google/wiki40b huggingface dataset:
The Origin and Development of the Moral Ideas

The Origin and Development of the Moral Ideas on suomalaisen sosiologin Edvard Westermarckin pääteos, moraalin evoluutioteoreettista taustaa käsittelevä sosiaaliantropologinen ja filosofinen yleisesitys, joka ilmestyi kahdessa osassa englanniksi vuosina 1906 ja 1908. Sen ensimmäinen osa on suomennettu nimellä Moraalin synty ja kehitys. Teos on yksi tieteenalansa klassikkoja, vaikka sen sisältöä pidetään nykyään vanhentuneena. Westermarck oli ensimmäinen laajoja kenttätutkimuksia tehnyt sosiaaliantropologi, joka vietti muun muassa vuosia tutkimustyössä Marokossa.
The Origin and Development of the Moral Ideas on yleisesitys moraalikäsitysten historiasta ja alkuperästä. Sen pääaineistona ovat sosiaaliantropologiset tutkimustiedot ja konkreettisia esimerkkejä on runsaasti, mutta teoksen ote on enemmän moraalifilosofinen kuin Westermarckin aiemmissa teoksissa. Teos sisältää perusteellisimman esityksen Westermarckin eettisen relativismin teoriasta, jonka mukaan moraali on aina yksilöllistä ja suhteellista eikä yleispäteviä moraalisääntöjä voi olla olemassa. Ympäristön antamat palkinnot (hyväksyntä) ja rangaistukset (paheksunta) määräävät sen, minkälaisia tekoja yksilö oppii pitämään hyvinä tai pahoina. Moraalin pohjana ovat niin sanotut korvauksen tunteet (retributive emotions), jotka ovat kehittyneet biologisten vaistojen pohjalta. Siveelliset arvostelmat ovat merkityksellisiä vain kunkin yhteisön omaksumien sääntöjen piirissä, ja yhteisön säännöt taas kehittyvät evoluution kautta sellaisiksi, että ne parhaiten tukevat yhteisön olemassaoloa. Ihmiskunnan rationaalisuuden kehittyessä siveelliset tunteet ovat alkaneet kohdistua yhä enemmän tekojen motiiveihin itse ulkoisten tekojen sijasta.
Teoksen lähtökohtana olevaa vertailevaa metodia on myöhemmin arvosteltu, koska Westermarckin katsottiin tehneen liian rohkeita johtopäätöksiä pelkästään vertailemalla irrallisia detaljitietoja eri kulttuurien ja kansojen tavoista. Aikalaisista muun muassa Émile Durkheim kritisoi teosta tästä. Myöhemmin vertaileva metodi onkin hylätty sosiaaliantropologisessa tutkimuksessa.
Englanniksi julkaistu The Origin and Development of the Moral Ideas käännettiin välittömästi saksaksi, pian ruotsiksi ja vuosina 1928–1929 myös ranskaksi. Sitä ei ole koskaan suomennettu kokonaan. Emerik Olsoni ryhtyi suomentamaan ensimmäistä osaa ruotsin kielestä vuonna 1916, mutta sai vuoteen 1920 mennessä käännettyä vain 13 ensimmäistä lukua. WSOY julkaisi Olsonin suomennoksen vuonna 1933 nimellä Moraalin synty ja kehitys I: Siveelliset yleiskäsitteet.
Veyrier

Maantiede

Veyrier sijaitsee Genevenjärven lounaispuolella ja Geneven eteläpuolella. Kaupunki rajoittuu pohjoisessa Arvejokeen. Sen naapurikaupunkeja pohjoisessa ovat Geneve ja Carouge, idässä Veyrier rajoittuu Ranskaan.
Windows Firewall

Historia

Windows XP sisälsi "Internet Connection Firewall" -komponentin, mutta se oli automaattisesti poissa päältä, koska sen taaksepäinyhteensopivuudesta ei ollut tarpeeksi tietoa. Blaster- ja Sasser-madot hyödynsivät palomuurin puutetta päästen suojaamattomiin Windows-tietokoneisiin 20 minuutissa. Näiden ja muiden esiin tulleiden uhkien johdosta Windows päätti ottaa askeleen kohti käyttöjärjestelmän turvallisempaa käyttöä muuttamlla Internet Connection Firewallin uudelle nimelle Windows Firewall ja asettamalla sen vakiona aktiiviseksi Windows XP SP2 -tietokoneissa.
Windows XP:n palomuuri pystyy estämään vain sisääntulevat yhteydet, ei ulospäin meneviä. Se ei myöskään pysty valvomaan IPv6-liikennettä.
Windows Vistan mukana tullut palomuuri korjasi suuresti edellisen puutteita ja paransi asetuksia myös yrityksien tarpeisiin. Windows 7:n palomuuri toi muun muassa aktiiviset profiilit.
Driftin’ Slim

Driftin' Slim (oik. Elmon Mickle, s. 24. helmikuuta 1919, Keo, Arkansas – k. 15. syyskuuta 1977, Los Angeles, Kalifornia oli yhdysvaltalainen yhden miehen orkesterina esiintynyt blueslaulaja, huuliharpisti ja kitaristi. Hän levytti Driftin' Slim nimen lisäksi myös omalla oikealla nimellään ja taiteilijanimellä Model "T" Slim. Hänen levyjään ovat julkaisseet muun muassa Modern, RPM, Blue Horizon, Styletone, Milestone, Kent, ja Flyright.
Nuori Mickle kiinnostui huuliharpun soittamisesta seurattuaan John Lee "Sonny Boy" Williamsonin ja Yank Rachellin esiintymistä. Sonny Boy opetti Micklelle huuliharpunsoiton alkeet. 1940-luvun puolivälissä hän keikkaili paikallisesti yhdessä Sonny Boy Williamson II:n ja rumpali Peck Curtisin kanssa. Vuonna 1951 hän perusti ensimmäisen yhtyeensä paikallisten soittajien Baby Face Turnerin ja Junior Brooksin kanssa. Samana vuonna ilmestyi ensimmäinen levy Modern-levymerkille: "My Little Machine"/"Down South Blues" (osa kopioista oli luultavasti nimellä Driftin' Smith).
Vuoteen 1957 mennessä Mickle oli muuttanut Los Angelesiin, jossa hän soitti yhden miehen yhtyeenä huuliharppua, rumpuja ja kitaraa. Hän levytti harvakseltaan sekä omalle että muiden levymerkeille. Yksi levyistä ilmeistyi nimellä "Elmon Mickle & His Rhythm Aces" ja yhden hän teki Ernie Pruittin kanssa.
1960-luvun puolivälissä "folkbuumin" myötä Driftin' Slim "löydettiin uudelleen". Vuosina 1966–1967 hän julkaisi useita singlejä Model "T" Slim -nimellä. Vuosikymmenen lopulla ilmestyi myös Milestone-merkillä albumi Driftin' Slim & His Blues Band: Somebody Hoo-Doo'd The Hoo-Doo Man. Vuosikymmenen vaihteessa sairastuminen lopetti Driftin' Slimin musiikkiuran.
Punarintarastas

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 25 cm, siipien kärkiväli 35–39,5 cm ja paino keskimäärin 77 g. Punarintarastas on kooltaan räkättirastaan luokkaa. Sen höyhenpuku on päältä tummanharmaa, pää on lähes musta, silmärengas on valkoinen, alapuoli oranssi, alavatsa ja alaperä valkoiset ja kurkussa on valkoista pisaratäplitystä. Naaraan selkäpuoli on ruskeamman sävyinen. Lajista tunnetaan useita alalajeja.
Vanhin rengastettu punarintarastas eli lähes 14-vuotiaaksi.

Esiintyminen

Punarintarastas elää lähes koko Pohjois-Amerikassa Alaskasta ja Kanadan arktisilta alueilta aina Sierra Madrevuoristoa pitkin Meksikon eteläosiin saakka. Esiintymisalueen pohjoisosissa se on muuttolintu, joka talvehtii eri puolilla Yhdysvaltoja, Meksikossa ja muualla Keski-Amerikassa. Lajin elinympäristön ala on 16 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on noin 320 miljoonaa yksilöä. Harhautuneita yksilöitä tavataan satunnaisesti läntisessä Euroopassa. Suomessa yksi yksilö on tavattu Punkaharjulla 1.5.2003.

Elinympäristö

Punarintarastas asuu monenlaisten metsien reunoissa ja metsäaukeilla, puutarhoissa ja puistoissa. Se on yleinen kaupunkien puistoissa ja maaseudun kylissä.

Lisääntyminen

Naaras rakentaa pesän korsista, höyhenistä ja risuista ja vuoraa sen mudalla ja heinänkorsilla. Pesä voi olla maassa tai korkealla puussa, mutta tavallisesti se on 1,5–5 m korkealla tiheässä pensaassa, puussa tai rakennuksessa. Naaras munii 3–5 munaa, yleisimmin neljä, ja hautoo niitä noin kaksi viikkoa. Poikaset jättävät pesän kaksiviikkoisina ja itsenäistyvät kaksi viikkoa myöhemmin. Pesii yleisesti kaksi tai kolme kertaa kesän aikana. Laji on sukukypsä yksivuotiaana.

Ravinto

Hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat, syksyllä ja talvella myös marjat ja hedelmät.
Edward S. Godfrey

Edward Settle Godfrey ( 9. lokakuuta 1843 – 1. huhtikuuta 1932) oli yhdysvaltalainen prikaatikenraali, joka palkittiin korkeimmalla mahdollisella kunniamerkillä ansioistaan Amerikan intiaanisotien aikana. Parhaiten tämä 88-vuotiaaksi elänyt mies muistetaan hänen ratsastaessaan luutnanttina vuonna 1876 George Armstrong Custerin joukoissa. Hän oli niiden sotilaiden joukossa, jotka saapuivat ensimmäisenä Little Big Hornin taistelupaikalle todistamaan tapahtumaa.

Historia

Godfreyn suku oli alun perin Walesista, josta he olivat siirtyneet 1700-luvulla alkuvuosina Amerikkaan, ja asettuneet Pennsylvaniaan. Edward S. Gofrey syntyi Ohiossa, jonne hänen isänsä Charles oli muuttanut sisarensa ja tämän aviomiehen kanssa. 18-vuotiaana nuori Goffrey värväytyi pohjoisvaltioiden joukkoihin ja pääsi Ohion vapaaehtoisista koottuun jalkaväkirykmenttiin. Myöhemmin vuonna 1863 hän pääsi West Pointin sotilasakatemiaan. Hän sai moitteita lähinnä sotilaallisesta olemuksestaan ja pukeutumisestaan.
Valmistuttuaan Godfrey pääsi seitsemänteen ratsuväkirykmenttiin ja tutustui everstiluutnantti Custeriin. Custerin joukoissa palvelleena hän joutui myös Little Big Horniin. Hieman ennen kohtalokasta taistelua Custer jakoi rykmenttinsä kolmeen erilliseen yksikköön. Godfrey joutui kapteeni Frederick F. Benteenin K-komppaniaan, joka ei osallistunut verilöylyyn. Godfreyn muistiinpanot tältä ajalta ovat olleet ehkä luotetuin tietolähde kesäkuun tapahtumista Little Big Hornissa, ja niitä on hyödynnetty monissa jälkeenpäin tehdyissä tutkimuksissa.
Vuonna 1877 Godfre osallistui aktiivisesti nez perce -sotaan, jossa hän haavoittui vaikeasti. Myöhemmin hänelle myönnettiin kunniamerkki nez percejä vastaan käydyssä sodassa osoitetusta erityisestä urheudesta.
Gofreyn sotilasuraa varjosti vuonna 1890 tapahtunut Wounded Kneen verilöyly, joka oli häpeätahra niin amerikkalaisille kuin Godfeyllekin. Hän oli tapahtumassa mukana pitämässä miehineen silmällä vangittuja intiaaneja, kun ammunta äkkiä alkoi. Jälkeenpäin armeijan menettelyä tutkittiin tuomioistuimessa. Eräs Godfreyn nuorista värvätyistä sotilaista oli ampunut 14-vuotiaan intiaanipojan lähietäisyydeltä. Tapaus vaikutti kahden vuosikymmenen ajan Godfreyn elämään ja esti presidentti Theodore Rooseveltin myöntämästä hänelle kenraalin arvoa. Vasta kun sotaministeriön William Howard Taft (tuleva presidentti) puuttui asiaan, joutui Roosevelt antamaan periksi ja Godfrey nimitettiin prikaatikenraaliksi.
Godfreyn ura Yhdysvaltain armeijassa päättyi vuonna 1907. Hän oli tehnyt 44 vuotta kestäneen loistokkaan uran ja ehti eläkkeelle jäätyään vielä ansioitua kirjailijana ja kirjeenvaihtajana.
Godfrey kuoli kotonaan New Jerseyssä 88-vuotiaana, ja hänet haudattiin Arlingtonin kansalliselle hautausmaalle puettuna sotilasvaatetukseen ja kunniamitaleihin.
Remington 51

Tuotanto

Remington aloitti itselataavien pistoolien valmistuksen vuonna 1917 saadessaan tilauksen Colt M1911 -pistoolien valmistuksesta. Kun tilaus valmistui, yhtiö päätti aloittaa oman pistoolien valmistuksen. Yhtiö suunnitteli uuden M51:n ja aloitti sen valmistuksen.

Ominaisuudet

Aseen sulkujärjestelmä perustuu massasulkuun. Aseessa on sekä kahvavarmistin että tavallinen varmistinvipu rungossa, lähellä aseen takapäätä.
El Ghriban synagoga

El Ghriban synagoga tai Djerban synagoga sijaitsee tunisialaisella Djerban saarella. Se on tunisianjuutalaisten vuosittaisten pyhiinvaelluksen kohde Lag ba'omer -juhlan aikaan.
13 saksalaista turistia, 2 ranskalaista ja 5 tunisialaista kuoli 11. huhtikuuta 2002 terrori-iskussa, joka tehtiin räjäyttämällä kuorma-auto lähellä synagogaa. Al-Qaida otti vastuun iskusta.
Fred (jalkapalloilija, 1993)

Seurajoukkueura

Fredin kasvattajaseura on Internacional, jonka paidassa Série A:ssa hän debytoi kaudella 2012. Fred pelasi kausilla 2012 ja 2013 seurassa yhteensä 33 ottelua tehden niissä seitsemän maalia. Heinäkuussa 2013 Fred siirtyi Ukrainan valioliigaan FK Šah’tar Donetskin riveihin. Ensimmäisellä kaudellaan hän voitti seuran kanssa liigamestaruuden sekä supercupin. Vuonna 2014 hän oli mukana voittamassa supercupia toistamiseen.
Fred siirtyi Englannin Valioliigassa pelaavan Manchester Unitedin riveihin 47 miljoonan punnan siirtosummalla kesällä 2018.

Maajoukkueura

Fred debytoi vuonna 2014 Brasilian alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Debyytti Brasilian jalkapallomaajoukkueessa tapahtui saman vuoden marraskuussa ystävyysottelussa Turkkia vastaan. Kesäkuussa 2015 maajoukkueen päävalmentaja Dunga nimesi Fredin mukaan saman kesän Copa Américaan loukkaantuneen Luiz Gustavon tilalle.
Diedrich Bader

Elämäkerta

Bader syntyi Virginiassa vuonna 1966. Hänen äitinsä Gretta oli kuvanveistäjä ja isä William säätiön johtajana politiikan parissa. Baderin ollessa 2-vuotias perhe muutti Pariisiin, josta he palasivat takaisin Yhdysvaltoihin Baderin aloittaessa T.C. Williams high schoolin. Valmistumisensa jälkeen hän siirtyi opiskelemaan Pohjois-Carolinan collegeen taidetta.
Bader on naimisissa näyttelijä Dulcy Rogersin kanssa ja heillä on yksi lapsi.

Ura

Baderin ura televisiossa alkoi vuonna 1988 elokuvissa Longarm ja Aavikkorotat, jonka jälkeen hän teki vierailevia esiintymisiä televisiosarjoissa, kuten Aikahyppy, Bel-Airin prinssi ja Frasier ennen kuin hän sai uransa tunnetuimman roolin tilannekomediasarjasta The Drew Carey Show. Sarjan jälkeen Bader on jatkanut useiden vierasesiintymisten tekemistä televisiosarjoihin. Hän näytteli myös vuonna 2008 elokuvassa Mitäs me spartalaiset Petturios-nimistä spartalaista.
Bader on myös varsin käytetty äänirooleissa animaatioissa ja oli muun muassa pääroolissa The Zeta Projectissa vuosien 2001–2002 aikana. Sitä ennen Bader on ääninäytellyt muun muassa Simpsoneissa, Gargoylesissa, Herkulesissa ja Buzz Lightyear of Star Commandissa. Häntä kuultiin myös tietokoneanimaatioelokuvassa Ice Age ja Surf's up – tyrskyn ratsastajat. Bader oli Batmanin roolissa vuosina 2008–2011 animaatiosarjassa Batman – pelottomat. Vuonna 2010 hän esitti Frank Cranea elokuvassa Vampyyrien imussa. Hän oli Batmanin roolissa myös videopelissä Batman: The Brave and the Bold – The Videogame. Tuona aikana Bader sai Annie-ehdokkuuden vuonna 2012 Batmanin roolista. Sarjan jälkeen Bader ääninäytteli Napoleon Dynamite -piirrossarjassa.
Marie Seebach

Marie Wilhelmina Seebach (24. helmikuuta 1829 Riika – 3. elokuuta 1897 Sankt Moritz) oli saksalainen näyttelijä ja  oopperalaulaja. Erityisen ilmaisuvoimainen hän oli tragediennena, esimerkiksi Lady Macbethin ja Maria Stuartin rooleissa.

Elämä ja ura

Marie Seebach syntyi taiteilijasukuun; hänen vanhempansa olivat näyttelijä Wilhelm Friedrich Seebach (1798–1863) ja Theona Blumauer. Marie Seebachilla oli kolme vuotta nuorempi sisar Wilhelmine, josta myös tuli näyttelijä. Äiti Theona Blumauer kuoli varhain, joten tytärten oli oltava isänsä mukana teatterivierailuilla. Jo lapsena Marie Seebach esiintyi teatterikappaleissa. Vuonna 1850 hän pääsi yhtenä ensimmäisistä opiskelijoista vastaperustettuun Musikkonservatorium zu Kölniin, musiikkikouluun jossa hänen oli määrä kouluttautua oopperalaulajaksi. Kohtalaisesta oopperamenestyksestä huolimatta Seebach päätyi teatteriin. Hän työskenteli menestyksellisesti operettien subrettina Lyypekin, Danzigin ja Kasselin teattereissa. Seebach kiinnitettiin Hampurin Thalia Theateriin, missä hän näytteli lyhyen koeajan jälkeen Gretcheniä Goethen näytelmässä Faust. Hampurin kausi päättyi 1854, jonka jälkeen seurasi muutama voitollinen vierasnäytäntö Wienissä. Teatterinjohtaja Franz von Dingelstedt houkutteli Seebachin Müncheniin. Tragediennen taitojensa ansiosta näyttelijätär kutsuttiin vierailulle muun muassa Wienin Burgtheateriin ja Meininger Hoftheateriin. 
Vuonna 1859 Seebach vieraili Hannoverin kaupunginteatterissa ja avioitui sikäläisen oopperalaulaja Albert Niemannin kanssa. Vuonna 1866 pariskunta siirtyi Berliiniin. Avioliitto kesti vain pari vuotta ja päättyi eroon. Seuraavina vuosina Seebach vietti kiertue-elämää; hän matkasi muun muassa Pietariin (1868) ja Amsterdamiin (1869). Saksan–Ranskan sodan jälkeen vuonna 1871 hän teki menestyksekkään Yhdysvaltain kiertueen. Seebach jatkoi esiintymisiään ulkomailla, kunnes vuonna 1886 hän liittyi Berliinin kuninkaalliseen teatteriin. Hän lopetti uransa noin 60-vuotiaana  ja muutti Sankt Moritziin Kaakkois-Sveitsiin.
Seebachin poika Oscar teki uraa laulajana, taidemaalarina ja säveltäjänä. Oscar Seebach kuoli vuonna 1893 ollessaan 32-vuotias. Marie Seebach perusti Weimariin asuntolan vähäosaisille näyttämötaiteilijoille ja johti sitä kuolemaansa saakka. Asuntola sijaitsee Tiefurter Alleen varrella. Seebach toimi myös näyttämötaiteiden opettajana. Hänen oppilaitaan oli muun muassa suomalainen näyttelijä Ida Aalberg.
Keski-Nevka

Keski-Nevka (ven. Средняя Невка, Srednjaja Nevka) on Nevan suuhaara Pietarissa Venäjällä. Se erkanee Suuresta Nevkasta (ven. Большая Невка, Bolšaja Nevka) Mistulansaaren (ven. Ела́гин о́стров, Jelagin ostrov) luona ja virtaa sen eteläpuolitse vastapäätä Korpisaarta (ven. Апте́карский о́стров, Aptekarski ostrov) ja Ristisaarta (ven. Кресто́вский о́стров, Krestovski ostrov) kunnes laskee Suomenlahteen Ristisaaren ja Mistulansaaren välissä.
Erävisjärvi

Maantietoa

Järvi on muodostunut matalaan painanteeseen Erävismäen harjun taakse . Sen pinta-ala on 51 hehtaaria ja se on 1,3 kilometriä pitkä ja 300 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 4,1 kilometriä ja sen rannat ovat pääosin metsämaata. Järven lähiympäristössä sijaitsee neljä maatilaa ja sen rannoille on rakennettu yli 30 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet Lopelta Karkkilaan johtavalta tieltä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Tervajoen valuma-alueeseen, johon Loppijärven valuma-alue kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 110,3 metriä mpy. eli noin neljä metriä korkeampana kuin Loppijärvi, johon Erävisjärvi laskee Erävisjokea myöten. Erävisjärveen laskee neljä metsäojaa, joista yksi tuo ojitetun Luutasuon kuivatusvesiä.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Ervisto järvi". Karttaan on järven laskujoki merkitty alkamaan luoteispään itään työntyvästä lahdesta eikä itäpäästä niin kuin nykyään. Kartan merkintä on todennäköisesti oikea, koska Kansalaisen karttapaikan varjostuskartassa (Lidar-laserkeilaus) vanhan joen yläjuoksu erottuu suon ja peltomaan keskeltä edelleen. Luusuan paikan vaihrto on laskenut myös järven vedenpintaa, sillä myös vanha rantaviiva näkyy varjostuskartassa. Järvellä oli vain yksi maatalo 1850-luvulla. Se oli torppa, joka sijaitsi maantien ja järven välissä. Sitä vastaa nykyinen Lepola.
Vuoden 1954 peruskartassa oli rantaan rakennettu vain muutama vapaa-ajan asunto, mutta seuraavassa vuoden 1979 kartassa niitä oli runsaammin.
Kristina Stenman

Kristina Stenman (s. 1962) on suomalainen virkamies ja Pietarsaaren kaupunginjohtaja vuodesta 2016. Hän on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti.
Ennen Pietarsaareen siirtymistä hän oli työ- ja elinkeinoministeriön maahanmuuttojohtaja vuoden 2011 alusta. Stenmanilla on aiempien tehtävien peruja kunnallisen päätöksenteon kokemusta sekä virassa hyödyllistä Pietarsaaren alueen tuntemusta työskenteltyään Vaasan apulaiskaupunginjohtajana vuoden 2010 loppuun. Aiemmin hän on ollut tutkijana Åbo Akademin Ihmisoikeusinstituutissa sekä lakimiehenä ja toiminnanjohtajana Pakolaisneuvonta ry:ssä ja RKP:n ministerien erityisavustajana.
Mafran palatsin kirjasto

Mafran palatsin kirjasto sijaitsee Mafran palatsissa Mafrassa Portugalissa, noin 28 km Portugalin pääkaupungista Lissabonista. Mafran palatsia alettiin rakentaa vuonna 1717, ja se valmistui vuonna 1755. Kirjastoa pidetään Mafran palatsin merkittävimpänä kokonaisuutena.

Arkkitehtuuri ja sisustus

Mafran palatsin kirjasto on rakennettu rokokoo-tyyliin. Se on 88 metriä pitkä, 9,5 metriä leveä ja 13 metriä korkea sali, jota kiertää joka puolelta parvi. Lattia on ladottu koristeellisesti lohenpunaisista, harmaista ja valkoisista marmorilaatoista ja katto on luotu stukkotyönä. Kaari-ikkunoita on salin molemmilla pitkillä sivuilla. Ikkunasyvennyksiin on sijoitettu lukupöytiä.

Kokoelma

Mafran kirjaston kokoelma on yksi Portugalin arvokkaimmista. Se sisältää noin 36 000 teosta.
Teosten joukossa on noin 1 500 inkunaabelia. Joukossa on muun muassa Liber Chronicarum (suom. Nürnbergin kronikka) ja Raamattuja. Lisäksi kirjastossa on täydellinen Denis Diderot'n ja Jean le Rond d’Alembertin Encyclopédie (suom. Ensyklopedia).
Kirjastoa pääsee ihailemaan palatsin pääsylipulla palatsin aukioloaikoina. Kirjoihin pääsee tutustumaan vain varaamalla ajan etukäteen.
Glen Garioch

Glen Garioch on skottilainen viskitislaamo. Tislaamon perusti Thomas Simpson vuonna 1797, mutta ensimmäinen tislaamon itsensä pullottama Glen Garioch single malt -viski tuotiin markkinoille vasta vuonna 1972.
Eräs näistä sekoittajista oli aberdeenilainen William Sanderson, joka tutustui Glen Gariochiin sen ollessa leithiläisten sekoittajien yhteisyrityksen omistuksessa. Vuonna 1886 Sanderson osti puolet tislaamosta itselleen, ja vuoteen 1921 mennessä hänen poikansa johtama sijoittajaryhmä oli saanut täyden määräysvallan yhtiössä. Tämän jälkeen useaan otteeseen omistajaa vaihtanut ja pitkiä aikoja suljettuna ollut Glen Garioch on nykyään osa Morrison Bowmorea. Yhtiö pullottaa suurimman osan tislaamon rajoitetusta tuotannosta single malt -viskinä, jonka ikämerkintä on 8–21 vuotta.
Vapaapaini

Vapaapaini on kansainvälisen painiliiton Filan alainen olympialaji. Maailmalla vapaapaini on olympialaisissa kilpailtavista painimuodoista kreikkalais-roomalaista painia suurempi laji. Esimerkiksi Yhdysvalloissa, Iranissa, Turkissa ja entisissä Neuvostoliiton maissa on jokaisessa miljoonia vapaapainin harrastajia.

Säännöt

Pistelasku ja säännöt ovat samat kuin kreikkalais-roomalaisessa eli ranskalaisessa painissa paitsi sallittuja myös otteet jaloista ja jaloilla. Lisäksi vapaapainissa clinch-ote tapahtuu vasta jos kumpikaan painijoista ei ole suorittanut pisteitä ennen 2 minuutin pituisen erän loppua.
Clinch-ote tapahtuu niin että tuomari valitsee arpomalla ottelijan joka saa ottaa kahdella kädellä otteen vastustajan polven ympäriltä. Vastustajan jalka pitää olla tässä tilanteessa painimaton keskiympyrä sisällä. Jos otteen ottanut painija ei suorita pistettä 30 sekunnin sisällä niin toinen painija saa pisteen ja voittaa erän.

Naisten paini

Naispaini on naisten harjoittamaa painia. Lajin kattojärjestö on kansainvälinen painiliitto UWW. Naispainin säännöt muistuttavat sääntöjä miesten vapaapainissa, kuitenkin kokonelson-ote on kielletty parterre- sekä pystyasennossa. Kansainvälisellä tasolla aikuiset painivat kahdeksassa painoluokassa, jotka ovat 48 kg, 53 kg, 55 kg, 58 kg, 60 kg, 63 kg, 69 kg ja 75 kg. Olympialaisissa painitaan kuudessa painoluokassa: 48 kg, 53 kg, 58 kg, 63 kg, 69 kg ja 75 kg.
Naispaini oli ensimmäisen kerran olympialaisten ohjelmassa 2004 Ateenan kisoissa, jolloin painittiin neljässä painoluokassa. Ensimmäiset MM-kilpailut järjestettiin vuonna 1987 Norjan Lorenskogissa.
Suomalaisista naispainijoista Tiina Ylinen ja Sarianne Savola ovat voittaneet EM-pronssia. Petra Olli saavutti nuorten olympiapronssia alle 46-kiloisten tyttöjen sarjassa Singaporessa 2010.

Muuta

Yhdysvalloissa harrastetaan kouluissa folk-style painia, joka on hyvin samantapaista kuin kansainvälinen olympiakisojen vapaapaini. Koulupainia on kuitenkin tehty vieläkin riskittömämmäksi. Siinä on kielletty muun muassa laajakaariset heitot. Lisäksi suurimmat erot pistelaskussa ovat siltatilanne ja alta vastustajan otteesta irrottautuminen. Siltatilanteessa tulee pisteitä sen mukaan, kuinka kauan ottelija pitää vastustajaa siltatilanteessa. Mattopainissa alla olevaa hyvitetään, jos hän vapautuu otteesta ja pääsee ylös.
Hans-Rudolf Merz

Hans-Rudolf Merz (s. 10. marraskuuta 1942, Herisau, Appenzell Ausserrhoden) on sveitsiläinen poliitikko ja entinen liittopresidentti. Hän hoitaa liittoneuvostossa valtiovarainministerin virkaa.
Merz opiskeli ekonomiaa Sankt Gallenin yliopistossa ja valmistui vuonna 1971. Samoihin aikoihin hän oli nykyisen puolueensa FDP:n puoluesihteerinä.
Vuonna 1997 Merz valittiin Sveitsin liittokokoukseen (parlamentin ylähuoneeseen), liittyen talous- ja ulkoasiainvaliokuntaan. 10. joulukuuta 2003 hänet valittiin liittoneuvostoon ja on ollut sen jäsenenä 1. tammikuuta 2004 lähtien. 20. syyskuuta 2008 Merz sai sydänkohtauksen ja joutui luopumaan väliaikaisesti ministerin salkustaan. 10. joulukuuta hänet valittiin kuitenkin Sveitsin liittopresidentiksi äänin 185-24.
Merz on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hän on myös kuulunut partioon.