google/wiki40b huggingface dataset:
Lukillios

Lukillios (m.kreik. Λουκίλλιος, Lūkillios tai Loukillios, ensimmäinen vuosisata) oli antiikin kreikkalainen epigrammirunoilija, joka parodioi sekä oman aikansa ilmiöitä että menneiden polvien sovinnaisuuksia. Lukillioksen tuotteliain kausi ajoittuu keisari Neron valtakauden alkupuolelle, kun hän oli saanut taiteiden ystävänä itseään pitävältä keisarilta rahoituksen. 
Lukillios parodioi muun muassa erilaisia julkisia piirtokirjoituksia, kuten hauta- ja votiivikirjoituksia sekä urheilukisojen voittajille osoitettuja ylistyksiä. Myös eri kirjallisuuslajit olivat Lukillioksen pilkan kohteina. Esimerkiksi hän parodioi Leonidas Taraslaisen romanttisen köyhyyden ylistystä. Eniten Lukillios irvaili erilaisia ihmistyyppejä (esim. laihoja ihmisiä), ruokatapoja ja ammatteja (esim. lääkäreitä) stereotypioita ja liioittelua viljellen. Kuvaava esimerkki Lukillioksen ivailusta on kateellinen ristiinnaulittu: ”Nähdessään toisen ristiinnaulitun, jolla oli korkeampi risti, Diofantes kuoli kateudesta.”
Lukillioksen kreikka on lähellä puhekieltä, mutta säkeet ovat huolellisesti sommiteltuja. Roomalainen epigrammirunoilija Martialis on saanut ilmeisiä tyylivaikutteita Lukilliokselta.
Lukilliokselta on säilynyt 123 epigrammia, jotka on julkaistu Anthologia Palatina -kokoelmassa.
Telemark-alastulo

Telemark-alastulo on mäkihypyssä käytetty alastulotyyli, joka on peräisin Telemarkista.  Sitä pidetään yleisesti tyylikkäimpänä alastulona. Telemark eroaa tasajalka-alastulosta siten, että siinä sukset tömahtävät maahan aavistuksen peräkkäin ja toinen jalka on hitusen edellä toista. Se on saanut nimensä laskettelua muistuttavasta asennostaan. Alastulo saa olla enintään kaksi mäkihyppysuksen paksuutta leveä, muuten tyylipisteet vähenevät.
SimCity Creator

Vastaanotto

Wiille julkaistu versio sai IGN:n arvostelussa 5.9/10 pistettä.
Jussi Tossavainen

Jussi L. Tossavainen (26. elokuuta 1899 Kotka – 12. toukokuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen urheiluvaikuttaja, joka toimi muun muassa Helsingin olympiastadionin ensimmäisenä isännöitsijänä vuosina 1938–1964. Varsinaisen työuransa hän teki pankkialalla.

Elämä

Kotkassa syntynyt Tossavainen työskenteli aluksi Posti- ja telelaitoksen palveluksessa sekä liike-eläässä, kunnes vuonna 1926 sai työpaikan Suomen Voimistelu- ja Urheiluliitosta. Vuotta myöhemmin hän aloitti Helsingin olympialaisten keräystoimikunnan sihteerinä, ja vuodesta 1929 lähtien Tossavainen oli myös Stadion-säätiön sihteerinä sekä hoiti erilaisia Olympiastadionin rakennusprojektiin liittyviä tehtäviä. Olympiastadionin valmistuttua vuonna 1938 hänet valittiin sen isännöitsijäksi.
Kotkassa asuessaan Tossavainen kuului muun muassa Kotkan Innon sekä SVUL:n Kymenlaakson piirin johtokuntiin. Helsinkiin muutettuaan hän oli mukana Helsingin Kisa-Veikkojen toiminnassa. Tossavainen valittiin 1930-luvulla myös SVUL:n liittohallitukseen ja Suomen Urheiluliiton talousvaliokuntaan. Lisäksi hän oli jäsenenä opetusministeriön 1935 asettamassa urheilun keskusliittotoimikunnassa, joka pohti SVUL:n ja TUL:n yhteistoimintaa. Keväällä 1938 Tossavainen valittiin J. W. Rangellin ja Urho Kekkosen kanssa SVUL:n edustajaksi neuvottelemaan yhteistyöstä TUL:n Toivo Vilppulan, Urho Rinteen ja Arvi E. Heiskasen kanssa.
Kuperjanovin jalkaväkipataljoona

Varuskunta

Pataljoona toimii Võrun historiallisessa Taaran varuskunnassa osoitteessa Kose tee 3a. Samassa paikassa sijaitsi ennen toista maailmansotaa Viron armeijan 7. jalkaväkirykmentti. Alueella on kolme sotaa edeltävältä ajalta periytyvää, sittemmin modernisoitua ja kunnostettua, kaksikerroksista kasarmirakennusta, joihin mahtuu 800–1 000 varusmiestä.
Dragan Labović

Seurajoukkueet

Labović varttui KK Zdravljen juniorijoukkueissa ja debytoi seuran edustusjoukkueessa kaudella 2001–2002. Kaudeksi 2002–2003 Labović siirtyi FMP:n organisaatioon ja pelasi siellä lähes yhtäjaksoisesti vuoden 2009 loppuun asti. Kauden 2005–2006 hän vietti kuitenkin Borac Čačakissa.
FMP:n ja Labovićin välinen pelaajasopimus purettiin joulukuussa 2009, jolloin hän siirtyi kuukautta myöhemmin ensimmäistä kertaa ulkomaille ja allekirjoitti sopimuksen kreikkalaiseen Thsessaloniki Arisiin. Ainoastaan kaksi kuukautta tämän jälkeen, maaliskuussa 2010, hän siirtyi loppukaudeksi saksalaiseen Skyliners Frankfurtiin.
Kaudet 2010–2013 Labović vietti Venäjällä ja alkukauden 2013–2014 puolalaisessa AZS Koszalinissa. Tammikuussa 2014 hän siirtyi Turkin liigan Aliağa Petkimiin, josta hän siirtyi huhtikuussa 2014 edelleen libanonilaiseen Al Riyadiin.
Labović aloitti kauden 2014–2015 Romanian Asesoft Ploieștissa, mutta lähti joukkueesta helmikuussa 2015. Kauden 2015–2016 hän aloitti turkkilaisessa İstanbul BB:ssä, mutta pelasi ainoastaan neljä peliä. Joulukuussa 2015 Labović siirtyi BC Nokialle.

Maajoukkueet

Maajoukkuetasolla Labović on edustanut maansa alle 16-, 18- sekä 20-vuotiaiden maajoukkueita. Hän voitti alle 16-vuotiaiden EM-kultaa vuonna 2003, alle 18-vuotiaiden EM-kultaa vuonna 2005 sekä alle 20-vuotiaiden EM-kultaa vuonna 2006.
Aikuismaajoukkueissa Labović edusti Serbiaa vuoden 2007 EM-kilpailuissa.
Vilho Hyttinen

Vilho Viljami Hyttinen (29. toukokuuta 1906 Oulu – 15. marraskuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä Veli Viljami.
Hyttinen pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1926 ja hän työskenteli toimittajana muun muassa Kaiku-lehdesä ja Uudessa Suomessa.
Simo Vidgren

Simo Vidgren (s. 18. maaliskuuta 1983 Kuopio) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi kaudella 2008–2009 Leppävirran LeKi-75:ssä Suomi-sarjaa. Vidgren on pelannut SM-liigassa yhteensä 155 ottelua tehoin 16+18=34.

Ura

Vidgren on kuopiolaisen KalPan kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset aikuisten pelinsä kasvattajaseurassaan kaudella 2001–2002 jolloin KalPa pelasi Mestiksessä. Kahden sen jälkeisen Mestis-kausien jälkeen Vidgren siirtyi Tampereen Ilvekseen, jossa voitti Jarmo Wasaman muistopalkinnon kauden parhaana tulokkaana. Vidgren palasi jääkiekon SM-liigaan nousseeseen KalPaan kesken kauden 2005–2006. Kauden 2007–2008 Vidgren pelasi Ranskassa, Diables Rouges de Briançonin riveissä.
Koulukummi

Koulukummi on ala-asteella neljäs- tai kuudesluokkalainen tyttö tai poika, joka saa tulevan ekaluokkalaisen kummioppilaakseen. Koulukummin tehtävä on neuvoa häntä koulunkäynnissä. Kummius kestää kuudennelle luokalle, jolloin kuudesluokkalaiset jatkavat yläasteelle ja entiset kummioppilaat saavat vuorostaan omat kummioppilaansa alaluokalta. Koulukummi ja -oppilas osallistuvat yhdessä koulun järjestämille retkille. Joskus voidaan järjestää yhteisiä matematiikan tunteja ja kuvataidetunteja.
HMS Mars (1848)

Palvelus

Alus otettiin palvelukseen 20. kesäkuuta 1859 Kanaalin laivastoon päällikkönään James Newburgh Strange. Lokakuussa 1860 alus siirrettiin Välimerelle, ja se poistettiin 7. helmikuuta 1863 palveluksesta Sheernessissä. Alus lainattiin Woodhaveniin koululaivaksi, ja se ankkuroitiin 13. toukokuuta 1869 Tayjoelle, missä se oli koululaivana vuoteen 1921. Alus myytiin 10. kesäkuuta 1929 romutettavaksi Sheffieldiin Thomas Wardille.
A Rocket to the Moon

A Rocket to the Moon oli yhdysvaltalainen rockyhtye, joka perustettiin vuonna 2006 Braintreessa, Massachusettsissa. Yhtyeen muodostivat Nick Santino, Justin Richards, Eric Halvorsen ja Andrew Cook. Yhtye hajosi toukokuussa vuonna 2013.

Alkuvaiheet

A Rocket to the Moon oli alun perin Nick Santinon musiikillinen kokeilu. Vuoden 2008 alussa oli sen ensimmäinen suuri esiintyminen Bamboozle-musiikkifestivaalissa. Syksyllä 2008 A Rocket to the Moon oli kiertueella Cute Is What We Aim Forin, Secondhand Serenaden ja Automatic Loveletterin kanssa. Sitten A Rocket to the Moon esitti laulunsa "Dakota" eräässä Total Requestin jaksossa 10. heinäkuuta 2008, mikä toi kuuluisuutta ja herätti mm. Pete Wentzin huomion.

Albumi

14. lokakuuta 2008 yhtye julkaisi albuminsa Greetings From... EP, jolla ovat singlet "Dakota" ja "If Only They Knew". Levy nousi sijalle 21 Billboardin Top Heatseekers -listalla. Yhtye vietti helmi-maaliskuun 2009 studiossa Matt Squiren kanssa levyttämässä ensimmäistä kokopitkää albumiaan. Alkuvuodesta 2010 he esiintyivät Take Action -kiertueella Mayday Paraden, There for Tomorrowin, Stereo Skylinen ja We the Kingsin kanssa.
Keväällä 2010 A Rocket to the Moon oli kiertueella Motion City Soundtrackin, Sing it Loudin ja Funin kanssa. Seuraavana vuonna keväällä 2011 A Rocket to the Moon lähti ensimmäisen kerran pääesiintyjänä kiertueelle Anarborin, Valencian, Runner Runnerin ja Go Radion kanssa. Toukokuussa 2011 yhtye kiersi Ison-Britannian Mayday Parade kanssa.
Humalniemen kalliomaalaus

Kallio ja sen sijainti

Maalauskallio sijaitsee Iso-Vihtarin etelärannalla olevassa Humalniemessä, joka sijaitsee Luuvelahteen johtavan salmen eteläpuolella. Keskellä niemeä noin 100 metrin päässä rannasta sijaitsee pieni jääkaudella sileäksi hioutunut etelään aukeava kallioseinämä, jossa maalaus on. Sen vieritse kulkee metsäautotie.

Maalaus

Noin metrin korkeudelle maanpinnasta on maalattu suuri kärjellään seisova tasasivuinen kolmio, jonka sivujen mitat ovat 70, 71 ja 74 senttimetriä. Kolmion ylänurkat on maalattu hieman pyöristyneinä ja alhaalla sivut leikkaavat toisensa ristiin aivan kalliohalkeaman yläpuolella. Punaväriä esiintyy myös kolmion ja halkeaman alapuolella.
On esitetty epäilys, onko kyseessä ollenkaan aito kalliomaalaus, sillä aihe on suomalaiseen kalliokuvastossa epätavallinen. Jäkäläkasvuston määrästä on päätelty, ettei kuvio ole kuitenkaan kovin nuori.
Neiti Etsivä vaarallisilla vesillä

Neiti Etsivä Vaarallisilla vesillä (engl. Secret lost at sea)  85.Neiti Etsivä -kirjasarjan suomennettu romaani. Se ilmestyi suomessa 1995. Kirjan on suomentanut Esa Mela. Sivuja kirjassa on 120.
Havergal Brian

William Havergal Brian (29. tammikuuta 1876 Dresden, Staffordshire – 28. marraskuuta 1972 Shoreham-by-Sea, Sussex) oli pitkälti itseoppinut brittiläinen säveltäjä ja musiikkiarvostelija. Hän teki luovaa työtä yli 80 vuoden ajan; hänen teostensa joukossa on 32 sinfoniaa ja oopperoita. Näistä suurin osa jäi esittämättä säveltäjän elinaikana. Brian on kuitenkin saanut tunnustusta kuolemansa jälkeen. Hänen teoksistaan maineikkain on ensimmäinen sinfonia, lisänimeltään Goottilainen (1919–1927), joka kestää lähes kaksi tuntia ja vaatii valtaisan esittäjistön. Teos kantaesitettiin vasta vuonna 1961.
Brian kuuli sinfoniamusiikkiaan esitettävän ensimmäistä kertaa vuonna 1954, jolloin hän oli jo 78-vuotias. Muutaman vuoden kestänyt tauko sävellystyöstä edelsi Brianin uran tuotteliainta jaksoa (1948–1968), jonka aikana valmistui muun muassa 27 sinfoniaa ja neljä oopperaa. Viimeinen sinfonia valmistui lokakuussa 1968, kun säveltäjä oli 92-vuotias.
Iso Oksjärvi (Ylöjärvi)

Maantieto

Järvi on 1,2 kilometriä pitkä, 350 metriä leveä ja sen pinta-ala on 24 hehtaaria. Siihen laskee viisi metsä- ja suo-ojaa. Järven laskuoja lähtee sen pohjoispäästä ja virtaa kantatien 65 ali puolen kilometrin matkan Pikku Oksjärveen. Järvessä on yksi saari, joka on asuttu. Rantaviivan pituus 3,1 kilometriä pitkä ja järvellä on vain vapaa-ajan asuntoja. Niitä on lähes 40 ja niille johtaa tie yhdystieltä 2774. Kantatie 65 ohittaa järven länsipuolelta, mutta siihen ei ole tienhaaroja.

Vedenlaatu

Järven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1964, 1966, 1973, 1990 ja 1999. Sen vesi kirkasta, väritöntä eikä humusta ole kovinkaan paljon. Veden happamuustaso on normaali ja järven puskurikyky veden happamoitumista vastaan on normaali. Veden ravinnetasot ovat alhaalla ja 1990-luvulla arvot alittivat karujen järvien rajat. Vaikuttaa siltä, ettei vapa-ajan asutus ole kuormittanut järveä liikaa, mutta on merkkejä siitä, että järvi saattaa muuttua lievasti reheväksi järveksi. Vuonna 1973 oli järven happitilanne hyvä, mutta vuonna 1990 syksyllä se oli jo heikentynyt. Silloin oli pohjan läheisyydessä hapettomia vyöhykkeitä. Hapettomuus aiheuttaa sameutta ja ravinteiden kumpuamista ylempiin vesikerroksiin.

Historiaa

Ylöjärven pitäjänkartassa noin 1840−1850-luvuilta kirjoitti järven nimen "Iso Oksijärvi" ja esitti sen asumattomana järvenä, jonka rannoilta niitettiin heinää. Järvestä laski oja "Vähä Oksijärveen".
Druidstone: The Secret of the Menhir Forest

Pelaaminen

Pelaaminen keskittyy kohtaamisten yksityiskohtiin. Pelaamista on sanottu helposti lähestyttäväksi huolimatta sen vaikeustasosta.

Kehitys

Pelin kehittäjät Juho Salila ja Petri Häkkinen päättivät aloittaa uuden firman, jotta ei olisi paineita tehdä seuraajaa Legend of Grimrock 2:lle. Kehittäjät päättivät myös olla ilman ennakkojulkaisua ja joukkorahoitusta, joista jälkimmäinen on ylimääräistä työtä.
Alkuvaiheessa suunnitelmana oli käyttää proseduraalista generointia kenttien luomiseen, mutta hyvältä näyttävien kenttien tekeminen olisi vaikeampaa. Käsintehdyissä kentissä on myös enemmän variaatioita pelitaktiikoissa. Älykäs tasosuunnittelu oli yksi seikka joka teki Grimrock-sarjasta muistettavan.
Peli on saanut inspiraatiota lautaroolipeleistä kuten Dungeons & Dragons ja HeroQuest. Muita inspiraation lähteitä ovat olleet Gloomhaven ja Into The Breach.
Hot stuff (radio-ohjelma)

Hot stuff oli radio-ohjelma jota esitettiin Lapin radiossa ja joka lähetettiin Kemijärven koilliskonttorista. Ohjelmaa esitettiin vuosina 1988-1990 ja oli aikoinaan kuunnelluimpia radio-ohjelmia. Ohjelman tyyli oli huumoripitoista ja ohjelmasta tuli kuuluisaksi Bat & Ryyd -duo.

Juontajat

Radio-ohjelmaa juonsivat Oiva Mursu (DJ Tippa) joka on kotoisin Posion Jumiskon kylältä ja Juha Soppela (JS) joka on kotoisin Kemijärven Soppelasta. Bat & Ryydin suosio nousi kuitenkin niin kovaksi, ettei radion juontoon enää riittänyt aikaa. Single "Ehtaa tavaraa" myi kultaa neljässä päivässä. Lisäksi molemmat toimivat myös DJ:nä, erikoistuen 80-luvun diskosoundeihin.
Minna-Maaria Lax

Minna-Maaria Lax, oikea nimi Markku-Pekka Antikainen, on suomalainen taitoluistelija, siviiliammatiltaan maatilanisäntä ja hankeneuvoja Siilinjärveltä. Hän on voittanut pronssia vuonna 2016 aikuisluistelijoiden epävirallisissa MM-kilpailuissa Saksan Oberstdorfissa. Hän ei kuitenkaan saanut hakea palkintoaan, koska oli pukeutunut hameeseen.
Lax aloitti luistelun perheen hajottua vuonna 2006. Häntä on valmentanut vuodesta 2014 Suomen-mestaruuden taitoluistelussa voittanut Elise Luovula (o.s. Ahonen).
Lax on valittu vuonna 2017 vuoden eteläkarjalaiseksi maaseututoimijaksi. Hän on toiminut Suomen transvestiittiyhdistys Dreamwear Club DWC ry:n puheenjohtajana vuosina 2009–2015.
Hilja Valtonen

Henkilöhistoria

Valtonen syntyi Heinävedellä Etelä-Savossa kansakoulunopettajan tyttärenä, hänen vanhempansa olivat Fredrik Kurki ja Kristiina Ämmälä. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion yhteiskoulusta vuonna 1919 ja valmistui kansakoulunopettajaksi Kajaanin seminaarista vuotta myöhemmin. Opettajana Valtonen työskenteli Karijoella 1920–1922 ja Parikkalassa (1922–1929) ennen asettumistaan Imatralle. Hän opetti Imatran Linnalan koulussa vuoteen 1963 yhdessä miehensä kansakoulunopettaja Kosti Valtosen kanssa. 1960-luvulla hän oli Kymen läänin kirjailijayhdistys Paltan varapuheenjohtajana ja sai kotiseutuneuvoksen arvonimen 1974.

Kirjallinen tuotanto

Valtosen esikoisromaani Nuoren opettajattaren varaventtiili oli heti ilmestyessään menestys. Sitä kirjoittaessaan Valtonen kertoo olleensa närkästynyt miesopettajien paremmasta palkasta ja vaatimattomammista velvollisuuksista. Kirjailijana hän tahtoi ajaa tarmolla naisasiaa eteenpäin.  Aikalaisarvosteluissa hämmästys oli suuri, sillä Valtosen kirjoitustyyli oli totutun vastainen sen suhteen mitä naiskirjailijalta saattoi odottaa. 
Valtosen naishahmot ajoivat autoa ja toimivat ammateissa. 1920-luvulla Valtosen kirjoittaessa ensimmäisiä kirjojaan taloudellisen nousun ja vapaampien tapojen myötä alettiin kirjoittaa entistä vapaammin. Hänen kirjoissaan on eroottista virettä, jota säätelee silti siveellinen moraali. Naispäähenkilöt ovat pirteitä ja uhmakkaita villikkoja, mutta siveellisyys pysyy kuitenkin mukana ja tavoitteena on usein sosiaalisesti edullinen avioliitto. Myöhemmässä tuotannossa naiset eivät kuitenkaan välttämättä ota aviomiestä. Aikoinaan jopa epäiltiin, että joku mies on salanimellä kirjoittanut Valtosen romaanit, sillä nainen tuskin voisi kirjoittaa niin taitavasti ja hauskasti.
Monien hänen kirjojensa pohjalta on tehty myös elokuvia, joista tunnetuin on Vaimoke-romaanin filmatisointi (päärooleissa Ansa Ikonen ja Tauno Palo).
Kettu ja pihlajanmarjat

Kettu ja pihlajanmarjat on Aisopoksen saduista tunnetuimpia. Sadusta on lähtöisin ilmaisu ”happamia, sanoi kettu pihlajanmarjoista”.
Tarina on seuraava: Kettu löysi pihlajapuun, ja halusi syödä marjoja. Hän yritti napata niitä puusta, mutta ne ovat liian korkealla. Jonkin aikaa turhaan yritettyään kettu totesi: ”Ne ovat kuitenkin happamia”, ja lähti murheissaan pois. Tarinan opetus on, että ihmiset tapaavat haukkua sellaisia asioita, joita he eivät saa.
Suomessa tarina kertoo pihlajasta, jonka marjat ovat joka tapauksessa happaman makuisia, mutta tarinan alkuperäinen versio kertoi makeista viinirypäleistä. Useimmissa länsimaisissa käännöksissä puhutaan happamista marjoista, mutta alkuperäisessä sadussa tarkoitetaan raakoja tai kypsymättömiä marjoja.
Dylan Ryder

Elämäkerta

Ryder syntyi ja kasvoi Kaliforniassa. Hän harrasti teini-ikäisenä kilpauimista ja mallintöitä. Täytettyään 18 Ryder muutti Kalifornian Central Coastiin, jossa hän opiskeli hoitajaksi ja työskenteli myöhemmin päihteisiin liittyvän pahoinpitelyn hoidon neuvonantajana.

Ura

Ryder kiinnostui pornoelokuvista 22-vuotiaana nähtyään Penthouse-lehden mallit. Hän päätti lähettää kuvia itsestään aikuisviihdeyhtiölle ja sai ensimmäiset kuvaukset Reality Kingsiltä. Ryder kuitenkin muutti Arizonaan työskennelläkseen vanginvartijana, mutta jätti työt ja palasi takaisin Kaliforniaan perheensä luo. Samalla hän pyrki takaisin aikuisviihteen pariin ja suurensi leikkauksella rintojaan. Ryder lopulta palasi pornoelokuvien pariin heinäkuussa 2008.
Maaliskuun 23. päivän liike

Maaliskuun 23. päivän liike eli M23 on noin 6 000 miehen kapinallisryhmä Kongon demokraattisessa tasavallassa. Ryhmä saa tukea naapurimaasta Ruandasta. Ryhmän johtajat ja huomattava osa sen taistelijoista ovat ruandan kieltä puhuvia kongolaisia tutseja. M23:n nimi viittaa maaliskuun 23. päivänä 2009 solmittuun rauhansopimukseen Kongon hallituksen armeijan ja kongolaisten tutsien aiemman kapinaliikkeen Kansan puolustuksen kansalliskongressin (CNDP) välillä. Marraskuussa 2013 Kongon armeija ilmoitti tuhonneensa M23-kapinalliset vallattuaan heidän viimeiset kaksi tukikohtaansa noin 80 kilometrin päässä Gomasta. Kapinallisia oli tukikohdissa kymmeniä. Kapinallisten arveltiin paenneen Ruandaan ja Ugandaan. M23-järjestö ilmoitti tämän jälkeen laskevansa aseensa ja olevansa valmis poliittisen ratkaisuun.
Selkeen kartano

Selkeen kartano on kuningas Kustaa II Aadolfin vuonna 1613 perustama entinen kuninkaankartano Sastamalan Mouhijärvellä. Se sijaitsee Mouhijärven keskustaajaman ja Tampere–Pori-valtatien tuntumassa Mätikköjärven länsipuolella.

Historia

Selkeen kartano perustettiin vuonna 1613, kun Kustaa II Aadolf antoi kruunun haltuunsa ottaman maatilan Mouhijärven Selkeen kylästä sotapäällikkönä kunnostautuneen skotlantilaisen everstin William Ogilwien leskelle Barbara Kinnardille. Muutaman vuoden kuluttua siihen liitettiin koko kylä seitsemän manttaalin kartanoksi, jolloin haltijana oli Kinnardin toinen puoliso eversti Samuel Cockburn. Kuninkaankartanona toimiessaan Selkee ei ollut perintötila, vaan sen omistajat määrättiin aina uudelleen. Heihin lukeutuivat muun muassa sotamarsalkka Åke Tott ja vapaaherra Hans Wachtmeister. Selkee oli kuninkaankartanona noin 70 vuoden ajan, kunnes palautui kuninkaan omistukseen reduktion yhteydessä.
Seuraavaksi kartanosta tuli Porin läänin jalkaväkirykmentin komentajan virkatalo vuonna 1684. Mouhijärvellä piti myös majaansa rykmentin henkivartiokomppania, jonka upseereilla oli paikkakunnalla omat virkatalot. Kartanon vanha päärakennus tuhoutui tulipalossa helmikuussa 1758, jonka yhteydessä viisi säätyläislasta sekä rykmentin komentaja eversti Hans von Dellwig saivat surmansa. Dellwigin hirsinen hautakarmi sijaitsee Mouhijärven vanhalla hautausmaalla ja sen seinässä on myös tapauksesta kertova muistolaatta uhrien nimineen. Uusi päärakennus valmistui 1786, mutta rykmentin komentopaikkana se ehti toimia vain vuoteen 1793 saakka, jonka jälkeen virkatalo siirtyi Mietoisiin Saaren kartanoon. Seuraavaksi kartano toimi vuokratilana, kunnes paikalle perustettiin valtion Laidunkoeasema (myöhemmin Maatalouden tutkimuskeskuksen Sata-Hämeen tutkimusasema) vuonna 1933. Se oli toiminnassa vuoteen 1993 saakka, jonka jälkeen kartanon omistajaksi tuli Mouhijärven Osuusmeijeri. Meijerin mentyä konkurssiin vuonna 1999 Selkeen kartano siirtyi yksityisomistukseen ja sen tiloissa on toiminut muun muassa sveitsiläisen yrittäjän omistama juustola. Vuonna 2014 kartano on jälleen ollut myynnissä.

Rakennukset

Selkeen kartanon nykyinen päärakennus on peräisin vuodelta 1786. Se on rakennettu Turun kaupunginarkkitehdin C.F. Schröderin laatimien everstin virkatalon mallipiirustusten mukaan. Rakennuksen ulkoasua on muutettu 1800-luvun lopun ja 1930-luvun korjauksissa. Pihapiiriin kuuluu myös kaksi sitä rajaavaa siipirakennusta, jotka on ilmeisesti rakennettu 1700–1800-lukujen vaihteessa. Päärakennusta on entisöity viimeksi vuonna 1980 ja sen pihapiirissä ovat myös muun muassa 1937 valmistunut vierastalo, 1939 rakennettu navetta sekä 1958 valmistunut saunarakennus. Kartanon puisto, josta avautuu näkymä alapuoliseen Mätikköjärven kulttuurimaisemaan, on pinta-alaltaan noin 3,5 hehtaaria.
Kartanon päärakennus on vanhojen karttojen mukaan sijainnut alun perin Selkeentien länsipuolella, josta se on vuoden 1758 tulipalon jälkeen siirretty vajaan sadan metrin päähän nykyiselle paikalleen tien itäpuolelle. Selkeen vanha keskiaikainen kylätontti on ilmeisesti sijainnut nykyisen päärakennuksen paikalla.
Annankulma

Annankulma on asuinalue Järvenpään kaupungissa Pietilän kaupunginosassa. Alueella ei ole julkisia palveluita, vaan se on selvästi omakotitaloaluetta. Annankulmassa on leikkipuisto, ja sieltä on lyhyt matka Haarajoen rautatieasemalle, lähikauppa Alepaan ja Mankalan kouluun.
Erkki Markkanen

Erkki Markkanen (s. 1941, k. 17. syyskuuta 1994) oli historioitsija ja Joensuun yliopiston Suomen historian apulaisprofessori. Hän tutki erityisesti taloushistoriaa.
Hedelmänviljely

Hedelmänviljely tarkoittaa hedelmäpuiden kasvattamista tarkoituksena tuottaa ruokaa. Paikkaa, jossa niitä viljellään, kutsutaan hedelmätarhaksi. Kaupallisten hedelmätarhojen lisäksi hedelmiä kasvatetaan myös puutarhoissa.
Viljelmillä kasvit on istutettu järjestelmällisesti ruutuihin. Kasvien juurella maa pidetään paljaana tai ruoho leikataan lyhyeksi, jotta ylläpito ja sadonkorjuu on yksinkertaista ja tehokasta.
Hedelmätarhan puiden välimatka riippuu lajista. Luumupuita voidaan kasvattaa 3 metrin välein, omenapuiden perinteinen välimatka on 8-10 metriä, ja päärynäpuilla pidetään jopa 20 metrin välejä. Omenapuihin on kehitetty tavallista pienempiä kääpiörunkoja, joita voidaan istuttaa jopa kahden metrin välein.  Sitrushedelmien kuten appelsiinien normaalikokoisten puiden väli on 4-8 metriä, kääpiöpuiden 2-3 metriä. 
Taloudellisesti merkittävimpiä hedelmiä ovat omena, banaani, viinirypäle, appelsiini, mango, guava, papaija ja ananas. Kaikkien näiden yhteenlasketussa tuotantomäärässä Kiina on maailman suurin. Se on myös suurin omenien ja rypäleiden tuottaja, kun taas Intia on sitä suurempi mangon, guavan, banaanin ja papaijan tuottaja. Appelsiinien tuottajista Brasilia on suurin. Ananastuotannon kärjessä ovat hyvin tasaisilla osuuksilla Brasilia, Costa Rica, Filippiinit ja Thaimaa.
Suomen yleisin viljelty hedelmä on omena, jota kasvatetaan vuodessa noin viisi miljoonaa kiloa. Suomessa on  noin 300 ammattimaista omenatilaa, joilla omenaa viljellään 670 hehtaarilla. Pääosa näistä on Ahvenanmaalla, Lounais-Suomessa ja Länsi-Uusimaalla, mutta viljelyalueita löytyy myös Hämeestä, Kaakkois-Suomesta ja Etelä-Savosta. Suomen ammattimainen omenanviljely keskittyi 1900-luvulla Salpausselän eteläpuolelle. Talvenkestävien lajikkeiden jalostuksen ja ilmastonmuutoken takia omenia voidaan viljellä kaupallisesti myös Kaakkois-Suomessa ja Etelä-Savossa, ja kotipuutarhoissa on omenapuita jopa Lapissa. 2000-luvulla on alettu kokeilla myös päärynän ammattimaista viljelyä. Myös luumujen ja kirsikoiden viljely yleistyy.