Kreikan merivoimat

Antiikista itsenäisen Kreikan merivoimiin

Kreikan merivoimat juontaa historiansa mielellään antiikin Kreikkaan, jossa erityisesti Ateena tunnettiin suurena merimahtina 400-luvulla eaa. Antiikin kreikkalaiset laivastot tunnettiin trieereistä eli kolmisouduista. Tunnetuimpia meritaisteluita on persialaissotiin kuulunut Salamiin taistelu vuonna 480 eaa. Rooman valtakunta peri monia kreikkalaisia käytänteitä. Sen perillisessä Bysantin valtakunnassa laivasto tunnetaan niin kutsutun kreikkalaisen tulen käytöstä.
Nykyinen Kreikan merivoimat syntyi maavoimien tavoin käytännössä Kreikan vapaussodan alettua vuonna 1821. Kreikkalaisten kapinallisten laivoilla oli merkittävä osa osmanivallan vastaisessa kansannousussa ja vapaussodan taisteluissa, joista merkittävimpiä oli Navarinon meritaistelu vuonna 1827. Monet varakkaat kreikkalaiset laivanvarustajat antoivat laivansa vapaustaistelun käyttöön.
Virallisesti merivoimat perustettiin vapaussodan aikaisesta laivastosta vuonna 1828. Itsenäistyneen Kreikan laivaston keskuksena toimi aluksi Póros, joka on edelleenkin laivastoston koulutuspaikkoja. Laivasto sai ensimmäiset höyrylaivansa vuonna 1855. Laivastoa alettiin kehittää enemmän 1800-luvun jälkimmäisellä puoliskolla sen epäonnistuttua Kreetan kansannousun tukemisessa vuonna 1866. Nykyaikaisia sotalaivoja hankittiin ennen kaikkea Iso-Britanniasta ja Ranskasta, ja laivaston toiminta järjestettiin pitkälti brittiläisen esikuvan mukaan. Vuonna 1878 laivaston päätukikohta siirrettiin Pórokselta Salamiihin.

1900- ja 2000-luku

Kreikan merivoimat sai ensimmäiset sukellusveneensä vuonna 1912. Ensimmäisessä ja toisessa Balkanin sodassa 1912–1913 laivasto oli keskeisessä osassa Pohjoisen Egean saarten saamisessa Kreikalle. Ensimmäisessä maailmansodassa 1914–1918 laivasto osallistui operaatioihin ympärysvaltojen puolella. Suuren osan vuosisadan alkupuolta laivaston lippulaivana toimi nykyisin museoitu risteilijä Geórgios Avérof.
Toinen maailmansota alkoi Kreikan osalta italialaisen sukellusveneen upotettua kreikkalaisen risteilijä Éllin Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen juhlilla Tínoksen satamassa 15. elokuuta 1940. Kreikkalaiset pyrkivät viivyttämään vihollista, kunnes Ison-Britannian laivasto ehti alueelle. Laivasto tuki myös Kreikan armeijan puolustautumista Albanian ja Epeiroksen suunnalla. Saksan aloitettua hyökkäyksensä Kreikkaan vuonna 1941 laivasto vetäytyi vaiheittain ensin Kreetalle ja sitten brittivallan alla olleen Egyptin Aleksandriaan. Siellä jäljellä ollut laivasto ryhmitettiin uudestaan, ja se toimi sodassa liittoutuneiden puolella osana Ison-Britannian laivastoa. Laivasto sai Britanniasta myös uusia aluksia. Kreikkalaiset sukellusveneet kuljettivat salaa kommandojoukkoja Kreikan mantereelle.
Sodan jälkeen Kreikan merivoimat sai käytettyjä aluksia erityisesti Yhdysvalloista. Kreikan liityttyä puolustusliitto Natoon vuonna 1952 laivasto organisoitiin toimimaan tarvittaessa sen puolustuksen osana. Kreikan sotilasjuntan kaudella 1967–1974 laivasto kapinoi diktatuuria vastaan näkyvästi useaan otteeseen. Vastarinnan symboliksi nousi risteilijä Vélos, joka loikkasi Italiaan Nato-harjoitusten aikaan vuonna 1973.
1980-luvulta lähtien laivastoa on kehitetty paitsi Naton myös EU-jäsenyyden viitekehyksessä. Vuosina 1990–1991 laivasto osallistui Persianlahden sotaan. Se on osallistunut myös rauhanturvaoperaatioihin. Nykyisin laivasto ilmoittaa tavoitteekseen Kreikan merirajojen suojaamisen, kauppamerenkulun turvaamisen sekä turvallisuuden tunteen lisäämisen Kreikan saaristossa. Se tekee myös yhteistyötä Kreikan rannikkovartioston kanssa laittoman maahantulon ja huumeiden salakuljetuksen ehkäisyssä.

Sotilasarvot

Kreikan merivoimien sotilasarvot (ja niitä Suomessa vastaavat lähimmät sotilasarvot) ovat:

Kalusto

Kreikan merivoimien alukset ja muu kalusto on (vuonna 2019):