google/wiki40b huggingface dataset:
Eija Karipää

Eija Saga Margaretha Karipää (o.s. Londén, oik. Karapää, myöh. Itkonen; 12. helmikuuta 1920 Parikkala – 27. joulukuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja aikansa filmitähtiä. Hän kuului muun muassa Lea Joutsenon ja Helena Karan tavoin niihin näyttelijättäriin, jotka tekivät uransa yksinomaan elokuvassa ilman yhteyksiä teatteriin.
Karipää käytti elokuvauransa alussa nimeä Eija Londén. Hän debytoi statistina elokuvassa Herra Lahtinen lähtee lipettiin ollessaan 19-vuotias. Sen jälkeen seurasivat näkyvämmät sivuroolit komedioissa Rikas tyttö ja Kyökin puolella. Ohjaaja Theodor Luts kiinnitti Karipään jännityselokuvan Salainen ase naispääosaan vuonna 1943. Elokuva oli uuden Fenno-Filmi -yhtiön ensimmäinen ja sai hyvät arvostelut. Seuraavaksi Karipää näytteli naispääosat elokuvissa Erehtyneet sydämet, Tähtireportterit tulevat ja Kohtalo johtaa meitä. Vuonna 1954 hän esiintyi viimeistä kertaa pääroolissa miehensä Veikko Itkosen ohjaamassa elokuvassa Rakastin sinua, Hilde, joka sai varsin nuivan vastaanoton. Kaikkiaan Karipää näytteli neljästi Itkosen ohjauksessa, muun muassa päähenkilön ystävää elokuvassa Maailman kaunein tyttö (1953).
Karipää oli näyttelijä Regina Linnanheimon läheinen ystävä ja he näyttelivät yhdessä Teuvo Tulion elokuvassa Rikollinen nainen vuonna 1952. 
Karipää oli naimisissa Kunto Karapään kanssa vuosina 1940–1943. Toisen miehensä Veikko Itkosen kanssa hän avioitui vuonna 1944, ja he pysyivät naimisissa Itkosen kuolemaan 1990 asti. Itkonen myi tuotantoyhtiönsä 1960-luvulla, jonka jälkeen pari asui 20 vuotta Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Jäätyään leskeksi Karipää muutti takaisin Suomeen. Hän kuoli 84-vuotiaana vuonna 2004 ja hänet haudattiin Hietaniemen hautausmaalle. Karipään ja Itkosen poika Jussi Itkonen on itsekin elokuva-alan vaikuttaja ja ohjasi ja tuotti elokuvan Kuumat kundit (1976).
Kultaselkäpiispa

Levinneisyys

Kultaselkäpiispaa tavataan luonnonvaraisena Angolan keski- ja pohjoisosissa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Vyöhykemalli

Vyöhykemalilla eli kehämallilla tarkoitetaan kaupunkimaantieteessä kaupungin kaavamaisesti esitettyä rakennemallia, jossa liikekeskustan ympärillä on eri toimintojen ja maankäytännöllisiä kehiä. Lähinnä keskustaa ovat teollisuus ja logistiikka-alueet. Seuraavaksi tulevat pieni- ja keskituloisten asuinalueet ja uloimpana ovat varakkaiden asuinalueet ja maaseutu.
Kehien syntyyn vaikuttavat monet seikat. Liikekeskusta on kaupankäynnin, hallinnon ja monien muiden toimintojen esim. kulttuurin keskus, joka tavallisesti on keskellä kaupunkia. Keskus on riippuvainen teollisuudesta ja logistiikasta, jotka ovat siksi seuraavana. Teollisuusalueiden ympäristö ei ole viihtyisä asuinalueena, joten halvimmat tontin syntyvät teollisuusalueiden ympärille. Tämä johtaa segregaatioon eli alueiden sosiaaliseen erilaistumiseen, kun pienituloiset asuttavat näitä alueita. Varakkaat asuvat uloimmalla kehällä, jossa on luontoa ja viihtyisät, väljät elinolosuhteet.
Kehämallin esitti Ernest Burgess vuonna 1927.
Spišin linna

Spišin linna (slovakiksi Spišský hrad) on yksi Keski-Euroopan suurimmista linnoista Slovakian koillisosassa, Spišské Podhradien kaupungissa. Linna liitettiin UNESCOn maailmanperintökohteeksi vuonna 1993.
Linna rakennettiin 1100-luvulla 634 m korkealle vuorelle, paikalla aiemmin sijainneen slaavilinnoituksen tilalle. Siitä tuli alueensa poliittinen, hallinnollinen ja taloudellinen keskus. Vuoteen 1464 asti se oli unkarilaisten kuninkaiden omistuksessa, sen jälkeen paikallisilla mahtisuvuilla ja vuodesta 1945 alkaen valtiollista omaisuutta.
M/S Seaterns

Käyttöhistoria

8. syyskuuta 1972 alus laskettiin vesille ja seuraavan vuoden tammikuussa se luovutettiin suomalaisen Finska Ångfartygsin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Suomen lipun alle nimellä Orion. Aluksen kotisatamaksi tuli Helsinki. Luovutuksen jälkeen alus aloitti liikennöinnin Suomen ja Euroopan välillä. Tammikuussa 1985 A/B Nordsjöfrakt osti aluksen ja rekisteröi sen Ruotsin lipun alle nimellä Westön. Omistajanvaihdoksen jälkeen alus aloitti Finncarriersin liikenteessä. Helmikuussa 1995 Rijnhaven Shipping Ltd osti aluksen ja rekisteröi sen Maltan lipun alle nimellä Rijnhaven. Elokuussa 1998 Seatern K/S osti aluksen ja rekisteröi sen Norjan lipun alle nimellä Seatern. Edelleen tämän jälkeen alus jatkoi Finncarriersin liikenteessä. Helmikuussa 1999 alus kävi telakalla Saksan Bremerhavenissa, jonka jälkeen se jäi käyttämättömänä Tanskan Esbjergiin. Heinäkuussa 1999 Seatern aikarahdattiin DFDS Tor Linen liikenteeseen reitille Norja–Britannia–Rotterdam.
Vuonna 2000 alus aikarahdattiin Estonian Shipping Co:n (ESCO) Tallinnan ja Rostockin väliseen liikenteeseen nimellä Kunda. Samalla aluksen lippuvaltioksi tuli Viro. Tammikuussa 2002 aikarahtaus päättyi ja alus sai jälleen nimen Seatern. 4. maaliskuuta 2002 alus aikarahdattiin Finnlines Cargo Servicen liikenteeseen reitille Kotka–Rostock–Lyypekki. 18. maaliskuuta 2003 rahtaus päättyi. Vuonna 2003 Norbulk Shipping U.K. Ltd. osti aluksen ja antoi sille nimen Seaterns. Joulukuussa 2003 alus aikarahdattiin italialaisen Italtragin Trapaniin ja Livornon väliseen liikenteeseen. Marraskuussa 2006 alus myytiin Bangladeshiin romutettavaksi.
Vuoden 1912 kesäolympialaisten mitalitaulukko

Vuoden 1912 kesäolympialaisissa kilpailtiin olympiamitaleista 102 eri tapahtumassa. Mukana oli 28 maata, joista 18 maan urheilijat saavuttivat mitalisijoja. Eniten olympiavoittoja saavuttivat Yhdysvaltain urheilijat. Eniten mitaleita saavutti isäntämaa Ruotsi.
Suomen suuriruhtinaskunnalla oli Tukholman olympialaisissa oma joukkue, joka kisojen avajaisissa marssi Venäjän joukkueen takana oman Finland-kyltin kanssa, sekä myös ajoittain Helsingin ruotsinkielisen naisvoimisteluseuran lippua heiluttaen. Myöhemmin kisojen aikana muodostui käytännöksi, että suomalaiset esiintyivät Venäjän lipun ja sen alle nostetun sinivalkoisen Finland-viirin kanssa.
Uladzimir Karytska

Uladzimir Mih’ailavitš Karytska (valkoven. Уладзімір Міхайлавіч Карыцька, ven. Владимир Михайлович Корытько, Vladimir Mihailovitš Korytko; s. 6. heinäkuuta 1979 Molodetšno, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto, nykyinen Maladzetšna, Valko-Venäjä) on valkovenäläinen jalkapalloilija. Hän edustaa Valko-Venäjän jalkapalloliigassa pelaavaa Dinamo Minsk ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Franck Pourcel

Franck Pourcel (11. elokuuta 1913 – 12. marraskuuta 2000) oli ranskalainen klassisen ja viihdemusiikin kapellimestari. Hän opiskeli viulunsoittoa Marseillen konservatoriossa, ja aloitti viulistin uran vuonna 1931. Hän muuti Yhdysvaltoinin vuonna 1952, mutta palasi seuraavana vuonna takaisin Ranskaan levyttämään kappaleet Blue tango ja Limelight. Hän julkaisi ensimmäisen albuminsa vuonna 1954. Vuonna 1956 julkaistu hänen versionsa kappaleesta Only you (And You Alone) myi kultaa ja nousi Yhdysvaltojen Billboard-listan top-10:n.
Pourcel toimi Ranskan vakiokapellimestarina euroviisuissa vuosina 1956-1972 (poikkeuksena vuodet 1957 ja 1968), ja tuona aikana Ranska voitti kilpailun neljä kertaa, vuosina 1958, 1960, 1962 ja 1969.
Pourcel levytti 250 albumia, yli 3 000 kappaletta ja johti esimerkiksi Lontoon sinfoniaorkesteria, BBC:n orkesteria ja Orchestre Lamoureux’tä. Hän levytti vuoteen 1995. Hän kuoli Parkinsonin tautiin 87-vuotiaana vuonna 2000.
Stefan Zekorn

Stefan Zekorn (s. 3. lokakuuta 1959 Datteln) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Münsterin hiippakuntaan Joachim Meisner 8. lokakuuta 1984. Hänet nimitettiin Münsterin vihkipiispaksi sekä Aquae Albae in Mauretanian titulaaripiispaksi 3. joulukuuta 2010, ja piispaksi vihkiminen seurasi 13. helmikuuta 2011. Pääkonsekraattorina toimi Felix Genn, jota avustivat Franz-Josef Overbeck ja Franz-Peter Tebartz-van Elst.
Anneli Juustinen

Anneli Juustinen (o.s. Huovinen; s. 10. tammikuuta 1947 Kestilä) on suomalainen näyttelijä.
Kiinnitykset: Vaasan Kaupungintetteri 1969–1975, Oulun Kaupunginteatteri 1975–2015
Tehtäviä: Sezuanin hyvä ihminen (Shen Te-Shui Ta) 1973, Pygmalion (Liza) 1977, Annie mestariampuja (Annie) 1979, Viimeiset lapset (Lubov) 1981, Can Can (Pistash) 1995, Vuoriston kaunotar (Maggie) 1998, Kuunteleva taivas (Rosie) 2003, Suomen hevonen (Äite) 2007, Yksiöön en Äitee ota (Äite) 2013
Opinnot: Tampereen Yliopiston ammattinäyttelijäkurssi 1967-69
Täydennyskoulutukset: TEAK 1980, NÄTY 1981
Ansiomerkit: Kultainen ansiomerkki 45v.; Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliitto, Kultainen Kaulin (2009), Merikoskikerho 2009
Musée d’art et d’histoire du Judaïsme

Musée d’Art et d’Histoire du Judaïsme (MAHJ, Juutalaisen taiteen ja historian museo) on Pariisin Marais’n kaupunginosassa sijaitseva museo, joka esittelee juutalaisten, erityisesti Ranskan juutalaisten, taidetta ja historiaa. Museo sijaitsee Rue du Temple -kadun varrella.
Museon näyttely esittelee Ranskan juutalaisten historiaa keskiajalta nykypäivään. Huomiota saa muun muassa Dreyfus-oikeudenkäynti. Museossa on esillä muun muassa Amedeo Modiglianin ja Marc Chagallin maalauksia. Museota ylläpitävät yhteistyössä Pariisin kaupunki, Ranskan valtio ja joukko Ranskan juutalaisyhteisön keskeisiä instituutioita. Museon peruskokoelma luotiin yhdistämällä eräitä yksityisiä ja valtion omistamia juutalaisen taiteen kokoelmia.
Museorakennuksena toimii barokkityylinen kaupunkipalatsi Hôtel de Saint-Aignan. Sen rakennutti vuosina 1644–1647 Avaux’n kreivi, joka toimi vuoden 1648 Westfalenin rauhanneuvotteluissa Ranskan edustajana. Talon suunnitteli hoviarkkitehti Pierre Le Muet. Nimensä palatsi sai Saint-Aignanin herttualta, joka osti sen vuonna 1688. Puutarhan suunnitteli hänen tilauksestaan André Le Nôtre. Pariisin kaupunki osti Hôtel de Saint-Aignanin vuonna 1962 ja se restauroitiin useassa vaiheessa vuosina 1978–1998. Rakennus päätettiin luovuttaa juutalaismuseon käyttöön vuonna 1986 Pariisin pormestari Jacques Chiracin aloitteesta. Museo haluttiin sijoittaa Marais’n alueelle, koska se oli ollut 1800-luvulta alkaen Pariisin juutalaisyhteisön keskus. Museo avattiin vuonna 1998.
Väinäjoki

Reitti

Väinäjoen latva on Venäjän Tverin alueen Penon piirissä, joka sijaitsee Valdain ylänköalueella. Alueella oli varhaisella keskiajalla valtavan suuri Okovin metsä. Lähtöpisteen korkeus on 221,2 metriä merenpinnasta. Väinäjoki virtaa aluksi Venäjän Tverin ja Smolenskin alueiden kautta ja jatkaa sitten Valko-Venäjän pohjoisosissa sijaitsevan Vitsebskin alueen läpi länsiluoteeseen. Kuljettuaan Latvian ja lopuksi sen pääkaupungin Riian läpi Väinäjoki saavuttaa Riianlahden.

Satamat ja jokiliikenne

Latvian suurin kauppasatama, Riian vapaasatama, sijaitsee noin 15 kilometrin matkalla Väinäjoen laskukohdasta ylävirtaan. Latvian puolen vesivoimaloiden ohi ei ole kanavayhteyttä, mutta yläjuoksulla jokea käytetään kuljetuksiin jossain määrin.
Alex Lynn

Alexander ”Alex” George Lynn (s. 17. syyskuuta 1993 Lontoo) on brittiläinen moottoriurheilija. Hän kilpailee tällä hetkellä GP2-sarjassa.

Ura

Lynn aloitti kilpauransa Karting-sarjoissa 11-vuotiaana. Vuonna 2008 hän sijoittui kuudenneksi Britannian KF2-luokassa. Vuonna 2009 Lynn ajoi Formula Renault UK Talvisarjassa sijoittuen kymmenenneksi. Vuonna 2010 Lynn kilpaili Formula Renault UK -sarjassa sijoittuen ensimmäisenä vuonna sarjan kymmennenneksi. Samana vuonna hän ajoi jälleen Talvisarjassa onnistuen voittamaan sarjan mestaruuden. Vuonna 2011 Lynn jatkoi Formula Renault UK -sarjassa voittaen sarjan mestaruuden. 
Vuonna 2012 Lynn siirtyi kilpailemaan Britannian Formula 3 -sarjaan voittaen yhden kilpailun sijoittuen sarjan loppupisteissä neljänneksi. Samana vuonna hän osallistui Formula 3 Masters -kilpailuun sijoittuen seitsemänneksi ja Macaon Grand Prix -kilpailuun sijoittuen kolmanneksi. Vuonna 2013 Lynn ajoi Euroopan Formula 3 -sarjassa sijoittuen kolmanneksi. Samana vuonna hän sijoittui Toyota Racing Series -sarjassa toiseksi. Vuoden lopussa hän ajoi voittoon arvostetussa Macaon GP:ssä. Vuonna 2014 Lynn kilpaili GP3-sarjassa ajaen Carlin-tallin autolla. Hän saavutti kauden aikana kolme voittoa, kahdeksan palkintosijaa ja kaksi paalupaikkaa voittaen sarjan mestaruuden. 
Vuonna 2015 Lynn siirtyi GP2-sarjaan menestyneeseen DAMS-talliin. Hän otti ensimmäisen GP2-voittonsa Espanjan sprinttikilpailusta. Lynn voitti myös Unkarin pitkän kilpailun startattuaan paalupaikalta. Hän saavutti kauden aikana kaksi voittoa, kaksi paalupaikkaa ja neljä palkintosijaa sijoittuen sarjan kuudenneksi. Vuonna 2016 Lynn jatkaa toisen kauden GP2:ssa.

Formula 1 -ura

Vuodet 2013-2014 Lynn kuului Red Bullin nuorten kuljettajien kehitysohjelmaan. Tammikuussa 2015 Lynn kiinnitettiin Williamsin F1-tallin kehityskuljettajaksi.
Uuhijärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 7,0 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 120,8 metriä mpy.
Mr. Gimmick

Juoni

Pelin päähenkilö on Mary-niminen tyttö, joka saa isältään syntymäpäivälahjaksi Gimmick-nimisen lelun. Mary ihastuu lelusta täysin, ja leikkii sillä koko päivän. Maryn mentyä nukkumaan hän asettaa Gimmickin yksityispaikalle kaapin päälle. Maryn muut lelut tulevat mustasukkaiseksi Gimmickille, ja yöllä he päättävät kaapata Maryn mystiseen lelumaailmaan. Gimmick herää unestaan, ja lähtee pelastamaan omistajaansa.
Jukka Väisänen

Opettajanura

Väisänen on valmistunut Sibelius-Akatemiasta musiikinopettajaksi ja klassisen musiikin pianonsoiton opettajaksi. Hän on valmistunut myös pop/jazzmusiikin pianonsoitonopettajaksi Pop & Jazz Konservatoriosta Helsingistä. Väisänen on työskennellyt Metropolia Ammattikorkeakoulun Pop/jazzmusiikin koulutusohjelmassa opinnäytetöiden vastuuopettajana vuodesta 2002 lähtien. Vuodesta 2014 lähtien Väisänen on toiminut Metropolia AMK:n musiikin tutkinnon tutkintovastaavana.

Musiikkiura

Väisänen säveltää pääasiassa rock/pop- ja viihdemusiikkia sekä myös jazz- ja lastenmusiikkia. Väisänen on myös sanoittaja ja tekee kuorosovituksia. Väisänen on toiminut erilaisissa kokoonpanoissa instrumentalistina ja esiintyy myös yksin trubaduurina. Äänitteillä Väisänen on esiintynyt lähinnä pianistina sekä hanuristina.
Clifters

Clifters oli vuonna 1979 perustettu suomalainen pop/rock-yhtye. Yhtye otti vahvoja vaikutteita The Beatles -yhtyeeltä, ja eräs sen kappaleista on The Beatles -cover "Elekieltä" (alun perin "Here Comes the Sun"). Muita kappaleita ovat muun muassa "Angelica", "Leikkikalu" ja "Kreivi".
Cliftersin johtohahmoina toimivat Jiri Nikkinen ja Ari "Luri" Luokkala. Myös kitaristi Lauri "Lare" Murtomaa on ollut mukana yhtyeessä ensimmäisestä LP-levystä alkaen, mutta yhtyeen rumpalit ovat vaihdelleet useasti.

Historia

Clifters perustettiin vuonna 1979. Vuoden 1983 Rock SM -kilpailuissa yhtye sijoittui kolmanneksi.
Ensimmäinen single "Sitting in My Room" julkaistiin vuonna 1984. Sitä seurasi ensimmäinen albumi Kuningas vuonna 1987. Toinen levy Kuningatar valittiin vuoden levyksi 1988. Läpimurron yhtye teki vuonna 1989 julkaistun Sexi on in -levyn myötä. Levy sisälsi muun muassa kappaleet "Elekieltä", "Leikkikalu" ja "Angelica". Jaana Rinne on sanoittanut seuraavat Clifters-levyt: Kuningas (1987), Kuningatar (1988), Sexi on in (1989), Humala on jumala (1990), Sormus (1991), Pirun kaunis nainen (1992) ja Aurinkokuningas (1990).    
One Inch Rock -levy-yhtiön painostuksesta Clifters julkaisi nopeasti toisenkin cover-levyn Humala on jumala vuonna 1990. Sitä seurasi vuonna 1991 Sormus, joka oli omia sävellyksiä ja tuotanto Pet Shop Boys-vaikutteista musiikkia. Pirun kaunis nainen -levy julkaistiin vuonna 1992. Levy sisälsi pääosin julkaisemattomia cover-esityksiä Sexi on in (1989) ja Humala on jumala (1990) -äänityksistä. 
Vuonna 1992 Nikkinen ilmoitti eroavansa yhtyeestä. Nikkinen jatkoi uraansa ensin Revolver-yhtyeessä ja tämän jälkeen sooloartistina. 
Clifters julkaisi vuonna 1997 Pop-kokoelmalevyn. Albumi sisälsi 1990 tehdyn julkaisemattoman Aurinkokuningas -levyn ja kokoelman Clifters-tuotantoa 1987–1991. "Jean D'Arc" ja "Kuu soi kumisooloo" soitettiin uudestaan 1997, muiden "uusien" kappaleiden ollessa vuodelta 1990. 
Vuonna 2002 yhtye herätettiin jälleen henkiin, kun sitä pyydettiin soittamaan Raumanmeren juhannukseen. Syksyllä julkaistulle Clifters on in -kokoelmalle yhtye nauhoitti kaksi uutta kappaletta (toisen ollessa uusi versio "Hyvä Bore" -kappaleesta). Silloin Jiri palasi takaisin Cliftersin kokoonpanoon. Vuonna 2004 julkaistiin levy Nyt, joka sisälsi pelkästään uutta ja omaa materiaalia. Cliftersin uusin levy on 9. toukokuuta 2007 ilmestynyt Bang Bang.
Clifters on julkaissut uransa aikana kahdeksan studioalbumia ja neljä kokoelmalevyä.

Kokoonpano

Jiri Nikkinen (kitara, laulu)
Ari "Luri" Luokkala (basso)
Hansu Saarinen (saksofoni, kosketinsoittimet)
Jussi Nikula (rummut)

Entiset jäsenet

Lauri "Lare" Murtomaa (kitara)
Jari Alanen (rummut)
Mertsi Tuomainen (rummut)
Vesa Sytelä (rummut)
Petri Peevo (kitara)
Sande Vettenranta (rummut)
Keskiolutlaki

Keskiolutlaki eli Laki keskioluesta (462/1968) säädettiin 26. päivänä heinäkuuta 1968. Laki hyväksyttiin eduskunnassa äänin 137–33 ja se astui voimaan vuoden 1969 alussa. Keskiolutlaki kumottiin 1. päivänä tammikuuta 1995 voimaan tulleella lailla keskioluesta annetun lain kumoamisesta (1145/1994).
Keskiolutlaki on valittu Kansallisarkiston verkkonäyttelyssä yleisöäänestyksellä vuosien 1960–1969 merkittävimmäksi asiakirjaksi. Laki antoi oikeuden myydä III-veroluokan olutta elintarvikeliikkeissä. Laki oli suurin muutos Suomen alkoholipolitiikassa sitten kieltolain purkamisen.

Vaikutus suomalaisten alkoholinkäyttöön

Keskiolutlailla on ollut käytännön merkitystä suomalaisten alkoholinkäyttöön. Vielä vuonna 1968 puolet kaikesta Suomessa kulutetusta alkoholista oli peräisin väkevistä alkoholijuomista. Keskiolutlain säätämisen jälkeen olut nousi hetkeksi suosituimmaksi alkoholijuomaksi ja pysyvästi olut ohitti väkevät 1980-luvulla. Alkoholin kulutus kaksinkertaistui muutamassa vuodessa keskioluen vapauttamisen jälkeen.
Dioskuurit

Dioskuurit (muinaiskreikaksi Διὸς κοῦροι, Diós kūroi 'Zeuksen pojat') olivat kreikkalaisessa mytologiassa jumalkaksoset Kastor ja Polydeukes, latinaksi Castor ja Pollux.
Merimiesten auttajina Kastor ja Polydeukes kuvattiin myös tähtipariksi. Heidän mukaansa on nimetty Kaksosten tähtikuvio ja sen kaksi kirkkainta tähteä, Castor ja Pollux.
Veljeksistä Kastor oli tavallinen kuolevainen, kun taas Polydeukes oli kuolematon kuten isänsäkin. Myöhemmin Polydeukes menetti veljensä, kun tämä surmattiin häissä, ja Polydeukes pyysi isältään kuolemattomuuden poistamista. Zeus ei kuitenkaan voinut niin tehdä, sillä kerran kuolematon on aina kuolematon. Kaksoset kuitenkin korotettiin taivaalle.
Thaimaan valtionrautatiet

Thaimaan valtionrautatiet (thaiksi การรถไฟแห่งประเทศไทย, engl. State Railway of Thailand, lyh. SRT) on Thaimaan valtion omistama rautatieyhtiö, joka perustettiin vuonna 1890. SRT kuljettaa yli 50 miljoonaa matkustajaa vuositasolla. Vuonna 2005 Thaimaan valtionrautateiden verkosto oli 4070 km pitkä ja kokonaan metrin raideleveydellä oleva kapearaiteinen rautatie. Rautatieverkosto on melkein kokonaisuudessaan yksiraiteista, vaikkakin Bangkokin alueella tärkeimmät raiteet ovat kaksi- tai useampiraiteisia.

Historia

Thaimaan valtionrautatiet perustettiin vuonna 1890 nimellä Royal Siamese Railway (RSR). Perustettaessa rautatielaitos jaettiin kahteen osastoon, pohjoiseen ja eteläiseen rautatiehen, jotka yhdistettiin 5. kesäkuuta 1917. Operatiivinen johto ja suuri osa päällystöstä olivat alkuvaiheessa eurooppalaisia. Koillisen radan ensimmäinen rautatieosuus Bangkokista Ayutthayaan, pituudeltaan 71 km, aloitettiin 1891 ja saatettiin päätökseen 26. maaliskuuta 1894. Thonburi - Phetchaburi -linja (150 km), josta tuli myöhemmin eteläinen rata (Southern Line), avattiin 19. kesäkuuta 1903.
Pohjoinen rata rakennettiin alun perin normaaliraideleveydellä, mutta 1920 maassa aloitettiin siirtyminen kapearaiteiseen järjestelmään naapurivaltioiden Malesian, Burman ja Kambodžan mukaisesti, mikä toteutettiin koko valtakunnassa seuraavan kymmenen vuoden kuluessa. Kuninkaallinen Siamin rautatiet muutti nimensä nykyiseksi Thaimaan valtionrautatieksi 1. heinäkuuta 1951.

Verkosto

Thaimaan valtionrautateillä on henkilöliikennettä seuraavilla reiteillä:
Pahan jälkeläinen

Juoni

Swartt Kuusikynsi oli pelottava kuusikyntinen hilleri. Hän oli kuusikymmenpäisen sekalaisen tuholaisjoukon johtaja. Joukkoon kuului rottia, kärppiä, lumikoita ja hillereitä. Hillerityrannilla oli orjanaan urosmäyrä, jonka erikoisuutena oli leveä, kullankeltainen raita päälaella. Swartt Kuusikynsi kutsui häntä Rapamahaksi. Kun tyranni oli määrännyt mäyrän vartioimaan puuhun kiinni jäänyttä tornihaukkaa, mäyrä vapautti linnun ja haukka mäyrän.
Mäyrä hyökkäsi tuholaisten leiriin vahingoittaen myös Swartt Kuusikynttä. Sen jälkeen mäyrä pakeni mukanaan ystävänsä tornihaukka Tuulisiipi. Haavoittunut hilleripäällikkö vannoi kostoa mäyrälle, juuri niin kuin mäyrä hillerillekin. Tuholaisten sotajoukko lähti kohti itää hankkimaan lisäjoukkoja. Swartt murhasi sotavaltias Länkisäären ja sai tietämättään vaimokseen Länkisäären tyttären Sinimarjan. Tuulisiipi antoi ystävälleen uuden nimen Päivänsäde Nuijamäyrä. Parivaljakosta tuli sittemmin tuhoeläinten kauhu. Ystävykset vapauttivat siili- ja myyräperheen kettujen piirityksestä ja jäivät asumaan vähäksi aikaan kiitollisten perheiden luokse.
Myöhemmin Päivänsäde Nuijamäyrä lähti kohti Salamandastronia, Liekkiliskon vuorta. Salasmandastronia asuttavat maineikkaat kaukopartiojänikset. Vuorta hallitsevat mäyrävaltiaat. Entisen valtiaan kuoltua vuorelle saapuu hetken kuluttua uusi valtias - aivan kuten oli ennustettu. Päivänsäteestä tuli vuoren uusi valtias. Swartt Kuusikynnen vaimo Sinimarja synnytti keskitalvella pojan ja kuoli kohta synnytyksen jälkeen. Poikanen joutui Redwallin luostariin, jossa vanha mäyrä Bella ja abbedissa Meriam antoivat hänelle nimen Verho. Nuori hiirineito Muratti otti Verhon kasvatuksen tehtäväkseen. Verho ei kuitenkaan sopeutunut luostarielämään, vaan varasteli tavaroita. Hillerinuorukaisen yritettyä myrkyttää siili Myrtin, hänet karkotettiin luostarista. Muratti lähti seuraamaan myyräystävänsä Tonkelin kanssa Verhoa.
Swartt Kuusikynsi saapui tuholaisjoukkionsa Salamandastron-vuorelle, mutta ei onnistunut valtaamaan sitä. Ankaran taistelun jälkeen tuholaiset pakenivat. Verivihan valtaan joutunut Päivänsäde Nuijamäyrä lähti seuraamaan heitä yksin. Kettuparantaja ja ennustaja Belladonna surmasi tiedustelumatkalla olleen Tuulisiiven ja joutui sitten itse mäyrävaltiaan surmaamaksi. Verho löysi isänsä Swarttin ja tämän sotajoukon. Myöhemmin Verho joutui isänsä surmaamaksi estäessään tätä surmaamasta Murattia. Päivänsäde tappoi Swartt Kuusikynnen taistelussa. Muratti ja Tonkeli palasivat Redwallin mukanaan Päivänsäde. Mäyrävaltias tapasi luostarissa äitinsä Bellan ja asui siellä tämän kuolemaan saakka.
Wiljo-Kustaa Kuuliala

Wiljo-Kustaa Kuuliala (sukunimi vuoteen 1914 Nurminen; 20. huhtikuuta 1891 Pälkäne – 28. marraskuuta 1958 Riihimäki) oli teologian tohtori, rovasti ja Riihimäen kirkkoherra. Hän oli kokoomuksen kansanedustajana 1920- ja 1930-lukujen vaihteessa. Kuuliala harrasti myös Hämeen paikallishistorian tutkimusta ja julkaisi aiheeseen liittyen useita kirjoja.
Kuulialan vanhemmat olivat rusthollari Benjamin Nurminen ja Aliisa Augusta Rapola. Hän pääsi ylioppilaaksi 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1914, teologian kandidaatiksi 1919 sekä teologian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1932. Papiksi Kuuliala vihittiin 1919.
Kuuliala oli ylimääräisenä pappina Raumalla ja Iissä 1919 sekä Orivedellä 1919–1920. Hän toimi vielä Kalvolan vt. kirkkoherrana 1920–1921 ja ylimääräisenä pappina Sääksmäellä 1921 ennen tuloaan Riihimäen vt. kirkkoherraksi 1922. Riihimäen kirkkoherrana Kuuliala oli sitten vuosina 1923–1958. Hän oli myös Tampereen tuomiokapitulin asessorina 1939–1946 ja Lohjan rovastikunnan lääninrovastina 1940–1948 sekä hoiti Antrean seurakunnan vt. kirkkoherran tehtäviä 1948–1949.
Kuuliala oli kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1927–1933 edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli jäsenenä myös Riihimäen kauppalanvaltuustossa ja osallistui vuoden 1933 kirkolliskokoukseen.
Kuuliala oli naimisissa vuodesta 1919 Inkeri Kyllikki Leivon kanssa.