google/wiki40b huggingface dataset:
Nordic Poly Mark -merkki

NPM-merkki osoituksena rakennuspaikkakohtaisesta soveltuvuudesta

Rakennustuoteasetuksen (CPR) mukaisesti rakennustuotteet tulee osoittaa soveltuviksi käyttökohteeseensa. NPM –merkki auttaa tämän osoittamisessa. NPM-merkki tuotteessa on osoitus siitä, että tuote täyttää paitsi EN -standardiin kirjatut vaatimukset myös kaikki pohjoismaisittain laadittuihin sertifiointiohjeisiin kirjatut lisävaatimukset. Näitä ovat mm turvallisuuteen ja toiminnalliseen laatuun liittyvät ominaisuudet. NPM -merkki on osoitus myös siitä, että vaatimustenmukaisuus on todettu riippumattomin testein ja tarkastuksin. CE –merkki osoituksena rakennuspaikkakohtaisesta kelpoisuudesta muoviputkituotteissa ei ole vielä mahdollinen. CE –merkintä edellyttää tuotteelle laadittuja yhteis Eurooppalaisia harmonisoituja standardeja (hEN) tai niille laadittuja ETA vaatimuksia (ETA = European Technical Assessment). Muoviputkille näitä ei ole vielä laadittu, joten niiden soveltuvuuden osoituksen ei  voi käyttää CE-merkkiä .  NPM-merkkiä käytetään laajalti pohjoismaissa. NPM-sertifikaatteja on  myönnetty vuoteen 2018 mennessä yli 180 kpl, joten NPM-laatuvaatimukset täyttäviä tuotteita on runsaasti saatavilla. Esimerkiksi Suomen vesijohtoputkista on muovisia noin 90 prosenttia. Vesihuoltolaitokset vaativat yleisesti NPM-merkin takaamia ominaisuuksia käyttämiltään muoviputkituotteilta.
Hannu Jortikka

Pelaajana

Hannu Jortikka oli pelipaikaltaan puolustaja. Hän edusti SM-sarjassa ja SM-liigassa ainoastaan TPS:aa (1972–1979 ja 1980–1981). Yhden kauden hän kävi välillä kiekkoilemassa Ruotsissa AIK:ssa. Jortikka voitti pelaajana yhden Suomen mestaruuden, yhden hopean ja kolme pronssia.
Jortikka pelasi kolme B-maaottelua sekä nuorten ja poikien maaotteluita, mutta ei koskaan noussut A-maajoukkueeseen.

Seurajoukkueissa

Jortikka on Suomen menestyksekkäimpiä valmentajia, hänen valmennuksessaan TPS (1988–1992, 1998–2001 ja 2005–2007) on voittanut yhteensä kuusi Suomen mestaruutta. TPS:n lisäksi hän on valmentanut Suomessa HPK:ta (1992–1993), JyP HT:tä (1995–1996) ja Jokereita (2003–2005). 25. marraskuuta 2009 hän palasi kesken kauden Jokereiden valmentajaksi Hannu Aravirran saadessa potkut. Kuuden Suomen mestaruuden lisäksi hänellä on myös kaksi hopeaa. Jortikka on valittu SM-liigan parhaaksi valmentajaksi viisi kertaa.
Jortikka on valmentanut myös ulkomailla. Kaudella 1993–1994 hän oli Sveitsissä Bernissä ja Malmössä hän on valmentanut kaksi kertaa (1994–1995 ja 1997–1998).
Marraskuun lopulla 2009 Jortikka palasi SM-liigavalmentajaksi, kun hänestä tuli sarjan hännille juuttuneen Jokerien päävalmentaja. Jortikka jatkoi myös nuorten maajoukkuevalmentajana tammikuun 2010 MM-kisoihin asti. Marraskuussa 2010 Jortikka vapautettiin Jokereiden valmennuksesta, ja hänen tilalleen tuli Erkka Westerlund. Kaudeksi 2011–2012 Jortikka siirtyi jatkamaan valmennusuraansa KHL:n Amur Habarovskiin. Seura irtisanoi sopimuksen joulukuussa 2012. Kausiksi 2013–2015 Jortikka solmi sopimuksen KHL-liigaan uutena seurana liittyneen Admiral Vladivostokin kanssa. Sopimus purettiin kuitenkin jo joulukuussa 2013 Jortikan aloitteesta.
Torremolinokseen muuttanut Jortikka ilmoitti toukokuussa 2016, että hänen valmennusuransa on todennäköisesti ohi. Paluuta SM-liigaan hän piti mahdottomana, mutta sanoi harkitsevansa mahdollista KHL-tarjousta.

Maajoukkueissa

Vuosina 1987–1988 Jortikka valmensi Suomen 20-vuotiaiden maajoukkuetta voittaen maailmanmestaruuden ja MM-pronssin. Nuorten maajoukkueesta hän siirtyi A-maajoukkueen kakkosvalmentajaksi (1988–1990) ja oli voittamassa olympiahopeaa. Jortikka ei ole koskaan ollut A-maajoukkueen päävalmentaja, vaikka hän on monesti ollut spekulointien kohde, kun maajoukkueelle on oltu valitsemassa uutta luotsia.
Jortikka toimi Suomen alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkueen valmentajana kesäkuusta 2014 tammikuuhun 2015.
Sinappiperhonen

Koko ja ulkonäkö

Etusiivet ovat valkoiset ja niiden kärjissä on mustat, valkotäpläiset laikut. Lisäksi siivessä on musta keskitäplä. Alapuolella siiven kärki on likaisen kellanvihreä. Takasiivet ovat yläpuolelta vaalean harmaat ja niissä on vaaleampia laikkuja sekä harmaa tai musta, vaihtelevasti erottuva reunavyö. Takasiipien alapinta on kauttaaltaan vihreän ja valkoisen kirjava. Naaraan kuviointi on voimakkaampaa kuin koiraalla. Siipiväli 35–47 mm.
Nopea ja suoraviivainen lentotapa erottaa sinappiperhosen yleisemmistä valkoisista päiväperhoisista.

Levinneisyys ja lentoaika

Sinappiperhosta tavataan vakituisesti laajassa osassa Länsi-Eurooppaa sekä Pohjois-Afrikassa. Se on kuitenkin vaeltaja, minkä seurauksena lajia tavataan paljon sen vakituista esiintymisaluetta laajemmalla alueella ja joinakin vuosina aina Suomessa asti. Sinappiperhosta esiintyi Suomessa erityisen runsaasti esimerkiksi vuosina 2000 sekä 2010, mutta useimpina vuosina lajia ei tavata lainkaan. Suomessa laji lentää pääasiassa heinä-elokuussa ja vaeltaneiden yksilöiden jälkeläisiä voi tavata syyskuun loppuun saakka.

Elinympäristö ja elintavat

Laji elää pääasiassa viljelys- ja joutomailla, mutta vaeltavan luonteensa takia perhoseen voi törmätä missä tahansa ympäristössä. Talvehtii toukkana Keski- ja Etelä-Euroopassa.

Ravintokasvi

Toukat syövät erilaisia ristikukkaiskasveja kuten pölkkyruohoa (Arabis glabra) ja rannikoilla esimerkiksi merisinappia (Cakile maritima).
Cine Atlas

Cine Atlas on Finnkinon omistama elokuvateatteri Tampereella. Elokuvateatteri on nelisalinen ja sijaitsee Koskikeskuksessa Kyttälän kaupunginosassa. Finnkino avasi teatterin nimellä Bio-Bio vastavalmistuneeseen Koskikeskukseen 1988. Vuonna 1999 elokuvateatterin nimeksi vaihdettiin laajennuksen ja uuden omistajan (Oy S.a.m.i. Films Ltd.) myötä Cine Atlas. Finnkino osti Cine Atlaksen takaisin vuonna 2003.
Leiden

Historia

Leidenissä oli roomalaisten linnoitus 300-luvulla. Keskiajalla sen nimi oli Leithon. 1400-luvun lopulla kaupunki alkoi vaurastua tekstiilikaupan keskuksena. Vuonna 1574 espanjalaiset piirittivät kaupunkia, joka puolustautui urhoollisesti. Kiitokseksi Vilhelm I Oranialainen perusti kaupunkiin Leidenin yliopiston seuraavana vuonna. Kaupunki oli myös keskeinen paikka, josta matkustettiin Amerikkaan.
1600-luvulla alkoi Leidenin taloudellinen alamäki tekstiiliteollisuuden näivettyessä. Vuonna 1640 kaupungissa oli yli satatuhatta asukasta, vuonna 1904 vain puolet siitä.
Friedrich Siemens

Friedrich August Siemens (8. joulukuuta 1826 – 24. toukokuuta 1904) oli saksalainen keksijä ja yrittäjä, joka tunnetaan parhaiten teräksen valmistukseen liittyvästä Siemens-Martin-prosessissa tarvittavan uunin kehittämisestä. Hän on myös Werner von Siemensin veli.

Uunien kehitystyö

Friedrich Siemmens päätti 15-vuotiaana palkkautua laivapojaksi. Myöhemmin hän oli veljensä yrityksen palveluksessa Isossa-Britanniassa. Hän kehitti vuonna 1856 regeneratiivisen sulatusuunin, joka toimi kaasulla. Tätä uunia käytetään Siemens-Martin-prosessissa. Hän sai keksinnölleen brittiläisen patentin No. 2861 otsikolla Uunin toiminnan tehostusjärjestely, jota voidaan käyttää kaikissa korkeata lämpötilaa vaativissa tapauksissa.
Vuonna 1856 hän perusti Dresdeniin uunin rakennusyrityksen, josta tuli myöhemmin Friedrich Siemens Industrieofenbau (FSI). Vuonna 1862 hänen veljensä Hans Siemens perusti Dresdeniin lasitehtaan keksinnön kaupalliseen soveltamiseen.
Vuonna 1867 Friedrich Siemens otti lasitehtaan vastuulleen veljensä Hans Siemensin kuoleman jälkeen. Vuonna 1868 otettiin lasin massatuotantoon jatkuvatoiminen regeneratiivisellä liekityksellä varustettu säiliöuuni. Tämän avulla tuotantomäärät nousivat 66-kertaisiksi kahteen miljoonaan pulloon kuukaudessa.
Vuonna 1900 Friedrich Siemens otti vastaan kunniatohtorin arvon Dresdenin teknillisessä korkeakoulussa.
Mate Bulić

Mate Bulić  {{{2}}} on Hertsegovinasta lähtöisin oleva kroaatti pop- ja folk-muusikko. Useat Bulićin kappaleista kertovat hänen kotiseudustaan ja sisältävät elementtejä perinteisestä kroaattimusiikista, kuten lijerica-soitin sekä ganga-tyylinen laulu.
Ylilääkäri

Ylilääkäri on johtotehtävissä, kuten palveluyksikön johtajana, toimiva lääkäri. Terveyskeskuksissa, sairaaloissa ja niiden eri osastoilla työskentelee ylilääkäri, jonka esisijainen tehtävä on toimia kliinistä työtä tekevien lääkäreiden esimiehenä ja/tai vastata yksiköiden lääketieteellisestä toiminnasta. Hallinnollisen työn lisäksi ylilääkäri voi tehdä myös kliinistä työtä.
Suomen puolustusvoimissa on kirurgian ylilääkäri, joka toimii ensihoidon koulutuksen vastuualueen asioissa.
Muun muassa kansaneläkelaitoksen entinen pääjohtaja Jorma Huuhtanen on ylilääkäri.
Brian Pothier

Brian Pothier (s. 15. huhtikuuta 1977) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa tällä hetkellä Sveitsin liigassa.
Estádio da Luz

Estádio da Luz (viralliselta nimeltään Estádio do Sport Lisboa e Benfica) on jalkapallostadion Portugalin pääkaupungissa Lissabonissa. Se toimii Benfican ja Portugalin maajoukkueen kotistadionina. Stadionin kapasiteetti on 65 647 istumapaikkaa. Estádio da Luzilla pelattiin useita otteluita vuoden 2004 EM-kilpailuissa, mukaan lukien loppuottelu.
Stadionia kutsutaan yleisesti ”Valon stadioniksi”, koska sana luz tarkoittaa valoa. Stadionin nimessä Luz tarkoittaa kuitenkin Lissabonin kaupunginosaa, jossa stadion sijaitsee. Benfican kannattajat käyttävät Estádio da Luzista myös nimeä A Catedral (”katedraali”).
Vanha stadion, myös nimeltään Estádio da Luz, rakennettiin vuonna 1954. Se oli aikanaan yksi maailman suurimmista stadioneista. Istumapaikkoja siellä oli noin 120 000, mutta sanotaan että vuoden 1991 nuorten MM-kisojen loppuottelua olisi ollut katsomassa 130 000 katsojaa. Vanha stadion purettiin vuonna 2002, ja nykyinen rakennettiin vuoden 2004 EM-kisoja varten. Sen avajaiset olivat 25. lokakuuta 2003. Stadionin suunnitteli arkkitehti Damon Lavelle. Hän suunnitteli stadionin niin, että sinne pääsisi mahdollisimman paljon luonnonvaloa.
20. maaliskuuta 2012 Estádio da Luz valittiin isännöimään jalkapallon Mestarien liigan kauden 2013–2014 finaalia. Kyseessä oli ensimmäinen kerta 47 vuoteen, kun kilpailun finaaliottelu pelattiin Portugalissa.
Kun on tunteet

Tarina

Elokuva alkaa suutari Lettusen naisasioista. Hulta Hempukka on vietellyt hänet ja Lettuska on saanut tarpeekseen. Talonmies Joosuan ja onnellisen Heliinan keskustelun kautta siirrytään leskirouva Myyrin makuuhuoneeseen. Hän käy piikansa Viian kanssa loputtoman tuntuista väittelyä siitä, kävikö joku mies Viian luona sopimattomaan aikaan. Sanailua kestää yhdeksän minuuttia ja siinä on käänteitä kerrakseen. "Ihan niin kuin Pietari Suuri", toteaa Viia emännästään. 
Viian ja Joosuan pikku kuhertelun kautta siirrytään synkkäsävyiseen kohtaukseen, jossa raskaana oleva nainen tulee asioimaan matami Röhelinin luona. Hän aikoo antaa vauvansa Röhelinin kasvatettavaksi. Seuraavaksi mennään torille Voilokin isännän Pekan reessä. Matkaan tarttuu myös Joosua ja sen aikana puhutaan ummet ja lammet. Torilla on myös Viia, joka tapaa puheliaan pelastusarmeijalaisen Josefiinan ja tekee kauppaa torikauppiaan kanssa. 
Pian seurataan Viian ja Joosuan romanssin edistymistä liiterissä, jonka jälkeen käydään vilkaisemassa tapahtumia Lettusen asunnossa. Viian ja Joosuan romanssi taas edistyy siihen malliin, että he käväisevät ostamassa vihkisormukset. Tämän jälkeen siirrytään jälleen Lettusen asuntoon, jossa kehittyy kolmiodraama. Lettuska ja Hulta Hempukka kiistelevät, kummalle Lettunen kuuluu. Lopulta naiset käyvät käsiksi toisiinsa ja saavat kumpikin taikinat naamallensa. Tuvassa riehumisen jälkeen seuraa Hilda Husson lähes seitsenminuuttinen puhelinkohtaus. Lopuksi seurataan elokuvan keskeisimmän parin Viian ja Joosuan herkkiä hetkiä yön vähitellen laskeutuessa pikkukaupungin ylle.

Arviot

Aikalaiskriitikoista Valma Kivitie antoi elokuvalle Elokuva-Aittaan vuonna 1954 kirjoittamassaan artikkelissa viisi tähteä. Hän kehui myös alkuperäismateriaalin eli novellien kirjoittajan tarkkasilmäistä ihmiskuvausta. Myös Helsingin Sanomien kriitikko Paula Talaskivi ilahtui Jotunin novellien löytämisestä elokuvaan. Kivitie kiitteli valojen ja varjojen luomaa tunnelmaa ja arvioi näyttelijäsuoritukset kauttaaltaan onnistuneiksi. Leo Nordberg kehui Uudessa Suomessa kuvauksen rauhallisuutta. 
Televisioesitysten yhteydessä eräät kriitikot kiittivät elokuvaa niin kerronnallisesti, näyttelijätyön kuin erityisesti sisällön kannalta. Tekijät ovat tavoittaneet "elävän draivin". Muoto on edellä aikaansa, vasta 2000-luvulla samanlainen rakenne on tullut muotiin. Mutta arvostelijan mielestä vielä muodon ohikin menee sisältö.
Zentralfriedhof Friedrichsfelde

Zentralfriedhof Friedrichsfelde (tunnetaan myös nimellä Sozialistenfriedhof, ”sosialistihautausmaa”) on hautausmaa Berliinin Lichtenbergin kaupunginosassa, noin kahdeksan kilometriä kaupungin keskustasta itään. Se tunnetaan Saksan vasemmiston marttyyrien ja merkittävien johtajien viimeisenä leposijana.
Hautausmaa perustettiin vuonna 1881 erityiseksi köyhien hautausmaaksi, jossa kaupunki kustansi vainajien hautakivet. Viihtyisä puistomainen hautausmaa nousi kuitenkin myös varakkaiden perheiden suosioon. Vuonna 1900 kuolleen Saksan työväenliikkeen perustajiin kuuluneen Wilhelm Liebknechtin hautajaiset tekivät Friedrichsfelden hautausmaan tunnetuksi. Vuonna 1919 Friedrichsfeldeen haudattiin spartakistikapinan yhteydessä surmansa saaneet työväenjohtajat Karl Liebknecht ja Rosa Luxemburg. Arkkitehti Ludwig Mies van der Rohe suunnitteli kuolleille spartakisteille vuonna 1926 pystytetyn kuusi metriä korkean ja 12 metriä leveän punatiilisen muistomerkin, johon oli kuvattu suuri punatähti. Muistomerkin erikoinen ja radikaali ulkonäkö herätti aikanaan hämmennystä. Natsit hävittivät sen tammikuussa 1935.
Toisen maailmansodan jälkeen hautausmaan sisäänkäynnin lähelle pystytettiin tammikuussa 1951 uusi sosialistien muistomerkki, jonka yhteyteen merkittävimpien sosialistijohtajien haudat siirrettiin. Muistomerkkiin on kirjoitettu sanat Die Toten mahnen uns, ”Kuolleet muistuttavat meitä”. Paikalle on haudattu monia 1900-luvun alkupuolen merkittäviä sosiaalidemokraattien ja kommunistien johtajia sekä DDR:n valtiojohtoa. Hautausmaalle on haudattu myös kuuluisia taiteilijoita.
Nykyään hautausmaan pinta-ala on 32 hehtaaria.
Ahvenlampi (Ähtäri, Patamanperä)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,9 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Kolunjoen alaosan alueeseen (35.461) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 205,3 metriä mpy.
Ivor Montagu

Elokuvat

Montagu opiskeli eläintiedettä, mutta ajautui opintojen jälkeen 1920-luvulla elokuva-alalle. Hänen elokuvauransa ei ollut pelkkää elokuvantekoa eri tehtävissä, vaan hän oli myös kriitikko ja aktiivinen järjestö- ja ammattiyhdistystoiminnassa.
Montagun ohjauksistaan merkittävimmät ovat lyhytelokuvat The Tonic, Day-Dreams ja Blue Bottles (kaikki 1928), jotka perustuivat H. G. Wellsin ideoihin ja joiden pääosassa oli Elsa Lanchester. Hän leikkasi ja kirjoitti välitekstit Hitchcockin Vuokralaiseen (1926). Gaumont Britishillä hän oli apulaistuottajana neljässä Hitchcockin elokuvassa (muun muassa Mies joka tiesi liikaa (1934) ja 39 askelta (1935). Kaupallinen elokuva ei kuitenkaan kiinnostanut vasemmistolaista Montaguta ja hän olikin kiinnostuneempi pienen budjetin poliittisista independent-elokuvista.
1925 Montagu oli perustamassa London Film Society -elokuvakerhoa, joka esitti mannereurooppalaisia taide-elokuvia ja neuvostoliittolaisia poliittisia elokuvia.
Elokuvakriitikkona Montagun suurimmat ansiot olivat Sergei Eisensteinin ja Vsevolod Pudovkinin tekstien kääntäjänä. Montagu seurasi Eisensteinia hänen vierailullaan Yhdysvalloissa ja kirjoitti siitä myöhemmin kirjan With Eisenstein in Hollywood. Montagu toimi elokuvakriitikkona aina kuolemaansa asti 1984. Viimeiset arvostelunsa hän kirjoitti Sight & Sound -lehteen.
Elokuvanteon ja kritiikin lisäksi Montagu oli myös aktiivinen elokuvatyöntekijöiden ammattiyhdistyksessä ACT:ssä.

Pöytätennis

Pöytätenniksessä Montagu kunnostautui etenkin järjestöpuolella. 18-vuotiaana hän oli perustamassa Englannin pöytätennisliittoa (ETTA), jonka puheenjohtajana hän toimi kolme kertaa ja presidenttinä kaksi kertaa. 1926 Montagu oli yksi kansainvälisen pöytätennisjärjestön ITTF:n perustajajäsenistä ja sen puheenjohtajana 41 vuotta (1926–1967). ITTF:än säännöt ja pöytätenniksen pelisäännöt laadittiin Montagun vanhempien lordi ja lady Swaythlingin kotona. Miesten maailmanmestaruussarjan palkinto on Swaythling Cup, joka on nimetty lady Swaythlingin mukaan.
Montagu oli ensimmäinen ei-ammattipelaaja, joka hyväksyttiin ITTF Hall of Fameen.
Tinja Ruusuvuori

Tinja Ruusuvuori on suomalainen toimittaja. Hän käsikirjoittaa ja juontaa lastenohjelma Neppajymykerhoa, joka tulee Yle TV2-kanavalta arkiaamuisin. Lisäksi Ruusuvuori toimii vapaana toimittajana ja kirjoittaa mm. kulttuurialan julkaisuihin.
Quthing (kaupunki)

Quthing (tunnetaan myös nimellä Moyeni, tuulten kaupunki) on kaupunki Lesothossa ja samalla maan eteläisin kaupunki. Quthing on Quthingin alueen pääkaupunki.  Vuoden 2016 laskennassa kaupungissa oli 27314 asukasta, joten se oli Lesothon 7. suurin kaupunki.
Kaupungin eteläpuolella alkavat Etelä-Afrikan vuoristoseudut. Quthing itse sijaitsee 1 600 metrin korkeudessa jokilaaksossa, jossa viljellään maissia ja laidunnetaan karjaa. 
Quthingissä on lentokenttä.
Quthingin lähistöltä on löydetty dinosaurusten jälkiä.
Kalat (Eläinradan merkki)

Kalat (Pisces) on 12. ja viimeinen niistä Eläinradan merkeiksi kutsutuista sektoreista, joihin Eläinrata vanhastaan, varsinkin astrologiassa jaetaan. Se käsittää alueen 330 - 360 astetta kevättasauspisteestä itään tai 0 - 30 astetta tästä pisteestä länteen. Aurinko saapuu tähän merkkiin suunnilleen helmi­kuun 19. päivän aikoihin ja siirtyy Eläinradan ensimmäiseen, Oinaan merkkiin kevätpäiväntasauksena 20. tai 21. maaliskuuta.
Merkki on saanut nimensä Kala tähdistöstä, joka noin 2000 vuotta sitten sattui liki­pitäen yhteen tämän merkin kanssa. Maan akselin suunnan kiertymisen eli prekession vuoksi merkit eivät kuitenkaan enää vastaa saman­nimisiä tähdistöjä, vaan nykyisin Kalojen merkki vastaa suunnilleen Vesimiehen tähdistöä.
Astrologisten käsitysten mukaisesti nimitystä kala (tai Kala) käytetään varsinkin horoskoopeissa myös henkilöistä, jotka ovat syntyneet Auringon ollessa tässä merkissä.
HMS Bicester (M36)

Palvelus

Se poistettiin palveluksesta 2000 ja seuraavana vuonna alus myytiin Kreikan laivastolle nimellä Europa.
Peitsipyrstökottarainen

Levinneisyys

Peitsipyrstökottaraista tavataan laajalla alueella Angolassa, Botswanassa, Malawissa, Mosambikissa, Namibiassa, Etelä-Afrikassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lahden valokuvataide

Lahden valokuvataide ry on 1982 perustettu yhdistys, joka kokoaa yhteen lahtelaiset valokuvataiteen ystävät. Se pyrkii edistämään valokuvataiteen ja myös käyttökuvan paikallista näkyvyyttä muun muassa järjestämällä vuosittaista Valokuvan kevät -seminaaria, järjestämällä valokuvailtoja sekä tuomalla Lahteen valokuvanäyttelyitä eri puolilta Suomea. Lahden valokuvataide ry on lahtelaisen Kauno ry:n jäsenyhdistys. Yhdistyksellä on noin 50 jäsentä. 
Lahden valokuvataide ry tuo Lahteen jatkuvasti näyttelyitä Suomen valokuvataiteen ajankohtaisilta nimiltä. Lisäksi yhdistys järjestää Lahdessa valokuvailtoja, joiden vierailijoina toimivat eri alojen valokuvaajat tai valokuvataiteilijat. Syksyllä 2008 työstään kertoivat muun muassa Helsingin Sanomien useasti palkittu valokuvaaja Markus Jokela sekä Suomen Kuvalehden kuvatoimittaja ja valokuvaaja Markus Pentikäinen. Keväällä 2009 vierailevat muun muassa Kasino A4 -lehden Jussi Puikkonen sekä valokuvaaja Kaapo Kamu. Valokuvailtoja järjestetään kerran kuukaudessa Uudessa Kipinässä Kymintiellä.
Vuosittainen Valokuvan kevät -seminaari aloitettiin 2000-luvun alussa. Se on jatkumo Lahden valokuvataide ry:n järjestämille AV-biennaleille 1984–1997, jotka olivat valokuvaperustaisten teosten (diasarjojen, multivisioiden, videoteosten, installaatioiden ja performanssien) merkittävä valtakunnallinen katselmus. Yhdistyksen kuuluisimpia jäseniä noilta ajoilta ovat muun muassa Arno Rafael Minkkinen ja Veli Granö. Valokuvan kevät muodostuu kaksipäiväisestä seminaarista sekä muutamasta näyttelystä kulloisenkin teeman mukaan. Luennoitsijoina ovat viime vuosina toimineet muun muassa Susanna Majuri, Jorma Puranen, Anssi Kasitonni ja Veli Granö.
Charles Gald Sibley

Charles Gald Sibley (7. elokuuta 1917 Fresno, Kalifornia – 12. huhtikuuta 1998 Santa Rosa, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä ja molekyylibiologi.
Sibley opiskeli Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä, jossa hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1948. Sibley matkusti paljon ja teki kenttätutkimuksia Meksikossa (1939 ja 1941), Salomonsaarilla, Bismarckinsaarilla, Papua-Uudessa-Guineassa ja Filippiineillä toisen maailmansodan aikana. Hän palveli luutnanttina Yhdysvaltain laivaston viestintä- ja lääkintähuoltojoukoissa. Sodan aikana hänen tukikohtanaan oli pitkään Emirau Island, joka on nykyisin osa Papua-Uuden-Guinean Uuden-Irlannin provinssia.
Vuosina 1948-1949 Sibley toimi Kansasin yliopiston eläintieteen opettajana ja lintuosaston kuraattorina. 1949–1953 hän oli San Josén valtionkoulun eläintieteen apulaisprofessori. 1953–1965 Sibley työskenteli Cornellin yliopistossa, ensin eläintieteen apulaisprofessorina, sitten professorina ja myöhemmin ornitologisen laboratorion johtajana. 1965–1986 hän oli Yalen yliopiston biologian professorina ja Peabody Museumin lintuosaston kuraattorina. 1986–1992 Sibley toimi San Franciscon valtionyliopiston dekaanina, ja vuodesta 1993 kuolemaansa saakka Santa Rosassa toimivan Sonoman valtionyliopiston avustavana biologian professorina.
Sibley tutki lintujen luokittelua ja kehitti alan molekyylibiologista tutkimusta. Vuonna 1986 Sibley valittiin Kansallisen tiedeakatemian jäseneksi ja 1986–1990 hän toimi 20. Kansainvälisen lintutieteen kongressin puheenjohtajana. Hänen pääteoksiaan olivat Phylogeny and Classification of Birds (1991), yhdessä Jon Edward Ahlquistin kanssa, ja A world checklist of birds (New Haven: Yale University Press, 1993), yhdessä Monroen kanssa. Sibleyn luokittelua käyttää muun muassa American Ornithologists' Union (AOU). Sibley toimi AOU:n puheenjohtajana 1986–1988.
Charles Sibleyn puoliso oli Frances Louise Kelly ja heillä oli kolme tytärtä: Barbara Susanne, Dorothy Ellen ja Carol Nadine. 
Sibley nimesi linnuista lännenloistopipilon (Pipilo maculatus) alalajit oaxacae, orientalis ja vulcanorum.
Matt Phillips

Seurajoukkueura

Phillips aloitti ammattilaisuransa kasvattajaseurassaan Wycombe Wanderersissa, jonka edustusjoukkueessa hän pelasi vuosina 2008-2010 79 ottelua onnistuen maalinteossa kahdeksan kertaa. Elokuussa 2010 Phillips siirtyi Valioliigaan nousseeseen Blackpool FC:hen, jonka riveissä hän teki pääsarjadebyyttinsä seuraavassa kuussa Blackburn Roversia vastaan onnistuen samalla myös maalinteossa. Phillips teki kaudella 2010-2011 27 ottelussa kaksi maalia Blackpoolin pudotessa takaisin Mestaruussarjaan. Vuonna 2011 Phillips oli lainalla Ykkösliigan Sheffield Unitedissa, jossa hän teki kuudessa ottelussa viisi maalia. Blackpoolissa Phillipsille kertyi kaiken kaikkiaan 94 ottelua ja 12 maalia.
Elokuussa 2013 Phillips siirtyi Mestaruussarjan Queens Park Rangersiin. Seura nousi play-offien kautta kaudeksi 2014-2015 Valioliigaan. Toisella valioliigakaudellaan Phillips teki 21 ottelussa kolme maalia, muun muassa yhden kauden hienoimmista maaleista, kaukolaukauksen 40 metristä Crystal Palace FC:tä vastaan, maaliskuussa 2015. Kauden päätyttyä QPR putosi takaisin Mestaruussarjaan.

Maajoukkueura

Phillips edusti synnyinmaataan Englantia nuorten maajoukkuetasolla, mutta valitsi aikuisten maajoukkueekseen Skotlannin. Tähän hän sai luvan, sillä yksi hänen isovanhemmistaan on kotoisin sieltä. Phillips debytoi Skotlannin jalkapallomaajoukkueessa toukokuussa 2012 ystävyysottelussa Yhdysvaltoja vastaan.
Ruosteparatiisimonarkki

Levinneisyys

Ruosteparatiisimonarkkia tavataan Afrikan keskiosissa. Sen on kuvattu olevan levinneisyysalueellaan yleinen tai runsas, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.