google/wiki40b huggingface dataset:
Kerimäki

Kylät

Alakuona, Anttola, Haapalahti, Haapaniemi, Hevossalo, Hälvä, Jouhenniemi (Kirkonkylä), Karvila, Kattilamäki, Kerimäki, Kumpuranta, Kuokkala, Laakkola, Luotojärvi, Lötjölä, Louhi, Makkola, Moiniemi, Nojanmaa, Paakkunala, Paasniemi, Pihlajaniemi, Pitkälä, Raikuu, Rauvanniemi, Riikola, Ruokojärvi, Ruokolahti, Ruokoniemi, Simpala, Toroppala, Vuokala, Yläkuona, Silvola

Liikenne

Kunnan kautta kulkee Juvan ja Parikkalan välinen valtatie 14, josta erkanee Kiteen ja Kerimäen välinen kantatie 71.
Parikkalan, Savonlinnan ja Huutokosken välinen rautatie kulkee Kerimäen lounaisosassa. Savonlinnan ja Parikkalan välillä kulkevat taajamajunat pysähtyvät Kerimäen rautatieasemalla, josta on etäisyyttä Kerimäen kirkonkylälle noin 13,5 kilometriä ja Anttolan kylään noin 3,5 kilometriä.
Savonlinnan lentoasemalle on etäisyyttä Kerimäen kirkonkylästä noin 25 kilometriä ja kunnanrajalla sijaitsevasta Makkolan kylästä noin neljä kilometriä. Lentokenttä ja -asema sijaitsevat Savonlinnan puolella.

Elinkeinot

Kunnan työvoimasta sijoittuu alkutuotantoon 11 %, teollisuuteen ja rakentamiseen 27 % ja palveluihin 62 %.
Kerimäen Makkolan kylässä sijaitsee Muhosen maatila ja tilaleipomo. Luomuliitto on valinnut Muhosen maatilan vuoden 2008 luomutilaksi. Kerimäki tunnetaan myös Puruveden muikusta.
Ari Angervo

Mauri Arijoutsi (Ari) Angervo (s. 11. heinäkuuta 1944 Mikkeli) on suomalainen viulisti, kapellimestari ja musiikkipedagogi.

Ura

Angervo valmistui ylioppilaaksi vuonna 1962 ja opiskeli Helsingin yliopistossa vuosina 1963–1965 ja Sibelius-Akatemiassa 1963–1970. Lisäksi hän opiskeli Tukholmassa 1968–1970 ja Leningradissa 1973–1974. Hänen opettajinaan toimivat Onni Suhonen viulunsoitossa, András Mihály, Mieczysław Horszowski ja György Ligeti kamarimusiikissa sekä Jorma Panula ja Arvid Jansons orkesterinjohdossa.
Angervo toimi Suomen Kansallisoopperan viulunsoittajana 1965–1975, josta vuodet 1968–1975 ensimmäisenä konserttimestarina. Hän oli Sibelius-Akatemian viulunsoiton ja orkesterikoulutuksen opettaja vuosina 1968–1996 ja Länsi-Helsingin musiikkiopiston viulunsoiton opettaja 1977–1996. Vuosina 1994–2000 Angervo oli orkesterinjohtamisen lehtori Oulun Konservatoriossa ja 2004–2005 Oulun ammattikorkeakoulun viulunsoiton, kamarimusiikin ja orkesterinjohdon yliopettaja. Hän on toiminut myös Pirkanmaan ammattikorkeakoulun viulunsoiton yliopettajana vuosina 1999–2008, Tampereen ammattikorkeakoulun viulunsoiton yliopettajana vuosina 2008–2012 ja Hetan musiikkipäivien taiteellisena johtajana 2007–2013.
Angervo piti viuluensikonserttinsa vuonna 1970, minkä jälkeen hän on esiintynyt konserttisolistina ja kamarimuusikkona erityisesti Suhonen- ja Voces Intimae -kvartettien jäsenenä. Angervo on esiintynyt muun muassa Tukholmassa, Liègessä, Lontoossa, Edinburghissa, Glasgow’ssa, Budapestissa ja Bukarestissa. Vuonna 1973 hän sai Liègen kansainvälisessä kvartettikilpailussa kolmannen palkinnon ja vuonna 1977 Yleisradion kvartettikilpailussa ensimmäisen palkinnon.
Kapellimestarina Angervo on toiminut Suomen Kansallisoopperassa 1975–1996. Hän on ollut taiteellisena johtajana Oulun kaupunginorkesterissa 1985–1990, Rovaniemen kaupunginorkesterissa 1987–1996 ja Lappeenrannan kaupunginorkesterissa 1990–1994. Angervo oli Auckland Philharmonicsin vakituisena vierailijana 1989–1991 ja Mikkelin kaupunginorkesterin kapellimestarina 1998–2002.
Angervo on ollu vierailevana kapellimestarina muun muassa Savonlinnan Oopperajuhlilla, Tukholmassa, Pietarissa, Tallinnassa, Frankfurt am Mainissa, Kielissä ja Lontoossa. Kotimaisten orkesterien lisäksi hän on johtanut orkestereita muun muassa Neuvostoliitossa, Virossa, Saksassa, Tšekissä, Ranskassa, Italiassa, Espanjassa, Turkissa, Japanissa ja Uudessa-Seelannissa.

Perhe

Myös Angervon lapset ovat muusikkoja: alttoviulisti Ilari Angervo (Radion sinfoniaorkesteri), sellisti Lauri Angervo (Oulun kaupunginorkesteri) ja viulisti Anna Angervo (Tampereen kaupunginorkesteri).
Heidinkämmekät

Tuntomerkit

Heidinkämmekät jakaantuvat kahteen tyyppiin. Toinen on ikivihreä, toinen pudottaa lehtensä syksyisin. Heidinkämmekät kasvavat maassa ja suosivat kasvuympäristönään kalkkikallion päällä olevaa paksua humusta. Ne kukkivat tyypillisesti joulukuussa.
Heidinkämmekät ovat enimmäkseen maassa kasvavia. Niillä on suuri valesipuli, josta lähtee kookkaita, ohuita ja laskoksellisia lehtiä, jotka joillakin lajeilla kuihtuvat tropiikin kuivan kauden ajaksi. 
Kukat ovat keltaisia, valkoisia tai vaaleanpunaisia, ja ne sijaitsevat terttumaisissa kukinnoissa, joiden varret kasvavat valesipulien tyveltä. Kukissa on pitkänomainen, alaspäin osoittava huuli, jossa on 3-4 eri suuntiin siirottavaa liuskaa.

Lajeja

Kaikkiaan heidinkämmeköitä tunnetaan noin 260 lajia. Siroheidinkämmekkä (Calanthe vestita) ja somaheidinkämmekkä (Calanthe Vestita-ryhmä) ovat huonekasveja.

Käyttö huonekasvina

Heidinkämmeköitä kasvatetaan huonekasveina. Huonekasvina suvun lajit vaativat talvisin lepokauden kuivana, huoneenlämmössä. Ne tarvitsevat runsaasti vettä, mutta eivät suvaitse jatkuvaa kasvualustan kosteutta. Kasvupaikka on lämmin eikä liian aurinkoinen. Heidinkämmeköitä lisätään jakamalla suuria bulbiryhmiä.
Ozzy & Drix

Tarina

Ozzyn ja Drixin jahdatessa tuhkarokkoa, kaikki kolme joutuvat hyttysen imetyksi pois Frankin kehosta. Myöhemmin he joutuvat samaisen hyttysen vuoksi nuoren pojan Hectorin kehoon. Kaksikon onnistuttua tuhoamaan tuhkarokon heidät ylennetään yksityisetsiviksi Hectorin kehossa.
Anaïs Bescond

Arvokilpailut

Nuorten MM-kilpailuissa Bescond saavutti viestissä kultaa 2005, hopeaa 2007 ja 2008 sekä pronssia normaalimatkalla ja pikakilpailussa 2007. Rulla-ampumahiihdon MM-kilpailujen nuorten sarjassa hän sai 2008 kultaa takaa-ajossa, hopeaa pikakilpailussa ja viestissä.
Bescond osallistui aikuisten MM-kisoihin ensimmäistä kertaa Hanty-Mansijskissa 2011. Hän hiihti Ranskan hopeaa voittaneessa viestijoukkueessa ja oli normaalimatkalla 16:s, yhteislähdössä 22:s, pikakilpailussa 39:s ja takaa-ajossa 21:s. Ruhpoldingin MM-kisoissa 2012 Bescond hiihti viestissä jälleen Ranskan hopeajoukkueessa. Yhteislähdössä hän oli 17:s, pikailpailussa 19:s, takaa-ajossa 28:s ja normaalimatkalla 53:s.
Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 Bescond oli yhteislähdössä 14:s, pikakilpailussa 20:s, takaa-ajossa 23:s, normaalimatkalla 48:s ja viestissä kuudes. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli pikakilpailussa ja normaalimatkalla viides, yhteislähdössä kymmenes, takaa-ajossa 12:s ja sekaviestissä kuudes.
Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 Bescond hiihti avausosuuden hopeaa saaneissa Ranskan naisten viestin ja sekaviestin joukkueissa. Normaalimatkalla hän oli seitsemäs, yhteislähdössä yhdeksäs ja pikakilpailussa 56:s. Holmenkollenin MM-kilpailuissa 2016 Bescond hiihti avausosuuden Ranskan kultaa voittaneessa sekaviestijoukkueessa. Normaalimatkalla ja viestissä hän saavutti hopeaa. Yhteislähdössä Bescond oli viides, pikakilpailussa ja takaa-ajossa 12:s.
Bescond saavutti Pyeongchangin olympialaisissa 2018 pronssia takaa-ajokilpailussa, johon hän lähti pikakilpailun jälkeiseltä 19. sijalta. Hän hiihti toisen osuuden kultaa voittaneessa Ranskan sekaviestijoukkueessa ja ankkuriosuuden naisten pronssijoukkueessa. Yhteislähtökilpailussa hän oli 17:s ja normaalimatkalla 31:s.

Maailmancup

Ampumahiihdon maailmancupissa Bescond debytoi kaudella 2006–2007 ollen Holmenkollenin pikakilpailussa 60:s. Seuraavan kerran hän kilpaili maailmancupissa kaudella 2009–2010. Kymmenen parhaan joukkoon Bescond sijoittui ensimmäisen kerran kaudella 2010–2011 oltuaan Pokljukan pikakilpailussa viides.
Kaudella 2013–2014 Bescond saavutti ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa Anterselvan pikakilpailussa. Seuraavalla kaudella hän oli toinen Pokljukan yhteislähdössä ja kolmas Hochfilzenin takaa-ajokilpailussa. Kaudella 2015–2016 hän sijoittui toiseksi Oslon MM-normaalimatkalla sekä yhdeksänneksi maailmancupin kokonaiskilpailussa ja viidenneksi normaalimatkan cupissa. Seuraavalla kaudella hän oli toinen Östersundin normaalimatkalla sekä kolmas Pyeongchangin takaa-ajossa ja Holmenkollenin pikakilpailussa. Kaudella 2017–2018 hän sijoittui toiseksi Tjumenin takaa-ajokilpailussa ja seitsemänneksi maailmancupin kokonaiskilpailussa.
Kipari

Kipari on vaara ja näköalapaikka Rautavaaralla, Pohjois-Savossa. Kiparinmäen lakiosat ovat yhdessä viereisen Paljakan kanssa luokiteltu arvokkaaksi kallioalueeksi. Sieltä on näköalat alhaalla levittäytyvälle Keyritynjärvelle. Lakialueella kasvaa myös käkkyrämäntyjä. Kiparilla on näköalatorni, kota 12 henkilölle, pieni puuliiteri ja puucee. Sijainti Lat:63,4346 Lon:28,2912 Näköalatorni soveltuu myös lintujen Bongaukseen. Osoitteella Kiparintie 738 Lat:63,4373 Lon:28,3014 on pysäköintialue. Pysäköintialueen läntisestä kulmasta lähtee vanha kelkkareitti mäelle jonka laki on 274m merenpinnasta. Kiparilla oli luonnonkelkkarata, jolla harrastettiin ohjaskelkkailua. Rata rakennettiin vuonna 1989 ja purettiin huonokuntoisena vuonna 2013. Radalla järjestettiin luonnonratakelkkailun maailmanmestaruuskilpailut vuonna 1998.
Joonas Berghäll

Joonas Berghäll (s. 1977 Kemi) on suomalainen elokuvatuottaja, käsikirjoittaja ja dokumenttiohjaaja. Hän on ohjannut myös useita Viikatteen musiikkivideoita.
Berghäll on työskennellyt elokuvatuotantojen parissa vuodesta 1998 ja opiskeli elokuvien tuottamista Tampereen ammattikorkeakoulussa media-alan koulutusohjelmassa vuosina 2000–2005. Hän on Oktober-tuotantoyhtiön tuottaja ja yksi omistajista.
Vuonna 2011 Berghäll ja Mika Hotakainen saivat parhaan dokumentin Jussin elokuvasta Miesten vuoro. Elokuva oli ehdolla myös Pohjoismaiden neuvoston elokuvapalkinnon saajaksi. Berghäll ja Hotakainen saivat elokuvasta Miehen työ -palkinnon ja Suomen Saunaseuran Löylynhenki-palkinnon. Vuonna 2011 elokuva esitettiin Trenton elokuvafestivaaleilla Italiassa.
Naamioleiju

Levinneisyys

Naamioleijua tavataan suuressa osassa Australiaa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Karin Krokfors

Karin Krokfors on suomalainen arkkitehti ja tekniikan tohtori. Karin Krokfors Architects on perustettu vuonna 1995. Toimisto sijaitsee Helsingissä. Krokfors työskentelee myös Aalto Yliopistossa professorina.
Syvyyssuuntainen läpikäynti

Toteutus pseudokoodilla

aika: globaali muuttuja, joka kertoo montako kertaa yhteensä ollaan edetty tai peruutettu

record solmu
    viereiset: solmusta on yhteys näihin solmuihin
    väri: VALKOINEN, HARMAA tai MUSTA (koskematon, edetty tai kokonaan läpikäyty)
    edeltäjä: edellinen solmu edetyllä polulla
    löydetty: aika, jolloin solmuun edettiin
    läpikäyty: aika, jolloin solmu oli kokonaan läpikäyty ja siitä peruutettiin pois
end recordrecord verkko
    solmut: kaikki verkon solmut
end recordfunction dfs(G: verkko)
    for each v in G.solmut
        v.väri := VALKOINEN
        v.edeltäjä := null
    aika := 0
    for each v in G.solmut
        if v.väri = VALKOINEN
            vieraile(v)

function vieraile(u: solmu)
    u.väri := HARMAA
    aika := aika + 1
    u.löydetty := aika
    for each v in u.viereiset
        if v.väri = VALKOINEN
            v.edeltäjä := u
            vieraile(v)
    u.väri := MUSTA
    aika := aika + 1
    u.läpikäyty := aika
Antonio Cánovas del Castillo

Antonio Cánovas del Castillo (8. helmikuuta 1828 Málaga – 8. elokuuta 1897 Mondragón) oli espanjalainen poliitikko, joka toimi kuusi kertaa Espanjan pääministerinä vuosina 1874–1875, 1875–1879, 1879–1881, 1884–1885, 1890–1892 ja 1895–1897. Hän oli Bourbonien sukua kannattanut monarkistinen konservatiivi, joka vastusti kiivaasti muun muassa yleistä äänioikeutta sekä uskonnonvapautta.

Ura politiikassa

Cánovas oli mukana politiikassa 1850-luvulta lähtien. Kuningatar Isabella II:n syrjäyttäneen vuoden 1868 vallankumouksen jälkeen hän toimi parlamentissa Bourbonien kuningassuvun valtaanpalauttamista ajaneen ryhmän johtajana. Kun Espanjan ensimmäinen tasavalta kaatui sotilasvallankaappauksessa vuonna 1874, tuli kuninkaaksi Isabellan poika Alfonso XII, joka nimitti Cánovasin pääministeriksi. Suurimman osan seuraavan 23 vuoden ajasta hän ja liberaalijohtaja Práxedes Mateo Sagasta toimivat vuorotellen pääministereinä. Cánovas oli vuoden 1876 uuden perustuslain pääarkkitehti. Se sisälsi muun muassa rajoitetun äänioikeuden, joka oli tehty työläisten poliittisen vaikutusvallan kasvun hillitsemiseksi. 1880-luvun lopulla Cánovasin ongelmaksi muodostuivat Espanjan siirtomaassa Kuubassa  nousseet itsenäisyyspyrkimykset, jotka lopulta johtivat vuosi hänen kuolemansa jälkeen käytyyn Espanjan–Yhdysvaltain sotaan. Työväenliikkeeseen hän kohdisti pääministerinä ollessaan erilaisia sortotoimia, joihin kuuluivat väkivalta, pidätykset ja kidutukset. Samat keinot olivat käytössä myös Kuuban itsenäisyysliikkeen aktiiveja kohtaan. Cánovasin hallinto oli myös tunnettu vaalivilpeistään.
Hänen epäonnistunutta siirtomaapolitiikkaansa pidetään merkittävänä syynä siihen, että Espanja lopulta menetti viimeisetkin siirtomaansa Tyynen- ja Karibianmerten alueella. Työväenliikkeeseen kohdistetut toimet sekä vaalivilppi puolestaan olivat osaltaan nostattamassa itsenäisyysliikkeita sekä Kataloniassa että Baskimaalla. Cánovas kuoli elokuussa 1897 Mondragónssa, Baskimaalla sijainneessa kylpylässä, italialaisen anarkistin Michele Angiolillon ampumana.
Saalistus

Saalistus eli predaatio on ekologinen vuorovaikutussuhde, jossa eliö, saalistaja, käyttää ravinnokseen toisia eläviä eliöitä, saaliita.
Saalistajat voidaan jakaa esimerkiksi sen mukaan, miten ne sijoittuvat ekologisessa pyramidissa. Autotrofeiksi kutsutaan eliöitä, jotka tuottavat kaikki tarvitsemansa orgaaniset yhdisteet epäorgaanisesta materiaalista ulkoisen energialähteen avulla. Autotrofeja kutsutaan myös ekosysteemin tuottajiksi, ja ne eivät kuulu saalistajiin. Yhteyttävät eliöt, kuten kasvit, ovat tällaisia tuottajia.
Eliöt, jotka käyttävät ravinnokseen autotrofeja, kutsutaan toisenvaraisiksia eliöiksi eli heterotrofeiksi. Heterotrofit ovat ekosysteemin primaarisia kuluttajia ja autotrofien saalistajia. Kasvinsyöjäeläimet ovat tyypillisiä primaarisia saalistajia. Eliöitä, jotka käyttävät ravinnokseen heterotrofeja, kutsutaan puolestaan sekundaarisiksi kuluttajiksi ja vastaavasti sekundaarisiksi saalistajiksi. Leijonat ovat tyypillinen esimerkki sekundaarisista saalistajista. Kolmantena saalistajaluokkana ovat tertiääriset saalistajat, jotka voivat käyttää ravinnokseen joko primaarisia tai sekundaarisia saalistajia. Sekundaariset ja tertiaariset saalistajat saattavat osittain käyttää ravinnokseen myös autotrofeja.
Ravintoketjun huipulla olevaa saalistajaeliötä voidaan kutsua huippusaalistajaksi, jota mikään muu eliö ei käytä ravinnokseen (lukuun ottamatta mädättäjä-, lahottaja- tai raadonsyöjäeliöitä, jotka eivät kuulu saalistajiin). Esimerkiksi tiikerit tai krokotiilit ovat yleensä ekosysteemin huippusaalistaja (olettaen, että ihminen ei saalista niitä). Huippusaalistaja voi myös menettää asemansa ravintoketjun huipulla, jos sen elinympäristö vaihtuu. Ihminen katsotaan usein kaikkiruokaisena huippusaalistajien joukkoon, sillä ihmiset eivät yleensä ole muiden eliöiden saalista.
Kasvikunnassa muun muassa lihansyöjäkasvit edustavat joko sekundaarisia tai tertiaarisia saalistajia. Eläinkunnassa sanalla petoeläin tarkoitetaan usein suppeasti vain lihansyöjänisäkkäitä (carnivora), vaikka saalistajia on runsaasti myös lintujen, matelijoiden ja kalojen joukossa. Saalistajan yleisen ja laajan määritelmän tarkennuksena voidaan lisäksi varsinaisilla saalistajilla tarkoittaa eliöitä, jotka aiheuttavat saaliseliön kuoleman käyttäessään niitä ravinnokseen. Esimerkiksi laiduntavat eläimet tai loiseläimet eivät kuulu tämän kapeamman määritelmän piiriin, mutta toisaalta esimerkiksi siemeniä syövät linnut kuuluvat siihen, sillä ne aiheuttavat kasvukelpoisen alkion menehtymisen.
Vaikka saalistajat ovat ekosysteemissa kuluttajaeliöitä, niillä on hyvin tärkeä rooli ekosysteemien dynamiikassa. Saalistajilla on taipumus lisätä elinympäristöjen monimuotoisuutta eli biodiversiteettiä, sillä ne voivat estää yksittäisen lajin pääsyä hallitsevaan asemaan ekosysteemissä. Saalistajien tuominen ekosysteemiin, jossa niitä ei aiemmin ole esiintynyt, tai niiden poistuminen elinympäristöstä voi vakavasti muuttaa ekosysteemin tasapainoa.
Osastonsihteeri

Osastonsihteeri on toimistotyöntekijä, joka työskentelee sosiaali- ja terveydenhuollossa. Työtehtävät vaihtelevat organisaation ja työyhteisön mukaan sisältäen asiakaspalvelua sekä kasvokkain että puhelimitse. Potilaskertomustekstien, lausuntojen ja lähetteiden puhtaaksikirjoittaminen sanelun mukaan ovat usein osastonsihteerin työtä. Lisäksi työhön kuuluu laaja-alaisesti potilashallintoon liittyviä toimistotehtäviä, esim. ajanvaraukset, laskutukseen vaikuttavat kirjaamiset, kokousmuistioiden laatiminen ja oman osaamisalan asiantuntijana toimiminen työryhmissä. Monipuolisessa ja vaihtelevassa työssä hyvät vuorovaikutustaidot, organisointikyky ja stressinsieto ovat tärkeitä ominaisuuksia.
Osastonsihteeri työskentelee useimmiten kunnan tai kuntayhtymän palveluksessa, ja vuonna 2012 osastonsihteeri-nimike oli noin 4 700 henkilöllä kunnan työntekijöistä (kuntatyonantajat.fi). Osastonsihteereitä työskentelee myös yksityisillä lääkäriasemilla. Työ on pääsääntöisesti päivätyötä.
Koulutusvaatimuksena erityisosaamista vaativaan osastonsihteerin työhön on tavallisesti toisen asteen tutkinto, esimerkiksi liiketalouden koulutusohjelmasta. Perehdyttäminen tapahtuu työpaikalla. Lähihoitajakoulutuksessa on asiakaspalveluun ja tietohallintoon suuntaava vaihtoehto. Lisäksi yksityiset toimijat järjestävät terveydenhuollon työtehtäviin suuntaavaa koulutusta. Valtakunnallista yhtenäisyyttä osastonsihteerin koulutuksessa ja koulutusvaatimuksissa ei ole.
Terveydenhuollon Sihteerit ry on osastonsihteerien etuja valvova ammatillinen yhdistys, jonka yksi tärkeimmistä tavoitteista on valtakunnallisesti yhtenäisen koulutuksen saavuttaminen. Terveydenhuollon Sihteerit ry toimii yhteistyössä Julkis- ja yksityisalojen toimihenkilöliiton Jytyn kanssa, mutta yhdistyksen jäsenyys ei edellytä tai poissulje minkään ammattiliiton jäsenyyttä.
Sosiaali- ja terveydenhuollon palvelurakenneuudistusta suunnitellaan parhaillaan, mikä saattaa vaikuttaa myös osastonsihteerin työtehtäviin ja asemaan tulevaisuudessa.
Jokikaijanen

Esiintyminen

Jokikaijasen levinneisyysalue on Sambian eteläosa, Zimbabwen pohjoisosista se on hävinnyt. Aikaisemmin lajia tavattiin myös Namibiassa. Sen holotyypin kuvaili William Lutley Sclater Sambian Muguzzijoelta 1906.
Esirippu. Poirotin viimeinen juttu

Juoni

Poirot’n viimeinen tarina sijoittuu sinne, mistä kaikki alkoi – englantilaiseen Styles Courtin majataloon. Poirot’n ystävä Hastings toimii kirjan minä-kertojana. Poirot houkuttelee Hastingsin paikalle ja pian tämä saa kuulla todellisen syyn: Poirot sanoo tietävänsä talossa olevan murhaajan ja lisäksi tietää, kuka kyseinen murhaaja on, mutta ei tiedä, kenet tämä aikoo murhata. Poirot pyytää Hastingsia tarkkailemaan ympäristöään ja keksimään murhattavan muttei kerro hänelle murhaajan henkilöllisyyttä. Poirot itse ei enää tähän pysty, koska hän joutuu halvaantuneena olemaan pyörätuolissa ja kärsii lisäksi vakavista sydänoireista.
Poirotin ohjauksessa Hastings yrittää yhdistellä johtolankoja. Hyväuskoinen Hastings ei kuitenkaan halua ajatella pahaa muista kuin vihaamastaan casanovasta, joka vaikuttaa olevan liian kiinnostunut Hastingsin tyttärestä Judithista. Onko tämä sinisilmäisyys vaaraksi tutkimuksille? Murhasiko murhaaja myös Poirot’n, joka löytyy kuolleena huoneestaan ilman sydänlääkkeitään?
Vasta epilogissa kaikki tapahtumat valkenevat Hastingsille, ja tämä järkyttyy oikeutetusti kaikista käänteistä.

Sovitukset

Esirippu laskee (2013) on Hercule Poirot -televisiosarjan (Agatha Christie's Poirot) viimeinen osa. Siinä David Suchet on Poirot ja Hugh Fraser esittää Hastingsia. Esirippua ei ole aikaisemmin filmatisoitu.
Oravanmarja

Ulkonäkö ja koko

Oravanmarjan varsi on 10–20 cm korkea, yläosasta lyhytkarvainen. Kukkivassa kasvissa on yleensä kaksi varsilehteä. Lehdet kierteisesti 2, ruodillisia. Tyvi tuppimainen. Lapa herttamainen, teräväkärkinen, ehytlaitainen, silposuoninen, alta harvakarvainen. Juurakko on rihmamainen ja haarova, ja sen avulla se muodostaa suuria kasvustoja.
Kaksineuvoiset kukat ovat pienet, valkeat ja hienontuoksuiset. Kehä säteittäinen, valkoinen, alle 1 cm leveä, kehälehtiä 4, 2–3 mm pitkiä. Valkoisia heteitä on 4, n. 1,5 mm pitkiä. Emiö yhdislehtinen, 1-vartaloinen, 1-luottinen. Kukinto tiheähkö, 8–20-kukkainen terttu varren latvassa.
Hedelmä on aluksi harmaanvihreä, punapilkullinen, pyoreähkö, kypsänä tummanpunainen n. 6 mm marja. Siemeniä 1–3. Syksyllä kypsyvät tummanpunaiset marjat, kuten muutkin kasvin osat, jotka ovat lievästi myrkyllisiä.

Levinneisyys

Oravanmarjaa kasvaa luonnonvaraisena laajalla alueella läntisestä Euroopasta Siperiaan, Kiinaan ja Japaniin. Suomessa oravanmarjaa kasvaa yleisesti lähes koko Suomessa, mutta se harvinaistuu Rovaniemen pohjoispuolella.

Elinympäristö

Kuivissa, tuoreissa ja lehdoissa, lehtomaisissa kangasmetsissä, metsänreunoissa, hakamailla, puronvarsilla. Se on yleinen kasvi lehtomaisissa tuoreissa kangasmetsissä joita sanotaan myös mustikkatyypiksi, se vaatii varjoa, kosteutta ja tietyn vähimmäismäärän ravinteita, eikä tule toimeen niukkaravinteisissa metsissä. Oravanmarja karttaa karumpia kangasmetsiä, se ei myöskään viihdy rehevimmissä lehtometsissä. Ei viihdy suorassa auringonpaahteessa ja on herkkä halloille. Se viihtyy kuusen seuralaisena, sillä tämä tarjoaa lajin kaipaamaa varjoa.
Ruderting

Ruderting on kunta Passaun piirikunnassa, Ala-Baijerissa Saksassa. Se sijaitsee 11 kilometriä Passausta pohjoiseen. Kunnan pinta-ala on 13 km², asukasluku vuoden 2011 lopussa oli 3051 ja väentiheys oli 235 asukasta/km². Sen pormestarina toimii Josef Schätzl.
Rudertingissa oli pitkälle 1900-luvulle työllistävää liha- ja makkarateollisuutta. Nykyään suuri osa työssäkäyvistä käy töissä läheisessä Passaussa.
Anywhere for You

Musiikkivideo

Musiikkivideossa bändi on rannalla Miamissa, Floridassa 11. tammikuuta 1996, ja he muun muassa pyöräilevät ja pelaavat lentopalloa. Laulu kohtaukset kuvattiin kivillä veden vieressä.
Petri Lukkarinen

Petri Lukkarinen on suomalainen ravintoloitsija, joka omistaa yhdessä Pekka Terävän ja Timo Sailaman kanssa ravintola Olon Kasarminkadulla Helsingissä. Ravintolan on Suomen Gastronomien seura valinnut vuoden ravintolaksi 2009. Olo sai ensimmäisen Michelin-tähtensä 2011.
Libyan energiapolitiikka

Libyan energiapolitiikka kertoo Libyan energiankäytöstä ja energiapolitiikasta ja eri sidosryhmien näkemyksistä energian käytön kehitykseen ja ohjaamiseen mukaan lukien energiantuotanto, jakelu ja kulutus. Siihen sisältyvät lait, sopimukset, verot ja ohjauskeinot.
70 % Libyan BKT:stä oli öljyteollisuudesta vuonna 2008. Vuonna 2010 Libya tuotti 1,6 miljoonaa tynnyriä öljyä päivässä. 80 % Libyan tunnetuista öljyvaroista on Sirten alueella (Sirte basin).
Libya on Opecin jäsen ja kuuluu suuriin energiantuottajiin. IEA:n mukaan vuonna 2007 energian vienti oli 83 Mtoe. Vuonna 2007 Libya oli 73 miljoonalla tonnilla maailman öljyn ja öljyjalosteiden viennissä 10. sijalla.

Ydinvoima

Muammar Gaddafi vieraili Ranskassa Élysée-palatsissa syksyllä 2007. Ranska tarjosi Libyalle ydinvoimaa ja maat solmivat sopimuksen EPR-reaktorista. Ranskan poliittisesti epästabiilit ydinvoimakumppanit huolestuttavat riippumattomia kansalaisjärjestöjä, kuten Greenpeace.

Vienti

Vuonna 2009 Libyan öljyn ostajia olivat: Italia 32 %, Saksa 14 %, Kiina 10 %, Ranska 10 %, Espanja 9 %, USA 5 %, Brasilia 3 %, muu Eurooppa 14 % ja muu Aasia 4 %.
Eurostatin mukaan vuonna 2007 Libya vei Euroopan unioniin raakaöljyä 55 miljoonaa tonnia (Mt), mikä vastasi 9 % EU:n öljyn tuonnista. EU:n öljyn tuontimaista Libya oli volyymin mukaan 3. Venäjän (185 Mt) ja Norjan (84 Mt) jälkeen. Libyan maakaasun vienti EU:n oli vuonna 2004 noin 48 000 TJ ja vuonna 2007 noin 384 000 TJ, mikä oli 2,5 % EU:n tuonnista.