google/wiki40b huggingface dataset:
Woodrow Wilson

Akateeminen ura

Wilson valmistui Princetonin yliopistosta ja toimi lakimiehenä jonkin aikaa, mutta kääntyi politologian opiskelujen puoleen väitellen tohtoriksi Johns Hopkinsin yliopistosta.
Hän opetti lakia Princetonissa, Bryn Mawr Collegessa ja Wesleyan Universityssä Connecticutissa.

Wilsonin ulkopolitiikka

Vuonna 1915 Wilsonin johdolla Yhdysvallat hyökkäsi Haitiin ja miehitti maata vuoteen 1934 asti
Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä Wilson pyrki pitämään maansa sodan ulkopuolella. Saksalaisten suorittamasta matkustajalaiva RMS Lusitanian upottamisesta (toukokuu 1915) alkaen Yhdysvalloissa voimistui vaatimus, että sotaan on osallistuttava. Toukokuussa 1916 Wilson totesi, että Yhdysvaltojen saattaa olla pakko liittyä sotaan, jotta se saadaan loppumaan. Samalla hän ehdotti kansainvälisen rauhanjärjestön perustamista. Kun Saksa ilmoitti aloittavansa Atlantilla rajoittamattoman sukellusvenesodan, Yhdysvallat katkaisi 3. helmikuuta 1917 diplomaattisuhteet Saksaan. Yhdysvallat julisti sodan Saksalle 6. huhtikuuta 1917 ja toukokuussa sen joukkoja alkoi saapua länsirintamalle.
Sota päättyi Saksan antautumiseen marraskuussa 1918. Sen jälkeen alkoivat neuvottelut rauhanehdoista. Wilson esitti jo 8. tammikuuta 1918 Neljäntoista kohdan ohjelman, jossa sotaan johtaneita syitä pyrittiin ratkaisemaan, eikä ohjelmassa ollut erityisiä rangaistuksia Saksalle. Rauhaa solmittaessa alkuvuonna 1919 Ranska ja Britannia kuitenkin vaativat kovia rauhanehtoja Saksalle, ja lopullinen Versailles’n rauha 1919 oli Ranskan ja Britannian vaatimusten mukainen. Wilsonin ajatus rauhanjärjestön perustamisesta toteutui, kun Kansainliitto perustettiin 25. tammikuuta 1919, mutta hänen pettymyksekseen Yhdysvallat ei liittynyt sen jäseneksi.
Wilson sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1919 Kansainliiton perustamisesta.
Senaattori Borahin mukaan Wilson käyttäytyi tuohon aikaan kuin ”maailman presidentti”.
Lea Schüller

Lea Schüller (s. 12. marraskuuta 1997) on saksalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Saksan maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 17 maaottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia. Maaleista neljä syntyi MM-karsintaottelussa Tšekkiä vastaan huhtikuussa 2018. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa kahdessa ottelussa ja tuli vaihtopelaajana kentälle kahdessa ottelussa. Hän teki maalin puolivälieräottelussa Nigeriaa vastaan. Schüller esiintyi ensimmäisen kerran maajoukkueessa lokakuussa 2017 Islantia vastaan.
Schüller edustaa Bundesliigassa Essenin joukkuetta.
Kultabassokerho

Kultabassokerho on Bassoradion suomalaisen rap-musiikin erikoisohjelma. Sitä on lähetetty lauantaisin vuosina 2007–2019. Kultabassokerhoa ovat tehneet DJ Sir Jake, MC Jii-Pee, HC Tuomas, DJ Blublo, McLaren ja Romantico Carlito, Zapasnik, Juno, Solonen, VilleGalle ja Taru Sassi.
Suvi Selvenius

Suvi Meri Elina Selvenius (o.s. Myllymäki, s. 7. kesäkuuta 1980 Kokkola) on suomalainen 800:n ja 1 500 metrin juoksija.
Selvenius karsiutui 800 metrin alkuerissä Münchenin EM-kisoissa 2002, Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa 2007, Pariisin sisäratojen EM-kisoissa 2011 ja Helsingin EM-kisoissa 2012.
Helsingin Kisa-Veikkoja edustava Selvenius on voittanut viisi henkilökohtaista ulkoratojen Suomen mestaruutta. Hänen valmentajansa on Antti Loikkanen.
Almir Kajumov

Otteluiden manipulointiepäilyt

Toimiessaan erotuomarina Vuonna 2009 Kajumovin epäiltiin manipuloineen ZSKA Moskovan ja FK Moskovan välisen ottelun tulosta tšetšeenimafian haluamalla tavalla. Kajumov jätti ottelussa muun muassa tuomitsematta selvän rangaistuspotkun ZSKA:lle. ZSKA:n tappio aiheutti myös espanjalaisvalmentaja Juande Ramosin erottamisen joukkueen päävalmentajan paikalta. Muutamaa viikkoa ottelun jälkeen Kajumov yritti hypätä seitsenkerroksisen moskovalaisen asuinrakennuksen katolta. Poliisi onnistui kuitenkin suostuttelemaan hänet alas ja Kajumov toimitettiin psykiatriseen hoitoon.
William Thomas Turner

William Thomas Turner (23. lokakuuta 1856 – 23. kesäkuuta 1933) oli RMS Lusitanian kapteeni silloin kuin alus upposi saksalaisten U-20-sukellusveneen torpedon iskusta.
Caerphillyn linna

Arkkitehtuuri

Suorakulmaisia sisintä ja keskistä alueita ympäröivät vallihaudat. Kaksikerroksinen itäinen porttihuone on sisäpihan pääsisäänkäynti ja linnoituksen vahvimmin puolustettu osa, nykytilassa se on raunioina.
Jedwabnen joukkomurha

Jedwabnen joukkomurha on heinäkuussa 1941 tapahtunut pogromi, jossa huomattava osa puolalaisen Jedwabnen kylän juutalaisväestöstä tapettiin. Joukkomurhassa monet uhrit poltettiin elävältä, ja sen suorittivat ilmeisesti Jedwabnen sekä lähikylien asukkaat. Saksalaisten osallistumisesta murhaan kiistellään yhä.

Joukkomurha

Saksan hyökkäyksen edetessä itärintamalla perustettiin erityisiä osastoja (Einsatzgruppen), joiden tehtävä oli tuhota miehitettyjen alueiden juutalaiset. Heinäkuussa 1941 suurin osa Jedwabnen noin 2 500 asukkaan kylän juutalaisväestöstä murhattiin. Paikalla oli myös jonkin verran juutalaisia muista kaupungeista.
Aamulla 10. heinäkuuta Jedwabnen kylän juutalaiset pakotettiin kodeistaan kylän keskusaukiolle, jossa heitä pahoinpideltiin. Noin 40–50 juutalaisen ryhmä, johon kuului myös paikallinen rabbi, joutui sen jälkeen tuhoamaan Vladimir Leninin patsaan, joka oli pystytetty kylään neuvostomiehityksen aikana. Tämän jälkeen juutalaiset tapettiin, ja osia monumentista heitettiin joukkohautaan.
Vähän myöhemmin (eri todistajien mukaan yhdestä muutamaan tuntiin) useimmat jäljelle jääneistä juutalaisista pakotettiin erääseen latoon. Monia lyötiin ja tapettiin matkalla. Lato sytytettiin sitten palamaan, ja sen sisälle suljetut ihmiset paloivat elävältä.
Tätä elävältä polttoa käytettiin uudelleen lavastettuna alkukuvana holokaustia yhden perheen näkökulmasta kuvanneessa, yhdeksäntuntisessa televisiosarjassa Polttouhrit.
Holokaustin rikoksia tutkivan Instytut Pamięci Narodowej -järjestön (IPN) mukaan joukkomurhassa kuoli ainakin noin 380 ihmistä. Professori Jan Tomasz Gross on aiemmin arvioinut uhrien lukumääräksi 1 600, mutta IPN pitää tätä lukua hyvin epätodennäköisenä.

Tutkimukset

Monien vuosien ajan uskottiin, että Jedwabnen joukkomurhan takana oli jokin saksalainen Einsatzgruppe. Vuonna 2001 puolalais-amerikkalainen historioitsija Jan Tomasz Gross julkaisi tapahtumasta yksityiskohtaisen tutkimuksen nimellä Sąsiedzi (Naapurit). Siinä hän kuvasi joukkomurhaa pogromiksi ja väitti, että Jedwabnen juutalaisten kuolemasta olivat vastuussa heidän puolalaiset naapurinsa. Saksalaisilla ei olisi mitään osuutta asiaan.
Kirja herätti Puolassa valtavan kohun. Muun muassa professori Tomasz Strzembosz väitti, että vaikka puolalaiset osallistuivat murhaan, sitä valvoivat saksalaiset.
Huolellisen tutkimuksen jälkeen IPN julkaisi vuonna 2002 raportin, jossa tuettiin Grossin väitteitä, vaikka murhattujen juutalaisten määrää pidettiin Grossin alkuperäistä väitettä huomattavasti matalampana. Sen mukaan paikalla oli myös kahdeksan saksalaista poliisia. Joidenkin todistajien mukaan saksalaisia sotilaita oli paikalla, toisten mielestä ei. Ei-juutalaisten puolalaisten osallistumista murhiin pidetään todistettuna, mutta saksalaisten osuudesta kiistellään edelleen.
Vuonna 2001 Puolan presidentti Aleksander Kwaśniewski pyysi juutalaisilta julkisesti anteeksi Jedwabnen tapahtumia.
John Settergren

Nils Johan (John) Settergren (15. joulukuuta 1868 Lidköping, Ruotsi – 7. elokuuta 1917 Jusowka, Venäjä) oli Suomessa vaikuttanut ruotsalaissyntyinen arkkitehti. Hän työskenteli vuosisadan vaihteessa maineikkaassa Grahn, Hedman & Wasastjerna -arkkitehtitoimistossa.
Settergren opiskeli Tukholman teknillisessä korkeakoulussa ja sen jälkeen Kuninkaallisen taideakatemian rakennuslinjalla. Valmistuttuaan hän työskenteli Ruotsissa professori Isak Gustaf Clasonin arkkitehtitoimistossa, kunnes muutti Suomeen vuonna 1896. Siellä hän oli Grahn, Hedman & Wasastjernan palveluksessa vuodet 1896–1903.
Settergrenin ensimmäinen merkittävä työ oli julkisivujen suunnitteleminen niin sanottuun Argoksen taloon (nyk. Mannerheimintie 1) Helsingissä vuonna 1897. Talon julkisivujen onkin huomattu muistuttavan suuresti Clasonin Tukholman Strandvägenille suunnittelemaa niin sanottua Bünsowin taloa. Argoksen talosta on nykyään jäljellä vain julkisivu; sisätilat purettiin ja rakennettiin kokonaan uudestaan 1980-luvun lopulla, kun rakennus muutettiin osaksi laajennettua Stockmannin tavarataloa.
Settergren piirsi julkisivut myös Helsingin Eteläesplanadille 1899 valmistuneeseen Wasa Aktiebankin taloon.
Vuonna 1903 Settergren perusti oman arkkitehtitoimiston Helsinkiin ja suunnitteli kaupunkiin seuraavan vuosikymmenen alussa useita suuria asuinkerrostaloja. Lisäksi hän teki ajoittain yhteistyötä Mauritz Gripenbergin ja Gustaf Estlanderin kanssa. Settergrenin näyttävimmäksi työksi on sanottu Pernajan Koskenkylään vuonna 1908 valmistunutta Forsbyn kartanon päärakennusta eli ”Forsbyn linnaa”, jonka hän suunnitteli kauppaneuvos Johannes Askolinille. Vuonna 1916 Settergren lähti Venäjän Jusowkaan (nyk. Donetsk Ukrainassa) suunnittelemaan suurta tehdasyhdyskuntaa, mutta kuoli seuraavana vuonna koleraan töiden ollessa vielä kesken.
Kachinit

Historia

Kiinalaisissa lähteissä kachinit mainitaan Yunnanissa asuvana kansana 1300- tai 1400-luvuilta lähtien. Assamissa sijainneessa Ahomin kuningaskunnassa kirjoitetuissa kronikoissa heidät mainitaan jo 1200-luvun alkupuolella. Kachinit elivät läheisissä yhteyksissä shaneihin, joilta he omaksuivat esimerkiksi useita lainasanoja. Kachinipäälliköt hallitsivat omaa kansaansa usein shanhallitsijoiden alamaisina. Kiinassa paikalliset dynastiat puolestaan hallitsivat samanlaisen niin sanotun tusi-järjestelmän kautta, jossa keskusvalta käytti paikallisia päälliköitä paikallisten hallitsemisen välikäsinä. 1700-luvun lopulla kachinit levittäytyivät itään ja länteen, mikä johti välikohtauksiin shanien kanssa. Kachinit ottivatkin haltuunsa sittemmin useita shanien hallitsemia ruhtinaskuntia.
Brittien valloitettua Burman heidän hallintonsa kachinien alueella oli löyhähkö. Toisen maailmansodan jälkeen Burma itsenäistyi vuonna 1948 ja sen osana oli Kachinin osavaltio, joka kattaa suuren osan kachinien asuinalueista Burmassa. Ne Winin johtaman Burman sotilasvallankaappauksen jälkeen vuonna 1962 kachinit ovat tehneet aseellista vastarintaa Myanmarin eli uudelleen nimetyn Burman hallintoa vastaan monien muiden vähemmistöjen tavoin. Näitä yhteenottoja pakoon lähteneiden pakolaisten myötä kachiniyhteisöjä muodostui myös Pohjois-Thaimaahan. Pakolaisia muutti myös Kiinan puolelle, jonne oltiin perustettu jingpojen autonominen alue vuonna 1953.

Kulttuuri

Kachinien perinteinen elinkeino on ollut lähes yksinomaan maanviljely, jota on harjoitettu lähinnä kaskiviljelyksen kautta. Yleisin viljelty kasvi on riisi. Kalastusta harjoitetaan suhteellisen paljon, mutta sillä ei ole juurikaan taloudellista merkitystä. Metsästystä harjoitetaan etenkin kylmempinä kuukausina joulukuusta huhtikuuhun, jolloin maanviljely ei vie paljoa aikaa.
Lähetyssaarnaajien myötä suuri valtaosa kachineista on nykyisin kristittyjä. He kuuluvat protestanttisiin ja katolilaisiin kirkkoihin, joiden välit keskenään ovat usein varsin huonot. Etenkin Burman puolella valtio on pyrkinyt myös käännyttämään heitä buddhalaisuuteen. Kiinan puolella jingpot harjoittavat edelleen pääasiassa perinteistä animismista uskoaan.
Lindin alue

Lindin alue  on yksi Tansanian 30 hallinnollisesta alueesta (mkoa eli region). Se sijaitsee maan kaakkoisosassa.
Alueen pinta-ala on 66 046 neliökilometriä. Vuonna 2005 siellä arvioitiin olevan noin 820 000 asukasta. Alueen pääkaupunki on Lindi. 
Lindin alue on perustettu vuonna 1971. Sen suurin matkailunähtävyys on Selousin suojelualue. Se on alavaa rannikkoseutua, enimmäkseen savannia.
Uskalinlampi (Keuruu)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,6 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kupanjoen valuma-alueella (35.66), jonka Kivijärven alueeseen (35.661) se kuuluu.
Rehuna

Maantietoa

Järven pinta-ala on 8,4 hehtaaria, se on 750 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 150,3 metriä mpy.
Irakin vapautuksen komitea

Irakin vapautuksen komitea (engl. Committee for the Liberation of Iraq (CLI)) on yhdysvaltalainen hallituksesta riippumaton kansalaisjärjestö, jonka tavoitteena oli vapauttaa Irak Saddam Husseinista. Sillä on yhteyksiä oikeistolaisten Project for the New American Century ja American Enterprise Institute -ajatushautomoiden kanssa, jotka ovat vaikuttaneet Yhdysvaltain ulkopoliitikan muotoutumiseen presidentti George W. Bushin aikana. The Washington Postin marraskuussa 2002 julkaiseman artikkelin mukaan komitea pyrkii NATO:n laajentamiseen. Saddam Husseinin kukistamisen jälkeen komitea lopetti tiedottamisensa verkkosivuillaan, mutta sillä on edelleen toimisto.
Ruotsalainen iltapäivälehti Expressen julkaisi artikkelin otsikolla Utrikesminister Carl Bildt till salu, jonka mukaan Ruotsin ulkoasiainministeri Carl Bildt olisi värvätty syksyllä 2002 edistämään suunnitteilla olleen Irakin sodan päämääriä.
Arthur A. Allen

Arthur Augustus Allen (28. joulukuuta 1885 Buffalo, New York - 17. tammikuuta 1964 Ithaca, New York) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Allen opiskeli Cornellin yliopistossa 1904–1908, ja väitteli filosofian tohtoriksi kolme vuotta myöhemmin. Hänen 1914 painetun väitöksensä nimi oli The Red-winged Blackbird: A Study in the Ecology of a Cattail Marsh, ja sitä pidettiin yleisesti tasoltaan erinomaisena.
Vuonna 1911 Allen valittiin johtamaan tutkimusretkeä Kolumbiaan. Siellä hän sairastui malariaan ja joutui palaamaan kotiin huhtikuussa 1912. Seuraavana syksynä hän pääsi opettajaksi Cornelliin, eikä enää koskaan tehnyt työtä muussa organisaatiossa. 1916 hänet nimitettiin lintutieteen apulaisprofessoriksi ja 1926 hänelle myönnettiin täysi professuuri.
Vuonna 1913 Allen avioitui lintutieteilijä Elsa Guerdrumin kanssa, ja heille syntyi viisi lasta. Myöhemmin he tekivät paljon yhteistyötä tutkimuksen alalla ja vetivät yhteisiä opiskelijoiden kesäkursseja.
Allen koulutti ja ohjasi lukuisia tulevaisuuden lintutieteilijöitä, kuten John Emlen, Herbert Friedmann, Ludlow Griscom, Francis Harper, Elizabeth Kingsbury, Claude W. Leister, Harrison F. Lewis, Olin Sewall Pettingill, Jr., Austin L. Rand ja George Sutton.
Allen perehtyi etenkin röyhelöpyyn (Bonasa umbellus) elämään ja kirjoitti useita artikkeleita. Hän julkaisi useita artikkeleita myös muista linnuista ja toimitti BirdLore -nimistä lintulehteä, johon hän laati kymmeniä pakinoita, joista 47 julkaistiin kahtena niteenä: American Bird Biographies (1934) ja The Golden Plover and Other Birds (1939). Hän laati 20 artikkelia linnuista National Geographiciin. Hän kiinnostui valokuvaamisesta ja myöhemmin kaitafilmaamisesta ja lintujen äänittämisestä. 1951 National Geographic julkaisi kokoelman kirjoituksia kirjana Stalking Birds with Color Camera. 1948 Allen teki tutkimuretken Alaskaan, jossa retkikunta löysi ensimmäisen alaskankuovin pesän.
Allen jäi eläkkeelle 1953. Hän oli kouluttanut yli 10 000 opiskelijaa ja yli sata heistä oli suorittanut loppututkinnon.
Taistelukoulu

Taistelukoulu (TaistK, aik. TK) oli vuosina 1927–1992 toiminut Suomen puolustusvoimien oppilaitos, jossa aluksi pidettiin kursseja komppanian päälliköille ja joukkueen johtajille, sekä orientoivia kursseja ja majurikursseja. Taistelukoulu antoi koulutusta ennen sotien alkua 1 207 upseerille ja noin 1 550 kanta-aliupseerille.
Sotien jälkeen Taistelukoulu jatkoi toimintaansa vuonna 1945, ensin Santahaminassa ja sitten Haminassa. Tuusulassa koulu toimi vuodesta 1949 lähtien. Kursseina olivat yleinen komentajakurssi (esiupseerikurssi) sekä kapteenikurssi. Lisäksi pidettiin luutnanttikursseja (jalkaväen yliupseerikurssi), vuoteen 1962 saakka. Esiupseerikurssin kävivät kaikki ne upseerit, jotka eivät käyneet Sotakorkeakoulua. Kapteeni- ja luutnanttikurssin kävivät kaikki jalkaväen upseerit.
Taistelukoulu järjesti myös useita muita jatko-ja erikoiskoulutuskursseja.

Perinteet

Taistelukoulun kunniamarssina on Taistelkaatte.

Nykyhetket

Taistelukoulu lakkautettiin 31. joulukuuta 1992, ja sen toiminnot jatkuvat Helsingissä Maanpuolustuskorkeakoulun jatkotutkinto-osastolla, esiupseerikurssin nimellä. Taistelukoulun kampusalueella Tuusulanjärven rannalla toimii nykyään Puolustusvoimien Palvelukeskuksen toimintoja. Niiden edellinen nimi oli Maanpuolustuskorkeakoulun täydennyskoulutus- ja kehittämiskeskus (TKKK). Myös Itä-Uudenmaan aluetoimisto on kampuksella.
Ludwig Czaczkes

Ludwig Czaczkes (12. syyskuuta 1898 Wien – 4. elokuuta 1992 Wien) oli itävaltalainen säveltäjä, musiikkitieteilijä ja pianisti. Hänet tunnetaan erityisesti Bach-tutkimuksistaan.
Ludwig Czaczkes opiskeli Wienin musiikkiakatemiassa (Akademie für Musik und darstellende Kunst) vuosina 1912–1916, palveli ensimmäisessä maailmansodassa reservivänrikkinä vuodet 1916–1918 ja jatkoi opintojaan sodan jälkeen. Hänen opettajiinsa kuuluivat Emil Sauer (piano), Ferdinand Löwe (orkesterinjohto) ja Josef Marx (sävellys). Hän opiskeli myös musiikintutkimusta Wienin yliopistossa Guido Adlerin johdolla vuodesta 1921 alkaen ja esiintyi konserttipianistina. Hän opetti musiikkiakatemiassa pianonsoittoa vuosina 1923–1931; professuuri hänelle myönnettiin vuonna 1927.
Juutalaisen syntyperänsä vuoksi Czaczkes joutui lähtemään Itävallasta Turkkiin vuonna 1937; hän opetti pianonsoittoa Ankaran konservatoriossa vuosina 1937–1949 ja palasi sitten Itävaltaan professoriksi entiseen oppilaitokseensa (1949–1968). Hänet kutsuttiin vuonna 1968 Japaniiin hoitamaan professuuria.
Czaczkesin tunnetuin musiikkitieteellinen tutkimus lienee J. S. Bachin Hyvin viritettyä klaveeria käsittelevä teos Analyse des Wohltemperierten Klaviers: Form und Aufbau der Fuge bei Bach.
Czaczkesin puoliso oli oopperalaulaja Dolly Lorenz.
Scirè (S527)

Palvelus

Alus on palveluksessa 2015.
Disarmonia Mundi

Disarmonia Mundi on melodista death metallia soittava yhtye Torinosta, Italiasta.

Historia

Disarmonia Mundin perusti Ettore Rigotti vuonna 2000. Monista jäsenvaihdoksista huolimatta yhtye julkaisi esikoisalbumi Nebularium vuonna 2001 täysin Rigottin itsensä tuottamana. Jäsenongelmista johtuen Nebularium-levyn promootiokeikkoja ei voitu toteuttaa.

Uudet jäsenet

Yhtyeen jäljellä olleet alkuperäisjäsenet Ettore Rigotti ja Mirco Andreis saivat vahvistusta, kun Claudio Ravinale liittyi yhtyeeseen. Kolmikko alkoi työstää uutta materiaalia yhdessä entisen laulajansa Benny Bianco Chinton, kanssa. Chinto sanoitti ja sävelsi uudet kappaleet, minkä johdosta Disarmonia Mundi kirjoitti sopimuksen Scartlet Recordsin kanssa.
Disarmonia Mundi etsi kuitenkin edelleen vierailevaa laulajaa, ja Ettore Rigotti otti yhteyttä Soilworkin laulajaan Björn Stridiin. Fragments Of D-Generation -albumin jälkeen he päättivät kuvata ”Red Clouds” -kappaleesta musiikkivideon. Kun Strid meni takaisin Ruotsiin tekemään Soilworkin albumia Stabbing the Drama, Ettore ja Claudio alkoivat valmistella materiaalia kolmatta albumia varten. Sen sovittiin olevan Björn Stridin viimeinen albumi vierailevana laulajana yhtyeessä, ja Strid lauloikin siksi vain alle puolet albumin kappaleista.

Mind Tricks

Kun Rigotti ja Ravinale tekivät uutta levyä, Andreis päätti erota bändistä keskittyäkseen muihin asioihin. Ettore ja Claudio tekivät enimmän osan seuraavasta albumista kolmessa viikossa. Mirco kuitenkin kuvasi Mind Tricks -levyn singlebiisin "Celestial Furnacen" musiikkivideon.
Darja Poljudova

Darja Vladimirovna Poljudova (s. 4. helmikuuta 1989 Quvasoy, Uzbekistan) on venäläinen bloginpitäjä ja vasemmistolainen kansalaisaktivisti. Hän asuu Krasnodarissa.
Poljudova kritisoi Venäjän viranomaisten toimintaa ja Krimin liittämistä Venäjään. Hän on osallistunut myös mielenosoituksiin, joissa hän on joutunut useasti pidätetyksi.

Tuomio

Poljudova oli ensimmäinen, joka sai syytteen ja tuomittiin keväällä 2014 voimaan tulleen separatismipykälän perusteella. Hänet pidätettiin elokuussa 2014 ”kehottamisesta Venäjän federaation alueellista koskemattomuutta loukkaaviin toimiin” (separatismisyyte) ja ”kehottamisesta ääritoimintaan” (ekstremismisyyte).
Syytteet tulivat Poljudovan VKontakte-sivullaan julkaisemista Ukrainaan liittyviä jutuista. Separatismisyyte tuli siitä, että hän jakoi toisen käyttäjän asiattoman kommentin, joka käsitteli Krasnodarin etnisten ukrainalaisten väitettyjä vaatimuksia liittyä osaksi Ukrainaa. Kehottamisena ääritoimintaan viranomaiset pitivät Poljudovan itsestään julisteen kanssa julkaisemaa valokuvaa. Julisteessa luki "Ei sotaa Ukrainaan, vaan vallankumous Venäjälle!" Toinen ääritoiminnaksi tuomittu teko oli Poljudovan kommentti, jonka mukaan tilanne Venäjällä on sietämätön ja venäläisten pitäisi seurata Maidanin aktivistien esimerkkiä, mennä kaduille ja kaataa hallitus.
Poljudova tuomittiin kahden vuoden vankeuteen oikeudenkäynnissä 21. joulukuuta 2015. Ihmisoikeusjärjestö Amnesty pitää Poljudovaa tuomion vuoksi mielipidevankina ja kampanjoi hänen vapauttamisensa puolesta ja ilmaisunvapauden puolesta Venäjällä.
Ariel Dorfman

Ariel Dorfman (s. 6. toukokuuta 1942 Buenos Aires, Argentiina) on chileläinen kirjailija. 
Roman Polański on ohjannut hänen tunnetuimmasta näytelmästään La muerte y la doncellasta elokuvan Yö ei tunne armoa (1994).
Dorfman syntyi juutalaiseen perheeseen, joka muutti ensin Yhdysvaltoihin ja vuonna 1954 Chileen. Hän opiskeli Chilen yliopistossa, jonka professoriksi itse myöhemmin nousi Hän sai Chilen kansalaisuuden 1967. 
Dorfmaninkin tukema Salvador Allenden hallitus Chilessä kaadettiin vuonna 1973. Augusto Pinochetin noustua valtaan Dorfman joutui maanpakoon. Hän on opettanut vuodesta 1985 Duken yliopistossa Yhdysvalloissa ja asuu nykyisin sekä Yhdysvaloissa että Chilessä.
Dorfman on kirjoittanut runsaasti myös muuta kuin näytelmiä. Teoksista tunnetuimpiin kuuluu poleeminen Kuinka Aku Ankkaa luetaan: imperialistinen ideologia Disneyn sarjakuvissa (alkuteos Para leer al pato Donald, 1971). 
Dorfman on naimisissa kroatialaisen Angelica Malinarichin kanssa, ja hänellä on pojat Joaquin ja Rodrigo.
Pirkko-Liisa Lehtosalo-Hilander

Pirkko-Liisa Lehtosalo-Hilander, o.s. Lehtosalo (s. 9. kesäkuuta 1934 Lahti) on suomalainen arkeologi ja filosofian tohtori. Hän on Suomen kansainvälisesti tunnetuimpia arkeologeja ja on erikoistunut tutkimaan Suomen rautakautta, erityisesti Euran aluetta. Lehtosalo-Hilanderille myönnettiin vuonna 2015 H. G. Porthan -mitali arvokkaasta elämäntyöstä tutkijana ja esihistorian elävöittäjänä.

Henkilöhistoria

Lehtosalo-Hilander  syntyi vaatturimestari Kaarle Lehtosalon ja Bertha Elisabeth Sutiosen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1968 on Rauno Kalevi Hilander. Lehtosalo-Hilander tuli ylioppilaaksi 1954 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1967. Filosofian tohtoriksi hän väitteli Helsingin yliopistossa 1982. Lehtosalo-Hilander tunnetaan erityisesti vuosina 1969–1992 Luistarin kalmistossa suorittamistaan kaivauksista. Eurassa sijaitseva kalmisto on Suomen suurin ja merkittävin rautakautinen hautapaikka. Kolmiosaisen väitöskirjansa Luistarin kaivauksista hän julkaisi vuonna 1982 ja sarjan neljäs osa valmistui vuonna 2000. 1970-luvulla Lehtosalo-Hilander oli mukana suunnittelemassa tunnettua Euran emännän pukua, joka valmistettiin hänen Luistarissa avaamansa ja tutkimansa ns. Euran emännän haudan löytöjen perusteella.  Luistari-tutkimuksensa ohella Lehtosalo-Hilander on tutkinut myös useita muita muinaisjäännöksiä Lounais-Suomessa sekä muun muassa Vartiokylän linnavuorta Helsingissä.  
Lehtosalo-Hilander on työskennellyt arkeologina Suomessa sekä Helsingin yliopiston että Museoviraston palveluksessa, samoin kuin Suomen Akatemian tutkijana. Turun yliopistossa hän on ollut tuntiopettaja sekä vs. ja va. professori. Hän on toiminut tuntiopettajana myös Taideteollisessa korkeakoulussa. Ruotsin Riksantikvarieämbetetin tutkimusapulainen Tukholmassa Lehtosalo-Hilander oli 1960-luvun lopussa.