google/wiki40b huggingface dataset:
Dark Funeral

Historia

Dark Funeralin perustivat kitaristit Lord Ahriman ja Blackmoon vuonna 1993. Yhtyeeseen liittyivät Draugen (rummut) ja Themgoroth (laulu ja basso), jolloin yhtye alkoi harjoitella ja kirjoittaa kappaleita. Tammikuussa 1994 Dark Funeral siirtyi Dan Swanön omistamaan Uni-Sound-studioon äänittämään ensimmäistä demoaan Dark Funeral. Äänityksien jälkeen Draugen päätti kuitenkin jättää yhtyeen, ja hänen tilalleen tuli Equimanthorn. 4. maaliskuuta Dark Funeralin demo julkaistiin, ja yhtye soitti ensimmäisen konserttinsa pubissa Norjassa. Samana vuonna Dark Funeral allekirjoitti levytyssopimuksen No Fashion Records -levy-yhtiön kanssa. Yhtye alkoi kirjoittaa materiaalia esikoisalbumia varten.
Vuonna 1995 Dark Funeral äänitti Uni-Sound-studiossa esikoisalbuminsa The Secrets of the Black Arts. Yhtye ei ollut kuitenkaan tyytyväinen äänityksen tulokseen ja hylkäsi koko äänitetyn albumin. Myöhemmin Dark Funeral äänitti levyn uudestaan Abyss-studiolla Peter Tägtgrenin avustuksella. Kun albumi oli vihdoin äänitetty, laulaja Themgoroth erosi yhtyeestä, ja hänen tilalleen tuli Caligula. Levyn nimikappaleesta kuvattiin myös musiikkivideo. Esikoisalbumin julkaisuvuonna 1996 Dark Funeral lähti ensimmäiselle kiertueellensa Necromassin kanssa. Esiintymisiä jatkui vuoteen 1997 asti Yhdysvalloissa, mutta syyskuussa yhtye siirtyi studioon äänittämään toisen albuminsa Vobiscum Satanas. Seuraavat vuodet kuluivat suurimmaksi osaksi konsertoiden. Lisäksi kokoonpano muuttui usein. Vuonna 2000 Dark Funeralilta ilmestyi Teach Children to Worship Satan -niminenEP, joka sisälsi uuden kappaleen ”An Apprentice of Satan” ja covereita Mayhemin, Slayerin, Sodomin ja King Diamondin kappaleista. Yhtye kuvasi myös videon ”An Apprentice of Satan” -kappaleeseen.
Kolmas albumi Diabolis Interium äänitettiin jälleen Abyss-studiolla, ja se ilmestyi vuonna 2001. Albumi oli Dark Funeralin tähän asti menestyksekkäin albumi, ja julkaisun jälkeen alkoivat perinteiset kiertueet; ensin Euroopassa, sitten Yhdysvalloissa ja ensi kertaa Japanissa, Taiwanissa ja Singaporessa. Pitkien kiertueiden ja levy-yhtiön vaihdoksien jälkeen yhtye äänitti uuden albumin Attera Totus Sanctus, joka julkaistiin 24. lokakuuta 2005 Euroopassa.
Dark Funeralin viides studioalbumi Angelus Exuro pro Eternus julkaistiin vuonna 2009, josta tuli yhteen viimeinen albumi pitkäaikaisimman laulajansa Emperor Magus Caligulan kanssa. Caligula ilmoitti viimeisen esiintymisensä yhtyeessä olevan Summer Breeze -festivaaleilla vuoden 2010 elokuussa Saksassa. Uudeksi laulajaksi valittiin tämän jälkeen Nachtgarm, joka kuitenkin erosi yhtyeestä jo vuoden 2012 lopulla. Emperor Magus Caligula liittyi Dark Funeralin riveihin vielä yhtyeen 20-vuotisjuhlavuoden keikoilla vuonna 2013. 
Vuonna 2014 yhtyeen laulajan paikan otti Heljarmadr ja basistina aloitti Natt. Uusin albumi Where Shadows Forever Reign julkaistiin kesäkuun alussa 2016.
Phillip Parker King

Phillip Parker King (13. joulukuuta 1791 Norfolkinsaari – 26. helmikuuta 1856 Sydney) oli australialainen tutkimusmatkailija, laivastoupseeri ja lintutieteilijä.
Kingin vanhemmat olivat Philip Gidley King ja Anna Josepha Coombe. Perhe purjehti Englantiin lokakuussa 1796 Phillipin ollessa viisivuotias. Hänen isänsä valittiin Uuden Etelä-Walesin kuvernööriksi ja vanhemmat muuttivat Australiaan 1799. Phillip jäi Essexiin Burfordin perheeseen. 1802 hänet lähetettiin Portsmouthin laivastoakatemiaan. Marraskuussa 1807 hän aloitti palveluksensa laivaston Dianalla. Hänestä tuli merikadetti ja hän palveli kuusi vuotta Pohjanmerellä, Biskajanlahdella ja Välimerellä. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1814.
Vuonna 1817 Britannian hallitus määräsi Kingin kartoittamaan Australian (joka tunnettiin tuolloin Uutena-Hollantina) rannikkovesiä. Ennen lähtöään hän avioitui Harriet Lethbridgen kanssa. Hän purjehti 22. joulukuuta 1817 Sydneystä 84-tonnin kutteri HMS Mermaidilla mukanaan 19 hengen miehistö. Kaikkiaan King suoritti Mermaidilla kolme tutkimusretkeä. Neljännen matkan hän teki sluuppi HMS Bathurstilla. Matkat tehtiin 1817–1822. Hän kartoitti myös Tasmanian ja Bassinsalmen vedet.
Hänet ylennettiin komentajaksi 1821. Hän palasi Englantiin 1823. Sittemmin hän komensi HMS Adventurea ja yhdessä HMS Beaglen kanssa kanssa hän kartoitti viiden vuoden ajan Magalhãesinsalmea. Retken tulokset julkistettiin Royal Geographical Societyn kokouksessa 1831. Kingillä oli asunto Dunhevedissä Sydneyn esikaupungissa, jossa hän kestitsi Charles Darwinia tammikuussa 1836.
King oli Royal Societyn jäsen. Hänen kunniakseen painettiin Australiassa 2 punnan postimerkki 1963.
King nimesi linnuista muun muassa pilkkaviuhtojan (Tachyeres patachonicus) vuonna 1831.
Kirkkoniemen kirkko

Rakentaminen ja muoto

Kirkkoniemen kirkon suunnitteli arkkitehti Sofus Hougen. Hän sai suunnitelmat valmiiksi jo 1940-luvun lopulla, mutta rakennustöihin päästiin vasta vuonna 1957. Kirkon sanotaan olevan hyvin tyypillinen Pohjois-Norjan jälleenrakennuskauden kirkko: siinä on perinteinen ulkomuoto, mutta nykyaikaiset rakennusaineet. Kirkko on rakennettu betonista ja katettu liuskekivipaanuilla.
Kirkko on muodoltaan kolmilaivainen basilika, sen keskilaiva on leveä ja sivulaivat hyvin kapeat. Klerestorioikkunat muodostavat yhtenäisen nauhan ja antavat kirkkosaliin runsaasti luonnonvaloa. Torni on kuorin päällä.

Sisätilat

Alttaritauluna on puusta ristin muotoon veistetty reliefi, jonka eri osat kuvaavat kristinuskon symboleja. Alttariveistoksen on tehnyt  kuvanveistäjä Kristoffer Leirdal. Kastemaljan valkoista kyyhkystä esittävä puuveistos on Pyhän Hengen symboli  ja saarnastuolin veistokset symboloivat uskoa, toivoa ja rakkautta. Kastemaljan ja saarnastuolin puuveistokset on tehnyt kuvanveistäjä Sivert Donali.
Kirkon sivulaivojen seinillä on kymmenen käsin kudottua ryijyä, jotka ovat Kirkenesin kirkkoyhdistyksen lahjoittamat. Kirkon urut ovat lahja Kirkkoniemessä toimineelta kaivosyhtiö A/S Syd-Varangerilta. Kirkossa on tilaa 275 henkilölle.

Edellinen kirkko

Kirkkoniemen edellinen kirkko oli seudun ensimmäinen kirkko. Malliltaan se oli pitkänomainen kahdeksankulmainen puukirkko, joka oli valmistunut vuonna 1862. Toisen maailmansodan pommituksessa 4. heinäkuuta 1944 kirkko paloi kokonaan kivijalkaa myöten. Raunioista löytyi kirkon torniristi, joka otettiin talteen ja sijoitettiin uuden kirkon kirkkosaliin.
Ensimmäisen kirkon kirkon rakennuspaikaksi kaavailtiin aluksi Svartakslaa, joka on Varangerinvuonon sivuvuonon Bøkfjordenin itärannalla. Vuonna 1857 kirkon paikaksi valittiin Langfjordenin ja Paatsjoen välinen tuolloin vielä Piselvnesiksi kutsuttu niemi. Ensimmäisen kirkon suunnittelija oli arkkitehti Christian Heinrich Grosch.
Myös nykyisen kirkon rakentamispaikasta käytiin keskustelua, mutta seurakuntalaisten toive saada pystyttää uusi kirkko tuhoutuneen kirkon paikalle toteutui.
Michelle Ruff

Elämäkerta

Michelle Ruff opiskeli alun perin näyttelemistä Chicagossa teatteria ja improvisointia, sekä Second Cityssä Players Workshopissa ja Improv Olympicissa. Ääninäyttelemistä hän opiskeli animaation saralla muun muassa Susan Bluun, Andrea Romanon ja Charlie Adlerin opeissa ja mainosjuontoa Kalmenson Working Prossa.

Ääninäyttelijänä

Ääninäyttelemisen Ruff aloitti opiskellessaan vielä collegessa, kun hänen pomonsa Michiganin kykyagentuurissa kehotti Ruffia koe-esiintymään radiomainoksiin. Sittemmin vuonna 1998 hän on tehnyt äänirooleja animaatioihin, jonka jälkeen Ruff on tehnyt äänirooleja alkuperäisiin animaatioihin, kuten The Oblongs ja Yli aidan, sekä videopeleihin ja on useimmiten erikoistunut tekemään lasten ääniä, vauvoista aina teini-ikäisiin asti niin poikien, kuin tyttöjen ääniä. Enimmäkseen hän on dubannut animea, jonka myötä Ruff on yli 180 dubbausroolilla kuudenneksi eniten dubbausrooleja englanniksi tehnyt henkilö. Parhaiten hänet tunnetaan Bleachista Rukia Kuchikin dubbausroolista.
Nexus Polaris

Yleistä

Tämä levy, yhdessä Dimmu Borgirin ja Cradle of Filthin menestyksen kanssa, oli viemässä black metallia suuren yleisön suosioon tai ainakin tietoisuuteen, mutta tämä kehityskulku tyrehtyi muutaman vuoden sisällä. Seurauksena oli alalajin jakautuminen syntetisaattoreita ja melodioita hyväksi käyttäviin yhtyeisiin ja puristeihin, jotka halveksivat kyseisiä elementtejä. Puristit eivät hyväksy menestyviä tai liian melodisia yhtyeitä black metal -musiikiksi ollenkaan, pitäen Immortal/Darkthrone -tyylistä raakaa ja tyylipuhdasta tuotantoa ainoana aitona black metallina.
Albumi on todella voimakkaan melodinen ja sisältää alalajille harvinaisen taitavaa soitantaa. Tuotanto on myös aikansa moderneinta eli puhdasta eroten myös tässä suhteessa muista black metal -levytyksistä. Voima, vauhti ja pahuus pitävät levytyksen kuitenkin black metallin raameissa kokoonpanosta puhumattakaan.
Warren Rychel

Ura

Ennen ammattilaisuraansa muun muassa kolme kautta juniorisarja OHL:ssä pelannut Rychel ei saanut NHL-varausta, vaan teki vuonna 1986 sopimuksen Chicago Blackhawksin kanssa vapaana pelaajana. Hän pelasi Blackhawksissa viisi ottelua, kaksi runkosarjakaudella 1988–1989 ja kolme pudotuspeleissä 1991, mutta vakiinnutti paikkansa NHL:ssä vasta siirryttyään Los Angeles Kingsiin vuonna 1992. Sitä ennen hän oli pelannut viisi kautta pääasiassa IHL:ssä.
Rychel edusti Blackhawksin ja Kingsin lisäksi myös Toronto Maple Leafsiä, Colorado Avalanchea, jossa oli voittamassa Stanley Cupia pudotuspelikeväänä 1996, ja Mighty Ducks of Anaheimia. Hän lopetti pelaajauransa loukkaantumisten haittaaman kauden 1998–1999 jälkeen. Hän pelasi NHL-vuosinaan yhteensä 406 runkosarja- ja 70 pudotuspeliottelua ja teki runkosarjassa yhteensä 77 tehopistettä, 38 maalia ja 39 syöttöpistettä, ja pudotuspeleissä 21 tehopistettä, kahdeksan maalia ja 13 syöttöpistettä. Rychel osallistui urallaan myös lukuisiin jääkiekkotappeluihin ja hänelle kertyi NHL:n runkosarjassa yhteensä 1 422 jäähyminuuttia sekä pudotuspeleissä 121 jäähyminuuttia.
Pelaajauransa jälkeen Rychel on toiminut muun muassa NHL-seura Phoenix Coyotesin pelaajatarkkailijana sekä osaomistamansa OHL-seura Windsor Spitfiresin toimitusjohtajana (engl. General Manager). Spitfires on voittanut hänen toimitusjohtajakaudellaan kahdesti sekä OHL:n mestaruuden J. Ross Robertson Cupin että CHL:n mestaruuden Memorial Cupin.

Perhe

Rychel on naimisissa ja hänellä on kolme lasta, kaksi poikaa ja tytär. Columbus Blue Jackets varasi pojista vanhemman, niin ikään vasempana laitahyökkääjänä pelaavan Kerbyn, NHL:n varaustilaisuuden 2013 ensimmäisellä kierroksella.
Jim Beauchamp

James Edward ”Jim” Beauchamp (21. elokuuta 1939 – 25. joulukuuta 2007) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän pelasi ensimmäisen MLB-ottelunsa 22. syyskuuta 1963 ja viimeisensä 20. syyskuuta 1973.
Beauchamp vaikutti uransa aikana lukuisissa joukkueissa, muiden muassa St. Louis Cardinalsissa vuosina 1963 ja 1970–1971.
Beauchamp kuoli leukemiaan 68-vuotiaana. Myös hänen poikansa Kash Beauchamp on tullut tunnetuksi baseballista.
Cygnaeuksen koulu (Pori)

Cygnaeuksen koulu sijaitsee Porin keskustan tuntumassa Eteläpuiston päässä. Koulurakennus edustaa jugendtyyliä ja valmistui vuonna 1912 (arkkitehti Usko Nyström). Koulu on toiminut alusta alkaen kansakouluna ja sittemmin peruskoulun ala-asteena. Koulussa toimivat musiikki- ja kuvataideluokat, sekä kansainvälinen, englanninkielistä opetusta antava International School. Erityispainotteiset luokat ja International School jatkuvat ala-asteelta yläasteelle siirryttäessä automaattisesti Porin suomalaiseen yhteislyseoon (PSYL:iin), joka sijaitsee vastakkaisella puolella katua. Ilta-aikaan koulun tiloja on käyttänyt mm. Palmgren-opisto ja Porin Poikakuoro. Sodan aikana koulua käytettiin sotasairaalana.
Koulun edustalla sijaitsevassa puistossa on kuvanveistäjä Emil Cedercreutzin vuonna 1920 paljastettu veistos Äestäjä, joka on hänen tunnetuimpiaan töitä.
Neljän joen lähde

Neljän joen lähde (ital. Fontana dei Quattro Fiumi) on suihkulähde Piazza Navonan keskellä Roomassa. Sen on suunnitellut Gian Lorenzo Bernini paavi Innocentius X:n tilauksesta. Suuri joukko taiteilijoita ja käsityöläisiä rakensi suihkulähteen Berninin valvonnassa vuosina 1648–1651. Suihkulähteeseen kuuluu 1600-luvulla tehty marmorinen alusta ja Circus Maxentiukselta siirretty antiikin aikainen obeliski. Sen jalustan muodostaa keinotekoinen travertiinikallio, jota kannattelee neljä patsasta, jotka edustavat Niiliä, Tonavaa, Gangesia ja Río de la Plataa. Ne symboloivat sen ajan tunnettuja mantereita, joita paavi hallitsi. Hahmoja ympäröivät maanosille ominaiset kasvit ja eläimet.
Sima (geologia)

Sima eli simakehä on maankuoren alempi kerros sialkuoren alapuolella. Se koostuu pääasiassa magnesiumin silikaatteja  sisältävistä kivilajeista ja on saanut nimensä näissä runsaasti esiintyvistä alkuaineista: piistä (Si) ja magnesiumista (Ma), kun taas sial on saanut nimensä piistä ja alumiinista (Al). Mantereiden alla simakehä alkaa keskimäärin vasta 20 kilometrin syvyydestä maanpinnan alta, mutta valtamerien pohjassa enimmäkseen välittömästi pohjan alta. Tämän vuoksi sitä kutsutaankin usein myös merelliseksi kuoreksi. Sen paksuus vaihtelee välillä 5–25 km.
Siman pääasiallinen kivilaji on basaltti. Sen vuoksi sitä sanotaankin usein myös maankuoren basalttikerrokseksi.

Petrologia

Siman tiheys on noin 2800–3300 kg/m³, selvästi suurempi kuin sialin, mikä johtuu sen suuremmasta rauta- ja magnesiumpitoisuudesta sekä pienemmästä alumiinipitoisuudesta.  Paikoitellen simakehän ainekset ulottuvat maan pintaan saakka ja muodostvat mafisia kivilajeja tai kivilajeja, jotka sisältävät mafisia mineraaleja. Tiheimmät tällaiset kivet sisältävät vähemmän piitä, ja niitä sanotaan ultramafisiksi kivilajeiksi.
Kelvoton kylä

Juoni

Kirja alkaa, kun Baudelairet ovat herra Poen toimistossa katsomassa Päivän pilkunviilaaja -roskalehteä. Sen jälkeen Poe vie heidät Variksenpalvojien kylään, jossa jokainen kylän asukas on yhdessä heidän huoltajansa.
Variksenpalvojien kylään saavuttuaan Baudelairet joutuvat kylän vanhimpien eteen. Vanhimmat ilmoittavat, että Baudelairet tekevät kaikkien asukkaiden kotityöt, mutta asuvat korjausmies Hectorin luona.
Hector vie heidät kotiinsa, jossa näyttää talonsa, latonsa ja suuren puunsa, jossa varikset nukkuvat yönsä. Hevtor näyttää Baudelaireille puun luota lyötämänsä säeparin, jonka Baudelairet epäilevät olevan Isadora Quagmiren kirjoittama. He saavat tietää, että Hector on rikkonut monia kaupungin sääntöjä pitämällä salaista kirjastoa ja rakentamalla kuumailmapalloa ladossaan. Baudelairet menevät vielä ulos ja löytävät toisen säeparin.
Kaksi vanhimpien neuvoston jäsentä saapuvat ja kertovat kreivi Olafin jääneen kiinni, ja että Baudelairien pitää mennä välittömästi kaupungintalolle. Baudelairet huomaavat, ettei Olaf ole jäänyt kiinni, vaan Jacques-niminen mies. Lapset sanovat, ettei hän ole Olaf, mutta kylän väki ei kuuntele heitä. Seuraavana päivänä Jacques aiotaan polttaa roviossa.
Sinä yönä Sunny tarkkailee puuta nähdäkseen mistä säeparit tulevat, Klaus tutkii VPK:n sääntöjä löytääkseen jotain, mikä auttaisi Jacquesin pulasta, ja Violet auttaa Hectoria hänen kuumailmapallonsa kanssa.
Violet korjaa kuumailmapallon, Klaus löytää Jacquesia auttavan säännön ja Sunny huomaa, että varikset tuovat säepareja. Hän löytää myös yhden uuden.
Lapset juoksevat vankilalle, jolla saavat kuulla, että Jacques on "kuollut". Etsivä Dupiniksi naamioitunut Olaf ilmoittaa Jacquesin kuolleen ja syyttää tapauksesta Baudelaireja. Hän väittää, että linssi Klausin laseista ja Violetin hiusnauha löydettiin rikospaikalta, ja lisäksi ruumiissa on Sunnyn hampaanjäljet. Ihmisiä ei kiinnosta tietää, että lapsilla on alibit, ja heidät lukitaan selliin.
Vankilassa Klaus huomaa, että on hänen 13. syntymäpäivänsä. Samalla konstaapeli Luciana saapuu paikalle tuomaan heille vettä ja leipää. Violet käyttää niitä murtaakseen sellin kiviseinän. Aamun koittaessa Hector tulee sanomaan lapsille, että jos he karkaavat, hänen kuumailmapallonsa on valmiina. Lisäksi hänellä on päivittäinen säepari mukanaan.
Lapset pakenevat vankilasta ja lukevat viestit järjestyksessä. He huomaavat, että säkeiden ensimmäiset kirjaimet muodostavat sanan "putous". He ryntäävät varisputoukselle, avaavat variksen nokan ja löytävät ystävänsä.
Baudelairet ja Quagmiret juoksevat Hectorin talolle ja Quagmiret sanovat, että kuollut mies on Lemony Snicketin veli. Heitä takaa-ajava ihmisjoukko lähestyy heitä karjuen, ja he saavuttavat viimein Hectorin. Quagmiret pääsevät kyytiin, mutta Baudelairet eivät. Quagmiret heittävät muistikirjansa Baudelaireille, mutta konstaapeli Luciana lyö niitä, ja paperit lentävät yltympäriinsä.
Kirja loppuu, kun paljastetut kreivi Olaf ja Esmé Kurjimo (konstaapeli Luciana) pakenevat moottoripyörällä ja Baudelairet juoksevat pois. Päivän pilkunviilaaja taas on jo ehtinyt kertoa kaikille, että he ovat tappaneet Jacquesin.
Tuija Lehtinen

Tuija Kirsti Hillevi Lehtinen (s. 12. joulukuuta 1954 Helsinki) on suomalainen kirjailija.

Elämä ja ura

Lehtinen syntyi Helsingissä, mutta asui vuodet 1960–1973 Kuopiossa ja valmistui ylioppilaaksi vuonna 1973 Kuopion yhteislyseosta. Hän opiskeli Oulun yliopistossa pääaineenaan tilastotiede ja sivuaineina kansantaloustiede, matematiikka, tähtitiede ja tietojenkäsittely ja valmistui luonnontieteiden kandidaatiksi vuonna 1978.
Vuosina 1979–1984 Lehtinen toimi vapaana toimittajana ja vuodesta 1984 vapaana kirjailijana. Hänen esikoisromaaninsa Rosan talo julkaistiin vuonna 1984 ja ensimmäinen nuortenkirja Enkelinkuvia hiekassa vuonna 1986. Lehtinen on kirjoittanut useita nuorten kirjasarjoja, kuten Mirkka-, Laura-, Janne- ja Rebekka-sarjaa. Lehtisen kirjoja on käännetty tanskaksi, ruotsiksi, saksaksi, viroksi ja japaniksi. Laura-kirjojen pohjalta on tehty televisiosarjat Laura (2002), Laura kesäleirillä (2004) ja Laura kaupungissa (2005). Roskisprinssi-kirjasta (1991) on tehty samanniminen elokuva vuonna 2011. Kirjojen lisäksi Lehtinen on käsikirjoittanut televisiosarjoja (muun muassa Elämän suola, 1996–1998) ja kuunnelmia (esim. Kekkosen näköinen polvi, 1990)
Lehtinen on saanut muun muassa nuortenkirjallisuuden valtionpalkinnon (1988), Laivakello-palkinnon (1998), Kaarina Helakisa -palkinnon (2002), kahdesti Topelius-palkinnon (1997 ja 2006) ja kolmesti Pirkanmaan Plättä -palkinnon (1989, 1995 ja 1999). Lehtinen on ollut Suomen Nuorisokirjailijat ry:n puheenjohtaja (1995–2017). Hän on ollut myös Lukufiilis-lehden päätoimittaja (1998–2008), Lukukeskuksen johtokunnan puheenjohtaja sekä jäsen (1996–2008) ja Suomen Kirjailijaliiton johtokunnan jäsen (1996–2004). Lehtiselle myönnettiin vuonna 2017 Pro Finlandia -kunniamerkki.
Lehtinen asuu Espoossa. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Kamil Kreps

Ura

Ennen Pohjois-Amerikkaa Kreps pelasi HC Litvínovin junioreissa. Hän siirtyi kaudeksi 2001–2002 OHL:ään ja Brampton Battalionin riveihin. Toisen OHL-kautensa jälkeen Kreps varattiin Florida Panthersiin toisella kierroksella 38. vuorolla kesällä 2003. Hän aloitti ammattilaisuransa kaudella 2004–2005, jolloin hän pelasi suurimman osan kaudestaan AHL:n San Antonio Rampagessa. Kreps pelasi osan kaudesta myös ECHL-joukkue Texas Wildcattersissä.
Kreps debytoi NHL:ssä 7. tammikuuta 2007 Vancouver Canucksia vastaan ja pelasi koko kauden 2006–2007 aikana 14 NHL-ottelua tehoin 1+1=2. Hän teki ensimmäisen NHL-maalinsa 6. huhtikuuta 2007 Tampa Bay Lightningia vastaan. Varsinainen tulokaskausi Krepsille oli kausi 2007–2008, jolloin hän murtautui NHL:ään. Runkosarjan 76 ottelussa syntyi tehot 8+17=25. Krepsille pisteet olivat hänen yhden kauden henkilökohtainen ennätys NHL:ssä. Kreps pelasi Panthersissa kevääseen 2010 saakka. Hän pelasi siellä lähinnä kolmos-neloskentän puolustavana pelaajana.
Kaudeksi 2010–2011 Kreps siirtyi Eurooppaan ja SM-liigan Oulun Kärppiin yksivuotisella sopimuksella. Hän haki nostetta urallaan ja hänen perässään oli myös mm. venäläisseurojakin. Hänellä ei ollut aiempaa kokemusta miesten peleistä Euroopasta. Kreps teki runkosarjassa 55 ottelussa tehot 14+15=29, joilla hän oli Kärppien kolmanneksi paras pistemies. Kauden jälkeen hän siirtyi kazakstanilaiseen KHL-seura Barys Astanaan. Kreps pelasi vain vuoden Astanassa, ja kesällä 2012 joukkue ilmoitti panostavansa enemmän kazakstanilaispelaajiin, joten Krepskin joutui siksi lähtemään. Hän teki myöhemmin kesällä sopimuksen HC Slovan Bratislavan kanssa. Krepsin sopimus kuitenkin purettiin syyskuussa ja hän siirtyi NLA-seura Kloten Flyersiin. Hän pelasi kauden 2012–2013 aikana vain 22 ottelua tehopistein 2+4=6. Seuraavaksi kaudeksi Kreps siirtyi SM-liigaseura Porin Ässiin. Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi Extraliga-seura HC Trineciin.
Aboa

Aboa on Suomen tutkimusasema Etelämantereella. Aboa rakennettiin vuonna 1988 Etelämantereelle Kuningatar Maudin maalle. Aboa sijaitsee noin 130 kilometrin päässä rannikolta Vestfjellan vuoristossa Basen-nimisellä nunatakilla eli jäätiköstä esiin työntyvällä vuorenhuipulla. Nimi Aboa on peräisin Turun latinankielisestä nimestä. Aboan suunnittelusta ja rakentamisesta vastasi Valtion teknillinen tutkimuskeskus ja rahoituksesta Kauppa- ja teollisuusministeriö.
Aboa peruskorjattiin ja laajennettiin Etelämantereen kesän 2002–2003 aikana. Aseman päärakennusta laajennettiin uudella saunalla, teknisellä tilalla sekä kahdella asuinhytillä. Erilleen päärakennuksesta asennettiin kaksi uutta asuin- ja työkonttia tutkijoille. Aseman muodostavat päärakennus, kolme asuin-/työkonttia, kaksi laboratoriokonttia, varastokontit, kaarihalli, generaattorirakennus sekä ajoneuvohalli. Aboaa kehitetään jatkuvasti. Kausilla 2003–2004 asennettiin aurinkopaneeleita ja tuuliturbiineja tuottamaan energiaa ympärivuotisten automaattisten mittausten ylläpitämiseksi.
Laajennuksen jälkeen Aboa on tarjonnut työ- ja asuintilat 12 hengen retkikunnille. Tilapäisesti asemalle voidaan majoittaa 18 henkilöä. Aboa on asutettu vain antarktisen kesän aikana, keskitalvella pohjoiskalottiin nähden. Silloin olosuhteet ovat kaikkein parhaat tutkimukselle, sillä lämpötila on vain 0–15 astetta pakkasen puolella.
Perusparannustöitä jatkettiin 2015-2016 jolloin ajoneuvohalli katettiin uudelleen sekä kaarihallin pressu ja ovi vaihdettiin. Viimeisimpien muutostöiden jälkeen Aboa tarjoaa hyvät työ- ja asuintilat 15 hengen retkikunnille. Parhaimmillaan asemalle voidaan majoittaa jopa 21 henkilöä.
Aboan naapurissa, vain 200 metrin päässä, sijaitsee Ruotsin tutkimusasema Wasa. Aboa ja Wasa muodostavat yhdessä Nordenskiöld Base Camp -tukikohdan. Asemien välillä on tiivistä yhteistyötä logistiikassa ja tutkimuksessa.
Elvi Saarnio

Elvi Mathilda Saarnio (o.s. Heinonen, oik. Saarnio-af Hällström; 28. toukokuuta 1919 Kotka – 21. kesäkuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli pitkään Suomen Kansallisteatterissa ja Helsingin Kaupunginteatterissa.
Teatteriuran lisäksi Saarnio esiintyi 39 suomalaisessa elokuvassa. Hänen muistettavin roolinsa lienee Rosina elokuvassa Putkinotko (1954). Valentin Vaalan elokuvassa Niskavuoren naiset (1958) Saarnio näytteli Serafiina Lundelinia.
Elvi Saarnio oli aviossa kollegansa Osmo Saarnion kanssa 1939–1948. Liitosta syntyi tytär, näyttelijä Sirkka Saarnio. Vuosina 1950–1956 Elvi Saarnio oli naimisissa ohjaaja Roland af Hällströmin kanssa. Avioliitosta syntyi poika, ohjaaja Arto af Hällström.
Elvi Saarnio palkittiin parhaasta naissivuosasta elokuvasta Saariston tyttö (1953) Jussi-palkinnolla.
Samsung Galaxy J5 (2016)

Muotoilu

Samsung Galaxy J5 (2016) -älypuhelimessa on 5,2-tuumainen näyttö HD-resoluutiolla.

Fyysiset osat

Laitteessa on Qualcomm Snapdragon 410 8916 neliydinprosessori. Laitteessa on 2 gigatavua keskusmuistia ja 16 gigatavua sisäistä muistia. Puhelimen muisti on laajennettavissa enintään 128 gigatavun microSD-kortilla.

Kamerat ja multimedia

Laitteessa on 13 megapikselin takakamera. Etukameran tarkkuus on 5 megapikseliä, jonka lisäksi siinä on myös LED-salama.
Videokuvaus voidaan tehdä 1080p (Full HD) -resoluutioilla 30 fps.

Ohjelmisto

Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 6.0 Marshmallow. Myöhemmin laitteeseen on tullut päivitys Android 7.1 Nougat -versioon.