google/wiki40b huggingface dataset:
Niagara (elokuva)

Juoni

Toisena kuherruskuukautenaan Polly (Jean Peters) ja Ray (Casey Adamsin) Cutler saapuvat Niagaran putouksille majataloon ja tapaavat siellä toisen pariskunnan, Rose (Marilyn Monroe) ja George (Joseph Cotten) Loomisin. Rose on huomattavasti nuorempi kuin aviomiehensä. 
Sodasta tullut George kärsii jatkuvasti masennuksesta ja on juuri päässyt pois psykiatrisesta sairaalasta. Rose tekee kaikkensa sekoittaakseen miehensä pään entistä pahemmin; hän muun muassa pukeutuu tahallisen provosoivasti - kaksinaismoralistiseen aikakauteen nähden jopa rivoa hipovan avokaulaisiin pukuihin.
Yhtenä päivänä putouksilla Polly näkee Rosen suutelevan nuoren miehen (Richard Allan) kanssa. Myöhemmin Rose ja mies suunnittelevat puhelimessa Georgen murhaamista, suunnitelmana on tönäistä mies vesiputousten näköalapaikalta alas ja lavastaa se itsemurhaksi.
Murhasuunnitelma jää kuitenkin toteutumatta, kun nuori mies kuolee. George arvaa vaimonsa osuuden suunnitelmassa ja työntää rakastajan koskeen putouksien alla olevalta Tuulien sillalta, mutta ottaa kuitenkin tämän kengät luovuttaessaan pois vierailua varten lainaamansa sadevaatteet ja saappaat. Kun vedestä löydetään ruumis, kaikki olettavat sen olevan George. Rose tunnistaa miehensä kengät ja menee ruumishuoneelle tunnistamaan miehensä ruumiin. Kun Rose huomaa ruumishuoneella rakastajansa kuolleen ja miehensä olevan elossa, hän joutuu järkytyksestä sairaalaan. 
Kaupungissa on kellotorni, jonka koneisto soittaa toivesävelmiä; Rose ja rakastaja olivat sopineet että heidän yhteinen mielisävelmänsä tornin soittamana olisi merkki onnistuneesta murhasta - mutta George tietääkin asian ja jättää tornille pyynnön soittaa sävelmää jatkuvasti.
Sairaalassa oleva Rose joutuu paniikkiin ja lähtee epätoivoiselle pakomatkalle päästäkseen miestään pakoon. Raivostunut George saa kuitenkin Rosen kiinni, ja kovan takaa-ajon jälkeen murhaa hänet. 
Tekonsa seuraukset tajuttuaan George päättää lähteä pakomatkalle. Hän varastaa veneen, johon joutuu myös Polly, ja vene suuntaa suoraan Niagaran putouksille. Polly onnistutaan pelastamaan kiveltä keskeltä putouksen harjaa, mutta George putoaa veneensä kanssa alas varmaan kuolemaan. Elokuva päättyy kuviin Niagaran putouksista.
FS Lave (1855)

Palvelus

Lave päällikkönään capitaine de fregate De Cornulier Luciniere lähti 6. elokuuta 1855 Lorientista siipiratasfregatti Magellanin hinaamana Mustallemerelle. Alus saapui Strelitzanlahdelle 12.-24. syyskuuta. Alus osallistui sisaralustensa Tonnanten ja Dévastationin kanssa Kinburnin linnakkeen tulittamiseen 17. lokakuuta. Lave oli ankkurissa 1 000 metrin päässä linnakkeesta aloittaen tulitoiminnan kello 09.28 ja neljän  tunnin aikana se ampui 900 ammusta. Alus ei kärsinyt tulitoiminnan aikana vaurioita.
Alus määrättiin 1859 sotatoimiin Italiaa vastaan, mutta se saapui sisaraluksineen Venetsiaan vasta vuorokautta rauhanteon jälkeen. Alus viipyi kuitenkin kesä-heinäkuun Adrianmerellä. Alus poistettiin alusluettelosta Toulonissa 9. toukokuuta 1871 ja se romutettiin vuonna 1873.
Pykälä (järjestö)

Historia

1930-luvun alkupuolella pieni lainopin ylioppilaiden ryhmä kokoontui lähes päivittäin lukujen lomassa. Ryhmässä syntyi ajatus perustaa yhdistys korjaamaan opinnoissa ilmeneviä puutteita. Perustava kokous pidettiin maaliskuun 19. päivänä 1935. Paikalla oli tuolloin 35 juridiikan opiskelijaa, joista 24 allekirjoitti perustamiskirjan.
Perustajien joukossa olivat mm. Teuvo Aura, Harras Kyttä ja Olavi Sohlberg, jotka valittiin yhdistyksen ensimmäiseen hallitukseen. 
Yhdistyksen tehtävänä oli tällöin toimia jäsentensä keskustelu- ja harrastusyhteisönä juridiikan opintoihin liittyen.

Toiminta

Pykälä ry:n ylin päättävä elin on yhdistyksen kokous, johon osallistumisoikeus on kaikilla yhdistyksen jäsenillä. Joka vuosi pidetään kevätkokous, jossa vahvistetaan edellisen vuoden tilinpäätös, ja syyskokous, jossa valitaan yhdistyksen puheenjohtaja ja hallitus.

Oikeusapuvaliokunta

Oikeusapuvaliokunta antaa oikeudellista apua opiskelijoille, jotka ovat Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan jäseniä tai suorittavat tutkintoaan Taideyliopistossa.  Oikeusapua annetaan puhelimitse, kirjeitse, sähköpostitse sekä henkilökohtaisesti. Neuvonta on maksutonta.

Valmennuskurssit

Pykälä ry on järjestänyt valmennuskursseja oikeustieteelliseen tiedekuntaan pyrkiville jo yli 60 vuoden ajan.

Inter Vivos

Inter Vivos on Pykälän viidesti vuodessa ilmestyvä jäsenlehti. Julkaisu pureutuu ajankohtaisiin juristikunnan ilmiöihin, opiskelijan arkeen sekä yleisesti niihin seikkoihin, jotka koskettavat oikkariopiskelijan elämää. Levikiltään IV on noin 1900 kappaletta; se postitetaan kaikille yhdistyksen jäsenille, eri medioihin sekä Pykälän yhteistyöyrityksille ja muille sidosryhmätahoille. IV on lisäksi saatavilla useissa kirjastoissa ja sitä voi tarkastella pdf-muodossa Pykälän kotisivuilla.
Katekoli

Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistus ärsyttää ihoa, hengitys- ja ruoansulatusteitä sekä syövyttää silmiä. Aineelle altistumisesta voi seurata vaikutuksia keskushermostossa, johtaen keskushermoston toiminnan heikkenemiseen, kouristuksiin ja hengitysvajeeseen. Altistuminen voi aiheuttaa verenpaineen nousua. Toistuva tai pitkäaikainen ihokosketus voi aiheuttaa ihon herkistymisen.

Valmistus ja käyttö

Varhaisimmat katekolin valmistusmenetelmät perustuivat kivihiilitervan tislaukseen tai 2-kloorifenolin hydrolyysiin, mutta nämä menetelmät ovat nykyään vain vähän käytettyjä. Katekolia voidaan valmistaa fenolin ja vetyperoksidin välisellä reaktiolla, eliminaatioreaktiolla 1,2-syklohekseenidiolista tai kuumentamalla pfenoli-sulfonihappoa emäksen kuten kaliumhydroksidin läsnä ollessa. Katekolia käytetään hapetuksenestoaineena ja valokuvien kehityksessä reagenssina. Tärkeimmät käyttökohteet ovat kuitenkin muiden yhdisteiden, kuten guajakolin, väriaineiden ja maatalouskemikaalien karbofuraanin ja propoksuurin valmistaminen.
Thomas Dunderdale

Lapsuus ja nuoruus

Dunderdale syntyi Benallassa, Victoriassa, Australiassa toukokuun kuudentena päivänä 1887. Hänen vanhempansa Elizabeth ja Thomas Dunderdale olivat alun perin Englannista, mutta vuonna 1904 Dunderdalet asettuivat asumaan Ottawaan, Ontarioon, Kanadaan. Thomas pelasi organisoitua jääkiekkoa 17 vuoden ikäisenä hänen Waller Street koulujoukkueensa kanssa. Vuonna 1905 hän muutti Winnipegiin, Manitobaan ja pelasi kauden 1905–1906 amatöörijoukkue Winnipeg Ramblersin riveissä.

Pelaajaura

Dunderdale tuli ammattilaispelaajaksi kaudella 1906–1907 Winnipeg Strathconasin joukkueen riveissä. Hän pelasi kolme kautta franchiselle, joka tunnettiin myös Winnipeg Maple Leafsina ja Winnipeg Shamrocksina, tehden tavallisesti yli kaksi pistettä ottelua kohden, niiden ollessa pääosin maaleja. Kaudella 1909–1910 Dunderdale muutti itään, ja pelasi Montreal Shamrocksin joukkueessa ensimmäisen kerran Kanadan jääkiekkoyhdistyksessä (CHA) ja myöhemmin kansallisessa jääkiekkoyhdistyksessä (NHA). Tuolla kaudella hän esiintyi 15 ottelussa ja teki 21 maalia. Hän pelasi kauden 1910–1911 Quebec Bulldogsien riveissä NHA:ssa, tullen toiseksi joukkueen maalipörssissä 13 maalilla, vaikka hän pelasikin vain yhdeksän joukkueen 16 ottelusta, ja sai 25 jäähyminuuttia. Dunderdale palasi länteen kaudelle 1911–1912 ja liittyi Victoria Aristocrateishin uudelleenmuodostuneeseen Pacific Coast Hockey Associationiin (PCHA). Hän käyttäisi koko loppu-uransa pelaten lännessä, pelattuaan ainoastaan kaksi kautta idässä Manitoban ja Ontarion rajalla. Tehtyään 24 maalia 16 ottelussa, Dunderdale saavutti hänen ensimmäisensä kuudesta All-Star valinnastaan PCHL:ssä.

Uran jälkeen

Dunderdale lopetti uransa kauden 1923–1924 jälkeen. Hän lopetti PCHL:n johtavana maalintekijänä, tehtyään kokonaisuudessaan 194 maalia. Hän esiintyi kuusi kertaa PCHL:n All-Star joukkueessa, johtaen liigaa maaleissa kolme kautta, ja pisteissä kaksi. Hänet tunnettiin erinomaisena mailankäsittelijänä ja nopeana luistelijana. Lopetettuaan pelaamisen, hän valmensi ja toimi managerina Edmontonin, Los Angelesin ja Winnipegin joukkueissa. Hän kuoli 15. joulukuuta 1960, ja tuli vuonna 1974 ensimmäiseksi australialaissyntyiseksi pelaajaksi, joka on valittu Hockey Hall of Fameen.
Anwar al-Awlaki

Anwar al-Awlaki tai joskus myös muodossa Anwar Aulaqi (22. huhtikuuta 1971 Las Cruces, New Mexico, Yhdysvallat – 30. syyskuuta 2011 Jemen) oli yhdysvaltalainen islamistisaarnaaja ja imaami. Hänen on epäilty olleen yhteyksissä islamistilaiseen terroristijärjestöön al-Qaidaan ja osallistuneen WTC-iskujen suunnitteluun.
Karismaattisena esiintyjänä pidetyn al-Awlakin sukujuuret olivat Jemenissä.
Al-Awlakin tapaus herätti polemiikkia Yhdysvalloissa, kun hänen isänsä nosti oikeusjutun estääkseen Yhdysvaltain tiedustelupalveluja tappamasta poikaansa. Presidentti Obaman hallinto yritti estää jutun etenemisen vetoamalla valtionsalaisuuksiin.
Al-Awlaki kuoli Yhdysvaltojen autosaattueeseen tekemässä iskussa, jossa käytettiin kauko-ohjattuja lennokkeja. Paikka oli 140 km Sanaasta Khashefin lähellä. Iskussa kuoli viisi henkeä, oletettavasti myös toinen merkittävä alqaidalainen, Samir Khan, joka julkaisi Al-Qaidan verkkolehteä Inspire.
Aesch (Basel-Landschaft)

Sijainti

Aesch sijaitsee Birsjoen varrella kymmenkunta kilometriä Baselin kaupungista etelään.

Liikenne

Aeschiin kulkee moottoritietyyppinen valtatie H18 Baselin suunnasta Muttenzista.
Baselin liikennelaitoksen raitiotieverkko ulottuu Aeschiin.
Aygül Özkan

Aygül Özkan (s. 27. elokuuta 1971 Hampuri, Länsi-Saksa) on saksanturkkilainen poliitikko joka edustaa kristillisdemokraattista puoluetta. Hän on nykyinen Ala-Saksin osavaltion sosiaaliministeri ja ensimmäinen muslimiministeri Saksassa kautta aikain. Valintansa jälkeen Özkan aiheutti välittömästi kohun vaadittuaan krusifiksien ja muslimityttöjen huivin kieltämistä kouluissa neutraaliuden vuoksi. Arvostelijoiden mukaan hän tällä tavoin poikkesi merkkittävästi puolueen linjasta.
Taigapunavarpunen

Levinneisyys

Taigapunavarpusta tavataan pesivänä Venäjän itäosissa ja Mongoliassa sekä talvehtivana etelämpänä Venäjällä, Kazakstanin itäosissa, Kiinassa, Pohjois- ja Etelä-Koreassa ja Japanissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Dick Idman

Dick Tore Staffan Idman (s. 25. huhtikuuta 1950 Helsinki) on suomenruotsalainen näyttelijä, ohjaaja, professori ja teatterinjohtaja. Hänellä on uransa aikana ollut monta toimenkuvaa, mutta lähinnä hän on liikkunut suomenruotsalaisissa ja suomenkielisissä kulttuuripiireissä. Hänen sydäntään lähellä on aina ollut erityisesti lastenteatteri. Idman on vaikuttanut Skärgårdteaternin taustalla, niin näyttelijänä, ohjaajana kuin tukiyhdistyksen perustajajäsenenä ja puheenjohtajana.
Idman työskenteli  professorina Teatterikorkeakoulun ruotsinkielisen näyttelijäntyön laitoksella vuosina 1995–2001 ja uudestaan vuodesta 2011 lähtien. Vuosina 1989-1991 Idman toimi Turun ruotsalaisen teatterin taiteellisena johtajana.
Idman on näytellyt elokuvissa Suomessa ja ulkomailla, sekä esimerkiksi Helsingin kolmannella ruotsinkielisellä näyttämöllä Viirus-teatterissa ja Wasa Teaterissa.
Hän esittää Niiskun ääntä Muumilaakson tarinoiden sekä Muumipeikko ja pyrstötähti -elokuvan ruotsinkielisissä versioissa.
Itsenäisyyspäivänä 6.12.2016 Dick Idman palkittiin Pro Finlandia -mitalilla elämäntyöstään teatterin parissa.
Venäjän sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan vaakuna

Venäjän sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan vaakuna Venäjän SFNT:n kansallistunnus lipun ohella. Se otettiin käyttöön 10. heinäkuuta 1918.
Vaakunan keskellä lukee РСФСР. Sen alla on sirppi ja vasara, jotka symboloivat maataloustyöläisiä ja tehdastyöläisiä. Sen yläpuolella on tähti, joka symboloi edistystä. Vaakunan sivuilla on vehnää.
Vaakunan alapuolella on teksti:
Пролетарии всех стран соединяйтесь!, Proletarii vseh stran, sojedinjaites! – suomeksi Kaikkien maiden työläiset, liittykää yhteen!
Vahliaceae

Tuntomerkit

Kasvit ovat tiheän rauhaskarvoituksen peittämiä ruohoja tai pieniä pensaita. Lehdet ovat vastakkaisesti, ehyitä. Kukat ovat pieniä ja eriteräisiä, ne sijaitsevat periaatteessa viuhkomaisissa kukinnoissa. Sikiäin on kehänalainen ja kahden tai kolmen emilehden muodostama, mesiäisellinen, yksilokeroinen ja kärki-istukallinen; istukassa on paljon siemenaiheita. Vartalot ovat erillisiä, luotit vaihtelevissa määrin pallomaisia. Hedelmä on liiteluomainen kota, jota verhiö ympäröi. Siemenvalkuainen eli endospermi on niukka.

Levinneisyys

Heimo/suku kasvaa Afrikassa, Madagaskarissa ja Intiassa.

Luokittelu

Vahliaceae-heimon ainoa suku sisältää kahdeksan lajia. Ne on aikaisemmin viety Saxifragales-lahkoon. Heimo odottaa vielä varmistusta lahkoasemastaan, se lienee kuitenkin sukua Solanales-lahkolle (mm. koisokasvit).
Lego Star Wars: The Complete Saga

Pelaaminen

Peli sisältää kaikki Tähtien sota -episodit ja etenee niiden juonien mukaan. Tasot ovat tasohyppelymäisiä ja sisältävät erilaisia pulmanratkaisutehtäviä, joissa yleensä yritetään avata ovi tai silta. Jokaisessa episodissa on yhteensä kuusi tasoa ja niissä on vähintään yksi kulkuneuvotaso. Ensimmäisen pelin tasoja on muutettu niin, että ne muistuttaisivat jatko-osan tasoja. Nyt mukana on myös uusia hahmoja kuten Zam Wesell ja Watto sekä uusia kulkuneuvoja kuten droidihävittäjä ja ARC 170 -tähtihävittäjä. Uutta on myös Challenge- ja Two Player Arcade -pelimuodot. Eri versioissa on myös uusia ominaisuuksia; Xbox 360- ja PlayStation 3 -versiossa uutta on nettikaksinpeli, Wiillä ohjaimen käyttö valosapelina ja Nintendo DS:llä minipelit.
Rita Dahl

Rita Dahl (s. 1971) on suomalainen kirjailija, kriitikko, kääntäjä ja vapaa toimittaja. 
Dahl on koulutukseltaan valtiotieteen ja filosofian maisteri sekä medianomi (YAMK) . Pääaineinaan hän on opiskellut yleistä valtio-oppia ja kirjallisuustiedettä. Yleisen kirjallisuustieteen pro gradunsa hän teki Fernando Pessoan ortonyymeistä ja heteronyymeistä modernistis-romanttisena myyttinä  ja valtio-opin pro gradunsa SDP:n ja Kokoomuksen ulko- ja turvallisuuspoliittisesta retoriikasta ryhmäpuheenvuoroissa 1995–2000 . Dahl on opiskellut portugalin kieltä Lissabonin klassisessa yliopistossa 2000–2001 ja toimittanut ja kääntänyt ensimmäisen portugalilaisen nykyrunouden antologian Maailman syrjällä.
Dahl on perustanut Neliö-kulttuurilehden ja toiminut Tuli & savu -runouslehden päätoimittajana (2001–2002). Hän on toiminut Suomen Pen-klubin varapuheenjohtajana vuosina 2006-2009 ja naiskirjailijakomitean vetäjänä 2005–2009. Hän koordinoi ja hankki rahoituksen PENin Keski-Aasia-naiskirjailijakokoukselle, jonka tiimoilta ilmestyi antologia Kyltymätön uuni. Vuotta myöhemmin venäjän- ja englanninkielinen teos Nightingale in a Cage (Iskander 2008), jossa on tekstejä naiskirjailijoilta kaikista Keski-Aasian maista. 
Dahlin Elämää Lagoksessa ilmestyi venäjäksi Kazakstanissa vuonna 2009 Iskenderin julkaisemana. Dahlin yksittäisiä runoja on käännetty kahdeksalletoista kielelle ja hän on esiintynyt runsaasti ulkomailla muun muassa Siperiassa, muutamissa Latinalaisen Amerikan ja Afrikan maissa sekä Euroopassa. Hänen runojaan on julkaistu käännöksinä kymmenissä ulkomaisissa kirjallisuuslehdissä ja -antologioissa .
Dahl on mukana myös oopperayhdistys Fantasiassa.
Antti Karhu

Antti Karhu (6. tammikuuta 1844 Suomenniemi – 9. maaliskuuta 1926 Suomenniemi) oli suomalainen kansanrunoilija.
Antti Karhu julkaisi runojaan sanomalehtiin kirjoittamissaan Karhun kirjeissä joissa käsiteltiin myös Suomenniemen paikallisia uutisia. Antti Karhu toimi Suomenniemen kuntakokousten esimiehenä 1869-1874, 1878-1883 ja 1887-1982.
Hengist ja Horsa

Hengist ja Horsa (kuolleet noin 488 ja 455) olivat veljeksiä ja Britteinsaarten ensimmäisten anglosaksisten asuttajien tarunomaisia johtajia. Teologi ja historioitsija Beda Venerabiliksen mukaan he saapuivat Britteinsaarille brittien kuninkaan Vortigernin kutsumina joskus vuosien 446 ja 454 välillä. Heidän oli tarkoitus auttaa brittejä taistelussa piktejä vastaan. Kerrotaan, että veljekset olivat juutteja, ja että heidän isänsä nimi oli Wihtgils. Anglosaksien kronikka kertoo, että Hengist ja Horsa nousivat maihin Ebbsfleetissä, Kentissä. Horsa sai pian surmansa Aegelsthrepissä vuonna 455. Hengististä tuli päällikkö ja hän alkoi sotia brittejä vastaan. Kronikan mukaan Hengist kuoli 488. Kentin kuninkaat katsoivat polveutuvansa suoraan Hengististä, joskin Kentin kuningashuoneen nimi oli Oiscingas, Hengistin pojan Oericin sukunimen Oiscin mukaan. Oericin sanotaan hallinneen vuosina 488-512.
Lalibelan kalliokirkot

Sijainti

Lalibelan kalliokirkot on kaiverrettu kallioon noin 2 630 metrin korkeuteen. Ne sijaitsevat Lalibelan kaupungissa Ābune Yosēf -vuoren juurella.
Lalibelassa on kaksi viiden kirkon ryhmää ja yksittäinen Biete Ghiorgisin kirkko. Pohjoiseen ryhmään kuuluvat Biete Golgotha Mikael, Biete Mariam, Biete Denagel, Biete Maskal ja Biete Medhani Alen. Eteläiseen ryhmään kuuluvat Biete Lehem, Biete Gabriel Rafael, Biete Abba Libanos, Biete Amanuel ja Biete Qeddus Mercoreus.

Arkkitehtuuri ja rakennustekniikka

Kallio, johon kirkot on rakennettu, koostuu pääosin kahdentyyppisestä vulkaanisesta basaltista. Rakentajat merkitsivät ensin rakennusten ulkoreunat ja sen jälkeen alkoivat kaivertaa rakennusta irti kalliosta. Normaalisti rakennukset tehdään lattiasta kattoon, mutta Lalibelan kalliokirkoissa lattiat rakennettiin viimeiseksi.
Kirkot ovat pohjakaavaltaan basilikan tai ristin muotoisia. Niissä kirkoissa, joissa se on geologisesti ollut mahdollista, on käytetty ortodoksista perinnettä, jossa sisäänkäynti on läntisellä, pohjoisella ja eteläisellä julkisivulla.
Ovi- ja ikkuna-aukoissa on todisteita useista arkkitehtuurin tyyleistä. Eräs tyyli on perintöä Aksumin kuningaskunnasta, joka hallitsi Etiopiaa ja Eritreaa noin 100–900-luvuilla.

Historia

Etiopialaisen perinteen mukaan kirkot rakennettiin kuningas Lalibelan valtakaudella. Lalibela hallitsi Etiopiassa noin 1181–1221, ja hänen hagiografiansa mukaan hän kaiversi kirkot enkelien avulla 24 vuodessa.
2000-luvun alussa tehtyjen arkeologisten tutkimusten perusteella Lalibelan kirkot rakennettiin viidessä vaiheessa 700–1200-lukujen aikana. Rakennusryhmä saatin valmiiksi 1200-luvun alkupuolella Lalibelan aikoihin.
Vaikka rakennukset ovatkin nykyään kirkkoja, niin niistä varhaisimmat, Biete Mercoreus ja Biete Gabriel Rafael, olivat todennäköisesti alkujaan joko kuninkaallisia palatseja tai linnoituksia. Kalliokirkkoja on käytetty 1100-luvun jälkeen jatkuvasti uskonnollisiin tarkoituksiin.
Lalibelan kirkot on otettu suojelukohteiksi 1900-luvulla. Ne kuuluivat 1960-luvulla ensimmäisiin World Monuments Fundin rahoittamiin entisöimisprojekteihin. Kirkot olivat myös yksi kahdestatoista ensimmäisestä Unescon maailmanperintökohteesta, kun ne valittiin listalle vuonna 1978. WMF ja Unesco ovat vuodesta 2007 lähtien tehneet yhteistyötä kirkkojen säilyttämiseksi. Neljälle kirkolle rakennettiin tuona vuonna vesisateelta suojaava katos.
Bryan Allen

Pelaajaura

Vancouver Canucks varasi Allenin neljäntenä pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa vuonna 1998.
Allen kävi ensimmäisen kerran 18-vuotiaana pelaamassa Canucksin leirillä, muttei päässyt pelaamaan joukkueessa ja joutui palaamaan  juniorijoukkue Oshawa Generalsiin. Hän pelasi joukkueen 66 ottelusta vain 37. Hänen vahva johtajuutensa toi hänelle paikan OHL:n ensimmäisessä tähdistökentällisessä. Hänet valittiin myös edustamaan Kanadaa vuoden 1999 nuorten maailmanmestaruuskisoissa.
Loukkaantumisen takia Allenilta jäi kaudella 1999–2000 suurin osa otteluista pelaamatta. Hän pelasi vain 12 ottelua, joista 3 OHL:ssä ja 9 AHL:ssä.
Allen pelasi ensimmäisen kautensa NHL:ssä 2002–2003, jolloin korvasi Murray Baronin lähdön pelaten 48 ottelussa ja tehden niissä viisi maalia. Hän pelasi erityisesti alivoimalla ja kirjautti suuria peliminuutteja. Allen sai kahden ottelun pelikiellon 3. marraskuuta käydyssä ottelussa leikattuaan Detroit Red Wingsin hyökkääjä Henrik Zetterbergiä, joka mursi tilanteessa jalkansa.
Vuoden 2004 työsulun aikana Allen pelasi RSL:ssä Khimik Voskrevenskissä pysyäkseen pelikunnossa. Seuraavalla kaudella hän pelasi jälleen Vancouverissa, jossa korvasi lähteneet Marek Malikin ja Brent Sopelin sekä muita loukkaantuneita puolustajia. Hänen peliaikansa kasvoi kauden aikana ja hänestä tuli yksi joukkueen tärkeimpiä puolustajia. Hän teki seitsemän maalia ja yhteensä 17 pistettä.
23. kesäkuuta 2006 Allen oli mukana kaupassa monen muun pelaajan kanssa. Hänet lähetettiin Todd Bertuzzin ja Alex Auldin kanssa Florida Panthersiin, joka antoi Canucksille vastineeksi maalivahti Roberto Luongon, Lukas Krajicek sekä kuudennen kierroksen varausvuoron. Floridassa hän teki heti ensimmäisellä kaudellaan uuden henkilökohtaisen piste-ennätyksensä, kun viimeisteli neljä maalia ja syötti 21 eli teki yhteensä 25 pistettä. Hän myös vakiinnutti paikkansa Panthersin puolustuksessa.
Polvivamman vuoksi Allen ei pelannut kaudella 2008–2009, kuin vain kaksi ottelua.
28. helmikuuta 2011 Allen kaupattiin Panthersista Carolina Hurricanesiin, joka antoi tilalle hyökkääjä Sergei Samsonovin.
Heinäkuun ensimmäisen päivänä 2012 Allen allekirjoitti kolmivuotisen sopimuksen Anaheim Ducksin kanssa.

Maajoukkue

Allen edusti Kanadan maajoukkuetta vuoden 1999 nuorten maailmanmestaruuskisoissa. Hän teki niissä yhden maalin ja kolme pistettä seitsemässä pelissä. Kanada voitti turnauksessa hopeaa. Hän teki tasoittavan maalin Venäjää vastaan, joka kuitenkin voitti ottelun jatkoajalla.
Allenin odotettiin olevan johtava pelaaja myös vuoden 2000 nuorten MM-kisoissa, mutta hän ei pystynyt pelaamaan loukkaantumisen vuoksi.
Hermopeli

Hermopeli oli visailuohjelma, jota esitettiin Nelosella vuosina 2003–2004. Se perustuu Endemolin Heartbeat-ohjelmaformaattiin. Pelissä ei ole juontajaa.
Vuonna 2015 Britanniassa alettiin esittää samantapaista visailuohjelmaa 1000 Heartbeats.

Pelin idea

Kilpailijan seurana ei ollut juontajaa, yleisöä eikä teknistä kuvausryhmää. Kilpailija joutui olemaan yksin modernissa ja ääni- ja näköeristetyssä tilassa, jossa hänen oli vastattava tietokoneen hänelle esittämiin monivalintakysymyksiin. Vastausaikaa kuhunkin kysymykseen oli 400 sydämenlyöntiä. Mitä levollisempi kilpailija oli, sitä alhaisempi oli syke- ja vastausaika.
Apuvälineinä kilpailijalla oli puhelimia, joilla hän pystyi soittamaan kenelle tahansa henkilölle ja pyytämään apua oikeiden vastausten löytämiseksi. Mitä useampaan kysymykseen kilpailija ehti vastata, sitä suuremman voittopotin hän pystyi keräämään itselleen. Palkintona oli kymmenia tuhansia euroja.
As We May Think

Tausta

Bush esitteli jo ajatuksiaan tulevaisuuden koneesta, joka pystyi tarjoamaan informaatiota tarvittaessa, Technology Review -lehden artikkelissa tammikuussa 1933. Siinä esitelty laite pystyi löytämään käyttäjän haluaman sivun muistiinpanoista tai kirjasta muutamaa näppäintä painamalla. Bushin ajatusten pohjalla oli lisääntyvä informaatio, mikä vaikeutti tiedonhallintaa.
Bush yritti julkaista ensimmäisen version esseestä joulukuussa 1939. Hän lähetti esseen Fortune-lehdelle, missä sitä ei kuitenkaan ikinä julkaistu. Artikkeli jäi toimittaja Eric Hodginsille, joka oli tavannut Bushin. Vaikka hän olikin kiinnostunut Memexistä ja kannustanut jopa Bushia kirjoittamaan siitä, hän ei ollut kuitenkaan varma, sopisiko artikkeli Fortuneen. Bush turhautui siihen, että artikkelin julkaiseminen meni kauan aikaan, mutta hän keskittyi toisen maailmansodan aikana muihin asioihin.
Syyskuussa 1944 Bush päätti lähettää esseensä myös muihin lehtiin. Ensimmäisenä hän lähetti sen nimellä Mechanization and the Record The Atlantic Monthlyyn, joka hyväksyikin artikkelin lokakuussa. Artikkeli julkaistiin lehden heinäkuun numerossa, joka ilmestyi 27. heinäkuuta.

Sisältö

As We May Think on noin 10 sivua pitkä essee, joka oli jaettu kahdeksaan osioon. Bushin mukaan tiede on parantanut ihmiselämän laatua monella eri tavalla, mutta ihmiskunta oli saavuttanut pisteen, jossa kaikkea tietoa ei enää pysty hallitsemaan. Bushin mukaan suurin ongelma oli indeksointi, joka ei ollut intuitiivista.
Bush esitteli artikkelissa useita laitteita, jotka voisivat auttaa ongelman ratkaisussa.  Huomattavin ehdotuksista oli Memex, jolla on merkittävä asema Internetin ja World Wide Webin esikuvana. Memex oli henkilökohtainen tiedonhallintalaite. Siinä oli lisäksi tietynlainen graafinen käyttöliittymä, ja dokumenttien välillä oli assosiatiivisia indeksejä ja linkkejä. Viimeisenä mainittu oli uniikki idea, joka on vaikuttanut hypertekstin kehittäjiin.