google/wiki40b huggingface dataset:
Mick Tucker

Musiikkiuran alku

Tucker aloitti soittamisen teini-iässä ja kuului pariin kokoonpanoon, joista ensimmäinen oli nimettömäksi jäänyt koulupoikayhtye, joka esitti The Shadowsin instrumentaalista rautalankamusiikkia. Yhtyeeseen kuului myös tuleva alkuperäinen Sweet-kitaristi Frank Torpey. Jälkimmäiseen yhtyeeseen, Bluesology, Tuckerin pyysi sen pianisti Reginald Dwight, joka myöhemmin nousi kuuluisuuteen nimellä Elton John. Bluesologyn solisti taas oli Long John Baldry, ja yhtye pääsi jopa julkaisemaan muutamia singlejä, tosin jatkuvista kokoonpanomuutoksista johtuen ei ole varmuutta, soittaako tuolloin taiteilijanimeä Mick Inkpen käyttänyt Tucker niissä. Tuckerin seuraava yhtye oli The Beatles -tyyppistä pop rockia esittänyt Fortune Tellers, joka pääsi soittamaan muutamalle keikalle, mutta ei yltänyt levytyssopimukseen asti. 
Koska Fortune Tellers ei päässyt levyttämään, siirtyi hän Wainwright's Gentlemen-yhtyeeseen, johon myös tuleva Sweet-laulaja Brian Connolly liittyi tulevan Deep Purple-solistin Ian Gillanin tilalle. Myöskään Wainwright's Gentlemen ei kuitenkaan onnistunut saamaan äänitteitä julkaistuksi, vaikka Tuckerin mukaan muutama kappale nauhoitettiinkin. Levytyssopimus jäi uupumaan. Lopulta Tucker erotettiin yhtyeestä, koska hän ei sen managerin mielestä sopinut yhtyeen vanhakantaiseen tyyliin. Samalla Brian Connolly lähti yhtyeestä osoittaakseen lojaalisuutta ystävälleen.

Sweet

Vuonna 1968 Tucker ja Connolly perustivat purukumipoppia esittäneen Sweetshop -yhtyeen basisti Steve Priestin ja kitaristi Frank Torpeyn kanssa. Pian nimi muutettiin Sweetiksi ja kun vuonna 1971 Andy Scott tuli kitaristiksi oli kuuluisa kokoonpano valmis. Sweet nousi suureen suosioon vuosien 1971 ja 1972 aikana purkkahittien ansiosta. Sweet siirtyi kuitenkin pian tyylillisesti glam rockiin ja lopulta hard rockiin. Mick Tucker nousi arvostetuksi rumpaliksi ja hänen rumpusoolonsa olivat konserttien kohokohtia tehosteineen. Tucker oli mukana yhtyeessä aina sen hajoamiseen eli vuoteen 1982 asti. Vuonna 1985 Tucker ja Scott kokosivat Sweetin uudelleen ja Tucker oli mukana aina 1990-luvun alkupuolelle asti. 
Tuckerilla todettiin leukemia vuodenvaihteessa 1996–97 ja hän kuoli sairauteen vuonna 2002 Welwyn Garden Cityssä, Hertfordshiressä. Vaikka viimeisinä hetkinä alkoikin näkyä jo merkkejä paremmasta, 9. helmikuuta 2002, Brian Connollyn kuoleman viisivuotispäivänä, huonovointinen Tucker otettiin sisään sairaalaan, ja hän kuoli 14. helmikuuta. Hautajaispuheessaan hänen entinen yhtyekaverinsa Andy Scott kehui Tuckerin olleen 1970-luvun paras brittirumpali, jonka kanssa oli suuri kunnia soittaa samassa yhtyeessä. Myös entinen Sweet-basisti Steve Priest oli mukana hautajaisissa. Tuckeri oli naimisissa ja hänellä oli tytär.
Linja 1 (Ateenan metro)

Historia

Linja 1 on Ateenan metron vanhin linja. Se sai alkunsa Ateenan vanhan keskustan ja Pireuksen sataman yhdistäneestä rautatiestä, joka oli alun perin koko Kreikan ensimmäinen rautatie. Ensimmäinen ehdotuksen sen rakentamisesta teki Frederic Ferald vuonna 1835. Vuonna 1843 samaa ehdotti Aléxandros Rízos Ragkavís. Rakennusprojekti myönnettiin lopulta vuonna 1867 englantilaiselle liikemiehelle Edward Pickeringille. Ensimmäinen osuus oli kahdeksan kilometrin pituinen rata Pireuksen satamasta (asema Pireus) Thiseíoon (asema Thiseío). Rata kulki kokonaan maan päällä ja sillä käytettiin höyryjunia. Linja valmistui 17. helmikuuta 1869 ja sen viralliset avajaiset olivat 27. helmikuuta 1869.
Linjalla ei alun perin ollut lainkaan väliasemia. Ensimmäisenä lisättiin asemat Fáliro ja Moscháto vuonna 1882. Tämän jälkeen linjaa on myös laajennettu kohti pohjoista vaiheittain. Ensimmäinen maanalainen osuus oli Thiseío–Omónoia vuonna 1895, jolloin linja saavutti Ateenan tuolloisen keskusta-alueen. Thiseío–Monastiráki-välin kaivamisen yhteydessä 1890–1891 linjaa varten tehty avokaivanto läpäisi antiikin aikaisen Agoran alueen pohjoisosan. Aluetta ei vielä tuolloin oltu kaivettu kokonaan arkeologisissa kaivauksissa, eivätkä rakentajat tienneet, mitä kaikkea linjan alle jäi. Rakennustöiden aikana tehtiin antiikin aikaisia löytöjä, mutta radan valmistuttua rauniot jäivät radan alle.
Rata sähköistettiin vuonna 1904, ja se tunnettiin pitkään nimellä Ilektrikoí Sidiródromoi Athinón-Peiraiós (ISAP, ”Ateena–Pireus sähköiset rautatiet”), mikä oli myös linjalla toimineen yhtiön nimi. Vanhastaan linja tunnetaan ateenalaisten parissa myös nimillä Grammí ISAP (Γραμμή ΗΣΑΠ, ”ISAP-linja”) ja Ilektrikós (Ηλεκτρικός, ”Sähköinen [linja]”). Viktórian ja Attikín asemat valmistuivat vuosina 1948–1949. Vuonna 1957 linja saavutti pohjoisen päätepisteensä Kifisián. Tämän jälkeen on jatkettu uusien väliasemien rakentamista. 1990-luvulla ja 2000-vuosikymmenellä asemia, erityisesti linjojen risteysasemia, kunnostettiin linjojen 2 ja 3 rakentamisen yhteydessä. Viimeisimpänä linjalle lisättiin Neratziótissan asema vuonna 2004.
Linjojen 2 ja 3 rakentamisen jälkeen Linja 1 jatkoi jonkin aikaa ISAP-yhtiön hoitamana erillisenä linjana. Vuonna 2011 linjasta tuli osa varsinaista metroverkkoa, jota hoitaa kaupungin julkisen raideliikenteen yhtiöksi perustettu STASY (Statherés Sygkoinoníes). Linjaa on suunniteltu jatkettavaksi kummastakin päästä.
Koiskalan kartano

Koiskalan kartano on 1650-luvulla perustettu kartano ja maatila Lahdessa. Siellä viljellään luomutuotteita ja kasvatetaan suomenlampaita. Kartano kuului aikanaan Nastolan kuntaan ja se oli 2 000 hehtaarin kokoinen. Kartanon pihapiiri sisältää yli kaksikymmentä historiallista rakennusta, joita on kunnostettu viime vuosina. Päärakennus on 1840-luvulta. Museovirasto on määritellyt Koiskalan kartanon kartanomiljöineen ja viljelysmaisemineen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Kartano sijaitsee Kymijärven pohjoispuolella olevalla peltoaukealla. Kartanon puinen keskiosa on rakennettu 1840, kaksikerroksiset päätyosat ovat 1890-luvulta. Nykyinen empirehenkinen ulkoasu on 1930-luvulta. Pihapiirissä olevat työväen asuinrakennukset ja talousrakennukset ovat pääosin 1800-luvulta. Pienempiä rakennuksia ovat Nastolan ensimmäiselle autolle rakennettu autotalli ja arkkitehti Erkki Huttusen suunnittelema funktionalistinen leikkimökki.

Historia

Nastolan Koiskalan kylä oli keskiajalla pitäjän suurimpia kyliä. Koiskalan säteri muodostettiin kylän taloista Ruotsin suurvalta-ajalla ja lahjoitettiin Didrich von Essenille 1650. Kartanon omistajat olivat pääasiassa sotilasaatelia. Kartano oli laajemmillaan 1850-luvulla, jolloin siihen kuului noin 3 000 hehtaaria maata ja lukuisia torppia. Paul Olsson laati kartanolle muotopuutarhasommitelman 1926. Arkkitehti David Frölander-Ulf suunnitteli vuonna 1936 toteutetun ulko- ja sisätilojen korjauksen.
Maria Elisabet Öberg

Maria Elisabet Öberg (Mengalin) (n. 1734 – 1. helmikuuta 1808 Pälkäne) oli kehruumestaritar ja kehruun opettaja.
Öbergin, vuodesta 1764 Mengalinin, isän tiedetään olleen ruotsalainen kersantti. Hänen puolisonsa oli sorvauksen opettaja Mikael Mengalin (1731-1794). Hans Henrik Boije perusti Messukylään Otavalan veroratsutilalle pellavanviljely- ja kehruukoulun, joka toimi 1759-1766. Sen edeltäjä oli Boijen 1752 Kangasalan Franssilaan perustama Suomen ensimmäinen kehruukoulu, joka siirtyi seuraavana vuonna Messukylään, Tammerkosken säterin maille. Öberg toimi kehruunopettajana sekä Tammerkoskella että Otavalassa yhteensä yhdeksän vuotta, 1757-1766. Vuonna 1756 hän suoritti jatko-opintoja Vadstenan kehruukoulussa ja Kättestadin pellavatehtaassa Ruotsissa. Tukholmassa Öberg suoritti alan tutkinnon ja sai taidoistaan palkinnoksi sisältä kullatun hopeapikarin. Otavalassa Öbergin opettajan palkka maksettiin sekä rahana että elintarpeina, minkä lisäksi hänellä oli luontaisetuina käytössään asunto, aittaosuus, navettaosuus ja kaalimaa. Öberg tunnettiin taitavana kehrääjänä ja opettajana, koulussa kehrättyä lankaa myytiin Tukholmaan ja Boijen pellavakutomoon ja oppilaat saivat langoistaan useita palkintoja. Sekä poikia että tyttöjä oli sisäoppilaitoksessa kehruuoppilaina enimmillään parikymmentä. 
Öbergin puoliso joulukuusta 1764 oli kollega, Otavalan sorvauksen opettaja Mikael Mengalin, joka oli syntynyt Vesilahdella ja tullut koulun palvelukseen 1731. Kun oppilaspulasta kärsinyt koulu suljettiin vuoden 1766 lopussa, opettajapariskunta muutti Kangasalan Kyötikkälään, sieltä 1779 Messukylän Haukion torppaan ja edelleen Pälkäneelle. Perheeseen syntyi kolme tytärtä ja poika. Opettajana menestynyt Öberg kuoli Pälkäneellä ruotuvaivaisena 1808, 14 vuotta miehensä jälkeen.
Valle Verzasca

Valle Verzasca on laakso Ticinon kantonissa Sveitsissä. Laakson pohjalla virtaa Verzasca-joki, joka on padottu Contra-padolla .
Patoa käytettiin James Bond -elokuvan 007 ja kultainen silmä avauskohtauksen kuvauspaikkana. Nykyään tältä 220 metriä korkealta padolta tehdään myös benji-hyppyjä.
Richard Jenkins

Richard Jenkins (s. 4. toukokuuta 1947 DeKalb, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on näytellyt useissa menestyneissä tuotannoissa. Näitä ovat muun muassa Olive Kitteridge (2014),  The Visitor (2007), Mullan alla (2001–2005), North Country (2005) ja Wolf (1994). Hän opiskeli teatteria Illinoisin yliopistossa Wesleyanissa. Jenkins on voittanut Method Fest Independent Film -festivaaleilla parhaan miesnäyttelijän palkinnon elokuvasta The Visitor.

Yksityiselämä

Richard Jenkins on naimisissa Sharon R. Fredrikin kanssa, he avioituivat 23. elokuuta 1969. Heillä on kaksi lasta.
Sahura

Sahura eli Sahure oli Egyptin faarao;  viidennen dynastian toinen hallitsija. Hän oli vallassa 2487 eaa. - 2477 eaa. Hänen äitinsä oli kuningatar Khentakaus I, hänen isänsä luultavasti edellinen faarao Userkaf. 
Nimi Sahura merkitsee "se, joka on lähellä Rata". Sahuran pyramidikompleksi oli Abusirin uuden kuninkaallisten hautojen alueen ensimmäinen hautapaikka; Userkaf oli ilmeisesti rakennuttanut alueelle auringon temmpelin. Abusir sijaitsee joitakin kilometrejä Sakkarasta pohjoiseen. Sahuran valtakaudella loistokkaan pyramidirakentamisen aika alkoi olla ohi. Hänen pyramidinsa on pienempi ja huonolaatuisempi kuin aiemmat pyramidit, mutta siinä on hyvin tehtyjä reliefejä.
Patricia Laffan

Patricia Laffan (19. maaliskuuta 1919 Lontoo – 10. maaliskuuta 2014 Lontoo) oli englantilainen näyttelijä. Hän opiskeli muun muassa Webber Douglas -koulussa. Hän sai ensimmäisen kreditoidun roolinsa (Betty) elokuvassa Caravan (1946). Myöhemmin hän esiintyi muiden muassa elokuvissa Hangman's Wharf (Rosa Warrenin rooli, 1950), Quo Vadis (Poppaea, 1951), Devil Girl from Mars (Nyah, 1954) ja 23 askelta kuolemaan (Miss Alice MacDonald, 1956). Laffanilla oli myös televisiorooleja.
FS Commandant de Pimodan (F787)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 2000 ja se myytiin Turkille, joka liitti sen laivastoonsa 25. heinäkuuta 2001 nimellä TCG Bozcaada (runkonumero F-500).
Eero Akaan-Penttilä

Eero Erkki Emanuel Akaan-Penttilä (vuoteen 1968 Penttilä, s. 17. huhtikuuta 1943 Heinola) on suomalainen lääkäri ja poliitikko. Hän oli kokoomuksen kansanedustaja Uudenmaan vaalipiiristä vuosina 1999–2011 ja Espoon kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1985–2008. Hän toimi vuosina 1993–2008 vuorotellen kaupunginvaltuuston puheenjohtajana (1993–1994, 1997, 2001 ja 2005–2006) ja varapuheenjohtajana (1995–1996, 1998–2000, 2002, 2004 ja 2007–2008).

Ura

Akaan-Penttilä valmistui ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1962 ja lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1971 Helsingin yliopistosta. Vuonna 1978 hänestä tuli yleislääketieteen ja korva-, nenä-, ja kurkkutautien erikoislääkäri. Akaan-Penttilä väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1981. Vuonna 1982 hänestä tuli työterveydenhuollon erikoislääkäri ja vuonna 1995 hän hankki vakuutuslääketieteen erityisptevyyden.
Akaan-Penttilä on työskennellyt Joroisten kunnanlääkärinä (1971–1973), Nurmijärven terveyskeskuslääkärinä (1973–1975), Alkon Rajamäen tehtaan työterveyslääkärinä (1973–1975), Hyksin korvaklinikan apulais- ja erikoislääkärinä (1975–1988), Valvillan (1979–1981) ja Strömbergin (1981–1990) vastaavana työterveyslääkärinä, Helsingin yliopiston apulaisopettajana (1984–1988) ja Kuulonhuoltoliiton ylilääkärinä ja kuntoutusjohtajana (1988–2002). Vuosina 1987–1999 hän toimi myös Ilmarisen asiantuntijalääkärinä ja johti vuosina 1992–1999 tinnitusprojektia ollen vuonna 1997 kansainvälisen tinnitussymposiumin presidenttinä.
Vuoden 1999 vaaleissa Akaan-Penttilä valittiin eduskuntaan 6 038 äänellä. Hänet valittiin jatkokausille vuonna 2003 (6 076 ääntä) ja vuonna 2007 (3 985 ääntä). Vuonna 2011 hän sai 2 939 ääntä, mikä ei riittänyt paikkaan eduskunnassa. Vuosina 2003–2007 Akaan-Penttilä oli sosiaali- ja terveysvaliokunnan ja vuosina 2007–2011 suuren valiokunnan varapuheenjohtaja. Hän oli myös Pohjoismaisen neuvoston Suomen valtuuskunnan jäsen vuosina 1999–2003 ja varapuheenjohtaja vuosina 2002–2003. Vuoden 1988 presidentinvaalissa Akaan-Penttilä oli valitsijamiehenä.

Yksityiselämä

Akaan-Penttilä on ollut naimisissa vuodesta 1968 ja hänellä on kolme lasta. Sotilasarvoltaan Akaan-Penttilä on lääkintäyliluutnantti (1998).
Kiinansotka

Levinneisyys

Kiinansotkaa tavataan pesivänä Venäjän kaakkoisosissa, Koillis-Kiinassa ja Itä-Mongoliassa sekä talvehtivana Kiinan eteläosissa, Kaakkois-Aasian pohjoisosissa ja Intiassa. Sen kannaksi arvioidaan alle 1 000 yksilöä. Laji on vähentynyt nopeasti kosteikkojen tuhoutumisen ja metsästyksen takia, ja se on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi.
Kansalaistottelemattomuus

Kansalaistottelemattomuus Suomessa

Suomessa on käytetty kansalaistottelemattomuutta usein keinona painostaa poliittisia vallanpitäjiä. Nykypäivänä yleisimpiin kansalaistottelemattomuuden muotoihin kuuluu totaalikieltäytyminen ja talonvaltaus.
Venäjän vallan aikana suomalaiset kieltäytyivät kutsunnoista Venäjän armeijaan. Totaalikieltäytyminen ase- ja siviilipalveluksesta on edelleen aktiivinen kansalaistottelemattomuuden muoto. Aseistakieltäytyjäliiton mukaan vuosina 1999–2006 totaalikieltäytyjiä on ollut vuosittain noin 40–80.
Vuonna 1971 Suomen seksuaalirikoslaki uudistui ja homoseksuaalisuus dekriminalisoitiin mutta homoseksuaalisuuteen kehottaminen kriminalisoitiin. Vuonna 1981 Seta uhmasi kehotuskieltoa järjestämällä siihen asti suurimman homojen mielenosoitusmarssin mitä Helsingissä oli järjestetty. Mielenosoituksessa kehotettiin homoseksuaalisuuteen ja kulkueessa mukana olleet pistivät nimensä paperille, jossa tunnustivat rikoksen ja veivät sen poliisille. Mukana oli muun muassa asianajaja Ulf Månsson ja tähtitieteilijä Eva Isaksson. Silloinen Setan puheenjohtaja Tarja Halonen oli antanut aktivisteille neuvoja virkavallan kanssa toimimiseen. Homoseksuaalisuuden luokittelu sairaudeksi poistui samana vuonna mutta yllyttäminen homoseksuaaliseen tekoon poistui rikoslaista vasta vuonna 1999.
Suomessa tunnettu tapaus on myös Vihreän liikkeen aloittanut Koijärven suon kuivattamista vastaan tehty mielenosoitus, johon liittyi työkoneiden käytön estäminen. Koijärvi-liikkeen asiassa nostetun rikosjutun yhteydessä korkein oikeus on arvioinut kansalaistottelemattomuuden merkitystä rikoksen oikeuttamis- tai anteeksiantoperusteena.
Vuonna 2013 suomalainen ympäristöaktivisti Sini Saarela oli mukana Greenpeacen arktisen alueen öljynporauksia vastustavassa mielenosoituksessa Petšoranmerellä ja tunkeutui venäläiselle öljynporauslautalle. Saarela sai teostaan tunnustusta Suomen ympäristöministeriltä Ville Niinistöltä.
2010-luvulla myös kannabista koskevan lainsäädännön kritisoijat ovat käyttäneet kansalaistottelemattomuutta.
Society for Creative Anachronism

Society for Creative Anachronism (suom. Luovan epäaikaisuuden seura, lyhenne SCA) on historianelävöittämisen ja elävän historian yhdistys, joka on perustettu vuonna 1966 Kaliforniassa Yhdysvalloissa. Yhdistys elävöittää 1600-lukua edeltävän Länsi-Euroopan historiaa ja kulttuuria. Suomessa toimii osana kansainvälistä järjestöä Aarnimetsän paronikunta eli Suomen keskiaikaseura ry.
Harry Lewing

Harry Helmer Lewing (s. 16. joulukuuta 1923 Helsinki) on suomalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän on ansioitunut erityisesti lyhytelokuvien tuotannossa. Lewing toimi Elokuvajournalistit -yhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1957–1958. Yhdistys tunnettiin elokuva-alan Jussi-palkintojen jakajana vuosina 1944–1962. Lewingin aloitteesta yhdistys nimesi vuosina 1957–1960 joka kuukausi ensi-iltaohjelmistosta ns. kuukauden elokuvan.
Lewing sai Jussi-patsaan vuonna 1953 lyhytelokuvasta The Finnish Sculptor Wäinö Aaltonen
Will Stevens

Ura

Stevens on kilpaillut urallaan muun muassa Toyota Racing Series, Eurocup Formula Renault ja Formula Renault UK -sarjoissa. Vuonna 2012 hän kilpaili Formula Renault 3.5 -sarjassa saavuttaen yhden palkintosijan ja 45 pistettä. Vuonna 2013 Stevens jatkoi FR 3.5 -sarjassa saavuttaen kauden aikana viisi palkintosijaa ja yhteensä 148 pistettä sijoittuen sarjan neljänneksi. Vuonna 2014 Stevens jatkoi kolmannen kauden sarjassa. Hän voitti kauden aikana kaksi kilpailua ja otti yhden paalupaikan sijoittuen sarjan loppupisteissä kuudenneksi.

F1-ura

Vuonna 2013 Stevens kuului Formula 1 -talli Caterhamin nuorten kuljettajien kehitysohjelmaan. Vuonna 2014 Stevensin ilmoitettiin ajavan Marussian toista F1-autoa Japanin GP:n ensimmäisissä vapaissa harjoituksissa. Myöhemmin vahvistettiin että maksuvaikeuksien takia Stevens ei päässytkään ajamaan Marussian autoa mutta on kuitenkin nimitetty Marussian varakuljettajaksi. Marussian ajauduttua konkurssiin Stevens palasi takaisin Caterhamille. Stevens teki F1-debyyttinsä Abu Dhabin GP:ssä korvaten tallista lähteneen Marcus Ericssonin. Hän sijoittui kilpailussa 17. jäätyään kierroksen kilpailun ja maailmanmestaruuden voittaneesta Lewis Hamiltonista.
Kaudella 2015 Stevens kilpaili Manorin F1-tallissa Roberto Merhin tallikaverina.
Kauden avausviikonloppuna Manorit eivät päässeet ajamaan lainkaan, mutta seuraavana kisaviikonloppuna Malesiassa Manorit olivat mukana, mutta Stevens ei voinut osallistua kilpailuun teknisten ongelmien vuoksi. Kiinassa Stevens pääsi ensimmäistä kertaa kilpailuun ja oli maalissa 15:s. Itävallan GP jäi Stevensin osalta lyhyeksi öljyvuodon seurauksena. Keskeytys oli brittikuskille uran ensimmäinen. Britannian osakilpailussa Stevens törmäsi sateen tultua seinään, mutta pystyi jatkamaan kilpailuaan käytyään varikolla hakemassa uuden etusiiven. Maalissa Stevens oli 13:s, joka jäi Stevensin kauden parhaaksi sijoitukseksi. Unkarissa Stevens keskeytti.
Singaporen kilpailussa Stevens sai uudeksi tallikaverikseen yhdysvaltalaisen Alexander Rossin. Japanin kilpailussa Stevens spinnasi kovasta vauhdista 130R-mutkassa törmäten melkein tallikaveri Rossiin, mutta pystyi jatkamaan kilpailuaan. Yhdysvaltain GP:ssä Stevens keskeytti avauskierroksella. Stevens päätti kautensa Abu Dhabissa sijaan 18. Stevens ei saavuttanut kauden aikana yhtään pistettä. Stevens ei saanut jatkosopimusta seuraavalle kaudelle. Hän siirtyi FIA World Endurance Championship -sarjaan.
Suomen Laulu (kuoro)

Suomen Laulu on suomalainen sekakuoro, jonka on perustanut Heikki Klemetti vuonna 1900. Suomen Laulu aloitti mieskuorona ja laajeni sekakuoroksi vuonna 1907. Kuoron nykyinen taiteellinen johtaja on Esko Kallio. Suomen Laulun tärkein perinne (vuodesta 1921) on jokavuotinen Matteus-passion esitys Johanneksen kirkossa kiirastorstaina.
Edirne

Maantiede

Kaupunki sijaitsee Évros-joen varrella noin 5 kilometrin päässä Kreikan- ja 20 kilometriä Bulgarian rajasta. E80-valtatie kulkee kaupungin tuntumassa. Alava maasto sopii hyvin maanviljelykseen.
Kreikka on rakentamassa Edirnen kohdalle 12,5 kilometriä pitkälle maarajalle raja-aitaa, estääkseen laittomia rajanylityksiä.

Ilmasto

Köppenin ilmastoluokituksen mukaan alue kuuluu subtrooppiseen kosteaan ilmasto-alueeseen.

Historia

Adrianopolin kaupungin perusti Rooman keisari Hadrianus 100-luvulla. Osmanit valloittivat kaupungin vuonna 1362, ja pitivät sitä valtakuntansa pääkaupunkina 1365–1453, kunnes valtakunnan pääkaupungiksi nimettiin Konstantinopoli (Istanbul).
Edirnen historia on ollut myrskyisä. Historian saatossa se on ollut 15 eri taistelun tai piirityksen tapahtumapaikkana, useampia kertoja kuin mikään muu kaupunki maailmassa. Ensimmäinen taistelu siellä käytiin Konstantinus Suuren ja Liciniuksen välillä vuonna 324; viimeksi siellä taisteltiin toisessa Balkanin sodassa vuonna 1913.
Kaupunki siirtyi Sèvresin rauhassa vuonna 1920 Osmaneilta Kreikalle, mutta palautui vasta syntyneelle uudelle Turkin valtiolle Lausannen sopimuksella 1923.

Kulttuuri ja tärkeät rakennukset

Vuonna 1575 rakennettu Selimin moskeija on kaupungin merkkittävimpiä rakennuksia. Moskeijan neljä minareettia ovat maan korkeimmat (83 m) ja sen kupoli on 1,2 metriä korkeampi kuin Hagia Sofian moskeija. Moskeija ja sen ympärillä sijaitsevat rakennukset lisättiin 2011 Unescon maailmanperintöluetteloon.
Toinen merkittävä rakennus on Trakian tliopiston Bayezid IIn lääketieteellinen museo. Se on rakennettu moskeijan ympärille 1488. Se tuli kuuluisaksi mielenterveyspotilaiden hoitamiseen käytetyistä menetelmistä.
Edirne on käynyt kulttuurivaihtoa Saksalaisen Lörrachn kaupungin kanssa vuodesta 2006 alkaen.

Urheilu

Edirnessä järjestetään vuosittain Kırkpınar, turkkilaisen öljypainin suurkisat.
Koripallossa Olin Edirne Basketball team, pelaa Turkin TBL -sarjaa.
Kirill Pushkareff

Kirill Pushkareff (ven. Кирилл Николаевич Пушкарёв, Kirill Nikolajevitš Puškarjov; 1897–1984) oli Suomeen lokakuun vallankumouksen jälkeen siirtynyt venäläinen emigrantti, joka toimi muun muassa Etsivän Keskuspoliisin tiedottajana. Monet pitivät häntä kaksois- tai jopa kolmoisagenttina.
Venäläisen kenraalin poika Pushkareff vietti lapsuutensa Haminassa ja oli ennen vallankumousta Venäjän keisarillisen armeijan tykistössä kapteenina. Lokakuun vallankumouksen jälkeen hän joutui 1918 Tšekan vangitsemaksi. Häntä uhkasi kuolemantuomio mutta hän onnistui välttämään sen. Pushkareff palveli bolsevikkien joukoissa ja oli muun muassa puna-armeijan tykistökurssin opettajana kunnes pääsi pakenemaan ensin Viroon ja sieltä Puolaan. Hän tuli Suomeen marraskuussa 1921 ja oli mukana 1920- ja 1930-luvuilla venäläisten emigranttien toiminnassa muun muassa venäläisen klubin rahastonhoitajana. Hän oli työssä Fazerin makeistehtaalla ja toimi samalla peitenimellä Carl Pushkin Etsivän Keskuspoliisin tietolähteenä tiedottaen venäläisten emigranttien toimista. Pushkareff sai Suomen kansalaisuuden 1929. Hän pääsi myöhemmin Valpon palvelukseen ja toimi August Veinilin nimellä ulkomaalaisten kuulustelijana sekä passitoimiston kanslistina.
Pushkareff kävi toukokuussa 1939 Valpon kustantamana Berliinissä, jossa hän tapasi Saksassa asuneita venäläisiä emigranttijohtajia, muun muassa fasistisen Venäjän nuorisoliitto-järjestön johtajan Viktor Larionovin. Matka tehtiin koska Valpo halusi tietää mitä Saksan emigranttipiireissä tapahtui. Pushkareff sai tietää että Saksan natsipuolueen johto oli entistä kiinnostuneempi venäläisistä emigranttinuorista ja entisistä tsaarinupseereista joita pidettiin tulevan Venäjän "hallitsevina aineksina" ja halusi panostaa yhteistyöhön emigranttien kanssa. 
Sotavuosina Pushkareff oli saksalaisten Büro Cellariuksen ja Japanin lähetystön tietolähteenä sekä toimi jatkosodan aikana yleisesikunnan tiedusteluosaston sotilasvirkailijana.
Pushkareff luovutettiin valvontakomission vaatimuksesta Neuvostoliittoon huhtikuussa 1945 niin kutsuttujen Leinon vankien mukana, ja kymmenen vuoden kuluttua, marraskuussa 1955, hän pääsi takaisin Suomeen. Hän palasi Suojelupoliisin palvelukseen Kirill Cornellin nimellä sairaalahoidon jälkeen, ja vankeusvuodet laskettiin virkavuosiksi.
Pushkareff tuomittiin vuonna 1961 puoleksitoista vuodeksi kuritushuonevankeuteen vakoilusta Neuvostoliiton hyväksi hänen toimittuaan KGB:n tietolähteenä. Pushkareff toimi 1950-luvun lopulla myös Länsi-Saksan tiedustelupalvelu BND:n tiedottajana. Vankeudesta vapauduttuaan Pushkareff toimi tulkkina ja kääntäjänä.
Sveitsin liittopresidentti

Valinta

Liittopresidentti valitaan liittoneuvoston edustajakokouksessa yhdeksi vuodeksi.