Burkina Faso

Historia

Burkina Fason varhaista historiaa tunnetaan vain paloittain. Luoteisosassa on jäänteitä pysyvästä asutuksesta noin vuodelta 1000 eaa. Maan eteläosassa lobien alueella on vaikuttavia raunioita, joiden rakennusajasta ei ole tietoa.
Burkina Fasoa hallitsivat 1500-luvun alusta suurimmaksi osaksi mosit, joiden valtakunnan pääkaupunkina oli Ouagadougou. Mosit olivat tärkeä poliittinen voima ja puolustivat aluettaan ja perinteistä animistista uskoaan islamilaisilta fulaneilta. Ranskalaiset joukot kuitenkin kukistivat mosit vuonna 1895 ja tekivät alueesta Ranskan siirtomaan.
Burkina Fasoa hallittiin välillä osana Norsunluurannikkoa, mutta vuonna 1947 se erotettiin Ylä-Voltan siirtomaaksi. Ylä-Voltasta tuli autonominen tasavalta 11. joulukuuta 1958 ja se itsenäistyi 5. elokuuta 1960. Itsenäistymisen jälkeen presidentti Maurice Yaméogo ja hänen johtamansa ”Voltalaisten demokraattinen liitto” (UDV) perustivat maahan yksipuoluejärjestelmän. Laajojen levottomuuksien jälkeen armeija kuitenkin kaatoi Yaméogon hallinnon 1966. Everstiluutnantti Sangoulé Lamizana nousi maan johtoon, ensin sotilashallinnon johtohahmona ja vuodesta 1970 presidenttinä. Lamizanan presidenttiyttä jatkettiin avoimissa vaaleissa 1978, mutta 25. marraskuuta 1980 eversti Saye Zerbon johtama sotilaskaappaus syrjäytti Lamizanan. Uudet vallankaappaukset toivat valtaan ensin Jean-Baptiste Ouédraogon 7. marraskuuta 1982 ja sitten kapteeni Thomas Sankaran 4. elokuuta 1983. Jännitteet rajanaapuri Malin kanssa purkautuivat joulupäivänä 1985 alkaneeseen viiden päivän rajasotaan (”Joulusota”), joka vaati noin 100 kuolonuhria.
Vasemmistolainen Sankara murhattiin 15. lokakuuta 1987 Blaise Compaorén järjestämässä uudessa sotilaskaappauksessa. Burkina Faso siirtyi 1990-luvun alussa monipuoluejärjestelmään ja vapaisiin vaaleihin, mutta Compaoré ja hänen johtamansa ”Demokratian ja edistyksen kongressi” (CDP) ovat säilyttäneet asemansa maan johdossa.
Vuoden 2011 helmi- maaliskuussa oli Burkina Fasossa poliittisia levottomuuksia. 22. helmikuuta pääkaupungissa oli levotonta opiskelijan kuoltua poliisin käsiin. Maaliskuun 15. sotilaat osoittivat mieltään pääkaupungissa maksamattomien asumistukien johdosta. Myös Bobo-Diulassossa ja Koudougoussa oli mielenosoituksia. Bobo-Diulassossa viljelijät osoittivat mieltään maataloustuotteiden alhaisia myyntihintoja vastaan ja jälkimmäisessä kaupungissa kauppiaat  protestoivat liikepaikkojen sulkemista vastaan. Mielenosoittajien silmätikkuna oli myös presidentin hankkima suuri henkilökohtainen varallisuus, kuten uusi lentokone.
Vuosina 2013 ja 2014 presidentti Compaoré pyrki uudistamaan maan hallintoa. Vastustajat arvelivat hänen valmistelevan oman valtakautensa jatkoa ja protestoivat näyttävästi.
28. lokakuuta vuonna 2014 Ouagadougoussa puhkesi mielenosoituksia. Mielenosoittajat vastustivat presidentti Compaorén aikeita jatkaa virassaan. He sytyttivät parlamenttirakennuksen ja maan television päämajan tuleen. Kansanedustajat kieltäytyivät vahvistamasta presidentin lakiehdotusta. 31. lokakuuta 2014 Compaoré jätti virkansa, jota oli hoitanut 27 vuotta, ja lähti maanpakoon Norsunluurannikolle. 
Sotilasjuntan jälkeen väliaikaiseksi siviilipresidentiksi nimitettiin entinen ulkoministeri Michel Kafando. Hän torjui uuden kaappausyrityksen syksyllä 2015 ja luovutti vuoden lopussa vallan seuraajalleen, marraskuun presidentinvaaleilla valitulle Roch Marc Christian Kaborélle.

Politiikka

Burkina Faso on semipresidentiaalinen tasavalta. Presidentti valitaan perustuslain mukaan joka viides vuosi. Ennen valtakausi oli seitsemän vuotta, mutta vuonna 2000 tehdyn perustuslakiuudistuksen myötä sitä lyhennettiin kahdella vuodella. Blaise Compaorén pitkän valtakauden, vallankaappauksen ja väliaikaishallinnon jälkeen presidentinvaalit pidettiin 29. marraskuuta 2015. Vaalit voitti Roch Marc Christian Kaboré ja hän aloitti presidenttinä 29. joulukuuta.
Maan yksikamariseen parlamenttiin valitaan 127 edustajaa. Marraskuun 2015 vaalien jälkeen paikkajako on MPP 55, UPC 33, CDP 18, Union for Rebirth/Sankarist Party 5, ADF-RDA 3 ja muut puolueet 13 paikkaa.
Burkina Fasosta on raportoitu hallituksen organisoimasta väkivallasta tiedotusvälineiden edustajia ja oppositiopoliitikkoja kohtaan, joten maata ei voi pitää täysin vapaana.

Hallinnollinen jako

Burkina Faso jakaantuu 13 alueeseen, jotka jakautuvat 45 provinssiin ja provinssit edelleen 301 departementtiin.

Talous

Burkina Faso on yksi maailman köyhimmistä maista. Noin 80 % asukkaista tulee toimeen omavaraisviljelyllä. Kuivuus, hedelmätön maaperä, infrastruktuurin puutteet ja heikko lukutaitoisuus sekä talouden riippuvaisuus ulkoisten tekijöiden heilahteluista ovat pitkäaikaisia ongelmia.
Monet burkinalaiset käyvät naapurimaissa töissä ja lähettävät rahaa kotiin. Naapurimaiden talousongelmat vaikuttavat siksi suoraan monen burkinalaisen perheen toimeentuloon.
Burkina Fasossa on vain vähän luonnonrikkauksia ja heikosti teollisuutta. Yksi tärkeimmistä vientituotteista on puuvilla, jota muiden lähiseudun maiden kanssa viedään yhteistyössä länsimaihin.
Vuonna 2014 bruttokansantulo asukasta kohti oli 1700 dollaria. Vuonna 2009 köyhyysrajan alla eli 46 % asukkaista. Vuonna 2015 aikuisista vain 36 % osasi lukea.

Väestö

Heinäkuussa 2014 Burkina Fasossa arvioitiin elävän 18 365 123 henkeä. Vuoden 2006 arvion mukaan väestöstä muslimeja on 60,5 %, katolisia 19 %, animisteja 15,3 %, protestantteja 4,2 %, muita 0,6 % ja uskonnottomia 0,4 %. Kristinusko on keskittynyt paljolti kaupunkeihin.
Noin 94 % burkinafasolaisista kuuluu nigeriläis-kongolaisia kieliä puhuviin kansoihin. Gurilaisen ryhmän kieliä puhuvat mosit ja heidän sukukansansa dagarit, biriforit, nankanset ja kusasit asuvat maan keskiosassa Valkoisen Voltan alueella. He muodostavat yhteensä noin puolet väestöstä. Lobit asuvat maan lounaisosassa ja bobot Malin rajaseudulla Bobo-Dioulasson koillispuolella. Grusit sukukansoineen elävät Ghanan rajaseuduilla, gurmat kaakossa Beninin rajalla, senufot lännessä sekä Kankalaban tasangolla, dogonit Bandiagaran vuoristoseudulla. Mandelaisen ryhmän kieliä puhuvat samot, soninket ja djulat asuvat maan luoteisosassa erillisinä ryhminä gurilaisten kansojen joukossa, bisat Valkoisen Voltan varrella lähellä Ghanan rajaa. Atlanttiseen kieliryhmään kuuluvat maan luoteisosassa asuvat fulbet.
Maan pohjoisosan puoliautiomaata asuttavat paimentolaisuutta harjoittavat tuaregit ja heidän länsipuolellaan songhait. Kaupungeissa on hausoja, libanonilaisia ja ranskalaisia.
Vuonna 2012 arvioitiin, että HIVin kantajia oli noin prosentti aikuisväestöstä, kaikkiaan noin 110 000 henkeä. Antiretroviraalilääkitystä sai noin 36 000 henkeä. Lääkitystilanne oli parantunut huomattavasti, vuonna 2007 lääkettä sai 17 000 henkeä. Vuoden 2013 raportissa arvellaan, että maa ei varmaankaan saavuta 80 % lääkityspeiton tavoitetta vuoteen 2015 mennessä.
Aivokalvontulehdus on surmannut satoja ihmisiä mm. vuosina 1996, 2001 ja 2006.

Musiikki ja kirjallisuus

Burkina Fason jokaisella etnisellä ryhmällä on omat musiikkiperinteensä. Maan kansallislaulu on Thomas Sankaran Une Seule Nuit.
Ouagadougoussa sijaitsee kansallinen musiikkimuseo, jossa säilytetään muun muassa useita uniikkeja burkinafasolaiselle musiikkikulttuurille ominaisia soittimia.
Niin suuri osa väestöstä on pitkään ollut lukutaidottomia, että suullinen perinne on ollut keskeisessä osassa tarinoiden siirtämisessä sukupolvelta toiselle. Monilla etnisillä ryhmillä on ollut erityisiä tarinankertojia, toisissa ryhmissä perustarinat opetetaan nuorille aikuistumisen yhteydessä. Varsinaista kirjallista perinnettä edustavat  Augustin Sondé Coulibally, Jean Baptiste Somé ja Monique Ilboudo.

Elokuva

Burkina Fason pääkaupunki, Ouagadougou, on ollut merkittävä afrikkalaisen elokuvateollisuuden kannalta. Siellä myös järjestetään vuosittain afrikkalaiset elokuvafestivaalit. Tunnetuimpiin burkinafasolaisiin elokuvaohjaajiin kuuluu muiden muassa Idrissa Ouédraogo.

Urheilu

Burkina Fason ehkä suosituin urheilulaji on jalkapallo, jota harrastaa maassa arviolta 600 000 ihmistä. Maan miesten edustusjoukkue ei ole selviytynyt maailmanmestaruuskilpailuihin kertaakaan, mutta oli vuoden 1998 Afrikan-mestaruuskilpailuissa neljäs. Burkina Faso on osallistunut olympialaisiin yhteensä seitsemän kertaa vuoden 1972 kisoista lähtien, mutta ei ole voittanut yhtäkään mitalia.
Jalkapallon lisäksi myös yleisurheilu on saanut suosiota Burkina Fasossa. Maan edustajat eivät ole saaneet suurta menestystä MM- tai olympiakisoissa, mutta se on saanut muutamia mitaleita Afrikan-mestaruuskilpailuista. Kansainvälisellä tasolla menestynyt, nykyisin Belgiaa edustava pikajuoksija Élodie Ouédraogo on syntyperältään burkinalainen.