google/wiki40b huggingface dataset:
Itsemurhaisku

Itsemurhaisku on sotilaallinen tai terrori-isku, jonka suorittaminen merkitsee tekijöille varmaa kuolemaa. Isku voidaan suorittaa sotilas- tai siviilikohteeseen, useimmiten räjähteiden kanssa. Hyökkääjä pyrkii aiheuttamaan mahdollisimman suurta hävitystä omasta hengestään välittämättä.

Historia

1200-luvulla Intian Chera-dynastia käytti itsemurhajoukkoja vastustaakseen Chola-dynastian invaasiota. Nämä taistelijat tunnettiin chaverseina. Myöhemmin nämä joukot taistelivat pienissä yhteenotoissa provinsseissa ja alkoivat muistuttaa enemmän poliisi- ja vapaaehtoisjoukkoja.

Modernit itsemurhaiskut

Suurin osa viimeaikaisista itsemurhaiskuista on ollut sekulaarien tamilisissien tekemiä. Erityisesti 2000-luvulla myös ääri-islamistit ovat tehneet lukuisia itsemurhaiskuja. Tunnetuimmat näistä ovat syyskuun 11. päivän iskut Yhdysvalloissa vuonna 2001. Irakin al-Qaida sanoo tehneensä vuonna 2003 alkaneen Irakin sodan aikana yli 800 itsemurhaiskua. Myös tšetšeenien Venäjää ja palestiinalaisten Israelia vastaan tekemät iskut ovat saaneet suurta julkisuutta.
Itsemurhapommittaja kantaa mukanaan pommeja esimerkiksi ympärilleen sidottuina. Hän kulkee kohteen luo ja räjäyttää pommit tarkoituksenaan aiheuttaa tuhoa sekä mahdollisesti muita kuolonuhreja itsensä lisäksi. Tätä keinoa käytetään kohteisiin, joihin ei muuten olisi mahdollista iskeä. Tällaisia kohteita ovat mm. rakennusten sisällä olevat huoneet. Itsemurhapommitus on täsmäpommitusta. Itsemurhapommittaja voi asettua kohteensa lähelle varmistaen näin kohteen tuhoutumisen.
Itsemurhapommittaja voi kokea itsensä aatteensa sankarivainajaksi. Aate voi luvata kuoleman jälkeen hyviä oloja aatteen puolesta kuolleelle. Psykologien mukaan ihmiset myötäilevät luonnostaan ryhmää, vaikka eivät uskoisikaan sen edustamaan asiaan, joten kuka tahansa on mahdollinen itsemurhapommittaja.
Nykyajan itsemurhaiskuja on joskus virheellisesti kutsuttu kamikaze-iskuiksi japanilaisten toisen maailmansodan aikaisten iskujen mukaan. Monet japanilaisveteraanit ja historioitsijat pitävät tätä suurena loukkauksena oikeita kamikaze-lentäjiä kohtaan, sillä kamikazet eivät tappaneet ainuttakaan siviiliä vaan hyökkäsivät ainoastaan kohteisiin, joilla oli mahdollisuus puolustautua (toisin sanoen sotilaskohteisiin).
Indonesian lippu

Indonesian lippu eli Sang Saka Merah-Putih ("Pyhä puna-valkoinen") on Indonesian kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se koostuu kahdesta samankokoisesta raidasta. Lipun yläosa on punainen, alaosa valkoinen. Lippu on samanlainen kuin Monacon lippu paitsi että Indonesian lipussa lyhyen ja pitkän sivun suhde on 2:3, mutta Monacon lipussa 3:4. Monaco protestoi, kun Indonesia otti lähes samanlaisen lipun kuin Monacon lippu, mutta Indonesian lipun väitetään periytyvän vähintään yhtä kaukaa historiasta kuin Monacon lipun.
Indonesian lipun värit ovat peräisin 1200-luvulla Majapahitin kuningaskunnassa käytetyn lipun väreistä. Indonesian nykyistä lippua on käytetty 1900-luvun alusta. Viralliseksi lipuksi se valittiin Indonesian julistauduttua itsenäiseksi 1945.
Makassarinsalmi

Makassarinsalmi (indonesiaksi Selat Makassar) on salmi Borneon ja Sulawesin saarten välissä Indonesiassa. Pohjoisessa on Celebesinmeri, ja etelässä salmi kohtaa Jaavanmeren.
Borneon Mahakamjoki laskee Makassarinsalmeen. 
Merkittäviä satamia Makassarinsalmella ovat Balikpapan (Borneo), Makassar (Sulawesi) ja Palu (Sulawesi). Samarindan kaupunki sijaitsee Mahakamjoella 48 kilometrin päässä salmelta.
Salmi on 960 kilometriä pitkä ja 130−370 kilometriä leveä.
Hankyū-rautatiet

Historia

Hankyū-rautateiden edeltäjän Minoo-Arima-pikaraitiotien (jap. 箕面有馬電気軌道, Minoo-Arima denkikidō) perusti Ichizō Kobayashi lokakuussa 1907. Se aloitti liikennöinnin Takarazuka- ja Minoo-linjoilla vuonna 1910.
Lainojen yhdistäminen

Lainojen yhdistäminen tarkoittaa kahden tai useamman rahalainan yhdistämistä yhdeksi suuremmaksi lainaksi. Käytännössä tämä tapahtuu ottamalla uusi laina, joka kattaa aiemmat lainat.
Lainojen yhdistämistä käytetään yleensä tilanteissa, joissa lainanhakija on joutunut velkakierteeseen ja haluaa helpottaa tilannettaan. Lainojen yhdistämisen etuna on se, että korkoa ja muita lainankuluja maksetaan yhdistämisen jälkeen ainoastaan yhdestä lainasta, mikä tulee edullisemmaksi, kuin lainan kulujen maksaminen erikseen useasta eri lainasta. Suuremmalle lainalle saa myös yleensä edullisemman koron.
Lainojen yhdistämisen kanssa tulee kuitenkin olla tarkkana, sillä mikäli esimerkiksi takaisinmaksuaikaa pidennetään, korkokustannukset kasvavat. Mitä nopeammin lainan pystyy maksamaan pois, sitä vähemmän joutuu maksamaan korkokustannuksia, joten lainojen yhdistämisellä ei tulisi kasvattaa lainojen maksuaikaa ainakaan merkittävästi.
Uutta lainaa hakiessa tärkeää on huomioida myös uuden lainan sivukulut. Pelkkä korkojen vertailu ei siis riitä selvittämään edullisinta tapaa maksaa velat pois, sillä uudessa lainassa voi piillä sivukuluina esimerkiksi avausmaksu. Tärkeää onkin selvittää lainojen todellinen vuosikorko, johon on laskettu mukaan myös lainan sivukulut.
Lainojen yhdistämisen voi olla riskialtista myös silloin, mikäli vakuudettomia lainoja yhdistetään vakuudellisella lainalla. Tällöin voi menettää asuntonsa, mikäli ei maksa vakuudellista yhdistelylainaa takaisin ajallaan. Joskus parempi strategia lainojen poismaksuun voikin olla niin sanottu velkojen lumipallottaminen.
Edilex

Edilex on kaupallinen lakitietopalvelu, joka on rakennettu juridiikan ammattilaisia varten. Palvelun tuottaa Edita Publishing Oy:n Laki- ja yritystieto -yksikkö.
Edilex on laajempi versio Finlexistä. Finlex on Oikeusministeriön rahoittama kansalaisille suunnattu maksuton palvelu, joka sisältää lainsäädäntöä ja siihen liittyvää viranomaisaineistoa. Edilex sisältää Finlex-aineiston lisäksi muun muassa juridisen uutispalvelun ja asiantuntija-artikkeleita. Edilexin lainsäädäntökokoelmat ovat laajempia ja sisältävät Finlexistä poiketen myös toimituksellista aineistoa, kuten toimituksen huomautuksia ja säädösviittauksia.
Kiyonami

Palvelus

Kiyonami otettiin palvelukseen 25. tammikuuta 1943 ensimmäisenä päällikkönään Arima Tokiyoshi. Alus liitettiin 25. helmikuuta 2. laivaston 2. hävittäjälaivueen 31. hävittäjäviirikköön. Se suojasi kolme päivää myöhemmin joukkojenkuljetussaattuetta Jokosukasta Trukille, jonne alus saapui 8. maaliskuuta. Alus suojasi 12.–17. maaliskuuta joukkojenkuljetussaattueen Trukilta Tarawalle, josta se purjehti 20.–25. maaliskuuta Kwajaleinin kautta takaisin Trukille. Alus suojasi 14.–20. huhtikuuta saattueen Trukilta Kaviengiin ja takaisin. Se suojasi 3.–13. toukokuuta saattueen Trukilta Rabauliin ja Kaviengiin sekä takaisin.
Alus saattoi 4.–21. kesäkuuta Unyōa ja Chūyōa Trukilta Yokosukaan. Alus kuljetti 12. heinäkuuta joukkoja Kolombangaraan. Kolombangaran taistelussa Kiyonami laukaisi useita torpedoja yhdessä muiden laivojen kanssa, jotka upottivat Yhdysvaltain laivaston hävittäjä USS Gwinin sekä vahingoittivat risteilijöitä USS Honolulu ja USS St. Louis.
Kiyonami kuljetti 19. heinäkuuta joukkoja Kolombangaraan, kun se 20. heinäkuuta uudella kuljetusmatkalla Kolombangaraan pysähtyi pelastamaan hävittäjä Yūguren miehistöä. Tällöin Yhdysvaltain ilmavoimien B-25-pommittaja hyökkäsi ja upotti Kiyonamin. Alus upposi 78 kilometriä Kolombangarasta luoteeseen, vieden mukanaan sekä Kiyonamin että Yūguren miehistöt, yhteensä 468 miestä.
USS Cole (DDG-67)

Palvelus

Helmikuusta syyskuuhun 1998 alus kuului Persianlahdella osana lentotukialus USS John C. Stenniksen ympärille koottua laivasto-osastoa. Alus oli elokuusta marraskuuhun 2000 Välimerellä ja Punaisellamerellä osana USS George Washingtonin taisteluosastoa.
Alukseen tehtiin 12. lokakuuta 2000 Adenin satamassa Jemenissä pommi-isku. Aluksen kylkeen ajettiin räjähteillä kuormattu moottorivene, jolloin kylkeen repeytyi 40 kertaa 60 jalan aukko ja 17 merimiestä sai surmansa. Vaurioitunut alus kuljetettiin 31. lokakuuta norjalaisella SS Blue Martinilla takaisin Yhdysvaltoihin.
Palvelukseen alus palasi 19. huhtikuuta 2002 Pascagoulassa. Alus aloitti ensimmäisen tehtävänsä marraskuusta 2003, josta se palasi toukokuussa 2004. Se osallistui toukokuusta heinäkuuhun 2005 BALTOPS-harjoitukseen, josta se palasi Philadelphian kautta Norfolkiin.
Alus vieraili Suomessa syksyllä 2009.
Glis

Glis on entinen kunta Sveitsissä, Wallisin kantonin saksankielisessä osassa. Nykyään Glis on Brig-Glisin kaupungin keskustaajaman läntinen osa: rajana on kaupungin läpi virtaava Saltinajoki. Glis, Brig ja Brigerbad yhdistyivät Brig-Glisin kunnaksi vuonna 1972. Usein paikkakunnasta käytetään lyhennettyä nimeä Brig.
Ninja 3 – lopullinen taistelu

Juoni

Golfseurueen kimppuun hyökkää ninja, joka teurastaa koko seurueen. Paikalle tulleet poliisit kuitenkin saavat lopulta hänet hengiltään. Kuolemaa tekevän ninjan ilkeä henki kuitenkin ottaa valtaansa puhelinkorjausyhtiössä työskentelevän aerobic-ohjaaja Christien kehon. Hän alkaa käyttäytymään aluksi oudosti, kun ninjan henki ottaa Christien valtaansa ja hakee kostoa poliiseista, jotka tappoivat hänet.
Karmella Tsepkolenko

Karmella Tsepkolenko (ukr. Кармелла Цепколенко; s. 20. helmikuuta 1955 Odessa) on ukrainalainen säveltäjä. Hän aloitti musiikinopintonsa Odessassa vuonna 1962. Myöhemmin hän opiskeli sävellystä Oleksandr Krasotovin ja pianonsoittoa Ljudmila Ginzburgin johdolla A. V. Neždanov -valtionmusiikkiakatemiassa (1973–79). Filosofian tohtorin arvonsa Tsepkolenko sai Moskovan pedagogisesta valtionyliopistosta musiikkipedagogiikassa vuonna 1990.
Tsepkolenko on saanut useita palkintoja eri maista. Hän perusti vuonna 1995 Odessassa Uuden musiikin kaksi päivää ja kaksi yötä -festivaalin. Hän on toiminut sävellyksen professorina A. V. Neždanov -valtionmusiikkiakatemiassa ja johtanut myös workshopia pianisteille Bielissä. Tsepkolenkon tuotantoon kuuluu muun muassa runsaasti kamari- ja pianomusiikkia.
Sean Marquette

Ura

Lapsinäyttelijänä uransa aloittanut Sean Marquette syntyi Dallasissa, Texasissa Jorge Luis Rodriguezille ja Patricia Helen Marketille. Hänellä on myös kaksi vanhempaa veljeä, Chris ja Eric Marquette.
Marquette esiintyi ensi kerran televisiosarjassa All My Children muutaman jakson verran, jonka aikana hän sai YoungStar-ehdokkuuden vuonna 1998. Sarjan jälkeen Marquette teki useita muutaman jakson vierailevia rooleja televisiosarjoissa, kuten Tohtori Becker, Amyn lailla, Enkelin kosketus, Veljemme on nero ja Titus. 2000-luvulla hän ryhtyi tekemään näytelmäroolien lisäksi äänirooleja, joista ensimmäinen oli animaatiosarjassa Batman of the Future. Myöhemmin vuonna 2004 Marquette sai ensimmäisen pääroolinsa animaatiosarjasta Foster’s Home for Imaginary Friends. Vuotta myöhemmin häntä kuultiin Hämähäkkimiehenä videopelissä Ultimate Spider-Man. Hän on myös näytellyt nuorta Matt Flamhaffia elokuvassa 13 ja risat.
Peter Wessel Zapffe

Peter Wessel Zapffe (18. joulukuuta 1899 Tromssa, Norja − 12. lokakuuta 1990) oli norjalainen kirjailija ja filosofi. Hänen näkemyksensä inhimillisestä olemassaolosta oli jotakuinkin pessimistinen, ja hänet voidaan lukea eksistentialistiksi.
Kanadan Grand Prix 1974

Kanadan Grand Prix 1974 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 22. syyskuuta 1974 Mosport Parkin radalla. Kilpailun voitti Emerson Fittipaldi, jolle voitto oli kauden kolmas.
Kaliningrad K-5

Kaliningrad K-5 (Nato-raportointinimi AA-1 Alkali), tunnettu myös nimillä RS-1U ja ShM, on neuvostoliittolainen ilmataisteluohjus. Sen kehitystyö alkoi vuonna 1951. Ensimmäistä kertaa sitä testattiin vuonna 1955. Ohjus hakeutui maaliin siitä heijastuneen tutkasäteilyn ohjaamana.
Hoffmannin kertomukset

Tapahtumapaikka ja -aika

Prologi ja epilogi Lutherin kellariravintolassa Nürnbergissä, ensimmäinen näytös Spalanzanin luona, toinen näytös Crespelin asunnossa Münchenissä ja kolmas näytös Giuliettan palatsissa Venetsiassa; 1800-luvun alku
Mari Rantasila

Ura

Rantasila opiskeli Teatterikorkeakoulussa näyttelijäntyötä aikana, jolloin opettajana toimi Jouko Turkka. Hän valmistui 1987 teatteritaiteen maisteriksi. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Raid (2000), jossa hän esitti naispääosaa, ja Kotikatu (1995–2001, 2008–2009). Vuonna 2015 Rantasila näytteli Petri Kotwican elokuvassa Henkesi edestä.
Laulajana Rantasila tuli tunnetuksi vuonna 1989 Se-yhtyeen Yarin säveltämällä ”Auringossa”-kappaleella. Vuonna 2000 hän lauloi Raid-televisiosarjan tunnuskappaleen ”Vain rakkaus”. Rantasila palkittiin vuoden vuoden naissolistin Emma-palkinnolla vuonna 2000. Rantasila on toiminut myös lauluntekijänä Kaipuun kääntöpiiri -levyn tekemisestä lähtien, tosin Vain rakkaus -levyn kappaleista viisi on Rantasilan sanoittamia ja Kummallisia unia sisältää cover-versioita Hectorin tuotannosta. Lisäksi Markku Kanerva on säveltänyt suurimman osan Rantasilan kappaleista.
Rantasila on ohjannut lyhytelokuvia ja kolme Risto Räppääjä -elokuvaa: Risto Räppääjä (2008) ja sen jatko-osat Risto Räppääjä ja polkupyörävaras (2010) sekä Risto Räppääjä ja viileä Venla (2012).
Rantasila sai parhaan naissivuosan Jussin elokuvasta Henkesi edestä vuonna 2016.

Yksityiselämä

Mari Rantasilan alkuperäinen nimi on Ritva Leena. Etunimen Mari hän otti käyttöön 15-vuotiaana, ja viralliseksi nimekseen hän otti sen 1980-luvulla.
Rantasilan veli Juha Rantasila on entinen maajoukkuetason jääkiekkoilija.
Mari Rantasila oli naimisissa näyttelijä Teijo Elorannan kanssa. Pari haki avioeroa syyskuussa 2017.
Miira Sippola

Koulutus

Sippola valmistui Helsingin yliopistosta teologian maisteriksi 1999, pääaineenaan uskonnonfilosofia. Hän on opiskellut myös laulua Oulun konservatoriossa sekä nuorempana kitaransoittoa Lapuan musiikkiopistossa. Päädyttyään teatterialalle hän kävi Teatterikorkeakoulun kursseilla sekä alkoi opiskella erityisesti japanilaisen Tadashi Suzukin kehittämää fyysisen teatterin metodia sekä yhdysvaltalaisen Anne Bogartin kehittämää Viewpoints-näyttelijäntyön tekniikkaa Yhdysvalloissa ja Japanissa. Sippola käyttää kyseisiä metodeja myös omassa koulutustyössään. Vuonna 2015 Sippola valmistui Taideyliopiston Teatterikorkeakoulusta taiteilija-kehittäjäksi.

Työtehtäviä

Ryhmän taiteellisena johtajana Sippola suunnittelee pääkaupunkiseudulla ja kansainvälisesti toimivan Myllyteatterin ohjelmiston. Näytelmien lisäksi Myllyteatterin tärkeimpinä saavutuksina voidaan pitää kansainvälistä Divina Commedia -yhteistyöhanketta, jossa Danten Jumalainen näytelmä käännettiin teatteriksi monikansallisella työryhmällä. Sippola oli hankkeen luoja ja johtaja. Portugalilaisten ja kreikkalaisten yhteistyökumppanien kanssa tehty näytelmä Divina Commedia esitettiin menestyksekkäästi marmorikaivoksella Portugalissa, Vila Vicosassa, osana Escrita Na Paisagem –festivaalia. Teos kutsuttiin vierailulle kansainvälisille Skupi-teatterifestivaaleille Makedoniaan marraskuussa 2012, jossa esitys näytettiin Makedonian Kansallisteatterissa. Teos palkittiin festivaalin parhaana esityksenä, ”Best Performance” –palkinnolla.
Kotimaassa Sippola perusti TeatteriTeltta-festivaalin Helsingin Rautatientorille toukokuussa (2008) ja Sippolan Lootin vaimo -näytelmän lisäksi teltan tragediakilpailuissa kantaesitettiin myös Anna-Mari Karvosen ohjaama Bakkantit 2 sekä nähtiin Atro Kahiluodon klassikkosovitus Herakleesta. Sippola toimi TeatteriTeltan taiteellisena johtajana. 
Sippola on julkaissut runojaan 1997 MotMot:ssa, vuonna 2000 Runon viiniä –antologiassa ja vuonna 2001 Lahden Runokilpailun ”Vapaus nyt” -antologiassa. Hän on tehnyt myös useita runoesityksiä sekä ohjannut muille teattereille, muun muassa Aurinkoteatterille.  
Hän toimi Nuoren Voiman Liiton toiminnanjohtajana vuosina 2000-2002. Hän on toiminut arvostelupalvelun kriitikkona vuodesta 1999. Osassa näytelmistään hän on toiminut myös näyttelijänä. Sippola oli yksi 2002 järjestetyn Bileet Tornissa -keskustelun keskustelijoista. Vuonna 1997 Sippola oli Etsijä-lehden päätoimittaja.

Palkintoja

Miira Sippola palkittiin 2001 ja 2003 J. H. Erkon kirjoituskilpailussa. Hän on myös Lahden Runomaraton-voittaja vuodelta 2001. Hänen johtamansa Myllyteatteri voitti Makedoniassa Skupi ITF –festivaalin 2012 parhaan esityksen palkinnon Divina Commedia –esityksellä.
Tulikaste (vuoden 2000 elokuva)

Tulikaste on Suomen Puolustusvoimien Koulutuksen Kehittämiskeskuksen tuottama koulutuksellinen näytelmäelokuva vuodelta 2000. Se käsitteli suomalaissotilaan stressinkestoa asemasotavaiheessa. Elokuvassa esiintyivät ammattinäyttelijät fiktiivisessä sotaelokuvassa simuloiden suomalaisia pääasiallisia luonnetyyppejä. Tavalliselle katsojalle teos näyttäytyy tavanomaisena sotaelokuvana, mutta Puolustusvoimat käyttää elokuvaa kouluttaessaan joukkojaan.
Elokuvaa kuvattiin pääasiallisesti Kajaanin Vuosangassa kevään 2000 aikana. Rooleissa esiintyivät mm. Sami Kojonen, Ari Myllyselkä, Jukka-Pekka Löhönen, Kimmo Virtanen ja Akseli Pesä. Ohjauksesta vastaa Irma Nyberg ja pääkuvaajana toimi Ari Ahonen.
Elokuva voitti parhaan teoksen Grand Prix -palkinnon vuonna 2000 Rassegua Cinematografica Internazionale Eserciti e Popoli –festivaaleilla.
Ruokatorven syöpä

Ruokatorven syöpä  on ruokatorvessa sijaitseva pahanlaatuinen kasvain. Se aiheuttaa erilaisia oireita, kuten dysfagiaa (nielemisvaikeuksia) ja kipua. Pienet ja paikalliset kasvaimet poistetaan yleensä kirurgisesti. Levinnyttä ruokatorven syöpää hoidetaan tavallisesti sädehoidolla, kemoterapialla ja yhdistelmähoidolla. Ennuste riippuu syövän levinneisyydestä mutta on yleensä huono: noin 8 % sairastuneista on elossa viiden vuoden kuluttua taudin diagnosoinnista. Ruokatorven karsinoomia ovat levyepiteelikarsinooma ja adenokarsinooma, jolle altistaa pitkään jatkunut refluksitauti.
Suomessa todetaan vuosittain vajaat 200 uutta ruokatorvisyöpätapausta. Vaikka sairaus on Suomessa selvästi harvinaistunut, on se maassa yhä hieman muita Pohjoismaita yleisempi.

Oireet

Nielemisvaikeudet ovat ruokatorven syövän tyypillisin ensioire. Joskus sairauteen liittyy myös kipua ja verenvuotoa. Jos syöpä on levinnyt, etäpesäkkeet aiheuttavat erilaisia oireita.

Hoito

Ruokatorven syöpä todetaan usein vasta silloin, kun se on jo ennättänyt levitä. Jos sairaus ei kuitenkaan ole levinnyt, on mahdollista poistaa syöpäkasvain kirurgisesti.
Monesti sädehoito jarruttaa ruokatorven syövän kehitystä.

Riskitekijät

Ruokatorven syövän riskitekijöitä ovat sen esiintyminen suvussa, korkea ikä ja alkoholi sekä tupakointi. Barrettin ruokatorvi altistaa taudille. Myös akalasiaa sairastavilla on korkeampi sairastumisvaara.
Cap Bon

Cap Bon (arab. كاب بون‎ Ras at-Tib) on 80 kilometrin pituinen niemi Tunisian koillisnurkassa, Sisiliaa vastapäätä. Niemellä sijaitsee kaupungit Hammamet, Kelibia ja Nabeul. Siellä on myös foinikialaisten Kerkuanen kaupungin rauniot. Alueella on paljon maataloutta: sitrushedelmien, oliivien, viinin ja viljan viljelyä.
Mikko Virto

Mikko Virto (s. 17. tammikuuta 1953 Helsinki) on suomalainen muusikko. Hän toimii myös rummunsoiton sekä musiikkiteknologian opettajana. Virto on aloittanut uransa 1970-luvun alussa pasunistina, jolloin hän oli muun muassa Tapiolan Yhteiskoulun Big Bandissa sekä Tapani Kansan ja Katri-Helenan taustabändeissä. Myöhemmin pasuunansoiton jättänyt Virto on tehnyt tuhansia keikkoja rumpalina pääasiassa erilaisissa tanssi- ja klassisen jazzin orkestereissa. Mikko Virto on ollut Polaris Celebration Bandin (PCB) rumpali yhtyeen perustamisesta lähtien.
Virto aloitti rummunsoiton opiskelun 10-vuotiaana Suomipojat ry:n poikasoittokunnassa. 1968 syksyllä hän meni soitto-oppilaaksi Tammisaareen Dragsvikin varuskuntasoittokuntaan, jossa soittimeksi tuli vetopasuuna. Syksyllä 1969 hän aloitti opinnot Puolustusvoimain Soittajakoulussa Helsingissä, joka oli myös Sibelius-Akatemian sotilasmusiikkiosasto. 1970 Virto siirtyi Sibelius-Akatemian yleiselle osastolle, mutta jatkoi 1971 musiikinteorian ja pasuunansoiton opiskelua Helsingin konservatoriossa. Virto kirjoitti ylioppilaaksi vasta myöhään aikuisiällä (2018) Eiran aikuislukiosta.
Suomen Harmonikkaliitto

Suomen Harmonikkaliitto r.y., (SHL), (engl. Finnish Accordion Association) on harmonikkamusiikin harrastajien järjestö, jonka tarkoituksena on "kehittää monipuolista harmonikkamusiikin harrastusta".

Jäsenyys

Liiton jäseninä oli vuonna 2007 noin 5 000 harmonikansoittajaa ja harmonikkamusiikin ystävää, sekä noin sata alueellista harmonikkakerhoa. Liitto julkaisee neljä kertaa vuodessa ilmestyvää Hanuri-jäsenlehteä, jonka levikki oli vuonna 2007 noin 5 000 kappaletta.

Historia

Yhdistys on perustettu vuonna 1952. Hanuri-lehti on perustettu vuonna 1973.

Organisaatio

Liiton toimintaa ohjaavat liittovaltuusto ja liittohallitus. Vuonna 2007 hallituksen puheenjohtajana toimi Kimmo Mattila ja yhdistys toimi yhteistyössä ja samoissa tiloissa Suomen harmonikkainstituutin kanssa Ikaalisissa.
Bufo (yritys)

Oy Bufo Ab on vuonna 2007 perustettu elokuvatuotantoyhtiö, joka on tuottanut useita pitkiä fiktio- ja dokumenttielokuvia.
Bufon tuotantoja ovat muun muassa Zaida Bergrothin ohjaama Hyvä poika, Jörn Donnerin Kuulustelu ja Pirjo Honkasalon Betoniyö.
Ibrahim Petrovitš Gannibal

Abram (Ibrahim) Petrovitš Gannibal tai Ganibal tai Hannibal (1696–1781) oli afrikkalainen orja, joka tuotiin Konstantinopolin kautta Venäjän tsaari Pietari Suuren hoviin. Hänestä tuli sotilasasiantuntija ja Tallinnan kuvernööri. Gannibal tunnetaan parhaiten venäläisen kirjailijan Aleksandr Puškinin isoisoisänä.
Abram P. Gannibalin tausta on hyvin epäselvä. Tältä ajalta säilyneet kirjoitukset kertovat, että Gannibal syntyi vuonna 1696 Etiopiassa, nykyisen Eritrean alueella. Uudempien tutkimusten mukaan Gannibal olisi syntynyt nykyisen Tšadin alueella.
Seitsemänvuotias Gannibal vietiin noin vuonna 1703 Turkin sulttaanin hoviin Konstantinopoliin. Noihin aikoin Turkkia hallitsivat sulttaanit Mustafa II (vallassa 1695 - 1703) tai Ahmed III (vallassa 1703 - 1730).
Vuonna 1704 Gannibal vietiin Venäjälle Venäjän Turkin suurlähettilään Savva Raguzinskyin johdolla. Gannibal adoptoitiin tsaari Pietari Suuren hoviin. Niinä aikoina monissa Euroopan hoveissa oli muotia pitää mustia adoptiolapsia. Gannibal sai hyvän koulutuksen Venäjällä.
Vuonna 1705 Gannibal sai myöhemmän nimensä, kun hänet kastettiin Vilnassa. Tsaari Pietari Suuresta tuli Gannibalin kummisetä.
Vuonna 1717 Gannibal vietiin Pariisiin, missä hän opiskeli taidetta, tiedettä ja sotataitoa. Gannibal taisteli Ranskan kuninkaan Ludvig XV:n joukoissa Ludvig XV:n setää, Espanjan kuningas Filip V:tä vastaan. Pariisissa Gannibal tapasi Denis Diderotin, paroni de Montesquieu'n ja Voltairen.
Gannibalin koulutus päättyi Pariisissa vuonna 1722, ja hän palasi takaisin Venäjälle. Pietari Suuren kuoltua Gannibal ajettiin maanpakoon Siperiaan vuonna 1727. Hänet paranoitiin vuonna 1730, syynä Gannibalin loistava sotataito. Sen jälkeen, kun Pietari Suuren tyttärestä Elisabetista tuli Venäjän hallitsija vuonna 1741, Gannibalista tuli Elisabetin vakituinen hovin jäsen. Gannibalista tuli kenraalikuvernööri ja hän sai viran Tallinnan kuvernöörinä.
Gannibal oli kaksi kertaa naimisissa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli kreikkalainen. Heillä oli yksi tytär. Myöhemmin Gannibal erosi ja meni naimisiin Christina-Regina Scherbergin kanssa. Gannibalille ja hänen vaimolleen syntyi monta lasta, muun muassa Osip. Osipin tytär Nadežda oli kirjailija Aleksandr Puškinin äiti.
Kiinalainen mytologia

Kiinalainen mytologia on kokoelma Kiinan kulttuurihistoriaa, kansantaruja ja uskontoja. Kiinalaiset myytit ja legendat ovat kulkeneet tuhansia vuosia suullisena perinteenä. Ensimmäiset kirjalliset mytologiset tarinat ovat ajalta ennen ajanlaskua alkua, esimerkiksi Shanhaijing ("Vuorten ja merten klassikko"). Toiset myytit kulkivat teatterinäytöksinä ja lauluina, jotka myöhemmin kirjoitettiin ylös sellaisiin teoksiin kuin Fengshen yanyi.