google/wiki40b huggingface dataset:
Eino Kulonen

Eino Ilmari Kulonen (24. lokakuuta 1921 Kiikka – 17. syyskuuta 1984 Turku) oli suomalainen lääkäri ja Turun yliopiston lääketieteellisen kemian professori vuodesta 1955 kuolemaansa asti. 
Kulosen vanhemmat olivat Vihtori Johannes Kulonen ja Hilma Maria Mauriala ja puoliso vuodesta 1958 lääkäri Maija Tellervo Yli-Pohja. Kulonen tuli ylioppilaaksi Helsingin yhteiskoulusta ja reaalilukiosta 1940 ja valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1946, lisensiaatiksi 1950 ja tohtoriksi 1951. Opintomatkoja hän teki Yhdysvaltoihin ensin ASLA-Fulbright-stipendiaattina 1952 ja sitten uudestaan 1962 sekä Englantiin ensin British Council -stipendiaattina 1957 ja vielä  1962. Helsingin yliopiston assistenttina Kulonen työskenteli vuodesta 1947 vuoteen 1954. Ennen Turkua Kulonen toimi vielä lyhyen aikaa Helsingin yliopiston dosenttina.
Kulosen tutkimusalaa olivat side- ja granulaatiokudoksen biokemia sekä alkoholin vaikutukset aivojen ja maksan aineenvaihduntaan. Hän työskenteli pitkään vuonna 1954 perustetun Alkon biolääketieteellisen tutkimusyksikön tutkijana. Suomalainen Lääkäriseura Duodecim myönsi Kuloselle vuonna 1969 ensimmäisen Matti Äyräpään palkinnon.
Universally Speaking

Musiikkivideo

Dave Sheridan esiintyy toista kertaa Red Hot Chili Peppersin musiikkivideolla. Hän oli ensimmäistä kertaa singlen By the Way videossa taksikuskina. Tämän singlen videolla Sheridan esittää samaa henkilöä, joka yrittää epätoivoisesti palauttaa kirjaa, joka jäi edellisessä videossa laulaja Anthony Kiedikseltä taksiin. Videolla hän yrittää kaikin keinoin päästä lavalla Red Hot Chili Peppersin konsertin aikana. Lopulta hän pääsee lavalle ja palauttaa Kiedikseltä taksiin unohtuneen kirjan. Musiikkivideon ohjasi Dick Rude, joka ohjasi myös singlen Catholic School Girls Rule videon.
Mount San Antonio

Maantiede

Mount San Antoniolla, tai kuten paikalliset sitä kutsuvat, Mount Baldylla, on kaksi huippua. Primäärinen huippu kohoaa 3 068 metrin (10 064 ft) korkeuteen, ja sekundäärinen huippu, West Baldy 3 044 metrin (9 988 ft) korkeuteen. Vuori on myös Los Angelesin ja San Bernadinon piirikuntien raja ja kuuluu Angelesin kansallispuistoon (Angeles National Forest). Vuoren etelärinteeltä vedet laskevat San Antonio Creek'iin ja pohjoisrinteeltä Lytle Creek'iin. Molemmat ovat osa Santa Anan vedenjakaja-aluetta. San Antonio Creek virtaa syvässä kanjonissa ja siinä on useita vesiputouksia, viimeisin niistä korkeudeltaan 23 metriä.
Saattue Uuteen Meksikoon

Juoni

Lucky Luken tehtäväksi on annettu viedä Billy the Kid Teksasista Uuteen Meksikoon tuomioistuimen eteen tuomittavaksi siellä tehdyistä rikoksistaan. Ensimmäiseksi Billy the Kid ja Lucky Luke pysähtyvät Gun Gulchiin. Asukkaat pelkäävät Billyä, sillä hän teki myös siellä rikoksia. Viettäessään yötä Gun Gulchin vankilassa Billy tapaa pikkurikollisen nimeltä Bert Malloy. Billy huijaa omaavansa suuren aarteen, jotta Bert auttaisi Billyä pakenemaan Lucky Lukelta matkan aikana. Matkalla Bert koettaa useaan otteeseen auttaa Billyn pakoon, mutta yritykset epäonnistuvat kerta toisensa jälkeen. Lopulta Bert huijaa kokonaisen rikolliskoplan mukaan yritykseen. Huijaus epäonnistuu ja Lucky Luke ja Billy the Kid onnistuvat pakenemaan. Lopulta Lucky Luke ja Billy pääsevät Bronco Puebloon, jossa tuomioistuin on. Billy onnistuu pakenemaan, mutta lopulta Bert paljastaa Billyn vahingossa ja molemmat joutuvat tuomioistuimen eteen.
Heatmiser

Historia

Opiskeluaikoinaan Elliott Smith ja Neil Gust esiintyivät yhdessä klubeilla esittäen omien sävellystensä lisäksi Ringo Starrin ja Elvis Costellon kappaleita. Valmistuttuaan Hampshiren yliopistosta, he muuttivat Portlandiin, Oregonin osavaltioon, ja yhtyeeseen liittyivät Gustin vanha bändikaveri, rumpali Tony Lash ja basisti Brandt Peterson. Smith ja Gust molemmat sekä soittivat kitaraa että lauloivat.
Heatmiser soitti ensimmäisen keikkansa ystävänpäivänä 1992. Yhtyeen ensimmäisen albumin Dead Air julkaisi Frontier Records -levy-yhtiö seuraavana vuonna. Myöhemmin suuremman yleisön tietoisuuteen sooloartistina noussut Smith on kuvaillut laulusuoritustaan albumilla noloksi.
Vuonna 1994 Heatmiser julkaisi EP:n nimeltään Yellow no. 5, ja toisen pitkäsoittonsa, Cop and Speeder. Julkaisujen jälkeen basisti Brandt Peterson päätti jättää yhtyeen, ja tilalle otettiin nykyään Quasi -yhtyeessä vaikuttava Sam Coomes. Samoihin aikoihin Elliott Smith julkaisi myös ensimmäisen sooloalbuminsa, Roman Candle. Sen, ja seuraavana vuonna julkaistun Elliott Smith -nimisen sooloalbumin menestys loi jännitteitä Yhtyeeseen, etenkin kappaleiden kirjoittamisesta vastaavien Smithin ja Neil Gustin, välille. Smith on sanonut tunteneensa itsensä viimeisinä Heatmiser-aikoinaan ”näyttelijäksi, näyttelemässä roolia josta en edes pidä”.
Heatmiser julkaisi vielä vuonna 1996 Mic City Sons -nimisen albumin, jonka nauhoittamisen jälkeen rumpali Tony Lash jätti yhtyeen. Hänen paikkansa otti hetkellisesti The Decemberists-yhtyeestä myöhemmin tunnettu John Moen.
Heatmiserin jälkeen Elliott Smith julkaisi useita kriitikoiden ylistämiä soololevyjä, ennen kuolemaansa 21. lokakuuta 2003. Neil Gust perusti bändin nimeltä No. 2 ja Sam Coomes keskittyi Quasi-yhtyeeseensä.
Carl Wilson

Carl Dean Wilson (21. joulukuuta 1946 Hawthorne, Kalifornia, Yhdysvallat – 6. helmikuuta 1998 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten The Beach Boysin kitaristina.
Carl Wilson oli yksi Beach Boysin perustajajäsenistä yhdessä veljiensä Brian Wilsonin ja Dennis Wilsonin sekä serkkunsa Mike Loven kanssa. Carlilla oli absoluuttinen sävelkorva. Kuten Beach Boysin kaikki jäsenet, Carl toimi myös yhtyeen laulajana. Hänet muistetaan parhaiten kappaleen "God Only Knows" tulkinnasta. Carlin sooloura alkoi vuonna 1981, jolloin ilmestyi soolodebyytti, Carl Wilson. 1983 ilmestyneen seuraavan levyn, Youngbloodin jälkeen Carl Wilson ei julkaissut enää uusia sooloalbumeita.
Carl Wilson sairastui keuhkosyöpään vuonna 1997 ja kuoli siihen vuonna 1998, vain kolme kuukautta äitinsä, Audree Wilsonin jälkeen.
Patrick Süskind

Patrick Süskind (s. 26. maaliskuuta 1949) on saksalainen kirjailija. Hänet tunnetaan etenkin esikoisromaanistaan Parfyymi (1985).

Elämä ja ura

Süskind opiskeli historiaa Saksassa ja Ranskassa. Hänestä tuli yksi Saksan suosituimmista näytelmäkirjailijoista monologinäytelmällään Bassoviulu vuodelta 1981. Süskind on myöhemminkin kirjoittanut erityisen paljon draamaa, kuten televisiosarjojen ja elokuvien käsikirjoituksia.
Süskindin esikoisromaani on vuonna 1985 ilmestynyt Parfyymi (Das Parfum). Tuoksuista ja hajuvesistä kertovasta, 1700-luvun Ranskaan sijoittuvasta historiallisesta romaanista tuli kansainvälinen suurmenestys, ja se palkittiin World Fantasy Awardilla vuonna 1987. Kirjasta tehtiin samanniminen elokuva vuonna 2006.
Süskindin teoksista suomennettu on myös näytelmä Bassoviulu (nimellä Kontrabasso) ja pienoisromaani Kyyhkynen (Die Taube, 1987).
Parfyymin jälkeen Süskind vetäytyi julkisuudesta. Hän ei kommentoi kirjotuksiaan, anna haastatteluja tai julkaise valokuvia itsestään. Hän ei myöskään suostunut ottamaan vastaan Parfyymin voittamia kirjallisuuspalkintoja.
Ljubov Orlova

Ljubov Petrovna Orlova (ven. Любо́вь Петро́вна Орло́ва, 11. helmikuuta (J: 29. tammikuuta) 1902 nykyisen Moskovan alueen Zvenigorod – 26. tammikuuta 1975 Moskova) oli yksi 1930–1940-lukujen suosituimmista neuvostoliittolaisista elokuvanäyttelijättäristä.
Ljubov Orlova opiskeli Moskovan konservatoriossa ja teatteriopistossa. Vuosina 1926–1933 hän työskenteli Nemirovitš-Dantšenkolle nimetyssä musiikkiteatterissa. Valtavan suosion hänelle toivat roolit Grigori Aleksandrovin ohjaamissa musiikkielokuvissa ”Iloiset pojat” (Vesjolyje rebjata, 1934), ”Sirkus” (Tsirk, 1936), Volga-Volga (1938), ”Valoisa tie” (Svetlyi put, 1940) ja ”Kevät” (Vesna, 1947).
Vuodesta 1955 lähtien Orlova työskenteli Mossovetille nimetyssä teatterissa. Hänet on palkittu Leninin kunniamerkillä. Vuosina 1941 ja 1950 hän sai Stalin-palkinnon. Vuonna 1950 hänelle myönnettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimi.
Erkki Verkkonen

Erkki Einar Verkkonen (24. tammikuuta 1927 Rutalahti, Korpilahti–5. elokuuta 2006 Jyväskylä) oli suomalainen kirkkovaikuttaja ja kirjailija.

Teologi ja kirjailija

Erkki Verkkosen isä oli laivuri, tunnettu Päijänteen-kulkija Einar Evert Verkkonen (1899–1961) ja äiti Katri Verkkonen. Myös hänen isänisänsä, Juho Vihtor Verkkonen (1868–1937), oli laivuri Päijänteellä. Äidinpuolen sukulaiset olivat korpilahtelaisia maanviljelijöitä. Verkkonen aloitti teologisen uransa pyhäkoulu- ja kerhotoiminnassa Rutalahden kylässä ja seurakunnassaan Jyväskylässä. Hän opiskeli Vapaakirkon teologisessa koulutuksessa (entinen Lähetysopisto) vuodesta 1949 vuoteen 1952, jonka jälkeen hän toimi seurakunnan pastorina Vaasassa 1952–1954 ja edelleen Jyväskylässä 1954–1974. Hänet valittiin vuonna 1961 Suomen Vapaakirkon hallituksen jäseneksi. Verkkonen työskenteli Suomen Vapaakirkon kirkkokunnanjohtajana vuodesta 1975 vuoteen 1990, jolloin hän jäi sairauseläkkeelle. Suomen tasavallan presidentti Martti Ahtisaari myönsi hänelle asessorin arvonimen 2. kesäkuuta 1995.
Verkkonen kirjoitti eläkevuosinaan kolme sukuromaania. Hilma kertoo hänen äidinäitinsä elämästä. Juho ja hänen poikansa Einar -romaanin aiheena puolestaan on hänen isänsä ja isänisänsä työ Päijänteen laivureina sekä heidän perheidensä ja sukunsa tarina. Saaren Maria kertoo Verkkosen pohjalaisanopin vaiheista.
Fidžinluri

Koko ja ulkonäkö

Fidžinlurin pituus on noin 20 cm ja paino 75–85 g. Sen höyhenpuvun yleisväri on punainen. Päälaki ja otsa ovat violetit, samoin mahan takaosa ja alaperä. Niskassa on suuri vihreä laikku. Siivet, selkä ja pyrstö ovat vihreät, ja myös siipien sekä pyrstön alapeitinhöyhenet ovat vihreitä. Nokka on oranssi, iiris punainen ja koivet vaaleanpunertavan oranssit. Sukupuolet ovat lähes samanvärisiä, mutta koiraan päälaen violetti on hieman kirkkaampaa. Nuoren linnun nokka on ruskehtava, iiris tummanruskea ja koivet vaaleanharmaat.
Ensimmäisenä fidžinlurin kuvaili saksalainen Suckow vuonna 1800. Britti George Robert Gray sijoitti lajin omaan sukuun Phigys.

Esiintyminen

Fidžinluri elää vain Fidžin suurimmilla saarilla. Lajin elinympäristön laajuus on 20 000–50 000 neliökilometriä. Lajin populaation koko on 10 000–100 000 yksilöä. Fidžinluria pidetään joskus myös vankeudessa häkkilintuna.

Elinympäristö

Fidžinlurit asuvat alavien maiden tuoreissa metsissä ja vuorten alarinteillä, myös palmumetsiköissä ja puutarhoissa. Ne esiintyvät yleensä pienissä parvissa tai pareittain, toisinaan jopa 50 yksilön parvia on havaittu. Laji on äänekäs ja huomiota herättävä, ja sitä tavataan yleisesti myös taajamissa.

Lisääntyminen

Pesintä tapahtuu syksyllä elokuusta alkaen. Pesä sijaitsee puun tai korkean kannon kolossa tai onkalossa. Naaras munii yhden tai kaksi munaa. Muna on kooltaan 25,5×20 mm. Haudonta kestää noin 30 päivää ja poikaset jättävät pesän noin yhdeksän viikon ikäisinä.

Ravinto

Fidžinlurit syövät siitepölyä, mettä, kukkia ja pehmeitä hedelmiä. Erityisen persoja ne ovat kookospalmun, afrikantulppaanipuun ja erään korallipuun (Erythrina indica) kukinnoille.
Raymond Telles

Raymond L. Telles, Jr. (5. syyskuuta 1915 – 8. maaliskuuta 2013) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja diplomaatti. Hän toimi El Pason pormestarina vuosina 1957–1961 ja Yhdysvaltain suurlähettiläänä Costa Ricaan vuosina 1961–1967. 
Telles oli syntyperäinen elpasolainen ja hänellä oli meksikolaisia ja espanjalaisia sukujuuria. Hänellä oli kaksi veljeä, Richard ja Joe. Hän lähti armeijaan vuonna 1941 ja eteni lopulta majuriksi. Hän palasi Yhdysvaltain ilmavoimiin Korean sodassa.
Tellesin nousu pormestariksi oli aikoinaan merkittävä; häntä pidetään ensimmäisenä yhdysvaltalaisena latinopormestarina. Hän vietti 90-vuotispäiväänsä syyskuussa 2005.
Tellesin urasta on julkaistu kirja The Making of a Mexican American Mayor: Raymond L. Telles of El Paso (1999).
Mirja von Knorring

Mirja von Knorring on ruokakirjailija ja kokki, jolla on vuosikymmenien kokemus yrttien viljelystä ja käytöstä. Hänen kirjansa Pensselit padassa (Otava) palkittiin vuonna 2000 vuoden parhaana keittokirjana.
Lancia Montecarlo

Yleistä

Auto perustuu suurelta osin Beta-sarjan tekniikkaan. Auto perustuu Abarth 030 -malliin ja kehitystyön aikana se tunnettiin nimellä X1/8. Myöhemmin nimeksi vaihdettiin X1/20. Siitä suunniteltiin seuraajaa Fiatin X1/9-mallille. X1/9:ään verrattuna Montecarlossa on tehokkaampi moottori ja suuremmat sisätilat.
Auton suunnittelusta ja valmistamisesta vastasi Pininfarina Torinossa, Italiassa. Ensimmäisen sarjan (S1) autoa valmistettiin vuodesta 1975 vuoteen 1979. Tällöin esiteltiin toinen sarja (S2). Montecarlon tuotanto loppui vuoden 1981 aikana.

Lancia Scorpion (1976–1977)

Yhdysvalloissa myytiin Lancia Scorpionia vuosina 1976 ja 1977. Nimenmuutokseen oli syynä Chevroletin jo käyttämä Montecarlo-nimi. Yhdysvaltojen lainsäädännön vuoksi autoon tehtiin jonkun verran muutoksia. Päästövaatimusten vuoksi 2,0-litrainen moottori vaihdettiin pienempään 1,8-litraiseen. Törmäystestien vuoksi auton puskurit jouduttiin uusimaan ja lisäksi valot vaihdettiin. Kaikki valmistetut Scorpiot olivat avomalleja. Yhteensä Scorpiota valmistettiin vain 1 801 kappaletta.
Ivar Lidström

Ivar Magnus Lidström (16. tammikuuta 1897 Haaparanta – 1. toukokuuta 1934) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat tehtailija Oscar Magnus Lidström ja Anna Cristina Bergman. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Lyyli Koistisen kanssa. Lyyli Koistinen kuoli vuonna 1928.

Opinnot

Hän kävi seitsemän luokkaa Realläroverkets i Uleåborg fortsätiningsklasseria ja erosi sen kahdeksannelta luokalta vuonna 1915 liittyäkseen Saksaan lähteneisiin jääkäreihin. Hän suoritti Sotilashallinnollisien kurssien 1. jakso vuosina 1926–1927 ja 2. jakson vuosina 1927–1928.

Jääkäriaika

Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikonekiväärikomppaniaan 16. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.

Suomen sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen hän palveli 3. komppanian päällikkönä 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa jääkäripataljoona n:o 6:ssa, jonka nimi myöhemmin muuttui Jääkäripataljoona n:o 3:ksi. Hänet siirrettiin 1. joulukuuta 1918 joukkueenjohtajaksi Pioneerikoulutuspataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet määrättiin huhtikuussa 1919 pataljoonan jakautuessa joukkueenjohtajaksi Pioneeripataljoona n:o 2:n ja sen 3. komppaniaan ja edelleen 19. elokuuta 1919 Pioneeripataljoona n:o l:n 1. komppanian päälliköksi, josta hänet siirrettiin 1. tammikuuta 1921 pataljoonan talouspäälliköksi ja 1. maaliskuuta 1921 pataljoonan väliaikaiseksi komentajaksi ja 1. kesäkuuta 1921 alkaen 1. komppanian päälliköksi ja 22. joulukuuta 1921 uudelleen pataljoonan talouspäälliköksi. Hänet siirrettiin 30. kesäkuuta 1925 alkaen 2. Divisioonan intendentiksi ja 5. syyskuuta 1925 alkaen Karjalan kaartin rykmentin talouspäälliköksi sekä 12. lokakuuta 1928 alkaen 1. Divisioonan intendentiksi. Viransijaisuuksia hänellä oli Pioneeripataljoonan komentajan tehtävät vuosina 1922–1925 sekä Karjalan kaartin rykmentin komentajan tehtäviä vuonna 1928.

Opetustoimi

Hän toimi opettajana ratsuväen pioneerikursseilla Haminassa vuonna 1919 ja upseerien pioneerikurssien johtajana Haminassa vuonna 1921.
Länsisalomoninmonarkki

Levinneisyys

Länsisalomoninmonarkkia tavataan Papua-Uudessa-Guineassa ja Salomonsaarilla. Laji on vähenemässä hakkuiden vuoksi, ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
FBC Remedicum Ostrava

FBC Remedicum Ostrava on tšekkiläinen salibandyseura joka pelaa Fortuna Extraligassa. FBC Remedicum Ostrava on perustettu 1993, mutta kolme ensimmäistä vuotta se toimi nimellä Dream team Ostrava.
Juovadelfiini

Rakenne

Juovadelfiineissä on kolmea väriä. Leuka, kurkku ja vatsa ovat kermanvalkoisia. Kuono, evät, selkä ja selkäevän etuosa ovat tummanharmaita ja sivuilla on vaaleanharmaita laikkuja. Vaaleanharmaa raita kulkee silmien yläpuolelta selkäevän alle ja taakse, missä se paksunee pyrstöä kohden. Silmiä ympäröi tummanharmaa rengas.
Harmaakuvedelfiinistä juovadelfiinin erottaa helposti siitä, että niiden selkäevän takaosa on täysin selvästi erivärinen kuin etuosa.
Juovadelfiini on keskikokoinen laji. Naarailla on painoa 150 kg ja uroksilla 200 kg. Pituutta on noin kaksi ja puoli metriä, naaraat ovat parikymmentä senttiä uroksia lyhyempiä.
Niillä on keskimäärin kuusikymmentä hammasta.

Levinneisyys

Juovadelfiinit elävät Tyynenmeren pohjoisosissa, parhaiten ne viihtyvät viileillä ja lauhkeilla vesillä.

Käyttäytyminen

Juovadelfiini on erittäin aktiivinen laji, ja ne uskaltautuvat helposti veneidenkin läheisyyteen. Ne elävät laumassa, joka käsittää yleensä 90 yksilöä mutta on myös 300-päisiä ryhmiä.
Naaraat saavuttavat sukukypsyyden 7 vuoden ikäisenä. Tiineysaika on yksi vuosi. Niiden elinikä on reilut 40 vuotta.
Juovadelfiinit sopeutuvat hyvin vankeuteen. Lähes 50 delfiiniä on delfinaarioissa Pohjois-Amerikassa ja Japanissa.

Ravinto

Juovadelfiineille maistuu pääasiassa  kummeliturska, anjovis, kalmari, silli, lohi ja turska.
Mustveen kunta

Sijainti

Mustvee sijaitsee Peipsijärven luoteisrannalla. Kunta rajoittuu etelässä Peipsiäären ja  Tarton kuntiin, lännessä Jõgevaan, pohjoisessa Vinniin ja Alutaguseen sekä idässä Peipsijärveen.

Hallinto

Mustveen kunta muodostettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistämällä Mustveen kaupunki, Kasepään ja Saaren kunnat, itävirumaalaiset Avinurmen ja Lohusuun kunnat sekä Torman kunnan Võtikveren kylä. Mustveessa on 5 643 asukasta (1.1.2018).
Kunta muodostuu Mustveen epäitsenäisestä kaupungista (linn, asustusüksus), Avinurmen ja Lohusuun pienkauppaloista (alevik) sekä 56 kylästä (küla). Kunnan keskuspaikka on Mustveen kaupunki.

Liikenne

Valtatie 3 Jõhvista Tarttoon kulkee Mustveen kautta.
Ultimate Marvel

Ultimate Marvel on Marvelin sarjakuvamaailma, jossa esiintyy Marvelin tunnettuja sarjakuvahahmoja kuten Hämähäkkimies, Ryhmä-X ja Kostajat.  Ultimate Marvelin erona muihin Marvelin julkaisuihin on hahmoille luodut modernisoidut henkilöhistoriat. Siinä on myös karsittu vanhojen versioiden pitkän historian taakkaa. Ultimate Marvel on saanut vaikutteita Marvel-sarjakuviin pohjautuvista elokuvista ja Marvelin eeppisimmistä seikkailuista. Ultimate Marvelin perusajatus oli tuoda vanhat hahmot tutuiksi tämän päivän nuorisolle.
Ensimmäinen Ultimate Marvel -sarjakuvalehti vuonna 2000 oli Ultimate Spider-man. Suomessa ensimmäinen julkaisu suomennettiin Mega-Marvel -lehden numerossa 3/2002.
Suuri-Saaritsa

Suuri-Saaritsa (ven. Большое Заречье, Bolšoje Zaretšje) on entinen kylä Leningradin alueen Volossovan piirin Kalttinan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Ortesjoen yläjuoksulla Vuirin ja Kikkerin välisen maantien varrella.
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Tuolloin se oli Kaprion lääniin kuuluneen Zaretšjen pogostan keskus. 1700-luvun alussa Pietari I lahjoitti kylän arkkitehti Domenico Trezzinille, ja myöhemmin sinne rakennettiin kartano.
Toisen maailmansodan aikana lokakuussa 1943 saksalaiset polttivat kylän siirtäessään asukkaita Baltiaan ja Saksaan. Osa asukkaista poltettiin elävältä. Tapahtuman muistoksi entisen kylän paikalle avattiin vuonna 1971 Malaja Hatyn -niminen muistomerkki.
Konseptiauto

Konseptiauto on prototyyppi, jossa esitellään automerkin tai mallin uutta muotoilua ja tekniikkaa. Autot esitellään yleensä ensimmäistä kertaa suurissa autonäyttelyissä. Valmistaja testaa näin uudistuksia medialla ja yleisöllä ja kehittää palautteen pohjalta tulevaa tuotantoautomallia. Autot saattavat olla hyvinkin moderneja ja niitä valmistetaan harvoin useita kappaleita eivätkä ne myöskään päädy sellaisenaan tuotantoon. Kuuluisan automuotoilijan Harley J. Earlin luoma Buick Y-Job vuodelta 1938 oli ensimmäinen tunnettu konseptiauto.
Kimmo Ohtonen

Kimmo Ohtonheimo (o.s.  Ohtonen, s. 22. tammikuuta 1981) on suomalainen luontokuvaaja ja -toimittaja. Hän tuli tunnetuksi uituaan Saimaalla 140 kilometrin matkan saimaannorpan hyväksi. Tempauksestaan Ohtonen palkittiin Kultaisella Venlalla vuoden TV-tekona 2013.  Ohtonen seikkaili vuonna 2018 ohjelmassa Villien jäljillä Pirjo Heikkilän kanssa.
Mamadou Niang

Ura

Mamadou Niang siirtyi 18-vuotiaana Le Havren nuorisojoukkueesta Troyesiin. Vuonna 2003 Niang lainattiin loppukaudeksi toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen Metziin. Siellä hän teki 12 ottelussa 5 maalia ja auttoi Metziä palaamaan takaisin pääsarjaan kaudeksi 2003–2004. Silloinen Metz-valmentaja Jean Fernandez olisi halunnut tehdä lainasopimuksesta pysyvän siirron, mutta se kuitenkin epäonnistui ja Niang siirtyi Troyesista Strasbourgiin.
Kaudella 2004–2005 Mickaël Pagis siirtyi Strasbourgiin Niangin seuratoveriksi, jossa he myöhemmin muodostivat tehokkaan kärkiparin. He tekivät yhdessä yhteensä 27 maalia liigakauden aikana. Strasbourg selvisi Ranskan liigacupin finaalin Caenia vastaan. Strasbourg voitti ottelun, ja näin varmisti historiansa toisen liigacup-pokaalin.
Vuonna 2005 Niang siirtyi Marseilleen 7 miljoonan euron siirtosummalla. Kauden 2007–2008 päätyttyä Niang oli liigan toiseksi paras maalintekijä 18 osumallaan.
Elokuussa 2010 Niang siirtyi Marseillesta turkkilaiseen Fenerbahçeen 8 miljoonan euron siirtosummalla. Hän vietti seurassa yhden kauden tehden 29 ottelussa 15 maalia.
Syyskuussa 2011 Niang siirtyi qatarilaiseen Al-Saddiin 7.5 miljoonan euron siirtosummalla.

Maajoukkue

Niang on edustanut Senegalia kolmesti Afrikan-mestaruuskilpailuissa, vuosina 2004, 2006 ja 2008.
Savakot

Savakot ovat äyrämöisten ohella toinen kannaksenkarjalaisten ja inkerinsuomalaisten pääryhmistä, jotka voitiin erottaa vielä 1800-luvulla. Savakkojen väestöryhmä alkoi muodostua melko varhain ruotsinvallan aikana kun sotien hävittämään Karjalankannaksen länsiosaan eli Äyräpään kihlakuntaan alkoi muuttaa uutta väestöä Savosta ja Viipurin Karjalan läntisistä kihlakunnista. 
Savakoita muutti Inkerinmaalle 1600-luvulla ruotsalaisvallan aikana lähinnä Savosta, Jääsken ja Lappeen kihlakunnista sekä Karjalankannaksen itäosasta, kun taas äyrämöiset olivat tulleet Karjalankannaksen länsiosasta, Äyräpään kihlakunnasta.
Savakkojen ja äyrämöisten murteen ja kansanpuvun eroihin kiinnitti ensimmäisenä huomiota 1830-luvulla kielentutkija Anders Johan Sjögren. Venäläinen maantieteilijä ja tilastotutkija Peter von Köppen suoritti vuoden 1848 vaiheilla tutkimuksia, joissa hän totesi Inkerinmaan savakkojen lukumääräksi 43 080 henkeä ja äyrämöisten määräksi 29 242. Köppenin mukaan savakkojen enemmistö Inkerissä asui Nevan pohjoispuolella sijainneissa Valkeasaaren, Rääpyvän ja Kelton seurakunnissa sekä Markkova-Järvisaarella, Venjoella, Koprinassa, Spankkovassa, Kupanitsassa, Moloskovitsassa ja Novasolkassa. 
Savakot poikkesivat äyrämöisistä lähinnä savakkomurteen ja naisten pukeutumisen suhteen. Inkerissä savakkomiesten pukeutuminen ei juurikaan eronnut venäläisestä. Suomalaiset kielentutkijat ja kansanperinteen kerääjät ovat kuvanneet savakoita herkemmiksi omaksumaan uusia tapoja ja vaikutteita kuin konservatiivisia ja hitaita äyrämöisiä. Läntisimmässä Inkerissä, Kosemkinan seurakunnassa, jakoa äyrämöisten ja savakoiden välillä ei tunnettu. Viipurin läänissä kansanomainen jako savakoihin ja äyrämöisiin rajoittui Äyräpään kihlakuntaan eli Länsi- ja Keski-Kannakselle. 
1900-luvulle tultaessa savakkojen ja äyrämöisten väliset kulttuuriset erot olivat hioutuneet miltei kokonaan pois niin Suomen kuin Venäjänkin puolella rajaa. Murre-erot ovat sitä vastoin olleet paljon pitempään havaittavissa.