google/wiki40b huggingface dataset:
Olli Junes

Olli-Pietari Junes (s. 1978 Uumaja, Ruotsi) on suomalainen juontaja ja toimittaja. Hän muutti perheensä kanssa kolmivuotiaana Ouluun. Joitakin vuosia myöhemmin perhe muutti Tornioon, jossa he asuivat useita vuosia. Hän kävi Torniossa koulua opiskellen lopulta Tornion taiteen- ja viestinnän koulutusyksikössä.
Junes aloitti radiouransa työharjoittelijana YleX:n edeltäjässä Radiomafiassa vuonna 1997. Aluksi hän toimitti ja juonsi kanavalle POP-uutisia ja myöhemmin siirtyi toimittamaan ja juontamaan UpTeekki-ohjelmaa Anssi Aution lähdettyä kanavalta nuorten tv-ohjelma Jyrkin tuottajaksi. Radiomafian vaihduttua YleX:ksi Junes jatkoi UpTeekki-ohjelman seuraajan, X-Ryhmän juontaja-toimittajana. Vuonna 2005 Junes siirtyi YleX Iltapäivä -ohjelmaan. Hän toimitti ja juonsi sitä alkuvuoteen 2008 saakka, kunnes siirtyi YleX Aamu -ohjelmaan. Junes siirtyi YleX Viikonlopun tuottajaksi syyskuussa 2008, pari viikkoa hänen monivuotisen juontajaparinsa Tuomas Rajalan lähdettyä kanavalta. Tämän jälkeen Junes toimi useita vuosia YleX Aamu -ohjelman tuottajana.
Syksystä 2013 alkaen Junes on toiminut Yle Puheen vastaavana tuottajana.
Casey Neistat

Elämä ja ura

Neistat on kotoisin Connecticutista. Hän lopetti koulunkäynnin 15-vuotiaana. Kun vanhemmat saivat samoihin aikoihin Neistatista tarpeekseen, hän muutti kavereidensa luo asumaan. Neistat sai ensimmäisen, Owen-nimisen lapsensa ollessaan 17-vuotias. Sen jälkeen hän asui silloisen tyttöystävänsä kanssa kolme vuotta asuntovaunualueella. Hän työskenteli erilaisissa pätkätöissä, kuten tiskaajana. Neistat muutti 20-vuotiaana New Yorkiin, jossa hän alkoi tehdä häävideoita ja bar mitsva -videoita saadakseen rahaa. Hän avasi oman videokanavansa YouTubessa vuonna 2008. Kun Neistat alkoi pitää elämästään lähes päivittäistä vlogia 2010-luvun puolivälissä, hän nousi supertähdeksi. Vuoden 2016 lopulla hän myi Beme-yhtiönsä CNN:lle 23 miljoonan dollarin hintaan. Neistatia pidetään vaikutusvaltaisena tubettajana, jonka arvellaan ansaitsevan pelkästään YouTuben mainostuloista noin 90 000 euroa kuukaudessa.
Martta Salmela-Järvinen

Elämä

Martta Salmela-Järvinen syntyi Akaan Kylmäkoskella räätäli Johan Oskar Hellstedtin lesken Ida Maria Hellstedtin (o.s. Elki) tyttärenä maaliskuussa 1892. Hänen isänsä oli kuollut kuukautta aikaisemmin, jonka vuoksi Martan holhoojaksi ajan lainsäädännön mukaisesti tuli sukulaismies. Vuonna 1900 Ida Hellstedt muutti lapsensa kanssa Helsinkiin, jossa Martta aloitti työnteon jo kymmenvuotiaana kaduilla kiertävänä lehdenmyyjänä. Hänen äitinsä oli mukana ammattiyhdistystoiminnassa, joten Martta tutustui jo lapsesta lähtien työväenliikkeeseen.
Sörnäisten kaupunginosassa asunut Salmela-Järvinen lopetti kansakoulun 14-vuotiaana ja pääsi lopulta töihin kirjansitomoon. Vuonna 1910 hän avioitui kivityömies Eino Salmelan kanssa. Pariskunnalle syntyi vuosina 1911–1920 viisi lasta, joista yksi kuoli jo vuoden ikäisenä. Salmela-Järvinen liittyi sosialidemokraattiseen puolueeseen vuonna 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen. Vuotta myöhemmin puhjenneeseen sisällissotaan Martta ei osallistunut, mutta Eino Salmela sen sijaan taisteli punakaartissa. Hän sai pitkän vankeusrangaistuksen valtiopetoksesta vapautuen vasta viimeisten armahdettujen punakaartilaisten joukossa vuonna 1927. Eino Salmela oli vapauduttuaan mukana kommunistien maanalaisessa toiminnassa, mutta Martta kuului Väinö Tannerin johtamaan SDP:n oikeistosiipeen.
Miehensä vankeusaikana Martta aloitti työskentelyn SDP:n kiertävänä puhujana 1921 ja toimi seuraavat kolme vuotta Suomen sosialidemokraattisen työläisnaisliiton toimistonhoitajana. Vuonna 1924 Salmela-Järvinen siirtyi Uudenmaan sosialidemokraattisen piirin toimistonhoitajaksi, missä tehtävässä hän oli vuoteen 1936 saakka palaten sen jälkeen naisliiton sihteeriksi. Helsingin kaupunginvaltuustoon hänet valittiin ensimmäisen kerran vuonna 1927. Salmela-Järvinen toimi myös naisliiton Tulevaisuus-lehden päätoimittajana 1937–1953. Erottuaan Eino Salmelasta vuonna 1927 hän avioitui uudelleen toimittaja Toivo Järvisen kanssa 1934.
Eduskuntaan Salmela-Järvinen valittiin ensimmäistä kertaa vuoden 1939 eduskuntavaaleissa. Talvisodan sytyttyä hän oli kansanedustajan tehtäviensä ohella mukana muun muassa lapsia auttaneen Pohjoismaisen Avun Keskuksessa, Naisten Työvalmiusliitossa sekä rajaseutujen väestöä avustaneessa Rajan Apu -järjestössä. Helmikuussa 1940 Salmela-Järvinen teki yhdessä Miina Sillanpään ja Tyyne Leivo-Larssonin kanssa paljon kritiikkiä herättääneen päätöksen, että sosialidemokraattisen naisliiton jäsenet saavat osallistua myös Lotta Svärdin toimintaan. Sotavuosien jälkeen Salmela-Järvinen oli naisliiton edustajana Väestöliitossa sekä oli mukana muun muassa Lasten Päivän Säätiön toiminnassa. Lisäksi hän oli käynnistämässä sosialidemokraattien luomaa Ensikoti-järjestelmää. Sosiaalidemokraattisen työväenliikkeen hajaannuttua 1959 Salmela-Järvinen siirtyi Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattiseen Liittoon toimien sen kansanedustajana vuoteen 1966 saakka. Hän toimi myös TPSL:n varapuheenjohtajana.
Unkarin ja osmanien sodat

Tausta

Osmanien valtakunta laajeni voimakkaasti Balkanille 1300-luvulla. Bysantin keisari Johannes V pyysi Unkarilta apua taistelussa heitä vastaan ja ensimmäistä kertaa unkarilaiset taistelivat osmaneja vastaan Bysantin-osmanien sodassa vuonna 1366.
Vuonna 1396 eurooppalaiset valtiot tekivät ristiretken Nikopoliin tarkoituksena vallata Balkan takaisin kristityille. Nikopolin taistelu oli ensimmäinen suuri osmanien vastainen taistelu johon Unkari osallistui. Taistelu päättyi ristiretkeläisten häviöön, minkä seurauksena aloitevuoro siirtyi osmaneille.
Osmanien valtakunnan laajeneminen pysähtyi hetkeksi osmanien hajaannuskauteen.

Varsinaiset sodat

Sulttaani Murad II käynnisti uuden hyökkäyksen Balkanilla vuonna 1437. Belgrad ja Smederevo piirritettiin, mutta unkarilaiset ajoivat osmanit pois mailtaan János Hunyadin johdolla ja osapuolet tekivät rauhan 1438. Rauha ei kuitenkaan pitänyt ja turkkilaiset valloittivat Smederevon seuraavan vuonna.
Toistuvat taistelut kiihtyivät jälleen sodaksi vuonna 1441. Murad II hyökkäsi Valakiaan. János Hunyadi saavutti useita merkittäviä voittoja osmaneista Unkarissa, Valakiassa ja Bulgariassa ja kuningas Vladislav III löi heidät Kunovitsan taistelussa vuonna 1443, mikä päätti osmanien hegemonian Balkanilla. Osmanit suostuivat rauhaan vuonna 1444 jossa Serbia luovutettiin Unkarille.
Vladislav III rikkoi rauhansopimuksen jo samana vuonna ja julisti ristiretken alkaneeksi. Vladislav III kärsi tappion Varnan taistelussa jossa hän myös kuoli itse. Hunyadi hävisi merkittävän taistelun Kosovo Poljessa vuonna 1448 ja Konstantinopolin valtauksen jälkeen 1453 osmanit keskittivät suuren hyökkäyksen Unkariin. Hunyadi löi osmanit Belgradin taistelussa 1456, minkä jälkeen osapuolet olivat valmiina rauhaan.
Unkari hyökkäsi vuonna 1463 kuningas Matias Corvinuksen johdolla osmanien vastikään valtaamaan Bosniaan. Sotaretki oli aluksi menestys, mutta alue päätyi lopulta osmanien haltuun vuonna 1683. Taisteluita käytiin myös muualla Unkarin rajamailla, ja Unkari joutui luopumaan Valakiasta. Sodan jälkeen unkarilaiset linnoittivat uudet rajaseutunsa Slavonian ja Transylvanian.
Sulttaani Bayezid II teki epäonnistuneen yllätyshyökkäyksen Belgradiin vuonna 1492. Lyhyen sodan jälkeen Unkarin rajaseutu ei kuitenkaan rauhoittunut, ja osmanit tekivät useita hyökkäyksiä syvällä Unkarin puolelle. Rajaseutu käytännössä autioitui ja siirtyi vähitellen osmanien hallintan.
Viimeinen Unkarin-Turkin sota alkoi vuonna 1521 kun sulttaani Suleiman Suuri esitti kuningas Ludvig II:lle lunnasvaatimuksen. Ludvig II kieltäytyi, minkä seurauksena Suleiman marssitti armeijansa Unkariin. Ludvig II liittoutui Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan ja Persian kanssa ja Suleiman Ranskan kanssa. Osmanit etenivät Tonavalle vuoteen 1526 menneessä, jossa unkarilaiset lyötiin Mohácsin taistelussa. Ludvig II sai taistelussa surmansa, ja sitä pidetään Unkarin kuningaskunnan loppuna. Maa ajautui sisällissotaan ja lopulta sen alueet jaettiin Osmanien valtakunnan, Itävallan ja Transylvanian kesken.
Wilmersdorfin moskeija

Wilmersdorfin moskeija (saks. Wilmersdorfer Moschee tai Ahmadiyya-Moschee, aiemmin myös Berliner Moschee eli Berliinin moskeija) on Saksan vanhin edelleen olemassa oleva moskeija. Se sijaitsee Berliinissä Brienner Straßella Wilmersdorfin kaupunginosassa, jonka mukaan se on nykyään nimetty erotukseksi muista Berliinin moskeijoista.
Wilmersdorfin moskeijan suunnitteli K. A. Hermann ja se rakennettiin vuosien 1924 ja 1928 välillä. Moskeija vaurioitui pahoin toisessa maailmansodassa, mutta se korjattiin tilapäisesti heti sodan jälkeen. Päärakennus entisöitiin perusteellisesti vuonna 1996 ja minareetit jälleenrakennettiin vuosina 1999–2001. Rakennus on nykyään suojeltu.
Numa Pompilius

Ennen kuninkuutta

Numa Pompiliuksen väitettiin syntyneen 21. huhtikuuta 753 eaa., Rooman kaupungin syntymäpäivänä. Hänen isänsä nimi oli Pompilius Pompon, ja hän oli ylhäistä sukua Curesin sabiinikaupungissa. Sabiinien kuningas Titus Tatius antoi hänelle puolisoksi tyttärensä Tatian. Numa Pompilius ei muuttanut yhdessä Titus Tatiuksen kanssa Roomaan, vaan jäi Curesiin huolehtimaan vanhasta isästään. 13 vuoden avioliiton jälkeen Tatia kuoli, jolloin Numa alkoi viettää aikaansa vaellellen yksinään maaseudulla sekä pyhissä lehdoissa ja niityillä. Hänen väitetään retkillään solmineen suhteen nymfi Egeriaan, suhteen ollessa enemmän henkistä kuin ruumiillista.

Valinta kuninkaaksi

Romuluksen kuoltua Roomaa oli vuosi hallittu siten, että kahdensadan patriisin muodostama senaatti, joka oli jakaantunut kahteenkymmeneen kymmenhenkiseen decuriaan, valitsi arvalla yhden decurian kerrallaan käyttämään ylintä valtaa. Näistä kymmenestä kukin käytti kuninkaan arvomerkkejä ja valtaa viiden päivän ajan, jolloin hänen arvonimensä oli interrex. Viidenkymmenen päivän välein vuoroon tuli seuraava decuria. Lopulta päädyttiin siihen, että senaattorit päättivät valita uuden kuninkaan. Koska senaattorit olivat jakaantuneet kahteen ryhmään, alkuperäisiin roomalaisiin ja sabiineihin, sovittiin että toinen osapuoli saa valita kuninkaan, mutta oman ryhmänsä ulkopuolelta. Niinpä roomalaiset senaattorit valitsivat viisaudestaan ja maltillisuudestaan tunnetun sabiinin, Numa Pompiliuksen.
Kaksi senaattoria lähetettiin pyytämään Numa Pompiliusta suostumaan kuninkaan virkaan. Tämä ei kuitenkaan ollut suostuvainen, sillä hän piti Rooman kuninkuutta liian epävarmana tehtävänä kaltaiselleen hiljaiseen ja mietiskelevään elämään tottuneelle. Lisäksi hän oli tietoinen siitä, että roomalaiset olivat Romuluksen aikana käyneet paljon sotia, ja epäili etteivät nämä innostuisi hänen vastenmielisyydestään väkivaltaan. Hän ei taipunut edes senaattorien puhuessa siitä, kuinka hänen suostumattomuutensa voisi ajaa Rooman sisällissotaan. Lopulta Numan isä sekä sukulainen Marcius saivat hänet suostumaan vedoten siihen, että kyse oli jumalien suomasta lahjasta ja mahdollisuudesta palvella jumalia johdattamalla kokonainen kansa hyveellisyyteen. Curesin asukkaiden sekä suotuisten ennusmerkkien myötä Numa päätti suostua ja lähti Rooman lähettiläiden mukaan.
Numan saapuessa Roomaan kansa riemuitsi, ja kyseisen päivän interrexin Spurius Vettiuksen kutsuttua koolle kansankokouksen se valitsi Numan yksimielisesti kuninkaaksi. Myös augurin tutkimat enteet vahvistivat Numan valinnan kuninkaaksi.
Jerkkaus

Jerkkaus (engl. jerk; nykäys, nykiminen) on heittokalastusta uintilevyttömällä vaapulla, jossa ei ole omaa uintiliikettä. Jerkkikalastuksessa vavan painalluksilla tai kelausrytmin muutoksilla tai näiden yhdistelyllä jerkkiin voidaan luoda uintiliikkeitä, jotka saaliskalat huomaavat. Jerkkauksen tehokkuus perustuu jerkin uittamiseen ja sitä käytetään erityisesti isojen haukien kalastamiseen.
Hauen jerkkikalastus alkoi yleistyä Suomessa vuosien 2003 – 2004 vaiheilla, ja on nykyään varsin suosittua varsinkin etelärannikollamme. Pikkuhiljaa jerkkaus on saanut suosiota myös sisävesillä. Haukijerkit ovat usein varsin kookkaita, pituudeltaan noin 10 – 20 -senttisiä ja painoltaan noin 30 – 150 -grammaisia. Näin ollen niiden kanssa tulee käyttää verrattain paksua ja vetolujaa punottua siimaa ja jäykkää jerkkivapaa sekä mielellään hyrräkelaa. Siiman tulee olla paksua, koska siiman sotkeutuessa välineisiin painava viehe katkaisee nykäysherkän punottun siiman helposti poikki ja se tietää arvokkaan uistimen ennätyslentoa sekä vajoamista pohjaan lopullisesti. Siiman tulee olla punottua, koska uittamisessa tärkeintä on tunnokkuus uistimeen ja tähän venyvä monofiilisiima ei kelpaa. Jerkkaus on lähtöisin Amerikasta, jossa sitä on harrastettu jo kymmeniä vuosia. Suomeen jerkkaus rantautui Ruotsista.
Suomessa Jerk-vaappuja valmistaa mm. Riihimäellä Korkiakosken Uistin sekä useat muut pienvalmistajat. Jerkkien valmistaminen on hyvin tarkkuutta vaativaa, sillä valmistuksessa tulee ottaa huomioon uistimen vajoamisnopeus, vajoamisasento sekä painotuksen sijoitus oikeisiin paikkoihin. Jo grammojen painoero voi pilata uinnin muuten identtiseen uistimeen verrattuna. Johtuen tarkasta työstämisestä ja korkealaatuisesta käsityöstä kotimaiset jerkit ovat arvokkaita. Myös esim. amerikasta tuotavat klassikkouistimet ovat usein kalliita, huolimatta niiden surkeasta kestävyydestä. Pienemmällä budjetilla kalastavaille on tarjolla edullisia kiinalaisia muovivieheitä.
Staccato

Staccato (suom. terävästi) on eräs tapa, jolla nuotit soitetaan. Staccato soitetaan lyhyesti ja terävästi, ja se merkitään pisteellä nuotin ylä- tai alapuolelle. Staccaton vastakohta on legato. Staccato-nuottien välissä on aina tauko, ja ne voidaan kestoltaan jakaa edelleen lyhyisiin ja hyvin lyhyisiin (staccatissimo) nuotteihin.
Etelä-Afrikan naisten maahockeymaajoukkue

Etelä-Afrikan naisten maahockeymaajoukkue edustaa Etelä-Afrikkaa naisten maahockeyn maaotteluissa. Etelä-Afrikan paras saavutus olympiaturnauksessa on yhdeksäs sija vuodelta 2004. Etelä-Afrikka on voittanut olympiaturnauksessa vain Kiinan (2000), Saksan (2004), Espanjan (2004) ja Uuden-Seelannin (2008). Kansainvälisen lajiliiton rankingissa Etelä-Afrikka on sijalla 14 (huhtikuu 2018).
Lajin maailmanmestaruuskilpailuissa Etelä-Afrikan paras sijoitus on seitsemäs vuodelta 1998. Viralliset MM-kilpailut on pelattu vuodesta 1972, mutta ennen sitä järjestetyissä turnauksissa Etelä-Afrikka menestyi. Se voitti turnauksen vuonna 1956, oli hopealla yhdessä Englannin ja Australian kanssa vuonna 1952 ja saavutti pronssia vuosina 1936, 1959, 1963 ja 1967.
Afrikan maahockeyturnauksissa Etelä-Afrikka on menestynyt. Afrikan kisoissa naisten maahockeyturnaus oli mukana kolmesti, vuosina 1995–2003. Etelä-Afrikka voitti kaikki turnaukset. Afrikan mestaruuskilpailuissa Etelä-Afrikka on voittanut kaikki neljä turnausta vuosina 1994–2009. Ensimmäiseen turnaukseen vuonna 1990 Etelä-Afrikka ei osallistunut. Etelä-Afrikka on voittanut myös vuosien 2007 ja 2011 olympiakarsinnat.
Robert Stephenson

Elämä

Robert Stephenson syntyi vuonna 1803, ja seuraavana vuonna perhe muutti Killingworthiin. Robertin äiti kuoli keuhkotautiin vuonna 1806. Hän aloitti koulutiensä kyläkoulussa Longbentonissa. George Stephensonin kasvavan maineen ja varallisuuden ansiosta hän pystyi lähettämään poikansa yksityiskouluun Newcastleen. Hän kävi yksityiskoulua vuodet 1814–1819 ja aloitti vuonna 1819 Nicholas Woodin oppipoikana.
Vuonna 1822 Stephenson lähetettiin Edinburghin yliopistoon osallistumaan tiedeluennoille. Hän palasi seuraavana vuonna avustamaan isäänsä kahden rautatielinjan rakentamisessa. Samalla Stephensonit ja Edward Pease perustivat maailman ensimmäisen yrityksen, joka valmisti vetureita, Robert Stephenson and Companyn. Robert Stephenson lähti 1824 Etelä-Amerikkaan hakemaan kokemusta. Hän työskenteli kulta- ja hopeakaivoksilla ja palasi kolmen vuoden päästä Englantiin. Pennitön Stephenson pystyi palaamaan kotimaahansa Kolumbiassa tapaamansa keksijä Richard Trevithickin avustuksella.
Englannissa Stephenson kehitti isänsä kanssa vetureita ja aloitti palattuaan The Rocketin suunnittelutyöt. Rocketin testiajo lokakuussa 1829 oli menestyksekäs. Muita Stephensonin suunnittelemia vetureita olivat muun muassa Northumbrian ja Lancashire Witch. Hänet nimettiin 1833 Lontoon–Birminghamin-radan pääinsinööriksi. Rata valmistui vuonna 1838, ja se oli ensimmäinen rautatielinja Lontooseen. Seuraavien muutamien vuosien aikana Stephenson suunnitteli rautateitä ympäri maailmaa. Lisäksi hän suunnitteli rautatiesiltoja muun muassa Berwick-upon-Tweediin, Newcastleen, Conwyhyn ja Montrealiin.
Stephenson teki yhdessä Paulin Talabotin ja Alois Negrellin kanssa vuonna 1847 tutkimusretken Egyptiin selvittääkseen sitä, oliko Välimeren ja Punaisenmeren välille mahdollista kaivaa kanava. Hän päätyi johtopäätökseen, ettei kanava ollut mahdollinen ja että olisi viisampaa rakentaa kahden meren välille rautatie.

Poliittinen ura

Stephenson valittiin vuonna 1847 Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin alahuoneeseen. Hän ei ollut kovinkaan aktiivinen poliitikko ja otti osaa lähinnä keskusteluihin, jotka koskivat insinööritiedettä. Stephenson ei ollut koskaan hyväkuntoinen, ja lääkäri suositteli häntä jäämään eläkkeelle sekä liiketoiminnasta että politiikasta vuonna 1859. Hän lähti purjehdusmatkalle Norjaan, ja sen aikana hänen kuntonsa heikkeni nopeasti. Stephenson palasi kiireesti takaisin Englantiin ja kuoli Lontoossa lokakuussa 1859. Hänet haudattiin Westminster Abbeyhin.
Auvo Kostiainen

Auvo Kostiainen (s. 1946) on suomalainen historiantutkija ja Turun yliopiston yleisen historian professori.
Kostiainen on kirjoittanut teoksia amerikansuomalaisten siirtolaisten historiasta, Neuvostoliittoon 1920- ja 1930-luvulla siirtyneistä suomalaisista sekä matkailun historiasta.
Karvakatti

Karvakatti (ital. Plottigat) (tunnetaan myös nimillä professori Kölli tai professori Sepeteus) on Disneyn eläinmaailmassa esiintyvä paha tiedemies, joka näyttää Mustan Pekan ja Sepe Suden välimuodolta. Hän kuuluu Mikki Hiiren vaarallisimpiin vihollisiin ja on myös Mustan Pekan serkku, mistä syystä he tekevät usein yhteistyötä.
Karvakatti esiintyi sarjakuvissa ensi kertaa Romano Scarpan vuoden 1977 tarinassa Topolino e il Pippo-Lupo (Hessususi) ja on sen jälkeen esiintynyt silloin tällöin muidenkin tekijöiden tarinoissa.
Joseph Parker

Nyrkkeilyura

Parker oli amatööriurallaan Uuden-Seelannin amatöörien raskaansarjan mestari vuosina 2010 ja 2011. Hän saavutti myös hopeaa nuorten kesäolympialaisissa 2010. Parker siirtyi sittemmin 2012 ammattilaiseksi.

Ammattilaisura

Parker otteli ensimmäisen ammattilaisottelunsa 5. heinäkuuta 2012 Dean Garmonswayta vastaan, jonka hän voitti teknisellä tyrmäyksellä. Sittemmin Parker otteli uransa kuudennessa ottelussa Francois Botha vastaan kesäkuussa 2013. The Trusts Stadiumilla käyty ottelu päättyi Parkerin voittoon teknisellä tyrmäyksellä. Voiton myötä hän pääsi ottelemaan seuraavaksi NZNBF:n Uuden-Seelannin raskaansarjan mestaruudesta Afa Tatupua vastaan. Parker voitti mestaruuden teknisellä tyrmäyksellä. 10. joulukuuta 2016 Parker voitti Andy Ruiz Junioria vastaan käydyn ottelun enemmistöpäätöksellä nousten näin WBO liiton hallitsevaksi maailmanmestariksi.
Parker hävisi uransa ensimmäisen kerran maailmanmestaruusottelussa Anthony Joshualle Cardiffissa Isossa-Britanniassa 31. maaliskuuta 2018 pistein.
Ust-Labinsk

Ust-Labinsk (ven. Усть-Лаби́нск) on kaupunki Krasnodarin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kubaniin laskevan Labajoen suussa 62 kilometriä Krasnodarista koilliseen. Kaupunki on Ust-Labinskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Kavkazskajan ja Krasnodarin välinen rautatie. Asukkaita on 41 800 henkeä (vuonna 2010).
Paikkakunta on saanut alkunsa Ust-Labinskajan kasakkakylästä. Vuonna 1958 siitä tuli kaupunki. Nykyään se on maatalousalueen keskus, jossa toimii lähinnä elintarviketeollisuutta. Lähistöllä harjoitetaan maakaasun tuotantoa.
Todi

Historia

Kansanperinteen mukaan Todin kaupungin perusti Hercules surmattuaan paikalla Cacuksen. Historiallisesti Todi perustettiin 700-800 ekr. lukujen taitteessa umbrialaisten rajakaupungiksi etruskien alueen tuntumaan, mihin perustuukin kaupungin historiallinen, rajaa tarkoittava nimitys Tutere. Roomalaiset valloittivat Todin vuonna 217 ekr.
Vuonna 1367 Todi liitettiin Paavin Kirkkovaltioon.
Matthew Betz

Matthew Betz (13. syyskuuta 1881 – 26. tammikuuta 1938) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi St. Louisissa, Missourissa, ja kuoli Kaliforniassa 56-vuotiaana.
Betz esiintyi muun muassa Erich von Stroheimin elokuvassa Häämarssi (1928).
Tymošenkon hallitus

Julija Tymošenkon hallitus nimitettiin Ukrainaan keväällä 2005 edellisvuoden presidentinvaalien tuloksen tultua vahvistetuksi. Hallitus joutui eroamaan syyskuussa 2005 Tymošenkon aloittamien korruptiotutkimusten ja hänen venäjänsuhteidensa takia. Hän ei pääministeriaikanaan vieraillut kertaakaan Venäjällä ja Moskovan sotilassyyttäjä piti voimassa häntä koskeneen kansainvälisen etsintäkuulutuksen, joka on myöhemmin peruttu.
Hallituksen eroamisen vuoksi oranssikoalitio jakautui kahtia Julija Tymošenkon ryhmittymän erottua presidentti Viktor Juštšenkoa tukevasta ja Viktor Janukovytšin johtaman Alueiden puolueen kanssa kilpailevasta Meidän Ukrainamme-ryhmittymästä.
Monisha Kaltenborn

Taustaa

Kaltenborn on syntynyt Dehradunissa Intiassa. Hän muutti perheensä kanssa Wieniin ja hankki näin Itävallan kansalaisuuden. Hän työskenteli Sauberin F1-tiimissä vuosina 2000–2017. Kaltenborn toimi aluksi tallin lakiosaston päällikkönä ja sitten myös tallin toimitusjohtajana vuosina 2010–2012. Kun tallin perustaja Peter Sauber ilmoitti lokakuussa 2012 vetäytyvänsä tallipäällikön tehtävistään, hän antoi vastuun Kaltenbornille. Peter Sauber on pysynyt kuitenkin tallin puheenjohtajana. Kalterborn erosi vuoden 2017 kesäkuussa tallista jouduttuaan erimielisyyksiin uusien omistajien kanssa.
Istunto (tietotekniikka)

Istunto (engl. session) on tietotekniikassa käytäntö jolla luodaan pysyvä yhteys protokollaan (kuten yhteys TCP/IP:n sovelluskerrokseen) tai yhteys käyttäjän (tai käyttäjän selaimen) ja palvelimen välillä. Yleisimmin istunto on sisällytetty protokollan sovelluskerrokseen, mutta myös ohjelmallinen lähestymistapa on yleisesti käytössä etenkin istuntoja tukemattomissa protokollissa (kuten UDP) ja protokollissa joiden istunnon kesto on hyvin lyhytaikainen (kuten HTTP).

Istunnon elinkaari

Istunto syntyy kun istuntoa tukeva protokolla yhdistää kaksi eri päätettä toisiinsa. Yhdistämisen aikana protokolla luo istuntoavaimen, joka on uniikki, vain yhdistettävien päätteiden käytettävissä oleva tunniste. Seuraavaksi protokolla tallentaa tehtyjä toiminteita (kuten yhteysosoitteita sekä mahdollisesti muuta määriteltyä dataa) itse istuntoon. Aina kun nämä kaksi päätettä kommunikoivat keskenään, käytetään istunnossa olevaa dataa määrittelemään toimintoja sen sijaan että nämä luotaisiin aina uudestaan. Lopuksi, kun toinen tai molemmat päätteistä katkaisevat yhteyden, istunto merkitään inaktiiviseksi, ja määritellyn ajan kuluttua roskienkeräin (engl. garbage collector) siivoaa käyttämättömät istunnot.
Monesti istunto on myös mahdollista tallentaa. Istunnon tallentaminen vaatii, että sekä protokolla että päätteet hyväksyvät vanhan istunnon uusimisen ja sen, että roskienkeräin ei siisti (tai siistii hyvin verkkaasti) käyttämättömiä istuntoja.
Röyttälompolo (pohjoinen)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Kuijasjoen valuma-alueella (67.99), jonka Mellajoen latvaosan valuma-alueeseen (67.995) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 152,3 metriä mpy.