google/wiki40b huggingface dataset:
Slovenialaiset eurokolikot

Slovenialaiset eurokolikot ovat Slovenialle lyötyjä eurokolikoita. Eurokolikoissa arvopuoli on kaikissa euromaissa samanlainen, mutta kääntöpuolen jokainen euromaa suunnittelee itse omille kolikoilleen. 
Slovenian kolikkosarjan joka kolikossa on eri kuva-aihe. Kahden euron kolikossa on kansallisrunoilija France Prešeren ja säe hänen kirjoittamansa kansallishymnin tekstistä. Yhden euron kolikossa on protestanttinen uskonpuhdistaja Primož Trubar ja teksti "stati inu obstati" (seistä ja kestää). Viidenkymmenen sentin kolikossa on Slovenian korkein vuori Triglav, Kravun tähtikuvio ja teksti "Oj Triglav Moj Dom" (Oi Triglav, kotini). Kahdenkymmenen sentin kolikkoon on kuvattu kaksi lipizzanhevosta ja siinä on kirjoitus "LIPICANEC" (Lipizzanhevonen). Kymmenen sentin kolikossa on kirjoitus "Katedrala Svobode" (Vapauden katedraali) ja kuva rakentamatta jääneestä, arkkitehti Jože Plečnikin suunnittelemasta parlamenttirakennuksesta. Viiden sentin kolikko kuvaa kylväjää kylvämässä tähtiä ja pisteitä. Kahden sentin kolikossa on ns. Prinssin kivi, vanha kruunauskivi. Yhden sentin kolikko esittää haikaraa.
Kaikista Slovenian eurokolikoista löytyy kääntöpuolelta lisäksi EU:n kaksitoista tähteä sekä kolikon valmistusvuosi.
Merikarvia

Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Merikarvialla oli 3 156 asukasta, joista 1 801 asui taajamissa, 1 306 haja-asutusalueilla ja 49 asukkaan asuinpaikan koordinaatit eivät olleet tiedossa. Taajama-aste lasketaan niistä asukkaista, joiden asuinpaikan koordinaatit ovat tiedossa; Merikarvian taajama-aste on 58,0 %. Merikarvian taajamaväestö kuuluu vain yhteen taajamaan eli kunnan keskustaajamaan Merikarvian kirkonkylään, jossa oli vuoden 2017 lopussa 1 801 asukasta.

Ruokakulttuuri

Merikarvian pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla prötti, joka on perunoista, ruisjauhoista, mallasjauhoista ja siirapista valmistettu uunipuuro.
Leppälovimittari

Koko ja ulkonäkö

Leppälovimittari on yksi monista kuollutta lehteä jäljittelevistä perhosista. Se eroaa kuitenkin selvästi muista samankaltaisista lajeista keskiruumin räikeänkeltaisen karvotuksen perustella. Siipien pohjaväri on kellanruskea, ja etusiiven poikki kulkee kaksi tummanruskeaa poikkiviirua, takasiivessä viiruja on yksi. Viirujen väliin jää tumma, siiven poikki suuntautuva keskitäplä, joka on takasiivessä melko laaja ja sulautuu usein poikkiviiruun. Siivillä on lisäksi pienempien tummanruskeiden pisteiden muodostamaa kirjailua, ja siipien ulkosyrjä on selvästi mutkitteleva ja muuta siipeä tummempi. Siipiväli on 36–43 mm.
Lepäävä perhonen pitää siipiään päiväperhosmaisesti koholla ruumiin yläpuolella, ei kuitenkaan aivan yhdessä, mikä voimistaa vaikutelmaa käpristyneestä lehdestä.

Levinneisyys ja lentoaika

Levinneisyydeltään eurooppalainen perhonen, joka esiintyy idässä Kaukasukselle asti. Suomessa leppälovimittari on sukunsa selvästi yleisin laji, ja sitä tavataan rannikkoa pitkin Oulun korkeudelle saakka, mutta sisämaassa levinneisyys jää etelään. Perhoset aloittavat lentonsa elokuun keskivaiheilla ja lento jatkuu syyskuun lopulle.

Elinympäristö ja elintavat

Leppälovimittari on lehtimetsien, metsänreunojen, puistojen ja puutarhojen laji, joka voi olla paikoitellen hyvinkin runsaslukuinen. Perhoset lentävät yöllä ja koiras tulee helposti valolle. Naaras ei ilmeisesti juuri liiku ja niitä tavataan harvoin. Täysikasvuisena toukka koteloituu yhteensitomiensa lehtien väliin. Muna on talvehtiva elämänvaihe.

Ravintokasvi

Toukka elää pääasiassa lepillä (Alnus), mutta syö myös muita lehtipuita.
Aleksanteri Nevskin katedraali (Varsova)

Aleksanteri Nevskin katedraali (puol. Sobór św. Aleksandra Newskiego, ven. Александро-Невский собор в Варшаве) oli ortodoksinen katedraali Puolan pääkaupungissa Varsovassa. Sen rakennuttivat Venäjän keisarikunnan viranomaiset vuosina 1894-1912, jolloin Puola oli Venäjän keisarikunnan hallinnassa. Katedraalin suunnittelusta vastasi venäläinen arkkitehti Leon Benois. Valmistuttuaan katedraali ylsi 70 metrin korkeuteen, ja se oli tuolloin Varsovan korkein rakennus. Se sijaitsi Saski-aukiolla, joka oli Varsovan pääaukioita.
Puolan viranomaiset tuhosivat katedraalin 1920-luvun keskivaiheilla. Sen valmistumisesta oli ehtinyt kulua alle 15 vuotta. Tuhoamista perusteltiin puolalaisten negatiivisilla tunteilla Venäjän keisarikunnan harjoittamaa politiikkaa kohtaan ja sillä, että venäläisten katsottiin rakentaneen katedraalin vain vahingoittaakseen puolalaisten kansallistunnetta.
Ingiloijit

Ingiloijit (georg. ინგილოები, ingiloebi, azeriksi ingiloylar) ovat Azerbaidžanin luoteisosassa asuva georgialaisryhmä.
Ingiloijien asuinalue käsittää historiallisen Heretin maakunnan Saingiloksi kutsutun osan. Alueen 1700-luvulla vallaneet avaarit ja tsahurit alistivat sen georgialaisväestön maaorjikseen ja käännyttivät heidät muslimeiksi. Venäjä valtasi avaarien muodostaman Carin ja Balakənin heimoliittoalueen sekä İlisun sulttaanikunnan 1800-luvun alussa. Vuonna 1830 muodostettiin Carin ja Balakənin alue, myöhemmin piirikunta, joka vuonna 1859 nimettiin Zaqatalan piirikunnaksi. Vuonna 1860 ingiloijit käännytettiin ortodokseiksi, mutta vuonna 1863 suurin osa heistä palasi muslimeiksi. Vuonna 1886 Zaqatalan piirikunnassa oli 8 700 ingiloijia (11,7 % väestöstä) ja 3 700 georgialaista (5,0 %).
Azerbaidžanin vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan maan kolmessa luoteisimmassa piirikunnassa asui 12 300 georgialaista. Qaxin piirissä he muodostivat 14,6 %, Zaqatalassa 2,9 % ja Balakənissa 2,1 % väestöstä. Azerin kielen käyttö ingilojien keskuudessa on lisääntynyt, mutta kotioloissa puhutaan yhä georgiaa. Suurin osa on sunnalaisia muslimeja. Qaxin piirissä on myös ortodokseja.
Armas Fredman

Armas Urho Fredman, sukunimi vuodesta 1940 Rauhamies (26. elokuuta 1888 Halikko – 25. joulukuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen elokuva-alan studiopäällikkö, lavastaja ja kuvausapuulainen.
Fredman oli kuvvajan apulaisena jo Suomi-Filmin vuonna 1920 valmistunutta ensimmäistä elokuvaa Ollin oppivuodet kuvattaessa. Hän oli kuvausapulaisena kaikkiaan 25:ssä Suomi-Filmin elokuvassa vuosina 1921-1931. Fredman oli sitten Suomi-Filmin studiopäällikkönä 1928–1935 kunnes hän siirtyi vuonna 1936 Jäger-Filmi Oy:n palvelukseen lavastajaksi. Jäger-Filmin palveluksessa hän lavasti viisi elokuvaa vuosina 1936–1940. Fredman oli myös pienten sivuosien esittäjänä ainakin 11 elokuvassa vuosina 1923–1939.
Armas Fredmanin tytär Maija-Liisa (Maisu) Fredman (myöhemmin Siiriäinen) oli 1937–1938 näyttelijänä kolmessa Jäger-Filmin elokuvassa.
Kaarola Avellan

Kaarola Alexandra Avellan, Alexandra Karola Avellan, (12. heinäkuuta 1853 Uskela – 10. elokuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä sekä puhe- ja näyttämötaiteen opettaja.
Avellanin isä oli senaatinkamreeri Carl Christian Avellan ja äiti Maria Gustafva Ekman. Käytyään Cecilia Fryxellin Rostadin tyttökoulun Ruotsissa Avellan opiskeli puheoppia ja näyttämötaidetta Betty Almlöfin opastuksella Tukholmassa vuosina 1874–1876. Avellanin äidinkieli oli ruotsi, ja hän osasi silloin suomea vain hiukan, mutta halusi tulla suomalaiseksi näyttelijäksi myös kieleltään ja hakeutui siksi Keuruulle oppimaan suomea.
Syksyllä 1876 hän liittyi Suomalaiseen teatteriin ja esiintyi ensimmäisen kerran seurueen mukana Hämeenlinnassa. Hän näytteli tällöin Lean roolin Aleksis Kiven näytelmässä. Vahvana luonnenäyttelijänä hän sai nopeasti merkittäviä rooleja vastasyntyneellä kansallisella näyttämöllä. Hänen keskeisistä rooleistaan mainittakoon Lady Milforg (Kavaluus ja rakkaus), Sigrid Stålarm (Daniel Hjort), Amalia (Rosvot), Neiti Elisabeth (Björnsson), Maria Stuart (Björnsonin näytelmässä), Sigrid (Kuninkaan alut), Portia (Venetsian kauppias), Elisabeth (Maria Stuart), Johanna (Työmiehen vaimo) ja Lady Macbeth (Macbeth). Näyttelijänä Avellanin bravuureja olivat niin sanotut housuroolit, ja hän viihtyi housupuvussa myös vapaa-aikanaan. Avellan asui yhdessä näyttelijä Emilie Stenbergin kanssa ja heidän välillään vallitsi aikalaismuistelijan mukaan erityislaatuinen ystävyys.
Vuonna 1887 Avellan erosi teatterista ja ryhtyi täysipainoisesti toimimaan sana- ja näyttämötaiteen pedagogina sekä yksityisesti että Suomalaisen teatterin näyttelijöiden kanssa. Hän oli suomalaisen teatterin oppilaskoulun opettaja 1887–1904. Avellan oleskeli useasti ulkomailla, merkittävimmät matkansa hän teki vuosina 1891 ja 1894, tutkien puheilmaisun opetusta Pariisissa.
Daniel Wass

Ura

Wass aloitti peliuransa BK Avartan juniorijoukkueessa, mutta ammattilaisura lähti liikkeelle Brøndbyssä vuonna 2007. Wassin debyyttikausi seurassa alkoi hyvin, mutta päättyi ennenaikaisesti loukkaantumisen vuoksi. Kaudella 2008/09 hän vakiinnutti paikkansa joukkueen oikeana laitapuolustajana Brøndbyn sijoittuessa Tanskan Superliigassa kolmanneksi. Syyskaudella 2009/10 Wass pelasi lainalla norjalaisessa Fredrikstadissa. Seuran uusi päävalmentaja Tom Nordlie ei nähnyt Wassille kuitenkaan tulevaisuutta seurassa ja hän palasi takaisin Brøndbyyn. Wass jatkoi uraansa tanskalaisseurassa ja Henrik Jensenin alaisuudessa hän sai vahvempaa roolia laitalinkkinä ja hyökkäyssuunnan pelaajana. Kauden 2010/11 jälkeen Wass teki viisivuotisen sopimuksen portugalilaisseura SL Benfican kanssa. Joukkue kuitenkin lainasi hänet heti kesällä ranskalaiseen Évianiin. Wassin vastuu jäi vähäiseksi Bernard Casonin alaisuudessa, mutta hyvät esitykset vaihtomiehenä ja Pablo Correan tulo seuran päävalmentajaksi nostivat Wassin seuran avauskokoonpanoon. Évianissa Wass pelasi lähinnä oikeana laitapuolustajana. Kauden jälkeen Wass teki nelivuotisen sopimuksen Évianin kanssa.
Wass edusti Éviania kolme kautta ja pelasi vaihtelevassa roolissa sekä puolustajana että keskikenttäpelaajana. Évianin pudottua Ranskan liigasta kauden 2014/15 päätteeksi, tanskalainen siirtyi Celta Vigoon kolmivuotisella sopimuksella.
Wass on edustanut ammattilaisurallaan lisäksi tanskalaisia Brøndbytä (2007–2011) ja Fredrikstadia (lainalla 2009). Hän teki ensiesiintymisensä Tanskan maajoukkueessa vuonna 2011, ja tuli valituksi 2012 EM-kilpailuihin.
Salaisuuksia

Juoni

Vuonna 1923 75-vuotiaan Mary Carltonin aviomies John on vakavasti sairas. Mary nukahtaa lukiessaan päiväkirjaansa, johon kirjoitetut muistot heräävät ja vievät Maryn vuoden 1865 Englantiin, missä hän rakastui Johniin. Vuonna 1865 hänen täytyy salata rakkautensa tiukalta äidiltään, joka ei hyväksyisi Johnia tämän alhaisen yhteiskuntaluokan takia. Mary tulee hyvin rikkaasta Marlowen suvusta, kun taas John työväenluokasta. Kun Maryn vanhemmat saavat tietää hänen ja Johnin suhteesta, he raivostuvat ja kieltävät Marya tapaamasta Johnia enää koskaan. Kuitenkin Mary sanoo vanhemmilleen rakastavansa vain ja ainoastaan Johnia, eikä siis menisi koskaan naimisiin kenenkään muun kanssa. Hänen isänsä William lukitsee hänet huoneeseensa, kunnes hän lopettaisi kapinoinnin. Mary saa kirjeen Johnilta, joka kertoo saaneensa potkut heidän rakkaussuhteensa takia. Myöhemmin samana iltana John tulee salaa Maryn huoneeseen parvekkeen kautta ja kertoo, että hän aikoo lähteä Amerikkaan. Mary päättää lähteä hänen mukaansa.
Ennen kuin he lähtevät, William astuu sisään ja kertoo Marylle aikovansa lähettää hänet Skotlantiin asumaan isoäitinsä kanssa. Kun William lähtee huoneesta, Mary kirjoittaa jäähyväiskirjeen ja lähtee Johnin matkaan. Vuoteen 1870 mennessä he asuvat ränsistyneessä talossa. John on töissä kaiken päivää, ja Mary synnyttää heille poikalapsen. Eräänä päivänä rikollisryhmä uhkaa tappaa Johnin, joka haluaa antautua, jotta he eivät tappaisi Marya ja lasta. Kuitenkin Mary vaatii häntä tappelemaan. John tekee niin kuin vaimo haluaa ja lopulta päihittää rikollisryhmän.
Vuodet vierivät. Vuonna 1888 Mary juhlii 39. syntymäpäiväänsä ja on jälleen yhteyksissä perheensä kanssa. Hän saa tietää Johnilla olevan Estelle-niminen rakastajatar. Hän tuntee itsensä nöyryytetyksi, ja Estelle kaiken lisäksi vielä pahentaa asioita. Mary on valmis suostumaan avioeroon, mutta John ei halua jättää häntä. John myöntää rakkaussuhteensa Estellen kanssa ja sanoo, että se on jo ohi eikä se merkinnyt mitään. He palaavat yhteen, vaikka John kertoo menettäneensä kaikki rahansa. Sitten Mary herää nykyajassa. Hänelle kerrotaan, että hänen aviomiehensä on parantunut sairaudestaan.

Julkaisu ja vastaanotto

Salaisuuksia sai ensi-iltansa Yhdysvaltain New Yorkissa 24. maaliskuuta 1924. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 5. lokakuuta 1924. First National Pictures vastasi elokuvan teatterilevityksestä Yhdysvalloissa. Salaisuuksia oli suuri arvostelu- ja yleisömenestys, joka tuotti 1,5 miljoonan dollarin lipputulot Yhdysvalloissa. Elokuva oli vuoden 1924 suurimpia yleisömenestyksiä. Norma Talmadgen roolisuoritus sai elokuvakriitikoilta ylistävät arvostelut. Elokuvan kopiota säilytetään muun muassa Yhdysvaltain kongressin kirjaston ja Museum of Modern Artin elokuva-arkistoissa. Elokuvaa ei ole toistaiseksi julkaistu DVD:nä.
Salaisuuksia uudelleenfilmatisoitiin äänielokuvan aikana vuonna 1933. Vuoden 1933 version, Secretsin, pääosassa on Mary Pickford viimeisessä elokuvassaan, ja sen ohjasi myös Frank Borzage. Vuoden 1933 versio on vuoden 1924 elokuvasta poiketen lännenelokuva eikä draamaelokuva.
Amberin yhdeksän prinssiä

Vastaanotto

Amberin yhdeksän prinssiä oli vuonna 1971 ehdolla Mythopoeic-palkinnon saajaksi. Yhdysvaltalaisen science fiction -lehti Locuksen äänestyksessä vuonna 1987 Amberin yhdeksän prinssiä sijoittui kaikkien aikojen seitsemänneksi parhaaksi fantasiaromaaniksi. SF Reviews.net -sivuston arvostelun mukaan Amber-sarja ei ole suurta kirjallisuutta sen enempää kuin Edgar Rice Burroughsin romaanit, mutta on vastaavalla tavalla puhdasta pulp-viihdettä. Tarinan maailma sisältää paljon mielikuvituksellisia yksityiskohtia, mutta teoksen rakenne on silti tiivis. 
Suomennoksen Helsingin sanomissa arvioineen Toni Jerrmanin mukaan Zelazny on luonut omaperäisen, tiiviin ja eheän fantasiaseikkailun. Teoksen kieli on ihailtavan nopeatempoista, mutta mukana on myös runollisia ilmauksia. Kirjan teemoiksi Jerrman nostaa esiin vallan, moraalin ja ihmisen muovautuminen kokemustensa kautta. Portti-lehden Liisa Rantalaihon mukaan ”[j]uttu voisi olla vain yksi miekanheiluttelu kymmenien samanlaisten joukossa, ellei Zelazny olisi niin ilmiömäinen tyylitaituri.” 
Tähtivaeltaja-lehden Niko Peltosen mielestä Amberin yhdeksän prinssiä ei sisällä romaanilta yleensä kaivattuja hyveitä. ”Mielikuvituksellisia ideoita ja nopeita käänteitä se sen sijaan on pullollaan, mikä varmasti vetoaa Weird Tales -pulpin ystäviin.” Kommentti.fi-sivustolla kirjan arvioinut Maria Ihonen toteaa, että Amberin yhdeksää prinssiä ei kannata lähestyä suurena taiteena, mutta silti kerronnan huolettomuus häiritsee. Ympäristö ja hahmot eivät tunnu uskottavilta eivätkä saa eläytymään teokseen. Hän arvostelee Zelaznyn käyttämää kovaksikeitetystä dekkarista tuttua tyyliä, jossa aidot tunnereaktiot sivuutetaan. Kun tuhansien ihmisten tappamisesta kerrotaan yliolkaisen summaavalla tyylillä, on arvostelijan mukaan vaikea pitää päähenkilön muitakaan kokemuksia tai päämääriä mielekkäinä. Myös teoksen suomennos horjahtelee paikoin.
David Graf

David Paul Graf (16. huhtikuuta 1950 Zanesville, Ohio – 7. huhtikuuta 2001 Phoenix, Arizona) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten Poliisiopisto-elokuvasarjasta, jossa hän esitti Eugene Tackleberryä. 
Graf valmistui Lancaster High Schoolista ja opiskeli sen jälkeen collegessa teatteria. 
Graf teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1981 elokuvassa Neljä ystävää. Hän esiintyi kaikissa seitsemässä Poliisiopisto-elokuvassa ja vieraili myös useissa televisiosarjoissa, kuten Star Trek: Voyager ja West Wing. Vuonna 2000 Graf näytteli elokuvassa Kunniavelka.
David Graf kuoli 51-vuotiaana äkilliseen sydänkohtaukseen kesken perhehäiden Phoenixissa, Arizonassa 7. huhtikuuta 2001.
Johan Philip Palmén

Johan Philip (J. Ph.) Palmén (31. lokakuuta 1811 Pori – 30. kesäkuuta 1896 Espoo) oli suomalainen vapaaherra, lainopin professori ja korkea virkamies, joka toimi muun muassa prokuraattorina 1871–1877 ja senaatin oikeusosaston varapuheenjohtajana 1877–1896. Hän loi pitkän uran merkittävissä asemissa yliopiston hallinnossa ja Suomen oikeuslaitoksessa vaikuttaen Suomen autonomisesta asemasta vallineisiin käsityksiin.
Palménin isä Henrik Johan Palmén oli päätullijohtokunnan kamreeri, joka joutui kavalluksesta kahdeksi vuodeksi vankilaan. J. Ph. Palmén kävi saksankielistä koulua Tallinnassa ja kirjoitti ylioppilaaksi Turun katedraalikoulusta vuonna 1827. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1831 ja maisteriksi 1832, molempain oikeuksien kandidaatiksi 1836, varatuomariksi 1837, lisensiaatiksi 1839 ja lopulta väitteli tohtoriksi 1840. Samana vuonna hänet nimitettiin yliopistolle virkaatekeväksi venäläisen ja roomalaisen oikeuden professoriksi, ja varsinaisen viran hän sai 1844. Palmén jatkoi vuoteen 1867 asti vaihtuvissa oikeustieteellisissä professorinviroissa. Vuosina 1849–1866 hän oli yliopiston rahastonhoitaja. Toimittuaan vuoden yliopiston vararehtorina Palmén nimitettiin 1867 senaatin oikeusosastoon, josta hän 1868 vaihtoi talousosastoon kirkollistoimikunnan päälliköksi. Vuosina 1871–1877 hän oli Suomen prokuraattori ja sen jälkeen senaatin oikeusosaston varapuheenjohtaja aina 84-vuotiaana tapahtuneeseen kuolemaansa asti. Vuodesta 1873 alkaen Palmén oli myös kuolemaansa saakka yliopiston sijaiskansleri, missä virassa hän oli ensimmäinen siviili.
Palmén pyrki edistämään Suomalaisten valtiotietoisuutta, ja julkaisi vuonna 1861 Suomen "perustuslakeja" esittelevän teoksen Storfurstendömet Finlands grundlagar jämte till dem hörande statshandlingar, joka suuren suosionsa ansiosta suomennettiin pian. Hänet nimitettiin jäseneksi useisiin suuriruhtinaskunnan hallinnon uudistamista pohtineisiin komiteoihin, joissa hän konservatiivina yleensä kannatti korkeintaan maltillisia ja hitaita uudistuksia. Senaatin oikeusosaston erottamista itsenäiseksi korkeimmaksi oikeudeksi hän professorina alkuun puolsi, mutta kääntyi vastustamaan sitä 1860-luvun lopulla tultuaan itse nimitetyksi senaattiin.
Palmén sai valtioneuvoksen arvonimen 1866, hänet aateloitiin 1875 ja korotettiin vapaaherraksi 1883, jolloin sai alkunsa Palménin aatelissuku. Palmén osallistui aatelissäädyssä valtiopäiville 1877–1878.
J. Ph. Palménin lapsia olivat yhteiskunnallinen vaikuttaja Fanny Palmén, eläintieteilijä J. A. Palmén, historiantutkija ja poliitikko E. G. Palmén sekä Forssa-yhtiön pääjohtaja K. E. Palmén.
Québecin lippu

Québecin lippu on Québecin provinssin tunnus. Sen lempinimi on Fleurdelisé. Se hyväksyttiin provinssin viralliseksi lipuksi 21. tammikuuta 1948 Québecin alueparlamentin istunnossa. Lipussa on sinisellä taustalla valkoinen risti ja neljä valkoista liljaa. Päinvastoin kuin yleensä luullaan, lipun valkoinen risti viittaa Ranskan kuningaskuntaan ja liljat sinisellä pohjalla viittaavat Neitsyt Mariaan. Alun perin liljat olivat kulmissa osoittaen keskustaa kohti, mutta ne käännettiin nykyisille sijoilleen hyvin pian.
Kauraslammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria ja se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Vahantajoen valuma-alueeseen (35.314) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 131,9 metriä mpy.
Devin Ratray

Devin Ratray (s. 11. tammikuuta 1977) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi New Yorkissa ja hänen tunnetuin roolityönsä on Buzz McCallister kahdessa ensimmäisessä Yksin kotona -elokuvassa.
Perkkaa

Perkkaa on Espoon Leppävaaran kaupunginosan pienalue. Alueella oli 3 836 asukasta vuodenvaiheessa 2016–2017. Perkkaan nimi tulee alueella sijainneesta Bergansin tilasta. Perkkaa sijaitsee Kehä I:n sisäpuolella rajautuen lännessä Kehä I:een, pohjoisessa rantarataan, idässä Vermoon ja etelässä Turunväylään.
Perkkaan palveluihin kuuluvat mm. koulu, ammattikoulu ja useita päiväkoteja. Alueella on myös lähikauppa. Asuinkortteleiden lisäksi Perkkaalla on myös toimistotiloja, kuten Stella Business Park, Polaris Business Park sekä Upseerin avec -niminen toimistorakennus. Perkkaan alueella sijaitsee myös Vermon ravirata.
Perkkaan kadunnimet liittyvät sotilastermistöön. Sieltä löytyvät mm. sotilasarvot everstistä kersanttiin.
Perkkaan asunnoista suurin osa on valmistunut 1970- ja 1990-luvuilla. Suurin osa asuntokannasta on asuinkerrostaloja.
Muita Leppävaaran kaupunginosan osa-alueita ovat muun muassa Etelä-Leppävaara, Pohjois-Leppävaara ja Mäkkylä.

Liikenneyhteydet

Perkkaan kautta kulkevat Espoon sisäiset bussilinjat 113 ja 202 sekä Leppävaaran ja Helsingin välinen seutulinja 502. Lisäksi Kehä I:tä pitkin kulkee useita bussireittejä, kuten runkolinja 550.
Rantaradan asemat Leppävaara ja Mäkkylä ovat kävelyetäisyydellä.
Lyhny

Lyhny (abhaasiksi ja ven. Лыхны) on kylä Abhasian Gudautan piirissä. Se sijaitsee Mustanmeren rannikkovyöhykkeellä viisi kilometriä Gudautasta koilliseen. Lyhny on Abhasian suurin kylä, jossa on noin 15 000 asukasta.
Kylä on Bzybin Abhasiaksi kutsutun alueen historiallinen keskus. Keskiajalla se oli Abhasian pääkaupunki ja myöhemmin Tšatšban ruhtinassuvun asuinpaikka. Kylän keskellä sijaitsee abhaasien kansankokousten näyttämönä toiminut Lyhnaštan kenttä, jossa nykyään järjestetään vuosittainen sadonkorjuujuhla.
Lyhnyn nähtävyyksiä ovat keskiaikaisen Tšatšban ruhtinaiden palatsin rauniot sekä 900–1000-luvulla rakennettu Jumalansynnyttäjän kuolonuneen nukkumisen kirkko, jonka seiniä koristavat 1300-luvun freskot. Kylän laidalla on 500–600-luvulta peräisin olevan kirkon rauniot. Lyhnaštan kentän eteläpuolella sijaitsee Georgiaa vastaan vuosina 1992–1993 käydyn sodan muistomerkki. Pohjoisosassa toimii teen viljelyyn ja jalostukseen erikoistunut maatalousyritys.
Selly Oak

Selly Oak on yksi Birminghamin kaupungin kymmenestä vaalipiiristä. Se muodostuu neljästä äänestysalueesta: Billesley, Bournville, Brandwood ja Selly Oak. Vuonna 2009 Selly Oakissa oli 99 700 asukasta.