google/wiki40b huggingface dataset:
Dmitri Manuilski

Dmitri Zaharovitš Manuilski (ven. Дмитрий Захарович Мануильский, ukr. Дмитро Захарович Мануїльський, Dmytro Zah’arovytš Manujilskyi; 3. lokakuuta (J: 21. syyskuuta) 1883 Svjatets, Volynian kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 22. helmikuuta 1959 Kiova, Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta, Neuvostoliitto) oli ukrainalaissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko, joka toimi Ukrainan kommunistisen puolueen ensimmäisenä sihteerinä vuosina 1921–1923 ja yhtenä Kommunistisen internationaalin eli Kominternin sihteereistä vuosina 1928–1943.
Manuilski opiskeli Pietarin yliopistossa. Hän liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen vuonna 1903 ja osallistui vuoden 1906 Kronstadtin ja Viaporin kapinoiden järjestämiseen. Vuosina 1907–1917 hän asui pääosin maanpaossa Ranskassa ja suoritti tutkinnon Sorbonnen yliopistossa. Manuilski kuului Venäjän sosiaalidemokraattien sisäisissä kiistoissa eri vaiheissa otzovisteihin, Vpered-ryhmään ja sitten Mežraiontsy-ryhmään, jonka mukana hän siirtyi bolševikkeihin vuonna 1917. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Manuilski toimi elintarvikeasioiden kansankomissariaatissa ja vuodesta 1918 eri tehtävissä Neuvosto-Ukrainan hallinnossa. Hänet valittiin joulukuussa 1921 Ukrainan kommunistisen puolueen ensimmäiseksi sihteeriksi, ja hän kuului sen politbyroohon vuosina 1920–1923 ja 1929–1952. Lisäksi hän kuului Neuvostoliiton kommunistisen puolueen (NKP) keskuskomiteaan vuosina 1923–1952.
Manuilski kuului Kominternin toimeenpanevan komitean (IKKI) puheenjohtajistoon vuodesta 1924, ja oli yhtenä sen toimintaa johtaneista sihteereistä vuodesta 1928 aina vuonna 1943 tapahtuneeseen Kominternin lakkauttamiseen asti. Hän myös edusti NKP:tä sihteeristössä. Manuilski oli Kominternin näkyvin johtohahmo vuosina 1929–1933 eli Nikolai Buharinin syrjäyttämisen ja Georgi Dimitrovin pääsihteeriksi tulon välisenä aikana. Stalinin vainojen aikana vuosina 1937–1938 Manuilskilla oli keskeinen rooli puhdistusten ulottuessa Neuvostoliitossa asuneisiin ja Kominternissa toimineisiin ulkomaalaisiin kommunisteihin. Heinäkuussa 1944 Manuilskista tuli Ukrainan neuvostotasavallan ulkoasiain kansankomissaari. Hän edusti Ukrainaa vuoden 1945 San Franciscon konferenssissa ja vuoden 1946 Pariisin rauhankonferenssissa. Hänet valittiin vuonna 1945 Ukrainan tiedeakatemian akateemikoksi. Manuilski kuului vielä Neuvostoliiton korkeimpaan neuvostoon vuosina 1947–1954, mutta vetäytyi syrjään tehtävistään Josif Stalinin kuoltua.
Richard von Mises

Richard von Mises (19. huhtikuuta 1883, Lemberg – 14. heinäkuuta 1953 Boston, Yhdysvallat) oli itävaltalaissyntyinen matemaatikko ja fyysikko.
von Mises syntyi Lembergissä, joka on nykyisin Ukrainan Lviv. Hänen isänsä oli rautatiellä töissä teknisenä asiantuntijana. Hänen vanhemmasta veljestään Ludwig von Misesistä tuli kuuluisa taloustieteilijä. Richard von Mises kiinnostui matematiikasta tekniikan kautta opiskellessaan Wienin teknillisessä korkeakoulussa matematiikkaa, fysiikkaa ja tekniikkaa.
von Mises tutki etenkin numeerista matematiikkaa ja kehitti soveltavan matematiikan opetusta. Hän oli soveltavan matematiikan professori Strasburgissa ja Berliinissä, missä hänen laitoksensa panosti todennäköisyyslaskentaan, differentiyhtälöiden numeeriseen ratkaisuun ja aerodynamiikkaan.
Natsien noustua valtaan von Mises pakeni ensin Turkkiin ja Ataturkin kuoltua Yhdysvaltoihin.
Isatiini

Ominaisuudet

Isatiini on huoneenlämpötilassa punaoranssia kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman kylmään veteen ja paremmin kuumaan. Se liukenee myös etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja bentseeniin. Isatiinilla on kaksi tautomerista muotoa, laktaami- ja laktiimimuodot, joista laktaamimuoto on stabiilimpi. Yhdiste on hyvin heikosti emäksinen. Isatiini muodostaa kondensaatioyhdisteitä niin amiinien kuin karbonyyliyhdisteidenkin kanssa. Reaktiossa karbonyyliyhdisteiden kanssa muodostuu kinoliini-4-karboksyylihappoja. Isatiinin aromaattinen rengas reagoi elektrofiilien kanssa elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla.
Mordechai Eliyahu

Mordechai Eliyahu (hepreaksi ‏מרדכי אליהו‎; 12. maaliskuuta 1929 – 7. kesäkuuta 2010) oli Israelin sefardijuutalaisten päärabbi vuosina 1983–1993. Hän julkaisi useita kirjoja ja herätti huomiota sotaisilla puheillaan. Hän katsoi kaikkien gazalaisten olevan kollektiivisesti vastuussa Sderotin Qassam-iskuista. Hän kuoli synnyinkaupungissaan Jerusalemissa 81-vuotiaana kesäkuussa 2010.
John Calhoun Phillips

John Calhoun Phillips (13. marraskuuta 1870 – 25. kesäkuuta 1943) oli Arizonan kuvernööri vuosina 1929–1931. Hän kuului Yhdysvaltain republikaaniseen puolueeseen.
Phillips syntyi Vermontissa, Illinois'ssa. Hän kuoli yllättäen sydänperäiseen sairauskohtaukseen ollessaan kalastamassa järvellä lähellä Flagstaffia.
Karl Oppitzhauser

Karl Oppitzhauser (s. 4. lokakuuta 1941 Bruck an der Leitha) on entinen itävaltalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1976, Itävallan GP:hen. Hän kuitenkin karsiutui, eikä päässyt starttaamaan kilpailuun. Huonon kokemuksensa perusteella Karlia ja tiimikumppaniaan Otto Stuppacheria kiellettiin ajamasta kilpailussa. Tosin kuin Stuppacher, Karl ei enää yrittänyt F1-kilpailuihin, mutta kilpaili muissa urheiluautoluokissa.
Nykyään Oppitzhauser johtaa Chrysler, Jeep, Dodge ja Hyundain omistajuutta kotikaupungissaan Bruckissa.
Colin Wilson

Colin Henry Wilson (1931 Leicester – 5. joulukuuta 2013) oli tuottoisa englantilainen kirjailija. Hän tuli julkisuuteen ensin filosofina.

Elämäkerta

Wilson syntyi ja kasvoi Leicesterissa, lopetti koulun 16-vuotiaana ja työskenteli monissa eri paikoissa tutkien samalla kirjallisuutta ja filosofiaa oma-aloitteisesti. Hän julkaisi 24-vuotiaana vuonna 1956 läpimurtoteoksensa Sivullisen ongelma, jossa hän käsitteli ulkopuolisen roolia eksistentialismissa, muun muassa sellaisten taiteijoiden ja kirjailijoiden teoksissa kuin Albert Camus, Jean-Paul Sartre, Ernest Hemingway, Hermann Hesse, Fjodor Dostojevski, William James, T. E. Lawrence, Vaslav Nijinsky ja Vincent van Gogh. Hänestä tuli nuori vihainen mies.
Wilson käsitteli huippukokemuksia, positiivista psykologiaa ja oli melko vakuuttunut töissään ihmistietoisuuden kapeudesta. Hän kirjoitti rikoksista, metafysiikasta ja okkulttisista aiheista. Vuonna 1971 hän julkaisi teoksen Ovi tuntemattomaan, joka on tutkimus muun muassa Aleister Crowleysta, G. I. Gurdjieffistä, H. P. Blavatskysta, kabbalasta, alkukantaisesta magiikasta, Franz Anton Mesmeristä, Gregor Rasputinsta, Daniel Dunglas Homesta ja Paracelsuksesta. Hän kirjoitti myös C. G. Jungin elämäkerran.
Ruokosirkkalintu

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 13,5–15 cm ja paino 14–18 g. Hieman suurempi kuin pensassirkkalintu, rytikerttusen kokoinen ja värinen. Pyrstö on kuitenkin pyöreäkärkinen ja sen alapeitinhöyhenet ovat pitkät. Alapuoli on kuvioton. Laulu on korkeaa surinaa, muistuttaen pensassirkkalinnun laulua. Laulaa enimmäkseen öisin. Laulava koiras oleskelee enimmäkseen korkeassa ruo'ikossa tai osmankäämikössä.
Ainakin 3 alalajia tunnetaan: läntinen luscinioides, itäinen fusca ja välimuoto sarmatica.
Lajin sulkasato on monimutkainen. Osa vanhoista linnuista sulkii jo kesällä, osa vasta syksyllä tai talvella. Nuoret linnut sulkivat osan käsisulistaan talvella, jotkut jopa kaikki.
Vanhin suomalainen rengastettu ruokosirkkalintu on ollut 3 vuotta 26 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut espanjalainen 7 vuoden 6 kuukauden ikäinen yksilö.

Levinneisyys

Osa Etelä- ja Keski-Eurooppaa, Pohjois-Afrikkaa ja Keski-Aasia Mongoliaan saakka. Tavattu Suomessa ainakin 85 kertaa. Ensihavainto lajista tehtiin 25.5.1975 Tammisaaren Tvärminnessä. Suomessa saattaa pesiä muutama pari vuosittain. Euroopassa arvioidaan pesivän 150 000–220 000 paria. Muuttolintu, joka talvehtii Afrikassa Saharan eteläpuolella.

Elinympäristö

Pensaikkoiset ja ruo'ikkoiset kosteikot.

Lisääntyminen

Pesä on korkeassa ruohostossa tai ruo'ikossa. Munia on 3–6, joita molemmat emot hautovat 10–12 päivää.

Ravinto

Hyönteissyöjä.
Paakinmäki

Paakinmäki tai lyhyemmin Paakki on kylä Sotkamon kunnan luoteisosassa rajoittuen Paltamon Kontiomäkeen ja Kajaanin Jormuaan. Se sijaitseen korkealla nimisellään mäellä kantatien 9010 varrella. Myös Savon rata kulkee kylän läpi Kontiomäestä Vuokattiin, joskin Paakin laiturivaihde on lakkautettu. Se sijaitsi kahdeksan kilometrin päässä Kontiomäen asemalta. Liikennepaikan lähellä sattui vuonna 1926 vakava junaonnettomuus. Paakinmäellä toimi aiemmin koulu, jonka rakennukset ovat nykyään yksityisessä muun muassa kuvataiteilija Kaarina Kuusisto-Lukkarin ateljeekäytössä.
Paakinmäen alla on Paakinlampi, josta saa alkunsa Pohjajoki, jonka yläjuoksua on suojeltu. Siellä on paikallisen väestön haminapalstoja ja arvokalojen kutupaikkoja. Joki laskee Kajaanin puolelle Oulujärven Jormuanlahteen.
Paikallinen erikoinen taditio on jäälyhty, joita tehdään jouluksi vähintään useita satoja, jopa tuhatkin kappaletta valaisemaan maisemaa pimeimpänä vuodenaikana.
Michael Welch

Yksityiselämä

Welch syntyi Los Angelesissa, Kaliforniassa. Hän on juutalainen äitinsä puolelta. Joanin salaisuus -sarjan näyttelijät Chris Marquette ja Aaron Himelstein ovat Welchin hyviä ystäviä. Hän ja Himelstein tunsivat toisensa jo ennen kuvauksia, mutta heistä tuli hyviä ystäviä vasta kun sarjaa alettiin kuvata vuonna 2003.

Ura

Welch aloitti uran näyttelijänä ollessaan 10-vuotias. Welch on esiintynyt useissa elokuvissa ja sarjoissa. Vuosina 2003–2005 hän esitti Luke Girardia televisiosarjassa Joanin salaisuus.
Vuonna 2008 Welch näytteli Mike Newtonia Stephenie Meyerin kirjasarjaan perustuvassa, Summit Entertainmentin tuottamassa elokuvassa Twilight – Houkutus. Hän jatkaa roolissa elokuvan vuoden 2009 jatko-osassa Twilight – Uusikuu, ja hänen on määrä olla mukana myös elokuvasarjan kolmannessa osassa Twilight – Epäilys (2010). Hän jatkaa rooliaan Mikena viimeisen kerran elokuvassa Twilight – Aamunkoi osa 2 (2012).
Hydrofiilinen

Hydrofiilinen tarkoittaa molekyylin ominaisuutta, jonka johdosta se liukenee veteen tai muuhun pooliseen liuottimeen. Tämä ominaisuus on tärkeä tietyissä solubiologisissa järjestelmissä. Hydrofiiliset yhdisteet ovat usein poolisia.
Kiinteän aineen pinnan ominaisuuksista puhuttaessa hydrofiilinen pinta tarkoittaa pintaa, jolle veden kontaktikulma on pienempi (tai sama) kuin 90 ° ympäröivän kaasufaasin ollessa ilma.
Toisin kuin hydrofobisilla yhdisteillä, hydrofiilinen molekyyli saa ympärilleen monimutkaisen järjestelmän vesimolekyyleistä koostuvia kuoria. Tämä tarkoittaa kasvua entropiassa, koska vesimolekyylien hapen ja hydrofiilisen molekyylin välille syntyy sidos (kuten vetysidos, tosin voi olla kovalenttisempikin). 
Mitä suurempi varaustiheys, sitä eksotermisempi liukeneminen on. Myös liukenevan yhdisteen hydrofiilisen atomin orbitaalienergioilla on väliä; mitä paremmin valenssiorbitaalien energia vastaa happiatomin valenssiorbitaalienergioita, sitä kovalenttisempi sidos on, ja täten vahvempi. Esimerkiksi Ni²⁺ liukenee paremmin veteen kuin Ba²⁺.
Pianokonsertto nro 1 (Brahms)

Johannes Brahmsin pianokonsertto nro 1 d-molli op. 15 on yksi romantiikan musiikin tunnetuimpia konserttoja.

Taustaa

Brahms työsti ensimmäistä pianokonserttoaan vuodesta 1855 vuoteen 1859. Alun perin teoksesta piti tulla sonaatti kahdelle pianolle, mutta Brahms päättikin tehdä siitä sinfonian. Kun tämäkin kokeilu epäonnistui, säveltäjä sai idean luoda materiaalista pianokonserton. Lopullinen teos kantaesitettiin tammikuussa 1859 Hannoverissa. Brahms itse soitti kantaesityksessä pianoa ja kapellimestarina toimi Joseph Joachim.
Ensimmäinen pianokonsertto kuuluu Brahmsin varhaistuotantoon mutta se on sävellyksenä hyvin kypsä. Konsertto sai aluksi huonon ja ristiriitaisen vastaanoton, mutta vuosia myöhemmin sitä alettiin pitää mestariteoksena.
Havaijinkoira

Ulkonäkö

Rotu kuului paariakoiriin. Eurooppalaiset tutkimusmatkailijat, mm. kapteeni Cook, kuvailivat sitä pömppömahaiseksi ja lyhytraajaiseksi. Sillä oli erityisen litteä kallo, minkä usein uskotaan johtuneen sen ruokavaliosta: koska sen ei tarvinnut pureskella syömiään vihanneksia, se oli mahdollisesti menettänyt tarpeen kookkaille ohimolihaksille. Surkastunut ohimoydin aiheuttaa litteän pään muodon. Havaijinkoiralla oli erittäin lyhyt karvapeite joka saattoi olla minkä värinen tahansa. Ruskeaa pidettiin tarpeeksi erityyppisinä joten se luokiteltiin oman nimen ʻīlio mākuʻe alle.

Luonne ja käyttäytyminen

Rotu oli vahvatahtoinen eikä helposti käskettävissä. Kapteeni James Cook kirjoitti vuonna 1779 sen haukkuvan vain harvoin. Sitä pidettiin kuitenkin hidasälyisenä ja laiskana; mikään hyvä metsästyskoira jolla oli terävät vaistot ei olisi ollut erityisen käytännöllinen saarilla. Populaatio eli vapaana kylissä sikojen keskellä, mutta ei kuitenkaan koskaan villiintynyt, kenties osittain siksi että oli helpompaa saada ruoka suoraan ihmisiltä kuin metsästää sitä vapaasti.

Alkuperä

Polynesialaiset uudisasukkaat toivat ensimmäiset paariakoirat Havaijille jo ennen 1000-lukua. Paikalliset naiset ja lapset alkoivat ajan myötä huolehtia niistä ja kasvattaa niitä. Samat koirat, joiden kanssa lapset usein ensin leikkivät, päätyivät kuitenkin usein vain hetkeä myöhemmin ruokalistalle. Koska lihominen ja syödyksi tuleminen oli niiden pääasiallinen käyttötarkoitus, niistä jalostui aikojen kuluessa pieniä, lyhytraajaisia, pulleavatsaisia ja laiskoja eläimiä, jotka liikkuivat hitaasti ja vaivalloisesti.
Havaijinkoira sai nimensä poi-ruoasta joka valmistettiin kalo- tai taaro-juurista. Poita käytettiin sen lihottamiseen lihakarjaksi, sillä liha oli liian arvokasta koiranruuaksi. Koska Havaijilla ei ollut kookkaita maanisäkkäitä villisikoja lukuun ottamatta, sitä ei tarvittu avuksi metsästykseen. Sitä ei koskaan jalostettu tiettyjen piirteiden mukaiseksi, mutta sekä luonnonvalinnalla että ihmisen jalostuksella oli silti tärkeä rooli.
Alkuperäisasukkaat käyttivät rotua paitsi ruoaksi, myös onnenkaluna suojelemaan lapsia hengellisesti. Tällöin pentu annettiin lahjaksi vastasyntyneelle, jonka äidin rintamaidolla sitä ruokittiin. Tämän uskottiin vahvistavan koiran suojeluviettiä lasta kohtaan. Koiran kuoltua sen hampaista tehtiin lapselle kaulakoru, jonka uskottiin jatkavan lapsen suojelemista. Mikäli lapsi kuoli ennen koiraa, tämä uhrattiin ja haudattiin yhdessä lapsen kanssa.
Koska havaijinkoira ei sopinut juuri mihinkään muuhun, se kuoli sukupuuttoon kun alkuperäisuskonto kiellettiin ja koiranlihan syönnistä tuli epämuodikasta. Eurooppalaisten uudisasukkaiden villiintyneet koirat risteytyivät sen kanssa ja viimeistään 20. vuosisadan alussa se katosi kokonaan. Useita vuosia myöhemmin Honolulun eläintarhassa yritettiin rodun elvyttämistä, mutta 12 vuoden kuluttua projektin todettiin epäonnistuneen.
Valkkisjärvi (Laitilan Leinmäki)

Maantiede

Järven pinta-ala on 12 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Siihen laskee vieresten soiden ojia, joista yksi tuo Lapsjärven vesiä. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkuunsa 1,3 kilometriä pitkä laskuoja Pahkajärveen.
Järvellä on 1,7 kilometriä rantaviivaa ja sen ranta on pääosin kallio- ja moreenipohjaista metsämaastoa, joka on paikoin soistunutta. Rannat ovat avosuota ja niille on rakennettu kaksi loma-asuntoa, joille johtaa tiet Laitilasta. Luusuan lähellä sijaitsee pieni saari.

Luonnontila

Järvi on säilynyt lähes luonnontilaisena.
Pasi Kivioja

Pasi Kivioja (s. 11. tammikuuta 1974 Orivesi) on suomalainen toimittaja, viestintäyrittäjä ja vapaa kirjoittaja.
Hänen esikoisteoksensa Legendat ilmestyi vuonna 2001. Kivioja kirjoittaa parhaillaan lehtikuvaaja Peter Janssonin työurasta tietokirjaa, joka ilmestyy Docendolta syksyllä 2019.

Elämä ja ura

Pasi Kivioja kirjoitti ylioppilaaksi Oriveden lukiosta vuonna 1993. Hän opiskeli tiedotusoppia ja valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 2005. Hän on käynyt myös Aamulehden akatemian toimittajakoulun 1997-98. Vuonna 2019 Kivioja valmistui Tampereen yliopistosta yhteiskuntatieteiden tohtoriksi. Hän väitteli joulukuussa 2018 journalistiikan alaan kuuluvalla väitöskirjalla iltapäivälehtien evoluutiosta median murroksessa. Vapaaksi toimittajaksi ja yrittäjäksi hän ryhtyi vuonna 2013 perustamalla Viestintäluotsi Oy:n (aiemmin Viestintätoimisto Luotsi Oy) yhdessä kahden muun osakkaan kanssa.
Kivioja on nykyisin Suomen Kuvalehden mediakolumnisti ja Mediaansekaantuja-bloggaaja . Hän toimii myös Mikrobitti-lehden kolumnistina ja freelancerina useille lehdille. Viestintäyrittäjänä ja asiantuntijana hän on ollut tekemässä muun muassa Turun ylioppilaslehden formaattiselvitystä , Helsingin Sanomain Säätiön vaikuttavuusarviointia , Päivälehden museon sananvapaus ja sensuuri -näyttelyä, yritysten ja yhteisöjen mediavalmennusta ja kriisiviestintää  sekä kouluttamassa useissa yliopistoissa tutkijoita tiedeviestinnän saralla. Vuonna 2018 Kivioja toimitti suomen kielelle tanskalaisen toimittajan Freja Wedenborgin teoksen Toimittajan salausopas.
Aiemmin Kivioja on työskennellyt Sanomalehtien Liiton toimituksellisista asioista ja viestinnästä vastaavana johtajana (2009-2013), Ilta-Sanomien toimittajana ja tuottajana (2000-2009) sekä Aamulehden toimittajana (1997-2000). Vuosina 2007-2008 Kivioja oli virkavapaalla Ilta-Sanomista ja työskenteli Tampereen yliopiston mediatutkijana. Toimittajan uransa Kivioja aloitti Oriveden Sanomien avustajana ylioppilaskirjoitusten jälkeen 1993.
Sanomalehtien Liiton edustajana Kivioja johti Julkisen sanan neuvoston toiminnasta vastaavaa Julkisen sanan neuvoston kannatusyhdistystä vuonna 2012. Vuosina 2014-2017 hän toimi JSN:n jäsenenä ja kautensa loppuajan neuvoston toisena varapuheenjohtajana.

Yksityiselämä

Kivioja asuu Keravalla ja hänellä on uusioperhe. Hän harrastaa muun muassa kuntosalia ja bänditoimintaa laulajana ja kitaristina.
Vengeance: Night of Champions

Vengeance: Night of Champions oli seitsemäs vuosittainen Vengeance/Night of Champions showpaini pay-per-view (PPV) tapahtuma, minkä tuotti World Wrestling Entertainment (WWE). Tapahtuma on viimeistä kertaa Vengeance nimellä ja ensimmäistä kertaa Night of Champions nimellä. Se pidettiin 24. kesäkuuta, 2007 Toyota Centerillä Houstonissa, Texasissa ja tapahtumassa esiintyi painijoita RAW, SmackDown ja ECW brändeistä. Tapahtuman uutena teemana oli, että jokaisesta mestaruudesta tultaisiin taistelemaan.

Taustaa

"Pääfeudi" RAW'sta, mikä eteni Vengeance: Night of Championsiin oli John Cenan, Bobby Lashleyn, Randy Ortonin, King Bookerin ja Mick Foleyn välillä, jotka taistelivat WWE -mestaruudesta. Feudi alkoi, kun Lashley siirtyi RAW'hon ja joutui hyllyttämään ECW World -mestaruuden. Tämän jälkeen Lashley alkoi jahdata WWE -mestaruutta. 18. kesäkuuta RAW'ssa, Foley, Orton, Lashley ja Booker promottivat, miksi he ansaitsisivat olla #1 haastajia WWE -mestaruudesta. Tilapäinen toimitusjohtaja, Jonathan Coachman ilmoitti, että jokainen viisi miestä osallistuisi WWE mestaruusottelussa, tarkemmin sanottuna, "WWE Championship Challenge" ottelussa Vengeance: Night of Championsissa.
"Pääfeudi" SmackDown brändistä oli Edgen ja Batistan välillä, jotka taistelivat World Heavyweight -mestaruudesta. Heidän feudi alkoi Steel Cage ottelussa, One Night Stand -tapahtumassa kolme viikoa ennen Vengeancea, missä Edge voitti Batsitan karkaamalla häkistä. 8. kesäkuuta SmackDownissa, WWE:n johtaja, Vince McMahon ilmoitti, että Edge tulisi puolustamaan World Heavyweight -mestaruutta Batistaa vastaan Viimeinen Mahdollisuus ottelussa Vengeancessa: Night of Championsissa. 22. kesäkuuta SmackDownissa, Batista ja Ric Flair voittivat Edgen ja Montel Vontavious Porterin. Ottelun aikana MVP:n taistellessa Flairin kanssa kehän ulkopuolella, Edge jäi omilleen Batistaa vastaan ja Batista pääsi selättämään Edgen Batista Bombin jälkeen.
Lettoväkäsammal

Ulkonäkö

Lettoväkäsammal on keskikokoinen (5-10 cm) epäsäännöllisesti haarautuva sammal. Se on väriltään kellertävä ja kiiltävä. Sen lehdet ovat leveätyviset ja niissä on pitkä, kapea ja siirottava kärki. Lehdissä ei ole yleensä keskisuonta, mutta hyvin harvoin se on lyhyt ja kaksihaarainen. Lehdet ovat yleensä niin tiheässä, että varsi ei näy. Itiöpesäkkeet ovat harvinaisia.

Levinneisyys

Lettoväkäsammal esiintyy pohjoisella pallonpuoliskolla. Suomessa se kasvaa koko maassa, pohjoisessa kuitenkin yleisempänä kuin etelässä.

Elinympäristö

Lettoväkäsammal kasvaa runsasravinteisilla paikoilla, letoilla ja joskus kalkkipitoisilla kallioilla.
HMS Zebra (1895)

Palvelus

Zebra palveli koko uransa ajan Britteinsaarilla. Sen savuhormit pidennettiin vuoden 1903 jälkeen. Alus myytiin romutettavaksi 30. heinäkuuta 1914.
Raw to the Bone

Kappaleet

Kaikki kappaleet säv. Wishbone Ash ellei toisin mainita.
Nikolai Emin

Nikolai Fjodorovitš Emin (1700 luvun alkupuoli – 1814) oli venäläinen virkamies, joka määrättiin vuonna 1802 Vanhan Suomen venäläistämiskomitean jäseneksi. Hän ehdotti Ruotsin lakien ja oikeuslaitoksen poistamista. 1804 hänestä tuli Viipurin siviilikuvernööri. Kun Suomen sota puhkesi 1808, hänestä tuli Buxhoevdenin apulainen Suomen hallinnon hoitamisessa mutta hänen tehtävänsä jäivät vähäisiksi, lähinnä teiden ja siltojen tarkastusta ja postilaitoksen luomista. Vuosina 1809–1811 hän oli niin sanotun Eminin komitean kansliapäällikkö tarkoituksena auttaa Mihail Speranskia Viipurin ja muun Suomen hallinnon luomisessa.
Emin oli tunnettu runoilija ja 1700-luvun merkittävimmän venäläisen runoilijan Gavrila Deržavinin ystävä. He tutustuivat 1780-luvulla Petroskoissa, kun Deržavin toimi Aunuksen kuvernementin kuvernöörinä. Hänen isänsä Fjodor Emin (1735-1770) oli myös kirjailija.
Terekille ja takaisin

Terekille ja takaisin on Unto Parvilahden kirjoittama, vuonna 1958 Otavan kustantamana ilmestynyt muistelmateos vapaaehtoisen suomalaisen SS-pataljoonan vaiheista vuosina 1941–1943. Parvilahti oli itse kuulunut vapaaehtoisjoukkoon ja toiminut 1941–1944 suomalaisten SS-vapaaehtoisten yhteystoimiston hoitajana Berliinissä.
Kirjan nimi viittaa Pohjois-Kaukasiassa sijaitsevaan Terek-jokeen, jonne saakka suomalaispataljoona eteni Saksan hyökkäysvaiheen aikana.

Kirjan sisältö

Kirja koostuu 36:sta luvusta, joissa tarkastellaan suomalaisen vapaaehtoisen Waffen-SS-pataljoonan vaiheita ja toimintaa.
Luvussa Vapaaehtoisliikkeen synty kirjoittaja taustoittaa pataljoonan perustamista ja vapaaehtoisten värväystä kuvaten oman värväytymisensä Samfundet Folkgemenskap -yhdistyksen kokouksen yhteydessä.
Luvussa Lähtö jääkärien jäljille kerrotaan matkasta Turusta Stralsundiin ja koulutuksen alkuvaiheista. Luvun nimi viittaa siihen, että vapaaehtoisten värväytyminen Saksan armeijaan jatkosodan aikana haluttiin esittää toisintona jääkäriliikkeestä. Pataljoonaan kuului useita jääkärien poikia ja yhdysupseerina toimi entinen jääkäri, kirkkoherra Kalervo Kurkiala. Hänestä kerrotaan luvussa Kenttäpappimme ja yhteysupseerimme.
Luvussa Salainen tehtävä 800 kerrotaan pataljoonan 12:n miehen kouluttamisesta ja osallisuudesta Muurmannin radalle suunnattuun kaukopartioon kesällä 1942. Suomessa tämä saksalaisista Lapin joukoista ja suomalaiseen vapaaehtoiseen SS-pataljoonaan kuuluneista muodostetun osaston retki on myöhemmin tunnettu kanoottisissien tekemänä, koska partiolla oli mukanaan apumoottorilla varustettuja kangaskanootteja.
Taistelukuvauksia on esimerkiksi luvuissa Saksan kesäoffensiivi 1942 ja Malgobekin lopputaistelut. Luku Unser General esittää henkilökuvan Wiking-divisioonaa komentaneesta kenraali Felix Steinerista. Pataljoonan kaatuneista kertoo luku Niille, jotka eivät palanneet. Lukuun sisältyy luettelot pataljoonan palveluksessa kaatuneista ja myöhemmin Suomessa kaatuneista pataljoonaan kuuluneista.