Oikeuspoliittinen yhdistys Demla

Yhdistyksen perustaminen

Yhdistyksen perustamiseen johtaneet ajatukset syntyivät Ihmisoikeuksien säätiön piirissä. Säätiön perusti Ihmisoikeuksien liitto vuonna 1949 tukemaan ”ihmisoikeuksien puolustamista sekä demokraattisen valtiojärjestyksen ja kulttuurin säilyttämistä ja kehittämistä” sekä kunnioittamaan ”professori Väinö Lassila -vainajan edustamia aatteita ja ihmisoikeuksia puolustaessaan henkensä menettäneiden muistoa”.
Säätiön piirissä toimi varatuomari Risto Höltän johtama lakiasiaintoimisto, jonka lakimiehet toimivat erityisesti asioissa, joiden yhteys kansandemokraattiseen poliittiseen toimintaan oli ilmeinen. Tällainen tehtävä oli esimerkiksi Kemin veritorstain tapahtumissa, jotka olivat johtaneet kapinasyytteisiin lakkolaisia kohtaan. Vuonna 1954 toimiston lakimiehet sekä eräät muut lakimiehet perustivat yhdyssiteekseen Suomen Demokraattiset Lakimiehet (DemLa).
Nimensä Demla sai Kansainvälisen Demokraattisten lakimiesten liiton mukaan. IADL:n perustivat vuonna 1946 Nürnbergin tuomioistuimen ranskalaiset, englantilaiset ja neuvostoliittolaiset lakimiehet. Ensimmäinen presidentti oli ranskalainen Rene Cassin, jonka käsialaa on vuoden 1948 Yhdistyneiden Kansakuntien ihmisoikeuksien julistus ja joka sai vuonna 1968 tämän ansiosta Nobelin rauhanpalkinnon. Demla liittyi myös Suomi–Neuvostoliitto-Seuraan ja Rauhanpuolustajiin. Demla sopi yhteistyösopimuksen vuonna 1975 Unkarin kansantasavallan, Puolan kansantavallan, Itä-Saksan ja Länsi-Saksan lakimiesliittojen kanssa.

1970-luvun aktiivisuus

Demlan toiminta oli melko vaatimatonta vuoteen 1970 asti. Syksyllä 1970 presidentti Urho Kekkosen Lakimies-lehdelle antaman kriittisen haastattelun jälkeen heräsi ajatus järjestön toiminnan elvyttämisestä siten, että sen ideologista pohjaa merkittävästi lavennettaisiin. Aloitteen teki viiden lakimiehen ryhmä, johon kuuluivat Martti J. Mehto, K. J. Lång, Olavi Sulkunen, Jan Törnqvist ja Mikko Varis. Ryhmä laati julkilausumaehdotuksen, johon se pyysi lisää kannattajia ja väitti Suomen Lakimiesliiton olevan aatteellisesti yksipuolinen ja eriarvoisuutta korostava. Julkilausumaan yhtyivät muun muassa Aulis Aarnio, Yrjö Ahmavaara, Aarno Aitamurto, Eero Backman, Raimo Blom, Lars D. Eriksson, Antti Eskola, Tarja Halonen, Olavi Heinonen, Antero Ignatius, Risto Jaakkola, Antero Jyränki, Kai Kalima, Heikki Karapuu, Matti Kekkonen, Antti Kivivuori, Osmo Kock, Ilmo Kolamo, Timo Konstari, Seppo Laakso, Mikko Kämäräinen, Matti Louekoski, Matti Mikkola, Jukka Mikkola, Klaus Mäkelä, Ilmari Ojanen, Esko Riepula, Helge Rontu, Allan Rosas, Holger Rotkirch, Matti Savolainen, Kari Sinisalo, Kaarina Suonio, Jukka Sädevirta, Jacob Söderman, Jyrki Tala, Kari S. Tikka, Matti Wuori ja Patrick Zilliacus.  
Syksystä 1970 lähtien Demokraattiset Lakimiehet lähti toimimaan kolmikantapohjalla: sen hallitukseen valittiin kolmannes sosiaalidemokraatteja, kolmannes kansandemokraatteja ja kolmannes keskustalaisia niin kutsutuksi kansanrintamaksi. Toiminnan keskeisistä henkilöistä Helge Rontu piti Suomen Lakimiesliittoa Demlan vastustajana ja katsoi sen olevan sidoksissa ”suurpääomaan”. Demokraattisten lakimiesten puheenjohtajana 1971–1972 toiminut K. J. Lång oli puheenjohtajuutensa aikaan myös Suomen oikeusministeri. Vuoden 1972 Jyväskylän seminaarissa Demla hyväksyi ohjelmapaperin, jossa vaadittiin Suomeen määräaikaisia poliittisesti valittuja tuomareita.

Myöhempi toiminta

Demla osallistui 1980-luvulla Ydinaseeton Pohjola -kampanjaan ja Eristetään Etelä-Afrikka -toimikuntaan. Demlalla oli myös ratkaiseva vaikutus naisoikeuden tuomisesta Suomeen jo 80-luvulla. 80-luvun lopussa Demla otti asiakseen ulkomaalaisasiat ja teki oikeusasiamiehelle ulkomaalaisten kohtelusta 79-sivuisen kantelun, joka johti uudistuksiin ulkomaalaisten oikeusasemassa. Lisäksi yhdistys oli perustamassa pakolaisneuvontapistettä, josta muodostui Pakolaisneuvonta ry. 1980-luvun lopussa puoluepoliittisuus hiipui ja yhteistyö IADL:n kanssa loppui 1990.
Demla osallistuu oikeuspoliittiseen keskusteluun järjestämällä keskustelutilaisuuksia oikeuspoliittisista aiheista sekä antamalla lausuntoja lakihankkeista. Demla julkaisee yhdessä Oikeus- ja yhteiskuntatieteellisen yhdistyksen kanssa neljästi vuodessa ilmestyvää Oikeus-lehteä.
Demla järjestää vuosittain kesäseminaarin, jossa käsitellään ajankohtaisia oikeudellisia aiheita. Teemoina ovat olleet oikeuden tulevaisuus (2018), Suomi – ihmisoikeuksia puolustamassa vai polkemassa (2017), Pakko (2016), Oikeus ja talous (2015), Kansalaisyhteiskunta (2008), Kontrolli (2007), Tasa-arvo, yhdenvertaisuus ja syrjimättömyys (2006), Oikeuspolitiikka (2005), Kulttuuri (2004), Turvallisuus (2003), Julkisuus (2002), Väkivalta (2001), Lapsi perheessä ja prosessia (2000), Vaihtoehtoiset konfliktinratkaisukeinot (1999), Lainsäädäntövalta (1998), ympäristökysymykset, tuomioistuinlaitoksen tulevaisuus, juristien etiikka ja hyvinvointivaltion kohtalo.
Vuonna 2005 Demla julkisti Oikeusmurharaportin, jossa analysoitiin syitä, jotka olivat johtaneet syyttömien tuomitsemiseen pankkiryöstöstä vuosien vankeusrangaistukseen.