google/wiki40b huggingface dataset:
Brittiläisen Antarktiksen alueen lippu

Brittiläisen Antarktiksen alueen lippu on Yhdistyneen kuningaskunnan vaatiman Brittiläisen Antarktiksen merentakaisen alueen tunnus. Se otettiin käyttöön vuonna 1963. Sen mittasuhteet ovat 1:2.
Lipussa on valkoisella pohjalla tangon puoleisessa yläkulmassa Yhdistyneen kuningaskunnan lippu ja liehuvalla puolella Brittiläisen Antraktiksen alueen vaakuna. Vaakunassa on valkoisella kilvellä kolme sinistä aaltoa ja niiden edessä punaisessa, alaspäin osoittavassa kiilassa kultainen soihtu. Vaakunan päällä on kypärä, jonka koristeena on tutkimusalus RRS Discoverya esittävä laiva. Kilvenkannattajina on toisella puolella ruoholla seisova kultainen leijona ja toisella puolella jäällä seisova keisaripingviini. Vaakunan alla on alueen motto ”Research and Discovery”.

Aiemmat liput

Brittiläinen Antarktiksen alue kuului vuosina 1845–1962 Falklandinsaarten alaisuuteen. Alueella oli siten käytössä Falklandinsaarten lippu sen käyttöönottovuodesta 1876 alkaen.

Muut liput

Brittiläisen Antarktiksen alueen lipusta on käytössä kaksi muuta versiota: hallituslippu sekä komissaarin lippu. Hallituslipun pohja on valkoisen sijasta laivastonsininen, ja vaakunakokonaisuuden sijasta liehuvalla puolella on pelkkä vaakunakilpi. Hallituslippua käyttävät alukset, jotka tekevät työtä alueen hallinnolle. Komissaarin lippu on Yhdistyneen kuningaskunnan lippu, jonka keskellä on seppeleen reunustamassa valkoisessa ympyrässä Brittiläisen Antarktiksen alueen vaakuna.
Ihmisaalto

Ihmisaalto on sodankäynnissä jalkaväen tekemä suora hyökkäys vihollisen puolustusasemiin. Hyökkäyksessä joukot etenevät kohti puolustajaa ilman suojaa suurissa osastoissa luottaen lukumääräiseen ylivoimaan sekä ihmisaallon liikevaikutukseen. Ihmisaaltotaktiikka saattaa johtaa suuriin tappioihin hyökkäysryhmityksen altistuessa vihollisen asevaikutukselle. Ihmisaaltohyökkäys on tyypillinen huonosti varustautuneen, huonosti koulutetun tai yksinomaan lukumääräiseen ylivoimaansa luottavan armeijan taktiikka. Se on taktiikkana hyvin vanha, ja antiikin barbaarikansojen sotalaumahyökkäykset Rooman legioonia tai hellenistisiä falangeja vastaan voidaan rinnastaa ihmisaaltoihin.

Ihmisaalto

Ihmisaallon eräs määritelmä on suuren tiheän jalkaväkiosaston tekemä hyökkäys, jota ei yritetäkään naamioida tai suojata. Hyökkäys suoritetaan usein suurella, lähinnä vain lähitaisteluun varustetulla sotilasjoukolla suorana rintamahyökkäyksenä vihollisen puolustusasemiin. Hyökkäystä saattaa edeltää tulivalmistelu, jonka jälkeen jalkaväki ryntää kohti vihollista, pyrkien lähitaisteluun vihollisen kanssa. Ihmisaaltohyökkäyksen onnistuminen vaatii hyökkääjältä nopeutta ja riittävän määrän sotilaita on päästävä vihollisen asemiin ennen vastatoimia. Ihmisaaltotaktiikka vaatii johtoa, joka kykenee hallitsemaan ja motivoimaan siihen osallistuvan aseellisen joukon.
HMS Abercrombie (1915)

Taustaa ja valmistus

Bethlehem Steelin Charles M. Schwab tarjosi 3. marraskuuta 1914 amiraliteetin ensimmäiselle merilordille Winston Churchillille käyttöön neljä neljäntoista tuuman 45 pituuskaliiperin BL Mk II kaksoistykkitornia, jotka oli tilattu Kreikan laivaston Salamista varten. Torneja ei kuitenkaan voitu toimittaa brittien kauppasaarron vuoksi saksalaiselle telakalle. Kuninkaallinen laivasto suunnitteli torneja varten monitoriluokan, joka oli suunniteltu nimenomaan rannikkomaalien tulittamiseen.
Aluksen köli laskettiin 12. joulukuuta 1914 Belfastissa nimellä  HMS Admiral Farragut, mikä oli kunnianosoitus Yhdysvaltain laivaston amiraali David Farragutille. Alus laskettiin vesille 15. huhtikuuta 1915. Yhdysvaltain ollessa edelleen puolueeton alus nimettiin uudelleen 31. toukokuuta palvelukseen otettaessa HMS M1:ksi ja edelleen 19. kesäkuuta HMS General Abercrombieksi. Lopulta 21. kesäkuuta aluksen nimeksi tuli HMS Abercrombie.

Palvelus

Abercombie lähti 24. kesäkuuta risteilijä HMS Theseuksen saattamana ja hinaamana Dardanelleille tukemaan Gallipolin taistelua. Se saapui 12. heinäkuuta Kephaloon, jossa siitä tehtiin tukevien joukkojen lippulaiva ja alus siirtyi tulittamaan turkkilaisten asemia. Alukseen tuli lukuisia osumia, mutta se ei vaurioitunut pahoin. Alus muodosti syyskuussa sisaralustensa kanssa erityislaivueen 1. viirikön. Cape Hellesin evakuoinnin jälkeen tammikuussa 1916 alus siirrettiin Imbrosiin, josta käsin se toisinaan tulitti turkkilaisten asemia.
Toukokuussa alus oli Maltalla huollettavana, jonka jälkeen se palasi Imbrokseen. Alus osallistui lokakuussa Salonikan rintaman taisteluihin, joiden päätyttyä se tuki maajoukkoja useissa kohteissa Egeanmeren rannikolla ennen paluutaan Kephaloon alkuvuodesta 1917. Alus oli jälleen toukokuussa 1917 huollettavana Maltalla ja taas vuotta myöhemmin, jolloin sen tykit vaihdettiin. Näinä viimeisinä vuosina alus ei juurikaan osallistunut taistelutoimiin. HMS Endymionin upottanut sukellusvene oli lähellä upottaa myös HMS Abercrombien elokuussa 1918. Aselevon astuttua voimaan alus purjehti Dardanellien läpi Mustallemerelle.
Alus palasi helmikuussa 1919 Britanniaan. Se siirtyi huhtikuussa Imminghamiin odottamaan poistoa. Alus poistettiin palveluksesta toukokuussa samana vuonna ja riisuttiin aseista Portsmouthissa kesäkuussa 1920. Alus myytiin romutettavaksi toukokuussa 1921, mutta se säilyi edelleen reservissä. Alus myytiin uudelleen 25. kesäkuuta 1927 romutettavaksi Wardille Inverkeithingiin.
Salamanca

Ilmasto

Salamancassa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan viileän ja kuivan kesän valimerenilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 12 °C ja keskimääräinen sademäärä 410 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 22 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 4 °C. Sateisin kuukausi on joulukuu, jolloin sataa keskimäärin noin 50 millimetriä. Elokuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 11 millimetriä.

Historia

Salamancan ryösti jo Hannibal 217 eaa. Roomalainen Salamantica kasvoi Astorgasta Sevillaan kulkevan hopeatien (esp. Ruta de la Plata) varteen joen ylityspaikalle.
Salamancasta tuli piispanistuin 600-luvulla, mutta piispa vietti muslimivalloituksen ajan Oviedossa. Kristittyjen uudelleenasutus alkoi 1087. Alfonso IX perusti Salamancan yliopiston 1218. Teresa Ávilalainen perusti karmeliittaluostarin 1570. Vuoden 1812 Salamancan taistelu oli vakava tappio ranskalaisille ja Salamancalle, jonka länsipuoli tuhoutui pahasti.
Merkittäviin nähtävyyksiin kuuluvat romaaninen katedraali, jonka rakentaminen aloitettiin noin 1140, ja uusi katedraali, jonka rakentaminen aloitettiin 1513 ja päättyi 1700-luvulla. Salamancan yliopisto perustettiin vuonna 1218, ja se on yksi Euroopan vanhimmista. Yliopiston päärakennus valmistui vuosina 1415–1433. 
Kuningas Filip V:n määräyksestä vuonna 1729 Alberto Churriguera suunnitteli Plaza Mayorin, joka valmistui vuonna 1755.
Salamanca liitettiin vuonna 1998 UNESCOn maailmanperintöluetteloon ja se oli Euroopan vuoden 2002 kulttuuripääkaupunki Bruggen kanssa.
Anconan maakunta

Ancona (ital. Provincia di Ancona) on maakunta Marchen alueella, keskisessä Italiassa. Myös sen pääkaupunki on nimeltään Ancona. Maakunnan pinta-ala on 1 940 km², ja vuoden 2015 lopulla siellä oli yhteensä 477 892 asukasta. Maakunnassa on 47 kuntaa.
Kenneth McKellar (laulaja)

Kenneth McKellar (23. kesäkuuta 1927 – 9. huhtikuuta 2010) oli skotlantilainen laulaja, äänialaltaan tenori. Hän syntyi Paisleyssa ja alkoi perheen vaikutuksesta jo pienenä lapsena ihaillen kuunnella suuria oopperalaulajia, kuten Peter Dawsonia.
McKellar alkoi opiskella Aberdeenin yliopistossa metsäalaa, mutta syventyi tuona aikana myös musiikkiin niin antaumuksella, että sai Caird-stipendin. Sen turvin hän opiskeli neljän vuoden ajan Lontoon Royal College of Musicissa. Alun alkaen McKellar lauloi oopperaa. Vaikka hän ei oopperassa erityisen hyvin viihtynyt, hän loi laulajana menestyksekkään uran ja levytti pitkään Deccalle. Levytetyn tuotannon joukossa on muun muassa Robert Burnsin lauluja.
McKellar oli monipuolinen muusikko, jonka ohjelmistoon kuului klassisia teoksia, kansanlauluja ja viihdemusiikkia. Hän edusti vuonna 1966 Yhdistynyttä kuningaskuntaa Eurovision laulukilpailuissa kappaleella ”A Man Without Love”.
Ranskan tulva 2018

Ranskan tulva 2018 aiheutti tuhoa Lounais-Ranskassa Auden departementissa Occitanien alueella.

Tulva

Tulva tapahtui 15. – 16.lokakuuta 2018 Audejoen vesistön varrella. Tuolloin alueella satoi vettä kuudessa tunnissa seitsemän kuukauden sademäärä, korkeimmillaan 295 millimetriä. Ranskan ilmatieteen laitos antoi tuolloin Auden departementiin harvinaisen punaisen varoituksen hyvin vaarallisesta säästä, mutta kaikki paikalliset asukkaat eivät saaneet varoitusta ajoissa. Poikkeuksellinen sademäärä sai joet hetkessä tulvimaan, ja vesi kohosi taloihin ja pyyhkäisi autoja mukaansa. Useat kylät jäivät eristyksiin. Ranskan tulvaseurannan Vigicruen mukaan maassa on viimeksi koettu yhtä raju tulva vuonna 1891. Rankkasateet ovat alueella yleisiä alkusyksystä, mutta Ranskan ilmatieteen laitoksen mukaan Välimeren poikkeuksellisen korkea lämpötila saattoi vahvistaa sadetta. Kesä 2018 oli kuumin Ranskassa koko sen mittaushistorian, eli vuodesta 1900 lähtien.

Tuho

Trèbesin kaupunki koki erityisen pahoja tuhoja, koska se sijaitsee Audejoen, ja sen sivujoen haarassa ja lisäksi kanava Canal du Midi kulkee sen läpi. Lisäksi suurta tuloa kokivat Conques-sur-Orbielin, Villegailhencin ja Villardonnelin kylät. Keskiviikkona 17. lokakuuta tiedettiin 13 henkilön menehtyneen ja tuhansia ihmisiä oli evakuoitu.
Gabriel Özkan

Gabriel Özkan (s. 23. toukokuuta 1986 Tukholma) on keskikentällä pelaava ruotsalainen jalkapalloilija. Hän liittyi AIK Fotbolliin kesällä 2006 pelattuaan sitä ennen vuodesta 2004 IF Brommapojkarnassa. Hän debytoi Ruotsin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa 14. marraskuuta 2006 pelaamalla Ranskaa vastaan. Özkan kuului Allsvenskanin ja Jalkapallon Ruotsin cupin voittajiin 2009, kuten myös Ruotsin supercupin voittajiin 2010. Loukkaantumiset ovat kuitenkin varjostaneet hänen uraansa.
Itä-Häme (1904–1906)

Itä-Häme oli Heinolassa vuosina 1904–1906 ilmestynyt sanomalehti.
S. W. Cornér ja Kuuno Bäckman perustivat Itä-Hämeen vuonna 1901 lakanneen Jyrängön korvaajaksi. Sen linjana oli kristillisyys, isänmaallisuus ja edistyksellisyys. Vuonna 1906 Itä-Häme yhdistettiin vanhasuomalaiseen Lahteen.
Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 1500 kappaletta vuonna 1906. Sen vastaavana toimittajana oli Kuuno A. Bäckman (Talvioja).
Thule

Ultima Thule (myös Thula, Thyle ja Tile) on antiikin aikaisena ja keskiaikaisena käsitteenä "äärimmäinen pohjoisessa sijaitsevaa alue, saari tai maa". Se on useimmiten tarkoittanut Skandinavian niemimaata, mutta joissakin yhteyksissä ilmeisesti myös Islantia, Huippuvuoria tai jopa Grönlantia. Nimeä käytti tiettävästi ensimmäisenä kreikkalainen tutkimusmatkailija Pytheas. Lennart Meri on arvellut, että Pytheaan tarkoittama Thule olisikin ollut Saarenmaa ja siellä oleva Kaalijärvi.

Historia

Ensimmäinen Ultima Thule -nimitystä käyttänyt oli tiettävästi 300-luvulla eaa. Massalian (nykyinen Marseille) siirtokunnassa elänyt kreikkalainen tiedemies Pytheas. Pytheas teki tutkimusmatkan Länsi- ja Pohjois-Euroopassa, mutta hänen tekemänsä matkakuvaus tästä tutkimusmatkasta on hävinnyt. Siitä on kuitenkin säilynyt otteita muissa teoksissa. Niissä Pytheas mainitsee Thuleksi nimittämänsä maan, joka hänen kuvauksensa mukaan sijaitsi Britannian pohjoispuolella noin kuuden purjehduspäivän päässä lähellä jäätynyttä merta. Pytheaksen kuvauksen mukaan aurinko paistoi Thulessa läpi vuorokauden. Ilmeisesti hän myös uskoi Thulessa olevan ihmisasutusta. Tästä syystä Pytheaksen arvellaan tarkoittaneen Shetlandsaaria, Orkneysaaria tai Norjaa. Thule liitettiin kuitenkin Islannin löytymisen yhteydessä Islantiin, mutta siellä ei vielä Pytheaksen aikaan ollut ihmisasutusta. Ennen tarkempaa tietoa pohjoisista alueista Pytheaksen kuolemaa seuranneiden vuosisatojen aikana hänen kertomustaan Thulesta pidettiin Välimeren alueen vaikuttajien joukossa epäuskottavana pääasiassa vuorokauden läpi paistavan auringon takia.
Luca Sbisa

Ura

Sbisan kasvattajaseura on EV Zug. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä jo 16-vuotiaana kaudella 2006–2007, jolloin Sbisa edusti EHC Seeweniä Sveitsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla 1. ligassa. Hän pelasi samalla kaudella myös ensimmäiset pääsarjaottelunsa Nationalliga A:ssa, jossa Sbisa edusti kasvattajaseuraansa EV Zugia seitsemän runkosarjaottelun sekä yhden playoff-ottelun verran.
Kesällä 2007 WHL-joukkue Lethbridge Hurricanes varasi Sbisan 68. pelaajana CHL Import Draftissa. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2007–2008. Sbisa oli tehoilla 6+27=33 joukkueen toiseksi tehokkain puolustaja Ben Wrightin jälkeen. Hän oli Red Deer Rebelsin Juraj Valachin kanssa WHL:n toiseksi tehokkain eurooppalaispuolustaja Saskatoon Bladesin Jyri Niemen jälkeen.
Ensimmäisen WHL-kautensa jälkeen Sbisa varattiin Philadelphia Flyersiin ensimmäisellä kierroksella numerolla 19 NHL:n varaustilaisuudessa 2008. Hän teki joukkueen kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen lokakuussa 2008. Sbisa pelasi kauden 2008–2009 aikana 39 NHL-ottelua tehoin 0+7=7. Hän palasi kesken kauden takaisin Hurricanesiin, jota hän edusti loppukauden ajan. Sbisa kuitenkin nähtiin Flyersin paidassa vielä yhdessä playoff-ottelussa keväällä 2009. Hän pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua AHL-joukkue Philadelphia Phantomsissa.
Sbisa oli osa suurta Chris Pronger -kauppaa, joka tehtiin ennen NHL:n varaustilaisuutta 2009. Sbisa kaupattiin Joffrey Lupulin sekä vuosien 2009 ja 2010 ensimmäisen kierroksen varausvuorojen kanssa Anaheim Ducksiin vaihdossa Prongeriin ja Ryan Dingleen. Sbisa aloitti kauden 2009–2010 Ducksissa, mutta hän palasi taas WHL:ään kahdeksan pelaamansa ottelun jälkeen. Tammikuussa 2010 Sbisan WHL-seura vaihtui Lethbridge Hurricanesista Portland Winterhawksiin.
Kauden 2010–2011 Sbisa aloitti Anaheim Ducksissa. Kauden aikana hän pystyi vakiinnuttamaan paikkansa joukkueen kokoonpanossa. Kauden jälkeen hänet palkittiin 4-vuotisella, 8,7 miljoonan dollarin jatkosopimuksella.
Vuoden 2014 NHL-varaustilaisuudessa Sbisa kaupattiin yhdessä Nick Boninon sekä 1. ja 3. kierroksen varausvuorojen kanssa Anaheim Ducksista Vancouver Canucksiin vaihdossa Ryan Kesleriin ja 3. kierroksen varausvuoroon vuoden 2015 varaustilaisuudessa.

Maajoukkue

Sbisa edusti Sveitsiä Vancouverin olympiakisoissa 2010 ja vuoden 2011 MM-kilpailuissa. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2008 ja 2010. Vuoden 2010 turnauksessa Sbisa toimi Sveitsin kapteenina. Tuolloin joukkue sijoittui neljänneksi.
Atos Wirtanen

Atos Kasimir Wirtanen (27. tammikuuta 1906 Saltvik – 10. maaliskuuta 1979 Helsinki) oli suomenruotsalainen vasemmistointellektuelli, toimittaja, kansanedustaja (1936–1953) ja kulttuurikriitikko. 
Wirtasen vanhemmat olivat maanviljelijä Karl Robert Wirtanen ja Eva Amanda Lundelin. Hän kävi kansakoulun ja Maarianhaminan käsityöläiskoulun 1916–1917. Wirtanen oli latojaoppilaana ja kirjaltajana Åland-lehdessä Maarianhaminassa 1919–1924. Sen jälkeen hän oli jonkin aikaa maanviljelijänä ja puutarhatyöntekijänä, kunnes muutti Helsinkiin 1926. Wirtanen toimi vuoteen 1936 saakka kirjaltajana ja oli samaan aikaan myös Arbetarbladet-lehden avustajana. Hänestä tuli Arbetarbladetin toimittaja 1936 ja päätoimittaja 1940. Hänet erotettiin lehdestä 1941. Jatkosodan aikana hän oli yksi rauhanopposition jäsenistä. 
Sodan jälkeen Wirtanen palasi 1945 kahdeksi vuodeksi Arbetarbladetin palvelukseen, mutta hänet erotettiin uudelleen 1947. Wirtanen oli sitten Kontakt-lehden toimittajana 1947 ja Ny Tidin päätoimittajana 1947–1953. 1950-luvulla hän oli vielä Viikon Postin toimittajana 1955 ja Päivän Sanomien toimittajana 1958.
Wirtanen nousi eduskuntaan SDP:n listoilta, mutta vuonna 1946 hän loikkasi Suomen kansan demokraattisen liiton (SKDL) eduskuntaryhmään. Wirtanen siirtyi samalla Sosialistiseen yhtenäisyyspuolueeseen (SYP), jonka puheenjohtajaksi hän nousi 1948. Wirtanen riitaantui 1950-luvulla SKDL:n kanssa, ja hän johdatti myös SYP:n ulos liitosta 1955.
Atos Wirtanen oli Tove Janssonin rakastettu ja avopuoliso 1940-luvulla ja esikuva tämän Nuuskamuikkunen-hahmolle, jonka vihreä hattu on lainattu Wirtaselta. Wirtasen ideasta Tove Jansson ryhtyi tekemään muumisarjakuvia, joista ensimmäiset julkaistiin lokakuussa 1947 Wirtasen päätoimittamassa Ny Tidissä. Sarja jouduttiin kuitenkin keskeyttämään suunniteltua aikaisemmin lukijoiden kritisoitua sitä ja etenkin Muumipappaa porvarillisista sympatioista.
Wirtanen julkaisi muistelmat Pimeitä voimia vastaan (Aalto 1964) ja Poliittiset muistelmat (Otava 1972). Hän julkaisi myös useita aforismikokoelmia sekä muita kaunokirjallisia teoksia.
Vuonna 1954 Wirtanen avioitui tanssitaiteilija Irja Hagforsin kanssa.
Filomela

Filomela (muinaiskreikaksi Φιλομήλα) oli kreikkalaisessa mytologiassa Ateenan kuninkaan Pandion I:n ja Zeuksippen tytär sekä Proknen sisar.
Tereus, Traakian kuningas ja Proknen puoliso, oli lupautunut matkustamaan Ateenaan ja ottamaan mukaansa Filomelan vierailemaan Traakiassa. Hän kuitenkin alkoi himoita vaimonsa sisarta, mutta tämä ei suostunut hänen ehdotuksiinsa lahjoista ja huomionosoituksista huolimatta. Viimein he nostivat purjeet ja palasivat takaisin Traakiaan, mutta alusten rantauduttua Tereus veikin Filomelan metsässä olleeseen mökkiin ja pahoinpiteli ja makasi tämän väkisin. Pelätessään Filomelan kertovan tapahtuneesta hän vielä leikkasi Filomelan kielen poikki ja piti tätä vankinaan. Vaimolleen hän kertoi Filomelan kuolleen. Vuoden kuluttua Filomela kuitenkin kutoi kankaan, jossa hän kertoi tapahtuneen ja sai sen toimitettua sisarelleen. Kostoksi sisarensa kohtelusta Prokne tappoi oman ja Tereuksen pojan Ityksen ja syötti tämän ruumiin miehelleen. Kun Tereus sai tietää, mitä oli tapahtunut, hän alkoi jahdata sisaruksia kirves aseenaan, mutta tällöin jumalat muuttivat kaikki kolme linnuiksi: Tereuksesta tuli harjalintu, Proknesta satakieli, joka laulaa suruisasti poikansa kuolemaa, ja Filomelasta pääskynen, joka kielensä menettäneenä ei pysty laulamaan vaan ainoastaan sirkuttamaan. Roomalaisten runoilijoiden aikana sisarusten lajit vaihtuivat, ja Proknen kerrottiin muuttuneen pääskyseksi ja Filomelan satakieleksi. Samoin Tereuksen ase muuttui miekaksi, jota verrattiin satakielen nokkaan.
Coffy

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo Coffyn tarjoavan paljon paljasta pintaa ja väkivaltaa. Hän antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Induktiolämmitys

Induktiolämmitys on resistiivisiin ja magneettisiin tehohäviöihin perustuva tapa kuumentaa magneettisista metalleista muodostuvia kappaleita.

Käyttö

Induktiolämmitystä käytetään muun muassa sulatuksessa, induktioliesissä, lämpökäsittelyssä ja kappaleen kuumentamisessa ennen karkaisua.
Oskar Kokoschka

Oskar Kokoschka [kokoška] (1. maaliskuuta 1886 Pöchlarn, Itävalta-Unkari – 22. helmikuuta 1980 Montreux, Sveitsi) oli itävaltalaissyntyinen taidemaalari, joka tuli tunnetuksi ekspressionistisilla muotokuvillaan ajan merkkihenkilöistä. 
Kokoschka haavoittui ensimmäisessä maailmansodassa. Kansallissosialistisen Saksan johto piti hänen tuotantoaan  rappiotaiteena, ja hän pakeni vuonna 1934 Prahaan. Hänestä tuli vuonna 1946 Britannian kansalainen ja Itävallan jälleen vasta vuonna 1978. Hän kävi Yhdysvalloissa 1947 ennen asettumistaan Sveitsiin, jossa hän asui huomattavan osan elämästään. 
Kokoschkalla oli intohimoinen ja ajoittain myrskyisä suhde Alma Mahleriin. Hänen myöhemmässä tuotannossaan on impressionismin piirteitä. Hän oli myös tunnustettu kirjailija ja julkaisi muun muassa muistelmansa. Kokoschkalle myönnettiin Erasmus-palkinto vuonna 1960. Hän kuoli Sveitsissä vuonna 1980.
Theodor Tallqvist (lääkäri)

Theodor Waldemar Tallqvist (7. kesäkuuta 1871 Hausjärvi – 24. kesäkuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, Helsingin yliopiston sisätautien professori 1910–1927. Hän tutki erityisesti veritauteja. Hän kehitti 1899 Tallqvistin skaalan, joka on veren hemoglobiinipitoisuuden pikamääritysmenetelmä ja joka levisi käyttöön ympäri maailman.
Tallqvistin isä oli rautatieinsinööri Henrik Theodor Tallqvist.
Atte Kiskola

Atte Kiskola (s. 12. huhtikuuta 1992) on suomalainen ampumahiihtäjä. Hän edustaa Ahveniston Ampumahiihtäjiä. Hän on voittanut vuosina 2013 ja 2014 miesten SM-hopeaa, vuonna 2013 alle 21-vuotiaiden SM-kultaa yhteislähdössä ja viestissä. Lisäksi Kiskola on voittanut vuonna 2013 rulla-ampumahiihdossa takaa-ajon kultaa ja pikakilpailun hopeaa. Vuonna 2012 hän voitti SM-kultaa normaalimatkalta, pikakilpailusta ja alle 21-vuotaiden viestistä. Pronssia hän voitti samoissa kilpailuissa yhteislähdöstä sekä miesten viestistä. 
Atte Kiskolaa valmentaa Kimmo Kouru. Kiskola toimii myös itse valmentajana kilpailemisen ohella pikkusiskolleen Auli Kiskolalle.
Paavali IV

Paavali IV (28. kesäkuuta 1476 – 18. elokuuta 1559), syntymänimeltään Giovanni Pietro Carafa oli paavina 23. toukokuuta 1555 – 18. elokuuta 1559.
Hän oli napolilaisen ylhäisen perheen poika, joka toimi paavin lähettiläänä Englannissa ja Espanjassa, Vuonna 1536 hänestä tuli kardinaali ja Napolin arkkipiispa, ja hän sai tehtäväkseen organisoida Italian inkvisition tehokkaammaksi. 
Paaviksi noustessaan hän oli jo varsin iäkäs, ja olisi voinut kieltäytyä terveyssyistä. Sanotaan että hän hyväksyi nimityksen koska Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan Kaarle V oli sitä vastaan.
Paavali IV:llä oli huomattavan juutalaisvastaiset mielipiteet. Hän rakennutti Rooman gheton, määräsi juutalaiset palaamaan sinne lukkojen taakse yöksi ja käyttämään vaatteissaan erityisiä tunnusmerkkejä gheton ulkopuolella liikkuessaan.
Mia Hafrén

Mia Johanna Hafrén (s. 4. maaliskuuta 1974) on suomalainen näyttelijä ja laulaja. Koulunsa hän kävi Loviisassa ja valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 1997. Valmistumisensa jälkeen hän sai kiinnityksen Åbo Svenska Teaterniin, mutta jättäytyi freelanceriksi vuoden kuluttua.
Näyttelijänä Mia Hafrén muistetaan erityisesti Yle TV1:n sarjasta Tahdon asia, jossa hänellä oli rooli Susanna Rouhialana. Toinen merkittävä rooli oli Yle TV2:n historiallinen draamasarja Hovimäki, jossa hän esitti Vava Lindhofia.
Mia Hafrén on myös laulaja a cappella -yhtyeessä Fork, jossa hän käyttää taitelijanimeä Ms. Chiq LaDesire.
Brittiläinen II armeijakunta

Napoleonin sodat

Koottaessa Napoleonin vastaista armeijaa Belgiaan keväällä 1815 Wellingtonin herttua perusti armeijakunnan, joka koostui brittien alaisuudessa palvelevista hannoverilaisista, hollantilais-belgialaisista sekä saksalaisista joukoista. Muodostamisen syynä oli sijoittaa heikompien joukkojen täydennykseksi sotakokemusta omaavia joukkoja. Armeijakunnan komentajaksi määrättiin lordi Hill.
Armeijakuntaa ei käytetty kuitenkaan yhtymänä, vaan divisioonittain tai jopa pienempinä osastoina. Vasta Waterloon taistelun päätyttyä ja aloitettaessa marssi syvemmälle Ranskaan armeijakunnat olivat yhtyminä.

Ensimmäinen maailmansota

Elokuun 1914 liikekannallepanossa päätettiin siirtoarmeijasta muodostaa Ranskan mallin mukaisesti kaksi divisioonaisia armeijakuntia, mutta armeijaan kuului ainoastaan yksi armeijakunnan esikunta. Kaksi puuttuvaa armeijakunnan esikuntaa luotiin.
II Armeijakunta lähti vielä elokuussa Ranskaan komentajanaan Sir James Grieson, joka kuoli jo 17. elokuuta junassa matkalla rintamalle. Uudeksi komentajaksi määrättiin Sir Horace Smith-Dorrien, joka vastaanotti uuden yhtymänsä 21. elokuuta Bavaissa.
Yhtymä osallistui ensimmäisen kerran sotatoimiin Monsin taistelussa 23. elokuuta, minkä jälkeen se palveli länsirintamalla koko sodan ajan osallistuen muun muassa Sommessa käytyyn Bazentinin laakson taisteluun 14.–17. heinäkuuta 1916.

Toinen maailmansota

Armeijakunnan ensimmäinen tehtävä toisessa maailmansodassa oli osallistua Ranskaan lähetettyyn Brittiläiseen siirtoarmeijaan komentajanaan kenraaliluutnantti Alan Brooke. Ranskassa armeijakuntaan kuuluivat 3., 4. ja 5. jalkaväkidivisioona sekä myöhemmin myös 50. (Northumbrian) jalkaväkidivisioona. Armeijakunta osallistui muiden mukana etenemiseen Belgiaan, mutta saksalaisten onnistuttua saarrostuksessa, se evakuoitiin Dunkerquesta. Armeijakunta toimi kotisaarella vuoden 1944 alkuun, jolloin se lakkautettiin, mutta sitä käytettiin nimellisenä organisaationa sodan loppuun saakka eri operaatioissa.