Saimaan Pallo

SaiPan perustaminen ja 1950-luku

SaiPa perustettiin vuonna 1948 Lauritsalan kauppalan seudun lupaaville jääpallon ja jalkapallon harrastajille, joille ei löytynyt harrastusmahdollisuutta juniorivuosien päätyttyä. Uudessa seurassa urheilun harrastamisesta kiinnostuneet saapuivat Kaukaan kansakoululle 9. marraskuuta 1948, ja vastaperustetun seuran nimeksi valittiin kahdentoista ehdotuksen joukosta Saimaan Pallo eli SaiPa. Seuran historian ensimmäiseksi puheenjohtajaksi ryhtyi Pauli Tarvonen.
SaiPan toiminta keskittyi ensimmäisten vuosien ajan jääpalloon ja jalkapalloon, kunnes ehdotus jääkiekon lisäämisestä mahdolliseksi harrastusmuodoksi otettiin esille vuonna 1951. Vaikka ajatusta kannatettiin, jääkiekosta tuli vakituinen harrastusmuoto seuralle vasta vuonna 1953, jolloin se korvasi jääpallon. Seuran ensimmäinen jääkiekko-ottelu pelattiin Imatralla 4. helmikuuta 1954 Imatran Jyskettä vastaan. Ottelu päättyi SaiPan voittoon lukemin 8–3. Seuran ensimmäinen kotiottelu päättyi kuitenkin vastaavasti Jyskeen voittoon lukemin 7–9. Edellä mainittujen otteluiden lisäksi SaiPa osallistui talven aikana kahteen muuhun otteluun, jotka se myös voitti.
Varsin hyvin sujuneen talven jälkeen SaiPa lähetti pelaajansa Vilho Pekkosen Suomen jääkiekkoliiton vuosikokoukseen, jossa hän kuuli englanninkielisestä The Hockey Handbookista eli Jääkiekon käsikirjasta. SaiPan puheenjohtaja Bryan Backmansson käänsi kirjan suomeksi ja teos hankittiin myös SaiPan käyttöön. Tämän myötä SaiPa aloitti entistä määrätietoisemman harjoittelun, ja tiettävästi harjoitteli täysipainoisemmin kuin monet muut aikansa jääkiekkoseurat.
Talvella 1954-1955 SaiPa pelasi maakuntasarjaa vaihtelevalla menestyksellä, sillä pelit sujuivat lähinnä sääntöjä opiskellessa. Piirisarjan voitto kirjattiin kuitenkin tuona talvena SaiPalle, joten seura ei jäänyt täysin ilman menestystä. Lisäksi SaiPa voitti muutamia otteluita Suomen Cupissa. Vuoden 1955 kesällä aloitettiin hanke kotikentän siirtämisestä Lauritsalan keskustasta Kaukaalle. Sopiva paikka löydettiin ja niin kutsutusta "Abessinian männiköstä" tuli SaiPan kotikaukalo seuraavaksi kahdeksaksi vuodeksi. Uuden kotikentän nimeksi valittiin lukuisten ehdotusten joukosta Osmo Meilahden ehdottama Kiekkopuisto. Ensimmäinen ottelu uudella kentällä pelattiin 16. joulukuuta 1955, kun hieman vahvistunut SaiPa sai vastaansa Suomen maajoukkueen. Ottelu päättyi maajoukkueen 5–1-voittoon.

Ensimmäiset kaudet maakuntasarjassa

Toisella kaudella SaiPan nousu Suomen sarjaan jäi saavuttamatta huonon maalieron takia. Kolmannella kaudella tappioita ei tullut yhdessäkään pelissä, mutta nousu jäi jälleen haaveeksi, kun SaiPa hävisi nousukarsinnassa 4–2 Riihimäen Pallonlyöjille. Seuraava kausi 1957–1958 sujui jälleen ilman tappioita ja nousukarsinnassa vastaan asettui Joensuun Pallo-Toverit. SaiPa onnistui nousemaan Suomen sarjaan voittamalla karsintapelin lukemin 7–2. Samalla kaudella SaiPa saavutti myös Suomen Cupin hopeaa, kun finaalissa Tampereen Ilves oli parempi lukemin 3–2. Finaalipaikka oli kova saavutus maakuntasarjan joukkueelta, kun matkalla finaaliin kaatui muun muassa HIFK.
Seuraavalla kaudella SaiPa vietti 10-vuotisjuhlakauttaan ja pelasi Suomen sarjassa mainiosti. Sarjaan edellisvuonna noussut SaiPa onnistui pääsemään mestaruussarjakarsintoihin, joissa se kaatoi ennakkosuosikit ja nousi SM-sarjaan. Samalla kaudella SaiPan harjoituksissa aloitti tuleva suuruus Lalli Partinen.

10 vuotta SM-sarjassa ja ensimmäinen mitali

SaiPa pelasi ensimmäisen pääsarjaottelunsa Kiekkopuistossa 13. joulukuuta 1959 Rauman Lukkoa vastaan. Lukko voitti ottelun 3–7. SaiPan ensimmäisestä maalista vastasi Jorma Hietanen. Ensimmäisen pisteensä SaiPa otti Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan pelatusta 4–4 tasapelistä. Ensimmäisen voittonsa joukkue otti HJK:ta vastaan lukemin 5–3. Vaikka SaiPa oli valmistautunut Mestaruussarjaan tarkoilla harjoitussuunnitelmilla, seuran loppusijoitus oli heikko ja Suomen sarjaan tippuminen oli vain pisteen päässä. SaiPa kuitenkin keräsi Mestaruussarjan suurimman yleisömäärän, joten seuran talous oli kunnossa.
Seuraavan kauden 1960–1961 SaiPa aloitti harjoitusottelulla tukholmalaista Djurgårdenia vastaan. Varsinaisen sarjakauden aloitus jouduttiin siirtämään myöhäisempään ajankohtaan leudon sään vuoksi. SaiPa pelasi kaksijakoisen kauden, sillä hyvin sujunutta alkukautta seurasi huono loppukausi. Joukkueen sijoitus oli lopulta kahdeksas, mutta se säilytti sarjapaikkansa. Kaudella 1961–1962 SaiPa esitti surkeita otteita ja oli sarjassa lopulta viimeisellä sijalla tasapisteissä Turun Palloseuran kanssa. Joukkueiden paremmuus ratkaistiin pelaamalla uusintaottelu, jonka voittaja säilyttäisi sarjapaikkansa. SaiPa ehdotti ottelua puolueettomalle kentälle, mutta TPS halusi arpoa kotijoukkueen. SaiPa voitti arvonnan, joten ottelu pelattiin Lauritsalassa. SaiPa voitti myös ottelun ja säilytti näin paikkansa pääsarjatasolla. Myöskään kausi 1962–1963 ei sujunut suunnitelmien mukaisesti, mutta kauden viimeisissä otteluissa SaiPa otti loppukirin ja sai säilytettyä paikkansa Mestaruussarjassa.
25. huhtikuuta 1963 Lauritsalaan päätettiin rakentaa tekojäärata, joka valmistui talkootyöllä seuraavan kauden alkuun mennessä. Kenttä avattiin 23. lokakuuta nykyisen Kisapuiston jäähallin paikalla. Kausi 1963–1964 sujui SaiPalta ilman pelkoa putoamisesta, sillä hyvän alkukauden ansiosta joukkue ylsi viidenteen sijaan. Seuraava kausi vaikutti SaiPan kannalta todella lupaavalta, sillä alkupuoliskon jälkeen SaiPa johti viidellä pisteellä koko sarjaa. SaiPasta kutsuttiinkin maajoukkueleirille peräti viisi pelaajaa, joista Markku Eiskonen loukkaantui leirillä pahasti. Maajoukkueleirin jälkeen SaiPalle tuli kuuden ottelun tappioputki. Joukkueen kausi päättyi viidenteen sijaan ja pronssimitali jäi vain yhden pisteen päähän. Suomen Cupissa joukkue otti kuitenkin toisen mitalinsa, kun se hävisi finaalissa porilaiselle RU-38:lle jatkoajalla lukemin 2–3.
Kaudella 1965–1966 SM-sarjassa kokeiltiin uudenlaista sarjamuotoa jakamalla sarja kahteen lohkoon. SaiPa sijoittui omassa lohkossaan toiseksi ja pääsi jatkosarjaan. Tampereen Ilves oli jatkosarjassa ylivoimainen, mutta muista sijoista käytiin kovaa kamppailua. SaiPa sijoittui jatkosarjan kolmanneksi ja saavutti toistaiseksi ainoan pääsarjamitalinsa: pronssin. Kauden avausottelussa Porin Karhuja vastaan syntyi myös SaiPan kaikkien aikojen katsojaennätys 7 244.
Kahden hyvin sujuneen kauden jälkeen SaiPa palasi keskikastiin, kun kausi 1966–1967 päättyi kuudenteen sijaan. Samalla kaudella joukkueen huoltajana aloitti Markku "Makkara" Puroharju, joka työskentelee SaiPan huoltajana vielä nykyäänkin.
1. tammikuuta 1967 Lauritsala yhdistyi Lappeenrannan kaupunkiin ja tämän jälkeen SaiPa oli yhä vahvemmin koko Lappeenrannan alueen joukkue. Kaudella 1967–1968 SaiPa sijoittui kuudenneksi.
Kausi 1968–1969 oli SaiPan 20-vuotisjuhlakausi ja samalla kymmenes kausi perättäin pääsarjatasolla. Juhlakausi oli kuitenkin SaiPalle murheellinen, sillä seuran vuosikymmen SM-sarjassa päättyi putoamiseen Suomen sarjaan.

Vuoristorataa 1970-luvulla

Kausi 1969–1970 oli SaiPan ensimmäinen Suomen sarja -kausi kymmeneen vuoteen. SaiPa sijoittui sarjan itälohkossa toiseksi ja pääsi karsintasarjaan, mutta HJK oli parempi eikä SaiPa 
noussut SM-sarjaan. Seuraavaan kauteen panostettiin enemmän vahvistamalla joukkuetta. SaiPa pääsi jälleen karsintasarjaan, mutta sijoittui sarjan kolmanneksi. Kolmanteen Suomen sarja -kauteen joukkuetta vahvistettiin taas ja samalla valmennus ja joukkueenjohto uudistui. Sarjassa SaiPa koki vain yhden pistemenetyksen ja maalierokin oli 145–28. SaiPa voitti kaikki kymmenen karsintasarjan peliään ja nousi SM-sarjaan.
SM-sarjakausi 1972–1973 alkoi SaiPan osalta jäähallin vihkijäisillä, kun Kisapuiston tekojää katettiin. Menestys SM-sarjassa jäi laihaksi, sillä SaiPa sijoittui viimeiseksi jääden viimeistä edellisestä sijasta 20 pisteen päähän. SaiPa putosi takaisin Suomen sarjaan, jossa seuraava kausi sujui tappioitta, vaikka kauteen lähdettiin lähes kokonaan omilla junioreilla. Karsintasarjassakaan tappioita ei tullut, joten SaiPa nousi jälleen SM-sarjaan. Kausi 1974–1975 SM-sarjassa päättyi toiseksi viimeiselle sijalle ja uuden sarjajärjestelmän mukaisesti sarjan kaksi viimeistä joukkuetta putosi I-divisioonaan.
Kaudella 1975–1976 nousu SM-liigaan jäi SaiPan osalta haaveeksi, kun se hävisi karsintapaikan ratkaisseen uusintaottelun. Eräs kauden kummallisuuksista oli Joensuussa tapahtunut joukkotappelu, johon osallistuivat kaikki pelaajat sekä muutama katsoja. SaiPan toinen I-divisioonakausi päättyi Kärppien ja Sportin jälkeen kolmanteen sijaan. Kaudella 1977–1978 SaiPa voitti I-divisioonan ja pääsi liigakarsintoihin, mutta se hävisi kaikki karsintaottelunsa. 30-vuotisjuhlakaudellaan 1978–1979 SaiPa voitti jälleen I-divisioonan, muttei onnistunut nousemaan SM-liigaan. Kärpät ja KooVee sijoittuivat karsintasarjassa edelle.
Alpo Suhonen siirtyi SaiPan valmentajaksi kaudelle 1979–1980, ja kauden päätteeksi SaiPa nousi SM-liigaan. Samalla kaudella joukkueessa aloitti maineikas ketju Petri Skriko–Heikki Mälkiä–Pentti Matikainen.

1980-luku pääosin SM-liigassa

SaiPan sijoitus ensimmäisellä SM-liigakaudellaan 1980–1981 oli kahdeksas eli kolmanneksi viimeinen. Samalla kaudella SaiPan paidassa pelasivat seuran ensimmäiset amerikkalaisvahvistukset Stuart Ostlund ja Peter Scamurra. Kauden päätteeksi Vancouver Canucks varasi SaiPan Petri Skrikon NHL:ään. Alpo Suhonen siirtyi valmentamaan Suomen nuorisomaajoukkueita, joten SaiPan uudeksi päävalmentajaksi nousi Pentti Matikainen. Kaudella 1981–1982 SaiPassa aloitti myöhemmin seuralegendan maineeseen noussut hyökkääjä Ralph Cox. Hän sijoittui SM-liigan pistepörssissä neljänneksi ja jäähytilastossa ensimmäiseksi. SaiPa sijoittui kaudella seitsemänneksi ja jäi pudotuspelien ulkopuolelle vain yhden maalin erolla.
Kaudella 1982–1983 SaiPa sijoittui runkosarjan kuudenneksi ja pääsi pelaamaan historiansa ensimmäiset pudotuspelit. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Tampereen Ilvestä vastaan pelannut SaiPa hävisi sarjan suoraan kahdessa ottelussa. Seuraavalle kaudelle SaiPa asetti itselleen tavoitteeksi olla vähintään neljäs. Lopullinen sijoitus jäi tavoitteesta SaiPan ollessa kauden kuudes. Ralph Cox palasi SaiPaan välivuoden jälkeen kaudelle 1984–1985. SaiPa pelasi heikon kauden, mutta säilytti sarjapaikkansa karsintasarjan jälkeen. Seuraavalle kaudelle 1985–1986 SaiPa vahvisti joukkuettaan hankkimalla NHL:stä maajoukkuemaalivahti Hannu Kamppurin. Vahvistuksesta huolimatta kausi päättyi SaiPan putoamiseen I-divisioonaan.
Putoamisen seurauksena SaiPasta lähti jopa 14 pelaajaa. Ensimmäinen kausi I-divisioonassa päättyi viidenteen sijaan. Seuraava I-divisioonakausi 1987–1988 päättyi toiseen sijaan ja sarjanousuun. Kausi muistetaan kuitenkin ikävästä tapahtumasta, jossa SaiPan ulkomaalaisvahvistus Tim Hrynewich löi erään Forssassa käydyn ottelun jälkeisessä kättelyssä vastustajaa mailalla päähän. Hrynewich sai tempauksestaan viiden kuukauden pelikiellon sekä seitsemän kuukauden ehdollisen vankeustuomion ja useiden tuhansien markkojen sakot.
Nousun jälkeisellä SM-liigakaudella 1988–1989 SaiPa sijoittui yhdeksänneksi, mutta muuten kausi oli värikäs; TuTosta hankittu Steve Harrison jäi kiinni dopingista ja hyökkääjä Mikko Niemistä puukotettiin. Samalla kaudella SaiPa hankki Oulun Kärpistä Alain Lemieux'n, Mario Lemieux'n veljen, mutta hän loukkaantui jo viiden pelin jälkeen.
Kaudella 1989–1990 Ari Santasen 11-vuotinen jakso SaiPassa alkoi ja Vesa Viitakoski valittiin vuoden tulokkaaksi. SaiPan sijoitus oli kahdeksas. Kaudella 1990–1991 SaiPa tavoitteli pudotuspelipaikkaa vahvistamalla joukkuetta muun muassa Jaroslav Benákilla ja Otakar Janeckylla. Nimekäs joukkue kuitenkin epäonnistui ja SaiPa putosi I-divisioonaan. Tämän lisäksi kauden taloudellinen tulos oli 1,5 miljoonaa markkaa miinuksella, ja seuran kokonaisvelkasaldo hipoi viittä miljoonaa.

1991–1996 I-divisioonassa konkurssin partaalla

1990-luvun alku oli todellista kriisiaikaa SaiPalle. Seuran tärkein tavoite oli talouden parantaminen, jottei perinteikäs joukkue olisi joutunut konkurssiin. Kaudella 1991–1992 SaiPa pelasi I-divisioonassa ja kärsi yleisökadosta. Talous paheni entisestään ja seura irtisanoi joulutauolla kaikki sopimuksensa ja tarjosi pelaajille uusia sopimuksia, joissa palkka oli puolitettu. Kuusi pelaajaa hylkäsi uudet sopimukset, mutta SaiPan kausi päättyi kuudenteen sijaan ja taloudellisesti nollatulokseen.
Kaudella 1992–1993 SaiPa oli I-divisioonan seitsemäs ja talous koheni jopa puolella miljoonalla markalla. Myös kausi 1993–1994 paransi taloutta puolella miljoonalla markalla. SaiPa pääsi myös liigakarsintaan, muttei onnistunut nousemaan SM-liigaan.
Kaudella 1994–1995 yleisö löysi jälleen tiensä Kisapuistoon, ja esimerkiksi eräässä KooKoo-ottelussa oli yli 3000 katsojaa. SaiPa voitti runkosarjan ja voitti pudotuspeleissä Järvenpään Haukat ja Kiekko-67:n. Liigakarsinnoissa SaiPa kuitenkin hävisi Ilvekselle, eikä noussut liigaan. Kauden aikana SaiPan maalivahti Jussi Markkanen pelasi nuorten MM-kisoissa, Ari Santanen voitti I-divisioonan pistepörssin ja Tero Hämäläinen maalipörssin.
Heikki Mälkiä aloitti SaiPan valmentajana kaudella 1995–1996. SaiPa oli runkosarjan toinen ja pudotuspeleissä kaatuivat Kotkan Titaanit ja Kiekko-Karhut. Karsintasarjan 1. vaiheessa SaiPa voitti Hermeksen ja pääsi pelaamaan liigapaikasta SM-liigassa viimeiseksi sijoittunutta TuToa vastaan. TuTo hävisi sarjan voitoin 3–0 ja SaiPa palasi SM-liigaan.

Pitkällä liigaputkella vain harvoin pudotuspeleihin

Kaudella 1996–1997 Jussi Markkanen palasi yhden Tapparassa viettämänsä kauden jälkeen SaiPan maalille. SaiPan ennakoitiin joutuvan karsimaan liigapaikastaan, mutta KalPa jäi kuitenkin SaiPan taakse ja joutui karsintoihin. SaiPa teki kaudella 700 000 markan voiton, minkä ansiosta se sai maksettua viimeisetkin velkansa.
Kaudella 1997–1998 SaiPa pelasi hyvin ja sijoittui runkosarjassa kuudenneksi. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella SaiPa hävisi Ilvekselle voitoin 3–0. Joukkueen kauden tärkein pelaaja oli hyökkääjä Dale McTavish, joka voitti liigan maalipörssin.
Kautta 1998–1999 pidetään SaiPan historian parhaimpana kautena. Runkosarjan kuudes sija toi pudotuspeleissä vastaan Helsingin Jokerit, jonka SaiPa peittosi voitoin 3–0. SaiPa sai pelata kaksi ensimmäistä peliä kotikentällään, sillä Jokereiden kotihallissa Hartwall Areenalla oli muita tapahtumia. Kolmanteenkin peliin Helsinkiin matkasi tuhansia SaiPa-faneja. Välierissä vastaan tuli toinen 1990-luvun suurseura TPS, joka oli totutun kova kaataen SaiPan voitoin 3–0. Pronssiottelussa SaiPalla oli mahdollisuus ottaa historiansa toinen mitali, kun vastaan tuli HPK. Hämeenlinnassa pelattu ottelu päättyi kuitenkin HPK:n voittoon.
Kausi 1999–2000 oli SaiPan osalta pettymys päättyen yhdeksänteen sijaan. Seuraavalla kaudella SaiPa oli kymmenes ja kaudella 2001–2002 se jäi selvästi jumboksi. SaiPan kausi 2002–2003 muistetaan mahtavasta alkusta. SaiPan kotiotteluissa voittoja tuli toinen toisensa perään ja hieman ennen joulutaukoa SaiPa oli parhaimmillaan kolmas. Loppukauden romahdus oli kuitenkin niin paha, että lopullinen sijoitus oli 11., joten SaiPa jäi selvästi ulos pudotuspeleistä. Seuraavilla kahdella kaudella SaiPan sijoitus oli 12. Jarmo Myllys pelasi uransa viimeiset pelit SaiPassa näinä kausina.
Kaudella 2005–2006 SaiPa oli runkosarjan seitsemäs, vaikka se lähti kauteen lähes pienimmällä pelaajabudjetillä. Heikki Mälkiän luotsaaman joukkueen pelaajat nostivat selvästi omaa tasoaan. Ensimmäisellä pudotuspelikierroksella vastaan tuli TPS, jonka SaiPa kaatoi voitoin 2–0. Puolivälierissä HIFK oli parempi voitoin 4–2. HIFK voitti ensimmäiset kolme ottelua, mutta SaiPa paransi hetkeksi otteitaan voittaen kaksi ottelua.
Kaudet 2006–2007 ja 2007–2008 olivat SaiPalta heikkoja, vaikkei jälkimmäisellä kaudella pudotuspelipaikka jäänyt kauas. Runkosarjan toiseksi viimeisellä kierroksella SaiPa pelasi tärkeän ottelun Kisapuistossa kymmenentenä olleen TPS:n kanssa, joka voitti ottelun ja eteni pudotuspeleihin. Kaudella 2008–2009 SM-liiga jälleen avattiin. SaiPan 60-vuotisjuhlakausi epäonnistui muun muassa useiden loukkaantumisten takia. SaiPa sai play-outeissa vastaansa Lukon, jolle play-out -paikka oli pettymys, sillä se oli vielä viimeisellä kierroksella kiinni pudotuspelipaikassa. Pitkään otteluihin valmistautunut SaiPa voitti sarjan 3–0 pääosin entisen Lukko-hyökkääjä Shayne Toporowskin hyvillä pelisuorituksilla.
Kaudeksi 2009–2010 SaiPa solmi yhteistyösopimuksen Mikkelin Jukureiden kanssa. Seuran toimitusjohtajana vuodesta 2006 lähtien toiminut Sami Koikkalainen lopetti pestissään elokuussa 2011. Hänen paikkansa otti entinen SaiPa- ja Lukko-puolustaja Riku Kallioniemi.
Kaudelle 2012–2013 SaiPa nuorensi miehistöään. Seura muun muassa hankki KalPasta Simo-Pekka Riikolan, Tommi Jokisen ja Jaakko Rissasen. SaiPa aloitti kautensa vahvasti ollen jopa muutaman kerran runkosarjan johdossa, ja joulutauolle mentäessä SaiPa oli sarjassa toisena. Joukkueen menestys nostikin Lappeenrannassa jonkinasteisen kiekkobuumin. Tauon jälkeen joukkue ei kuitenkaan onnistunut ottamaan tarpeeksi voittoja, joten se oli lopulta runkosarjassa yhdeksäs 89 pisteellä. SaiPa kuitenkin ylsi pudotuspeleihin ensimmäisen kerran kevään 2006 jälkeen. SaiPa kohtasi villi kortti -kierroksella HIFK:n. SaiPa voitti ensimmäisen kohtaamisen Helsingissä jatkoajalla lukemin 2–3. Lappeenrannassa pelatussa toisessa ottelussa HIFK otti vastaavasti 2–3-voiton ja siirsi ratkaisun Helsinkiin. SaiPan kausi päättyi kolmannessa kohtaamisessa, jonka HIFK voitti lukemin 5–2 ja vei näin koko ottelusarjan 2–1. Liiga-SaiPa Oy teki kaudella taloudellisesti huipputuloksen, jääden yli 740 000 euroa voitolle. Tähän suurimpana syynä olivat kasvaneet yleisömäärät, fanituotemyynti sekä jäähallin ravintolatoiminta.
Kaudelle 2013–2014 SaiPa lähti hyvin samanlaisella kokoonpanolla kuin edellisellekin kaudelle, paria vahvistusta, kuten paluumuuttaja Jussi Markkasta, lukuun ottamatta. Tulos oli myös edelliskauden mukaista, ja SaiPa oli koko alkukauden SM-liigan kärkikahinoissa, ollen tällä kertaa sarjassa joulutauolla kolmantena. Runkosarjan päätyttyä SaiPa oli neljännellä sijalla 100 pisteellä, joka on seuran ennätyspistemäärä. Puolivälierissä SaiPa kohtasi JYP:in. SaiPa voitti kolme ensimmäistä ottelua pienin maalieroin, mutta sen jälkeen JYP voitti kolme ottelua putkeen tasoittaen ottelusarjan 3–3:een. Seitsemännessä pelissä Kisapuistossa SaiPa nousi kahden maalin tappioasemasta voittaen lopulta 6–4. Välierissä vastaa tuli koko kauden ylivoimaisin ennakkosuosikki Oulun Kärpät. SaiPa hävisi välierissä Kärpille otteluvoitoin 1–4. Pronssiottelussa Lukkoa vastaan SaiPa hävisi 3–2, ja 48 vuoden kirvelevä, mitaliton putki sai edelleen jatkoa.
Kaudelle 2014-2015 SaiPa menetti monia tärkeitä pelaajiaan, mutta onnistui vahvistuksissa. Puolustaja Sam Lofquist ja hyökkääjä David McIntyre nousivat joukkueen tähtipelaajiksi. Kuten myös puolustaja Brian Salcido, joka sijoittui Liigan puolustajien pistepörssissä toiseksi. Runkosarjassa joukkue sijoittui kahdeksanneksi 94 pisteellä. Pudotuspelien avauskierroksella vastaan tuli Ässät. SaiPa voitti ensimmäisen ottelun kotona murskaavasti 6-0. Toinen ottelu oli tasaisempi, mutta SaiPa voitti jatkoerässä 2-1. Puolivälierissä vastaan tuli kauden päätteeksi mestaruutta juhlinut Kärpät. Ottelusarja eteni Kärppien hallinnassa ja SaiPa onnistui voittamaan vain yhden ottelun. Kärpät eteni jatkoon voitoin 4-1 ja SaiPan loppusijoitus oli 8. 
SaiPa on osallistunut kahdesti Jääkiekon Mestarien liigaan. Kaudella 2014–2015 joukkue selvisi puolivälieriin, joissa se hävisi Oulun Kärpille molemmissa osaotteluissa. Kaudella 2016–2017 SaiPa voitti oman alkulohkonsa 11 pisteellä. Lohkon muut joukkueet olivat toiseksi sijoittunut Eisbären Berlin sekä Luleå HF.
Kaudella 2016–2017 joukkueen päävalmentajana aloitti Ari Santanen. Kausi oli kuitenkin joukkueelle pettymys ja joukkue jäi runkosarjan viimeiselle sijalle. 
Kausi 2017–2018 alkoi uuden päävalmentajan Tero Lehterän komennuksessa. Kausi sujui edellistä paremmin, ja joukkueen sijoitus runkosarjassa oli seitsemäs. Pudotuspeleissä vastaan tuli Pelicans. Ensimmäinen osaottelu meni SaiPalle. Lahdessa pelattu ottelu päättyi kuitenkin Pelicansin voittoon. Viimeinen kolmas osaottelu pelattiin Lappeenrannassa. Pelicans johti ottelua vielä kolmannessa erässä maalilla, mutta lopulta kotijoukkue tuli tasoihin. Jatkoajalla Ahti Oksanen ratkaisi ottelun iskemällä SaiPalle voittomaalin. Puolivälierissä vastaan tuli Turun Palloseura. Ottelusarja päättyi Palloseuralle voitoin 4–2. Täten SaiPan loppusijoitus oli lopulta seitsemäs.

Peliasu

SaiPa pelaa kotipelinsä keltaisessa paidassa, mustissa housuissa, keltaisissa sukissa sekä mustassa kypärässä. Vierasottelut SaiPa pelaa useimmiten samoissa asuissa kuin kotipelit, mutta myös musta pelipaitaversio on olemassa.

Fanitoiminta

SaiPan kannustus- ja maalilaulu on Erkki Liikasen kappale ”Lätkä lentää”, jonka uudelleenlevytti myöhemmin Osmo’s Cosmos kahdesti. Kaudelle 2015–16 paikallisista musiikin ammattilaisista (Mokoma, Stam1na, Kotiteollisuus, Anal Thunder, Laineen Kasperi) kollektiivisesti muodostunut Hockey Club Lepran Sonnit äänitti "Lätkä lentää"-kappaleesta ns. "neljännen version".
SaiPan cheerleadereinä toimii Kisapuiston Kissat -tanssiryhmä, joka koostuu 16–25-vuotiaista tytöistä ja naisista.
SaiPan virallisena faniyhdistyksenä toimii vuonna 2005 perustettu SaiPaFanit ry, joka tunnettiin aikaisemmin nimellä SaiPa Fan Club. Yhdistys vaihtoi nimensä Saimaan Keltamustat ry:ksi toukokuussa 2014 Joukkuetta kannustaa myös Punaviivakerho-niminen ryhmä. Kaudesta 2007–2008 asti Kisapuiston seisomakatsomossa on toiminut epävirallinen kannattajayhteisö Willimiehet. Se on ryhmä SaiPan kannattajia, jotka haluavat tukea joukkuettaan näkymällä ja kuulumalla katsomoissa. Vuonna 2007 ryhmän nimi vakiintui ja sillä kunnioitetaan Lappeenrannan vaakunasta löytyvää willimiestä.
Kaudella 2008–2009 SaiPan fanit järjestivät kaksi tifoa. Ensimmäinen järjestettiin 5. joulukuuta SaiPa-Pelicans -ottelussa, jossa tifo koostui seisomakatsomon lippumerestä ja istumakatsomoiden mosaiikista. Toinen tifo oli 3. tammikuuta Heikki Mälkiän kunniaksi järjestetty lakana-tifo.

Saavutukset

Edustusjoukkue: SM-sarja: 1 pronssi (1966), Suomen Cup: 3 hopeaa (1958, 1965 ja 1971)
Naiset: SM-sarja: 1 pronssi (1990)
A-juniorit: SM-liiga: 2 kultaa (1970 ja 2002) , 2 hopeaa (1965 ja 1966) ja 3 pronssia (1964, 1968 ja 1974)

Muuta

SaiPan kannattajaklubin Punaviivakerhon vuonna 2006 valitsemaan seuran kaikkien aikojen tähtikenttään kuuluvat maalivahti Jussi Markkanen, puolustajat Lalli Partinen ja Kai Tervonen sekä hyökkääjät Petri Skriko, Mika Kauppinen ja Jorma Hietanen.

Seuraennätykset

Ennätyksissä huomioitu vain pääsarjassa tapahtuneet suoritukset.