google/wiki40b huggingface dataset:
M/T Stena Primorsk

Käyttöhistoria

10. toukokuuta 2006 alus luovutettiin CM P-Max III Ltd:n (Concordia Maritime) omistukseen, joka rekisteröi aluksen Bermudan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Hamilton. Kesäkuussa laiva aikarahdattiin kymmeneksi vuodeksi venäläisen logistiikkayhtiö Progetran liikenteeseen. Tämän jälkeen laiva siirtyi Ruotsin lipun alle, ja kotisatamaksi tuli Göteborg. 9. kesäkuuta Ruotsin kuningatar Silvia kastoi aluksen.
Respect – The Unity Coalition

Respect – The Unity Coalition oli tammikuussa 2004 perustettu Englannissa ja Walesissa toiminut vasemmistolainen puolue. Nimi "Respect" (suom. kunnioitus) on itse asiassa akronyymi sanoista Respect, Equality, Socialism, Peace, Environmentalism, Community ja Trade Unionism (kunnioitus, tasa-arvo, sosialismi, rauha, ympäristönsuojelu, yhteisö ja ammattiyhdistystoiminta). Puolueen johtajana oli 2005–2012 Salma Yaqoob.
Puolueen ainoa parlamenttiedustaja on ollut George Galloway, joka erotettiin työväenpuolueesta vuonna 2003 ja osallistui sen jälkeen Respectin perustamiseen. Puolue sai vuoden 2006 kunnallisvaaleissa 16 valtuutettua.
Galloway ja Yaqoob tukijoineen, joihin kuuluivat lähes kaikki valtuutetut, järjestivät syksyllä 2007 puolueen puoluekokouksen aikaan oman Respect Renewal -kokouksensa. Gallowayn kannattajat osallistuivat omalla listallaan vuoden 2008 Lontoon vaaleihin. Lisäksi osa aktivisteista osallistui vaaleihin Left List -vaalilistallta, jota tuli myöhemmin Left Alternative -puolue.
Puolueen toiminta hiipui vuoden 2008 jälkeen ja se lakkautettiin 2016.
Zelda Fitzgerald

Zelda Sayre Fitzgerald (o.s. Sayre; 24. heinäkuuta 1900 Montgomery, Alabama, Yhdysvallat – 10. maaliskuuta 1948 Asheville, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen puolisonsa oli kirjailija F. Scott Fitzgerald, jonka kanssa hän avioitui 1920. 
1920-luvulla Zelda Fitzgerald kirjoitti useita aikakauslehdissä julkaistuja novelleja. Vuonna 1932 Zelda Fitzgeraldilta ilmestyi omaelämäkerrallinen romaani Save Me the Waltz. Fitzgeraldia on pidetty aikansa tyypillisen nuoren naisen edustajana, ja hän sai mainetta niin omilla teoillaan kuin miehensä tunnetuimpien hahmojen, etenkin teoksen Yö on hellä Nicole Diverin esikuvana.
Fitzgerald sai ensimmäisen hermoromahduksen kesäkuussa 1930. Pian sen jälkeen hänellä todettiin skitsofrenia, ja hän joutui psykiatriseen hoitolaitokseen. Hän kuoli 47-vuotiaana hoitolaitoksessa syttyneessä tulipalossa, jossa kuoli myös kahdeksan muuta potilasta.
Therese Anne Fowlerin vuonna 2013 ilmestynyt feministissävytteinen romaani Z on musertava kuvaus Zelda Fitzgeraldin suhteesta alkoholistimieheensä F. Scott Fitzgeraldiin. Fowlerin mukaan osa F. Scott Fitzgeraldin nimellä julkaistuista novelleista on tosiasiassa Zelda Fitzgeraldin kirjoittamia. F. Scott Fitzgerald edellytti vaimoltaan ehdotonta ihailua ja vaimon ja äidin rooliin antautumista ja pyrki vaientamaan Zeldan kirjailijanääntä ja saada hänet luopumaan muistakin taiteellisista ambitioistaan, eritoten baletista. Fowler esittää Zelda Fitzgeraldin mielenterveysongelmien puhjenneen mahdottomuudesta sopeutua aikansa ahtaaseen naisenrooliin ja naisten rajattuun liikkumatilaan yhteiskunnassa.
Zelda Fitzgeraldin novelleja on ilmestynyt suomeksi teoksessa Lahjakas tyttö (Oppian 2019).
Iouri Podladtchikov

Ura

Venäjällä syntynyt, mutta Sveitsiin lapsena muuttanut Podladtchikov aloitti lumilautailun 12-vuotiaana vuonna 2000. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Davosin urheilulukiosta. Vuonna 2010 Podladtchikov saavutti hopeaa X Gamesien superpipessä Aspenissa ja hän toisti tämän saman kaksi vuotta myöhemmin. X Gamesien finaalissa 2010 hän onnistui Double McTwist 1260-tempussa, ollen vasta neljäs koko maailmassa, joka onnistui tässä tempussa. 2011 Podladtchikov voitti hopeaa MM-kisoissa halfpipessä. Hän voitti saman lajin maailmanmestaruuden vuoden 2013 MM-kisoissa. Myöhemmin hänestä tuli ensimmäinen, joka onnistui tuplakorkki 1440° -tempussa. Podladtchikov kutsuu tätä temppua itse YOLO-flipiksi. Hän paransi vuoden 2010 olympialaisten neljännen sijan kullaksi Sochissa 2014 halfpipessä, jossa hän onnistui YOLO-flipissä. Lajia kauan hallinnut yhdysvaltalainen Shaun White jäi vasta neljänneksi.
Hilter am Teutoburger Wald

Historia

Ensimmäinen maininta Borglohista (nykyisin osa kuntaa) on jo vuodelta 1068, ja vuonna 1968 vietettiin Borglohin 900-vuotisjuhlaa. Hilter puolestaan mainitaan ensimmäistä kertaa vuonna 1144. Nykyinen Hilter am Teutoburger Waldin kunta muodostui 1. heinäkuuta 1972, kun kunnat Borgloh, Hankenberge ja Hilter yhdistyivät. 1. heinäkuuta 1970 olivat kunnat Allendorf, Borgloh-Wellendorf, Ebbendorf, Eppendorf ja Uphöfen liittyneet Borglohiin.

Maantiede

Kunta sijaitsee Teutoburgin metsän länsiosassa. Hilter am Teutoburger Waldin korkein kohta on kunnan kaakkoisosassa sijaitseva 262 metriä korkea Hohnangel. Itä-länsisuunnassa kunta on noin yhdeksän kilometriä leveä ja pohjois-eteläsuunnassa noin 11 kilometriä pitkä.
Hilter am Teutoburger Waldin naapurikunnat- ja kaupungit ovat Georgsmarienhütte ja Bissendorf pohjoisessa, Melle idässä, Dissen, Bad Rothenfelde ja Bad Laer etelässä sekä Bad Iburg lännessä.
Koitajoki

Elokuvajoki

Koitajoella on kuvattu kolme elokuvaa: Roland af Hällströmin Tukkijoella (1951), Teuvo Tulion Mustasukkaisuus (1952) ja Markku Pölösen Kuningasjätkä (1997).
Jungfennomaanit

Jungfennomaanit oli 1860-luvulla Suomessa syntynyt kielipoliittinen ryhmittymä, joka muodosti fennomaanien jyrkemmän siiven. Se nousi "vanhojen rehellisten suomalaisten" ryhmää vastaan johdossaan Georg Zacharias Forsman (myöh. Yrjö-Sakari Yrjö-Koskinen). Hän perusti 1863 yhdessä veljensä Jaakko Forsmanin sekä Agathon Meurmanin kanssa Helsingin Uutiset -lehden äänenkannattajakseen. Lehdessä hän ilmoitti ”suomi-kiihkon puolueen” perustetuksi ja julkaisi sen ohjelman. Jo seuraavana vuonna jungfennomaanit saivat vallattua ”vanhojen rehellisten” käsissä olleen Suomettaren, mutta se meni konkurssiin 1866. Seuraajaksi perustettiin 1869 Uusi Suometar. 1870-luvulle tultaessa Yrjö-Koskisen jungfennomaanisuus nähtiin jo koko suomalaisuusliikkeen johtona.
Jungfennomaaneja (ja myös J. V. Snellmania) erotti ”vanhoista rehellisistä suomalaisista” varsinkin suhtautuminen Venäjään ja Ruotsiin. Jungfennomaanit korostivat lojaalisuutta Venäjää kohtaan ja Yrjö-Koskinen halusi katkaista henkiset siteet Ruotsiin Suomen kansallisen kehityksen edistämiseksi. ”Vanhat rehelliset” suhtautuivat ruotsinkielisten liberaalien tavoin kielteisesti venäläiseen imperialismiin ja painottivat ruotsalaisen kulttuuriperinnön merkitystä suomalaisille. Lisäksi ”vanhojen rehellisten” mielestä suomalaisuuden olisi noustava ”luonnollista tietä” eli vähittäisen kulttuurisen ja sivistyksellisen kehityksen kautta eikä poliittisen taistelun tuloksena.
Ikäero ”vanhojen” ja ”nuorten” fennomaanien johtajien välillä oli itse asiassa vähäinen. Nimestään huolimatta jungfennomaaneja ei pidä sekoittaa myöhempiin nuorsuomalaisiin.
Idol Stjörnuleit

Idol Stjörnuleit (suom. ”Idol tähdenetsintä”) on islantilainen versio brittiläisestä Pop Idol -televisio-ohjelmaformaatista. Islannissa Idolia esittää kanava Stöð 2. Siellä on tähän mennessä ollut neljä Idol-kautta.
Liza Marklund

Nuoruus, opiskelu ja työ

Marklund syntyi Norrbottenissa sijaitsevassa Pålmarkin kylässä. Hän kävi Norrbottenissa Kalixin kansanopiston journalistilinjan ja työskenteli ennen kirjailijan uraansa toimittajana useissa lehdissä, muun muassa Arbetaren-lehdessä ja Aftonbladetissa sekä Expressenissä 1989–1994. Marklund oli myös Metro-lehden päätoimittaja ja TV4-kanavan uutispäällikkö.

Kirjailijan työ

Marklund keskittyi sittemmin kirjojen kirjoittamiseen, minkä ohessa hän on kirjoittanut lehtikolumneja. 11 rikosromaanin lisäksi hän on kirjoittanut muutamia muita teoksia ja osallistunut antologioihin. Marklundin teokset ovat suosittuja etenkin Pohjoismaissa. Hänen kirjoissaan heijastuu iltapäivälehden toimituksen kiireinen työyhteisö, joka on täynnä ihmisten välisiä jännitteitä. Marklund on hyödyntänyt kirjoissaan omia kokemuksiaan uutistyöstä. Kirjoissa rikosuutisia jahtaava Annika Bengtzon sotkeutuu asioita tutkiessa usein tahtomattaan valonarkoihin salaisuuksiin. Työn vastapainona ovat arkielämän ongelmat, kun perheelle ei tahdo riittää aikaa. Useista Marklundin Annika Bengtzon -dekkareista on tehty myös elokuva. Marklund on kertonut vuonna 2015 ilmestyneen teoksen Järnblod (suom. Rautaveri) jäävän hänen viimeiseksi dekkarikseen. Hän ilmoitti samalla myös vetäytyvänsä julkisuudesta.
Marklund on nostanut kirjoissaan ja aihetta käsittelevässä dokumenttisarjassaan esiin myös naisiin kohdistuvan väkivallan. Hän on tehnyt myös dokumentin Venäjän ja Kambodžan aids- ja HIV-lapsista. Marklund nimitettiin Unicefin hyvän tahdon lähettilääksi vuonna 2004.

Yksityiselämä

Marklund on naimisissa Mikael Aspeborgin kanssa. Hänellä on kolme lasta, joista kaksi Aspeborgin kanssa. Hänen vanhin lapsensa Annika Marklund on valokuvamalli ja näyttelijä ja kirjoittaa myös kolumneja. Marklund asuu Tukholmassa ja Marbellassa.
Lempo

Lempo on suomalaisessa muinaisuskossa uskomusolento tai jumala, jonka kristinusko samaisti paholaiseen. Lempo voi olla nimien samankaltaisuuden perusteella alun perin sama kuin olento, josta tunnetaan muun muassa nimet Lemmas ja Lemmes. Lempo on usein naispuolinen, mutta tästä ei ole aina varmuutta.
Yleensä Lempo on kansantarinoissa paha olento. Jotkut tutkijat kuitenkin arvelevat Lemmon olleen aiemmin rakkauden eli lemmen henkilöitymä. Lemmen henkilöitymänäkin Lempo saattoi olla paha, sillä ennen uuden ajan romanttista käsitystä rakkaudesta lempeä pidettiin usein arvaamattomana ja vieraana, jopa vaarallisena voimana, joka hallitsi ihmistä, saattoi viedä järjen ja johtaa rappioon.
Erään tiedon mukaan, kun vaimo teki aviorikoksen, karkotettiin lempi, joka oli nyt muuttunut Lemmoksi (SKVR:6133). Lievä kirous ”Lempo soikoon!” on ollut alun perin vetoamista Lempoon; ehkä rakkausasioissa tai ehkä aivan muissa asioissa. Lempo esiintyy toisinaan lemmennostatussanoissa:
»Lähe lempo liikkumaan,

Kunnia kupahumaan

Tämän piian pillun päälle,

Tämän lapsen lanteille!

Jos ei tänä keitona kesänä,

Sitte ei sinä ilmossa ikänä.
(SKVR:V12 6105)»
Lempoa on kuvailtu joissakin kansanrunoissa lentäväksi:
»Monta on väärää vakoo

Uron nuoren kyntimällä,

Monta on väärää sanaa,

Neion nuoren laulamalla.

Ken tuosta ou’on ollonee

Miun lapsen laulustani,

Lempo suuhun lentäköön,

Siipineen sulkineen!
(SKVR:II1 294, II1 350, II3 3896, IV1 977, IV1 1299)»
»Lemmon leijun liikkuessa
(Oulun Wiikko-Sanomia: "Eipä sanat suuta särje, tuumat kurkkua kurista")»
Pienisveitsinajokoira

Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on ystävällinen, innokas, nokkela, päättäväinen ja herkkävainuinen. Se tunnetaan voimakkaasta riistavietistään ja sointuvasta haukustaan, jota se käyttää ajaessaan riistaa. Sitä voidaan käyttää riistan ajamisen lisäksi haavoittuneen riistan jäljitykseen. Se soveltuu työskentelemään myös vaikeakulkuisessa maastossa.

Alkuperä

Sveitsissä 1900-luvulla käyttöön otettujen rajattujen metsästysalueiden todettiin olevan epäsopivia normaalikokoisille sveitsinajokoirille. Tämän vuoksi niistä, jokaisesta neljästä paikallismuunnoksesta, jalostettiin pienemmät versiot. Vuonna 1905 perustettiin Schweizerischer Dachsbracken Club -rotujärjestö, jonka silloinen nimi antoi viitteitä siihen että rotu muistutti rakenteeltaan ns. "dachsbracke"-rotuja (mm. alppienajokoira, dreeveri, westfaleninajokoira). Järjestön nykyinen nimi on korjattu muotoon Schweizer Niederlaufhund- und Dachsbracken-Club.
Punaperätukaani

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 41 cm. Se kuuluu "tukanetteihin" eli jalotukaanien sukuun, jossa on kuusi lajia. Punaperätukaanin höyhenpuku on pääosin vihreä, yläperä ja pyrstön kärki ovat punaruskeat ja suuri nokka on punertava. Nokan tyvellä on valkoinen rengas ja silmän ympärillä punainen rengas. Sukupuolet ovat samanvärisiä.

Esiintyminen

Laji esiintyy Etelä-Amerikan luoteiskulmassa Kolumbiassa, Venezuelassa ja Ecuadorissa. Esiintymisalueen laajuus on noin 180 000 neliökilometriä. Lajin kanta on elinvoimainen.

Elinympäristö

Punaperätukaanin elinympäristöä ovat subtrooppiset ja trooppiset metsät sekä kosteat vuoristometsät.

Lisääntyminen

Punaperätukaanin pesä on puunkolossa. Pesässä on valkoisia munia kolme tai neljä.

Ravinto

Lajin pääravintona ovat hedelmät, joita se nappaa nokan kärkeen, heittää ilmaan ja nielaisee avoimeen kitaansa. Siemenet se oksentaa myöhemmin. Isompia hedelmiä syödessään se istuu oksalla ja pitää hedelmästä kiinni jalallaan repien siitä nokallaan palasia. Syö myös selkärangattomia ja pieniä selkärankaisia. Punaperätukaani voi myös ryöstää munia ja poikasia toisten lintujen pesistä.
Giuliano Alesi

Giuliano Ryu Alesi (s. 20. syyskuuta 1999 Avignon) on ranskalainen moottoriurheilija. Hänen isänsä on yhden GP-voiton F1-urallaan ajanut Jean Alesi.
Maaliskuussa 2016 Alesi nimitettiin Ferrarin nuorten kuljettajien kehitysohjelmaan, jossa hänen isänsä ajoi tallissa kilpaa 1990-luvun alussa.

Ura

Alesi aloitti karting-sarjoissa kilpaillen vuonna 2013 KF3-luokassa sijoittuen kokonaiskilpailussa 14:ksi. Vuonna 2014 hän ajoi KFJ-luokassa sijoittuen 28:ksi. Vuonna 2015 Alesi siirtyi formulaluokkiin ja ajoi Ranskan Formula 4 -sarjassa. Hän saavutti kauden aikana kolme voittoa, kaksi paalupaikkaa ja neljä palkintosijaa sijoittuen kokonaispisteissä neljänneksi. Vuonna 2016 Alesi kilpaili GP3-sarjassa Trident-tallin kuljettajana. Alesi saavutti kauden aikana yhden pisteen ja jatkoi kaudella 2017 samassa tallissa. Alesi oli osallisena Anthoine Hubertin kuolemaan johtaneessa onnettomuudessa Circuit de Spa-Francorchampsin radalla 31. elokuuta 2019.
Girolamo Arrigo

Girolamo Arrigo (s. 2. huhtikuuta 1930 Palermo) on italialainen säveltäjä. Hän opiskeli konservatoriossa Palermossa ja sittemmin Deutschin johdolla Pariisissa. Hän otti varhaisessa tuotannossa Boulez-vaikutteita teoksiinsa, kuten Shadows ja Infrarosso. Hän on säveltänyt lisäksi muun muassa espanjalaisen fasismin vastaisen teatterikappaleen Orden sekä poliittisen satiirin Addio Garibaldi.
Banaanikasvit

Tuntomerkit

Banaanikasvit ovat kookkaita, usein jättiläismäisiä, maitiaisnesteellisiä ruohoja, joilla lehtituppien muodostama valevarsi. Banaanien suvun lajit ovat juurakollisia, vesovia ja monivuotisia, muutamat Ensete-lajit taas haarattomia. Lehdet suuret ja soikeat, lavassa paksu keskisuoni, sivusuonet kulkevat samansuuntaisesti lehtilavan laitaan. Kukinto kehittyy valerungon latvaan lehtiruusukkeen keskelle ja on suojuslehden suojaama. Kukat tavallisesti yksineuvoisia; hedekukat kukinnon kärkiosassa, emikukat tyvellä; epäsymmetrisiä; niissä kaksi kehälehtikiehkuraa, kummassakin yksisirkkaisille tyypillisesti kolme lehteä, jotka terämäisiä. Hedekukassa viisi hedettä ja pieni joutohede (staminodi); emikukassa kehänalainen sikiäin, siinä kolme lokeroa, kussakin useita siemenaiheita. Tahmea siitepöly kulkeutuu kukasta toiseen useimmiten lepakoiden välityksellä. Hedelmä on mehevä, marjamainen, ja siinä runsaasti kovia siemeniä (paitsi jalostetuissa banaaneissa, joita lisätään kasvullisesti). Yhdestä kukinnosta kehittyy tiivis hedelmäkimppu.

Banaanikasvit hyötykäytössä

Banaanikasvit ovat merkittäviä sekä ravinto- että kuitukasveina. Viljelty banaani on syntynyt Kaakkois-Aasiassa lajien Musa acuminata ja M. balbisiana risteytymänä. Manilahamppukuitua (lajista M. textilis) käytetään lähinnä köysien punontaan. Etiopianbanaania (Ensete ventricosa) viljellään sekä ravinto- että kuitukasvina. Sen hedelmiä ei kuitenkaan käytetä ravinnoksi, vaan varren ydin ja nuoret versot keitettyinä. Banaanikasveja on saatavana myös huonekasvikäyttöön.
Viinin dekantointi

Viinin dekantointi on toimenpide, jossa viinin säilytysastiasta eli viinipullosta kaadetaan viini toiseen astiaan, vaikkapa karahviin, siten että pullon pohjalle kertynyt sakka ja viinikivi eli kiteytyneet omena- ja viinihappo jäävät pulloon. Samalla viini saadaan reagoimaan ilman kanssa. Viinin dekantoinnissa ilman happi vaikuttaa oleellisesti viinin makuun, tuoksuun ja luonteeseen. Tällä ”ilmastoinnilla” voidaan kypsyttää viinejä varsinkin, jos ne ovat vielä kovin tuoreita ja kypsymättömiä. Viini dekantoidaan tarjoiluastiaansa, joka on usein koristeellinen lasikarahvi.

Viinin dekantoinnin suoritus

Viinin dekantointi aloitetaan sijoittamalla viinipullo pullokoriin, jossa se saa levätä lappeellaan, jotta sakka asettuu. Tai jos viini on varastoitu, pullokorin tehtävä on pitää pullo varastotelineen asennossa. Pullokoria ei käytetä viinin annosteluun pöydässä. Korkki avataan pullon maatessa pullokorissa, mielellään korkin ulos vetävällä korkkiruuvilla, häiritsemättä viiniä. Lyijykapseli ja korkin purut on poistettava pullon suulta. Pullo otetaan pullokorista ja viini kaadetaan varovasti karahviin sen reunaa myöten. Kynttilän liekki (tai joku muu valolähde) helpottaa sakan näkemistä ja sakkarajan erottamista viinistä.

Dekantoinnin hyödyt

Dekantoinnista hyötyvät nuoret viinit. Tavallinen dekantointiaika on noin 1–2 tuntia, mutta jopa 24 tuntia voi sopia joillekin viineille. Beaujolais Nouveau -viinin dekantointi saattaa muuttaa puolessa tunnissa, ”kuolleen tuntuisen” viinin kukoistukseen.
Bertran de Born

Bertran de Born (n. 1140 – ennen 1215) oli ranskalainen trubaduuri ja sotilas. Hän oli myös Hautefortin varakreivi. Bertran de Born vietti viimeiset vuotensa Dalonin luostarissa.
Bertran de Born on tunnettu lähinnä kirjoittamiensa runojen ansiosta. Vain yksi hänen sävellyksensä on tallella.
Etelä-Savon käräjäoikeus

Etelä-Savon käräjäoikeus on Itä-Suomen hovioikeuspiiriin kuuluva käräjäoikeus, joka muodostaa Etelä-Savon tuomiopiirin.
Etelä-Savon käräjäoikeus syntyi vuoden 2010 alussa, kun Mikkelin, Pieksämäen ja Savonlinnan käräjäoikeudet yhdistyivät valtioneuvoston asetuksella yhdeksi kokonaisuudeksi. Käräjäoikeuden kanslia sijaitsee Mikkelissä. Lisäksi Savonlinna toimii istuntoipaikkakuntana.
Etelä-Savon käräjäoikeuden laamannina toimii Marja Virtanen.
Hoshi no Kirby

Hoshi no Kirby (jap. 星のカービィ, Hoshi no Kābī, Kirby of the Stars) on animesarja, joka perustuu Nintendon Kirby-hahmoon. Sarjan on tuottanut Warpstar Inc.

Hahmot

Hoshi No Kaabii -sarjan hahmoja Kirbyn lisäksi ovat: Fumu eli tyttö, joka on Kirbyn paras ystävä ja Bun eli Fumun pikkuveli, joka myös kuuluu Kirbyn ystäväpiiriin. Kuningas Dedede ei ole Kirbyn ystävä, vaan yrittää karkottaa hänet Pupupu -nimisestä maasta.. Joissain jaksoissa Dedede on myös Kirbyn kanssa hyvissä väleissä. Lololo ja Lalala ovat myös Kirbyn ystäviä ja auttavat Kirbyä. Tokkori on lintu, jonka kanssa Kirby asuu samassa talossa ja hekin ovat ystäviä. Meta Knight on salaperäinen henkilö, mutta auttaa Kirbyä ja kouluttaa häntä joskus taisteluilla. Escargon on Dededen uskollinen hovimestari, jota on myös nähty paljon sarjassa. Kirbyn ohjelmassa on myös paljon muita tunnettuja hahmoja, jotka ovat jokaisessa jaksossa esim. Fumun ja Bunin ystävät, kokki-Kawasaki, poliisimestari ja monia muita kaupunkilaisia.
Iso Katisjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 29 hehtaaria, se on 900 metriä pitkä ja 850 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari.  Sen rantaviivan pituus on 5,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Tuusjärven valuma-alueeseen (14.173) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 102,7 metriä mpy.
Värimaratti

Ulkonäkö ja koko

Värimaratti on ruohovartinen, 25–45 senttimetriä korkeaksi kasvava kasvi. Hento ja kalju varsi on voimakkaasti pystyhaarainen. Varren tyvi ja kasvin juurakko ovat kellanpunaisia. Lehdet ovat kapeita, ehytlaitaisia ja kasvavat säteittäisesti, 4–6 kussakin kiehkurassa. Pienet valkoiset kukat kasvavat sarjoina varsien päissä. Värimaratti kukkii heinäkuussa. Värimaratin kukkimattomat yksilöt muistuttavat paimenmataraa (Galium album).

Levinneisyys

Värimarattia tavataan Siperian länsiosista Ranskaan, Saksan koillisosiin ja Balkanille sekä Itämeren rannikon kalkkialueilla. Öölannissa, Gotlannissa ja Virossa värimaratti on yleinen. Suomessa värimaratin tiedetään esiintyvän alkuperäisenä vain kolmessa paikassa: Ahvenanmaan Hammarlandissa, Varsinais-Suomessa Dragsfjärdissä sekä Raumalla. Rauman esiintymä löydettiin vuonna 1916, jolloin laji tavattiin ensimmäisen kerran Suomessa.

Elinympäristö

Värimaratti on vaativa kasvupaikkansa suhteen. Suomessa laji kasvaa kalkkipitoisilla kalliokedoilla. Elintilan täytyy olla aukkoisa ja hyvin valoisa. Laji onkin riippuvainen kasvupaikkojen laidunnuksen jatkumisesta.

Käyttö

Värimaratin kellanpunaisesta juuresta saadaan purppuranpunaista väriä.
Integraali

Matematiikassa  ja sen sovelluksissa esiintyy usein tarvetta laskea reaalisen funktion rajoittama pinta-ala tai tilavuus johonkin joukkoon nähden, kuten esimerkiksi koordinaattiakselin välille. Tätä ongelmaa auttamaan on kehitetty integraalin käsite. 
Integraalin perusidean tunsivat jo 1600-luvun lopulla Gottfried Leibniz ja Isaac Newton. Heidän käyttämänsä integraalin määritelmä oli kuitenkin matemaattisesti epätäsmällinen, minkä vuoksi käsitteelle on myöhemmin keksitty useita tarkempia määritelmiä. Koulumatematiikassa integraali määritellään nykyään yleensä Bernhard Riemannin 1800-luvulla esittämällä tavalla, jota sanotaan Riemannin integraaliksi. Nykyisessä matematiikassa integraalin käsitteelle on kuitenkin kehitetty myös yleistyksiä, jolloin se voidaan määritellä eräille sellaisillekin funktioille, jotka eivät ole Riemannin mielessä integroituvia. Tunnetuin sellainen on mittateoriaan perustuva Lebesguen integraali.
Integraalin käsitteeseen liittyy läheisesti myös integraalifunktion käsite, derivaatan käänteistoimitus. Funktion integraalifunktio on sellainen funktio, jonka derivaatta on annettu funktio. Analyysin peruslauseen mukaan funktion Riemannin integraali kahden pisteen välillä on yhtä suuri kuin sen integraalifunktion näissä pisteissä saamien arvojen erotus.
Örnsköldsvikin kunta

Vaakuna

Nykyinen vaakuna on entisen Örnsköldsvikin kaupungin vaakuna. Myös kuudella maalaiskunnalla oli oma vaakuna.
Jean-Baptiste Lully

Jean-Baptiste Lully (alun perin Giovanni Battista Lulli, 28. marraskuuta 1632 Firenze – 22. maaliskuuta 1687 Pariisi) oli italialaissyntyinen ranskalainen säveltäjä. Hän vietti suurimman osan elämästään työskennellen Ludvig XIV:n hovissa. Lullylla oli Ranskan kansalaisuus vuodesta 1661 lähtien. 
Lully syntyi Firenzessä ja oppi lapsena soittamaan kitaraa ja viulua. Vuonna 1646 hän siirtyi Ranskaan. Täällä hän alkoi opiskella musiikin teoriaa Nicolas Métrun johdolla. Vuonna 1652 Lully nimitettiin kuninkaallisen hoviorkesterin kapellimestariksi ja vuonna 1653 hovisäveltäjäksi. Vuonna 1669 hän hankki siihen saakka Robert Cambertin ja Pierre Perrinin hallussa olleet oikeudet ranskalaisen kansallisoopperan johtoon ja hallitsi siitä lähtien miltei yksinvaltiaan tavoin ranskalaista oopperaa. Lullyn suurin merkitys oli siinä, että hän vakiinnutti ranskalaisen, silloisesta italialaisesta huomattavasti poikkeavan oopperatyylin, jossa kuoro- ja balettikohtauksilla on tärkeämpi rooli.
Lully menehtyi kuolioon, joka syntyi, kun hän oli 8. tammikuuta 1687 osunut tahtipuikolla jalkaansa, johtaessaan Ludvig XIV:n leikkauksesta toipumisen juhlistamiseksi säveltämäänsä Te Deumia.
Lully sävelsi muun muassa baletteja ja oopperoita. Hän teki musiikin myös Molièren näytelmään Porvari aatelismiehenä.

Media

 Choeur des divinités de la terre et des eaux, from Psyché (1678) - Midi file
Torsten Tawast (intendentti)

Torsten Tawast (1752–1823) oli suomalainen sotilas, joka haavoittui vuosien 1788–1790 sodassa ja jäi venäläisten vangiksi. Vuonna 1796 hän sai ylennyksen everstiluutnantiksi ja 1808 nimityksen Savon muonituskomissariaatin intendentiksi. Hän erosi, kun Kainuu oli hänen vastustuksestaan huolimatta antautunut. Hän ryhtyi viljelemään maata Leppävirralla.