google/wiki40b huggingface dataset:
Niiskuneiti

Niiskuneiti Muumi-teoksissa

Niiskuneiti esiintyy ensimmäisen kerran toisessa Muumi-teoksessa Muumipeikko ja pyrstötähti (Kometjakten, 1946). Kirjassa Nuuskamuikkunen kertoo Muumipeikolle ja Nipsulle niiskujen rodusta, jonka jäsenet muistuttavat muuten muumeja, mutta vaihtavat väriä järkyttyessään. Hänen mukaansa Niiskuneiti on vaaleanvihreä ja kokonaan hienon, pehmeän karvan peitossa. Pian tämän jälkeen he tapaavat Niiskun ja tämän pikkusisaren Niiskuneidin, jonka Muumipeikko pelastaa lihansyöjäpensaan kynsistä. Niiskuneiti matkaa veljensä kanssa Muumilaaksoon ja asettuu asumaan Muumitaloon. 
Niiskuneiti ja Niisku ovat keskeisessä osassa myös seuraavassa kirjassa Taikurin hattu (1950). Niiskuneiti esiintyy lisäksi kirjoissa Vaarallinen juhannus (1954), Taikatalvi (1957) sekä Näkymätön lapsi ja muita kertomuksia (1962). Hän on kiinteä osa muumiperhettä. 

Teoksessa Muumipappa ja meri (1965) Niiskuneiti ei enää esiinny, mutta Muumipeikko viittaa häneen yhdessä kohdassa puhuessaan merihevoselle: 
»Minulla on eräs ystävä, jolla on otsatukka. Ehkä hän tulee joskus käymään tänne...» 
(Jansson, Muumipappa ja meri)
Kuvakirjassa Vaarallinen matka (1977) Niiskuneiti nähdään viimeisen aukeaman kuvassa Muumilaakson asukkaiden joukossa. Kuvakirjassa Outo vieras Muumitalossa (1980) hänellä on hieman isompi rooli.
Tove ja Lars Janssonin Muumi-sarjakuvissa (1954–1975), jotka olivat juoneltaan itsenäisiä kirjoihin verraten, Niiskuneiti sen sijaan oli yksi keskeisimpiä hahmoja ensimmäisestä tarinasta viimeiseen. Sarjan ensimmäisessä sarjakuvassa Muumipeikko pelasti hänet suuren ravun kynsistä (vrt. lihansyöjäpensas) ja näin hän tuli sarjaan mukaan jopa ennen Muumipappaa ja Muumimammaa, jotka esiteltiin vasta toisessa sarjakuvassa. 
Sarjakuvien Niiskuneidin luonne eroaa jossain määrin kirjojen Niiskuneidistä: hän on turhamainen ja romanttinen kuten kirjoissakin, mutta vilkuilee Muumipeikon lisäksi myös muita miehiä ja hänen toistuvat ihastumisensa olivat yksi sarjakuvien keskeisiä juonikuvioita. Sarjassa Niiskuneiti on kuitenkin mustasukkainen Muumipeikolle melkein kaikesta. Veli Niisku esiintyy vain yhdessä Lars Janssonin loppupään sarjakuvatarinassa.
Muumilaakson tarinoita -animaatiosarjassa esiintyvät sekä Niiskuneiti että Niisku. Asetelmaa on jonkin verran muutettu verrattuna kirjoihin ja sarjakuviin: niiskusisarukset eivät asu Muumitalossa vaan omassa talossaan ja Niisku on kuvattu keksijänä, joka suunnittelee ilma-alusta. Animaatiossa niiskut eivät vaihda väriä tunnetilan mukaan. Niiskuneiti esiintyy lähes kaikissa sarjan jaksoissa. Jaksot, joissa hän ei esiinny, ovat Pikkuruiset vieraat, Muumipeikon ja Pikku Myyn talvinen seikkailu ja Talven vieraita. Niiskuneiti ei puhu lainkaan jaksossa Muumipappa kaipaa vaihtelua.
Jamboree

Jamboreeksi kutsutaan partiolaisten järjestämää suurta kansainvälistä partioleiriä. Se voi olla joko kansallisen partiojärjestön järjestämä kansallinen jamboree, johon myös kansainväliset vieraat voivat osallistua, tai kansainvälisen partiojärjestön järjestämä maailmanlaajuinen tai tietyn maanosan jamboree. Suomen Partiolaiset pitävät noin kuuden vuoden välein kansainvälisen suurleirin, jota kutsutaan nimellä Finnjamboree.

Maailmanjamboree

Partioliikkeen Maailmanjärjestö (WOSM) järjestää 4–5 vuoden välein Maailmanjamboreita (World Scout Jamboree). Jamboreihin osallistuu usein tuhansia partiolaisia, ja ne ovat kuin valtavia partiokaupunkeja. Leiriläisten ohjelma eri alaleireissä koostuu erilaisista aktiviteeteista. Jamboreen järjestävä maa mainostaa maansa kulttuuria ja tutustuttaa ulkomaiset vieraat siihen.
Oscar Ackeström

Ura

Ackeströmin kasvattajaseura on IFK Bäcken. Hän kuitenkin aloitti ammattilaisuransa Västra Frölundassa, jossa Ackeström teki Elitserien-debyyttinsä kaudella 1990–1991. Hän edusti joukkuetta kevääseen 1996 asti, jolloin Ackeström voitti Elitserienin hopeaa. Läpimurtoa hän ei tehnyt vielä ensimmäisinä Elitserien-vuosinaan.
Kaudeksi 1996–1997 Ackeström siirtyi SM-liigaan ja Rauman Lukon riveihin. Hän oli tehoilla 4+17=21 joukkueen tehokkain puolustaja ja sisäisen syöttöpörssin kolmas Pasi Määttäsen ja Sakari Palsolan jälkeen. Ackeström oli SM-liigan puolustajien pistepörssin yhdeksäs viiden muun pelaajan kanssa. Hän jatkoi Lukossa myös kauden 1997–1998, jolloin Ackeström oli tehoilla 7+17=24 jälleen joukkueen tehokkain puolustaja. Lukon sisäisessä pistepörssissä hän oli neljäs ja hän sijoittui puolustajien pistepörssissä yhdeksänneksi. Ackeströmin tehotilastolukema +9 oli Lukon paras.
Ackeström vaihtoi kaudeksi 1998–1999 SM-liigaseuransa Lukosta Tampereen Ilvekseen. Hän oli tehoilla 10+12=22 joukkueen toiseksi tehokkain puolustaja Allan Measuresin jälkeen. Neljännen SM-liigakautensa 1999–2000 Ackeström pelasi HPK:ssa. Hän teki siellä kovat tehot 17+22=39 ja sijoittui puolustajien pistepörssissä toiseksi Jokereiden Jan Bendan jälkeen. HPK:n sisäisessä pistepörssissä hän oli viides. Ackeström oli 118 minuutillaan SM-liigan jäähypörssin viides. Hän voitti keväällä 2000 SM-pronssia.
Vuodet 2000–2002 Ackeström pelasi Saksan DEL-liigan Hannover Scorpionsissa. Hän palasi kaudeksi 2002–2003 Frölundaan, jossa Ackeström oli tehoilla 10+9=19 joukkueen toiseksi tehokkain puolustaja Magnus Johanssonin jälkeen. Hän voitti keväällä 2003 Ruotsin mestaruuden. Kaudella 2003–2004 Ackeström oli tehoilla 6+11=17 Frölundan toiseksi tehokkain puolustaja Antti-Jussi Niemen jälkeen sekä joukkueen puolustajista paras maalintekijä. Hän oli 109 jäähyminuutillaan Elitserienin jäähypörssin viides Södertälje SK:n Bert Robertssonin kanssa. Ackeström pelasi vuodet 2004–2006 Sveitsissä. Hän edusti siellä kahden kauden aikana neljää eri seuraa: HC Ambrì-Piottaa, SCL Tigersiä ja HC Davosia NLA:ssa sekä HC Thurgauta NLB:ssä. Kaudella 2005–2006 Ackeström edusti hallitsevaa Sveitsin mestaria Davosia myös Euroopan seurajoukkueiden mestaruusturnauksessa.
Huhtikuussa 2006 Ackeström teki kaksivuotisen sopimuksen Linköpingin kanssa ja palasi kaudeksi 2006–2007 Elitserieniin. Hänet kuitenkin kaupattiin siirtorajan kynnyksellä tammikuussa 2007 takaisin Frölundaan vaihdossa Johan Franssoniin. Ackeström voitti siellä Elitserienin hopeaa keväällä 2007. Kaudella 2008–2009 hän pelasi Frölundassa seitsemän ottelua, kunnes palasi lokakuussa 2008 loppukaudeksi Hannover Scorpionsiin.
Ackeström teki elokuussa 2009 vuoden mittaisen sopimuksen Itävallan pääsarjassa pelaavan unkarilaisjoukkue Alba Volán Székesfehérvárin kanssa. Hän oli kaudella 2009–2010 joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 5+17=22. Alba Volán osallistui keväällä 2010 myös Unkarin MOL ligan pudotuspeleihin, jotka päättyivät Unkarin mestaruuteen. Ackeström teki huhtikuussa 2010 yksivuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Michael Jackson: The Immortal World Tour

2011

Montréal, QC - From 2 October 2011 to 3 October 2011 (show première)
 Ottawa, ON - From 7 October 2011 to 8 October 2011
 Hamilton, ON - From 12 October 2011 to 13 October 2011
 Detroit, MI - From 15 October 2011 to 16 October 2011
 London, ON - 18 October 2011
 Toronto, ON - From 21 October 2011 to 23 October 2011
 Winnipeg, MB - 26 October 2011
 Saskatoon, SK - 29 October 2011
 Edmonton, AB - From 1 November 2011 to 2 November 2011
 Vancouver, BC - From 4 November 2011 to 6 November 2011
 Seattle, WA - From 9 November 2011 to 10 November 2011
 Spokane, WA - From 12 November 2011 to 13 November 2011
 Eugene, OR - 15 November 2011 
 Portland, OR - From 18 November 2011 to 20 November 2011
 Salt Lake City, UT -  28 November 2011 
 Las Vegas, NV - From 3 December 2011 to 27 December 2011
 Phoenix, AZ - From 30 December 2011 to 31 December 2011

2012

Boise, ID - 3 January 2012 
 
 Denver, CO - From 6 January 2012 to 8 January 2012
 
 Sacramento, CA - From 10 January 2012 to 11 January 2012 
 San Jose, CA - From 13 January 2012 to 15 January 2012
 Oakland, CA - From 17 January 2012 to 18 January 2012
 San Diego, CA - From 21 January 2012 to 22 January 2012
 Anaheim, CA - From 24 January 2012 to 25 January 2012
 Los Angeles, CA - From From 27 January 2012 to 29 January 2012
 St. Louis, MO - From 7 February 2012 to 8 February 2012
 
 Houston, TX - From 10 February 2012 to 12 February 2012
 New Orleans, LA - From 15 February 2012 to 16 February 2012
 Tulsa, OK - From 18 February 2012 to 19 February 2012
 Kansas City, MO - From 21 February 2012 to 22 February 2012
 Indianapolis, IN - From 24 February 2012 to 25 February 2012
    
 Miami, FL - 2 March 2012
 Milwaukee, WI - From 16 March 2012 to 18 March 2012
  
 Montréal, QC - From 20 March 2012 to 22 March 2012
 Quebec, QC - From 24 March 2012 to 25 March 2012
 Minneapolis (area), MN - From 27 March 2012 to 28 March 2012
 Newark, NJ - 30 March 2012 to 1 April 2012
  
 New York, NY - From 3 April 2012 to 5 April 2012
 Long Island, NY - From 7 April 2012 to 8 April 2012
 
 Philadelphia, PA - From 10 April 2012 to 11 April 2012
 Pittsburgh, PA - From 13 April 2012 to 15 April 2012
 State College, PA - From 24 April 2012 to 25 April 2012
 Worcester, MA - From 16 May 2012 to 17 May 2012
 Dayton, OH - From 6 June 2012 to 7 June 2012
 Columbus, OH - From 9 June 2012 to 10 June 2012
 Atlanta, GA - 29 June 2012
 Montréal, QC - From  From 6 July 2012 to 7 July 2012
 Washington (area), DC - From 13 July 2012 to 15 July 2012
 Cleveland, OH - From 17 July 2012 to 18 July 2012
6. pintatorjuntalaivue

Kalusto

Laivueen pääaseena on meritorjuntaohjus MTO85. Pintatorjunta-aluksien tehtävänä on pinta-alusten torjunta ohjusaseella. Laivueen aluskalusto soveltuu luokasta riippuen pinta-, ilma- ja sukellusveneentorjuntaan sekä miinoittamiseen.

Varusmiehet 6. ohjuslaivueessa

6. ohjuslaivueen aluksissa uusi saapumiserä varusmiehiä vaihtui vanhan tilalle kahdesti vuodessa. Pääosa varusmiehistä palveli miinaviirikössä, ohjusviirikön jatkaessa varusmiesten koulutusta vuoden 2014 kesällä. Koulutusta annettiin kansi-, kone-, keskus-, ja talousaloilla. Palvelusaika oli miehistöllä 8½ kuukautta ja johtajilla 11½ kuukautta. Ajossa ollessa varusmiesten tehtäviin kuului mm. tähystäminen ja ruorissa oleminen, satamassa taas mm. erilaiset alusten huoltotoimenpiteet.
Eduardo Sepúlveda

Saavutuksia

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Rungusit

Historia

Borneon alkuperäiskansat saivat joitakin vaikutteita kiinalaisilta ja intialaisilta joko suoraan, tai kaupankäynnin kautta. Aikanaan alueella käytettiin esimerkiksi kiinalaista keramiikkaa ja sanskritista on jäänyt joitakin lainasanoja yleiseen käyttöön. 1500-luvulta lähtien muslimikauppiaat alkoivat liikkua Borneon rannikoilla. Ennen brittien tuloa alueelle rungusit olivat Brunein sulttaanikunnan alaisuudessa. Brittien tartuttua vallankahvaan he toivat kiinalaisia työntekijöitä alueen tupakkaplantaaseille. Näiden plantaasien lopetettua toimintansa 1900-luvun alussa kiinalaiset alkoivat viljellä riisiä, kumipuita ja kookoksia. Tämän kehityksen myötä osa rungusien maista päätyi kiinalaisten omistukseen. Lähetyssaarnaajat tulivat Kudatin niemimaalle 1950-luvulla.

Kulttuuri

Rungusien perinteinen elinkeino on ollut maanviljelys. Tärkeitä viljelyskasveja olivat esimerkiksi riisi, maissi ja taaro. Hedelmiä kuten banaaneja, papaijoita ja mangoja saatiin istutetuista hedelmäpuista. Kotieläiminä oli sikoja ja kanoja, joiden lisäksi proteiineja saatiin kalastamalla ja metsästämällä.
Perinteisessä uskossa jumaluudet, eli osunduw, auttoivat ihmisiä papittarien kautta. Rogon puolestaan saattoi aiheuttaa onnettomuuksia, kuten tauteja tai hedelmättömyyttä. Uhreja kuten sikoja tai kanoja annettiin häiden yhteydessä, tai esimerkiksi taudin parantamiseksi.
Panaitios

Panaitios Rhodoslainen (m.kreik. Παναίτιος, n. 185/180–110/108 eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Oppilaansa Poseidonioksen ohella hän teki suuren työn stoalaisen filosofian levittämisessä Rooman valtakuntaan.

Elämä

Panaitios oli opiskellut Pergamonissa Krates Malloslaisen alaisuudessa, ja myöhemmin Ateenassa. Siellä hän osallistui Diogenes Babylonialaisen, Kritolaoksen ja Karneadeen luennoille.
Tämän jälkeen hän muutti Roomaan, jossa hänestä tuli Laeliuksen ja Scipio nuoremman ystävä. Hän asui vieraana viimeksi mainitun asunnossa, ja osallistui hänen kanssaan matkoille Egyptiin ja Aasiaan vuosina 143 tai 141 eaa.
Palattuaan Roomaan hän teki suuren työn stoalaisten ajatusten ja kreikkalaisen filosofian esittelemisessä roomalaisille. Hänen oppilainaan oli joukko merkittäviä roomalaisia, kuten auguuri Q. Mucius Scaevola ja Q. Aelius Tubero.
Scipion murhan vuonna 129 eaa. jälkeen hän asui vuorotellen Ateenassa ja Roomassa, mutta enimmäkseen Ateenassa. Siellä hän seurasi Antipatros Tarsoslaista stoalaisen koulun johdossa. Ateenalaiset tarjosivat hänelle kaupungin kansalaisoikeuksia, mutta hän kieltäytyi niistä. Hänen merkittävin oppilaansa filosofiassa oli Poseidonios.
Ari Artkivi

Ari Osmo Antero Artkivi (ent. Pöntinen, s. 12. lokakuuta 1950 Helsinki) on suomalainen näyttelijä.
Artkivi aloitti ammattiuransa näyttelijäharjoittelijana Teatteri Jurkassa, Sakari Jurkan johtajakaudella vuonna 1974. Hän käytti vuoteen 2000 asti lainanimeä Pöntinen, kunnes otti käyttöön oman sukunimensä.
Artkivi on ollut kiinnitettynä useaan pienempään laitosteatteriin ja vapaaseen ryhmään. Hän on esiintynyt useissa televisiosarjoissa, muun muassa Rauhanranta 12, Hauskaa hatun täydeltä, Komisario Baskervillen seikkailut sekä Tuumasta toimeen. Artkivi on toiminut myös teatteriohjaajana ja käsikirjoittajana.
Artkivi on ollut naimisissa vuodesta 1981 lähtien vaimonsa Ritvan kanssa. Artkiven isä Osmo Pöntinen näytteli 1950-luvulla Vallilan työväen näyttämöllä, sekä useissa kotimaisissa elokuvissa.
Iisvesi (Suonenjoki)

Iisvesi on Suonenjoen kaupunginosa. Iisvedellä sijaitsee alakoulu luokille 1-6.

Historiaa

Iisvesi oli taajaväkinen yhdyskunta vuosina 1923–1955. Se oli 1920- ja 1930-luvuilla Suomen sisämaan suurin puutavaran lähetysasema ja sisävesien suurin puutavaran lastauspaikka. Siellä oli myös useita sahalaitoksia.
Iisvedeltä oli kotoisin iskelmälaulaja Erkki Junkkarinen. Hänen kanssaan teki yhteistyötä säveltäjä Lauri Jauhiainen, joka syntyi Pielavedellä, mutta eli lapsuutensa Iisveden Kolikkoinmäen yhdyskunnassa lähellä Erkki Junkkarista. Hän teki Erkki Junkkarisesta kirjan.

Liikenne

Iisvedelle johtaa Savon radalta myös haararata, Iisveden rata. Radalla on nykyisin vain tavaraliikennettä, mutta ennen vuotta 1936 sitä käytettiin myös matkustajaliikenteeseen.

Palvelut

Iisvedellä sijaitsee Sininen majatalo Angelin, jossa voi majoittua ympäri vuoden ja kesällä myös leiriytyä. Siellä on myös tarjolla kylpylätyyppisiä hoitoja.
Kirkkopuiston tenniskentät

Kirkkopuiston tenniskentät ovat Naantalin vanhassakaupungissa sijaitsevat kaksi massakenttää. Kentällä pelattiin vuoden 2009 Davis Cupin Suomi–Monaco maaottelu 10.–12. heinäkuuta, jota varten kentän ympärille rakennettiin 1 500 hengen katsomot.
Kirkkopuiston kentät ovat Turun alueen korkeatasoisimmat ulkokentät ja ainoat joissa voidaan pelata kansainvälisiä otteluita kuten Davis Cupia.
Kentillä on pelattu Finnish Satellite Circuitin Masters-turnaukset vuosina 1993, 1994 ja 1997.
Matti Yrjänä Joensuu

Ura

Joensuu valmistui poliisiksi vuonna 1973 ja toimi rikostutkijana Helsingin poliisilaitoksen väkivaltatoimistossa sekä päivystävänä ylikonstaapelina, kunnes hän jäi eläkkeelle vuonna 2006.
Vuosina 1976–1986 Joensuulta ilmestyi runsaasti kirjoja, noin yksi vuodessa. Yhtä lukuun ottamatta kirjojen päähenkilö oli Timo Harjunpää. Sitten julkaisutahti harveni. 1990-luvulla ilmestyi vain yksi Harjunpää-kirja.
Vuosikymmenen tauon jälkeen Joensuu julkaisi vuonna 2003 romaanin Harjunpää ja pahan pappi, joka kuvaa harhaluulojen vallassa satunnaisia uhreja Helsingin metron alle tyrkkivän Markus Luukas Paavali Heinon tapausta.
Eläkkeelle jäätyään Joensuu muutti Valkeakoskelle. Helsingissä häntä häiritsivät monet muistot ikävistä rikoksista, joita hän oli selvittänyt aikoinaan. Hänen viimeisiä vuosiaan leimasi erakoituminen.
Viimeinen Harjunpää-romaani, Harjunpää ja rautahuone, ilmestyi syyskuussa 2010. Teoksen jatko-osa jäi kirjailijalta tiettävästi kesken. Joensuu kuoli sairauskohtaukseen 63-vuotiaana joulukuussa 2011.

Yksityiselämä

Joensuulla oli kolme tytärtä, joista yksi on juontaja Anu Harkki.
Mischa Barton

Elämä ja ura

Barton on syntynyt Hammersmithissä Lontoossa, mutta hän muutti nelivuotiaana äitinsä kanssa New Yorkiin. Bartonin isä on englantilainen Paul Marsden Barton ja äiti irlantilainen Nuala Quinn. Hänellä on yksi vanhempi ja nuorempi sisko. Ennen näyttelijänuraansa Barton työskenteli mallina. Kun Mischa oli yhdeksänvuotias ja viidennellä luokalla, hän päätti näyttelemisen olevan jotakin, mitä hän ehdottomasti halusi yrittää. Yritteliäs näyttelijä ja lapsimalli sai ensimmäisen ammatillisen tilaisuutensa New Yorkin näyttämöllä 1994, näyteltyään Tony Kushner’s Slavsissa.
Barton aloitti näyttelijänä jo yhdeksänvuotiaana teatterissa. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Lawn Dogs vuonna 1997. Uran alkuvaiheen merkittävimpiä elokuvia olivat myös Kuudes aisti ja Notting Hill. Kuuluisuuteen Barton nousi vuonna 2003 televisiosarjasta O.C., jossa hän näytteli Marissa Cooperia. Barton poistui sarjasta keväällä 2006. Barton näytteli myös Vielä kerran -sarjassa (2002). Siinä hänen henkilöhahmonsa oli Katie Singer. Barton on myös ollut Enrique Iglesiasin musiikkivideossa "Addicted".
Vuonna 2007 Bartonia syytettiin rattijuoppoudesta ja marihuanan hallussapidosta. Vuonna 2009 häntä pidettiin Cedars-Sinai Medical Center -sairaalassa kaksi viikkoa 5150-asetuksella, joka Yhdysvalloissa vastaa pakkohoitoa. Myöhemmin Barton kertoi Tatler-lehden haastattelussa tapahtumien alkaneen siitä, kun hän kuukausia vaikean viisaudenhampaan poiston jälkeen haki apua tulehdukseen sairaalasta. Hän sanoi: ”Jos he katsovat, että henkilö on masentunut tai uhka itselleen tai muille, he voivat pitää hänet sairaalassa 5150:lla. Pelkään piikkejä, ja he halusivat pumpata minut täyteen lääkkeitä, ja sanoin, 'Ei, ei todellakaan. En halua olla täällä,' ja jouduin tappeluun hoitajien kanssa, mikä johti 5150:ani.”
Ukrainan jalkapallomaajoukkue

Historia

Ukraina pelasi ensimmäisen maaottelunsa Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen 29. huhtikuuta 1992 Unkaria vastaan.
Ennen maan itsenäistymistä ukrainalaiset pelasivat Neuvostoliiton maajoukkueessa, ja jotkut parhaista ukrainalaispelaajista, kuten Igor Dobrovolski, Andrei Kantšelskis, Viktor Onopko ja Oleg Salenko, päättivät jatkaa maajoukkueuraansa Venäjän maajoukkueessa, sillä se oli Neuvostoliiton perinteen virallinen jatkaja, ja Ukraina ei osallistunut kansainvälisiin kilpailuihin ennen vuotta 1994. Ukraina myös joutui alussa aloittamaan heikommista karsintakoreista, sillä Neuvostoliiton viiden vuoden aikana keräämät maapisteet menivät suoraan Venäjälle, vaikka suuri osa joukkueen pelaajista oli ollut ukrainalaisia.
Ensimmäisen kerran Ukraina selviytyi arvokilpailujen lopputurnaukseen 2006 Saksan MM-kisoihin. Kroatia oli estänyt pääsyn 1998 Ranskan MM-kisoihin, Slovenia 2000 EM-kisoihin ja Saksa 2002 MM-kisoihin.
Epäonnistuneiden Euro 2004 -karsintojen jälkeen Ukrainan valmentajaksi palkattiin entinen Neuvostoliiton huippupelaaja Oleh Bloh’in, mikä osoittautui oikeaksi ratkaisuksi Ukrainan voitettua oman karsintalohkonsa. Itse lopputurnauksessa joukkue eteni puolivälieriin, missä se kärsi tappion maalein 0–3 maailmanmestaruuden voittaneelle Italialle. Joukkue ei kyennyt Bloh’inin alaisuudessa selviytymään 2008 EM-kisoihin jäätyään lohkossa neljänneksi. 
Entinen Neuvostoliiton maajoukkuepelaaja Oleksi Myh’ailytšenko aloitti valmentajan tehtävässä vuonna 2008. 2010 MM-kisojen karsinnoissa Ukraina pelasi lohkossa 6 yhdessä Englannin, Kroatian, Valko-Venäjän, Kazakstanin ja Andorran kanssa. Englannin voittamassa lohkossa Ukraina sijoittui toiseksi ja selviytyi kaksiosaiseen jatkokarsintaan Kreikkaa vastaan. Kreikassa pelattu ottelu päättyi 0-0 ja omalla kotikentällään Ukraina hävisi Kreikalle 0-1, joten Ukraina ei päässyt MM-kisoihin. EM-kisoissa 2012 Ukraina toimi isäntänä yhdessä Puolan kanssa. Isännyyden (jaetun sellaisen) ansiosta joukkue oli automaattisesti mukana lopputurnauksessa eikä sen tarvinnut osallistua karsintoihin.
Harri Kivelä

Harri Juhani Kivelä (s. 5. marraskuuta 1966 Nakkila) on suomalainen pikajuoksija. Seuratasolla Kivelä edusti Porin Tarmoa, Turun Tovereita, Jyväskylän Kenttäurheilijoita ja Nakkilan Virettä.

Saavutuksia

Kivelä voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1995 ja 1997 sekä 200 metrin mestaruuden vuonna 1998 . SM-hopeaa Kivelä voitti 100 metrillä 1989 ja 1996, 200 metrillä 1996 sekä SM-pronssia 200 metrillä 1989, 1991 ja 1995. Hallissa Kivelä sai SM-kultaa 60 metrillä 1996 ja 200 metrillä 1997 . Kivelä oli mukana Budapestin EM-kisoissa 1998 100 ja 200 metrillä, mutta karsiutui alkuerissä.

Ennätyksiä

Uransa parhaan tuloksen 100 metrillä 10,43, Kivelä juoksi Lahden eliittikisoissa 26. heinäkuuta 1998. 200 metrillä Kivelä juoksi maaottelussa Tukholmassa 30. elokuuta 1997 parhaan aikansa 21,05.
Joukkue Harri Kivelä, Sami Länsivuori, Ari Pakarinen ja Janne Haapasalo juoksi 4 × 100 metrin viestissä ajan 39,39 Helsingissä 26. elokuuta 1995. Se on vielä vuoden 2018 lopussa kaikkien aikojen seitsemänneksi paras suomalaisaika.
Joel Lassinantti

Seuraura

Lassinantti on Antnäs BK:n kasvatti. Hän pelasi juniorina sittemmin myös Brooklyn Tigersissa, josta Lassinantti siirtyi 15-vuotiaana Luleå HF:ään kaudeksi 2008–2009. Kaudella 2009–2010 hänellä oli koko J20 SuperElitin paras päästettyjen maalien keskiarvo (2.09). Lassinantti voitti kauden päätteeksi pronssia. Kaudella 2010–2011 hän toimi luukkuvahtina yhdessä Elitserien-ottelussa, mutta sai peliaikansa kuitenkin lähinnä J20-junioreissa. Kaudella 2011–2012 Lassinantti toimi luukkuvahtina viidessä ottelussa ja pelasi Luulajan miesten joukkueessa kolmessa European Trophy -ottelussa. Hän debytoi joukkueen maalinsuulla 13. elokuuta 2011 tšekkiläistä HC Slavia Prahaa vastaan. Lassinantti torjui Luulajan 1–2-tappioon päättyneessä ottelussa 26 kertaa.
Kauden 2012–2013 Lassinantti aloitti lainalla Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskan-joukkue Almtuna IS:ssä, jossa hän pelasi valtaosan kaudestaan torjuen 20 ottelussa. NHL:n työsulkuvahvistus Jhonas Enrothin myötä Lassinantti jäi välillä hieman vähemmälle vastuulle ja haki joulukuussa pelituntumaa vielä sarjatasoa alempaa I-divisioonan Åker/Strängnäs HC:stä. Loppukaudesta hän palasi Luulajaan, jonka Elitserien-joukkueen luukkuvahtina Lassinantti toimi viidessä playoff-ottelussa ja voitti kauden päätteeksi hopeaa. Pääasiassa hän pelasi kuitenkin seuran J20-junioreissa. Toukokuussa 2013 Lassinantti teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Luulajan kanssa.
Kaudeksi 2013–2014 Luulaja lainasi Lassinantin Allsvenskan-joukkue Asplöven HC:hen. Hän toimi Luulajan luukkuvahtina yhdessä SHL-ottelussa. SHL-kauteen 2014–2015 Lassinantti lähti Daniel Larssonin aisaparina, mutta hän nousi Ruotsin pääsarjatason tulokaskaudellaan Luulajan pääasialliseksi vastuunkantajaksi ja torjui 38 runkosarja- ja yhdeksässä playoff-ottelussa. Lassinantti teki SHL-debyyttinsä runkosarjan kolmannella kierroksella 20. lokakuuta 2014 vieraissa Örebro HK:ta vastaan. Hän torjui Luulajan 1–3-voittoon päättyneessä ottelussa 30 kertaa. SHL-uransa ensimmäisen nollapelinsä Lassinantti torjui kolmannessa ottelussaan 25. lokakuuta 2014 vieraissa Leksands IF:ää vastaan. Hän torjui Luulajan 0–8-voittoon päättyneessä ottelussa 30 kertaa. Lassinantti palkittiin kauden päätteeksi SHL:n parhaana maalivahtina Honken Trophylla. Hän torjui myös Luulajan Mestarien liigan mestaruuteen. Lassinantti oli ehdolla CHL:n parhaaksi pelaajaksi eli Nordicbet MVP Trophyn voittajaksi. Palkinnon vei lopulta Frölunda HC:n Mathis Olimb. Kaudella 2015–2016 hän torjui Luulajan SHL:ssä välieriin.
Joulukuussa 2016 Lassinantti teki Luulajan kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen.

Muuta

Lassinantin isoveli John on pelannut jääkiekkoa hyökkääjänä Ruotsin alemmissa sarjoissa. Heidän isosetänsä oli Ruotsin sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen poliitikko, Norrbottenin läänin maaherra ja suomenkielisyyden asianajaja Ragnar Lassinantti.