johtajanaaras johtaa laumaa hyville ruokamaille ja uros seuraa lauman hännillä. Useimmat urokset elävät yksin. Ne perustavat oman reviirin ja yrittävät paritella sinne tulleiden naaraiden kanssa. Koiraat kisailevat usein keskenään sarvilla kalistellen parantaakseen asemaansa. Beisat haavoittuvat melko harvoin pahasti otteluissaan, vaikka sarvet voisivat tehdä pahaa jälkeä. Hävinnyt alistuu painamalla päänsä alas, asettaa sarvensa pitkin niskaa, kävelee kyyryssä ja heiluttaa häntäänsä.

Ravinto

Beisat syövät mieluiten heinää, mutta ne syövät myös muita ruohovartisia kasveja sekä lehtiä ja silmuja. Vaikka beisan tarvitsee juoda vain harvoin, se juo aina tilaisuuden tullen. Beisa löytää tarkasti paikat missä on satanut. Ne myös kaivavat vettä kuivuneista joenuomista, kun sitä ei muuten ole tarjolla. Ne saavat vettä myös mukuloista, juurista, hedelmistä ja muista vetisistä kasveista.

Lisääntyminen

Beisat lisääntyvät ympäri vuoden. Hallitseva uros puolustaa keräämäänsä naarashaaremia muilta uroksilta. Koiras paimentaa voittamansa naaraslaumat alueelleen ja parittelee kiimassa olevien naaraiden kanssa. Naaras kantaa poikasta 8,5 kuukautta ja synnytyksen lähestyessä se erkanee laumasta. Naaras pysyy vasan kanssa kuusi viikkoa ennen kuin se palaa laumaan. Vasan väri sulautuu hyvin ruskeaan heinikkoon. Emo imettää poikasta 14 viikkoa jonka jälkeen se on valmis huolehtimaan itsestään. Naaraspuoliset poikaset jäävät synnyinlaumaansa, urokset lähtevät omille teilleen. Naaraat tulevat sukukypsiksi noin kolmevuotiaina, koiraat viisivuotiaina.
Ari Siiriäinen

Ari Pekka Siiriäinen (19. marraskuuta 1939, Viipuri – 9. joulukuuta 2004, Helsinki) oli suomalainen arkeologi.
1950- ja 1960-luvuilla osallistui hän Pohjois-Suomen voimalaitostyömaiden arkeologisille hätäkaivauksille. Monissa artikkeleissaan hän käsitteli näissä tutkimuksissa esille nousseita aiheita, joita olivat muun muassa kivikauden talous, kulttuurien kehitys ja ajoituksien ongelmat. Hän jätti Pro Gradu-tutkielmansa vuonna 1969 arkeologiasta ja geologiasta sekä väitteli vuonna 1974 maankohoamisen ja asuinpaikkojen kronologiasta teesillään Studies Relating to Shore Displacements and Stone Age Chronology in Finland (1974). Väitös toi ajoitukseen voimakkaan geologisen näkökulman, ja hänen työtään väritti tämän jälkeen voimakkaasti luonnontiede.
Siiriäinen toimi vuosina 1977−1982 Museovirastolla amanuenssina ja intendenttinä, ja hänet valittiin vuonna 1983 professoriksi Helsingin Yliopistoon, josta hän eläköityi vuonna 2003. 1960-luvulla hän osallistui Pohjoismaiden yhteisiin hankkeisiin etelä-Egyptin Nuubiassa, ja 1970-luvulla hän suoritti tutkimuksia Keniassa. Monet hänen hankkeistaan liittyivät Afrikkaan, jossa hän tutki aavikoitumista, ihmisen maankäyttöä ja vaikutusta luontoon. 1980-luvun lopulla hän johti tutkimuksia Perussa, Chilessä ja Boliviassa. Vuosina 1998−2001 hän osallistui Jordaniassa Jabal Harun-projektiin. Osallistuminen ulkomaisiin projekteihin teki hänet kansainvälisesti tunnetuksi samalla kun vastuu kotimaisesta tutkimuksesta jäi vähemmälle huomiolle.
Carl von Clausewitz

Virheellisiä tulkintoja

Kirjassaan Sodankäynnistä käyttämänsä dialektisen tyylin vuoksi Clausewitzia on usein tulkittu virheellisesti ja ristiriitaisesti. Hänen tunnetuin ajatuksensa ”sota on politiikan jatkamista toisin keinoin” (saks. Der Krieg ist eine bloße Fortsetzung der Politik mit anderen Mitteln) on muun muassa tämän vuoksi ollut myös useimmin virheellisesti lainattu. Yhdysvaltalaisen historioitsijan Cristopher Bassfordin mukaan lausetta ei tarkoitettu eittämättömäksi totuudeksi. Se oli antiteesi aiemmin analyysissä esitetylle teesille sodasta laajemman mittakaavan kaksintaisteluna. Näistä kahdesta rohkeasta väittämästä muodostettu synteesi löytyy Clausewitzin ajatuksesta ”kiehtovasta kolminaisuudesta” (wunderliche Dreifaltigkeit), jonka mukaan sota on dynaamista, luonnostaan epävakaata vuorovaikutusta toisilleen vihamielisten joukkojen, sattuman ja järkiperäisen laskelmoinnin välillä.

Arvostelu

Kuuluisia Clausewitzin arvostelijoita ovat muun muassa brittiläiset Basil Liddell Hart ja John Keegan, joka on seurannut Liddell Hartin linjauksia. Heidän mukaansa sodanjohdon pitää varoa joutumasta näännytyssotaan. On parempi vaikuttaa vihollisen taistelukykyyn ja -tahtoon kuin sen taisteluvoimaan: pyritään tuhoamisen sijaan väistämään vihollisen taisteluvoima ja isketään sen sijaan niihin tekijöihin, jotka ylläpitävät taisteluvoimaa – huoltoon, energianjakeluun, polttoaineenjakeluun, kauppaan, viestiyhteyksiin ja moraaliin.
Niels Holst-Sørensen

Urheilu-ura

Holst-Sørensen edusti seuratasolla vuosina 1941–1943 Herning GF:ää, jonka jälkeen hän siirtyi kööpenhaminalaiseen Københavns Idræts Forening -seuraan. Hän voitti EM-kisoissa kaksi mitalia: kultaa 400 metrin juoksusta Oslosta 1946 ja hopeaa 800 metriltä samoista kisoista. Holst-Sørensen osallistui olympialaisiin urheilijana kerran, vuonna 1948. Hän kilpaili 800 metrin juoksussa, jossa hän sijoittui yhdeksänneksi. Holst-Sørensen voitti lajeissaan Tanskan-mestaruuden yhteensä 18 kertaa. Hän juoksi vuonna 1943 800 metrillä ennätyksekseen ajan 1.48,9, joka oli kauden kärkitulos maailmassa. Holst-Sørensen ei pystynyt enää parantamaan aikaansa, joten tulos jäi hänen ennätyksekseen. Seuraavana vuonna hän juoksi 400 metrillä ajan 47,6, joka oli myös maailman kärkitulos kyseisenä vuonna ja jäi hänen ennätystuloksekseen.
Holst-Sørensen toimi urheilu-uransa jälkeen urheiluvaikuttajana. Hän oli Kansainvälisen olympiakomitean jäsen vuosina 1977–2002 ja oli Tanskan olympiakomitean puheenjohtaja 1981–1984. Kansainvälisessä olympiakomiteassa (KOK) Holst-Sørensen oli talviolympialaisten järjestelykomitean jäsen kaikissa vuosina 1994–2002 järjestetyissä kisoissa. Kun hän lopetti työnsä KOK:ssa vuonna 2002, hänet nimitettiin sen kunniajäseneksi.

Sotilasura

Holst-Sørensen opiskeli Tanskan kuninkaallisessa sotilasakatemiassa ja palveli armeijassa luutnanttina yleisurheilu-uransa aikana. Hänet siirrettiin ilmavoimiin vuonna 1950, ja hän yleni siellä aina kenraalimajurin arvoiseksi ja Tanskan ilmavoimien komentajaksi. Tässä tehtävässä hän oli vuosina 1970–1982. Vuosina 1982–1986 hän toimi Tanskan edustajana puolustusliitto Natossa. Eläkkeelle hän jäi vuonna 1987.