google/wiki40b huggingface dataset:
Ants Laikmaa

Ants Laikmaa (5. toukokuuta 1866, Araste – 19. lokakuuta 1942 Kadarpiku) oli virolainen taidemaalari ja virolaisen impressionismin keskeinen vaikuttaja. Vuoteen saakka 1935 hänen virallinen nimensä oli Hans Laipman. Hänet tunnetaan myös useista taiteilijamuotokuvistaan.

Elämäkerta

Laikmaa syntyi köyhään maanviljelijä perheeseen, jossa oli ennestään kaksitoista lasta. Hän menetti äitinsä jo varhaislapsuudessaan. Hänen lahjakkuutensa huomattiin jo varhain.
Tuleva taiteilija kävi koulua Velisessä, Haapsalussa ja Lihulassa. Hän pääsi opiskelemaan maalaustaidetta Düsseldorfin taideakatemiaan, missä opiskeli vuosina 1891- 1893 ja jälleen vuosina 1896- 1897. Hän palasi kotimaahansa ja asettui Tallinnaan vuonna 1899, missä työskenteli taiteilijana vuoteen 1907. Laikmaan suoritti jatko-opintoja Belgiassa, Itävallassa, Suomessa, Ranskassa ja Alankomaissa.
Vuonna 1901 Laikmaa oli organisoimassa ensimmäistä virolaisen taiteen näyttelyä, joka pidettiin Tallinnassa. Seuraava näyttely oli vuonna 1907 Tartossa. Laikmaa oli myös perustamassa Eesti Kunstiseltsia, Virolaisen taiteen seuraa.
Laikmaa oli vuonna vuonna 1904 38- vuotias, kun hän tapasi elämänsä suuren rakkauden, tuolloin 21- vuotiaan runoilijan, Marie Hackerin. Marie Hacker, myöhemmin Marie Under oli aikakautensa tunnetuin virolainen runoilija. Tapaamishetkellä Under oli naimisissa tilintarkastaja Carl Hackerin kanssa. Laikmaa maalasi Underista kaksi muotokuvaa, joita pidetään hänen kuuluisimpina teoksinaan.
Vuodet 1907- 1909 Laikmaa oleskeli enimmäkseen Suomessa. Vuosien 1910- 1913 välisenä aikana hän matkusteli paljon Euroopan taidekaupungeissa ja vuosina 1910- 1912 hän oleskeli paljon Caprin saarella Italiassa. Hän vieraili myös Tunisiassa.
Vuosina 1913 -1931 Laikmaa työskenteli sekä vapaana taiteilijana että opettajana Tallinnassa. Muuan hänen oppilaistaan oli nuori Alfred Rosenberg. Laikmaan tytär Aino Marie (myöh. Anu Kilpiö) syntyi vuonna 1927. Tytön äiti oli Laikmaan malli Miku. Avioliittoa Laikmaa ei solminut, vaan eli koko elämänsä poikamiehenä.
Vanhuudenpäivikseen Laikmaa asettui maatilalleen Kadarpikuun. Maatilaa ympäröi hänen suunnittelemansa 7 hehtaarin laajuinen puisto. Maatilallaan hän työskenteli kuolemaansa asti. Laikmaa kuoli maatilallaan ja myös haudattiin sinne. Maatila on toiminut vuodesta 1960 Ants Laikmaan museona.
Athene Niken temppeli

Historia

Temppelin rakentaminen alkoi vuonna 435 eaa., ja se valmistui vuonna 420 eaa. Temppelin suunnitteli Kallikrates. Samalla paikalla on ollut sodanjumalille osoitettuja pyhäkköjä jo mykeneläisellä ajalla ja muun muassa varhaisempi temppeli, jonka persialaiset tuhosivat vuonna 480 eaa.
Vuonna 1687 osmanit purkivat temppelin ja käyttivät sen kiviä Akropoliin linnoittamiseen venetsialaisten piirittäessä linnavuorta. Vuonna 1834 Kreikan itsenäistymisen jälkeen paikalla aloitettiin tutkimukset, ja temppeli rakennettiin uudelleen vuoteen 1838 mennessä. Tämän jälkeen temppeli on koottu uudestaan kahdesti vuosina 1940 ja 1998, koska muun muassa sen perustukset on pitänyt tehdä uudestaan.

Rakennus

Temppeli edustaa joonialaista tyyliä, ja se on Akropoliin ensimmäinen puhtaasti joonialainen rakennus. Temppeli on amfiprostyylitemppeli, ja sen kummassakin päädyssä on neljä pylvästä (tetrastyyli amfiprostyyli). Keskellä on cella. Pausaniaan kuvauksen perusteella temppelissä oli puinen Athene Niken patsas, jonka toisessa kädessä oli granaattiomena ja toisessa kypärä. Patsaalla ei ollut siipiä, mikä olisi ollut Niken patsaalle tyypillistä. Siksi sitä kutsuttiin nimellä Apteros Nike (”Siivetön Voitto”). Kerrotaan, että siivettömyyden tarkoituksena olisi ollut se, ettei jumalatar voisi koskaan jättää Ateenaa.
Temppelin ympäri kulki friisi kaikilla sen neljällä sivulla. Itäsivun friisi esitti olympolaisia jumalia ja muiden sivujen friisit historiallisia taisteluja, kuten vuoden 490 eaa. Marathonin taistelua. Temppelin friisit ovat Akropolis-museossa lukuun ottamatta joitakin osia, jotka ovat British Museumissa.
AFC:n karsinnat jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 2014

Karsintajärjestelmä

AFC:n karsinnat jaettiin viiteen osaan. Ensimmäiselle kierrokselle osallistuivat 16 huonointen FIFA-rankingissa sijoittunutta joukkuetta. Ne pelasivat kaksiosaisen ottelusarjan, joiden voittajat etenivät toiselle kierrokselle. Toiselle kierrokselle osallistui myös 22 seuraavaksi sijoitettua valtiota. Nämä 30 valtiota arvottiin pelipareihin, jotka pelasivat kaksiosaisen ottelusarjan. Näiden voittajat etenivät kolmannelle kierrokselle. Kolmannella kierroksella kuusi parhaiten sijoitettua joukkuetta, sekä toisen kierroksen voittajat jaettiin ensin FIFA-rankingin perusteella neljään arvontakoriin, joista jokaisesta arvottiin yksi joukkue jokaiseen viiteen lohkoon. Lohkojen kaksi parasta etenivät neljännelle kierrokselle, jossa joukkueet jaettiin kahteen lohkoon. Lohkojen kaksi parasta pääsivät suoraan Brasiliassa pelattavaan lopputurnaukseen, ja kolmanneksi sijoittuneet pelasivat keskenään kaksiosaisen ottelusarjan, jonka voittaja pelasi Etelä-Amerikan karsintojen viidennen kanssa paikasta lopputurnauksessa.

Ensimmäinen kierros

Ensimmäiselle kierrokselle osallistui 16 huonoiten sijoitettua joukkuetta, jotka jaettiin ottelupareihin.

Toinen kierros

Toiselle kierrokselle osallistuivat ensimmäisen kierroksen voittajat sekä sijoille 6-27 FIFA-rankatut joukkueet.
HMS Curacoa (D41)

Ensimmäinen maailmansota

HMS Curacoa liitettiin palvelukseen astuessaan 5. Kevyt risteilijäviirikön lippulaivaksi Harwichiin valvomaan Englannin Kanaalin itäpään meriliikennettä.

Sotien välillä

Alus kuului helmikuusta 1918 toukokuuhun 1919 osaksi Harwichin laivastoyksiköitä, sitten se palveli nimenvaihtojen seurauksena Atlantin laivaston 1. Kevyt risteilijäviirikön lippulaivana.
HMS Curacoa siirrettiin huhtikuussa Itämerelle, missä siitä tehtiin Itämerellä olevan laivasto-osaston komentajan kontra-amiraali Walter Gowanin lippulaiva. Alus ajoi 13. toukokuuta 1919  miinaan ollessaan matkalla Helsingistä Libauhun noin 70 mailia länteen Tallinnasta. Miinan räjähdys tuhosi aluksen peräsimen ja HMS Delhi vapautti aluksen lippulaivan tehtävistä sen lähtiessä kesäkuussa telakalle Chathamiin. Telakalta palattuaan alus liitettiin 2. Kevyt risteilijäviirikköön ja viirikön lippulaivaksi elokuussa 1921. HMS Curacoa osallistui Turkin kriisiin 1922-1923. Alus palveli lippulaivana vuoteen 1928 saakka.
1920-luvulla Curacoa vieraili viirikön johdossa säännöllisesti Suomessa, muun muassa vuosina 1923, 1924, 1925 ja 1928. Suurimmassa vierailussa heinäkuussa 1925 oli mukana viisi C-luokan risteilijää ja seitsemän W-luokan hävittäjää.
HMS Curacoa siirrettiin 4. syyskuuta 1929 3. Risteilijäviirikköön, missä alus palveli vuoteen 1932. HMS Curacoasta tehtiin 18. joulukuuta 1933 tykistökoululaiva, kunnes kesällä 1939 siirrettiin telakalle muutettavaksi ilmatorjuntaristeilijäksi.
HMS Curacoalta poistettiin telakalla kaikki alkuperäinen aseistus. Uudeksi aseistukseksi asennettiin aikaisempien tornien 1, 3, 4 ja 5 tilalle kaksiputkiset nelituumaiset Mk XIX tykit. Näiden lisäksi tornin 2 paikalle asennettiin kahdeksanputkinen kahdenpaunan Mk VI pompom tykki ja etummaisen piipun sivuille asennettiin kahdeksanpiippuiset puolentuuman konekiväärit sekä kaksi yksiputkista kahdenpaunan tykkiä. Tulenjohto järjestelmää varten rakennettiin kaksi keskusta.

Toinen maailmansota

HMS Curacoa palasi huhtikuussa 1940 palvelukseen ilmatorjuntaristeilijänä. Alus otti osaa Norjan rannikon tapahtumiin ja vaurioitui pahoin ilmapommituksessa 24. huhtikuuta. Korjausten jälkeen alus palveli läntisellä reitillä suojaten saattueita. Korjausten yhteydessä alukseen asennettiin tutkat 282 ja 285. Aluksen ilmapuolustusta parannettiin edelleen syyskuussa 1942 lisäämällä tutka 273 ja viisi yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä.
HMS Curacoa ajoi 2. lokakuuta 1942 RMS Queen Maryn keulan editse, jolloin RMS Queen Mary törmäsi alukseen katkaisten sen kahtia. Aluksen upotessa menetti henkensä 339 miehistönjäsentä. Merestä pelastettiin 99 miehistönjäsentä mukaan lukien aluksen kapteeni.
Lakeaharju

Palvelut

Lakeaharjulla sijaitsee vuonna 2012 avattu tilausravintola Lakeavaara. Lakeavaaran vieressä on Lakiksen rinnekeskus ja Sport Center Lakis -ampumahiihtokeskus. Alueella on kattavat latuverkostot myös ampumahiihtokeskuksen ulkopuolella. Lakeaharjun alueen mökkikylässä on myös vuokrattavia mökkejä ja rinteen alaosassa on karavaanarialue.
Lakeaharjulla on Järviradion lähetin.
Sapattikoulu

Sapattikoulu on Adventtikirkoissa lauantaisin jumalanpalveluksen yhteydessä pidettävä raamatun tutkistelutilaisuus. Yleensä tilaisuuden aiheena on jokin edeltä määrätty aihe, mutta aiheesta voidaan myös poiketa.
Sapattikoulu alkaa yleensä polvirukouksella, jossa pyydetään Jumalaa olemaan läsnä tilaisuudessa Pyhän Henkensä välityksellä, jotta tutkisteluun osallistuvat voisivat saada uutta opastusta ja valistusta suoraan Jumalalta. Tilaisuus on avoin myös muille kuin adventtikirkon jäsenille.
Société Centrale Canine

Société Centrale Canine (SCC) eli Ranskan Kennelliitto on ranskalainen kenneljärjestö. Se koostuu paikallaisista järjestöistä ja rotujärjestöistä, ja se järjestää ja ohjaa toimintaa hallituksellisten ryhmien ja koirajärjestöjen välillä.

Historia

SCC perustettiin vuonna 1881 ohjaamaan koiranäyttelyitä Ranskassa Englannin Kennel Clubin tapaan. Vuonna 1885 otettiin käyttöön Ranskalaisen alkuperän kirja (Livre des origines français, LOF) suojelemaan maan alkuperäisrotuja. Vuonna 1957 Ranskan maatalousministeriö tunnusti LOF:n muiden eläinrekisterien joukkoon ja siitä alkoi rotukoirien virallinen rekisteröiminen Ranskassa. Nykyisin kaikki puhdasrotuiset koirat kirjataan tähän rekisteriin, mikäli ne täyttävät vaatimukset. Koiran vanhempien tulee olla hyväksyttyjä jalostukseen ja SCC:n virallistaman tuomarin tulee tutkia pentu 10-15 kuukauden iässä. Ranskan laki sallii ainoastaan LOF-rekisteröidyn koirien myymisen puhdasrotuisina. Tiettyjen LOF-rotujen rekisterikirja voi olla joko avoin tai suljettu, ja koiria joiden vanhemmat eivät ole rekisteröityjä voidaan hyväksyä rekisteriin silmämääräisen rotutyypillisten ominaisuuksien tutkimisen perusteella. Kolmen sukupolven jälkeen (sukupolvet ovat laissa säädetyt) jälkeläiset rekisteröidään rotuun ilman erillisiä lisätutkimuksia.

Järjestö

SCC:llä on puheenjohtaja, neljä varapuheenjohtajaa, sihteeri, apulaissihteeri, rahastonhoitaja ja apulaisrahastonhoitaja. Lisäksi sillä on 26-henkinen komitea, joka koostuu paikallisten kenneljärjestöjen, rotujärjestöjen ja harrastusjärjestöjen edustajista. Yleiskokoukseen kutsutaan yksi edustaja jokaisesta paikallis- ja erityisjärjestöstä. Lisäksi järjestöllä on koulutus-, tieteellinen tutkimus-, tuomarikoulutus- ja näyttelytoimikunta. FCI-rotujen lisäksi SCC on tunnustanut korsikankoiran, saint-usugenspanielin, bouletingriffonin ja provencenajokoiran sekä käytännössä lähinnä sveitsinajokoiran ranskalaisen muunnoksen bruno saint-hubert françaisin.
Pikkubulbuli

Levinneisyys

Pikkubulbulia tavataan laajalla alueella Afrikassa. Sen levinneisyysalue ulottuu Senegalista Nigerian kautta Keniaan. Etelässä sitä tavataan Mosambikin, Sambiaan ja Angolaan asti. Pikkubulbulin on kuvattu olevan hyvin yleinen. Esimerkiksi pelkästään Liberiassa arvioidaan elävän 4 miljoonaa yksilöä. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ruukki (varhainen teollisuusalue)

Ruukki tarkoittaa historiallista teollisen metallintuotannon yksikköä Pohjoismaissa, etenkin Ruotsissa, Norjassa ja Suomessa. Ruukkien ympärille kehittyi kokonaisia kyläyhteisöjä. Nykyäänkin tunnettuja, kunnostettuja ruukkialueita Suomessa ovat mm. Teijon ruukki, Noormarkun ruukki sekä entisen Pohjan kunnan alueella sijaitsevat Fiskarsin, Antskogin ja Billnäsin ruukit.
Suomen teollinen kehitys alkoi rautaruukeista, joista ensimmäisiä perustettiin jo 1600-luvulla. Suomalaisten rautaruukkien masuunit käyttivät järvimalmia pitkälle 1800-luvun lopulle, kunnes rautakaivosten rautamalmi syrjäytti sen raudan raaka-aineena.

Historia

Ensimmäiset ruukkialueet muodostuivat Suomeen jo Ruotsin vallan aikana 1500-luvulla. Raudan- ja kuparin lisäksi ruukeissa valmistettiin mm. erilaisia metallituotteita. Ruukit olivat lähes omavaraisia ja niillä oli tyypillisesti mm. oma kirkko, koulu ja lääkäri. Ruukit olivat ikään kuin valtioita valtion sisällä ja niiden yhteiskuntamalli oli hyvin hierarkkinen.
Ruukinisäntä, eli ruukinpatruuna oli arvojärjestyksessä ensimmäinen ja mestarit toimivat esimiehinä. Heidän jälkeensä tulivat ammattimiehet ja muut ruukin työntekijät. Ammatti opittiin oppipoika–kisälli–mestari-järjestelmän mukaisesti.
Ensin yhteisöt olivat melko pieniä, mutta ajan mittaan ne kasvoivat ja monet niistä muodostivat lopulta monipuolisia yhdyskuntia.

Ruukkien toiminta nykyään

Suomessa on ollut ainakin 134 ruukkia.
Useimmat ruukki-alueista ovat hävinneet lähes jäljettömiin, mutta joissakin on käsityöläistoimintaa vielä nykyään. Suomessa ruukkeja on restauroitu Museoviraston johdolla. Kunnostettujen ruukkien alueella voi tutustua entisaikojen ruukkilaisten elämään ja työhön.

Tunnettuja ruukkeja Suomessa

Tunnettuja ruukkeja, joita on restauroitu Museoviraston johdolla, ovat esimerkiksi Ahlströmin ruukit Noormarkussa ja Kauttualla, Leineperin ruukki Kullaalla, Möhkön ruukki Ilomantsissa, sekä Ruotsinpyhtäällä sijaitseva Strömforsin ruukki. Muita tunnettuja ruukkeja ovat esim. Teijon, Billnäsin, Fiskarsin, Haapakosken, Kurimon ja Ämmän ruukit.
Mika Polku

Mika Petteri Polku (s. 19. heinäkuuta 1975 Virrat) on suomalainen korkeushyppääjä. Seuratasolla hän edustaa Virtain Urheilijoita. Hän pitää hallussaan korkeushypyn ulkoratojen Suomen ennätystä 231 yhdessä Toni Huikurin kanssa.  Polkua valmensi Pauli Ruohonen vuoteen 1996 asti, Seppo Haavisto vuodet 1997-99, ja vuodesta 2000 alkaen hänen valmentajana on toiminut Juha Isolehto.
Teollisuuspiiri

Teollisuuspiiri on ollut kauppa- ja teollisuusministeriön alueorganisaatio, joka on vastannut yritystuen jakamisesta Suomessa läänitasolla. Teollisuuspiirien piirijako manner-Suomessa vastasi vanhaan läänijakoa.
1980-luvulla teollisuuspiireistä tuli KTM yrityspalveluita, jotka investointi-, kehittämis- ja pienyritystukien lisäksi alkoivat tarjota myös yrityskoulutuspalveluita.
90-luvulla toimintaa ryhtyivät koordinoimaan työvoima- ja elinkeinokeskusten yritysosastot.
Arnolds

Arnolds on suomalainen leipomokahvilaketju, jolla on yli 30 toimipistettä ympäri Suomea. Ensimmäinen toimipiste avattiin Turussa vuonna 1991, ja sen jälkeen ketju on laajentunut franchising-periaatteen mukaisesti itsenäisten yrittäjien perustaessa uusia toimipisteitä. Liikkeen tuotevalikoimaan kuuluvat erilaiset donitsit, muffinit ja amerikkalaistyyliset bagelit. 
Arnoldsilla on myös toimipiste Tokiossa.
Vuonna 2017 tiedotettiin Arnoldsin laajentavan toimintaansa Ruotsiin.
Solow’n kasvumalli

Solow'n kasvumalli on taloustieteellinen malli taloudelliselle kasvulle. Se on yleisnimitys eksogeenisen kasvun malleille, joilla pyritään kuvaamaan pitkän aikavälin taloudellista kasvua. Mallia ovat kehittäneet useat taloustieteilijät, mutta merkittävimmän työn teki luultavasti Robert Solow, josta hänet palkittiin taloustieteen Nobelin palkinnolla.
Solow päätteli, että talouden kasvu perustuu pääoman kasvuun sekä työvoiman kasvuun toisin sanoen kansantalouden tuotantofunktio voidaan kirjoittaa muotoon . Tämä ei kuitenkaan ollut tarpeeksi pätevä teoria selittämään talouden kasvua, joten Solow lisäsi yhtälöön myös teknisen kehittymisen (ns. Solowin jäännöstermi) eli . 
Solowin kasvumallin toinen ydinidea ja samalla keskeinen ongelma on se, että tekninen kehitys (A) on eksogeeninen muuttuja ja se siirtyy kokonaisuutena talouskasvuun. Pääoman ja työn kasvu puolestaan vaikuttavat talouskasvuun ainoastaan näiden tulo-osuuksien suhteessa.
K = pääoma (saksan sanasta Kapital), L = työvoima (englannin sanasta labour), A = tekninen kehitys
Imbodenin alue

Imbodenin alue (saks. Region Imboden) on yksi Sveitsin 146:sta ja Graubündenin kantonin 11:stä hallinnollisesta alueesta. Se sijaitsee Itä-Sveitsissä Reinin ja sen alkujokien Hinterrheinin ja Vorderrheinin laaksoissa Churin kaupungin länsipuolella.
Alueeseen kuuluu seitsemän kuntaa: Bonaduz, Domat/Ems, Felsberg, Flims, Rhäzüns, Tamins ja Trin. Alueen pinta-ala on 204 neliökilometriä ja asukasluku 20 545 (31.12.2016). Alueen pääkieli on saksa.
Äänitetuottaja

Äänitetuottaja (myös musiikkituottaja, äänitallenteen tuottaja tai nk. Gramex-tuottaja) on se taho, joka rahoittaa ja on vastuussa tuotantoprosessista äänitallenteita tuotettaessa. Musiikkituottaja omistaa oikeudet aikaansaatuihin tallenteisiin, joko henkilönä tai yrityksenä. Musiikkituottajalla on julkaisuoikeudet tähän nimenomaisesti aikaansaatuun tallenteeseen, mutta ei kuitenkaan itse teoksiin, joiden oikeuksia vastaavasti hallinnoi musiikkikustantantaja tai lauluntekijä itse.
Musiikkituottaja on levymyynnistä saatavien voittojen ohella yleensä oikeutettu myös Gramexilta saatavaan, nimenomaisen äänitteen saamien julkisten soittokertojen mukaan maksettavaan tekijänoikeustuloon. Tästä tulosta niin sanottu tuottajan osuus on 50 % Gramex-korvauksen summasta, toisen puoliskon mennessä äänitteellä esiintyville muusikoille.
Studiotyössä usein nimitetään tuottajaksi myös henkilöä, joka toimii yhtyeen neuvonantajana äänitysprosessin aikana, mutta toimii kuitenkin varsinaisen taloudellisen tuottajan tai esim. tuotantopäällikön alaisuudessa, eikä siten ole myöskään tekijänoikeuksien omistaja.

Tuotanto alkuvaihe

Levy-yhtiön ja äänitetuottajan artistivalinnat suorittaa A&R-manageri (artist and repertoire), joka myös parhaalla tavalla auttaa artisteja urallaan etenemisessä. Hänen tehtäviinsä voi kuulua kappaleiden säveltäjien ja tuottajan valinta. A&R-manageri saattaa toimia tuotantopäällikön alaisuudessa tai tehdä päätökset yhdessä  isommankin ryhmän kanssa.

Tuotannon julkaisu

Musiikkituotannossa on erilaisia trendejä, jotka vaihtelevat osin teknologian kehityksen mukaan. Äänitallenteet ja tallennusvälineet ovat muuttuneet muun muassa gramofonien savikiekoista vinyylisingleihin, LP-levyihin, C-kasetteihin, MiniDisceihin, CD-levyihin, DVD-levyihin ja internetissä myytäviin erilaatuisiin tiedostoihin (mm. MP3, WMA ja iTunes).
Äänitetuottaja on usein myös levy-yhtiö, joka yhdellä tai useammalla levymerkillä myös julkaisee omaa ja muiden äänitetuotantoa. Videotallenteet DVD-levyinä ovat tulleet jo tärkeäksi osaksi julkaisutoimintaa.
Tuottaja usein myös julkaisuttaa lisenssillä tuotantoaan yhdellä tai useammalla levymerkillä. Usein tämä on myös tehokkain tapa julkaista tuotantoa useassa maassa tai maanosassa. Samoin markkinointi ja äänitejakelusta vastaavat usein eri yhtiöit.

Oikeudet ja kustantannustoiminta

Suomessa musiikkituottajien tekijänoikeuksia ja lähioikeuksia säätelee tekijänoikeuslaki. Musiikkituottajan eli julkaisijan kumppanina toimii usein myös musiikkikustantamo tai musiikkikustantaja, jonka tehtävä on löytää teoksille esittäjiä ja saada niitä sitä kautta äänitteille. Tämä hallinnoi oikeuksia sävellysten, sanoitusten sekä niistä tehtävien graafisten nuottien ja sanoitusten julkaisemiseen. 
Laajoissa määrin lauluntekijöillä on nykyisin myös omia kustantamoja. Michael Jackson oli alalla pitkään vaihtelevasti merkittävä muidenkin oikeuksien omistajataho. Suomessa mm. Frederik ja Esa Nieminen kustantavat pitkälti itse omat kappaleensa.
Milano – San Remo 2012

Milano – San Remo 2012 oli järjestyksessään 103. maantiepyöräilyn Milano – San Remo -kilpailu. Se käytiin 298 kilometrin reitillä Milanosta San Remoon 17. maaliskuuta 2012. Simon Gerrans voitti kilpailun kukistettuaan loppukirissä irtiottokumppaninsa Fabian Cancellaran ja Vincenzo Nibalin.
Jimmy Theodore

Ura

Theodore aloitti animaatioiden parissa vuonna 1994 tehden aluksi sivuääniä elokuvaan Royal Space Force: The Wings of Honneamise ja OVAan Moldiver. Vuotta myöhemmin hän teki animaatioiden lisäksi myös vierasroolin Power Rangersissa ollessaan jakson verran Slotskyn äänenä ja kahden jakson verran toisen Plague Patrol jäsenen äänenä. Samaan aikaan Theodorella oli pieni äänirooleja televisiosarjoissa Masked Rider ja Big Bad Beetleborgs.
Vuosina 1996–1998 Theodore oli Street Fighteriin pohjautuvissa animeprojekteissa mukana. Vuonna 1996 julkaistussa elokuvassa Street Fighter II: The Animated Movie hänellä oli sivurooli etsivänä. Vuotta myöhemmin Theodore sai toimia pääroolissa Street Fighter II V animesarjassa Ken Mastersin roolissa.
Suomen Ilotulitus

Suomen Ilotulitus Oy on suomalainen ilotulitealan yritys joka valmistaa ja maahantuo ilotulitteita kuluttaja- ja ammatillaiskäyttöön. Suomen Ilotulitus on pohjoismaiden suurin ilotulitealan yritys ja ainoa pohjoismainen ilotulitevalmistaja.

Historia

Suomen ilotulitus perustui vuonna 2010 kun Lohjan Ilotulitus Oy (Tähtiraketti), Pyrostar Oy ja Ilotulitus Oy yhdistivät liiketoimintansa.
Hongkonginvesilisko

Ulkonäkö ja koko

Aikuisen yksilön pituus on 12–16 cm. Jalat ovat paksuhkot ja lyhyet. Sen vatsapuolen väritys toimii suojavärinä petoja vastaan eläimen kääntyessä selälleen. Pääväriltään eläin on ruskea tai harmaa. Häntä on pitkä ja muodoltaan litteä.

Levinneisyys ja elinympäristö

Hongkonginvesiliskoa esiintyy luonnonvaraisena lähinnä vain Hongkongissa. Sitä tavataan virroissa ja se oleskelee suurimman osan ajastaan vedessä.

Lisääntyminen

Koiraan siittiöt ovat siittiökotelossa, jonka avulla koiras siirtää siittiöt naaraaseen. Naaras munii veteen talvella.
CP-jalkapallo

CP-jalkapallo on jalkapallosta sovellettu vammaisurheilulaji CP-vammaisille ja niille, jotka ovat saaneet aikuisiällä vamman, jonka oireet ovat samantapaiset kuin CP-vammassa. Merkittävimpiä eroja tavalliseen jalkapalloon ovat pelaajien määrä sekä kentän koko.
Paralympialaisten ohjelmassa CP-jalkapallo on ollut vuodesta 1984 lähtien. CP-jalkapallossa järjestetään MM-kilpailut sekä muun muassa EM-kilpailut.
Suomen CP-jalkapallomaajoukkue on perustettu vuonna 1999. Joukkue on ollut mukana maailmanmestaruuskilpailuissa 2011 sekä kolmissa EM-kilpailuissa.
Viettipohja

Viettipohja (saks. das Es, lat. id, jotka molemmat vastaavat suomen pronominia se) on psykoanalyysin keskeisimpiä käsitteitä. Id kuuluu Sigmund Freudin niin sanottuun psyyken strukturaaliseen malliin, jossa idissä on kaikki psyykkinen energia lähinnä libidon mutta myös thanatoksen alaisena. Libido ei ole täsmälleen sama kuin sukuvietti. Thanatos taas on ”kuolemanvietti”. Thanatos ei kuitenkaan tarkoita nimenomaan kuolemanpyrkimystä vaan enemmänkin halua päästä rauhaan esimerkiksi häiritsevästä ajatuksesta tai todellisesta häiriön aiheuttajasta. Muut psyyken struktuurit ovat minä ja yliminä (ego ja superego).
Käsitteen suomentaminen on osoittautunut vaikeaksi, ja siitä on käytetty nimityksiä ”se”, id, viettipohja ja viettikerrostuma.
Siltasaari

Historia

Aikoinaan Siltasaari oli saari, jonka kautta Helsingistä pohjoiseen johtanut vanha tie kulki. Se sijaitsi kahden sillan välissä, joista Pitkäsilta johti kaupunkiin ja Pikkusilta pohjoispuoliselle manterelle, Hämeentielle. 1890-luvulla kuitenkin saaren pohjoispuolinen salmi täytettiin, ja paikalla on nyt Hakaniemen tori. Nykyiseen Siltasaaren osa-alueeseen kuuluu kuitenkin entisen saaren lisäksi myös sen pohjoispuolista mannerta, muun muassa alkuperäinen Hakaniemi.
Kadunnimi Säästöpankinranta viittaa alueella 1800-luvun alkupuolella sijainneeseen Sparbanken-nimellä tunnettuun ravintolaan. Nimi syntyi alkujaan kyseisessä ravintolassa ahkerasti aikaansa viettäneiden ja rahojaan kuluttaneiden ylioppilaiden keskuudessa. Säästöpankinranta on ollut virallinen kadunnimi vuodesta 1893 lähtien; kadun suomenkielinen nimi oli vuoteen 1928 saakka Säästöpankinrantakatu.