google/wiki40b huggingface dataset:
Azərbaycanfilm

Azərbaycanfilm (ven. Азербайджанфи́льм, Azerbaidžanfilm) on Azerbaidžanin pääkaupungissa Bakussa toimiva elokuvastudio.
Studio on saanut alkunsa tasavallan valistusasiain kansankomissariaatin yhteyteen vuonna 1923 perustetusta valokuva- ja elokuvahallinnosta. Vuosina 1930–1933 sen nimenä oli Azkino, vuodesta 1933 lähtien Azfilm, vuodesta 1934 Azgoskinoprom, vuosina 1935–1940 Azerfilm, vuosina 1941–1959 Bakun elokuvastudio ja vuodesta 1960 Cəfər Cabbarlılle nimetty Azerbaidžanfilm.
Studio tuotti aluksi lähinnä uutiskatsauksia ja dokumenttielokuvia. Sen ensimmäinen näytelmäelokuva oli Vladimir Balljuzekin ohjaama Legenda o Devitšjei bašni (1924). Alkuvaiheessa studiolla työskenteli useita muista tasavalloista tulleita ohjaajia kuten Hamo Beknazarjan, Vsevolod Pudovkin, Nikoloz Šengelaia ja Boris Barnet. Ensimmäinen azeriohjaajan elokuva oli Abbas Mirzə Şərifzadən Bismillah (ven. Vo imja boga, 1925). Studion mykkäelokuvista tunnetuin on Šengelaian Dvadtsat šest komissarov (1933).
Vuonna 1936 julkaistiin ensimmäinen tasavallassa kuvattu äänielokuva, Mežrabpomfilmin kanssa tuotettu Boris Barnetin Sinisen meren rannalla (ven. U samogo sinego morja). Samalla aloitettiin elokuvien jälkiäänitys azeriksi. Ensimmäinen kansallinen äänielokuva oli Viktor Turinin ohjaama Bakılılar (ven. Bakintsy, 1938). Studion suurimpia menestyksiä oli Stalin-palkinnon saanut musiikkielokuva Naimatoimitsija (Arşın mal alan, ven. Aršin mal alan, 1945).
Azərbaycanfilm sai uudet nykyaikaisesti varustetut tilat vuonna 1965. 1980-luvun alussa se tuotti vuosittain kuusi näytelmäelokuvaa, 20 dokumenttielokuvaa, neljä animaatiota ja jälkiäänitti azeriksi yli 60 filmiä. Studion elokuvat käsittelivät etupäässä ajankohtaisia ja yleisinhimillisiä aiheita. Lisäksi tehtiin kansallisten suurmiesten elämäkertoja. Huomiota herätti erityisesti Rasim Ocaqovin korruptiota käsittelevä Kuulustelu (İstintaq, ven. Dopros, 1979). Azərbaycanfilmin kansainvälisesti tunnetuin ohjaaja oli Rüstəm İbrahimbəyov, joka on jatkanut uraansa menestyksekkäästi myös Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen.
Studion toiminta lamaantui vuoden 1992 jälkeen ja sen tilat vuokrattiin pienyrityksille. Vuonna 2005 Azərbaycanfilm alistettiin maan kulttuuriministeriölle, joka alkoi rahoittaa sen uudistamista. Nykyään studiolla kuvataan vuosittain kahdesta neljään pitkää näytelmäelokuvaa.
Kiilakylki

Alkuperä

Luonnonvaraisia kiilakylkiä tavataan Thaimaassa, Malakan niemimaalla, Singaporessa ja Sumatralla. Laji viihtyy vesistöissä joissa on paljon kasvillisuutta. Näin ollen akvaariokin tulisi sisustaa sen mukaisesti.

Ulkonäkö ja sukupuolierot

Kiilakylki on noin 4,5 sentin pituinen. Sen tunnistaa helposti kyljessään olevasta mustasta kiilakuviosta. Sukupuolet erottaa siitä että naaraan kiilakuvion etureunan alaosa on pyöristynyt, koiraan taas terävä. Naaras on myös selvästi pulskempi kuin koiras.

Kiilakylki akvaariokalana

Kiilakylki on yksi suosituimmista akvaariokaloista, sillä se on melko halpa, helppohoitoinen, pienen kokonsa takia vähän tilaa vaativa ja kauniin värinen. Siitä on kehitetty myös sinimusta muunnos.

Ravinto

Kiilakylkiä ruokitaan hiutaleilla ja pelleteillä, mieluusti myös elävillä tai pakastetuilla hyönteisillä, sillä ne ovat luonnonvaraisten kiilakylkien pääravintoa.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Kiilakylki on hyvin sävyisä kala joka sopii hyvin myös aloittelijalle. Se liikkuu luonnossa jopa satojenkin yksilöiden parvissa, joten akvaarioon tulisi hankkia vähintään 6–10 kalaa, sillä kiilakylki on ehdoton parvikala. Tällaiselle 6–10 kpl:n pikkuparvelle riittää jo 60-litrainen allas, mutta näyttävämmän kokoisen parven saa mahtumaan vasta yli 100-litraiseen akvaarioon. Kutupaikaksi sopii noin 15 litran akvaario, joka täytetään vedellä 15-20 cm:n korkeuteen. Veden tulee olla pehmeää, hapahkoa ja puhdasta sekä 25-28 asteen lämpöistä. Pohjalla voi olla puhdasta soraa tai kuturitilä ja jaavansammalta. Lisäksi olisi hyvä olla myös jokunen leveä kasvinlehti, esim. melalehtiä, jotka kiinnitetään pohjaan. Veden ilmastus ei ole tarpeen, ennen kuin poikaset lähtevät uimaan. Kutuakvaarioon pannaan vain yksi kutupari. Kutuaikana kiilakyljet kiinnittävät munansa (joita voi olla jopa 300 kappaletta) vesikasvien lehdille ja varsille. Kutupari on poistettava heti kudun jälkeen ja akvaario peitetään mädin hautumisen ajaksi. Poikaset kuoriutuvat vuorokauden kuluttua. Ne syövät aluksi planktonia ennen kuin siirtyvät hyönteisravintoon.

Vesiolot

Kiilakylki viihtyy pehmeässä ja happamassa vedessä, jonka ph:n tulisi olla alle 7. Lämpötilaltaan vesi saisi olla 25–28 astetta, kiilakylki onkin lämpimän veden kala. Viihtyy parhaiten humuspitoisessa vedessä, mutta se ei ole niin välttämätön, kuin esimerkiksi kiilakyljen kääpiömäisellä sukulaisella kääpiörasboralla. Kärsii äkillisistä veden laadun muutoksista. Viljelylaitoksissa kasvatetut yksilöt sopeutuvat paremmin, kuin suoraan luonnosta pyydetyt.
Turun yliopistollinen keskussairaala

Turun yliopistollinen keskussairaala (Tyks) on yksi Suomen viidestä yliopistollisesta sairaalasta ja samoin yksi Varsinais-Suomen sairaanhoitopiirin viidestä sairaalasta. Sairaalakokonaisuus koostuu monista toimipaikoista: Raision sairaalasta, Paimion sairaalasta, Vakka-Suomen sairaalasta sekä Turussa sijaitsevista kantasairaalasta ja kirurgisesta sairaalasta. Tyksissä on 953 sairaalapaikkaa ja henkilökuntaa 3 875 henkilöä, joista 554 on lääkäreitä, 94 akateemisia tutkimus- ja hoitohenkilöä, 2 243 hoitajaa sekä 921 talous- ja huoltohenkilöä.
Vuonna 2007 Turun yliopistollisen keskussairaalaan toimintaan kuuluvia avohoitokäyntejä kirjattiin 405 624, hoitopäiviä 258 987 ja hoitojaksoja 58 834. Keskimääräinen hoitoaika oli 4,4 vuorokautta.

Historia

Turun yliopistollisen keskussairaalan perustamispäivänä pidetään 17. joulukuuta 1756, jolloin kuningas Aadolf Fredrik allekirjoitti Turun Lasaretin perustamiskirjan. Yhdeksänpaikkainen sairaala aloitti toimintansa Linnankadun ja Ågatanin (nyk. Läntisen Rantakadun) välisen kujan varrella, nykyisen Eskelinkadun eteläisessä kulmassa vuonna 1759. Tyks on täten Suomen vanhin ja Pohjoismaiden toiseksi vanhin edelleen toimiva sairaala.
Sairaala muutti Eskelinkadulta Linnankadun ja nykyisen Sairashuoneenkadun kulmaan vuonna 1784, josta se muutti vuonna 1856 Linnankadun ja Puistokadun kulmaan. Vuonna 1881 sairaala siirtyi uusiin tiloihin Kiinamyllynmäelle. Nämä nykyisin suojellut rakennukset ovat edelleen Tyksin käytössä.
Vuonna 1938 vihittiin käyttöön 350-paikkainen Turun uusi Lääninsairaala, eli nykyinen Tyksin A-sairaala.
Lääninsairaala muuttui vuonna 1946 Yliopistolliseksi opetussairaalaksi, ja vuonna 1958 siitä tuli Turun yliopistollinen keskussairaala. Vuonna 1968 valmistui U-sairaala, jonka nimi viittasi "uuteen sairaalaan".
Paimion sairaala liitettiin hallinnollisesti Tyksiin vuonna 1987, Raision aluesairaala vuonna 2003 ja Turun kaupungin kirurginen sairaala vuonna 2004.
Vuonna 2003 huonokuntoisesta U-sairaalasta alettiin siirtyä uusiin tiloihin T-sairaalaan (T niin kuin "tulevaisuus"), jonka ensimmäinen osuus valmistui silloin. T-sairaalan toinen osa valmistui vuoden 2012 lopussa. Vanhan U-sairaalan käyttö on päätetty lopettaa vuonna 2018, jolloin U-sairaalan jäljellä olevien toimintojen on tarkoitus siirtyä samaan aikaan valmistuvaan T-sairaalan T3-laajennusosaan Helsingin valtatien päälle. Sairaanhoitopiiri haluaisi purkaa vanhan U-sairaalarakennuksen, mutta Museovirasto vastustaa tätä. Jos vanha sairaala saneerataan esimerkiksi toimistokäyttöön, vain rakennuksen betonirunko voidaan hyödyntää.

Kulttuuriympäristö

Kulttuuriympäristönä Turun yliopistollisen keskussairaalan vaiheittain rakennettu kokonaisuus on määritelty yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
El Tajín

El Tajín on muinainen, jo raunioitunut intiaanien rakentama kaupunki Meksikonlahden rannalla. Se oli luoteisen Mesoamerikan tärkein keskus Teotihuacanin valtakunnan romahduksen jälkeen. Siellä kehittyi totonaakkien kulttuuri.
Aiemmin luultiin, että kaupunki olisi ollut asutettuna kolmessa vaiheessa vuosina 100 eaa. – 1200, mutta nykytiedon mukaan vain yhden vaiheen ajan vuosina 800 – 1200. Toisten tutkimusten mukaan kaupunki olisi kuitenkin perustettu jo vuonna 200. Kaupunki hylättiin ja osittain myös tuhottiin vuoden 1200 jälkeen, kun alue tuli Meksiko-Tenochtitlánin kuningaskunnan hallintaan.
Anaïs Chevalier

Arvokilpailut

Vuoden 2014 talviolympialaisissa Sotšissa Chevalier oli parhaimmillaan takaa-ajon 44:s. Vuoden 2016 MM-kilpailuista Oslosta Chevalier saavutti hopeaa viestistä. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän sai hopeaa sekaviestissä sekä pronssia pikakilpailussa ja viestissä. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän hiihti avausosuuden pronssia saaneessa Ranskan naisten viestijoukkueessa. 
EM-kilpailuista hänellä on yksi viestipronssi, nuorten MM-kilpailuista kolme pronssia sekä yksi hopea ja nuorten EM-kilpailuista kaksi kultaa ja yksi pronssi. Vuoden 2011 Euroopan nuorten olympiafestivaaleilta Chevalier saavutti yhden hopean ja yhden pronssin.

Maailmancup

Chevalier debytoi maailmancupissa joulukuussa 2013 Hochfilzenin pikakilpailussa saavuttaen heti ensimmäiset maailmancupin pisteensä ollen 27:s.Ensimmäistä kertaa hän sijoittui kymmenen parhaan joukkoon maaliskuussa 2014 Kontiolahden takaa-ajossa ollen kahdeksas. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Nové Měston pikakilpailussa joulukuussa 2016. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti seuraavan päivän takaa-ajokilpailussa. Hän oli samalla kaudella toinen Anterselvan normaalimatkalla sekä kolmas Hochfilzenin MM-pikakilpailussa ja Pyeongchangin pikakilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui seitsemänneksi.
Chevalier sijoittui kaudella 2017–2018 kolmanneksi Kontiolahden ja Tjumenin yhteislähtökilpailuissa. Yhteislähtöcupissa hän oli viides. Kaudella 2018–2019 hän oli kolmas Nové Měston yhteislähdössä. Oberhofissa hän sijoittui toiseksi pikakilpailussa ja kolmanneksi takaa-ajossa.
Karkeakarvainen istrianajokoira

Ulkonäkö

Säkä voi vaihdella huomattavasti, koska koiran ensisijainen käyttötarkoitus on metsästäminen. Rotua arvioidessa kiinnetetäänkin enemmän huomiota suorituskykyyn kuin ulkonäköön. Istrianajokoiran paino voi vaihdella 16- 28kg välillä ja säkäkorkeus on noin 44-58cm. Nartun ihanne säkä on 50cm ja uroksen ihanne 52cm. 
Rodun karkea karva on hyvin säänkestävä. Peitinkarva on noin 5-8cm pitkää ja koiralla on pohjavilla. Koiran pääväri on puhtaan valkoinen ja siinä yleensä on oransseja laikkuja. Korvat ovat lupat ja häntä piiskamainen. Koiran yleisilmeeseen kuluvat tuuheat kulmakarvat ja viikset.

Luonne

Istrianajokoira ei sovi pelkästään seurakoiraksi, vaan tarvitsee metsästävän kodin. Koira on helposti koulutettavissa ja sitä käytetään paljon erilaisissa metsästysmuodoissa. Koiralla löytyy kuitenkin luonnetta, mutta se ei ole koskaan ihmiselle aggressiivinen.

Historiaa

Karkeakarvainen istrianajokoira on jalostettu lyhytkarvaisesta muodosta risteyttämällä sitä griffon vendeénin kanssa. Suomessa rotu on vielä melko harvinainen ja tuntematon. Ensimmäiset viisi karkeakarvaista istrianajokoiraa on tuotu Suomeen 2008 Serbiasta.
Elli Suokas

Elli Suokas (oik. Suokas-Steinback, 1895 Viipuri – 1931) oli amerikansuomalainen laulaja. Hän oli vuoteen 1923 asti ainoa levyttänyt amerikansuomalainen naislaulaja. Suokkaan ura alkoi Suomessa Suomalaisessa Oopperassa ja hän piti myös konsertteja eri puolilla Suomea. Vuonna 1915 konserttimatkalla Yhdysvaltoihin hän jäi maahan ja avioitui amerikannorjalaisen Steinbackin kanssa. 
Suokas levytti vuosina 1916–1920 yli 30 levypuolta Columbia- ja Victor-merkeille. Levyuransa jälkeen hän muutti Michiganiin, jossa hänen tiedetään esiintyneen satunnaisesti.
Heikki Kotka

Heikki Matias Kotka (s. 1940 Kannus) on ruotsinsuomalainen kirjailija ja kuvataiteilija. Kotka muutti Ruotsiin vuonna 1966. Vuonna 2007 hän sai ruotsinsuomalaisen Kaisa Vilhuinen -kirjallisuuspalkinnon runokokoelmastaan Ajolauta.
Green River -kerrostuma

Green River -kerrostuma eoseenikautinen geologinen kerrostuma Utahissa Yhdysvalloissa.

Fossiilit

Alueen kalkkikivi on niin hienoa, että se on säilyttänyt myös hyönteisten sekä kasvien fossiileita.
Fossiilit on ajoitettu noin 48 miljoonan vuoden ikäisiksi, mutta alueen fossiilit kattavat usean miljoonan vuoden jakson.

Fossiilien löytäminen

Tohtori John Evans keräsi ja kuvasi ensimmäisen kalan Green Riverin geologisesta kerrostumasta vuonna 1856. Tunnistteu kala oli lajiltaan Knightia eocaena. Edward Drinker Cope julkaisi alueen kalafossiileista tutkimuksen vuonna 1871.
Miljoonia kalojen fossiileja on kerätty alueelta ja ne ovat yleisiä museoissa ja fossiileita myyvissä liikkeissä.
Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2012

Suomi osallistui vuonna 2012 yleisurheilun EM-kilpailuihin 21. kerran. Suomen Urheiluliitto valitsi Helsingin kisoihin 61 urheilijaa.
Joukkue valittiin niistä urheilijoista, jotka saavuttivat kisojen kovemman rajan tai urheiluliiton keveämmän SUL-rajan.
Suomi sai kisoissa yhden mitalin keihäänheittäjä Ari Mannion saavutettua pronssia.
Zmago Jelinčič Plemeniti

Zmago Jelinčič Plemeniti (s. 7. tammikuuta 1948 Maribor) on slovenialainen poliitikko. Hän toimii nationalistisen Slovenian kansallispuolueen nykyisenä puheenjohtajana. 
Jelinčič oli ehdolla Slovenian presidentinvaaleissa 2002 ja sai kolmanneksi eniten ääniä (8,5 %).
Haapaveden lukio

Haapaveden lukio on Pohjois-Suomen vanhin maaseutulukio. Lukion painopistealueina ovat tietotekniikka, kansainvälistyminen ja oppilaitosyhteistyö. Koulu on tehnyt yhteistyötä Oulun yliopiston kanssa 90-luvulta lähtien. Koulun opiskelijamäärä on tällä hetkellä noin 130 opiskelijaa. Yhteishakukoodi Haapaveden lukioon on 1951.

Historia

Haapaveden lukio aloitti toimintansa yhteiskouluna 9. syyskuuta vuonna 1919. Kokous yhteiskoulun perustamisesta järjestettiin muutamaa kuukautta aiemmin 20. päivä heinäkuuta. Ensimmäisen lukioluokan opiskelut alkoivat 1.9.1923. Vuonna 1935 yhteiskoulusta tuli yliopistoon johtava kuuteen kansakoululuokkaan jaettu oppikoulu, joka sisälsi kolmivuotisen keskikoulun ja matemaattis-luonnonopillisen lukion. Vuoden 1982 syksyllä koulussa siirryttiin kurssimuotoiseen lukiojärjestelmään, ja lopulta vuonna 1996 oppilaitos aloitti luokattomana lukiona. Nimekseen yhteiskoulu sai Haapaveden lukion 1. elokuuta 1985.
Syyslukukautena vuonna 2000 Haapaveden lukio aloitti etälukio-opintojen tarjoamisen ennen kaikkea aikuisopiskelijoille. Etälukio vakiintui Haapavedellä nopeasti ja lukuvuoden 2003-2004 päättyessä lukiosta oli jo valmistunut kunnioitettavat kahdeksan aikuisylioppilasta. Vuonna 2001 Haapaveden lukiossa aloitti tietotekniikkalinja, jolle on valittu opiskelijat yhteishaun kautta vuodesta 2002. Koko Suomen mittakaavassa ainutlaatuisen kummilukiosopimuksen Haapaveden lukio solmi Oulun yliopiston kanssa 23.5.2005. Sopimuksen myötä vahvistettiin oppilaitosten jo toista vuosikymmentä kestänyt yhteistyö etenkin tietojenkäsittelytieteiden, kemian, fysiikan ja kasvatustieteiden saralla.

Rakennukset

Haapaveden yhteiskoulu toimi 1.9.1919 - 31.10.1920 välisen ajan silloisen opettajansa Hanna Muttosen kahdessa vinttikamarissa. Omaan puurakenteiseen koulutaloon, joka sijaitsi Haapaveden nykyisen terveyskeskuksen paikalla, muutettiin 1. marraskuuta 1920. Koulutaloa laajennettiin vuonna 1954 kivisellä siipirakennuksella. Kesällä 1967 lukio muutti Haapaveden koulukeskuksen tiloihin, johon valmistui 1989 oma siipirakennuksensa nykyiselle lukiolle.

Tietokoneen ajokortti

Haapaveden lukiossa voi opiskella tietokoneen käyttäjän A-ajokortin sekä @-kortin. Lisäksi tarjolla on muita ATK-kursseja, mm. kaksi pelikurssia, ohjelmointia sekä kotisivukurssi.
Virkkilä

Virkkilä on entisen Vuokselan kunnan kirkonkylä kunnan keskiosassa Neuvostoliitolle luovutetulla alueella. Nykyisin kylä kuuluu Leningradin alueen Käkisalmen piiriin. Kylä sijaitsee Vuoksen pohjoisen laskuhaaran etelärannalla. Virallisesti Virkkilä oli osa Päiväkiven kylää, mutta se luettiin yleensä omaksi kyläkseen. Virkkilän ja varsinaisen Päiväkiven erotti toisistaan metsäalue. Virkkilä rajoittui lännessä Uuteenkylään, pohjoisessa Alholaan, idässä Vuokseen, jonka toisella rannalla oli Kuninkaanristin kylä, sekä etelässä Päiväkiveen. 
Nykyisin Virkkilässä ei ole juurikaan asutusta. Rakennuksiakaan ei ole jäljellä, sillä ne ovat joko tuhoutuneet tai siirretty muualle. Vuokselan kirkko on kuitenkin edelleen jäljellä, mutta vailla käyttöä ja hylättynä rapistumassa.

Kyläkuvaus

Virkkilän keskusta oli taajaan rakennettu ja taloja kylässä oli noin 80. Kylän keskustan itäpuolella Vuoksen rannalla Lammasniemessä sijaitsi vuonna 1929 valmistunut Vuokselan kirkko. Virkkilän ja Päiväkiven yhteinen kansakoulu sijaitsi kyliä erottavalla metsätaipaleella maantien varrella. Kylässä oli myös nuorisoseurantalo. Suurin osa asukkaista sai elantonsa maa- ja metsätaloudesta. Sivuelinkeinona harjoitettiin kalastusta.

Liikenneyhteydet

Virkkilä oli Vuokselan liikenteellinen keskus. Sieltä johti tiet pohjoiseen Liuhaniemen lossin kautta Hirvisaaren kylään ja edelleen Räisälän kirkonkylään, itään Ristiniemen lossin kautta Kuninkaanristille ja edelleen Sakkolaan, kaakkoon Päiväkiven ja Noisniemen kyliin, etelään Oravaniemen lossille, jonka välityksellä pääsi Valkjärvelle sekä länteen Uuteenkylään ja edelleen Äyräpäähän.

Historia

Ennen Vuokselan kunnan perustamista, vuonna 1914, Virkkilä kuului Valkjärven kuntaan. 
Talvisodassa Virkkilää ei vallattu, mutta vuoden 1940 rauhansopimuksen mukaan se oli kuitenkin luovutettava ja väestö evakuoitiin muualle Suomeen. Jatkosodassa alue vallattiin takaisin vuonna 1941 ja väestö pääsi palaamaan koteihinsa, mutta 1944 oli alue taas luovutettava ja väestö evakuoitava.
Öljykala

Tuntomerkit

Öljykala on ruskean tai tummanruskean värinen. Sen iho on erittäin karkea. Selässä on 13-15 piikkiä. Rintaevien kärjet ovat mustia. Nuorella yksilöllä jälkimmäisen selkäevän reuna ja peräevä ovat valkoisia. Öljykalat ovat yleensä noin 150 cm pitkiä, enimmäispituuden ollessa 300 cm. Painavin yksilö painoi 63 kg.

Levinneisyys

Öljykalaa on havaittu ympäri maapalloa, mutta eniten havaintoja on tehty Australian itä- ja länsipuolella sekä Afrikan länsipuolella. Pohjoisimmat havainnot ovat Irlannin eteläpuolelta.

Ravinto ja elintavat

Öljykalat syövät ravinnokseen kaloja, äyriäisiä ja mustekaloja. Ne ovat avomeren kaloja ja elävät yksin tai pareittain lähellä pohjaa 100-800 metrin syvyydessä, mutta useimmiten 200-400 metrissä.

Käyttö

Öljykalan liha on erittäin rasvaista ja jonkin verran myrkyllistä. Nautittuna se saattaa aiheuttaa muun muassa rasvaripulia; sitä kuitenkin myydään Japanissa. Öljykaloista tehdään myös kalanruokaa.
Suomen maahanmuutto- ja eurooppaministeri

Maahanmuutto- ja eurooppaministeri oli Suomen sisäministeriön alaisuuteen kuulunut ministerin virka Vanhasen toisessa hallituksessa (2007–2010) ja sitä seuranneessa Kiviniemen hallituksessa (2010–2011). Ministerin asialistalla olivat EU- ja maahanmuuttoasiat. Molemmissa hallituksissa ministerinä toimi RKP:n Astrid Thors (2007–2011).
Delator

Delator on latinankielinen sana syyttäjälle. Rooman valtakunnassa delatorit olivat halveksittu ihmisryhmä, koska heidän uskottiin tekevän perusteettomia syytöksiä taloudellisen edun tavoittelemiseksi. Delatorit saivat joko palkkion esittämistään syyteistä tai osan syytetyksi joutuneen saamasta sakosta.
Tasavallan aikana kuka tahansa Rooman kansalainen saattoi syyttää toista rikoksesta. Syytetyn täytyi olla paikalla virallisessa syyteenlukutilaisuudessa eli nominis delatiossa. Delatorin ja todistajien eli subscriptoresien allekirjoittama syytekirjelmä toimitettiin tämän jälkeen preettorille, jonka jälkeen seurasi oikeudenkäynti, jossa todistajia kuultiin. Lopuksi lautamiehet äänestivät päätöksestä ja preettori julisti rangaistuksen. Mikäli delator voitti oikeudenkäynnin, hän sai palkkion; mikäli hän hävisi sen, hänen katsottiin esittäneen perättömiä syytöksiä ja hän sai itse sakot. Keisarikaudella delatorien ammatista tuli taloudellisesti houkuttelevampi. Rooman senaatti toimi oikeudenkäynneissä lautamiehinä ja keisari, konsuli tai prefekti sen puheenjohtajana. 
Elviran synodissa noin vuonna 306 käytettiin termiä delatores kristityistä, jotka esittivät syytöksiä uskonveljistään. Synodin kanonin LXXII:n mukaan mikäli joku kristitty teloitetaan tai karkotetaan toisen kristityn syytöksen eli delation perusteella, ekskommunikoidaan syytöksen esittänyt kristitty pysyvästi. Kanonissa tarkoitettiin ilmeisesti nimenomaisesti syytöstä kirkkoon kuulumisesta kristittyjen vainojen aikana tai perättömiä syytöksiä.
Foca-luokka

Suunnittelu

Saksan toisen maailmansodan lopun aikaisiin Seehund-luokan alusten suunnitelmiin pohjautunut alus oli 13,9 metriä pitkä ja sen leveys oli 1,8 ja syväys 1,5 metriä. Aluksen uppouma oli pinnalla 16 tonnia ja sukellettaessa 20 tonnia. Alusten voimanlähteenä oli yksiakselinen Pegaso-dieselmoottori, joka tuotti 160 hevosvoimaa pinta-ajossa, ja sukelluksissa 110 hevosvoiman Siemens-sähkömoottori. Pinta-ajossa aluksen maksiminopeus oli 9,2 solmua ja sukelluksissa 12 solmua. Aluksen toimintamatkan ollessa 700 merimailia seitsemän solmun nopeudella. Aseistuksena aluksella oli kaksi 533 millimetrin torpedoputkea. Aluksella oli kolmen hengen miehistö.
Atari Lynx

Vastaanotto Suomessa

Mikrobitti kehui arvostelussaan konsolin värikästä näyttöä, ääniominaisuuksia, muotoilua, pelaamisen yleistä mukaansatempaavuutta sekä Electrocop- ja Gates of Zendocon -pelejä. Moitteita arvostelija antoi näytön pienestä katselukulmasta ja konsolin virrankulutuksesta.
Urho Kekkosen muistomerkki (Kajaani)

Suuri aika eli Urho Kekkosen muistomerkki on Kajaanissa sijaitseva muistomerkki, joka on omistettu kaupungissa kasvaneelle tasavallan presidentti Urho Kekkoselle. Se on ensimmäinen Suomen presidentille pystytetty valtakunnallinen muistomerkki, joka sijaitsee pääkaupungin ulkopuolella, joskin on menettänyt asemansa Kekkosen valtakunnallisena muistomerkkinä kymmenen vuotta myöhemmin Helsinkiin valmistuneelle muistomerkille.
Muistomerkin on veistänyt espoolainen kuvanveistäjä Pekka Kauhanen ja se paljastettiin 3. syyskuuta 1990, jolloin Kekkosen syntymästä oli kulunut tasan 90 vuotta. Abstrakti veistos on 8 metriä korkea.
Mestari (vuoden 1992 elokuva)

Arviot

Aikalaisvastaanotto oli ristiriitaista. Toisaalta elokuvaa luonnehdittiin roskafiliksi, joka rahastaa yleisöä härskisti samoilla menetelmillä, joita siinä arvostellaan. Toisaalta epäkunnioittavaa huumoria pidetään tarpeellisena.
Ålandsfärjan

Ålandsfärjan AB (nykyisin Viking Line) oli yksi Viking Linen kolmesta perustajayhtiöstä. Kaksi muuta Viking Linessä mukana ollutta varustamoa, Rederi AB Slite ja Rederi AB Sally (alun perin Rederi AB Vikinglinjen) jättivät Viking Line -yhteisyrityksen vuorollaan joko konkurssin vuoksi tai kilpailijan ostamana. 
Ålandsfärjan AB:n perusti yksi Rederi AB Vikinglinjenin perustajista, Gunnar Eklund. Hän oli lähtenyt Vikinglinjenistä vuonna 1962 ja seuraavan vuoden keväänä perusti yhdessä Frank Lundqvistin ja Rafael Mattsonin kanssa Ålandsfärjan AB:n. Yhtiö merkittiin kaupparekisteriin 5. huhtikuuta 1963. Neljä päivää myöhemmin varustamo osti Englannin kanaalissa liikennöineen 1933 rakennetun s/s Brittanyn. Alusta modernisoitiin telakalla Helsingborgissa ja se sai nimekseen S/S Ålandsfärjan ennen kuin aloitti liikenteen reitillä Maarianhamina – Gräddö 20. kesäkuuta 1963. Laivalla oli tilaa 800 matkustajalle, 40 henkilöautolle ja kahdelle bussille tai rekalle. Vuonna 1966 Ålansfärjan AB perusti yhdessä Rederi AB Vikinglinjenin ja Rederi AB Sliten kanssa markkinointiyhtiö Viking Linen (tuolloin Vikinglinjen Ab) josta kukin varustamo omisti kolmasosan. 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa varustamo hankki kaksi uutta autolauttaa, M/S Kapellan ja M/S Marellan. Samalla yhtiö muutti nimensä vuoden 1970 alussa SF Line AB:ksi. Nimen oli tarkoitus kuvata paremmin uutta toimialuetta, joka ylsi nyt Manner-Suomeen. SF on lyhennelmä sanoista Sverige-Finland. SF line pysyi yhtiön nimenä vuoteen 1995 asti, jolloin Rederi AB Sliten konkurssin jälkeen varustamo muutti nimensä Viking Line Abp:ksi ja listautui Helsingin pörssiin.