google/wiki40b huggingface dataset:
Arkku

Arkku eli kirstu (latinan arca ja cista, kreikan kistee) on suurehko säilytyslaatikko, jonka yläpintana on saranoitu, yleensä lukittava kansi. Puusta usein metallivahvikkein rakennettu arkku tehtiin niin kestäväksi ja sen korkuiseksi, että sitä voitiin käyttää myös istuimena. Arkun yläpinta tehtiin usein kaarevaksi, jotta sadevesi valuisi siltä pois.
Arkku on vanhimpia säilytyskalusteita; vanhin tunnettu suomalainen arkku on peräisin 1500-luvun Ahvenanmaalta. Arkusta on saanut alkunsa kaappi, lipasto, penkki ja matkalaukku. Isoa matkalaukkua kutsutaankin matka-arkuksi. Esimerkiksi ranskalaisen Louis Vuittonin luksuslaukkubisnes sai alkunsa matka-arkkujen valmistuksesta. Lukollinen arkku on myös kassakaapin, kassalippaan ja tallelokeron alkumuoto.

Arkku suomalaisessa kansanperinteessä

Arkussa säilytettiin usein henkilökohtaista arvokasta irtaimistoa, kuten rahaa ja kirjeenvaihtoa, vaatteita, jopa elintarvikkeita. Niinpä arkkuihin asennettiin usein lukko. Sisällön lisäksi arkkua itsessäänkin pidettiin arvoesinenä Suomen kansankulttuurissa 1700-luvun puolivälistä 1800-luvun loppupuolelle. Arkkuja koristeltiin etenkin maalaamalla. Värisuosikkeja koristelussa olivat aluksi harmaanvihreä, vihreänsininen ja ruskea, 1800-luvulla tummansininen ja vihreä.  Ootraamalla tavoiteltiin jalopuun väriä ja pintakuviota.
Arkun raudoitukset, joiden alkuperäinen tarkoitus on vahvistaa arkkua, alkoivat myös kehittyä yhä koristeellisemmiksi. Raudoitukset jakoivat arkun pinnan erillisiksi koristepaneeleiksi. Morsius- eli kapioarkku koristeltiin etenkin kannen sisäpinnalta, koska sitä pidettiin häissä auki, jotta morsiamen valmistamat liinavaatteet olisivat vieraiden nähtävänä. Kapioarkuissa on yleensä vaalealle pohjalle maalattu seppele tai runsaudensarvi, jonka sisälle tekstattiin vuosiluku ja morsiamen nimikirjaimet.
Suomeen on kulkeutunut Pohjois-Amerikasta paljon niin sanottuja ”amerikanarkkuja”, joilla Suomeen palaavat siirtolaiset toivat kertyneen omaisuuden mukanaan Atlantin yli.

Arkku taruissa ja kertomuksissa

Arkku esiintyy haviteltuna arvo- tai taikaesineenä monissa kansantaruissa, kuten Pandoran lipas ja liitonarkki. Myöhemmässäkin seikkailukirjallisuudessa arkku esiintyy usein ryöstösaaliin tai muun arvo-omaisuuden säilytyspaikkana, aarrearkkuna, kuten Robert Louis Stevensonin Aarresaaressa.
Antiikin tarustossa esiteltiin viinin jumalan Dionysoksen mystinen arkku. Siinä säilytettiin vertauskuvallisia esineitä, ja sitä kantoivat valitut papit (kreik. Kistophoroi). Eleusiin juhlamenoihin kuului arkun päällä istuvan maan ja kasvun jumalattaren Demeterin (lat. Ceres) kuva. Rooman valtakunnan aikana "cista" oli mysteeriuskonnoissa tavallinen symboli.
Induktiosilmukka

Induktiosilmukka on sähkömagneettisen kentän siirtämiseen ja havaitsemiseen käytetty laite, jonka toiminta perustuu siihen, että muuttuva magneettikenttä indusoi sähköjohtoon jännitteen ja vastaavasti silmukassa kulkevan sähkövirran muutos synnyttää silmukan sisään muuttuvan magneettikentän. Induktiosilmukkaa käytetään muun muassa äänen siirrossa, metallinpaljastimissa ja  liikkuvan ajoneuvon havaitsemiseen tiehen upotetun silmukan avulla.
Induktiosilmukka on yleisesti käytössä oleva huonokuuloisten apuväline, jolla julkisissa tiloissa kuulutukset, puheet tai muu ohjelma välitetään langattomasti suoraan kuulolaitteeseen. Tällä vähennetään huonon akustiikan ja taustamelun vaikutusta kuunteluolosuhteisiin. Induktiosilmukoita on yleisesti kirkoissa, isoissa auditorioissa tai palvelupisteissä.   Myös puhelinyhteys voidaan välittää puhelimesta kuulokojeeseen induktiosilmukan avulla.

Induktiosilmukka kuulon apuvälineenä

Induktiosilmukkatyyppejä ovat  huonesilmukka, palvelupistesilmukka, kaulasilmukka ja tyynysilmukka. Yhteistä kaikille silmukkatyypeille on, että yhteys kuulolaitteesta silmukkaan ei vaadi johdinta, vaan signaali siirtyy langattomasti. Verrattuna kuulokkeisiin saadaan myös se hyöty, että kuulolaitteet on sovitettu käyttäjän oman kuulon tasoon, jolloin ääni kuuluu mahdollisimman tasapainoisesti.
Induktiosilmukkaan syötetään äänisignaali mikrofonin tai tilan/huoneiston äänentoistojärjestelmän kautta.
Qlu Oy:n internetsivuilta löytyy hyvä esimerkki siitä, miltä induktiosilmukka kuulostaa.

Induktiosilmukka Suomen rakentamismääräyksissä

F1 Suomen rakentamismääräyskokoelma velvoittaa asentamaan induktiosilmukan tai muun äänensiirtojärjestelmän kokoontumistiloihin, joissa on äänentoistojärjestelmä.
"3.3.1 Määräys
Katsomoiden, auditorioiden, juhla-, kokous- ja ravintolasalien, opetussalien ja -luokkien ja vastaavien kokoontumistilojen on sovelluttava myös liikkumis- ja toimimisesteisten käyttöön. Näihin tiloihin asennetussa äänentoistojärjestelmässä tulee olla myös tele-/induktiosilmukka tai muu äänensiirtojärjestelmä."

SFS-EN 60118:4 standardi määrittelee induktiosilmukan

Induktiosilmukka on käytössä olevista äänensiirtojärjestelmistä ainoa, jonka toiminnalliset ominaisuudet on määritelty kansainvälisesti hyväksytyllä standardilla (IEC 60118-4:2014). Kuulolaitevalmistajat optimoivat kuulolaitteiden ominaisuudet tämän standardin perusteella. Hyvälaatuisen toiminnan kannalta on siis oleellista, että myös tiloihin asennetut induktiosilmukat täyttävät standardissa määritellyt vaatimukset, jolloin koko signaalin siirtotie toimii parhaalla mahdollisella tavalla. Suomessa tämä standardi on julkaistu nimellä SFS-EN 60118-4:en. Siinä määritellään yksiselitteisesti induktiosilmukkasignaalin laatuvaatimukset, silmukkajärjestelmän testaus ja merkinnät.
Virginiantupakka

Tupakan kasvatus

Virginiantupakka kasvaa 125 cm korkeaksi. Sillä on punaiset, torvimaiset kukat.
Kasvina tupakka pystyy tulemaan toimeen hyvinkin vaihtelevissa ilmasto-olosuhteissa ja suurehko osa sen viljelystä tapahtuukin Yhdysvaltain pohjoisvaltioissa kuten Virginiassa, vaikka aromikkaimpia lajikkeita kasvaakin lämpimimmillä leveysasteilla. Luonnonvaraisena virginiantupakka kasvaa Meksikossa, Pohjois-Amerikassa ja Länsi-Intiassa. Nicotianaksi tupakkaa on alettu kutsua ranskalaisen diplomaatin Jean Nicot'n mukaan. Hän toi tupakan Ranskaan vuonna 1560.
Nautintoainekäytön lisäksi tupakkaa kasvatetaan koristekasvina, ja Suomen perinnekasviyhdistys pyrkii pitämään tupakan kasvatuksen osaamista elossa.
Aavikkokenkä

Aavikkokenkä tai aavikkosaapas, engl. desert boot, on nilkankorkuinen saapas. Aavikkokenkä on yleensä mokkanahkaa, mutta myös pintanahkaisia malleja on. Kengän yläosa koostuu kahdesta palasta, pohja on pehmeähköä raakakumia ja varvasosa on pyöreä. Kengässä on vain kaksi tai kolme nauhanreikäparia.
Aavikkokengät tulivat miesten arkikäyttöön toisen maailmansodan jälkeen, missä brittijoukot olivat käyttäneet niitä aavikko-olosuhteissa. Ne soveltuvatkin pohjamateriaalinsa vuoksi erityisen hyvin hiekkaisella alustalla kävelyyn.
Jere Beasley

Jere Locke Beasley (s. 12. joulukuuta 1935) on yhdysvaltalainen lakimies ja poliitikko.
Beasley syntyi Tylerissä, Texasissa. Hän toimi Alabaman varakuvernöörinä George Wallacen jouduttua murhayrityksen kohteeksi Marylandissa 15. toukokuuta 1972. Wallace jäi Marylandiin toipumaan, ja Beasley nousi tilapäiseksi kuvernööriksi.
Varakuvernööriaikansa jälkeen Beasley perusti vuonna 1979 lakiasiaintoimiston, joka tunnetaan 2010-luvulla nimellä Beasley, Allen, Crow, Methvin, Portis & Miles, P.C.
Beasley meni vuonna 1958 naimisiin Sara Bakerin kanssa, ja hänellä on kolme lasta.
Rolf Jacob von Julin

Rolf Jacob von Julin eli Jacob von Julin vanhempi (21. elokuuta 1881 Turku – 19. helmikuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja. Hän sai vuonna 1928 vuorineuvoksen arvonimen. Hän oli koulutukseltaan filosofian maisteri ja varatuomari. Hän oli Kaukaan Tehdas Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1912, ja sen lisäksi muun muassa T. & J. Salvesen Oy:n, Kaltimon Puuhiomo Oy:n ja Gustaf Cederberg Oy:n toimitusjohtaja. Hän oli 1920–1930-luvulla Suomen Puunjalostusteollisuuden Työnantajaliiton keskeisimpiä nimiä. Vuosina 1918–1919 hän oli Kauppa- ja teollisuuskomission jäsen.
Hänen isänsä oli Albert von Julin ja poikansa Jacob von Julin nuorempi.
Sulautettu järjestelmä

Sulautettu järjestelmä (engl. embedded system) on tiettyyn tarkoitukseen tehty laite tai laitteisto, jota ohjaa tietokone. Sille on tyypillistä, että käyttäjän ei tarvitse olla tietoinen laitteen sisällä olevasta tietokoneesta, vaikka voikin sen olemassaolon helposti päätellä. Suomenkielisen termin sulautettu järjestelmä otti käyttöön 80-luvun alussa Lauri Gröhn Telenokialla työskennellessään.
Tyypillisesti sulautetun järjestelmän ohjelmisto ja laitteisto on suunniteltu juuri kyseistä tarkoitusta varten. Joissain (harvinaisissa) tapauksissa ne on suunniteltu yhtä aikaa yhteisillä välineillä, jolloin voidaan puhua yhteissuunnittelusta (engl. codesign). Monet sulautetut järjestelmät ovat suhteellisen pieniä, ja ne on toteutettu mikrokontrollerien avulla. Lisäksi järjestelmät voivat olla mobiileja (matkapuhelimet, GPS-laitteet) ja akkukäyttöisiä, mikä asettaa tiukkoja vaatimuksia energian kulutukselle. Toisaalta suurimmat sulautetut järjestelmät voivat sisältää useita hyvin tehokkaita tietokoneita (puhelinkeskukset, lentokoneiden avioniikkajärjestelmät).
Perinteisesti sulautetut järjestelmät ovat olleet suljettuja, eli niin sanottu kolmas osapuoli ei ole voinut tarjota niihin ohjelmiaan. Joissakin uudemmissa järjestelmissä on mahdollistettu tällaisten sovelluksien lisääminen järjestelmään (esimerkiksi joissain matkapuhelinmalleissa ja tallentavissa digitv-sovittimissa). Myös avoimen lähdekoodin käyttö on nopeasti yleistymässä sulautettujen järjestelmien kehityksessä. Esimerkiksi osa matkapuhelinten käyttöjärjestelmistä perustuu avoimeen lähdekoodiin (Symbian, Android).
Sulautetuilla järjestelmillä toteutetaan nykyään paljon sellaisia järjestelmiä, jotka aiemmin toteutettiin elektroniikan erilliskomponenteilla ja sovelluskohtaisilla mikropiireillä. Sulautettuja järjestelmiä on runsaasti automaation eri sovelluksissa (venttiilit, anturit, ohjausjärjestelmät), autoissa (moottorin ohjaus, lukkiintumattomat jarrut, luistonesto, ajotietokone), viihde-elektroniikassa (televisio, CD- ja DVD-soittimet), ja kodinkoneissa (mikroaaltouuni, astian- ja pyykinpesukone). Osa järjestelmistä on sellaisia, joita ei aiemmin ole voitu järkevästi edes toteuttaa (matkapuhelin, GPS-paikannin, pankkiautomaatti).
Virkistyskalastus

Virkistyskalastus on vapaa-ajankalastuksen tai harrastuskalastuksen muoto, jossa kalastetaan pääasiassa elämysten hankkimisen vuoksi. Äärimmäisessä muodossaan virkistyskalastus voi olla kilpaurheilua tuloksista, jolloin kyseessä on urheilukalastus.
Virkistyskalastusta voidaan harjoittaa myös erityisillä virkistyskalastusalueilla, johon lääninkalastuslupa ei riitä, vaan kalastuksesta täytyy suorittaa erillinen maksu virkistyskalastusalueen kalastusoikeuksien haltijalle kattamaan esimerkiksi kalanistutusten kustannuksia ja muita alueen kehittämiseen liittyviä kustannuksia.

Järjestöt

Suomessa on tällä hetkellä yksi merkittävä vapaa-ajankalastusjärjestö. Vuonna 2000 perustettiin Suomen Vapaa-ajankalastajien Keskusjärjestö (SVK) kolmen liiton; Suomen Kalamiesten Keskusliiton (SKK), Suomen Urheilukalastajain liiton (SUKL) ja Suomen Metsästäjä- ja Kalastajaliiton (SMKL) kattojärjestöksi. Keskusjärjestö edistää vapaa-ajankalastusta, joka kestävällä tavalla ja monipuolisesti hyödyntää luontaisesti uusiutuvia kalakantoja.
DeVante Parker

Ura

Parker edusti Louisvillen yliopistoa neljän kauden ajan. Avauskaudellaan 2011 Parker pelasi yksitoista ottelua, joissa hän kirjautti 18 syötön vastaanottoa ja kaksi maalia. Toisena vuotenaan Parker pelasi kaikissa kolmessatoista ottelussa ja keräsi 40 syötön vastaanottoa, joista kymmenen johti maaliin.

Miami Dolphins

Parker oli Dolphinsin ensimmäisen kierroksen varaus vuoden 2015 NFL:n varaustilaisuudesta. Hän pelasi avauskaudellaan neljätoista ottelua, joista Parker oli avauskokoonpanossa neljästi. Hän onnistui saamaan kauden aikana yhteensä 26 syötön vastaanottoa ja kolme maalia. Näistä ensimmäinen syntyi marraskuussa 2015 New York Jetsiä vastaan.
Keuruu–Multia-laturetki

Keuruu–Multia-laturetki on kaikille avoin kaksipäiväinen hiihtotapahtuma, joka järjestetään vuosittain helmi–maaliskuussa. Laturetkellä on pitkät perinteet, sillä ensimmäisen kerran se hiihdettiin jo 1950-luvulla. Lähtö tapahtuu nykyisin sekä Keuruun kivikoululta että Multian partiomajalta. Hiihtomatkat vaihtelevat viidestä viiteenkymmeneen kilometriin. Laturetkeen osallistuneet voivat lunastaa itselleen mitalin ja kunniakirjan. Vuoden 2009 laturetken suoritti ensimmäisenä päivänä reilut 400 ja toisena päivänä yli 700 hiihtäjää.
Alison Sweeney

Ura

Sweeneyn ensiesiintyminen televisiossa oli neljän vuoden ikäisenä Kodakin mainoksessa. Muutamaa vuotta myöhemmin, vuonna 1986 hän esiintyi yhdessä jaksossa kauhusarjassa Tales from The Darkside. Hän esitti Karen-nimistä nuorta tyttöä, joka pystyi näkemään toisten kuoleman etukäteen. Vuonna 1988 Sweeney esiintyi komediasarjassa Family Man, joka kuitenkin hyllytettiin nopeasti.
22. tammikuuta 1993 Sweeney alkoi esittää Samantha "Sami" Gene Bradyn roolia NBC:n saippuasarjassa Päivien viemää, jonka fani hän itsekin oli.
1990-luvulla Sweeney kamppaili painonsa kanssa. Välillä hänen mekkonsa koko oli 12 (Yhdysvaltain taulukon mukaan, Suomen vastaava koko n. 42). Hän ei ollut ylipainoinen lääketieteellisten metodien mukaan, mutta kuitenkin isokokoisempi kuin hänen samanikäiset kollegansa. Hän dokumentoi iltapäivälehtien kirjoituksia ja henkilökohtaista ahdistustaan vuoden 2004 elämäkertamuistelmassaan All The Days Of My Life (So Far).
Vuonna 2002 hän osallistui NBC:n tositelevisiosarjan Pelkokertoimen julkkisjaksoon. Hän on vieraillut myös muissa NBC:n sarjoissa, kuten Frendeissä ja Las Vegasissa.
Vuonna 2007 Sweeney ryhtyi The Biggest Loser -ohjelman juontajaksi korvatakseen Caroline Rhean neljänneltä tuotantokaudelta lähtien. Hän kuitenkin lopetti 16. kauden jälkeen The Biggest Loser - ohjelman juontamisen vuonna 2015. Uusi juontaja tulee The Biggest Loser - ohjelmaan syksyllä 2015.

Yksityiselämä

Sweeney on ollut naimisissa David Sanovin kanssa 8.7.2000 lähtien. Pariskunnalla on kaksi lasta, poika Benjamin Edward Sanov (s. 25.2.2005), ja tytär Megan Hope Sanov (s. 12.1.2009), joka syntyi heti The Biggest Loser -jakson kuvaamisen jälkeen. Perhe asuu Los Angelesissa.
Ahriman’s Prophecy

Ahriman’s Prophecy on Amaranthin tekemä 16-bittinen RPG (Role Playing Game), jonka pelaamiseen vaaditaan korkeintaan seitsemää näppäintä (nuolet, enter, space ja esc).

Juoni

Peli alkaa Eldenin kylässä, kun pelin päähenkilö, nuori punapäinen tyttö nimeltä Talia Maurva saavuttaa merkittävän iän ja hänet lähetetään kylän ulkopuolella asustelevan erakon (Avrail) puheille nimettäväksi tulevaan ammattiinsa. Talia näkee oudon näyn, jonka seurauksena Avrail käskee Talian mantereelle, Thaisissa sijaitsevaan Sodan ja Magian kouluun. Näyssä vieraan maan prinssin veli valmistautuu kutsumaan kuolleista demonin, Ahrimanin, jonka avulla hän voisi hallita maailmaa. Talia lähtee, ja kylästä hän ottaa mukaansa suojakseen sepän oppipojan Devin Perryn.
Thaisiin on pitkä matka, ja sen varrella Talia ja Devin joutuvat taistelemaan villieläimiä vastaan ja tapaavat ihmisiä. Thaisissa he tutustuvat mm. prinsessa Aliceen, joka haluaisi soturiksi, mutta jonka hänen kuninkaalliset vanhempansa aikovat sinnikkäästi naittaa naapurimaan prinssille. Lopulta Sodan ja Magian koulussa, jossa vierähtääkin kolme vuotta, Devin saa miekkailijan koulutuksen ja Taliasta paljastuu lahjakas maagikko, ja niin kaksikon voitokas retki voi lopulta kunnolla alkaa.
Peli etenee keskustelun, tappelemisen ja lukemattomien pikkutehtävien suorittamisen kautta. Päätehtävänä on hankkia seitsemän jalokiveä (kuoleman, tulen, veden, maan, intohimon ja unen), joista lopulta loihditaan maaginen Agea, taikakivi jolla voi tuhota Ahrimanin ja pelastaa maailman.
Kaakkolampi (Jyväskylä, Ritopohja)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 55 700 kuutiometriä eli 0,0001 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 3,5 metriä ja suurin syvyys on 5,6 metriä. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Karjujoen valuma-alueeseen (14.298) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 121,7 metriä mpy.
Mihail Pletnjov

Mihail Vasiljevitš Pletnjov (ven. Михаил Васильевич Плетнёв; s. 1957 Arkangeli) on venäläinen pianisti, kapellimestari ja säveltäjä. Hän syntyi muusikkoperheeseen ja opiskeli 13-vuotiaasta lähtien pianonsoittoa Moskovan konservatoriossa Jakov Flijerin ja Lev Vlasenkon johdolla. Hän voitti vuonna 1978 kansainvälisen Tšaikovski-kilpailun ja pääsi tämän mahdollistamana esiintymään lukuisiin länsimaihin. Hän teki ensiesiintymisensä kapellimestarina vuonna 1980.
Vuonna 1989 Pletnjov perusti Venäjän kansallisorkesterin, joka saavutti hänen johtamanaan kansainvälistä tunnustusta. Hän esiintyi myös useiden ulkomaalaisten orkesterien vierailevana kapellimestarina. Hän on levyttänyt sekä pianosolistina että kapellimestarina. Hän on menestynyt säveltäjänä muun muassa konsertollaan alttoviululle. Tämän teoksen kantaesitti vuonna 1998 Moskovassa Juri Bašmet Pletnjovin itsensä johtaman Venäjän kansallisorkesterin kanssa.
Pletnjov levytti Venäjän kansallisorkesterin kanssa muun muassa palkitusti Tšaikovskin kuusi sinfoniaa. Vuonna 2005 Pletnjov sai Grammyn levytyksestä, jolla hän soittaa itse sovittamansa Tuhkimon kahdella pianolla Martha Argerichin kanssa.
Korpraalikunta

Korpraalikunta (saks. Korporalschaft) oli ennen vuotta 1915 keisarillisessa Saksassa sotilasyksikkö, joka koostui kahdesta ryhmästä. Ryhmään kuului 1 jefreitteri ryhmänjohtajana ja 8 miestä. Joukkueeseen (saks. Zug) kuului neljä korpraalikuntaa. Korpraalikuntaa johti aliupseeri, jonka varhaisempi nimitys Saksassa oli vuoteen 1856 asti korpraali (saks. Korporal). Termi korpraalikunta on johdettu kyseisestä sanasta.
Englanninkielinen vastine termille oli corporal's guard, ”korpraalikaarti”.
Town-luokka (risteilijä)

Southampton luokka

Southampton-luokka oli alaluokista ensimmäinen. Toisinaan koko luokan nimenä käytetään Southampton-luokkaa ja kaksi muuta ovat muutettuja Southampton-luokkia. Luokka suunniteltiin alun perin vastineena Yhdysvaltain laivaston Brooklyn-luokan ja Japanin laivaston Mogami-luokan aluksille.

Gloucester-luokka

Suurimpana erona edeltäneeseen Southampton-luokkaan oli uudelleen suunnitellut kansirakenteet ja paksumpi panssarointi tykkitorneissa.

Edinburgh-luokka

Edinburgh-luokan alukset olivat osa vuoden 1936 laivasto-ohjelmaa. Ne olivat 22 jalkaa (7 metriä) pidempiä kuin edeltäjänsä, jotta alusten raskaampi aseistus olisi ollut mahdollinen. Aluksille asennettiin 16 kuuden tuuman (152 mm) tykkiä neljään neljätykkiseen Mk XXIII torniin. Valmistuksessa aiheutuneiden ongelmien vuoksi alusten aseistus kuitenkin palautettiin kolmiputkisiin torneihin kuten aiemmissakin luokissa.
Aseistusta kuitenkin lisättiin neljällä 4 tuuman (102 mm) ilmatorjuntaan soveltuvalla tykillä ja kahdeksalla 2 paunaisella (40 mm) tykillä. Myös alusten panssarointia vahvistettiin.
Gabriel Iglesias

Gabriel Iglesias (alkuperäiseltä nimeltään Gabriel Jesus Iglesias, taiteilijanimeltään Fluffy, s. 15. heinäkuuta 1976 San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen stand-up-koomikko ja näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa kahdesta liveshowstaan I'm Not Fat... I'm Fluffy ja Hot & Fluffy.
Hän vitsailee usein omasta painostaan.
Cristina Sandu

Cristina Sandu (s. 1989) on suomalainen kirjailija, joka asuu Englannissa. Hän on opiskellut kirjallisuustiedettä Helsingissä ja Edinburghissa. Hänen esikoisromaaninsa Valas nimeltä Goliat oli vuonna 2017 ehdolla kaunokirjallisuuden Finlandia-palkinnon saajaksi. Hänen isänsä on romanialainen ja äitinsä suomalainen, mistä on tullut vaikutteita hänen esikoisromaaniinsa.
Perugia

Historia

Perugian historia ulottuu etruskien valtakaudelle asti, jolloin se oli yksi etruskien kaupunkivaltioista nimeltään Perusia. Vuosina 1378-1534 Perugialla oli itsehallinto ja vuosina 1540-1860 se kuului Kirkkovaltioon.

Talous

Perugia tunnetaan suklaastaan, ja kaupungissa järjestetään vuosittain suklaafestivaalit. Perugialaisia Baci-makeisia tuodaan Suomeenkin. Kaupungissa on myös tekstiili-, elintarvike- ja koneteollisuutta.

Koulutus

Kaupungissa on kaksi yliopistoa. Università degli Studi di Perugia on perusttu vuonna 1308. Toinen, Università per stranieri di Perugia, on tarkoitettu ulkomaalaisille opiskelijoille. Kaupungissa on myös taideakatemia ja konservatorio.

Nähtävyyksiä

Kaupungin keskus on tori Piazza IV Novembre. Torilla on keskiaikainen kaivo Fontana Maggiore, jonka ovat tehneet Nicola Pisano ja Giovanni Pisano vuosina 1274-1278.  Torin reunalla olevassa Palazzo dei Priorissa sijaitsee Umbrian kansalliskalleria Galleria nazionale dell'Umbria. Gallerian nähtävyyksiä ovat kaupungissa 1400- ja 1500-luvulla eläneiden taidemaalareiden, Pietro Peruginon ja Pinturicchion hengelliset työt.  Palazzo dei Priorin pörssisalissa, Collegio del Cambiossa, on nähtävillä Peruginon ja hänen oppilaansa Rafaelin freskoja.  Kaupungissa on runsaasti rakennusmuistomerkkejä kaupungin perustaneiden etruskien ajoilta. Kaupunkia ympäröi etruskilais-roomalaiset kaupunginmuurit.  Etruskilaiselta portilta johtaa kulku maanalaiselle kadulle, Via Bagliona Sotterranelle, jossa on kauppoja, asuntoja ja pylväskäytäviä. Nähtävyyksiin kuuluu myös keskiaikainen akvedukti.

Urheilu

Kaupungissa on myös jalkapallojoukkue Perugia Calcio.
Hakovuori

Muinaislinna

Hakovuori on viereisen Hattelmalanharjun harjujakson osa, joka sijaitsee Vanajan kirkosta noin 1,5 kilometriä lounaaseen. Mäkilinnan ympäristö on harjualueelle tyypillistä ja siinä on suuriakin korkeuseroja. Mäki kohoaa 45 metriä Vanajaveden pintaa korkeammalle ja se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Erityisesti Hakovuoren länsi- ja itärinteet ovat jyrkkiä. Vuoren länsipuolelta on otettu myös hiekkaa , mutta vuori on pääasiassa moreeniselänne. Sen sijaan vuoren luoteis-, pohjois- ja eteläpuolelta on harjulle helppo nousta. Vuoren lakiosa on 240 metriä pitkä mutta vain 10 metriä leveä. Linnapihan pinta-alaksi tulee 1,5 hehtaaria. Laella erottuu kaksi pienempää nyppylää. Pohjoissivulla harjun laki päättyy terassimaiseen muodostumaan, jonka alareunassa on kahden kivivallin jäänteitä. Alempi kivivalli poikkeaa ylemmästä kivivallista siinä, että se on kasattu hyvin erikokoisista kivistä eikä se välttämättä kelpaisi puuvarustuksen tueksi. Etelärinteessä on myös kivivallin jäänteitä, jotka ovat ihmistoiminnan turmelemia. Vuonna 2007 eteläinen vallirakenne olisi jo hävinnyt kokonaan. Harjun laella on erotettavissa myös kolme portin paikkaa. Alueella on myös luonnon muodostamaa kivikkoa, joka on paikoin vaikeasti erotettavissa ihmistoiminnasta syntyneestä vallittamisesta.
Paikka on Hämeenlinnan kaupungin luonnonhoitotoimiston hoitokohde. Museoviraston hoitoryhmä on avannut näköalan Mantereenlinnan ja Vanajaveden suuntaan. Vuoren laella on pystytetty opastaulu.

Tutkimuksia

Linnavuori tunnettiin jo 1800-luvulla. Hjalmar Appelgren suoritti alueen tarkastuksen vuonna 1886 ja Axel Heikel vuonna 1897. Aluetta tutkittiin pintapuolisesti vielä vuosina 1921 (Julius Ailio), 1935 (Jouko Voionmaa) ja 1939 (Esko Sarasmo). Ailio piti valleja luonnonmuodotelmina. Sauramo löysi kuitenkin luoteispäässä vallin, joka oli hänen mukaansa ihmisen rakentama. Ensimmäiset arkeologiset kaivaukset suoritti Jouko Voionmaa vuonna 1949. Hän avasi vuoren laelta pienen alueen, mutta siitä ei löytynyt lainkaan esineitä. Voionmaan kaivaukset kattoivat koko linnavuoren laesta vain alle 1 %. Tämän jälkeen linnavuorella on vierailtu tarkastus- ja inventointimatkoilla useasti. Siellä ovat käynneet Anna-Liisa Hirviluoto (vuosina 1968 ja 1974), Jyri Saukkonen (1981 ja 1984), Hans-Peter Schulz (1988), Sirkka-Liisa Seppälä (1999) ja Jari-Matti Kuusela (2007). Saukkonen ei hyväksynyt alinta vallia linnan rakenteisiin.