google/wiki40b huggingface dataset:
Tumnus

Tumnus-fauni on C. S. Lewisin Narnia-kirjojen henkilöhahmo. Tumnus esiintyy merkittävässä osassa kirjassa Velho ja leijona, ja pienempi rooli sillä on kirjoissa Hevonen ja poika sekä Narnian viimeinen taistelu.
Ulkonäöltään Tumnus muistuttaa vyötäröstä ylöspäin miestä, mutta hänellä on vuohen sääret ja sorkat (kirjan mukaan jalkojen karvapeite on kiiltävän musta, mutta elokuvassa Velho ja leijona karva on ruskeaa). Tumnuksella on pitkä häntä, jota se kannattelee käsivarrellaan (tässäkin elokuva poikkeaa kirjasta: elokuvassa Tumnuksella on lyhyt häntä). Tumnuksen iho on punertava, hänellä on lyhyt pujoparta ja kiharat hiukset, joiden keskellä näkyvät sarvet.
Tumnus on ensimmäinen henkilö, jonka Lucy Pevensie kohtaa tultuaan Narniaan. Lewis on kertonut Narnian tarinoiden lähteneen liikkeelle ajatuksesta faunista, joka kantaa sateenvarjo kädessä paketteja lumihangessa. Juuri tuossa tilanteessa Lucy tapaa Tumnuksen, joka säikähtää niin kovin, että pudottaa kaikki paketit käsistään.
Vuonna 2005 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa Velho ja leijona Tumnusta näyttelee James McAvoy.
Max Holste MH.52

Kehitys

Max Holste suunnitteli koneen vuonna 1945. Se oli ylätaso, jossa oli suora siipi. Kone on rinnanistuttava, ja sen laskuteline on kannuspyörän sijaan varustettu nokkapyörällä. Ensilento tehtiin 21. elokuuta 1945.
Koneesta kehitettiin MH.53 Cadet prototyyppi.

Käyttö

Koneita tehtiin vain 13 kappaletta. Useimmat myytiin ranskalaisille lentokerhoille, mutta kolme vietiin Egyptiin.

Museokoneita

Neljä MH.52-konetta on 2000-luvulla olemassa eri puolilla Ranskaa.
Erkki Mustonen

Erkki Mustonen (18. joulukuuta 1895 Kuopion maalaiskunta – 28. maaliskuuta 1918 Tampere) oli suomalainen jääkärialiupseeri.

Perhetausta ja koulutus

Mustosen vanhemmat olivat puuseppä Mikko Mustonen ja Anna Reetta Komulainen. Mustonen kävi kansakoulun.

Jääkärikausi

Mustonen työskenteli puutarhurina Ruokolahdella ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 7. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin sairauden takia pataljoonan täydennysjoukkoon 7. toukokuuta 1916 ja laskettiin edelleen siviilitöihin Saksaan 24. heinäkuuta 1916. Takaisin pataljoonaan hän palasi 17. syyskuuta 1917 ja hänet sijoitettiin pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet sijoitettiin 26. syyskuuta 1917 pioneerikomppaniaan.
Sakeus Koivunen

Sakeus Matinpoika Koivunen  (30. marraskuuta 1883 – 1918) oli suomalainen Ruovedeltä kotoisin ollut vanginvartija, joka osallistui julmuuksiin vangittuja punaisia kohtaan Tampereen Kalevankankaan vankileirillä vuonna 1918. Hänen kerrotaan olleen innokas vankien ampuja, kerskailleen tekemisillään ja jopa ampuneen erään rouvan, joka oli tuomassa ruokaa vankina olevalle miehelleen. Koivunen toimi vankileirin järjestyspäällikön, jääkäriluutnantti Juho Tammisen apulaisena ja oli vangeille määrättyjen piiskausrangaistusten toimeenpanijana.
Koivunen katosi syksyllä 1918 ja hänen ruumiinsa löydettiin heinäkuussa 1919 Hipposradan läheltä erään ladon alta. Kuolemantapaus jäi selvittämättä, mutta on arveltu, että kyseessä saattoi olla murha.
Dance Into The Light

Dance Into The Light on Phil Collinsin seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin 22. lokakuuta 1996.
Jumalan myrsky

Juoni

Tarina kerrotaan takaumina. Kaunotaiteita opiskellut perheyhtiön perillinen (Olavi Reimas) lähtee Lappiin tukkipäälliköksi ja rakastuu talontyttäreen (Irma Seikkula). Julman kohtalon toteutumista säestää luonnon jylinä. Elokuva paljastaa rahan ja rakkauden yhteensovittamattomuuden. Tapahtumien taustalla on sukukirous.

Vastaanotto

Tv-maailman kriitikko arvioi, että paatoksellisuus ja teatraalisuus himmentävät taitavasti toteutettua ihmisen ja luonnon välisen suhteen kuvausta. Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano luonnehti elokuvaa jäyhäksi ja ylidramaattiseksi ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Saint Johnin lentoasema

Historia

Sopimus lentoaseman rakentamisesta allekirjoitettiin 20. maaliskuuta 1950. Kanadan liikeneministeriö rakensi lentoaseman ja Saint Johnin kaupunki oli vastuussa sen ylläpidosta. Rakennustyöt alkoivat jo vuotta aikaisemmin ja ensimmäinen kiitotie 05/23 valmistui sopimuksen allekirjoittamisen aikoihin, kiitotien pituus oli 1 676 metriä pitkä ja 61 metriä leveä, pian tämän jälkeen toinen 1 554 metrin pituinen kiitotie 14/32 valmistui. Terminaalirakennuksen rakennustyöt alkoivat vuonna 1951 ja sen valmistuttua 8. tammikuuta 1952, lentoasema avattiin virallisesti, vaikka kentälle oli jo laskeutunut useita lentokoneita.
Eddie Kasko

Edward Michael ”Eddie” Kasko (s. 27. kesäkuuta 1932) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän oli Major League Baseball -tason shorttina ja kolmantena pesämiehenä vuosina 1957–1966.
Kasko syntyi Lindenissä, New Jerseyssä. Hänen joukkueinaan olivat St. Louis Cardinals (1957–1958), Cincinnati Reds (1959–1963), Houston Astros (1964–1965) ja Boston Red Sox (1966).
Kasko pelasi viimeisen MLB-ottelunsa Boston Red Soxissa 10. syyskuuta 1966. Hän toimi vuosina 1970–1973 Soxin joukkueenjohtajana.
Noora Laukkanen

Noora Eveliina Laukkanen (s. 3. helmikuuta 1993 Helsinki) on suomalainen uimari.
Laukkanen edustaa espoolaista Cetus-uimaseuraa . Hän on voittanut useita aikuisten Suomen mestaruuksia. Helmikuun 2008 pitkän radan Suomen-mestaruuskilpailuissa hän voitti neljä mestaruutta, 100 ja 200 metrin rintauinnin sekä 200 ja 400 metrin sekauinnin. Vuonna 2009 hän voitti tammi-helmikuun lyhyen radan SM-kilpailuissa 50, 100 ja 200 metrin rintauinnin ja kesäkuun pitkän radan SM-kilpailuissa 100 ja 200 metrin rintauinnin.
Maaliskuussa 2007 Laukkanen voitti neljä mestaruutta nuorten pitkän radan SM-uinneissa, 100 ja 200 metrin rintauinnissa, 100 metrin perhosuinnissa ja 200 metrin sekauinnissa. Kesän 2007 nuorten lyhyen radan SM-uinneissa hän voitti kaksi hopeamitalia, 4 × 100 metrin sekauintiviestissä ja 200 metrin sekauinnissa, ja kolme kultamitalia, 100 ja 200 metrin rintauinnissa sekä 400 metrin sekauinnissa. Vuonna 2009 Laukkanen voitti nuorten lyhyen radan SM-kilpailuissa kolme mestaruutta, 100 ja 200 metrin rintauinnissa sekä 200 metrin sekauinnissa, ja yhden hopeamitalin, 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.
Laukkanen edusti Suomea Pekingin olympialaisissa 200 metrin rintauinnissa Suomen kaikkien aikojen nuorimpana olympiaedustajana. Hän oli 13. elokuuta 2008 uitujen alkuerien 39. ajalla 2 minuuttia, 38,97 sekuntia ja karsiutui jatkosta. Aiemmin hän on edustanut Suomea Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla 2007, joissa hän voitti hopeaa 200 metrin rintauinnissa, sekä kesän 2008 nuorten pitkän radan EM-kilpailuissa. Hän olisi alittanut myös vuoden 2007 nuorten EM-uintien kisarajat 200 metrin rinta- ja sekauinnissa, mutta oli 14-vuotiaana sääntöjen mukaan liian nuori osallistumaan nuorten arvokilpailuihin.
Laukkasella oli neljän vuoden ajan nimissään naisten 200 metrin rintauinnin Suomen ennätys pitkällä radalla (2:28,30, 10. heinäkuuta 2009 – 6. heinäkuuta 2013).
Laukkasen isä on entinen ammattilaisjääkiekkoilija Jari Laukkanen.
Werner Egk

Werner Egk (alun perin Werner Mayer, 17. toukokuuta 1901 Donauwörth, Baijeri – 10. heinäkuuta 1983 Inning) oli saksalainen säveltäjä. Egk opiskeli Münchenissä Carl Orffin johdolla. Egk sävelsi erityisesti baletti- ja oopperamusiikkia. Hänen teoksensa Die Zaubergeige (suom. Taikaviulu) oli yksi natsi-Saksan esitetyimpiä oopperoita. Egk työskenteli natsien valtakaudella Reichsmusikkammerissa. Hän voitti kultaa Berliinin olympiakisojen taidelajeissa. Toisen maailmansodan jälkeen häntä nimitettiin "jälleenrakennuksen säveltäjäksi" ja hän työskenteli 1950-luvulla Berliinin musiikkikorkeakoulun johtajana.
Virpi Suutari

Virpi Maarit Suutari (s. 21. huhtikuuta 1967 Rovaniemi) on suomalainen dokumenttielokuvaohjaaja ja taiteilijaprofessori. Suutari on toiminut muun muassa myös DocPoint-festivaalin taiteellisena johtajana.
Dokumentaristina Suutari on työskennellyt usein työparinaan Susanna Helke. He voittivat vuoden 2001 Parhaan dokumentin Jussin elokuvasta Joutilaat.

Ura ja elämä

Suutarin ja Helken yhteistyö alkoi elokuvasta Synti – dokumentti jokapäiväisistä rikoksista (1996), joka oli heidän yhteinen lopputyönsä Taideteollisessa korkeakoulussa. Elokuva oli lakonisen toteava katsaus seitsemän kuolemansynnin teemoihin. Suutari ja Helke saivat vuonna 1996 Kritiikin Kannukset -palkinnon ja vuonna 1997 Nuoren taiteen Suomi -palkinnon.
Vuonna 1998 julkaistu Valkoinen taivas dokumentoi perheen arkea nikkelikombinaatin saastuttamassa kaupungissa Kuolan niemimaalla. Saippuakauppiaan sunnuntai (1999) kuvasi työttömän lähiöperheen arkea, jota työ ja vapaa-aika ei enää jaa kahtia. Vuonna 2013 ilmestyi Suutarin dokumentti Hilton!, jonka keskeisenä teemana on nuorten syrjäytyminen. Keväällä 2014 ilmestyi elokuva Eedenistä pohjoiseen, jonka keskiössä ovat puutarhojaan hoitavat pariskunnat. Elokuva palkittiin Anjalankosken elokuvapalkinnolla tammikuussa 2015. Se on myös ehdolla Jussi-palkinnon saajaksi kategorioissa paras dokumentti, paras musiikki ja paras kuvaus.
Vuonna 2002 Suutarille myönnettiin yksivuotinen elokuvataiteen taiteija-apuraha. Hänet on nimitetty taiteilijaprofessoriksi viisivuotiskaudelle 2012–2016.
Suutari perusti vuonna 2012 yhdessä puolisonsa näyttelijä Martti Suosalon kanssa Helsingissä toimivan Euphoria Film Oy -nimisen elokuvien, videoiden ja televisio-ohjelmien tuotantoon perustuvan yrityksen.
Suutarilla ja Suosalolla on kolme lasta.
Agassiz-jääjärvi

Agassiz-jääjärvi oli jääkauden päättymisen aikainen jään patoama järvi Pohjois-Amerikassa Hudsonin lahdesta lounaaseen lähinnä Kanadan Manitobassa ja Yhdysvaltojen Minnesotassa. Tämä muinainen, suureksi osaksi jo kuivunut järvi on nimetty varhaisen jääkausitutkija Louis Agassizin mukaan. Järven olemassaolon aikana sen rannoille muutti paleointiaanien asutusta. Jääjärvi tyhjeni erittäin nopeasti Hudsonin lahden yllä olleen jäätikön katkettua kahteen osaan, noin 8 200 vuotta sitten. Tällöin kylmää vettä virtasi Atlantille, mikä häiritsi merivirtoja ja aiheutti maailmanlaajuisia säänvaihteluita, ilmaston kylmenemistä ja kuivumista.

Suurin laajuus

Järvi ulottui laajimmillaan ehkä 841 000 neliökilometrin alalle ja järven syvyys oli korkeimmillaan yli 500 metriä. Agassiz-järvi oli Kanadassa ja Pohjois-Yhdysvalloissa. Laajimmillaan se peitti suuria osia Manitobasta, Länsi-Ontariosta, Saskatchewanista, Pohjois-Dakotasta ja Pohjois-Minnesotasta. Ontariossa oli joitain suuria saaria järven ollessa laajimmillaan.

Historia

Jääjärvi syntyi viimeistään noin 13 000 kalenterivuotta sitten eli noin 11 700 radiohiilivuotta sitten Manitoban provinssin eteläosan seuduille.
Järvi tyhjeni noin 11 000 vuotta sitten. Noin 9 900 vuotta sitten jääjärveen ilmestyi taas vettä, kun jäätikkö oli taas edennyt Kanadassa.
Järven ollessa suurimmillaan 8 400 kalenterivuotta eli 7 700 radiohiilivuotta sitten jääjärvestä tyhjeni yli 163 000 km³ vettä Atlanttiin. Mikä on 30 prosenttia enemmän kuin kaikki nyky maailman järvet yhteensä. Tämä aiheutti 400 vuotta kestäneen lämpötilojen laskun maapallolla. Seuraavan 1 000 vuoden sisään Winnipegjärvi, Winnipegosisjärvi, Manitobajärvi, Lake of the Woods, Cedarjärvi, Lac la Ronge, Red Lake ja muita järviä jäi jäljelle.
Áilu Valle

Áilu Valle on saamelainen rap-artisti. Hän on kotoisin Kaamasmukan kylästä Utsjoelta. Aluksi hän räppäsi englanniksi ja suomeksi, mutta sitten hän alkoi käyttää äidinkieltään pohjoissaamea. Koulutukseltaan hän on opettaja ja kokee räppäämällä toimivansa myös pohjoissaamen kielen elvyttämiseksi.
Musiikillisiksi esikuvikseen Valle on maininut saamelaistaiteilija Nils-Aslak Valkeapään ja rap-puolelta Asan. Ennen oman albumin tekoa hän on ollut mukana oululaisten rap-ryhmien, Pummiharmonian ja Roolipolunveljeksien levyillä. Hänen esikoisalbuminsa Dušši dušše duššat (Turha vain tuhoutua) ilmestyi vuoden 2012 joulukuussa. Toisella levyllään 7 (2015) Valle yhdistelee saamelaista uskomusperinnettä ja itämaisia filosofioita.
Binäärinen logaritmi

Historia

Michael Stifel julkaisi vuonna 1544 kahden potensseista taulukon, jota voidaan sen rivit kääntämällä käyttää myös binääristen logaritmien taulukkona. Binääristen logaritmien sovellukset musiikin teoriassa esitti Leonhard Euler vuonna 1739, kauan ennen kuin nyky­aikainen informaatio­teoria ja tietojen­käsittely­tiede saivat alkunsa. Osana tätä alaa koskevasta tutkimuksestaan Euler laati taulukon kokonaislukujen 1...8 binäärisistä logaritmeista seitsemän desimaalin tarkkuudella.

Merkintätavat

Matematiikassa luvun n binäärinen logaritmi merkitään log₂ n. Varsinkin sovellusaloilla sille kuitenkin käytetään tai on ehdotettu useita muitakin merkintätapoja.
Joskus binääriselle logaritmille käytetään merkintää lg n. Donald Knuth on väittänyt tätä merkintää Edward Reingoldin keksimäksi, mutta sitä on käytetty sekä informaatio­teoriassa että tietojen­käsittely­tieteessä jo ennen Reingoldia. Joissakin teoksissa binäärinen logaritmi on merkitty myös log n, sen jälkeen kun on sanottu, että jäljempänä logaritmien oletuskantaluku on 2.
Toinen varsinkin saksankielisessä kirjallisuudessa usein esiintyvä merkintä samalle funktiolle on ld n, joka tulee sen latinalaisesta nimityksestä logarithmus duālis. ISO:n standardien ISO 31-11 ja ISO 80000-2 mukaan se tulisi merkitä lb n; kun taas lg n merkitsee luvun n kymmenkantaista eli Briggsin logaritmia log₁₀ n. Tämä ISO:n suosittelema binäärisen logaritmin merkintä ei kuitenkaan ole tullut yleiseen käyttöön.

Urheilukilpailujen ajoitus

Kilpailupeleissä ja urheilulajeissa, joissa kuhunkin otteluun osallistuu kaksi kilpailijaa tai joukkueita, binäärinen logaritmi ilmoittaa niiden kierrosten lukumäärän, joka pudotuspelissä on käytävä, ennen kuin loppuottelussa selviää koko kilpailun voittaja. Jos esimerkiksi pelaajia on 4, voittajan selvittämiseksi tarvitaan log₂(4) = 2 kierrosta, ja jos joukkueita on 32, kierroksia tarvitaan log₂(32) = 5 ja niin edelleen. Jos pelaajien tai joukkueiden lukumäärä n ei ole kahden potenssi, log₂n on pyöristettävä ylöspäin kokonaisluvuksi, sillä tarvitaan ainakin yksi yksi kierros, johon eivät kaikki jäljellä olevat kilpailijat osallistu. Esimerkiksi log₂(6) on noin 2,585, ylöspäin pyöristettynä 3, mikä osoittaa, että jos kilpailuun osallistuu 6 joukkuetta, joko niistä kaksi ei ole mukana ensimmäisellä kierroksella tai yksi ei osallistu toiselle kierrokselle. Sama lukumäärä kierroksia tarvitaan myös voittajan ratkaisemiseksi sveitsiläisessä järjestelmässä.
Christoffer Strandberg

Christoffer John Gustav Strandberg (s. 31. elokuuta 1989 Siuntio) on suomenruotsalainen näyttelijä, koomikko ja juontaja. Hän on valmistunut näyttelijäksi Teatterikorkeakoulusta. Teatterissa Strandberg on näytellyt muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa, Viirus-teatterissa sekä Lilla Teaternissa. Hän on näytellyt televisioelokuvassa Inget ljus i tunneln (2011) sekä televisiosarjoissa Ihan sama (2014) ja Kohtuuttomuuksia (2016).
Strandberg ääninäytteli vuonna 2014 Muumit Rivieralla -animaatioelokuvassa. Hän on juontanut myös Yle X3M:n aamuohjelmaa satiirisesti ja imitoiden. Yksi hänen imitaatiobravuureistaan on Alexander Stubb. Strandberg oli Uuden Musiikin Kilpailun 2018 yksi juontajista. Strandberg on mukana Putous-viihdeohjelmassa 10. ja 11. kaudella. Strandberg osallistuu Tanssii tähtien kanssa -tv-ohjelmaan syksyllä 2019.
Strandberg valittiin vuonna 2013 Miss Drag queeniksi. Hän elää parisuhteessa miehen kanssa.
Ro-54 (1920)

Palvelus

Alus nimettiin 1. marraskuuta 1924 Ro-54:ksi. Se poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1940.
Christophe Pélissier

Ura

Pélissierin pelaajaura kului Ranskan alasarjoissa US Revelin, AS Muretin ja FA Carcassonen riveissä. Hän lopetti pitkän pelaajauransa vuonna 2000 ja siirtyi valmennustehtäviin Revelin joukkueeseen. Hän luotsasi joukkuetta Ranskan kuudenneksi korkeimmalla sarjatasolla, josta joukkue nousi kausiksi 2001/02 ja 2003/04 sarjaporrasta korkeammalle. 
Kaudeksi 2006/07 Pélissier siirtyi AS Muret'n peräsimeen ja yhden kauden jälkeen jatkoi uraansa Luzenacissa. Pélissier luotsasi seuran kaudella 2008/09 CFA2:n mestaruuteen ja joukkue nousi Nationaliin, jossa vakiinnutti paikkansa Pélissierin alaisuudessa. Kaudella 2013/14 Luzenac sijoittui sensaatiomaisesti Nationalissa toiseksi ja nousi Ligue 2:een. Joukkueen nousu kariutui kuitenkin taloudellisten syiden vuoksi ja Luzenacilta evättiin sarjapaikka. Joukkue joutui vapauttamaan pelaajansa ja myös valmentaja Pélissierin, ja aloittamaan uudelleen maan seitsemänneltä sarjatasolta.
Joulukuussa 2014 Pélissieristä tuli Amiensin päävalmentaja. Pélissierin johdolla Amiens lähti taistelemaan paluusta Ligue 2:een. Ensimmäinen täysi kausi 2015/16 toi heti täysosuman, kun Amiens sijoittui Nationalissa kolmanneksi ja nousi sarjaporrasta ylemmäs. Kaudella 2016/17 menestyskulku jatkui ja Amiens sijoittui yllättäen Ligue 2:ssa toiseksi nousten ensimmäistä kertaa seuran historiassa pääsarjaan. Kaudella 2017/18 Amiens jatkoi erinomaisia esityksiään ja säilytti pienestä budjetistaan huolimatta sarjapaikkansa ollen liigassa 13. Kaudella 2018/19 Pélissier luotsasi Amiensin sijalle 15 ja joukkue säilytti jälleen pääsarjapaikkansa. Kauden jälkeen Pélissier jätti seuran ja siirtyi FC Lorientin päävalmentajaksi.
Atea

Liiketoiminta

Atean asiakkaita ovat yksityisen sektorin ja julkishallinnon keskisuuret ja suuret organisaatiot ympäri Suomen. Pienyrityksiä varten Atealla on verkkokauppa Atea eSHOP. Atea toimittaa asiakkailleen it-järjestelmien kokonaisratkaisuja.
Atean tarjonta jakautuu viiteen it-infrastruktuurin osa-alueeseen: työpiste, konesali- ja pilvi, verkko- ja tietoturva, tuottavuus sekä ohjelmistot ja lisensointi. Atean ydinosaamista ovat virtualisointiratkaisut, yhdistetyn viestinnän ratkaisut, elinkaariratkaisut sekä hankintaratkaisut.
Atealla on ollut sekä ympäristösertifiointi (ISO 14001) että laatusertifiointi (ISO 9001) vuodesta 2002.
Marttisjärvi (järvi)

Ominaisuudet

Järvi on sisällytetty Fennoskandian luonnontilaisten jokireittien tyyppiin, mutta se voidaan luokitella myös luontaisesti runsasravinteiseksi järveksi. Se on matala ja alueen järvistä rehevin. Botaaniselta tyypiltään järvi on Schoenoplectus lacustris –tyyppinen kaislajärvi, hallitsevin kasvi­laji on järvikaisla, joka peittää suuren osan vesialueesta. Sen lisäksi järvellä esiintyy runsaasti kelluslehtisiä vesikasveja.

Järvimaisema

Järveen laskevat Iso-Timosesta ja Isosta Olvasjärvestä virtaava Timo-oja sekä suolta alkunsa saava Leväoja. Järven laskujoki taas on  Marttisjoki, joka päätyy Iso-Ruohoseen. Valuma-alue on melko laaja ja pääosin suota, mistä yli puolet on luonnontilaista aapaa. Laajin ojittamaton suo on Leväojan latva-alueen Leväsuo. Timo-ojan ja Leväojan lisäksi järvi saa vetensä pohjoispuolen kaivetuista ojista, järven ympäristö onkin ojitettu kokonaan. 
Ojitus on kuormittanut järveä, jonkin verran myös järvenrannan pellot.  Marttisjoen perkaus on ehkä myös laskenut järven pintaa, joskaan kyse ei ole varsinaisesta järvenlaskusta. Valuma-alueen soita vähäisemmät kankaat ovat hiekkaisia harjuja, joista järvi saa jonkin verran pohjavettä. Myös Kälväsvaaran lounaispuolen lähteet virtaavat ojia myöten järveen.

Kalasto ja linnusto

Järvessä on runsas lahnakanta, muita saaliskaloja ovat ahven ja hauki, harvinaisempana myös säyne ja siika. Järven varhaisesta kalastuskäytöstä kertovat vuoden 1570 kalaveroluettelot, joiden mukaan Marttisjärvellä ja Timojärvellä on harjoitettu laajamittaista kalastusta.
Järvellä pesii runsas vesilinnusto, sillä on merkitystä sekä muuton aikaisena pysähdyspaikkana että läheisten Olvassuon luonnonpuiston lintujen ruokailupaikkana. Järvi on mainittu lintuvesiohjelmassa maakunnallisesti merkittävänä kohteena ja se on arvioitu linnustoltaan yhdeksi arvokkaimmista Natura 2000-ohjelman ulkopuolelle jääneistä lintuvesistä Pohjois-Pohjanmaalla.
Arla Salo

Arla Salo (s. 15. maaliskuuta 1993) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on edustanut naisten Salibandyliigassa Tikkurilan Tiikereitä kausina 2010–2013, helsinkiläistä M-Teamia kausina 2013–2017 sekä Porvoon Salibandyseuraa kaudesta 2017–2018 alkaen. Hän saavutti SM-hopeaa vuonna 2019. Kaudella 2015–2016 Salo teki liigan ennätyksen torjumalla kauden aikana kuusi rangaistuslaukausta.
Salo voitti nuorten maailmanmestaruuden vuonna 2012.
Nuovo Trasporto Viaggiatori

Omistajat

NTV:n pääomistajia ovat yhtiön perustajat MDP Holdings -yhtiön kautta (36,8 %) sekä Italian suurin pankki Intesa Sanpaolo (24,5 %). Alkuvaiheessa Ranskan valtion rautatiet (SNCF) oli merkittävä omistaja viidenneksen osuudellaan, mutta se on luopunut omistuksestaan lähes kokonaan.
Martti Aiha

Hannu Martti Matias Aiha (s. 23. joulukuuta 1952 Pudasjärvi) on suomalainen kuvanveistäjä.
Aiha muutti perheensä mukana Pudasjärveltä Ruotsiin vuonna 1964. Hän valmistui mekaanikko-konepiirtäjäksi Halmstadin ammattikoulusta vuonna 1969. Aiha opiskeli Helsingin Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1970–1972 ja Suomen Taideakatemian koulussa vuodet 1972–1976. Valmistumisensa jälkeen hän toimi opettajana Lahden taideoppilaitoksessa vuoteen 1984 saakka sekä Lahden taidekoulun opettajana lukukaudella 1978–1979.
1970- ja 1980-luvuilla Aiha teki muun muassa omakuvallisia miesfiguureja kipsistä sekä avointa tilaa hyödyntäviä bamburakennelmia. 1980- ja 1990-luvuilla hänen töilleen oli tyypillistä liekkimäisyys ja ornamentaalisuus. 1990-luvulla Aiha alkoi myös maalata ja teki vuosikymmenen lopulla myös pronssiveistoksia. 2000-luvun alussa hän teki esimerkiksi puusta sorvattuja värikkäitä rakennelmia, joissa on yhtymäkohtia dadaismiin ja surrealismiin. Aiha on maininnut yhdeksi lempitaiteilijoistaan Max Ernstin.
Aiha on tehnyt orgaanisia muotoja ja kalligrafisia merkkejä heijastelevia värikkäitä suurikokoisia julkisia töitä. Esimerkiksi Oulussa linja-autoaseman edustalla sijaitsee hänen valkobetoninen veistoksensa Futura – Tuntematon (1986) ja Helsingin Salmisaaressa 15 metriä korkea musta alumiiniteos Rumba (1992). Materiaaleina Aiha käyttää muun muassa pleksilasia, puuta, alumiinia ja vaneria sekä readymade-esineitä. Aihan töitä on esillä muun muassa nykytaiteen museo Kiasmassa, Helsingin taidemuseossa, Amos Andersonin taidemuseossa ja Sara Hildénin taidemuseossa.
Vuonna 1982 Aiha sai Suomen Taideyhdistyksen dukaattipalkinnon ja vuonna 1992 Pro Finlandian. Aihan Rumba-teos valittiin yhdessä arkkitehti Vesa-Pekka Tuomisen suunnitteleman asuinrakennuksen muodostaman aukion kanssa vuoden 1994 ympäristötaideteokseksi. Vuonna 2013 Aihalle myönnettiin Prinssi Eugenin mitali.
Aiha asuu ja työskentelee Fiskarsissa.
Valkea-Kotinen

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,6 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 155,9 metriä mpy.
Mehikorvat

Tuntomerkit

Mehikorvat ovat pensaita ja monivuotisia tai harvoin yksivuotisia ruohoja. Lehdet sijaitsevat vastakkain ja ovat tasaparisia tai harvoin yksinkertaisia; lehdykät ovat möyheitä, litteitä tai liereitä. Kukat sijaitsevat lehtihangoissa yksittäin tai parittain. Verholehtiä on neljä tai viisi ja joskus ne ovat karisevia. Terälehtiä on saman verran kuin verhoja ja ne ovat väriltään oranssiin vivahtavan punaisia, valkoisia tai keltaisia; toisinaan kynsi on oranssinvärinen ja laide kalpea. Teriö puuttuu muutamassa harvassa tapauksessa. Heteiden määrä vaihtelee 8-10 ja niiden ulkolaidalla on suomumaiset lisäkkeet. Sikiäin on 3-5-lokeroinen ja siitä kehittyy siivellinen tai siivetön kota, joka on avautuva tai avautumaton ja sisältää kutakin emilehteä kohden yhden tai useampia siemeniä.

Levinneisyys

Mehikorvat ovat kotoisin Etelä-Euroopasta, Pohjois-Afrikasta, Keski-, Pohjois- ja Länsi-Aasiasta ja Australiasta. Kasvupaikat ovat kuivia tai puolikuivia alueita.

Luokittelu

Mehikorvien suvussa on yli 100 lajia, tunnetuimpina kanarianmehikorva (Zygophyllum fontanesii) ja marokonmehikorva (Z. gaetulum).