google/wiki40b huggingface dataset:
Iso Lehmojärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 9,2 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,1 metriä mpy.
Pirjo Hämäläinen

Pirjo Raila Helinä Hämäläinen (myös Hämäläinen-Forslund, 24. toukokuuta 1952 Valkeala – 3. helmikuuta 2017 Hyvinkää) oli suomalainen taidehistorioitsija, kirjailija ja kolumnisti.
Hämäläinen kirjoitti ylioppilaaksi Kouvolan tyttölyseosta ja opiskeli sen jälkeen Kouvolan kieli-instituutissa venäjää ja Helsingin yliopistossa taidehistoriaa, venäjää ja muita humanistisia aineita. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui 1981. Hämäläisen ensimmäisiä työpaikkoja olivat Gallen-Kallelan museo, Museoviraston rakennushistorian osasto, Helsingin taiteilijaseura ja Suomen taideakatemian tiedotus- ja valistusosasto. Helsingistä  Hämäläinen lähti 1982 käynnistämään Hyvinkään uutta taidekeskusta, nykyistä taidemuseota, jonka pysyvänä kokoelmana esitellään Yrjö Saarisen maalauksia.
Kansan Uutisten kulttuuritoimittajana Hämäläinen aloitti 1989. Kolmen vuoden kuluttua hän siirtyi vapaaksi kolumnistiksi. Hyvinkään Sanomiin, nykyiseen Aamupostiin, Hämäläinen kirjoitti 1980-luvulta lähtien taidearvosteluja ja kolumneja.
Hyvinkään kaupunginvaltuustossa Hämäläinen oli vasemmistoliiton edustajana. Hän vaikutti myös muun muassa Hyvinkään kaupunginhallituksessa, Uudenmaan maakuntahallituksessa, Suomen kulttuurirahaston Uudenmaan rahastossa ja Euroopan Alueiden komiteassa. Suomi–Venäjä-Seurassa Hämäläinen toimi monissa eri tehtävissä, kymmenisen vuotta myös Hyvinkään osaston puheenjohtajana.
Hämäläinen julkaisi suuren määrän artikkeleita ja yli 20 tietokirjaa. Hänelle olivat aiheina läheisiä kuvataide, tyylihistoria, sukuhistoria, paikallishistoria, folklore, kasviperinteet, Pietari, Karjalan kannas ja Hyvinkää.
Börje Vähämäki

Börje Vähämäki on Suomen tutkimuksen professori emeritus Toronton yliopistossa Kanadassa ja suomen kielen dosentti Åbo Akademissa. Hän suoritti filosofian tohtorin tutkinnon Åbo Akademissa vuonna 1984. Ennen siirtymistään Pohjois-Amerikkaan Vähämäki toimi äidinkielen opettajana ja rehtorina Oulussa. Vuosina 1975–1989 hän opetti Minnesotan yliopistossa, josta hän siirtyi Torontoon. Hän on kirjoittanut ja toimittanut useita teoksia sekä kääntänyt osa Lars Levi Laestadikusen ja Laila Hirvisaaren tuotannosta englanniksi.
Alex Palou

Álex Palou Montalbo (s. 1. huhtikuuta 1997 Sant Antoni de Vilamajor) on espanjalainen moottoriurheilija. Palou kilpaili eri Karting-sarjoissa vuodet 2006-2013. Vuonna 2014 Palou kilpaili Euroformula Open -sarjassa saavuttaen kolme voittoa ja kolme paalupaikkaa sijoittuen sarjan kolmanneksi. Samana vuonna hän ajoi BRDC Formula 4  -sarjassa muutamia kilpailuja. Vuonna 2015 Palou siirtyi GP3-sarjaan ajaen Campos Racing -tallissa. Hän voitti yhden kilpailun ja saavutti 51 pistettä sijoittuen sarjan kymmenenneksi. Vuonna 2016 Palou jatkoi GP3-sarjassa. Hän saavutti yhden toisen sijan ja sijoittui sarjan 15:nneksi 22 pisteellään.
Kaudella 2017 Palou ajoi neljä osakilpailua Formula 2 -sarjassa Campos Racing -tallissa.
Karkun kotitalous- ja sosiaalialan oppilaitos

Karkun kotitalous- ja sosiaalialan oppilaitos on osa SASKY koulutuskuntayhtymää ja yksi kolmesta Sastamalan oppilaitoksesta. Oppilaitos sijaitsee Karkussa. Sastamalan oppilaitosten opetustehtävän tavoitteena on osaavan työvoiman saattaminen avoimille työmarkkinoille.

Muuta

Opintojen ohella opiskelijoilla on mahdollisuus suorittaa ammattiosaajan työkykypassi -opintokokonaisuus.
Johann Christoph Friedrich GutsMuths

Johann Christoph Friedrich GutsMuths (1759–1839) oli saksalainen nykyaikaisen voimistelun luoja. Hän opetti koulussa maantietoa ja voimistelua, ja kirjoitti  voimistelunopetuksen hyödyistä ja menetelmistä useita kirjoja, jotka levittivät  hänen ajatuksensa laajalle.
Olaus Magnus -palkinto

Olaus Magnus -palkinto on Oulun Historiaseura ry:n vuonna 1986 perustama tunnustuspalkinto. 
Palkinnon myöntämisen perusteiksi on määritelty:  
»Olaus Magnus -palkinto voidaan myöntää yksityiselle henkilölle tai yhteisölle, jonka toiminnan voidaan katsoa edesauttaneen erityisellä tavalla sekä historian harrastusta ja tutkimusta Pohjois-Suomessa että Pohjois-Suomeen ja Pohjoiskalottiin kohdistuvaa historiantutkimusta.»
Ricky Gardiner

Ricky Gardiner (s. 1948, Edinburgh) on skotlantilainen kitaristi ja säveltäjä, joka aloitti uransa 1960-luvun lopulla progressiivista rockia esittäneessä Beggars Opera -yhtyeessä. Myöhemmin hän soitti sessiomuusikon ominaisuudessa muun muassa David Bowien albumilla Low (1977) ja työskenteli vuosikymmenen lopulla myös Iggy Popin kanssa. Vuonna 1978 hän perusti oman studion ja ryhtyi työstämään tietokonemusiikkia.
Vuonna 1995 Gardiner alkoi kärsiä sähköyliherkkyydestä, minkä vuoksi hän joutui lopettamaan uransa tietokoneiden parissa.
Maaninka

Historia

Maaningan Tavinsalmelle perustettiin 1500-luvulla kuninkaankartano Pohjois-Savon hallinnolliseksi keskukseksi. Pitäjästä käytettiin alun perin Tavinsalmi-nimeä, mutta asutuksen painopisteen siirryttyä Kuopionniemelle, nimeksi vakiintui Kuopion pitäjä, johon Maaningankin alue kuului. Maaningan kappeliseurakunta muodostettiin vuonna 1764. Vuoden 1865 kunnallisasetuksen perusteella perustettiin itsenäinen Maaningan seurakunta 1871 ja Maaningan kunta 1872. Maaningalla vanhusten palvelutalo Viljamissa vuonna 1999 tapahtuneessa tuhoisassa tulipalossa viisi vanhusta kuoli ja neljä loukkaantui.

Kuntaliitos

Maaninka osallistui kuntaliitosselvitykseen Siilinjärven kanssa. Uuden kunnan oli kaavailtu aloittavan toimintansa 1. tammikuuta 2013. Maaningan kunnanvaltuusto kuitenkin lopetti kuntaliitosneuvottelut 20. kesäkuuta 2011. Vielä vuoden 2011 aikana Maaningan kunnanvaltuusto päätti aloittaa kuntaliitosselvitystyön Kuopion kaupungin kanssa. Maaningalla tehtiin valitus kuntaliitoksesta ja vaadittiin kansanäänestystä. Kunnanvaltuusto päätti kuitenkin yksimielisesti hyväksyä liitoksen vuoden 2015 alusta lukien ilman neuvoa-antavaa kansanäänestystä.

Nähtävyydet

Kunnan nähtävyyksiin lukeutuvat Korkeakoski ja Tuovilanlahden kulttuurimaisema-alue, joka on luokiteltu valtakunnallisesti arvokkaaksi maisema-alueeksi. Tuovilanlahdessa sijaitsee Kalapuron tila, joka toimii nykyään museona.

Ruokakulttuuri

1980-luvulla jokaiselle Savon silloiselle kunnalle äänestettiin omat nimikkoruoat. Maaningan perinneruoiksi valittiin sianlihapaisti, rokkatuuvinki (sakeutettu hernemuhennos) ja marjakiisseli.
Viron draamateatteri

Historia

Viron draamateatterin nykyinen rakennus kuului alun perin Tallinnan saksalaiselle teatterille (saksa: Revaler Deutsches Theater), joka perustettiin vuonna 1795. Teatterin alkuperäinen rakennus sijaitsi Tallinnan Lai-kadulla, mutta se tuhoutui tulipalossa vuonna 1902. Uuden teatterin rakentamisesta järjestettiin kansainvälinen arkkitehtikilpailu vuonna 1906 ja uusi rakennus valmistui vuonna 1910. Viron itsenäistyttyä samaan rakennukseen muutti alivuokralaiseksi virolainen teatteri Draamastuudio Teater, joka sai vuonna 1937 uuden nimen Viron draamateatteri (Eesti Draamateater). Viron valtio hankki saksalaisen teatterin rakennuksen itselleen baltiansaksalaisten muutettua Saksaan vuonna 1939, jolloin siitä tuli Viron draamateatterin kotipaikka.
Teatterin tarkempi nimi on muuttunut useampaan otteeseen ja esimerkiksi Neuvostoliitonaikana se tunnettiin nimellä Tallinna Riiklik Draamateater. Voldemar Pansosta tuli draamateatterin ohjaaja vuonna 1955 ja hän toimi teatterin johtajana vuosina 1970–1976. Pansoa on pidetty yhtenä virolaisen teatterin merkkihenkilöistä ja hän perusti teatterikoulun, sekä nuorisoteatterin. Kansallinen liike alkoi jälleen vahvistua 1980-luvulla, mikä näkyi myös teatterin ohjelmistossa. Jaan Kruusvall, Rein Saluri ja Mikk Mikiver toivat lavalle monia aiemmin kiellettyjä aiheita, kuten esimerkiksi monien virolaisten pakomatkat länteen ja metsäveljien toiminnan. Viron uuden itsenäisyyden jälkeen teatterin tärkeitä vaikuttajia ovat olleet esimerkiksi Madis Kõiv, Andrus Kivirähk, Juhan Viiding, Evald Hermaküla, Mati Unt, Hendrik Toompere ja Merle Karusoo.

Teatteri

Viron draamateatterin vuonna 1910 valmistunut rakennus edustaa jugendin aikaista kansallisromanttista tyyliä. Rakennuksen suunnittelijat olivat pietarilaiset arkkitehdit Nikolai Vassiljev ja Aleksei Bobõr. Draamateatterin suuressa salissa on 436 paikkaa ja 1960-luvulla rakennetussa pienessä salissa on 170 paikkaa. Vuonna 2004 valmistui lisäksi 70-paikkainen maalisali (Maalisaal). Vuonna 2004 tehdyissä kunnostuksissa nykyaikaistettiin myös lavatekniikkaa. Vuonna 2009 lavan takaisiin tiloihin tehtiin täysremontti. Viron draamateatteri on Viron suurin puheteatteri ja sen vakituiseen henkilökuntaan kuuluu 37 näyttelijää ja 5 ohjaajaa. Vuosittain lavalle tuodaan noin kymmenen uutta näytelmää ja vierailijoita teatterissa on vuosittain yli 100 000.
Belmullet

Belmullet on pikkukaupunki Irlannin luoteisnurkassa Mayon kreivikunnassa. Se sijaitsee noin 30 km pitkän Mulletin niemimaan tyvessä. Kaupungissa on noin 2000 asukasta, ja se on niemimaan suurin taajama. Siellä on golfkenttä.
Belmulletissa on sääasema, jonka tilastojen mukaan lämpimimmän kuun eli elokuun keskimääräinen ylin lämpötila 17,2 astetta, kylmimpien tammi- ja helmikuun keskimääräinen alin 3 astetta. Sadetta saadaan 12–20 päivänä jokaisessa kuussa, talvella yli 120 mm kuukaudessa.
Hanna Svanström-Lodenius

Hanna Viola Svanström-Lodenius (17. huhtikuuta 1879 Nurmes – 17. toukokuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.

Elämä ja ura

Svanström-Lodeniuksen vanhemmat olivat metsänhoitaja August Robert Svanström (1838–1901) ja Hilma Eleonora Palmqvist (1842–1925). Hän opiskeli Ateneumissa 1896, Önningebyn taiteilijasiirtokunnassa Ahvenanmaalla 1900,  Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1900 ja Pariisissa Académie Colarossissa 1901–1902. Hänen teoksiaan oli näytteillä ensimmäisen kerran 1966 Artegraficassa.
Hanna Svanström-Lodenius oli naimisissa 1904–1919 päätoimittaja Elias Lodeniuksen (1877–1919) kanssa. Heillä oli kuusi lasta.
Joseph Pastor Neelankavil

Joseph Pastor Neelankavil CMI (s. 19. maaliskuuta 1930) on intialainen syyrialais-malabarilaiskatolinen piispa. Hän sai pappisvihkimyksensä 17. toukokuuta 1960, ja hän sai 20. joulukuuta 1986 nimityksen Sagarin hiippakunnan johtoon. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. helmikuuta 1987. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Kundukulam, jota avustivat Eugene Louis D'Souza ja Raphael Cheenath. Neelankavil jäi eläkkeelle 2. helmikuuta 2006.
Irrationalismi

Irrationalismilla tarkoitetaan joko tunteiden asettamista järjen edelle tai käsitystä, jonka mukaan eräät keskeiset olemassaolon totuudet eivät ole löydettävissä järjen avulla. Irrationalistit ovat irrationalismin kannattajia.
Richard Codey

Richard James "Dick" Codey (27. marraskuuta 1946) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko, joka toimi New Jerseyn osavaltion kuvernöörinä vuosina 2004–2006.
Codey on istunut New Jerseyn osavaltion senaatissa vuodesta 1981 ja toiminut senaatin presidenttinä vuodesta 2002. Hän toimi virkaatekevänä kuvernöörinä 12. tammikuuta – 15. tammikuuta 2002 Christine Todd Whitmanin erottua. Hänestä tuli uudestaan virkaatekevä kuvernööri 15. marraskuuta 2004 Jim McGreeveyn erottua.
Oppimistyyli

Oppimistyyli on yksilön yleinen, tiedostamaton taipumus käyttää tietynlaisia oppimisstrategioita tai opiskelutapoja. Ihmiset jakautuvat oppimistyylimallien mukaan eri tavoilla toimiviin ryhmiin. Yksilöllinen oppimistyyli selvitetään kyselylomakkeella tai psykologisella kokeella. Oppimistyylien lisäksi on tutkittu episteemisiä eli tiedonhankkimistyylejä  sekä kognitiivisia tyylejä. Osa malleista perustuu ajatukseen oppimistyylien biologisesta alkuperästä, toisten mukaan oppimistyyli on ajan myötä muuttuva ja kehittyvä ominaisuus. Oppimistyylejä koskeva teoretisointi ja kategorisointi on myös joissakin lähteissä kyseenalaistettu tieteelliseen tutkimukseen perustumattomana populaaripsykologiana, jonka suosiota levittävät ennen kaikkea sitä hyödyntävät kaupalliset tahot.
Oppimistyyliajattelu on merkittävä suuntaus kasvatusalalla, ja sitä tapaa kaikilla tasoilla lastentarhoista yliopistoihin. Se on myös tuottoisa tahoille, jotka julkaisevat oppimistyylitestejä ja -kirjallisuutta sekä järjestävät työpajoja kasvatusalan ammattilaisille. Suomessa oppimistyylien käyttöä edistää Erilaisten oppijoiden liitto, jonka mukaan oppimisvaikeuksien taustalla on erilainen tapa oppia, hahmottaa ja prosessoida tietoa.
Lukuisiin oppimistyylimalleihin liittyvästä laajasta ja pitkäaikaisesta tutkimuksesta huolimatta oppimistyylien olemassaoloa ja diagnosoitavuutta ei ole osoitettu eikä niiden mukaisen opetuksen tehosta ole saatu luotettavaa näyttöä. Tutkimuksissa on päinvastoin havaittu, että kaikenlaiset oppijat hyötyvät enemmän yhden hyvän opetusstrategian käyttämisestä kuin oppijoiden jakamisesta oppimistyyliryhmiin. Tutkijoiden mukaan erityisesti havaintokanavateoriat lukeutuvat opetusalan "neuromyytteihin", joilla ei ole tieteellistä pohjaa, vaikka monet opettajat uskovat niiden pohjautuvan aivotutkimuksiin.

Oppimistyylit erityisopetuksessa

Erityisopetuksessa on käytetty varsinkin visuaalista, auditiivista ja kinesteettistä oppimistyyliä (VAK) mukailevaa opetusta, josta on tutkimuksessa käytetty termiä modality-based instruction (aistimoodeihin perustuva opetus). Tällaiseen opetukseen kohdistui laajaa tutkimusta 1980-luvun lopulle asti. Menetelmän suosiosta huolimatta eri oppimistyyleihin diagnosoivat menetelmät osoittautuivat epäluotettaviksi. 39 tehdystä kokeesta koostettiin meta-analyysi, joka edusti noin 3 100 koehenkilöä. Keskimääräisellä efektikoolla 0.14 aistimoodeihin perustuva opetus todettiin yhdeksi tehottomimmista menetelmistä, joita erityisopetuksessa on käytetty. Johtopäätöksenä todettiin, että opettajien kannattaa kiinnittää enemmän huomiota opetettavaan asiaan kuin tyyliin.
Oppimistyylien suosio erityisopetuksessa kasvoi 2000-luvun alussa opetushallituksen suositeltua niitä oppimisvaikeuksien hoitoon. Joidenkin oppimistyylimallien tarjoajien mukaan varsinaisia oppimisvaikeuksia ei ole olemassa, vaan oppijoiden kohtaamat vaikeudet johtuvat siitä, ettei heitä opeteta heidän oppimistyylinsä mukaisesti.
Alexius Meinong

Alexius Meinong (17. heinäkuuta 1853 Lemberg (Lviv), Itävalta – 27. marraskuuta 1920 Graz, Itävalta) oli itävaltalainen filosofi, joka on ollut kehittämässä kokeellista psykologiaa.

Elämä

Meinong syntyi Lembergissä, Itävallassa, nykyisessä Lvivissä Ukrainassa. Hän opiskeli Wienissä kymnaasissa ja myöhemmin Wienin yliopistossa, jossa hän luki historiaa ja filosofiaa Franz Brentanon oppilaana. Meinong toimi filosofian professorina Grazin yliopistossa, jossa hän perusti Grazin psykologisen instituutin vuonna 1894 sekä kokeellisen psykologian Grazin koulukunnan.
Meinong toimi hahmopsykologian (gestalt-psykologian) perustajan Christian von Ehrenfelsin sekä Alois Höfler ja Anton Oelzelt-Newin töiden ohjaajana.

Filosofia

Meinong sai paljon vaikutteita brittiläisestä empirismistä. Hän kirjoitti kaksi teosta David Humesta. Ensimmäinen käsitteli tämän abstrahoinnin teoriaa, toinen tämän relaatioteoriaa.
Meinong tunnetaan kuitenkin parhaiten olioteoriastaan (Über Gegenstandstheorie, 1904), joka oli seurausta hänen intentionaalisuutta koskevista ajatuksistaan. Teoria perustui havaintoon siitä, että on mahdollista ajatella jotakin oliota, vaikkei sitä ole olemassa. Koska tällaisiin olioihin voidaan viitata, niillä täytyy olla jonkinlainen olemassaolo. Paikkaa, jossa tällaiset asiat olisivat olemassa, on joskus kutsuttu ”Meinongin viidakoksi”.
Meinongia on usein pidetty eksentrikkona, jonka ajattelu sai monien, kuten Gilbert Rylen, mielestä täystyrmäyksen Bertrand Russellin kuuluisan esseen ”Viittaamisesta” (”On Denoting”) myötä. Russell itse arvosti monia Meinongin töitä. Meinongilaiset, kuten Terence Parsons, Roderick Chisholm ja Karel Lambert, ovat jatkaneet Meinongin ajatusten kehittämistä tai puolustamista.
Kielifilosofiassa Meinong katsoi, että olemassaolo on vain olioiden ominaisuus, aivan kuten väri tai massa.
Hessin laki

Hessin laki on lämpökemiaan kuuluva tulos, jonka mukaan reaktion entalpia saadaan jakamalla reaktio osareaktioihin ja laskemalla yhteen näiden entalpiat. Hessin lain avulla voidaan laskea sellaisia reaktioentalpioita, joita ei pystytä suoraan mittaamaan.
Hessin lakia soveltamalla voidaan selvittää esimerkiksi tuntemattomasta reaktioketjusta koostuvan kokonaisreaktion entalpia, jos löydetään toinen reitti lähtöaineiden ja tuotteiden välille. Esimerkiksi kun hiilihydraatit ja rasvat vapauttavat energiaa elimistössä, ne muuttuvat monivaiheisissa reaktioissa vedeksi ja hiilidioksidiksi. Kokonaisreaktio on kuitenkin sama kuin, jos aineet palaisivat puhtaassa hapessa. Tämä palamisentalpia voidaan mitata ja siten pystytään päättelemään ravintoaineiden energiasisältö.
Hessin laki perustuu siihen, että entalpia on tilan funktio. Tilan funktion muutos riippuu vain alku- ja lopputilasta eikä siitä, miten näiden tilojen välillä kuljetaan. Siten on sama, eteneekö reaktio suoraan vai usean välivaiheen kautta. Entalpian tavoin voidaan laskea yhteen esimerkiksi reaktioiden entropioita ja Gibbsin energioita.

Historia

Hessin laki on nimetty Germain Henri Hessin mukaan. Hän teki mittauksia useilla eri aineilla ja julkaisi lakia koskevat tuloksensa vuonna 1840. Siihen aikaan ei vielä tunnettu energian säilymislakia.
Hess tutki muun muassa rikkihapon neutralointia. Kun tietty määrä rikkihappoa neutraloitiin ammoniakilla, lämpöä kehittyi aina yhtä paljon, tehtiinpä reaktio suoraan tai välivaiheittain. Jos rikkihappoa neutraloitiin täydellisesti ammoniakilla, syntyvä lämpömäärä oli 595,8 yksikköä. Jos taas rikkihappo ensin laimennettiin vedellä suhteessa 1:1, laimenemislämpö oli 77,8 ja neutraloitumislämpö oli 518,9. Kokonaislämmöksi tuli täten 596,7 eli suunnilleen yhtä paljon kuin suoraan neutraloitaessa. Hess teki kokeensa samassa ilmanpaineessa, joten hän pystyi laskemaan lämpömääriä yhteen. Jos paine tai tilavuus ei pysy vakiona, lämpöjä ei voi laskea yhteen. Tällöinkin pätee kuitenkin lain nykyinen muotoilu, jossa lasketaan yhteen entalpioita.
Shire-kreivikunta

Shire-kreivikunta  on epävirallinen nimitys Englannin kreivikunnalle, joka muodostuu useammasta hallintopiiristä mutta ei kuitenkaan ole metropolikreivikunta. Shire-nimitys tulee siitä, että näistä kreivikunnista suurimman osan nimen loppuosa on -shire. Nämä kreivikunnat ovat harvemmin asuttuja kuin metropolikreivikunnat ja useimmat yhtenäishallintopiirit. Kaikissa shire-kreivikunnissa alueellisella hallinnolla on kaksi tasoa: kreivikunta ja hallintopiiri.
BS Zelda

Pelaaminen

BS Zelda on grafiikaltaan ja pelimekaniikaltaan identtinen The Legend of Zeldan kanssa. Pelaajan tehtävänä on pelastaa Prinsessa Zelda ja Hyrulen valtakunta Ganonin vallasta. BS Zeldan maailmankartta poikkeaa alkuperäisestä ja luolastot ovat erilaisia. Pelissä on uusia esineitä ja pelaaja ei ohjaa pelissä Linkiä, vaan Satellaviewiin rekisteröitynyttä hahmoaan. BS Zelda on BS Zelda: Kodai no Sekiban -pelin lisäksi toinen Nintendon Zelda-sarjan peli, joissa pelaaja voi ohjata naispuolista sankaria.
Peli jaettiin neljään viikoittaiseen osaan, jotka pelattiin pelin lähettämisen aikana. Pelilähetyksen ohella tv:n satelliittikanavalla näytettiin peliin liittyvää televisio-ohjelmaa. Tiettyinä kellonaikoina peli keskeytyi muutamaksi minuutiksi pelin juontajan antaessa suullisia pelivinkkejä kaiuttimen välityksellä. Peli pelattiin reaaliajassa, pelin kellon synkronoimana. Pelin näytöllä oli kello, joka tunnin välein laukaisi tietyillä kellonajoilla erityistapahtumia pelimaailmassa. Tapahtumien luonne riippui siitä, kuinka monta Triforcen palasta pelaajalla oli hallussaan.
Suoran lähetyksen avulla tapahtuvan pelikokemuksen takia pelin tarkka emulointi on mahdotonta. Pelistä on saatavilla epävirallisia versioita, joissa satelliitin välityksellä tapahtuvaa vuorovaikutusta vaativat osat on poistettu. Näissä peleissä pelin sankarina toimii tavallisesti Link.
Vesilinna (Riihimäki)

Rakennus

Rakennus suunniteltiin paitsi vesitorniksi, myös näkötorniksi ja alakerroksissa on myös muita käyttötiloja. Vesisäiliö vie rakennuksen5 050 m³:n tilavuudesta vain vajaan viidenneksen. Säiliön alle jäävä tila oli alun perin varattu museokäyttöön ja siellä pidettiin taidenäyttelyitä. Museota ei kuitenkaan tullut ja sittemmin tiloissa on toiminut muun muassa kansalaisopisto. Tornin huipulle avattiin kesäterassi, sinne pääsee hissillä tai portaita pitkin, kunhan kiipeää 168 askelmaa.
Rakennus kohoaa 146,6 metriä merenpinnan yläpuolelle. Tornin korkeus 30 metriä. Vesilinna on edustava esimerkki sotien jälkeisestä suomalaisesta funktionalismista. Rakennuksen ilmavaksi kehuttu kokonaisuus muodostuu selkeistä lasi- ja betonirakenteista, harkituista materiaalivalinnoista sekä onnistuneesta ikkuna-aukotuksesta. Vesitornin julkisivut on muurattu ruotsalaisesta keltaisesta julkisivutiilestä.
Vesitornin vesisäiliö on noin 11 metriä korkea ja jaettu väliseinällä kahteen osaan, joiden yhteinen vesitilavuus on 900 m³.
Vesilinnan rakennesuunnittelija oli insinööritoimisto Rosendahl-Fredriksson ja sen urakoi Oy Concrete Ab. Vesitekniikan suunnitteli Oy Yleinen Insinööritoimisto. Rakennustöt aloitettiin elokuussa 1951 ja vesikatto oli saatu päälle, vesisäiliöt valmiiksi ja sisätyöt käyntiin vielä saman vuoden loppuun mennessä. Vesisäiliöt otettiin käyttöön toukokuussa 1952 ja lopputarkastus pidettiin elokuun 1952 lopussa. Kaiken kaikkiaan vesitorni tuli maksamaan noin 69 miljoonaa markkaa.
Vesilinna saneerattiin vuosina 1993-1994. Saneeraus maksoi 5,4 miljonaa markkaa. Tiilijulkisivu oli rapautunut yläosastaan johtuen vesisäiliöistä peräisin olevasta kosteudesta ja säiliöiden vuodoista. Altaiden seinissä ja niiden alapuolella olevissa betonirakenteissa oli hiushalkeamia ja korroosiovaurioita. Vesilinnan ulkopinnoille oli kerääntynyt jatkuvan kosteuden vaikutuksesta levää. Ruostumisvauriot korjattiin ja halkeamat injektoitiin, muita rakennevaurioita ei ollut. Vesisäiliön ylivuotoputki uusittiin.
Tornin huipulla sijaitseva näköalatasanne on avoinna yleisölle ja siellä toimii vuonna 1997 avattu kahvila Café Bar Torni, joka on auki kesäaikaan. Näköalatasanteelta aukeaa laaja maisema kaupungin yli ja hyvällä säällä tornista avautuu näkymä jopa Hyvinkäälle asti.

Ympäristö

Vuonna 1952 valmistunut vesilinna oli ensimmäinen arkkitehti Yrjö Lindegrenin suunnittelemaan Riihimäen urheilupuistoon valmistuneista rakennuksista. Lindegrenin suunnittelema maauimala valmistui vuonna 1956; Lindegren kuoli ennen uimalan valmistumista ja suunnitelmat teki loppuun arkkitehti Aulis Blomstedt. Vuonna 1967 valmistuneen urheilutalon suunnitteli Raimo S. O. Valjakka ja vuonna 1979 valmistuneen uimahallin Osmo Lappo ja Jussi Suomala. Urheilupuistossa on myös tenniskentät ja koripallokenttä. Riihimäen keskusurheilukenttä on myös urheilupuistossa, kenttä kunnostettiin sotien jälkeen. Urheilupuiston alue perustuu vuonna 1922 valmistuneeseen Otto-Iivari Meurmanin laatimaan Riihimäen asemakaavaan ja kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Kenny Acheson

Alkuvaiheet

Acheson aloitti kilpailijan uransa ajamalla isänsä kilpa-autoja sekä Britannian pikkuformulasarjoissa, joissa hän menestyi hyvin. Hän voitti Formula Ford -sarjan mestaruuden kolmesti ja kilpaili myös Formula 3 ja Formula 2 -sarjoissa, kunnes hänen jalkansa murtuivat Formula 2 -sarjassa.

Siirtyminen urheiluautosarjoihin

Formula 1:sten jälkeen Acheson siirtyi ajamaan CART:ia ja urheiluautosarjoja, joissa hän voitti Japanin urheiluautomestaruuden vuonna 1987. Hän ajoi myös Le Mansin 24 tunnin ajoja Sauberin, Nissanin ja Toyotan autoilla sijoittuen toiseksi vuosina 1989 ja 1992. Acheson lopetti uransa Daytonan 24 tunnin ajojen jälkeen.
Andrew Mangiapane

Andrew Mangiapane (s. 4. huhtikuuta 1996) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hän edustaa NHL-seura Calgary Flamesia, joka varasi hänet kuudennella kierroksella vuoden 2015 varaustilaisuudessa. Mangiapane on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä ja kätisyydeltään left. 58 NHL-runkosarjaottelussa vuosina 2017–2019 hän on tehnyt kahdeksan maalia ja viisi syöttöä eli 13 tehopistettä. Viidessä pelaamassaan pudotuspeliottelussa hän on tehnyt yhden maalin.