google/wiki40b huggingface dataset:
Kiinanisolepinkäinen

Levinneisyys

Kiinanisolepinkäistä tavataan Itä-Aasiassa. Sen levinneisyysalue on hyvin suuri, mutta lajin on kuvattu olevan epätavallinen. Kiinanisolepinkäinen on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Suomen Urheiluliitto

Historia

SUL oli aluksi Suomen Valtakunnan Urheiluliiton (SVUL) alainen urheilujaosto, mutta itsenäistyi omaksi liitokseen vuonna 1932. SUL pysyi kuitenkin SVUL:n jäsenenä aina sen lakkauttamiseen saakka.

Piirijärjestöt

SUL:n jäsenseurat kuuluvat 21 alueelliseen piirijärjestöön, joista kolme on ruotsinkielisiä Svenska Finlands Idrottsförbundin (SFI) jäsenpiirejä.
Piirijärjestöt ovat: Helsinki, Uusimaa, Häme, Lahti, Keski-Suomi, Varsinais-Suomi, Satakunta, Etelä-Pohjanmaa, Keski-Pohjanmaa, Pohjois-Pohjanmaa, Kymenlaakso, Etelä-Karjala, Pohjois-Karjala, Etelä-Savo, Pohjois-Savo, Kainuu, Länsi-Pohja, ja Lappi sekä ruotsinkieliset Nyland-Åboland, Åland ja Österbotten.

Hallintoelimet ja henkilöstö

SUL:n päättävinä eliminä toimivat liittovaltuusto ja hallitus. Valtuusto muodostuu piirien ja erityisryhmien edustajista ja valitsee hallituksen. Hallituksessa on 9–11 jäsentä mukaan lukien liiton puheenjohtaja. Hallituskausi on kaksivuotinen. Hallituksen puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2013 Vesa Harmaakorpi. Vuoden 2019 alussa puheenjohtajana aloittaa Sami Itani.
SUL:lla on noin 25 varsinaista työntekijää. Ylintä johtoa edustaa toimitusjohtaja. Toukokuusta 2018 tehtävässä on toiminut Harri Aalto.
Ivan Poddubnyi

Ivan Maksimovitš Poddubnyi (ven. Ива́н Макси́мович Подду́бный, ukr. Івáн Макси́мович Підду́бний, 8. lokakuuta 1871 nykyisen Tšerkasyn alueen Zolotonošan piirin Bogoduhovkan kylä – 8. elokuuta 1949 Jeisk) oli venäläinen ammattipainija, voimailija ja sirkusesiintyjä.
Ivan Poddubnyi työskenteli ahtaajana Sevastopolin ja Feodosijan satamissa. Vuonna 1897 hän alkoi esiintyä sirkusareenoilla kahvakuula-atleettina ja painijana. Aluksi hän harjoitti venäläistä vyöpainia ja vuodesta 1903 kreikkalais-roomalaista painia. Vuosina 1905–1908 Poddubnyi voitti joukon ammattilaisten maailmanmestaruuksia kreikkalais-roomalaisessa painissa. Valtavan fyysisen voimansa, omaperäisen taktiikkansa ja lujatahtoisuutensa ansiosta hän tuli tunnetuksi yhtenä maailman parhaista ammattipainijoista.
Poddubnyi lopetti painimisen vuonna 1941. Vuonna 1939 hän sai Venäjän SFNT:n ansioituneen taiteilijan ja vuonna 1945 Neuvostoliiton ansioituneen urheilumestarin arvonimet. Hänet on palkittu myös työn punaisen lipun kunniamerkillä. Poddubnyille omistetut painikilpailut on järjestetty vuodesta 1962 lähtien.
Manu Honkanen

Seuraura

Honkanen on Turun Palloseuran kasvatti. Hän kuului joukkueen C-nuorten kapteenistoon kaudella 2011–2012, josta Honkanen pelasi suurimman osan kuitenkin TPS:n B-nuorissa voittaen siellä SM-pronssia. Hän teki kolmivuotisen juniorisopimuksen TPS:n SM-liigajoukkueen kanssa jo 16-vuotiaana kaudeksi 2012–2013, mutta Honkanen ei kuitenkaan tehnyt vielä liigadebyyttiään.
Kaudella 2013–2014 Honkanen debytoi SM-liigassa. 17-vuotias Honkanen pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 1. helmikuuta 2014 vieraissa Rauman Lukkoa vastaan. Kaikkiaan hän pelasi kauden aikana viisi SM-liigaottelua. Kauden 2014–2015 Honkanen pelasi kokonaan A-nuorissa, jossa hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden.
Kaudeksi 2015–2016 Honkanen siirtyi 2+1-vuotisella sopimuksella Tapparaan. Hän teki ensimmäisen miesten pääsarjaottelumaalinsa 22. elokuuta 2015 Mestarien liigassa vieraissa sveitsiläistä EV Zugia vastaan. Ensimmäisen SM-liigamaalinsa Honkanen teki 22. tammikuuta 2016 paikallisvastustaja Tampereen Ilvestä vastaan. Juha Silvennoinen ja Kari Heikkinen valitsivat hänet ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Honkanen pelasi Tapparan liigajoukkueessa kauden aikana 26 runkosarja- ja kaksi playoff-ottelua tehden kaksi maalia sekä viisi CHL-ottelua tehden yhden maalin. Hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Honkanen pelasi suurimman osan runkosarjastaan kuitenkin lainalla Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa, jossa tulokaskausi toi 29 runkosarjaottelussa tehot 6+12=18. Mestis-kauden jälkeen hän vahvisti vielä Tapparan A-nuoria kevään 2016 pudotuspeleissä.
Honkanen jäi myös kaudella 2016–2017 varsin pieneen rooliin Tapparassa, jossa hän pelasi 30 runkosarja- ja yhden playoff-ottelun tehopistein 1+1=2. Kuudessa CHL-ottelussa Honkanen teki kaksi maalia, mikä riitti Henrik Haapalan kanssa jaettuun joukkueen sisäisen maalipörssin voittoon. Hän jakoi myös Tapparan sisäisen tehotilaston voiton lähinnä myös nelosketjussa pelanneiden Miika Heikkilän ja Otto Rauhalan kanssa lukemalla +2. Honkanen voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Hän pelasi valtaosan kaudestaan myös lainalla LeKin Mestis-joukkueessa.
Kaudeksi 2017–2018 Honkanen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue TuToon. Joukkuetta valmensi hänelle TPS:n organisaatiosta tuttu Miika Elomo. Honkanen pelasi loukkaantumisen vuoksi runkosarjassa vain yhdeksän ottelua sekä Suomen Cupissa neljä ottelua. Hän palasi kokoonpanoon helmikuun 2018 lopulla. Honkanen voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Hän voitti kauden aikana myös Suomen Cupin.
Syyskuussa 2018 Honkanen ilmoitti omalla Instagram-tilillään lopettaneensa pelaajauransa vain 22-vuotiaana, kun hänellä ei ollut omien sanojensa mukaan enää paloa kentälle.
Gerard Bernacki

Gerard Bernacki (3. marraskuuta 1942 Ksiazenice – 21. joulukuuta 2018) oli puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi 4. kesäkuuta 1967 Katowicen hiippakuntaan Herbert Bednorz. Hänet nimitettiin Katowicen vihkipiispaksi sekä Oppidum Consilinumin titulaaripiispaksi 18. maaliskuuta 1988, ja piispaksi vihkiminen seurasi 16. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Damian Zimoń, jota avustivat Stanisław Nowak ja Alfons Nossol.
Bernacki erosi vihkipiispan tehtävistään 31. tammikuuta 2012.
FS Gerfaut (1930)

Palvelus

Gerfaut liitettiin Välimeren laivaston 7. viirikköön, jonka mukana se osallistui Genovan pommitukseen kesäkuussa 1940. Ranskan ja akselivaltojen välisen aselevon astuttua voimaan alus pysyi Toulonissa tai Pohjois-Afrikan tukikohdissa.
Saksalaisten tunkeuduttua Vichyn Ranskan hallitsemalle alueelle alus upottautui 27. marraskuuta 1942 muiden ranskalaisalusten kanssa Toulonin satamaan. Italialaiset nostivat aluksen hylyn, mutta sitä ei koskaan kunnostettu. Alus upposi uudelleen liittoutuneiden ilmapommituksessa 7. maaliskuuta 1944.
Kiinanjättisalamanteri

Ulkonäkö

Kiinanjättisalamanteri on suurikokoisin nykyisin tavattava sammakkoeläin. Lajin yksilöt voivat kasvaa 180 senttimetriä pitkäksi 50 kilon painoiseksi. Sillä on iso pää, pienet silmät ja tumma, kurttuinen nahka. Kiinanjättisalamantereilla ei ole kiduksia, joten sukelluksissa ollessaan se hengittää huokoisen ihonsa läpi. Se elää kylmävetisissä, virtaavissa vesistöissä ja syö siellä hyönteisiä, sammakoita ja kaloja.

Levinneisyys

Kiinanjättisalamanteria tavataan Kiinan keski-, lounais- ja eteläosissa. Sen esiintymisalue on laaja, mutta hyvin pirstaloitunut. Lajista on tehty havaintoja myös Taiwanilla, jonne se on päätynyt ehkä ihmisen tuomana tulokaslajina. Tulokaslajina sitä tavataan myös Japanissa, jossa kanta polveutuu ehkä vuoden 1972 paikkeilla maahan ruuaksi tuoduista yksilöistä. Japanissa kiinanjättisalamanterit risteytyvät paikallisen japaninjättisalamanterin kanssa.

Elinympäristö

Kiinanjättisalamanteri elää ja lisääntyy joissa ja se suosii jokia kukkuloilla tavallisesti metsäisillä alueilla. Lisääntyminen tapahtuu naaraan laskiessa noin 500 munaa vedenalaiseen uroksen asuttamaan onkaloon. Uros hedelmöittää munat ja vartioi niitä poikasten kuoriutumiseen saakka noin 50-60 päivän jälkeen.

Uhat ja suojelu

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt kiinanjättisalamanterin äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi. Lajin kanta on vähentynyt huomattavasti 1950-luvulta lähtien. Vuonna 2004 kiinanjättisalamanterien kannan arvioitiin vähentyneen 80 % viimeisen kolmen salamanterisukupolven aikana yhden sukupolven kestäessä noin 15-vuotta. Suurin yksittäinen uhka kiinanjättisalamanterille on sen käyttö ihmisravintona. Lajia kasvatetaan ruuaksi tarhoissa, mutta arvioiden mukaan suuri valtaosa ravinnoksi päätyvistä kiinanjättisalamantereista on pyydetty luonnosta. Lajin käydessä harvinaiseksi sen pyydystämisessä on siirrytty entistä vahingollisempiin tapoihin, kuten esimerkiksi myrkkyjen ja dynamiitin käyttöön. Salamanterien tarhakasvatus saattaa oikeissa olosuhteissa olla hyödyllistä uhanalaiselle lajille, mutta tutkimusten mukaan nykyiset tarhakäytännöt muodostavat suuremman uhan kuin hyödyn lajin suojelulle esimerkiksi tautien leviämisen kautta. Kiinanjättisalamanteritarhoja tunnetaan yhteensä 43 ja niillä elää kymmeniä miljoonia salamantereita.
Laji on kärsinyt myös sen elinympäristön pienenemisestä ja saastumisesta esimerkiksi patojen ja kaivostoiminnan takia. Kiinassa kiinanjättisalamanteri on suojeltu laji ja osa sen elinalueesta kuuluu luonnonsuojelualueisiin, joista osa on muodostettu nimenomaan kiinanjättisalamantereita varten.

Kulttuurissa

Kiinanjättisalamanteri esiintyy useissa kiinalaisissa myyteissä ja legendoissa. Kuuluisa jinin ja jangin symboli on yhden tarinan mukaan saanut muotonsa kahdesta toisiinsa kietoutuneesta salamanterista. Kiinassa lajia kutsutaan joskus nimellä wa wa yu, eli vapaasti kääntäen vauvakala. Nimi juontuu kiinanjättisalamanterin hätääntyessään tekemästä ääntelystä, joka muistuttaa ihmisvauvan itkua.
Daniel Tilas

Daniel Olofsson Tilas (2. maaliskuuta 1712 Ramsberg – 27. lokakuuta 1772 Tukholma) oli ruotsalainen vuoritieteilijä, vapaaherra ja valtiopäivämies, jota pidetään aikakautensa merkittävimpänä vuoriteollisuuden ja malminetsinnän vaikuttajana Ruotsin valtakunnassa. Hänen ansiostaan aloitettiin myös Suomen malmivarojen hyödyntämisen sekä laajamittainen kansannäytteiden kerääminen. Tilasin mukaan on nimetty Ruotsista löytynyt mineraali tilasiitti, CaMg(AsO₄)F.

Elämä

Västmanlandissa sijaitsevassa Gamlebon ruukissa syntynyt Tilas opiskeli Uppsalan yliopistossa vuoritieteitä ja työskenteli vuodesta 1732 lähtien vuorikollegion auskultanttina. Hän teki matkoja Ruotsin ja Norjan pohjoisosiin, jossa Tilas tutustui alueiden luonnonoloihin sekä kaivostoimintaan. Vuosina 1737–1738 hän tutki mahdollisuuksia Suomen kulkuväylien ja elinkeinoelämän kohentamiseksi sekä vieraili myös Inkerinmaalla ja Karjalassa, jossa Tilas hankki tietoja Venäjän kaivosteollisuudesta muun muassa Äänisjärven ympäristössä. 
Vuonna 1739 hänet nimitettiin hovijunkkariksi ja 1740–1745 Tilas oli mukana Ruotsin ja Norjan rajakomissiossa. Kamariherran arvonimi hänelle myönnettiin 1743 ja vuodesta 1745 lähtien Tilas työskenteli jälleen vuorikollegion palveluksessa muun muassa asessorina. Myöhemmin hän sai vielä vuorineuvoksen arvonimen. Pohjantähti-ritarikunnan kunniamerkki Tilasille myönnettiin vuonna 1757 ja vapaaherraksi hänet aateloitiin 1766. Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäseneksi Tilas valittiin jo kesäkuussa 1739 heti akatemian perustamisvuonna. Säätyvaltiopäiville hän osallistui kahdesti hattupuolueen edustajana. Tilas tunnettiin myös merkittävänä heradikkona ja sukututkijana.

Toiminta Suomessa

Daniel Tilas teki Suomeen kaksi tutkimusmatkaa vuosina 1737 ja 1738. Ne ulottuivat lähinnä Satakunnan maakunnan alueelle sekä Hämeen läänin Satakunnan puoleisiin rajapitäjiin, joissa hän tutki mahdollisuuksia Päijänteen ja Kokemäenjoen yhdistämiseen kanavalla. Tehtävän tarkoituksena oli luoda Päijänteeltä Selkämerelle ulottuva vesireitti. Tilasin vuonna 1740 tutkimuksistaan julkaisema raportti on ensimmäinen Suomesta tehty geologinen kartoitus, jonka ansiosta maan malmivaroja alettiin tutkimaan ja hyödyntämään. Hän on myös Suomen malminetsinnän laajemman kansannäytetoiminnan alullepanija. Tilasin vuonna 1740 julkaiseman raportin ohjeet ovat edelleen lohkare-etsinnän keskeisiä perusteita. Vuorikollegiossa työskennellessään hän tutki itse Suomesta lähetetyt näytteet. 
Lokakuussa 1738 Tilas teki malmilöydöksen perusteella tarkastuksen Tammelan pitäjän Hopiavuorelle, jonne perustettu kuparikaivos myöhemmin nimettiin hänen mukaansa Tilasinvuoren kaivokseksi. Tilasin ehdotuksesta tehtiin myös Viljakkalassa sijaitsevan Haverin kaivoksen ensimmäiset koelouhinnat.
Kercado

Kercadossa Ranskassa Morbihanissa Bretagnessa on hyvin vanha käytävähauta ja dolmen (ransk. Cairn de Kercado). Se on yksi Ranskan vanhimmista megaliittihaudoista. Paikka sijaitsee noin kilometrin Carnacista etelään hyvin lähellä rannikkoa. Kumpuhaudan läpimitta on noin 30–40 metriä, kivet ovat noin puoli metriä korkeita ja harvoin välein.
Kercadon dolmen on joko kumpuhaudan sisäänkäynti tai kammio. Kercadossa on myös kivikehä ja iso menhir eli pystykivi.
Samanlaisia rakenteita ovat seuraavat:
Mané-Kerioned, Mont d’Arzon ja Locmariaquer.
Childe Harold’s Pilgrimage

Childe Harold’s Pilgrimage on lordi Byronin kirjoittama neliosainen runoelma. Ensimmäiset kaksi osaa ilmestyivät vuonna 1812, kolmas osa vuonna 1816 ja neljäs osa vuonna 1818. Kaksi ensimmäistä osaa myivät hyvin ja tekivät Byronin tunnetuksi runoilijana.
Childe Harold’s Pilgrimage kertoo Harold-nimisestä miehestä, joka kyllästyy syntiseen elämäänsä ja alkaa matkustella. Päähenkilö on niin sanottu byronilainen sankari, joka on melankolinen, yksinäinen ja kyyninen. Nimessä oleva ”childe”-sana viittaa keskiaikaiseen nuoreen aateliseen, joka ei ollut vielä saanut ritarin arvoa.
Kahdessa ensimmäisessä osassa Harold matkustelee Portugalissa, Espanjassa, Jooniansaarilla ja Albaniassa. Toinen osa päättyy valitukseen osmanien Kreikan-valtauksesta. Kolmannessa osassa päähenkilö suuntaa Belgiaan, Reinin jokilaaksoon, Alpeille ja Juravuoristoon. Neljännessä osassa Byron korvasi päähenkilön itsellään ja kertoo ensimmäisessä persoonassa Venetsiasta, Ferrarasta, Firenzestä ja Roomasta sekä niiden kaupunkien taiteilijoista ja sankareista.
Henrik Borenius

Henrik Gustaf Borenius (11. helmikuuta 1840 Porvoo — 22. toukokuuta 1909 Vaasa) oli suomalainen lakimies ja säveltäjä.

Henkilöhistoria

Borenius syntyi vanhaan Boreniuksen pappissukuun, joka 1600-luvun lopulla oli nimeltään Lähteenkorva. Hänen isänsä Alexander Ferdinand Borenius toimi Porvoossa kymnaasin lehtorina sekä sittemmin tuomiokapitulin asessorina ja osallistui valtiopäiville. Borenius opiskeli samassa kymnaasissa muun muassa J. L. Runebergin oppilaana. Hän suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1857 ja opiskeli Keisarillisessa Aleksanterin-Yliopistossa. Ylioppilasaikoinaan hän harrasti kuorolaulua ja viulunsoittoa, mutta hänen musiikinopinnoistaan ei ole tietoa. Hän johti yhtä "Kaksitoistikoista" (ruots. Tolfvan), jotka kiersivät maata keräämässä rahaa Ylioppilastalon rakentamiseen. Vuosina 1860–1864 hän johti Akademiska Sångföreningenin kuoroa.
Borenius valmistui ensin filosofian maisteriksi 1864 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1873. Hän hoiti juridisia virkoja muun muassa senaatissa ja toimi prokuraattorin apulaisena 1887–1892, senaattorina 1892–1902 sekä Vaasan hovioikeuden presidenttinä 1902–1909.
Boreniuksen puoliso vuodesta 1877 oli Maria Pesonius (k. 1932).  Heidän tyttärensä oli sosiaalineuvos Elsa Borenius ja poikansa asianajaja Heikki Borenius (toimistossa Borenius & Kemppinen). Boreniukselle myönnettiin Upsalan yliopiston lakitieteen kunniatohtorin arvo vuonna 1893.

Taiteellinen tuotanto

Boreniuksen sävellystuotanto käsittää pienimuotoisia yksin- ja kuorolauluja, joista tunnetuimpia ovat "Muisto", "Kalastajan laulu merellä", "On lintu liverrellyt" sekä "Uusmaalaisten marssi".
Petr Stloukal

Seuraura

Stloukal pelasi kauden 2008–2009 HC Slezan Opavan U18-junioreissa, jonka jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2009–2010 Suomeen ja Tapparan B-nuoriin, joiden paras maalintekijä Stloukal oli SM-karsinnoissa tehoilla 7+7=14. Hän oli myös joukkueen paras pistemies maanmiehensä Petr Beránekin kanssa. Stloukal vahvisti kauden aikana myös Tapparan A-nuoria kevään 2010 karsintasarjassa.
Kauden 2010–2011 Stloukal aloitti kotimaassaan Orli Znojmon U20-junioreissa, mutta siirtyi vain kahden siellä pelatun ottelun jälkeen Pohjois-Amerikkaan, jossa hän pelasi sekä USHL-joukkue Chicago Steelin että NAHL-joukkue Corpus Christi IceRaysin riveissä.
Kesällä 2011 Stloukal siirtyi Orlin Znojmon Itävallan Erste Bank Eishockey Ligassa pelaavan miesten joukkueen vahvuuteen. Joukkuetta valmensi hänen isänsä Martin. Kauden 2011–2012 kynnyksellä Stloukal pelasi kuitenkin Suomeen ja siirtyi Pelicansin A-nuoriin. Hän oli tehoilla 14+23=37 joukkueen toiseksi paras pistemies Tuukka Rajamäen ja Antti Iivarin kanssa.
Stloukal siirtyi kaudeksi 2012–2013 try-outin kautta Mestis-joukkue Heinolan Peliittoihin. Hän otti alkukaudella yllättäen paikan joukkueen kärkiketjuista tehden syyskaudella tehokasta jälkeä Jani Keinäsen ja Ville Järveläisen rinnalla. Kevätkaudella Stloukalin tehot kuitenkin hieman hyytyivät, mutta hän oli lopulta tehoilla 16+12=28 joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies.
Kesäkuussa 2013 Stloukal siirtyi try-outin kautta SM-liigajoukkue Helsingin IFK:hon. Hän kärsi alkukaudella loukkaantumisista ja teki kuntouduttuaan liigadebyyttinsä 8. lokakuuta 2013 vieraissa Kalevan Palloa vastaan. Kaikkiaan Stloukal pelasi HIFK:ssa kuusi runkosarja- ja seitsemän European Trophy -ottelua jääden ilman tehopisteitä. Hänen kautensa eteni lopulta suurimmaksi osaksi lainalla Mestiksessä HC Keski-Uusimaan ja Peliittojen joukkueissa, joista jälkimmäisessä Stloukal pelasi kauden loppuun.
Huhtikuussa 2014 Stloukal siirtyi try-outille Tampereen Ilvekseen, jonne hän ei kuitenkaan saanut jatkosopimusta. Heinäkuussa 2014 Stloukal palasi kotimaahansa ja siirtyi try-outille HC Slavia Prahan Extraliga-joukkueeseen. Hän jäi myös siellä ilman jatkosopimusta. Kauden 2014–2015 kynnyksellä Stloukal siirtyi Slovakian Extraligan HK 36 Skalicaan. Hänen ensimmäinen kokonainen kautensa miesten pääsarjatasolla toi 46 runkosarjaottelussa tehot 13+21=34, joilla Stloukal oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies. Kaudeksi 2015–2016 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella samassa liigassa pelaavan HK Nitran riveihin. Stloukal voitti kauden päätteeksi Slovakian-mestaruuden.
Kaudeksi 2016–2017 Stloukal palasi kotimaahansa ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Extraliga-joukkue HC Karlovy Varyyn.

Maajoukkueura

Stloukal on pelannut sekä kolme nuorten että poikien maaottelua. Hän putosi viimeisten joukossa Tšekin alle 20-vuotiaiden MM-joukkueesta vuoden 2013 turnaukseen. Stloukalin mukaan yksi pääsyistä kisajoukkueen ulkopuolelle jäämiseen oli hänen isänsä Martinin huonot välit päävalmentaja Miroslav Přerostiin.

Muuta

Stloukalin isä Martin on jääkiekkovalmentaja sekä entinen pelaaja-agentti ja alempien sarjoja hyökkääjä.
Jore Marjaranta

Jorma Olavi ”Jore” Marjaranta (s. 9. lokakuuta 1961 Kemijärvi) on suomalainen laulaja-lauluntekijä, joka on soolouransa lisäksi tullut tunnetuksi yhtyeistä Leningrad Cowboys ja Guitar Slingers.

Yksityiselämä

Marjaranta on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä. Hän asui Superiorin kaupungissa Coloradossa Yhdysvalloissa kaksi vuotta 2010–2012. Coloradossa hän oli koti-isänä ja kouluttautui joogaopettajaksi Eldorado Mountain Yoga Ashram’s Shambhava School of Yoga -joogakoulussa. Elokuussa 2012 Marjaranta muutti takaisin Helsinkiin ja työskentelee laulaja-lauluntekijänä, joogaohjaajana ja Asahi-ohjaajana. Lisäksi hän kuuluu myös Speakersforumin puhujiin.
Hyrynsalmen rautatieasema

Historiaa

Rataosuus Kontiomäki–Hyrynsalmi valmistui talvisodan alla ja otettiin käyttöön 1. joulukuuta 1939. Jo sodan alkuvaiheessa radan jatkamista itärajalle suunniteltiin joukkojen huollon helpottamiseksi. Saksalaiset joukot rakensivatkin vuosina 1942–1944 ”Kuolemanratana” tunnetun kapearaiteisen Hyrynsalmen–Kuusamon kenttäradan helpottamaan armeijansa huoltoa. Kapearaiteinen rata tuhottiin vuonna 1944 ja sen kiskomateriaali luovutettiin sotakorvauksina Neuvostoliitolle. Myös Valtionrautateiden Hyrynsalmen aseman vieressä sijainnut kenttäradan varikko tuhottiin.
Henkilöliikenne Hyrynsalmen liikennepaikalla päättyi 15. heinäkuuta 1982 ja samalla liikennepaikka lakkautettiin. Se kuitenkin avattiin uudelleen kaupalliselle tavaraliikenteelle 17. marraskuuta 1988.
Vuonna 2009 perustettiin Sodan ja rauhan ratayhdistys ry, jonka tarkoituksena on virkistää Hyrynsalmen rautatieasema, ja järjestää aseman ympärille erilaisia ohjelmapalveluja.
Diego Ortiz

Diego Ortiz (n. 1525 – 1570) oli espanjalainen säveltäjä. Vuodesta 1555 lähtien hän toimi Napolissa. Ortizin tuotantoon kuuluu muun muassa hymnejä ja motetteja. Hän kirjoitti myös tutkielman Tratado de glosas sobre cláusulas y otros géneros de puntos en la música de violones.
Tidningar ifrån Helsingfors

Tidningar ifrån Helsingfors oli Helsingissä vuosina 1829–1831 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Kirjanpainaja J. C. Frenckellin julkaisema sekalaista ainesta sisältänyt Tidningar ifrån Helsingfors kärsi tappion kilpailussa Helsingfors Tidningarin kanssa ja lopetettiin kannattamattomana. Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden postilevikki oli suurimmillaan 247 kappaletta vuonna 1829. Toimittajana työskenteli Axel Gabriel Sjöström.
Heimo Saarilahti

Heimo Saarilahti oli suomalainen jalkapalloilija.
Saarilahti edusti urallaan Helsingin Palloseuraa ainakin vuosina 1927–1929. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1927. Saarilahti pelasi Suomen maajoukkueessa kuusi maaottelua.
Careful

Julkaisu

Kappale julkaistiin 5. maaliskuuta 2010.
Blue Lagoon (kylpylä)

Blue Lagoon (isl. "Bláa lónið") on geoterminen kylpylä Islannissa. Se on yksi Islannin suosituimmista nähtävyyksistä. Blue Lagoon sijaitsee 47 km:n päässä Reykjavíkista.
Mihail Veller

Mihail Iosifovitš Veller (ven. Михаил Иосифович Веллер; 20. toukokuuta 1948 Kamjanets-Podilskyi, Ukrainan SNT , toisten tietojen mukaan Tšitan alue, Siperia  Neuvostoliitto) on venäläinen kirjailija.
Veller syntyi upseerisperheeseen ja on asunut sekä matkustellut paljon eri puolilla Neuvostoliittoa sekä IVYä. Koulunsa hän päätti Mahiljoussa Valko-Venäjällä 1966. Hän opiskeli filologiaa Leningradin valtionyliopistossa. Kesällä 1969 hän matkusti ilman rahaa ja kulkulupia Leningradista Kamtšatkalle kuukaudessa. Seuraavana kesänä hän teeskenteli mielisairasta psykiatrisella osastolla.

Tuotantoa

Vellerin ensimmäinen kokoelmateos Хочу быть дворником (Haluan olla talonmies) ilmestyi vuonna 1983 Tallinnassa ja sai runsaasti huomiota. Veller on ollut varsin tuottelias. Hänen kertomuksiaan on julkaistu muun muassa äänikirjoina. Tunnetuimpia teoksia ovat Gogol-henkinen Легенды Невского Проспекта (Nevskin valtakadun legendoja) vuodelta 1993, kertomus Всё о жизни (Kaikki elämästä), joka keskittyy elämän mielettömyyksiin ja paradokseihin vuodelta 1998, romaanit Гонец из Пизы (Pisan lähetti) 2000, Кассандра (Cassandra) 2002 sekä Перпендикуляр (Kohtisuora) 2008. Velleriä ei ole kaupallisesti suomennettu.
Juhani Itämies

Juhani Itämies on hyönteistutkija ja vuoteen 2008 Oulun yliopiston eläinmuseon intendentti. Hän on laatinut ja julkaissut runsaasti kansantajuisia kirjoituksia hyönteisistä ja muista selkärangattomista. Hän on väitellyt filosofian tohtoriksi vuonna 1983 ja on työskennellyt koko uransa Oulun yliopistossa, ensin eläintieteen laitoksessa ja sittemmin eläinmuseossa museonhoitajana, yli-intendenttinä ja intendenttinä.
Itämies tunnetaan julkisuudessa hänen keväisistä hyttyskesää koskevista ennustuksistaan, jotka hän on kuitenkin sanonut jo lopettaneensa kesään 2013. Suomen yliopistotiedottajat ry palkitsi Itämiehen vuonna 2007 tunnustuspalkinnolla aktiivisesta ja yleistajuisesta tieteen tiedottamisesta.