google/wiki40b huggingface dataset:
Remu plays Hurriganes

Remu plays Hurriganes oli 1990-luvulla toiminut Remu Aaltosen Hurriganesin musiikkia soittava yhtyeprojekti. Projektin kokoonpano muodostui Remu Aaltosen lisäksi useista suomalaisista eturivin muusikoista. Projekti alkoi hämeenlinnalaisen musiikkivaikuttajan Arno Carstedtin ideasta. Hurriganes-tyylistä rockia soittava hämeenlinnalainen bändi Mama Grande muuttui kokoonpanon ytimeksi, jota vahvistettiin Jarkko Evellä ja Tatu Mannbergilla. Mamagrandelaiset olivat: Timo "Häkä" Mann (basso), Patti Patoila (rummut), Willie Devone (kitara). Tällä kokoonpanolla yhtye toimi 1994-1995. Myöhemmin kokoonpano muuttui vuosien aikana useasti; yhtyeessä vaikuttivat eri aikoina muun muassa Rocka Merilahti, Jukka Orma, Mikko Löytty sekä useat muut suomalaiset rock-muusikot.
Remu plays Hurriganes -projekti julkaisi vuonna 1994 live-albumin Roadrunner Tour. Projekti lopetti toimintansa 1990-luvun lopulla, jolloin Remu Aaltonen ryhtyi esiintymään Harri ja Rocka Merilahden kanssa nimellä Remu & Hurriganes.
Artur Brauner

Artur Brauner (1. elokuuta 1918 Łódź, Puola – 7. heinäkuuta 2019 Berliini, Saksa) oli saksalainen elokuvatuottaja. Hän oli Saksan merkittävimpiä toisen maailmansodan jälkeisiä itsenäisiä elokuvatuottajia. Brauner tuotti urallaan lähes 300 elokuvaa.
Brauner oli puolanjuutalainen, joka loi elokuvayhtiönsä tyhjästä toisen maailmansodan jälkeen. Hän vuokrasi hylätyn myrkkykaasutehtaan ja perusti siihen Berliinin ensimmäisen sodan jälkeisen elokuvastudion. Braunerin ensimmäinen tuotanto omalla CCC-Film-yrityksellä oli Morituri, joka oli taloudellinen floppi ja henkilökohtainen floppi. Se käsitteli kansallissosialistisen rotuvihan seurauksia. Brauner oli menettänyt keskitysleireillä vanhempansa, neljä sisarustaan ja yhteensä 49 sukulaistaan. Saksalaiset eivät kuitenkaan vielä vuonna 1948 olleet valmiita käsittelemään natsien tekoja, joten elokuva ei menestynyt.
Sotaelokuvansa huonon menestyksen takia Brauner keskittyi seuraavaksi viihde-elokuviin. Hänen elokuvissaan näyttelivät 1950-luvun tähdet Maria Schell, Curd Jürgens, Romy Schneider, Lilli Palmer, Ruth Leuwerik, Heinz Rühmann, Hans Albers ja O. W. Fischer. Tuon ajan elokuvista menestystä saivat esimerkiksi Falk Harnackin ohjaama Heinäkuun 20. ja Robert Siodmarkin Rotat. Brauner teki yhteistyötä Fritz Langin kanssa 1950-luvun lopussa. 1960-luvulla Brauner alkoi tuottaa myös seksielokuvia ja televisiotuotantoja taloudellisten syiden takia.
Brauner keskittyi 1980-luvulta lähtien tuottamaan poliittisia ja yhteiskuntakriittisiä elokuvia. Hitlerjunge Salomon oli parhaan vieraskielisen elokuvan Golden Globe -ehdokkaana.
Joel Chandler Harris

Joel Chandler Harris (9. joulukuuta 1848 Eatonton, Georgia –3. heinäkuuta 1908 Atlanta, Georgia) oli yhdysvaltalainen journalisti, kirjailija ja kansanperinteen kerääjä. Hän tuli tunnetuksi humoristisista Uncle Remus -tarinoistaan (suom. Jänis Vemmelsäären seikkailuja) ja yhtenä ensimmäisistä afroamerikkalaisten suullisen tarinaperinteen muistiinmerkitsijöistä. Varsinaisen uransa hän teki toimittajana nimellä Joe Harris Atlanta Constitution -sanomalehdessä.
Harris syntyi irlantilaissukuisen yksinhuoltajaäidin poikana. Paikallisen lääkärin taloudellisella tuella poika pääsi kouluun, jossa hän tuli tunnetuksi kirjoitustaidoistaan mutta myös luvattomiin poissaoloihin ja kepposteluun taipuvaisesta mielenlaadustaan. Hän jätti koulun kesken, kun The Countryman -sanomalehden ja suuren maatilan omistaja Joseph Addison Turner antoi hänelle paikan kirjapainoapulaisena ja samalla plantaasin apumiehenä. Neljän plantaasivuoden mittaan Harris paljon mustien maatyöläisten tarinoita, joista tuli hänen kaunokirjallista materiaaliaan. Kun Turner lopetti sanomalehtensä, Harris kiersi osavaltion sanomalehtiä toimien latojana ja pakinoitsijana. Atlantin rannikon Savannah’ssa Harris tapasi tulevan vaimonsa, kanadalaisen Mary Esther LaRosen. He saivat yhdeksän lasta, joista kuusi selviytyi aikuisiksi. Pariskunta joutui kahden ensimmäisen lapsensa kanssa pakenemaan Savannah’sta keltakuume-epidemiaa Atlantaan, jossa Harris sai 1876 paikan toimittajana Atlanta Constitutionista. Hän työskenteli lehdessä 24 vuotta.
Atlantan-vuosinaan Harris kehitti henkilöhahmon nimeltä Remus-setä, mustan puutarhurin ja entisen orjan, joka kertoilee hauskoja juttuja nuorelle ystävälleen etelävaltioiden mustien murteella. Monien tarinoiden päähenkilö on Brer (=Brother) Rabbit, nokkela jänis joka aina selviytyy Brer Fox -nimisen ketun juonista. Muita tarinoiden hahmoja ovat karhu Brer Bear ja susi Brer Wolf. Monien tarinoiden ja hahmojen on todettu pohjautuvan länsiafrikkalaisiin kansansatuihin.
Anni Swan julkaisi 1910-luvulla suomeksi Harrisin tunnetuksi tekemiä tarinoita kirjoissa Jänis Vemmelsäären seikkailuja, joista ensimmäisen (1911) alaotsikko on Suomentaen kerrottu J. C. Harrisin Uncle Remus -tarinoiden mukaan. Kirjoista on otettu useita lisäpainoksia ja tehty eri tekijöiden (ainakin Helga Sjöstedt ja Riikka Jäntti) kuvittamia laitoksia ja erilaisia kokoelmia.
Richard Briers

Richard David Briers (14. tammikuuta 1934 – 17. helmikuuta 2013) oli brittiläinen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan televisiosarjoissa Marriage Lines, The Good Life ja Laakson kuningas.
Briers syntyi Raynes Parkissa, Lontoon eteläisessä lähiössä. Hän opiskeli näyttelijäksi RADA:ssa. Briers tunnetaan televisioroolien lisäksi työstään teatterissa ja ääninäyttelijänä.
Briers nimettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeriksi vuonna 1989 ja komentajaksi 2003. Hän oli vuodesta 1958 alkaen naimisissa Ann Daviesin kanssa. Pariskunnalla oli kaksi tytärtä.
Hippokrates Khioslainen

Hippokrates Khioslainen (noin 470 – noin 410 eaa.) oli antiikin kreikkalainen matemaatikko.
Tarinan mukaan Hippokrates oli kauppias, joka ryöstettiin. Rahansa menettäneenä hän alkoi tutkia geometriaa. Matematiikassa hänet muistetaan kuunsirppien neliöijänä ja Eudoksoksen ekshaustiomenetelmän tapaisen menetelmän kehittäjänä.
Kun piirretään puoliympyrälle OA tasakylkinen kolmio ABC ja kyljille AB ja BC puoliympyrät, niin puoliympyrän OA kehä ja pienten puoliympyröiden kehä rajaa kuunsirpin muotoiset alueet. Niiden yhteenlaskettu ala on yhtä suuri kuin kolmion ABC ala. Koska kolmion saa neliöityä, samalla kuunsirpit saadaan. Hippokrates todisti tämän. Hän yritti löytää myös muita neliöitäviä kuunsirppejä toiveenaan ympyrän neliöiminen.
Jeanne de Salzmann

Jeanne Matignon de Salzmann, o.s. Jeanne Allemand, usein tunnettu nimellä Madame de Salzmann (1889 – 25. toukokuuta 1990) oli sveitsiläinen tanssija, rytmisten liikesarjojen (engl. Movements) opettaja sekä armenialais-kreikkalaisen mystikko G. I. Gurdjieffin merkittävä oppilas, jota monet Gurdjieffin oppilaat sanovat Gurdjieffin opetuksen jatkajaksi.
Madame de Salzmann aloitti uransa opiskelemalla pianonsoittoa, orkesterin johtamista sekä säveltämistä Geneven konservatoriossa. Myöhemmin, oltuaan vuodesta 1912 alkaen Saksassa Emile Jaques-Dalcrozen oppilaana, hän opetti tanssia sekä rytmisiä liikesarjoja. Hän tapasi tulevan miehensä, taiteilija Alexandre de Salzmannin Helleraussa Dalcroze'n koulussa. Liitosta syntyi tytär, Boussique. Venäjän vallankumouksen aikaan he asuivat Georgian Tiflisissä, jossa Jeanne de Salzmann jatkoi opettamistaan.
Vuonna 1919 ukrainalainen säveltäjä Thomas de Hartmann tutustutti de Salzmannit G. I. Gurdjieffiin. Tämä suhde kesti aina Gurdjieffin kuolemaan 1949 saakka, jolloin Jeanne de Salzmann oli työskennellyt hänen kanssaan liki kolmekymmentä vuotta. G. I. Gurdjieffin pääteos All and Everything ilmestyi Gurdjieffin kuoleman jälkeen ja sen ranskankielistä käännöstä hiottiin vuosia Jeanne de Salzmannin ohjauksessa. Tämä käännös Récits de Belzébuth à son petit-fils ilmestyi vuonna 1956.
Jeanne de Salzmann käsikirjoitti yhdessä Peter Brookin kanssa Brookin ohjaaman, Gurdjieffin kirjaan "Meetings with Remarkable Men" perustuvan samannimisen elokuvan.
Vuonna 1949, yhdessä Henriette H. Lannesin, P. D. Ouspenskyn, Jane Heapin ja J. G. Bennettin hän aloitti Gurdjieffin työtä jatkavan organisaation käynnistämisen. The Society for Research into the Development of Man Ltd. perustettiin 6. päivänä lokakuuta 1955. Organisaation nimi muutettiin myöhemmin nimeksi The Gurdjieff Society Ltd.. Jeanne de Salzmann johti kyseistä organisaatiota ja jatkoi Gurdjieffin opetusta korostaen työtä rytmisten liikesarjojen (Movements) parissa aina vuoteen 1990 saakka, jolloin hän kuoli 101 vuoden ikäisenä.
Jeanne de Salzmannin jälkeen hänen vuonna 1923 syntynyt poikansa Michel de Salzmann otti organisaation johtamisen vastuulleen.
Pekka Terävä

Pekka Terävä (s. 1967 Turku) on suomalainen keittiömestari ja ravintoloitsija, joka voitti vuonna 1995 Vuoden kokki -kilpailun. Hän omistaa yhdessä Petri Lukkarisen ja Teuvo Salmisen kanssa ravintola Olon Pohjois-Esplanadilla Helsingissä (osa Olo Group Oy:tä). Ravintolan on valinnut Suomen Gastronomien Seura Vuoden ravintolaksi 2009. Olo sai ensimmäisen Michelin-tähtensä 2011. Suomalaiset keittiömestarit ja kokit valitsivat vuonna 2014 Terävän Kokkien kokiksi.

Ura

Terävä valmistui kokiksi Suomen Joutsenen ravintolakoulusta vuonna 1987. Hän on siitä lähtien työskennellyt kokkina, keittiömestarina ja keittiöpäällikkönä lukuisissa ravintoloissa. Terävä on saavuttanut menestystä useissa kansainvälisissä kokkikilpailuissa sekä yksin että Suomen kokkimaajoukkueen jäsenenä. Terävä palkittiin 11.3.2017 pohjoismaisen ruokakulttuurin eteen tehdystä työstä Stockholm Culture Awards -tunnustuksella.  Vuonna 2018 Pekka Terävä sai Ranskan valtiolta kunnianosoituksena Ordre Du Mérite Agricole -ritarin arvon.
Pekka Terävä toimii ravintoloitsijana myös Gastrobar Emossa Helsingissä, sekä yhdessä keittiömestari Henry Tikkasen ja Pasi Heinosen kanssa Serlachius-museo Göstan yhteydessä Mäntässä toimivassa Gösta-ravintolassa, joka pyrkii kehittymään Euroopan parhaaksi museoravintolaksi ja on saanut suitsutusta aterioistaan. Ravintolan ja taidemuseon tiloissa vuosittain järjestettävästä, koti- ja ulkomaisten huippukokkien loihtimia aterioita tarjoava Mänttä Food & Art -tapahtuma on noussut Suomen arvostetuimpien fine dining -ruokatapahtumien joukkoon. Tapahtuma on osa Terävän käynnistämän Food Camp Finlandin toimintaa. 
Terävä on yhdessä Petri Lukkarisen ja Teuvo Salmisen kanssa ravintola-alalla toimivan Olo Group Oy:n omistaja. Yritykseen kuuluvat Ravintola Olo, Olo Garden & Bar, Ravintola Emo ja Ravintola Gösta sekä viinejä verkossa myyvä Bottlescouts.com sekä Food Camp Finland Oy. Vuonna 2016 ravintolakonsernin liikevaihto oli 4,3 miljoonaa euroa ja se työllisti 68 henkilöä. Tilikauden tulos oli 0,26 miljoonaa euroa.
Intel 80386

Intel 80386 -mikroprosessoria käytettiin useimpien PC-tietokoneiden suorittimena vuosina 1986–1994. Kehitysvaiheidensa aikana suorittimen koodinimi oli yksinkertaisesti P3 – kolmannen sukupolven suoritin x86-suoritinperheessä, mutta useimmiten käytettiin viittausta i386. Intelin suunnittelema ja valmistama i386-suoritin julkaistiin vuoden 1985 lokakuussa. Intel päätti olla valmistamatta piiriä ennen sitä, sillä tuotantokulut olisivat olleet liian korkeat. Ensimmäiset toimivat suorittimet toimitettiin asiakkaille vuonna 1986. Emolevyt 386-pohjaisille ratkaisuille olivat hyvin monimutkaisia ja kalliita valmistaa, mutta hinnat laskivat markkinoiden omaksuessa 386:n.
Suoritin oli merkittävä edistysaskel suoritinperheessä, joka alkoi Intel 8086:sta. 80386:n edeltäjä oli 16-bittinen Intel 80286. 80386 oli täysin 32-bittinen ja sisälsi muitakin parannuksia, joten virtuaalista muistia tarvitsevien käyttöjärjestelmien toteutus muuttui paljon helpommaksi.
Myöhemmin Intel esitteli 80386SX:n, joka oli halvempi versio i386:sta. Se oli muuten samanlainen kuin 80386, mutta ulkoinen väylä oli vain 16-bittinen. Alkuperäinen 80386 nimettiin samaan aikaan 80386DX:ksi epäselvyyksien välttämiseksi. Kummassakaan versiossa ei ollut mukana matematiikkasuoritinta (80387), vaan se täytyi liittää emolevylle erikseen.
80386 oli tärkeä myös sen takia, että se oli ensimmäinen suoritin, jota valmisti vain yksi yritys. Tämän takia Intel pystyi kontrolloimaan suorittimen valmistusta tarkasti, mikä johti myöhemmin kasvaneisiin voittoihin. Useiden oikeustapausten jälkeen AMD kuitenkin esitteli yhteensopivan Am386-suorittimen maaliskuussa 1991 ja myöhemmin Cyrix toi markkinoille oman Cyrix Cx486-mallinsa, josta julkaistiin erilliset 80386SX:n ja 80386DX:n kanssa yhteensopivat mallit.

Avaruuslennoilla

Prosessoria käyttäviä "kaupan hyllyltä ostettuja" IBM ThinkPad -tietokoneita käytettiin sukkulaohjelmassa tietokoneina ja Kansainvälisellä avaruusasemalla ne ovat yhä käytössä (2011).
Gimbap

Gimbap (kirjoitusasuja myös kimbap ja kimbab) on riisipohjainen korealaisen keittiön ruokalaji, joka muistuttaa japanilaista rullattua usean täytteen sushia eli futomakia. Sitä pidetään lounas- ja pikaruokalajina ja retkievääksi sopivana ruokana.
Sushin ja gimbapin eroksi on sanottu, että edellinen on herkkää ja harmonista, jälkimmäinen voimakasta ja maskuliinista, ikään kuin sushin maalaisserkku.
Gimbapilla ei ole tarkkaa reseptiä. Riisi (bap) ja täytteet kääritään nori-merilevälajista (gim) valmistettuihin arkkeihin. Riisiin ei sekoiteta sushin tapaan riisiviinietikkaa. Sen sijaan rullaamalla syntynyt pötkö sivellään seesamiöljyllä ja leikataan paloiksi, joiden päälle saatetaan ripotella seesaminsiemeniä.
Palojen täytteenä käytetään muun muassa munakassiivuja sekä raastettuja ja pikkelöityjä vihanneksia, kuten porkkanaa ja kurkkua tai kimchiä. Sushista poiketen täytteenä ei yleensä käytetä raakaa kalaa tai äyriäisiä. Sen sijaan rullaan saatetaan laittaa juustoa, kalakakkuja tai lihaa, kuten kinkkua, makkaraa tai bulgogia. Palat voidaan myös sivellä munalla ja paistaa pannulla.
Gimbapin lisukkeina voidaan tarjota kimchiä tai raastettua daikon-retikkaa, mutta sen sijaan paloja harvoin kastetaan soijakastikkeeseen kuten sushia.
Chancay

Chancay-kulttuuri kukoisti 1200—1450 Perun keskirannikolla Chancayn ja Chillonin jokilaaksoissa ennen espanjalaisten tuloa. Alue on Perun ranta-aavikkoa, jota halkovat jokilaaksot ja rajaavat meri ja vuoret. Kyseessä oli tyypillinen myöhäisen välikauden paikalliskulttuuri.
Inkat valloittivat Chancayn aavikkovaltion n. 1450. Sitä ennen chimut (chimorilaiset) olivat valloittaneet maasta osan. Chancay-vainajat haudattiin maanalaisiin kuoppiin.
John Piper

John Stephen Piper (s. 11. tammikuuta 1946) on yhdysvaltalainen kristitty pastori ja teologi. Hän edustaa kalvinistista baptismia. Hän on kirjoittanut lukuisia kirjoja, mm. "Desiring God: Meditations of a Christian Hedonist" (1986) ja "Don't Waste Your Life" (2003). Piper johtaa perustamaansa evankelikaalista järjestöä Desiring God. Järjestön tunnuslause on "Jumala kirkastuu eniten meissä, kun olemme eniten tyytyväisiä hänessä" (eng. "God is most glorified in us when we are most satisfied in Him").
Hänellä on vaimonsa Noëlin kanssa neljä poikaa, tytär ja kaksitoista lastenlasta. Piper on opiskellut Wheaton Collegessa, hänellä on maisterin tutkinto Fullerin teologisesta seminaarista ja hän on väitellyt tohtoriksi Uuden testamentin eksegetiikasta Münchenin yliopistossa. Piperin esikuva on Britannian Pohjois-Amerikan siirtokunnissa vaikuttanut Jonathan Edwards (1703-1758).
HMS Agamemnon (1852)

Palvelus

Alus otettiin palvelukseen 27. syyskuuta 1852 Sheernessissä päällikkönään Sir Thomas Maitland. Se siirtyi Portsmouthiin, jonne se saapui 10. helmikuuta 1853. Alus osallistui vuonna 1853 Spitheadissa pidettyyn laivastokatselmukseen, minkä jälkeen se aloitti palveluksensa Kanaalin laivastossa.
Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Välimeren laivastoon, ja se palveli Krimin sodassa kontra-amiraali Edmund Lyonsin lippulaivana. Alus osallistui Sevastopolin pommitukseen 17. lokakuuta 1854 sekä Fort Kinburnin pommitukseen vuonna 1855.
Vuonna 1857 alus varustettiin kuljettamaan 1 250 tonnin Atlantic Telegraph Companyn kaapelikelaa pyrittäessä luomaan kiinteä lennätinyhteys Euroopasta Amerikkaan. Ensimmäinen yritys epäonnistui, mutta 29. heinäkuuta 1858 kaapelin päät saatiin yhdistettyä ja yhteys luotua.
Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1862, ja se myytiin vuonna 1870 romutettavaksi.
Hondurasin lippu

Hondurasin lippu on Hondurasin tunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se otettiin virallisesti käyttöön 9. tammikuuta 1866. Lipun lähtökohtana on Keski-Amerikan liittovaltion lippu.
Hondurasin lipun kaksi sinistä raitaa kuvaavat Tyyntämerta ja Karibianmerta. Viisi sinistä viisisakaraista tähteä valkoisella pohjalla kuvaavat Keski-Amerikan liittovaltion valtioita (El Salvador, Costa Rica, Nicaragua, Honduras ja Guatemala) ja siihen sisältyy toive näiden valtioiden uudelleen yhdistymisestä.
Tim Sandberg

Seuraura

Sandberg on Tyresö HK:n kasvatti, mutta hän pelasi myöhemmät juniorivuotensa kuitenkin Djurgårdens IF:ssä, jossa Sandberg voitti J18 Allsvenskanin kultaa vuonna 2008. Kaudella 2008–2009 hän puki kolmeen Elitserien-otteluun ja pelasi myös yhdessä Elitserien-ottelussa. Syyskuussa 2009 Djurgården lainasi Sandbergin Ruotsin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle I-divisioonan HC Vita Hästeniin, jossa hän pelasi lähes koko kauden 2009–2010. Kaudeksi 2010–2011 Djurgården lainasi Sandbergin HockeyAllsvenskan-joukkue IF Sundsvalliin. Hän esiintyi kauden aikana myös Djurgårdenin Elitserien-joukkueessa, jossa Sandberg puki 14 runkosarja- ja yhteen playoff-otteluun. Hän pelasi kaksi runkosarjaottelua.
Kauteen 2011–2012 Sandberg lähti Djurgårdenin kakkosmaalivahtina Gustaf Wesslaulle, joka osoittautui kuitenkin selkeäksi ykkösmaalivahdiksi. Sandberg pelasi kolme runkosarja- ja kaksi European Trophy -ottelua. Hän haki kauden aikana pelituntumaa myös yhteensä kymmenen Allsvenskan-ottelun verran Almtuna IS:n ja Mora IK:n joukkueista. Tammikuussa 2012 Djurgården hankki maalivahtiosastolleen Tyler Planten, joka jäi kuitenkin pudotuspeleissä Sandbergin varjoon.
Sandberg siirtyi kaudeksi 2012–2013 Allsvenskan-joukkue Örebro HK:n paitaan. Hän torjui joukkueen SHL:ään kaudeksi 2013–2014, jolloin Sandberg pelasi ensimmäisen Ruotsin pääsarjakautensa joukkueensa selkeänä ykkösmaalivahtina. Hän pelasi 38 runkosarja- ja seitsemän Kvalserien-ottelua. Kaudeksi 2014–2015 Sandberg palasi Allsvenskaniin ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Södertälje SK:hon.

Maajoukkueura

Sandberg on edustanut Ruotsia viidessä poikien maaottelussa.

Muuta

Sandbergin vanhemmat ovat suomalaisia. Timillä itselläänkin oli 15-vuotiaaksi asti ainoastaan Suomen kansalaisuus, mutta hän otti myös Ruotsin kansalaisuuden päästäkseen edustamaan maata ikäkausimaajoukkueissa.
Isomalabarinmedestäjä

Levinneisyys

Isomalabarinmedestäjää tavataan Intiassa ja Sri Lankassa. Lajin on kuvattu olevan pääasiassa yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pilke päiväkodit

Pilke päiväkodit Oy on vuonna 2003 perustettu suomalainen varhaiskasvatuspalveluita tarjoava yritys, jolla on yli 125 päiväkotia ympäri Suomen.

Toiminta

Yhtiöllä on toimipisteitä Uudellamaalla, Turun seudulla, Lahdessa, Porissa, Nokialla, Kouvolassa, Tampereella, Joensuussa, Varkaudessa ja Oulussa. Yhtiön toiminta-ala on varhaiskasvatus ja siihen liittyvää kerhotoiminta 1-6-vuotiaille lapsille. Mahdollisuuksien mukaan päiväkodeissa järjestetään myös esiopetusta. Pilke päiväkodit järjestää myös perusopetuksen iltapäivätoimintaa 24 koululla pääkaupunkiseudulla ja Porissa. Yhtiö työllistää noin 1 450 työntekijää.

Pilke tiedepäiväkoti Oivallus

Pilke tiedepäiväkoti Oivallus on luonnontiedepainotteinen päiväkoti, jossa on 75 hoitopaikkaa lapsille ja esikouluryhmä. Päiväkoti avattiin Vantaan Päiväkumpuun 1. elokuuta 2016. Se tekee yhteistyötä Tiedekeskus Heurekan kanssa.
Suora summa

Jos matematiikassa on annettu pari, joka koostuu kahdesta samantyyppisestä matemaattisesta objektista, niin näille objekteille voidaan usein määritellä suora summa, jolloin tuloksena saadaan uusi samantyyppinen objekti.
Esimerkiksi xy-taso on kaksiulotteinen vektoriavaruus, joka voidaan ajatella kahden yksiulotteisen vektoriavaruuden eli x- ja y-akselien suoraksi summaksi. Tällaisessa suorassa summassa avaruudet x ja y voivat leikata ainoastaan nollavektorin tapauksessa origossa. Koordinaattien mielessä suora summa yhdistää x-akselin koordinaatin (x) ja y-akselin koordinaatin (y) koordinaatiksi (x,y), joka sijaitsee xy-koordinaatistossa. Tämän esityksen perusteella on selvää, että suora summa on x- ja y-akseleita vastaavien kahden joukon karteesinen tulo. Tähän esimerkkiin liittyvä matemaattinen rakenne on vektorien yhteenlasku: 
Muita esimerkkejä suorista summista ovat Abelin ryhmien suora summa, modulien suora summa, renkaiden suora summa, matriisien suora summa ja topologisten avaruuksien suora summa.
Kun A ja B ovat kaksi matemaattista objektia, niin niiden suoraa summaa merkitään . Kun on annettu perhe objekteja Aᵢ, joiden indeksit i ∈ I indeksijoukossa I, niin näiden suora summa voidaan kirjoittaa muodossa .
Suoraan summaan liittyvä käsite on suora tulo, joka on joskus sama asia kuin suora summa, mutta joskus se voi olla aivan erilainen.
Sofitel

Sofitel on ranskalainen hotelliketjubrändi, jonka omistaa AccorHotels. Sofitelilla on 192 hotellia kaikissa maanosissa.

Historia

Sofitel perustettiin vuonna 1964. Sen ensimmäinen hotelli avattiin Strasbourgissa Ranskan Alsacessa. Vuonna 1974 Sofitel laajeni Yhdysvaltoihin avaamalla hotellin Minneapolisissa. Hotelliketjusta tuli osa Accor-konsernia vuonna 1997.
Jermo Laosmaa

Jermo Pauli Johannes Laosmaa, sukunimi aik. Lindholm (16. huhtikuuta 1911 Helsinki – 12. marraskuuta 1962) oli suomalainen Helsingissä asunut arkkitehti. 
Laosmaan isä oli kansakoulujohtaja Alex I. Lindholm. Hän opiskeli Saksassa ja valmistui arkkitehdiksi Strelitzin teknillisestä opistosta vuonna 1935. Laosmaa työskenteli SOK:n rakennusosastolla 1937, Arkkitehtitoimisto Aalto & Kokon palveluksessa 1938–1939, Insinööritoimisto Alfred A. Palmbergilla 1939–1950 ja vuodesta 1950 alkaen hän oli Valion rakennusosaston hoitajana.
Jermo Laosmaa oli naimisissa vuodesta 1939 arkkitehti Marjatta Gestrinin kanssa. He suunnittelivat yhdessä monia asuinrakennuksia.
Varaz-Bakur I

Varaz-Bakur I (tai Aspacures II, georg. ვარაზ-ბაკურ I) oli Iberian (paikallisesti Kartlin eli itäisen Georgian) kuningas Khosroiani-dynastiasta noin vuosina 363–365.
Hänen nimensä Aspacures, jonka kirjasi muistiin samaan aikaan elänyt historioitsija Ammianus Marcellinus (XXVII 12. 16), on ilmeisesti latinisoitu versio myöhempien, varhaiskeskiaikaisten georgialaisten kronikoiden nimistä Varaz-Bakur tai Varaz-Bakar. Ammianuksen mukaan Varaz-Bakurista teki Iberian kuninkaan persialainen sassanidihallitsija Sapor II, kun hänen vanhempi veljensä Saurmag II oli syrjäytetty valtaistuimelta. Georgialaisen kronikoitsijan Leonti Mrovelin kuvaus hänestä "hurskaudettomana miehenä ja uskon vihaajana" on tässä mielessä merkittävä: tuohon aikaan se merkitsi zarathustralaisia sympatioita ja viittaa myös hänen Persiaa kannattavaan poliittiseen suuntautumiseensa. Leonti kertookin seuraavaksi, että hänestä tuli Persian vasalli.
Amerikansipi

Koko ja ulkonäkö

Amerikansipin pää ja selkä yksivärisen ruskeat, rinta ja vatsa muuten valkoiset, mutta niissä on harvakseltaan ruskeita pilkkuja. Sillä on tumma silmä, oranssinen nokka, melko pitkät keltaiset jalat. Amerikansipi on helpoin tunnistaa nyökkivästä, västäräkkimäisestä liikehdinnästään. Sen pituus 20 senttiä, siipien kärkiväli 35 senttiä ja paino noin 35–50 grammaa.

Levinneisyys ja elinympäristö

Amerikansipi pesii Alaskassa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa lukuun ottamatta kaakkoa ja keskietelää. Maailman populaation koko on noin 250 000 yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Se talvehtii Keski- ja Etelä-Amerikassa, pieni osa Yhdysvaltain eteläosissa. Amerikansipi on pesinyt Skotlannissa vuonna 1975. Se elää samanlaisilla kivikkoisilla ja kallioisilla rannoilla kuin rantasipi.

Lisääntyminen

Amerikansipin pesä on kuoppa maassa kasvillisuuden suojassa. Naaras munii neljä munaa, joita molemmat puolisot hautovat 21–22 päivää. Naaraalla on toisinaan kaksi koirasta, joista toinen joutuu itse hautomaan oman pesyeensä. Poikaset ovat pesäpakoisia ja etsivät itse ruokansa. Ne oppivat lentämään 18–21 päivän ikäisinä. Amerikansipi saavuttaa sukukypsyyden 1–2-vuotiaana.

Ravinto

Amerikansipi syö etupäässä maassa eläviä hyönteisiä, myös muita selkärangattomia.