google/wiki40b huggingface dataset:
Andor Lilienthal

Andor (André) Arnoldovitš Lilienthal (5. toukokuuta 1911 Moskova – 8. toukokuuta 2010 Budapest) oli unkarilainen shakin suurmestari. Hän pelasi uransa aikana kymmentä maailmanmestaria vastaan, voittaen Emanuel Laskerin ja José Raúl Capablancan, Max Euwen, Aleksandr Aljehinin (kevyessä pelissä), Mihail Botvinnikin sekä Vasili Smyslovin.
Lilienthal syntyi Moskovassa ja muutti vanhempiensa kotimaahan Unkariin kaksivuotiaana. Hieman boheemin maineen saava Lilienthal siirtyi nuorena ensin Wieniin ja siten Berliiniin, asuen myöhemmin myös Pariisissa. Takaisin Neuvostoliittoon hän muutti 1935-36 ja sai maan kansalaisuuden 1939, palaten 1975 taas asumaan nuoruutensa Budapestiin.
Lilienthal vietti 96-vuotispäiväänsä Budapestissa 2007. Vanhoilla päivilläänkin hän ajoi yhä autoa ja kirjoitti artikkeleita shakkilehtiin. Lilienthal oli kuollessaan shakin suurmestareista iäkkäin.

Turnausmenestys

Lilienthal edusti Unkaria shakkiolympialaisissa vuosina 1933, 1935 ja 1937 saavuttaen kaksi henkilökohtaista kultamitalia ja yhden joukkuehopean.
Fredrik Adlercreutz

Fredrik Thomas Adlercreutz (1793–1852), eversti, kreivi, oli Etelä-Amerikassa sotinut suomalaissyntyinen sotilas ja diplomaatti. Hän oli Kolumbian itsenäisyystaistelun sankareita.
Joaquín Viloria de la Hoz on kirjoittanut Adlercreutzista kirjan Federico Tomás Adlercreutz (1793-1852): Vicisitudes militares, económicas y sociales de un conde sueco en América, ja Rauli Virtanen on tehnyt vuonna 2009 televisioelokuvan Sotilas rakastuu señoritaan sarjaan Hurjia suomalaisia.
Adlercreutz oli Carl Johan Adlercreutzin poika.
Palettitangara

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan palettitangara on noin 14 cm. Koiraspalettitangara on varsin värikäs lintu. Pää ja niska on väriltään sinivihreät, nokan sekä silmien ympärillä on musta alue. Selkä on musta ja kainalot sinivihreät. Siipisulat ovat tummemman siniset ja siivissä on myös oranssinkeltaisia sulkia. Yläperä on oranssi ja pyrstö tumma ja sinireunainen. Rinta on vaaleansininen ja väri on tummempi vatsassa. Naaras on väriltään koirasta vaaleampi, mutta höyhenpuvun kuviot ovat samanlaiset. Palettitangaran nokka on suurikokoinen ja tukevahko.

Levinneisyys ja elinympäristö

Palettitangaraa tavataan paikoittain Brasilian koillisrannikolta Alagoasin, Pernambucon ja Paraíban osavaltioista. Linnun elinympäristöä ovat Atlantin rannikon kosteat metsät. Levinneisyysalueensa pohjoisosassa sitä tavataan myös cerrado-savannialueilta.

Elintavat

Palettitangarat syövät siemeniä ja hedelmiä sekä hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia eläimiä. Ravintoaan ne etsivät puiden lehvästön keskiosista ja liittyvät usein muiden lintulajien kanssa sekaparviksi. Pesimäkausi kestää lokakuulta maaliskuulle. Palettitangaran pesä sijaitsee päällyskasviston joukossa usein suuressa ananaskasvissa.
Palettitangarakannan kooksi arvioidaan 2 500–10 000 yksilöä. Suurin lajiin kohdistuva uhka on rannikkometsien kaataminen laidunmaiksi ja sokeriruokoplantaaseiksi. Alkuperäisestä metsästä on Koillis-Brasiliassa jäljellä vain kaksi prosenttia. Lisäksi lajia uhkaa pyydystäminen sen värikkään höyhenpuvun vuoksi.
Eeva-Liisa Myllymäki

Eeva-Liisa Myllymäki (o.s. Kalliolahti, s. 5. maaliskuuta 1948 Kuortane) on entinen suomalainen juoksija. Hän edusti aktiiviurallaan Kuortaneen Kuntoa.
Myllymäki (tuolloin vielä Kalliolahti) saavutti hopeaa junioreiden EM-kilpailujen 800 metrillä Odessassa 1966 ajalla 2.08,1. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän sai samalla matkalla pronssia Göteborgissa 1963. Myllymäki edusti Suomea maaotteluissa kahdesti 400 metrillä ja 11 kertaa 800 metrillä. Syyskuussa 1966 hän voitti 800 metrin maaottelujuoksun Helsingissä uudella Suomen ennätysajalla 2.10,0. Vuonna 1964 hän juoksi Sippolassa 600 metrin junioreiden Suomen ennätyksen 1.34,8. Ennätyksen rikkoi Maria Valtanen vasta vuonna 2006 . 
Myllymäki voitti Kalevan kisoissa 800 metrin mestaruuden Turussa 1963 ajalla 2.15,8 ja Porissa 1967 juostuaan 2.10,7. Oulussa 1964 hän sai hopeaa, samoin 400 metrillä Jyväskylässä 1965. SM-viesteissä hän kuului Kuortaneen Kunnon kultajoukkueeseen 3 × 800 metrin viestissä vuosina 1965, 1966 ja 1967. Maastojuoksun naisten henkilökohtaisen Suomen mestaruuden Myllymäki voitti vuosina 1963, 1964, 1965, 1966 ja 1967. Vuosina 1965 ja 1966 hän voitti lisäksi vuoden toiset SM-kilpailut, ”syysmaastot”. Hänen edustamansa Kuortaneen Kunto voitti maastojuoksun joukkue-SM-kultaa vuosina 1963–1966.
Myllymäki joutui lopettamaan uransa vain 20-vuotiaana jalkavaivojen vuoksi .
Violent J

Violent J (oikealta nimeltään Joseph Bruce, s. 28. huhtikuuta 1972, Detroit, Michigan) on yhdysvaltalainen Insane Clown Posse -yhtyeen toinen jäsen (toinen jäsen Shaggy 2 Dope), vapaapainija ja yksi Psychopathic Records-levy-yhtiön ja Juggalo Championship Wrestling-painipromootion (JCW) perustajista. ICP:n ohessa Violent J on tehnyt myös kaksi soololevyä.
Martin Sandberger

Martin Sandberger (17. elokuuta 1911 Charlottenburg Berliini, Saksa – 30. maaliskuuta 2010) oli SS-eversti ja Sonderkommando 1a:n komentaja Einsatzgruppessa. Hän oli myös Sicherheitspolizein ja turvallisuuspalvelu SD:n komentaja Virossa, ja hänellä oli merkittävä osuus Baltian juutalaisten massamurhissa.
Martin Sandbergerin isä oli IG Farbenin johtaja. Sandberger opiskeli lakia Münchenin, Kölnin, Freiburgin ja Tübingenin yliopistoissa. 20-vuotiaana hän liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen ja sitten SA:han. 1932–1933 Sandberger oli natsiaktivisti ja oppilasjohtaja Tübingenissa. Hän sai pätevyyden 1933, ja natsien oppilasliigan jäsenenä hänestä tuli yliopistotarkastaja.
Vuonna 1936 Sandbergeristä tuli SS:n jäsen Gustav Adolf Scheelin alaisuuteen turvallisuuspalvelu SD:hen Württembergiin. Hän teki uraa myös SD:ssä ja hänestä tuli 1938 SS-majuri. 13. lokakuuta 1939 Himmler nimitti Sandbergerin maahanmuuton keskustoimistoon Koillis-Saksaan johtajaksi, jonka tehtäviin kuului myös äskettäin vallattujen itäisten alueiden uudelleen asuttamisen arviointi. Operaatio Barbarossan alettua Sandbergeristä tuli Sonderkommando 1a:n johtaja Einsatzgruppeen (yhdessä Franz Walter Stahleckerin kanssa), ja he panivat toimeen massamurhia Baltian maissa. Sandberger osoitti erityistä tehokkuutta: esimerkiksi raportissaan 1. heinäkuuta 1942 hän ilmoitti 941 juutalaista surmatun. Hänen ponnisteluaan arvostettiin, ja 3. joulukuuta 1941 hänet nimitettiin SD:n komentajaksi Viroon.  
Martin Sandberger pidätettiin sodan jälkeen ja tuomittiin kuolemaan 1948 Einsatzgruppen-oikeudenkäynnissä, mutta rangaistus muutettiin myöhemmin elinkautiseksi vankeusrangaistukseksi. Sandbergerin isä, eläkkeelle jäänyt IG Farbenin tehtaanjohtaja, käytti suhteitaan Theodor Heussiin, joka otti yhteyttä Yhdysvaltain suurlähettilääseen James B. Conantiin ja anoi armahdusta. Vaikutusvaltaisilta kansalaisilta, kuten oikeusministeri Wolfgang Haussmannilta ja piispa (Landesbischof) Martin Haugilta, tuli useita armahduspyyntöjä. Jopa Saksan liittopäivien varapuhemies Carlo Schmid huolestui Sandbergerin oloista Landsbergin vankilassa. Sen ansiosta Sandberger vapautui 1958. Syksyllä 2004 Viron lehdet kertoivat Sandbergerin asuvan Stuttgartin lähistöllä olevassa huvilassa.
Internetin amatöörietsivät olivat vuosia huomioineet, että Sandberger oli korkea-arvoisin SS-johtaja jonka tiedettiin olevan elossa. Sandberger oli vuodesta 1958 elänyt täysin piilossa julkisuudelta ennen kuin Der Spiegel -lehti jäljitti hänet juuri ennen hänen kuolemaansa 2010.
Muuralan pappila

Muuralan pappila ja Pitäjäntupa sijaitsevat Espoon kirkonmäellä Espoon tuomiokirkon lähellä samassa pihapiirissä. Pappilan päärakennus on empiretyylinen ja rakennettu vanhemman pappilan kivijalalle. Pihapiiriin kuuluu siipirakennuksia 1700- ja 1800-lukujen vaihteesta. 
Pappila on valmistunut 1853, ja sen on suunnitellut arkkitehti Jean Wiik. Rakennus on korjattu vuonna 2006, ja siinä on Espoon ruotsinkielisen seurakunnan kirkkoherran virka-asunto jossa hänellä on asumisvelvollisuus.
Pitäjäntupa on alkuaan ollut kouluna Backbyn tilan mailla. Se lahjoitettiin pitäjäntuvaksi 1887 ja siirrettiin 1889–1890 kirkon lähelle pappilan rakennusten luokse. 1900-luvun alussa siinä toimi suomenkielinen kansakoulu. Seurakunta sai sen omistukseensa 1933, ja silloin kokoussalia laajennettiin seurakuntasaliksi.
Menton

Historia

Mentonin nykyinen nimi viittaa sanoihin Mont d’Othon ’Othonin vuori’. Nimi mainitaan ensimmäistä kertaa historiallisissa lähteissä vuonna 1261. Asutus oli kuitenkin kehittynyt paikalle jo 1100-luvulla. Vuonna 1157 paikan siihen asti omistanut Ventimiglian herttua Guido Guerra lahjoitti alueen genovalaiselle Gugliemo Ventolle. 1200-luvulla alue päätyi puolestaan Kaarle Anjoulaiselle ja vuonna 1346 guelfien ja ghibelliinien kiistojen seurauksena se palautui hetkeksi Venton suvulle. Tämän jälkeen se päätyi Monacon ruhtinaalle Charles Grimaldille. Vuonna 1524 Menton joutui Andrea Dorian joukkojen pommittamaksi. Sen jälkeen kaupunki päätyi Monacon ohella Kaarle V:n haltuun. 
Vuonna 1641 Menton päätyi Ranskan suojelukseen Péronnen sopimuksen mukaisesti. Vuonna 1792 siitä tuli osa Alpes-Maritimesin departementtia. Kaupunki kuitenkin erotettiin Ranskasta Pariisin sopimuksella 1814 ja se päätyi jälleen Monacon Grimaldeille. Menton irtautui Monacosta Charles Trencanin aloitteella 1848 ja siitä tuli vapaakaupunki Sardinian suojeluksessa. Vuonna 1860 Mentonissa järjestettiin kansanäänestys Ranskaan liittymisestä, ja suurin osa äänestäneistä kannatti liitosta. Seuraavana vuonna Monacon ruhtinas Kaarle III myi oikeutensa Mentoniin ja Roquebruneen Ranskan hallitsijalle Napoleon III:lle neljän miljoonan kultafrangin hintaan. Toisen maailmansodan aikana Mentonin miehitti ensin Italia ja sitten Natsi-Saksa. Kaupunki vapautettiin vuonna 1944.
Juha Karastie

Juha Raimo ”Juppe” Karastie (s. 1956) on Leevi and the Leavings -yhtyeessä soittanut muusikko. Hän soitti yhtyeessä muiden muassa bassoa, banjoa, mandoliinia, oboeta ja kitaraa ja toimi taustalaulajana. Karastie tuli Leavingsiin vuonna 1979. Aluksi hänen oli määrä vain toimia avustavana muusikkona, mutta hän jäi sittemmin yhtyeeseen pysyvästi. Karastie oli ennen Leavings-uraansa soittanut Labyrinth-nimisessä yhtyeessä yhdessä Gösta Sundqvistin kanssa.
Karastie soitti Leevi and the Leavingsissa aina sen lopettamiseen asti, vuoteen 2003. Yhtyeen keulahahmo Gösta Sundqvistin kuoltua sydänkohtaukseen 16. elokuuta 2003 päättivät Karastie, Risto Paananen ja Niklas Nylund lopettaa yhtyeen toiminnan. Vuonna 2011 Karastie, Nylund ja Paananen palasivat julkisuuteen Leavings-Orkesteri -nimisenä yhtyeenä ja julkaisivat Arpapeliä -albumin. 
Karastie on ollut mukana myös Salossa vuosittain järjestettävillä lastenlaulukilpailuissa. Hänen sovittamansa kappale ”Hyvää yötä” voitti parhaan lastenlaulun palkinnon vuonna 1992.
Karastie toimii kodinelektroniikkaa maahantuovan yrityksen toimitusjohtajana. Näyttelijä Joona Karastie on Juhan poika.
Siitintukku

Siitintukku on erityisesti kämmekkäkasveille ominainen suvulliseen lisääntymiseen liittyvä muodostuma. Samanlaisia rakenteita tavataan myös muista kasviheimoista.

Rakenne

Siitintukku muodostuu ainakin osittain yhteenkasvaneista hedelehdistä ja emilehdistä. Useimmilla kämmekkälajeilla siitintukku on voimakkaasti muuntunut, ja alkuperäisten osien tunnistus on vaikeaa. Vaikka suurimmalla osalla on vain yksi normaaliin tapaan toimiva hede (useimmilla Asparagales-lahkon kasveilla kolme), ovat joutoheteet muodostuneet siitintukun toimintaa edistäviksi osiksi, esimerkiksi siitepölymyhkyjä suojaavaksi kalvoksi. Heikoimmin kehittynyt siitintukku lienee alkeellisina pidetyillä Neuwiedia-lajeilla, joilla on kolme selvästi erottuvaa hedettä.
Siitepöly ei ole kämmekkäkasveilla vapaana kuten useimmilla kukkakasveilla, vaan se esiintyy erityisissä siitepölymyhkyissä, joiden rakenteessa on usein pitkälle kehittyneitä erikoistumia, yleisimpänä kanta, joka liittää siitepölyn tiukasti pölyttäjään.
Kämmeköillä siitintukku on joskus kasvanut osittain yhteen huulen tai muiden kehälehtien kanssa.

Siitintukku ja pölytys

Siitintukun rakenne pyrkii usein ehkäisemään itsepölytystä. Emin luotti on yleensä omassa syvennyksessään toimivan heteen takana. Joillakin lajeilla, esimerkiksi monilla Suomalaisilla kämmekkälajeilla, siitepölymyhkyt kääntyvät eteenpäin parinkymmenen sekunnin kuluttua siitä, kun pölyttäjä on saanut myhkyt ruumiiseensa, useimmiten päähänsä. Tähän mennessä pölyttäjä on yleensä jo siirtynyt seuraavaan kasviin, ja nyt siitepölymyhky on oikeassa asennossa osuakseen luottiin.
Niin siitepölymyhkyn kuin huulenkin rakenne ovat usein erikoistuneet rajoitettua pölyttäjäkuntaa varten, esimerkiksi vain yhteen hyönteislajiin. Orkideoiden pölytys onkin usein hyvin pitkälle erikoistunut tapahtuma.
Afrikanlauluhaukka

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 38–48 cm, siipien kärkiväli 95–110 cm ja paino 500–850 g. Aikuisen linnun höyhenpuku on harmaa, vatsapuolelta valkoraitainen. Siipien kärjet ovat tummanharmaat. Koivet ja nokan tyviosa ovat punaiset. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu on päältä ruskea ja alta vaalearaitainen ja sen koivet ovat kellertävät.

Esiintyminen

Afrikanlauluhaukan pääesiintymisalue on Afrikassa Saharan eteläpuolella Namibian ja Zimbabwen rajoille. Marokossa elää alalaji theresae. Laji puuttuu Afrikan "kainalosta". Arabian niemimaan lounaisrannikolla pesii alalaji ignoscens. Sen elinympäristön ala on noin 10 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on 1–10 miljoonaa yksilöä. Se on enimmäkseen paikkalintu.

Elinympäristö

Laji elää savanneilla, metsänreunoissa, puutarhoissa, pensaikkomailla ja ruohostomailla, joilla kasvaa yksittäisiä puita.

Lisääntyminen

Parit pesivät yksittäin ja rakentavat risupesänsä tuuhean piikkioksaisen puun keskiosaan, yleensä 6–7 m korkealle. Naaras munii tavallisesti kaksi munaa, joita se hautoo yksin noin viisi viikkoa. Poikaset ovat lentokykyisiä noin kuuden viikon ikäisinä.

Ravinto

Afrikanlauluhaukat syövät liskoja, käärmeitä, kameleontteja, jyrsijöitä, lintuja kyyhkynkokoisiin saakka sekä isoja hyönteisiä. Saalistaa sekä juosten maassa saaliin kiinni että syöksymällä ilmassa.
Kultakurppo

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 23-26 cm, siipien kärkiväli 50-55 cm ja paino 110-200 g. Muistuttaa kurppaa, lennossa myös rantakanaa. Naaras on selvästi koirasta suurempi ja kirkkaamman värinen. Yläpuoli on ruskea, alapuoli valkoinen. Rinnassa on musta poikkivyö, ja vanhan naaraan rinta, kaula ja posket ovat punaruskeat. Kaikissa puvuissa on silmän ympärillä selvä vaalea rengas, joka ulottuu kapenevana lähelle niskaa. Koivet ovat keskipituiset, vihertävät, ja nokka on pitkä, kärkiosastaan lievästi alaspäin taipunut. Lennossa näkyy siivillä ja pyrstössä vaaleaa pilkkumaista kirjailua ja selässä 2 vaaleaa pitkittäisraitaa. Etenkin hämärissä sen lentäessä voi kuulla "khot khot khot" ääntä. Maasta yllätettäessä se lentää vain lyhyen matkan pudottautuen kasvillisuuden suojiin. Ui hyvin allikoiden ja lampareiden yli.
Soidinmenoissa naaras ja koiras seisovat vastakkain ja taivuttavat siipiään eteenpäin niin että siivenkärjet ulottuvat kaarena pään etupuolelle. Samalla ne levittävät pyrstönsä.
Australiankurppoa pidettiin pitkään kultakurpon alalajina, mutta se on erotettu omaksi lajikseen 2000-luvulla tehtyjen tutkimusten perusteella.

Esiintyminen

Laaja esiintymisalue ulottuu Länsi-Afrikasta Indonesiaan ja Japaniin. Afrikassa laji esiintyy useina erillispopulaatioina, Saharan pohjoispuolella ainoastaan Egyptissä Niilin suiston tuntumassa. Aasiassa esiintyminen kattaa Himalajan eteläpuolisen alueen Pakistanista Kiinan itäosiin ja Japanin eteläosiin, Filippiinit ja osan Indonesiaa. Lajia ei ole tavattu Suomessa. Lajin kanta on elinvoimainen. Laji on pääasiassa paikkalintu, mutta pohjoisimmat populaatiot Kiinassa, Japanissa ja Intiassa voivat muuttaa joitakin satoja kilometrejä etelämmäksi. Sahelin alueella esiintyy sadekausien aikaista muuttoa.

Elinympäristö

Runsaskasvustoiset suot, lampareet, allikot, tulvaniityt, riisipellot ja ruokokasvustot.

Lisääntyminen

Pesä on maassa korkean kasvillisuuden suojassa. Munia on 4, joskus 3. Naaraalla voi olla useita koiraita, joiden kanssa se parittelee ja munii jokaiselle oman pesueen. Koiraat huolehtivat hautomisesta ja poikasten hoidosta. Haudonta-aika on 16-20 päivää.

Ravinto

Kaikkiruokainen. Syö etupäässä hyönteisiä, kuten heinäsirkkoja ja muita sirkkoja, etanoita, matoja, äyriäisiä, sekä riisin ja muidenkin kasvien siemeniä.
John Paul Jones

Studiomuusikkona

John Paul Jones työskenteli Decca Records -levy-yhtiön studiomuusikkona soittaen bassoa tai kosketinsoittimia monien aikansa huippuyhtyeiden ja -artistien levyillä. Näihin kuuluivat The Rolling Stones, Herman's Hermits, Donovan, Cat Stevens, Rod Stewart, Shirley Bassey ja monet muut. Soittamisen lisäksi Jones teki useille artisteille ja kokoonpanoille sovituksia. Hän hallitsi musiikin teorian joten hän myös kirjoitti sovituksia lisäinstrumenteille.
1964 Jones teki singlen jolla olivat instrumentaaliesitykset "Baja" ja "Foggy Day in Vietnam"

Led Zeppelinin jäsenenä

Jones keksi monia yhtyeen klassisia bassokuvioita, esimerkkeinä kappaleet "The Lemon Song" ja "Black Dog". Hänen kosketinsoittimensa lisäsivät Led Zeppelinin musiikillista ulottuvuutta. Osittain juuri tämän ansiosta yhtyeestä tuli muutakin kuin "pelkkä" suoraviivainen rock-kokoonpano. Jonesin pianoa kuullaan muun muassa herkässä "The Rain Song" -kappaleessa, kun taas urut ovat "Since I've Been Loving You" -kappaleen pääasiallinen säestävä instrumentti bassojalkioineen. IV / Zoso / Nimetön albumi -albumilla oleva "Stairway To Heaven" -kappaleen intro on esimerkki erivireisten nokkahuilujen soitosta.
Vaikka kaikilla Led Zeppelinin jäsenillä oli maine hurjina juhlijoina, Jones oli yhtyeen muita jäseniä selkeämmin musiikin ammattilainen, joka ei antanut juhlimisen häiritä työskentelyään lavalla tai studiossa. Yhtyeen viimeiseksi jäänyttä studioalbumia In Through The Out Door pidetään esimerkkinä tästä Jonesin ollessa vahvasti esillä sekä säveltäjänä että muusikkona paljolti Jimmy Pagen ja John Bonhamin tuolloin epäsäännöllisten elämäntapojen vuoksi.

Ura Zeppelinin jälkeen

Jones on työskennellyt muun muassa R.E.M:n, Heartin, Ben E. Kingin, The Missionin, La Fura Dels Bausin, Brian Enon ja The Butthole Surfersin kanssa. Jones on myös soittanut Foo Fightersin albumilla In Your Honor kappaleilla "Another Round" (mandoliini) ja "Miracle" (piano). Vuonna 2009 Jones perusti rock-yhtyeen Them Crooked Vultures yhdessä Josh Hommen ja Dave Grohlin kanssa. Jones on myös yhdessä suomalaisten Anssi Karttusen ja Magnus Lindbergin kanssa mukana Tres Coyotes-nimisessä yhtyeessä, joka esiintyi Helsingin Savoy-teatterissa 5.4.2017.
Viipurinrinkeli

Viipurinrinkeli on perinteinen viipurilainen leivonnainen, josta on tullut eteläkarjalainen perinneleivonnainen. Tunnusomaisen maun leivonnaiselle antaa kardemumman ja muskottikukan samanaikainen käyttö. Muina aineksina ovat maito, kananmuna, voi tai margariini, sokeri, hiiva, vehnäjauhot sekä osassa resepteistä myös suola.  Jotkin aromikkaat reseptit sisältävät muitakin mausteita (meiramia, minttua, neilikkaa, kuminaa, sahramia). Perinteisesti viipurinrinkeli paistettiin uunissa olkien päällä.

Historia

Rinkeli saapui Viipuriin 1300-luvulla harmaan fransiskaanimunkkikunnan myötä. Rinkeleitä tehtiin luostarissa, jonka toiminta lakkasi uskonpuhdistuksen seurauksena. 1500-luvulla resepti levisi luostarin ulkopuolelle. Rinkelistä muodostui yläluokan herkku. Pietari Brahe tilasi Viipurista rinkeleitä Turun Akatemian vihkiäisiin vuonna 1649 – suosio levisi Pietarin hienostoväen joukkoon 1700-luvulla. Venäjän keisari Aleksanteri III:lle toimitettiin viikoittain kuriiripostina kuusi rinkeliä.
1800-luvulla tunnetuimpia valmistajia olivat Vaittisen ja Löppösen suvut. He kiistelivät, kumman rinkeliresepti oli alkuperäisempi. Tätä aikaa kutsutaan rinkelisodaksi. Vaittisen rinkeli nautti luottamusta Viipurissa, mutta Löppösen menestyi kansainvälisesti. Rinkelintekotaito levisi ja tuli 1900-luvun alkupuolella tunnetuksi Lappeella, nykyisessä Lappeenrannassa, jossa rinkeli myös yksinkertaistui. Ennen toista maailmansotaa Lappeella oli yli 60 taloa, joissa taidettiin rinkelinteko.
Rinkelin valmistustavan Lappeelle toi Hanhijärven kylästä syntyisin ollut Anni Pajari, joka palasi veljensä Sakari Rantasen talouteen Hanhijärvelle, jossa useat talot alkoivat valmistaa ja markkinoida viipurinrinkeleitä maatalouden lisäansiona. Tapa elää vielä nykyään myös Hanhijärvellä, vaikka valmistus ja markkinointi onkin jo levinnyt kylän ulkopuolelle aina Joensuuhun asti.
Nykyään viipurinrinkelikauppiaan löytää lähes kaikilta markkinoilta, ja rinkeliä markkinoidaan voimakkaasti perinteikkäänä markkinaostoksena. Joensuun torin lisäksi viipurinrinkeleitä myydään markkinoiden aikaan myös marketeissa.
The Joshua Tree

20th Anniversary Edition

Albumista julkaistiin remasteroitu versio "Joshua Tree 20th Anniversary Edition" vuonna 2007. Remasteroidusta albumista on olemassa kolme eri versiota, tavallinen, bonus-CD:n sisältävä versio ja bonus-CD:n sekä DVD:n sisältävä versio. Bonus-CD sisältää alun perin singlejen B-puolina julkaistuja kappaleita, demoja ja harvinaisuuksia.
Adama Traoré (28.6.1995)

Adama Traoré (s. 28. kesäkuuta 1995 Bamako) on malilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Ranskassa, Belgiassa ja Portugalissa. Hän on edustanut vuodesta 2015 ranskalaisseura Monacoa mutta pelasi kevätkauden 2019 lainasopimuksella belgialaisessa Cercle Bruggessa.
Traoré on pelannut Malin maajoukkueessa yhdeksän maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia. Hän on mukana vuoden 2019 Afrikan-mestaruusturnauksessa ja teki maalin alkulohko-ottelussa Mauritaniaa vastaan, kuten teki myös hänen kolmisen viikkoa aiemmin syntynyt täyskaimansa, joka tuli vaihtopelaajana kentälle nuoremman Traorén tullessa vaihtoon.
Mustaposkipeukaloinen

Levinneisyys

Mustaposkipeukaloista tavataan Etelä-Amerikan pohjoisosissa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 3 790 000 km². Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Oulun Purjehdusseura

Oulun Purjehdusseura on perustettu 1881 ja on Oulun vanhin jatkuvasti toiminut urheiluseura. OPS:n ideologiaan kuuluu purjehdus- ja veneilytaitojen edistäminen, junioritoiminnan kehittäminen, merellisen kulttuurin vaaliminen sekä perinteiden kunnioittaminen tulevaisuudenkin tuulissa.
Purjehdusseuran ensimmäinen kotisatama sijaitsi Vihreäsaaressa. Vuonna 1972 seura perusti Oulun Merenkävijöiden kanssa yhteisen veneilykeskuksen Hietasaaren Johanssoninrantaan.
Urho Kekkosen patsas (Raahe)

Presidentti Urho Kaleva Kekkosen patsas on Raahessa vuonna 2008 paljastettu patsas, joka esittää presidentti Urho Kekkosta. Sen on tehnyt kuvanveistäjä Matti Peltokangas. Pronssiin valetussa patsaassa vasen käsi taskussa ja oikea rinnalla oleva presidentti seisoo jalustalla, joka on Raahen Rautaruukin terästä. Teos sijaitsee Raahen Rantakadun varrella sijaitsevassa Rantapuistossa, Raatihuonetta vastapäätä.
Aloitteen patsashankkeeksi teki Siika-Pyhäjokialueen liitto, joka halusi korostaa hankkeella Urho Kekkosen merkitystä Siika-Pyhäjokialueen kehittämisessä. Kekkonen vaikutti muun muassa Rautaruukin terästehtaan sijoittumiseen Raaheen. 
Matti Peltokangas osallistui Kekkosen muistomerkkikilpailuun vuonna 1996 päästen jatkokierrokselle kahdella kilpailuehdotuksellaan, joista figuratiivinen Urkki ja Sylvi voitti yleisöäänestyksen ja herätti kiinnostusta raahelaisissa piireissä. Kilpailu johti vuonna 2007 tilaukseen veistoksesta, jossa Kekkonen esiintyy yksin.
Teoksen rahoittamiseksi myytiin ”Pikku-Urkkeja". Veistos paljastettiin vuonna 2008.
Chan Ka Nin

Chan Ka Nin (s. 1949 Brittiläinen Hongkong) on kanadalainen säveltäjä. Hän voitti kahdesti parhaan klassisen sävellyksen Juno-palkinnon ja on saanut monia kansainvälisiä palkintoja. Hänen teoksiaan ovat esittäneet muiden muassa Toronton sinfoniaorkesteri, Calgaryn filharmonikot, Nova Scotian sinfoniaorkesteri, Purcell-kvartetti, Rivka Golani ja Lawrence Cherney. Teosten joukossa on ooppera Iron Road (2001). 
Chan syntyi Hongkongissa, mutta muutti perheineen Vancouveriin vuonna 1965. Hän opiskeli sävellystä Brittiläisen Kolumbian yliopistossa Jean Coulthardin johdolla ja jatkoi opintojaan Bernhard Heidenin johdolla Indianan yliopistossa, josta hän lopulta sai maisterin ja tohtorin arvonsa musiikissa. Vuonna 1982 Chan aloitti musiikin teorian ja sävellyksen opettamisen Toronton yliopistossa.