google/wiki40b huggingface dataset:
Worms Armageddon

Pelaaminen

Pelin tavoitteena on tuhota vastustajan joukkue. Tämä tapahtuu vuoroittain tehtävin hyökkäyksin, joiden tarkoitus on vahingoittaa vastustajan joukkueen matoja. Jokaisella madolla on oletuksena 100 ja enintään 200 energiapistettä (engl. hitpoints), jotka hupenevat madon joutuessa pelin erilaisten aseiden uhriksi. Energiapisteet voivat huveta kerralla kokonaankin madon pudotessa veteen. Asevalikoimassa osaa aseista voi käyttää rajattomasti, osaa aseista vain rajallisesti, mutta aseiden määrää voidaan vaihtaa pelin asetuksista. Aseilla on tarkoitus vahingoittaa vastustajaa, työkalut taas on tarkoitettu helpottamaan liikkumista. Työkaluilla voidaan esimerkiksi rakentaa metallinen seinä tai porautua maaston läpi. Pelin aikana kentälle saattaa pudota lisäasepakkeja (engl. Weapon crate), työkalupakkeja (engl. Utility crate) tai lisäenergiapaketteja (engl. Health crate). Näiden sisällön saa käyttöönsä koskettamalla niitä jollakin madolla tai eläinaseella kuten supersheepillä, jolla voi halutessaan kerätä vaikkapa kentän kaikki lisäase- ja työkalupakit. Lisäenergiapaketin ottaminen parantaa myös joukkueen sairastuneet madot. Kentällä saattaa olla myös tulikenttiä, joihin osumalla kentän ja matojen vaurioita saa laajennettua.  
Peli on pääasiassa usean pelaajan peli, mutta peli tarjoaa myös yksin pelattavia tehtäviä ja harjoituksia. Tehtävissä on yleensä harjoituksia, joissa opetellaan erilaisia taitoja kuten nopeutta, kranaatinheittoa ja taktiikkaa. Pelaajille on tarjolla myös pikapeli- ja internetpelimahdollisuudet. Yksinpeliin kuuluu myös Deathmatch, jossa oman joukkueen voittaessa pääsee taistelemaan seuraavan tason taitavampaa tietokonevastusta vastaan. Pelissä on paljon erilaisia työkaluja ja aseita. Pelissä uutta aikaisempiin osiin verrattuna ovat työkalut (tools/utilities), jotka auttavat pelaamista ja kestävät joko vuoron tai koko pelikierroksen.

Variaatioita

Normaalin ampumisen lisäksi Wormsin pelaajat ovat kehitelleet uudenlaisia pelityyppejä. Tunnetuin niistä on Shopper-pelityyppi: sitä varten tarvitaan erityinen Shopper-teema ja -kartta, jotka ovat saatavilla internetistä.
Jokaisella madolla on 200 energiapistettä ja joukkueissa on 3-4 matoa. Vuoroittain aselaatikko putoaa jonnekin päin karttaa. Pelaajien on tarkoitus ninjaköyden avulla ottaa ainakin yksi aselaatikko ja sen jälkeen hyökätä köyden päästä. Mikäli pelaaja aikoo käyttää asetta, jota ei voi käyttää köydestä, voi tämä hyökätä normaalisti. Pelaaja, joka on viimeisenä, on jätettävä rauhaan, paitsi jos hyökkääjä osuu tämän lisäksi johonkuhun muuhunkin pelaajaan.
Rauvola

Rauvola on Salon kaupunginosa, joka sijaitsee Merikulman tien varrella Merikulmalla ja rajoittuu Halikonlahteen. Alueella on pieni asuntoalue.
Humberto de Alencar Castelo Branco

Sotilasura

Castelo Branco liittyi armeijaan vuonna 1918. Hän opiskeli Escola Militar de Realengossa eli Rio de Janeiron sotilaskoulussa, ja vuonna 1921 hän liittyi 12. Jalkaväkirykmenttiin Belo Horizontessa. Vuonna 1927 hän palasi vanhaan oppilaitokseensa jalkaväen kouluttajaksi. Hänet ylennettiin kapteeniksi vuonna 1938.
Castelo Branco ylennettiin everstiluutnantiksi vuonna 1943. Toisen maailmansodan aikana hän oli eversti Brasilian tiedustelujoukoissa, ja taisteli Italiassa Saksaa vastaan. Hän toimi operatiivisena ylipäällikkönä ("chief de seção de operações") ja hänen sanotaan viettäneen 300 päivää sota-alueilla.
Myöhemmin Castelo Branco kirjoitti lukuisia akateemisia tutkimuksia ja tutkielmia sodankäynnistä. Hänet nimitettiin esikuntapäälliköksi vuonna 1963 ja reservin marsalkaksi vuonna 1964.

Poliittinen ura

Castelo Brancosta tuli yksi vuoden 1964 vallankaappauksen johtajista. Kaappaus kukisti Goulartin ja lakkautti Brasilian toisen tasavallan. 11. huhtikuuta kongressi valitsi hänet Goulartin virkakauden loppuosalle, ja hän vannoi virkavalan 15. huhtikuuta 1964.
Hänen seuraajansa presidenttinä oli Costa e Silva 15. maaliskuuta 1967.
Castelo Branco pyrki edistämään valtion puuttumista talouteen (esim. lakkauttamalla asetuksella valtion lippulaivan, Panair do Brasil). Castelo Brancon hallitus, toisin kuin edelliset vaaleilla valitut presidentit Juscelino Kubitschek, Jânio Quadros ja João Goulart, sai alusta asti vankkaa rahoitusta maailmanpankilta, Kansainväliseltä Valuuttarahastolta ja suuria investointeja monikansallisilta yhdysvaltalaisilta yrityksiltä, joiden silmissä Brasilian oikeistolainen sotilasdiktatuuri oli uusi, taloudellisesti vakaa länsimaiden liittolainen taistelussa kansainvälistä kommunismin läeviämistä vastaan latinalaisessa Amerikassa kylmän sodan aikana
Metsäkastikka

Ulkonäkö ja koko

Metsäkastikka on voimakaskasvuinen heinä, joka kasvaa suurina mättäinä. Se kasvaa 80–150 cm korkeaksi, ja säilyy tuleentuneena pystyssä ainakin lumen tuloon asti. Korsi on kaksi- tai kolminivelinen ja haaraton. Lehti on 4–6 mm leveä, pehmeä, litteä ja päältä harvakarvainen. Lehden tupen ja lehtilavan rajakohta on alta keskisuonta lukuun ottamatta karvainen. Metsäkastikan kukinto on 10–20 cm pitkä, kapea röyhy. Röyhyn väri vaihtelee vaaleanvihreästä punertavan- tai sinertävänvihreään. Kaleet ovat 4–6 mm pitkiä mutta keskenään eripituisia. Helpeet ovat kaleita hieman lyhyempiä. Vihne ulottuu hieman kaleitten kärjen ulkopuolelle ja on kuivana polvekas. Metsäkastikka kukkii heinäkuussa.
Metsäkastikka lisääntyy suvullisesti ja on tuulipölytteinen. Se leviää myös rönsyjen avulla.

Levinneisyys

Metsäkastikkaa tavataan laajalla alueella Pohjois-, Keski- ja Itä-Euroopassa sekä Venäjällä Itä-Siperiaan asti. Laji on yleinen myös Kaukasuksella. Suomessa metsäkastikkaa tavataan yleisesti Oulun–Kemin korkeudelle saakka, joskin laji puuttuu lähes kokonaan Pohjanmaalta. Laji on Suomen metsien toiseksi yleisin heinäkasvi metsälauhan (Deschampsia flexuosa) jälkeen.

Elinympäristö

Metsäkastikka viihtyy tuoreissa ja lehtomaisissa kangasmetsissä, lehdoissa, kallionliepeillä ja kulo- ja hakkuuaukioilla. Hakkuuaukioilla tiheät metsäkastikkakasvustot voivat haitata metsän uudistamista.

Käyttö

Metsäkastikan ja hietakastikan risteytys koristekastikka (Calamagrostis x acutiflora) on suosittu puutarhakasvi. Entisaikaan metsäkastikan röyhyä on käytetty piipunrassina ainakin Ruotsissa, josta laji lienee saanut ruotsinkielisen nimensä piprör.
Suurmestaruusajo

Historia

Suurmestaruus on Kuninkuusravien jälkeen Suomen perinteisin suomenhevosten suurkilpailu. Se järjestettiin vuosina 1958–1996 aluksi Tampereella, Hippoksen raviradalla ja vuodesta 1976 lähtien Ylöjärvellä, Teivon raviradalla. Vuonna 1997 kilpailupaikaksi vaihdettiin Mikkeli ja nykyään Suurmestaruus ajetaan heinäkuussa St. Michel-ravien yhteydessä lauantain pääkilpailuna.
Kilpailumatka on 1 600 metriä, vuosina 1984–1996 matkana oli 2 100 metriä. Vuonna 2013 Suurmestaruuden ykköspalkinto oli 15 000 €. Kilpailun ennätys 1.19,9 on Vieskerin nimissä vuodelta 2002. Kyseessä on myös suomenhevosten SE-tulos. I.P. Vipotiinan vuonna 2009 juoksema 1,20,2 puolestaan on kylmäveristen tammojen maailmanennätys.
Jukka Ukkola

Pekka Jukka Ukkola (s. 23. heinäkuuta 1947 Utajärvi) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän toimi Kalevan toimittajana vuosina 1967–1983, ja siirtyi sitten Suomen Kuvalehteen. Ukkola on julkaissut yli 30 kirjaa, ja hän on tunnettu pakinoitsija. Jukka Ukkola on valmistunut filosofian maisteriksi Oulun yliopistosta pääaineenaan kansantaloustiede.
Ukkolan pakinat ovat huumorilla höystettyjä perinteisiä pakinoita. Ukkolan tavaramerkkinä on liioittelu, joka lähenee jo absurdia tasoa. Ukkolan omin sanoin: “Pakinoitsijan keinoja ovat satiiri, liioittelu ja ilkeily.” Ukkola käsittelee teksteissään ajankohtaisia aiheita, joten tekstit ovat vahvasti aikaansa sidottuja. Kalevaan kirjoittamansa pakinat Ukkola julkaisee nimimerkillä Aleksis K. Hän on laatinut myös Oulun murteen sanakirjan ja lukuisia Ouluun liittyviä historia- ja kuvateoksia. Erikoinen teos on hupaelma Elviira, viittä vaille vauva (2004) on Tiina Pajun kuvittama teos sikiön elämästä äidin vatsassa.

Yksityiselämä

Jukka Ukkola oli naimisissa kansanedustaja Tuulikki Ukkolan kanssa vuodesta 1969 tämän kuolemaan vuonna 2019. Heillä on yksi tytär, toimittaja Sanna Ukkola.
Saalilainen laki

Saalilainen laki (latinaksi lex salica) on noin vuosina 507–511 keskiajan latinaksi kirjoitettu saalilaisten frankkien oikeuden kasuistinen koonnos. Se on vanhin ja tunnetuin länsigermaaninen lakikokoelma. Lain määräystä, jonka mukaan naisella ei ole oikeutta periä maata, jos on olemassa miespuolisia perillisiä, sovellettiin myöhemmin muun muassa Ranskan kruununperimyksessä.
Lakikokoelman sai aikaan todennäköisesti kuningas Klodovig. Latinankielisen tekstin joukossa on monissa käsikirjoituksissa frankkien kielen sanoja.
Wimbledonin tennisturnaus 2003

Wimbledonin tennisturnaus 2003 alkoi 23. kesäkuuta ja päättyi 6. heinäkuuta 2003. Kilpailu oli järjestyksessä 117:s. Roger Federer voitti miesten kaksinpelin ja samalla ensimmäisen Grand Slam -turnauksensa. Naisten kaksinpelin voitti Serena Williams. Miesten nelinpelin voittivat Jonas Björkman ja Todd Woodbridge ja naisten nelinpelin Kim Clijsters ja Ai Sugiyama. Sekanelinpelin voittivat Leander Paes ja Martina Navrátilová.

Miesten nelinpeli

Jonas Björkman /  Todd Woodbridge –  Mahesh Bhupathi /  Maks Mirny 3–6, 6–3, 7–6(4), 6–3

Naisten nelinpeli

Kim Clijsters /  Ai Sugiyama –  Virginia Ruano Pascual /  Paola Suárez 6–4, 6–4

Sekanelinpeli

Leander Paes /  Martina Navrátilová –  Andy Ram /  Anastasija Rodionova 6–3, 6–3
Sotosin oireyhtymä

Sotosin oireyhtymä eli serebraaligigantismi on synnynnäinen häiriö, joka johtuu kromosomissa 5 olevasta mutaatiosta. Se aiheuttaa muun muassa liikakasvua ja kehitysvammaisuutta, joskin useimmiten lievää.
Sotosin oireyhtymä on seurausta lähes aina satunnaisesta NSD1-geenin mutaatiosta tai harvemmin kromosomin 5 deleetiosta, joka kattaa NSD1 geenin ja jopa kymmeniä muita geenejä. Oireyhtymä on melko harvinainen, ja se luetaan Suomessa kuuluvaksi pieniin vammaisryhmiin.
Sotosin oireyhtymä todettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1964, jolloin Juan Sotos kuvasi viisi siitä kärsinyttä lasta. Sittemmin tapauksia on havaittu runsaasti, ja eräs arvio esiintyvyydestä on 1/14 000.

Oireet

Sotosin oireyhtymästä kärsivät lapset syntyvät huomattavan kookkaina. Varhaislapsuudessa on havaittavissa selvää liikakasvua, mutta aikuisiällä keskimääräinen pituus on enää hieman tavanomaista suurempi. Miesten keskimääräinen pituus on 184,3 ja naisten 172,9 cm. Vastasyntyneellä lapsella voidaan myös havaita makrokefaliaa ja eteenpäin työntynyt leuka.
Sotosin oireyhtymään liittyy yleensä motorista kömpelyyttä, ja epilepsiaa esiintyy tavallista useammin. Myös kasvainten, kuten Wilmsin tuumorin riskin on väitetty olevan Sotos-henkilöillä suurempi, mutta asiasta ei ole yksimielisyyttä. Lapsuudessa monilla on syömisvaikeuksia, ja he ovat erityisen alttiita tulehduksille. Isokokoisuuden lisäksi muita yleisiä piirteitä ovat ulkoneva otsa, korkea kitalaki, luuston varhainen kypsyminen, oireyhtymälle tyypilliset kasvonpiirteet, silmien sijainti etäällä toisistaan, pitkät käsivarret ja pitkänomainen kallo. Suurin osa Sotos-ihmisistä on lievästi kehitysvammaisia tai heikkolahjaisia. Keskimääräinen älykkyysosamäärä on 72. Henkinen kehitys on kuitenkin hyvin yksilöllistä; joillakin kehitysvammaisuus voi olla vaikeampaa, kun taas jotkut oireyhtymästä kärsivät ovat normaaliälyisiä.
5–10 prosentilla Sotos-ihmisistä on synnynnäinen sydänvika. Joillakin on myös munuaisissa poikkeavuuksia.
Duff Gibson

Duff Gibson (s. 11. elokuuta 1966 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen skeleton- eli mahakelkkailija.
Ennen mahakelkkailu-uraansa Gibson kilpaili pikaluistelussa, ja vuonna 1995 rattikelkkajoukkueen jarrumiehenä. Hän vaihtoi skeletoniin vuonna 1998, kun sai tietää lajin olevan 2002 talviolympialaisten ohjelmassa. Hän on skeletonin maailmanmestari vuodelta 2004. Vuonna 2005 hän sijoittui MM-pronssille. 2006 Torinon olympialaisissa Gibson voitti skeletonissa olympiakultaa. Voittonsa myötä hänestä tuli, 39-vuotiaana, talviolympialaisten historian vanhin henkilökohtaisten lajien kultamitalisti. Ampumahiihtäjä Ole Einar Bjørndalen ohitti hänet Sotšissa 2014 voittaessaan kultaa 40-vuotiaana.
Siviiliammatiltaan Gibson on palomies. Hän on 185 senttimetriä pitkä.
Monitoimikeskus Lumo

Monitoimikeskus Lumo on Vantaalla, Korson kaupunginosassa sijaitseva, vuonna 2003 valmistunut kulttuuri- ja liikuntakeskus. Uudisrakennuksen suunnittelijana oli arkkitehtitoimisto P&R arkkitehdit. Keskuksessa järjestetään muun muassa teatteriesityksiä, konsertteja, näyttelyitä, opiskelu-, luento- ja seminaaritilaisuuksia ja liikuntatapahtumia. Suurten yleisötilaisuuksien käyttöön keskuksessa on 325-paikkainen Lumosali. Siellä on myös monipuoliset mahdollisuudet taiteiden ja liikunnan harrastamiseen ja erilaisten yksityistilaisuuksien järjestämiseen. Keskuksen tiloissa sijaitsevat Vantaan kaupunginkirjaston ylläpitämä Lumon kirjasto ja kaupungin sivistystoimen Lumon lukio. Keskuksessa käy vuosittain noin puoli miljoonaa asiakasta.
Eri taiteenalojen opetusta Lumossa tarjoavat Musiikkileikkikoulu Lystileikki, Tikkurilan teatteri- ja sirkuskoulu, Vantaan kuvataidekoulu, Vantaan musiikkiopisto ja Vantaan tanssiopisto. Keskuksessa toimii myös Vantaa-infon toimipiste ja Vantaan Nuorisopalveluiden aluetoimisto.
Amelia Dyer

Elämä

Amelia Dyer syntyi vuonna 1837 Bristolissa. Dyerilla oli vaikea lapsuus, jonka aikana hän piti huolta mielisairaasta äidistään. Tultuaan aikuiseksi hän sai sairaanhoitajan koulutuksen.
Jäätyään 1860-luvun loppupuolella leskeksi Dyer ansaitsi elantonsa ottamalla vauvaikäisiä lapsia kotiinsa hoidettavakseen. Viktoriaanisen ajan englannissa oli tavallista, että aviottomien suhteiden vahinkoraskauksista syntyneitä ja vaille isän elatusta jääneitä lapsia annettiin lastenkasvattajien hoidettavaksi. Yksinhuoltajuus ja aviottomat suhteet nähtiin tuolloin häpeällisinä, eikä usein nuorilla ja köyhillä äideillä ollut todellisia mahdollisuuksia lasten elättämiseen. Epätoivoisessa tilanteessa äidit päätyivät maksamaan lapsen ylläpidosta korvauksen kasvatusvanhemmille, jotka lupasivat tarjota lapsille maksua vastaan turvallisen kodin. Todellisuudessa lapset saivat kasvattikodeissaan usein heikkoa huolenpitoa ja näkivät nälkää. Lukuisia kasvattilapsia myös kuoli joko välinpitämättömyyden tai tahallisuuden seurauksena. Varhaiset kuolemat eivät monestikaan herättäneet viranomaisten mielenkiintoa, sillä lapsikuolleisuus oli tuolloin englannissa hyvin korkealla tasolla.

Murhat

Kasvatusvanhemmuutensa alkuvuosina Dyer antoi hoidettavakseen saamansa lasten kuolla nälkiintymisen ja laiminlyönnin seurauksena. Hän syötti lapsille oopiumista valmistetulla laudanumilla terästettyä siirappia, jolla sai nälästä kärsivät lapset hiljaisiksi. Myöhemmin Dyer kuitenkin päätyi murhaamaan uhrinsa pian sen jälkeen, kun hän oli saanut hoitomaksun kertasuorituksena ja tuonut lapset kotiinsa. Vuonna 1879 viranomaiset tuomitsivat Dyerin kuudeksi kuukaudeksi heitteillejätöstä yhdyskuntapalveluun, kun hänen hoidossaan tapahtuneet useat kuolemat herättivät erään lääkärin huomion. Tuomion myötä Dyer muutti toimintatapojaan. Hän päätyi hävittämään uhrien ruumit ja muutti aika ajoin eri paikkakunnille sekä käytti useita peitenimiä.
Lopulta Dyer jäi kiinni, kun Thames-joesta löytyi vauvan ruumiin sisältänyt käärö. Kääröstä löytyi suttuinen osoitelappu, jonka poliisi onnistui yhdistämään Dyeriin. Viranomaisten saavuttua Dyerin kotiin he löysivät valtavan valikoiman vauvan vaatteita ja samanlaista valkoista nauhaa, jolla jokeen heitetty vauva oli kuristettu. Lisäksi kotoa löytyi lapsen luovutusta koskevia äitien lähettämiä kirjeitä ja kuitteja lehtimainoksista, joilla Dyer oli eri nimiä käyttäen mainostanut palveluaan. Myöhemmin Thamesista löytyi useampia Dyerin murhaamia pikkulapsia, joiden kaulan ympärille oli kiedottu valkoista nauhaa.

Oikeudenkäynti ja tuomio

Tultuaan vangituksi Dyer vetosi oikeudessa puolustuksenaan mielenvikaisuuteensa. Oikeus harkitsi tuomiota alle viisi minuuttia, kunnes tuomitsi Dyerin kuolemaan. Hän tunnusti vain yhden murhan. Myöhemmin hänen on arvioitu murhanneen lähes kolmenkymmenen vuoden aikana 200–400 lasta, vaikka todellista uhrien määrää on vaikea arvioida. Silminnäkijät todistivat, että Dyer kuljetti kotiinsa enimmillään jopa kuusi lasta päivässä. Dyer teloitettiin hirttämällä 10. kesäkuuta 1896.
Fairfieldin piirikunta (Ohio)

Maantiede

Fairfieldin naapuripiirikuntia ovat Licking pohjoisessa, Perry idässä, Hocking etelässä, Picaway lounaassa ja Franklin luoteessa.

Väestö

Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 146 156 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 90,4 %, mustiin (6,2 %), alkuperäisamerikkalaisiin (0,2 %) ja aasialaisiin (1,2 %).
Kotitalouden mediaanitulo on 58 249 ja köyhyysrajan alapuolella oli 11,5 % väestöstä vuosina 2007–2011.
Humaitá (S20)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1996.
Xiongnut

Xiongnut oli nomadikansa, joka asui Pohjois-Kiinassa Ilin tasangoilta Mongolian maanviljelysalueille saakka ulottuvalla alueella. He asuivat pohjoisessa Kiinassa ainakin Qin- ja Han-dynastioiden aikana 221 eaa. – 220. Joidenkin tietojen mukaan heitä oli siellä vielä 300–430 jaa., jolloin Pohjois-Kiinassa hallitsivat barbaarikansat. Xiongnujen kieli oli sukua Jeniseijoen seudulla asuvien siperialaisten heimojen kielille.
Xiongnut on usein sekoitettu keskiaasialaisiin hunneihin, koska kansan nimi äännettynä kuulostaa hieman samalta.
Xiongnut sotivat naapurikansojen, kuten Dingling- ja Yuezhi-heimon, kanssa. He hyökkäsivät myös Shaanxin alueelle.
Xiongnuilla oli valtakunta, jonka ensimmäinen johtaja oli Touman (noin 220–209 eaa.). Toinen merkittävä hallitsija oli nimeltään Modu (noin 209–174 eaa.).
Samoihin aikoihin Keltaisenjoen seudulla oli Ordoksen kulttuuri.
Pallas (hotelli)

Pallas on hotelli Pallastunturin hiihtokeskuksessa Muoniossa. Sen vanhin, hirsinen osa on valmistunut vuonna 1948, ja sen suunnitteli arkkitehti Jouko Ylihannu.
Nykyisen hotellin paikalta vajaa kilometri ylätunturiin sijaitsi vuonna 1938 valmistunut, arkkitehtien Väinö Vähäkallio ja Aulis E. Hämäläinen suunnittelema funkkistyylinen Pallastunturin ensimmäinen hotelli, jonka saksalaiset räjäyttivät vuonna 1944 poistuessaan Lapista.
Rakennuksen hirsisessä osassa on piirteitä jälleenrakennuskauden romantiikasta, vaikka sitä onkin saneerattu huomattavasti. Keittiön tuhonneen tulipalon jäljiltä hotelli oli suljettuna talvikaudella vuonna 2006. Se avattiin taas kesällä samana vuonna. Nykyisin Pallaksen hotelli on osa yksityistä yhdeksän hotellin Lapland Hotels -ketjua. Lapland Hotelsin toiveesta on valmisteilla lakimuutos, jonka jälkeen se voisi rakentaa kansallispuistoon kuusi kertaa aiempaa suuremman hotellin. Hanketta vastustamaan perustettiin kansalaisliike.
Samassa pihapiirissä on myös Pallastunturin luontokeskus.
Luumäen kunnankirjasto

Luumäen kunnankirjasto on Luumäellä Etelä-Karjalassa toimiva yleinen kirjasto. Sillä on kaksi toimipistettä, Luumäen pääkirjasto Taavetissa ja Kangasvarren lähikirjasto Jurvalassa.
Luumäen pääkirjasto muutti 2013 saneerattuihin tiloihin keskustaan. Remontti maksoi 1,5 miljoonaa euroa. Pääkirjasto on kaksikerroksinen, ja siellä on esimerkiksi asiakastietokoneita, lehtisali ja tutkijahuone. Jurvalan kirjasto on noin 100 neliön tiloissa monitoimitalon alakerrassa. Sielläkin on asiointikone. 
Luumäen kunnankirjasto on osa Heili-kirjastokimppaa.
Cornelio Sebastiano Cuccarollo

Cornelio Sebastiano Cuccarollo (5. heinäkuuta 1870 Casoni di Mussolente – 24. toukokuuta 1963) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin kapusiinien papiksi 23. syyskuuta 1893 ja nimitettiin Bovinon hiippakunnan johtoon 27. maaliskuuta 1923. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Anselmo Rizzi, jota avustivat Andrea Giacinto Longhin ja Gherardo Sante Menegazzi.
Cuccarollo sai 24. lokakuuta 1930 nimityksen Otranton arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 28. helmikuuta 1931. Cuccarollo jäi eläkkeelle 10. heinäkuuta 1952 ja sai samana päivänä nimityksen Proconnesuksen titulaariarkkipiispaksi.
Metsitys

Metsitys eli metsittäminen tarkoittaa metsän perustamista alueelle jossa metsää ei ole kasvanut, kuten aavikolle, pellolle tai suolle. Metsä tehdään yleensä istuttamalla puita.

Syitä

Syitä metsitykselle voivat olla esimerkiksi hiilinielujen luominen ilmaston lämpenemisen ehkäisemiseksi, aavikoitumisen pysäyttäminen, puutavaran kasvattaminen, tuulten vaimentaminen, haihdunnan vähentäminen, äärilämpötilojen hillitseminen, talojen ja karjan suojaaminen säältä, esteettiset syyt tai melun torjunta. Metsityksellä lisätään luonnon monimuotoisuutta, ja villieläimet saavat istutetuista metsistä pesimäpaikkoja, nukkumapaikkoja, ruokaa ja vaelluskäytäviä.

Esimerkkejä

Afrikassa Saharan aavikon alueella ja Sahelissa on toteutettu metsityshankkeita. Saharan metsittäminen on kustannustehokkainta autiomaan kiinteämaaperäisillä, kivikkoisilla ja kallioisilla alueilla. Sen sijaan Keski-Saharan hiekkadyynien metsittämisen on arvioitu tulevan paljon kalliimmaksi.
Islantiin yritetään palauttaa metsiä istuttamalla saarelle sitkankuusta ja kontortamäntyä. Pohjoisissa maissa kuten Islannissa metsittämistä auttaa ilmaston lämpeneminen, sillä se nopeuttaa puiden kasvua.
Keski-Aasian Araljärven kuivunutta pohjaa metsitetään saksaulipuulla myrkyllisen maan pölyämisen estämiseksi. Kesään 2018 mennessä Aralilla oli metsitetty jo 5000 neliökilometriä.
Kiinassa ja Intiassa on 2000-luvulla metsitetty hyvin laajoja alueita. Osittain sen ansiosta koko maapallon vihreä ala on vuosien 2000–2017 välillä kasvanut viidellä prosentilla.
Metsityshankkeita on toteutettu viime aikoina myös esimerkiksi Yhdysvalloissa, Brasiliassa, Chilessä, Uudessa-Seelannissa ja Ukrainassa.

Pellon metsitys Suomessa

Pellon metsitys onnistuu varmemmin kivennäismaalla kuin turvemaalla. Biologisesti metsityskelvottomia ovat niukkaravinteisista rämeistä ja nevoista raivatut pellot.
SwissLeaks

SwissLeaks eli HSBC-pankin tietovuoto (tunnetaan myös nimellä: Swiss Leaks, #SwissLeaks-paljastus, Falciani-lista sekä Lagarde-lista) on Sveitsiläisen IT-asiantuntijan Hervé Falcianin vuonna 2007 HSBC-pankin Sveitsin haarakonttorissa (HSBC Private Bank Suisse) Genevessä tekemä tietomurto, jossa paljastui tuhansien veroparatiiseihin tallettaneiden ja veronkiertoa harjoittaneiden henkilöiden nimiä. Asiakirjat koskevat pankkiin varojaan piilottaneiden tilitietoja marraskuusta 2006 maaliskuuhun 2007. Ajanjaksolta näkyivät noin 106 000 asiakkaan ja 20 000 yrityksen tilitiedot.
Paljastuneiden 30 000 salatun tilin yhteissummana on noin 180 miljardia euroa. Tilejä oli merkitty 203 eri maan kansalaisille. Joukossa oli myös suomalaisia tallettajia.
Kansainvälisistä tutkivista journalisteista koostuva International Consortium of Investigative Journalists -ryhmä julkisti tiedot vuonna 2015. Julki vuodetuista asiakirjoista käy ilmi, että maailman toiseksi suurin pankki HSBC:n neuvoi asiakkailleen, kuinka rahaa voidaan piilottaa verottajien saavuttamattomiin pankin sveitsiläisille tileille. Pankki myönsi teon ja pyyteli anteeksi tapahtunutta.
ICIJ:n helmikuussa 2015 tekemiä SwissLeaks-paljastuksia pidetään suurimpana yksittäisenä veronkiertopaljastuksena Sveitsin pankkitoiminnan historiassa. Julkistettujen tietojen valossa todettiin pankin markkinoineen rikkaille asiakkailleen veronkiertotekniikoita välttyäkseen "Eurooppalaisilta veroilta". Pankin todettiin myös avanneen tilejä kansainvälisille rikollisille sekä rikollisille yrittäjille. Asiakkaiden annettiin myös nostaa suuria määriä käteistä rahaa pankista ei-sveitsiläisissä valuutoissa.

Hervé Falcianin maanpako Sveitsistä

Hervé Falciani joutui Sveitsin poliisin etsintäkuuluttamaksi sillä hän oli rikkonut Sveitsin pankkilakia sekä tehnyt tietomurron pankin tiedostoihin. Sen seurauksena Falciani pakeni Ranskaan, joissa hänet pidätettiin. Ranskan viranomaiset eivät kuitenkaan luovuttaneet häntä Sveitsiin, sillä hänen tekemänsä tietovuodon perusteella voidaan viranomaisten mukaan vielä paljastaa lukuisia ranskalaisia veronkiertäjiä.

Lagarden lista

Alkuvuodesta 2010 valmisteltiin salaista Lagarden listaa vuodetuista nimistä Ranskan finanssiministerin Christine Lagarden johdolla. Lista oli tarkoitettu eri valtioiden käyttöön. Lagarden lista johti useisiin skandaaleihin ja pidätyksiin Kreikassa, Espanjassa, Yhdysvalloissa, Belgiassa ja Argentiinassa.