google/wiki40b huggingface dataset:
Sulo Salo

Sulo Ludvig Salo (16. marraskuuta 1909 – 12. toukokuuta 1995) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääkiekkoilija.
Välihyökkääjänä jalkapalloa pelannut Salo edusti koko uransa Helsingin Jalkapalloklubia vuosina 1932–1949. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1936 ja 1938. Kaikkiaan Salo pelasi 14 kauden aikana 148 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 75 maalia. Suomen maajoukkuetta Salo edusti kolmessa maaottelussa vuosina 1937–1941.
Salo pelasi myös jääkiekkoa HJK:ssa, jossa hän voitti muun muassa Suomen mestaruuden 1937.
Aku Ankka -sarjakuvan maailma

Aku Ankka -sarjakuvan maailma on kuvitteellinen todellisuus, jossa Disney-sarjakuvien hahmot, kuten Aku Ankka, Tupu, Hupu ja Lupu sekä Roope Ankka elävät. Sarjakuva keskittyy Ankkalinnan kaupunkiin, joka sijaitsee kuvitteellisessa Calisotan osavaltiossa Yhdysvaltain länsirannikolla. Sarjakuvan maailman loi ennen kaikkea Carl Barks, mutta sen juuret ovat Walt Disneyn 1930-luvulta alkaen tuottamissa piirroselokuvissa sekä käsikirjoittaja Ted Osbornen ja piirtäjä Al Taliaferron tekemässä strippisarjakuvassa. Sarjakuvalla ja animaatiolla on ollut erilaisia ilmenemismuotoja. Eri piirtäjistä etenkin Don Rosa jatkoi Barksin maailman vakiinnuttamista.
Risto Oikarinen

Risto Oikarinen (s. 1978 Kajaanissa) on suomalainen runoilija. Oikarinen on taustaltaan muusikko. Hän on soittanut klarinettia ja saksofonia ja opiskeli musiikkia Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa kunnes siirtyi Helsingin yliopistoon lukemaan teologiaa.
Oikarinen voitti vuonna 2003 Eino Leinon juhlavuoden kunniaksi järjestetyn nuorten runokilpailun. Kalevi Jäntin palkinnon hän sai vuonna 2005.
Arto Lehkamo

Arto Kalervo Petteri Lehkamo (s. 1. elokuuta 1962 Helsinki) on suomalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja.
Lehkamo on koulutukseltaan elokuvataiteen maisteri, joksi hän valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta. Lehkamon ensimmäinen televisioelokuva oli Outi Nyytäjän kanssa yhdessä kirjoitettu Lampi (1991), jännityselokuva jossa selvitellään tytön murhaa rippikoululeirillä. Kriitikoita miellyttivät etenkin sen käsikirjoitus ja Twin Peaks -mainen tunnelma.
Lehkamo on ohjannut ja käsikirjoittanut kolme pitkää teatterielokuvaa, trillerit Ristilukki (1993) ja Yöjuna (1996) sekä nuorisoelokuvan Young Love (2001). Lehkamo on tuotantoyhtiö AL-Filmi Oy:n toimitusjohtaja.
Lehkamo oli vuonna 2008 kristillisdemokraattien kunnallisvaaliehdokkaana Ruotsinpyhtäällä ja vuonna 2009 Loviisassa, muttei tullut valituksi. Eduskuntavaaleissa 2011 hän oli kristillisdemokraattien kansanedustajaehdokkaana Uudenmaan vaalipiirissä ja sai 146 ääntä.
Lehkamo on naimisissa ja hänellä on kuusi lasta.
Aarno Yrjö-Koskinen

Aarno Armas Sakari Yrjö-Koskinen (9. joulukuuta 1885 Helsinki – 8. kesäkuuta 1951 Helsinki) oli vapaaherra, koulutukseltaan lakimies, lähettiläs ja toimi ulkoasiainministerinä.
Vapaaherra Yrjö-Koskinen sai varatuomarin arvon 1915. Tällöin hän toimi senaatin talousosaston palveluksessa. Hän siirtyi itsenäistyneen Suomen ulkoasiainministeriön palvelukseen toimien muun muassa Suomen Pariisin lähetystössä ja vuodesta 1924 poliittisen osaston päällikkönä ja 1929 kansliapäällikkönä. Hän toimi lähettiläänä Moskovassa 1. tammikuuta 1931 – 8. huhtikuuta 1940 aikana.
Kesken Moskovan kauden hän toimi Sunilan II hallituksessa ulkoasiainministerinä. Moskovan lähettiläänäolojaksoon sattuu muun muassa vuoden 1932 alussa solmittu Suomen ja Neuvostoliiton hyökkäämättömyyssopimus, jonka allekirjoittajana hän toimi. Hän oli lähettiläänä myös talvisodan sytyttyä ja toi lähetystönsä henkilökunnan vaikeuksien kautta Suomeen. Sen jälkeen hän siirtyi Turkkiin Suomen Ankaran lähetystön päälliköksi 20. elokuuta 1940 alkaen, jossa tehtävässä hän oli vuoteen 1950. Sen jälkeen hän toimi vielä vuonna Alankomaissa Haagissa.
Ansioistaan hän sai lähetystöneuvoksen arvon vuonna 1923 sekä erikoislähettilään ja täysivaltaisen ministerin arvon 2. tammikuuta 1928.
Hänen isänsä oli senaattori Yrjö Koskinen Yrjö-Koskinen ja isoisä suomalaisuusmies, senaattori Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen.
Sennan seuraajat

Juoni

Kirjan alussa David joutuu Cristopherin joukkion kanssa tappeluun oltuaan treffeillä Sennan kanssa. Seuraavana aamuna David, Cristopher, Jalil sekä Sennan sisarpuoli April tapaavat järven rannalla. Suuri susi tulee järvestä  ja nielaisee Sennan. Muut tulevat jotenkin mukaan rajan yli Everworldiin.
David, Cristopher, Jalil ja April heräävät roikkuen ketjuista linnanmuurilla. Heidät toimitetaan muinaisen Pohjoismaisen jumalan Lokin eteen, joka utelee heiltä, missä hänen noidaksi kutsumansa Senna on. He saavat tietää olevansa Everworldissa, eräänlaisessa rinnakkaisulottuvuudessa. He karkaavat Lokin linnassta veneellä jossa on vaatteita ja ruokaa laivalla he pääsevät viikinkikylään, jossa esittävät trubaduureja. Kun Lokin peikot tulevat kyselemään kadonneista vieraista, kylän päällikkö Olaf rautajalka  suojelee heitä vierainaan. Nelikko lähtee viikinkien mukana sotaretkellä atsteekkeja vastaan. Kirja loppuu kohtaukseen, jossa viikingit rantautuvat atsteekkien kaupunkiin.
Joel Little

Joel Little on uusiseelantilaisen pop-punkyhtyeen Goodnight Nursen laulaja. Little perusti yhtyeen vuonna 2001.
Vuoden jääkiekkoilija

Vuoden jääkiekkoilija on Urheilutoimittajain Liiton vuosittain myöntämä tunnustuspalkinto vuoden parhaalle suomalaiselle jääkiekkoilijalle. Vuoden jääkiekkoilija on valittu vuodesta 1948 lähtien. Eniten valintoja on Teemu Selänteellä; kymmenen.
Tanqueray

Tanqueray on brittiläisen Diageon valmistama ginimerkki. Englantilaisesta alkuperästään huolimatta sen valmistus tapahtuu nykyään Skotlannissa. Tanqueray on London dry gin, sen alkuperästä ja tislaustavasta johtuen. Se on kahdesti tislattua ja mausteyrtit on lisätty jälkimmäisessä tislauksessa. Valmistusresepti on tarkoin varjeltu salaisuus, mutta sen tiedetään sisältävän ainakin katajanmarjaa, korianteria ja väinönputken juurta. Charles Tanqueray aloitti ginin tislaamisen Bloomsburyssa Lontoossa  vuonna 1830. Tuotantolaitokset vaurioituivat pahoin 1940-luvulla toisen maailmansodan aikana useissa saksalaisten suorittamissa lentopommituksissa. Ehjänä selvinnyt laitteisto siirrettiin Cameron Bridgen kylään Skotlantiin.
Sulo Toivonen

Sulo Ilmari Toivonen (12. tammikuuta 1909 Somero – 6. toukokuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen eläintieteilijä. Hän oli Helsingin yliopistossa ensin vuodesta 1945 ontogenian ja kehitysfysiologian dosentti ja sitten kokeellisen eläintieteen henkilökohtainen ylimääräinen professori 1952–1973. Hän tutki selkärankaisten yksilönkehitystä sääteleviä tekijöitä ja osoitti, että ne ovat kemiallisia yhdisteitä. Hänelle myönnettiin lääketieteen ja kirurgian kunniatohtorin arvo Helsingin yliopistosta vuonna 1966. Hänen johdollaan muodostui suomalainen kehitysbiologian koulukunta, joka ollut kansainvälisestikin erittäin merkittävä 2000-luvulle saakka. Hänen oppilaisiinsa kuuluvat Lauri Saxén ja Seppo Vainio.
Vero Copner Wynne-Edwards

Elämä

Wynne-Edwards syntyi vuonna 1906 kuudenneksi lapseksi perheeseensä. Hän kiinnostui luonnonhistoriasta isänsä kautta. Hän kiinnostui eläintieteestä ja suoritti tutkinnon siitä Oxfordissa vuonna 1927. Wynne-Edwards erikoistui etenkin lintujen tutkimiseen. Hän kuoli vuonna 1997 91 vuoden iässä.
Wynne-Edwardsin tärkein tieteellinen työ oli Animal Dispersion in Relation to Social Behaviour, jonka hän julkisti vuonna 1962. Tässä työssä hän esitteli ajatuksiaan kiistanalaisesta ryhmävalinnasta.
Milja Kaunisto

Milja Kaunisto (s. 1976 Ylöjärvi) on suomalainen musiikintekijä, laulaja, sanoittaja ja kirjailija.
Kaunisto on kirjoittanut Olavi Maununpojasta kertovan trilogian, jonka on kustantanut Gummerus. Kauniston esikoisromaani ja trilogian ensimmäinen osa Synnintekijä ilmestyi vuonna 2013. Toinen osa Kalmantanssi ilmestyi vuonna 2014 ja päätösosa Piispansormus vuonna 2015. Vuonna 2016 ilmestyi Ranskaan ja vuoden vallankumoukseen sijoittuvan Purppuragiljotiini-sarjan avausteos Luxus. Sen käännösoikeudet on myyty Puolaan. Sarjan toinen osa, Ranskan vallankumouksen terrorin vuosiin sijoittuva Corpus — kuolema ja kurtisaani ilmestyi vuonna 2017. Sarjan päätösosa Status (2018) sijoittuu Robespierren kaatumisen ja direktorion alkuaikaan. 
Kaunisto asuu Ranskassa Villecomtalin kylässä. Hänen isänsä on muusikko Pasi Kaunisto ja äiti kuvataiteilija Irmeli Kaunisto.
Son Ngoc Thanh

Son Ngoc Thanh (1908–1977) oli kambodžailainen poliitikko ja nationalisti. Hän toimi maansa pääministerinä muutaman kuukauden ajan vuonna 1945 ja uudelleen 1972.
Son Ngoc Thanh opiskeli Pariisissa yliopistossa. Palattuaan vuonna 1933 hän työskenteli buddhalaisessa keskuksessa Phnom Penhissä. Thanh vastusti ranskalaisten siirtomaavaltaa, toimi aasialaismielisen lehden toimittajana ja joutui lähtemään Japaniin maanpakoon. Kun kuningas Norodom Sihanouk maaliskuussa 1945 julisti maansa itsenäiseksi, Thanh kutsuttiin kotiin ja ulkoministeriksi. Elokuussa Japani antautui ja Thanhista tuli uuden hallituksen pääministeri. Lokakuussa Ranska valloitti Kambodžan uudelleen, Thanh pidätettiin japanilaismielisenä, karkotettiin Ranskaan ja asetettiin kotiarestiin. Hänen kannattajansa maan pohjoisosissa järjestäytyivät Khmer Issarak -liikkeeksi.
Vuonna 1951 Sihanouk pyysi ranskalaisia sallimaan Thanhin paluun, ja hän palasi riemusaatossa. Hän alkoi pian vaatia ranskalaisten lähtöä Kambodžasta ja julkaisi kansallismielistä Khmer Krok -sanomalehteä. Sihanouk leimasi hänet vuoroin kommunistiksi, vuoroin CIA:n agentiksi, ja Thanh lähti jälleen maanpakoon palatakseen vasta 1970. Lähes kahdenkymmenen vuoden ajan hän johti Khmer serai -sissijoukkoja Etelä-Vietnamin ja Kambodžan rajaseudulla.
Vuonna 1972 Thanh oli jälleen lyhyesti pääministerinä. Vuonna 1975 Punaiset khmerit listasivat Thanhin yhdeksi seitsemästä isänmaanpetturista, jotka tulisi teloittaa kiinni saataessa. Hän vetäytyi Etelä-Vietnamiin ja kuoli vankilassa vuonna 1977.
Don Roos

Donald Paul "Don" Roos (s. 14. huhtikuuta 1955) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän syntyi New Yorkissa, opiskeli Notre Damen yliopistolla Indianassa ja muutti valmistuttuaan Hollywoodiin.
Roosin käsikirjoitustöiden joukossa ovat Rakkauden kenttä – Love Field (1991) ja Nuori naimaton nainen (1992). Ohjauksia ovat Pasmat sekaisin (1998), Sydän lyö (2000) ja Happy Endings (2005).
Jalkapallon Suomensarjan kausi 1948

Suomensarjan sarjataulukot

joukkueet, taulukot
Werner Wiskari

Werner M. Wiskari (16. toukokuuta 1918 Michigan – 8. joulukuuta 2008 Wakefield, Charlestown, Rhode Island, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen toimittaja, joka työskenteli The New York Times -lehden palveluksessa lähes 40 vuotta. Hänen isänsä oli Jääskestä Etelä-Karjalasta kotoisin ollut, Yhdysvaltoihin muuttanut pastori Matti Wiskari. Wernerin äiti oli kotoisin Nokialta.
Wiskari palveli toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain laivastossa Tyynellämerellä. Sodan päätyttyä hän opiskeli Columbian yliopistossa ja tuli toimittajaksi The New York Times -lehden palvelukseen 1948. Vuosina 1958–1964 Wiskari toimi lehden Pohjois-Euroopan-kirjeenvaihtajana Tukholmassa, jossa hän myös selosti, kuka sai kulloisenkin vuoden Nobelin palkinnon.
Tässä vaiheessa hän perehtyi myös Suomen asioihin ja raportoi Yhdysvaltoihin niin kutsutuista yöpakkasista syksyllä 1958, noottikriisistä syksyllä 1961 ja muista kansainvälistä huomiota herättäneistä tapahtumista. Niinpä silloinen eduskunnan puhemies ja pääministeri Karl-August Fagerholm ristikin Wiskarin ”pahanilmanlinnuksi”, koska hänen mielestään Wiskari ilmestyi Helsinkiin aina kun jotakin ikävää oli tapahtumassa. 
Vuonna 1959 Wiskari oli ensimmäinen ulkomainen kirjeenvaihtaja, jolle presidentti Urho Kekkonen myönsi virallisen haastattelun. Wiskari kävi Helsingissä useita kertoja vielä sen jälkeen, kun New York Times oli lakkauttanut asemapaikkansa Tukholmassa, ja miltei jokaisella Helsingin-käynnillään hän pistäytyi myös Tamminiemessä. Max Jakobsonin mukaan Wiskarissa yhdistyivät yhdysvaltalainen tutkiva journalismi ja suomalainen itsepäisyys ja tämän ansiosta Wiskari sai selville paljon sellaista, mitä ei ollut tarkoitettu julkisuuteen.
Wiskari siirtyi New York Timesin ulkomaantoimitukseen 1968 ja oli muun muassa mukana valmistelemassa Yhdysvaltain Vietnamin sotaan joutumista selvittäneitä Pentagonin papereita julkaistavaksi.
Wiskari kirjoitti jo kesällä 1979 presidentti Urho Kekkosen kärsivän muistikatkoksista. Hänen mukaansa Yleisradio leikkasi uutiskatsauksista pois kohdat, joissa presidentti takelteli pitäessään valmistelemattomia puheita. Suomen tiedotusvälineissä asiasta vaiettiin ja se tuli julkisuuteen vasta elokuussa 1981 presidentin Islannin-matkan jälkeen. 
Wiskarin raportoi myös Iranin ja Irakin välisestä sodasta 1980-luvulla.
Wiskari jäi eläkkeelle 1984 ja asettui asumaan Charlestowniin Rhode Islandiin. Kokemuksistaan Pohjois-Euroopan kirjeenvaihtajana hän kirjoitti tarinakokoelman Bad Weather Bird (suom. Pahanilmanlintu).
Wiskari osallistui myös kotikaupunkinsa Charlestownin kunnallispolitiikkaan demokraattien riveistä.
Marita Mäkinen

Marita Anna-Liisa Mäkinen (e. Jurva, s. 8. huhtikuuta 1949 Vilppula) on suomalainen poliitikko. Marita Jurva toimi kansanedustajana vuosina 1987–1995 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä ja kuului Suomen maaseudun puolueen eduskuntaryhmään. Ennen kansanedustajuuttaan hän toimi yksityisetsivänä.
Keväällä 1990 Jurva ehdotti, että Suomi voisi luovuttaa Ahvenanmaan Neuvostoliitolle vastineeksi Karjalasta. Myöhemmin hän pahoitteli lausunnon aiheuttamaa keskustelua.
Brian Craig

Brian S. Craig-Wankiiri (s. 1968) on yhdysvaltalainen kuvanveistäjä. Höän on opiskellut Pennsylvanian osavaltionyliopistossa ja New York Academy of Artissa.
Hänen töidensä aiheet ovat figuratiivisia, aitoon mittakaavaan toteutettuja ja hän työskentelee elävästä mallista.
Craig johtaa Lyme Academy College of Fine Artsin kuvanveisto-osastoa.
Lisäksi hän opettaa kesäkursseilla Grand Central Academy of Artissa.
Craig-Wankiiri on avustanut Audrey Falckia hänen monumentaalisissa projekteissa.
Marina Hillo

Marina Hillo (engl. Veruca Salt) on hahmo kirjassa Willy Wonka and the Chocolate Factory ja siitä tehdyssä elokuvassa sekä elokuvan uusimmasta versiosta Jali ja suklaatehdas. Uusimmassa elokuvassa joka tehtiin vuonna 2005 Marinaa näyttelee Julia Winter. Vanhemmassa elokuvaversiossa Marinaa näyttelee Julie Dawn Cole.
Kirjassa Marina on kuvattu pilalle hemmotelluksi tytöksi, joka saa aina kaiken minkä tahtoo. Hän asuu rikkaan perheensä kanssa uusimman elokuvan mukaan Buckinghamshiressa suuressa hienostotalossa. Hänen isänsä Henry Salt omistaa pähkinäyrityksen. Kun Marina halusi kultaisen pääsylippunsa, hänen isänsä osti satoja tuhansia Wonkan suklaalevyjä ja antoi pähkinänkuorija-työläistensä avata käärepaperit. Kesti kolme päivää eikä lippua löytynyt ja Marina kävi entistäkin kärsimättömämmäksi, joten hänen isänsä lupasi jatkaa etsimistä kunnes lippu löytyisi. Lopulta neljännen päivän aamuna kultainen lippu löytyi. Kun Marina sai lippunsa, hän ei edes kiittänyt ja pyysi toista ponia. Marinalle kävi kuitenkin huonosti tehdaskierroksella, sillä pähkinäsalissa hän putosi roskakuiluun, joka vei suureen polttouuniin. Onneksi polttouuni olikin rikki ja hän putosi kuilun pohjalle kolmen viikon roskien päälle.
Kyösti Teljo

Kyösti Alfred Teljo (1879–1933) oli suomalainen kapellimestari ja muusikko. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1912 kansanedustaja Ida Aalle-Teljo.

Ura

Kyösti Teljo työskenteli alkujaan Turun ja Porin läänin Uudenkirkon seurakunnan urkurina, vaikuttaen myöhemmin muun muassa Kotkassa, Porissa ja Oulussa. Uudenkirkon aikoinaan hän oli usein säestäjänä naapurikunnan Uudenkaupungin kanttorin Primus Leppäsen esiintyessä solistina. 
1910-luvulla Teljo toimi Oulun Työväen Näyttämön pianisti-kapellimestarina ja myöhemmin 1920-luvun alussa Porin Työväen Teatterin kapellimestarina. Vuonna 1923 Porin Työväen Teatterin orkesteria laajennettiin hänen aloitteestaan ja vuotta myöhemmin sen pohjalle perustettiin paikallisen työväenyhdistyksen alaisuuteen Porin Amatööriorkesteri, jonka ensimmäisenä kapellimestarina Teljo oli lyhyen aikaa. Kotkassa hän toimi kuoronjohtajana sekä pianistina Kaupungin- ja Työväenteattereissa. Lisäksi hänellä oli oma orkesteri, joka esiintyi muun muassa ravintoloissa.
Jesse Valo

Jesse Valo (s. 1984) on suomalainen thai-nyrkkeilijä ja muusikko.
Thai-nyrkkeilyssä Valo on saavuttanut suomenmestaruuden 1998 alle 57 kg:n sarjassa ja 1999 alle 60kg: sarjassa. Maailmanmestaruuskilpailuissa alle 57 kg:n sarjassa hän sai vuonna 1999 hopeaa ja euroopanmestaruuskilpailuissa vuonna 1998 pronssia alle 54 kilon sarjassa.
Valo soittaa bassoa Isoveli- ja Vanity Beach -yhtyeissä. Aiemmin hän on soittanut Iconcrash-yhtyeessä.
Jesse Valo HIM-yhtyeen keulakuvan ja laulajan Ville Valon pikkuveli.
Elizabeth Jagger

Elizabeth Scarlett Jagger (s. 2. maaliskuuta 1984 New York, Yhdysvallat) on brittiläinen malli ja näyttelijä. Hän on Mick Jaggerin ja Jerry Hallin tytär.
Elizabeth, joka tunnetaan ystävien ja perheen kesken "Lizzynä" on Mickin ja Jerryn vanhin yhteinen lapsi. Elizabethin mallinura alkoi vuonna 1998, jolloin hän toimi mallina Thierry Muglerille yhdessä äitinsä kanssa. Hän on ollut mukana myös Tommy Hilfigerin kampanjassa vuoden 2000 alussa yhdessä Alexandra ja Theodora Richardsin kanssa, jotka ovat Rolling Stones -yhtyeen Keith Richardsin tyttäriä.
Elizabeth on yhdistetty romanttisesti mm. Sean Lennoniin ja Calum Bestiin.
Gangut (1890)

Valmistus

Alus tilattiin Amiraliteetin uudelta telakalta Pietarista matalamman syväyksen omaavana Imperator Aleksandr II -luokan aluksena ja sen köli laskettiin vuonna 1889. Alus laskettiin vesille lokakuussa 1890 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1894.
Aluksen ainoa kaksitoista tuumainen (305 mm) tykki oli asennettu neljän tuuman panssaroinnilla varustettuun barbetteen ja yhdeksän tuumaiset (229 mm) tykit oli suojattu pääkannen patterikannen panssaroinnilla, mutta kuusi tuumaisia (152 mm) tykkejä ei oltu sijoitettu panssarikannen sisään. 193 jalkaa pitkä ja kahdeksan jalkaa korkea panssarivyö päättyi yhdeksän tuuman laipioihin ja sen päällä oli kaksituumainen panssarikansi.
Ladislaus IV

Ladislaus IV (László IV, 1262 – 1290) oli Unkarin ja Kroatian kuningas 1272-1290.
Ladislauksesta tuli kuningas vuonna 1272 hänen isänsä Tapani V:n kuoltua. Hänen ollessaan vielä alaikäinen (vuoteen 1277 asti) Unkaria repivät palatsivallankumoukset ja sisällissodat. Etenkin Böömin kuninkaan Ottokar II Přemyslin laajentumishalut uhkasivat häntä. Niinpä Ladislaus liittoutui Saksan Rudolf I Habsburgilaisen kanssa, ja he löivät yhdessä Ottokarin vuonna 1278. Tästä alkoi Habsburgien sekaantuminen Unkarin asioihin.
Ladislauksen äiti oli paimentoilaiskansa kiptšakien eli kumanien prinsessa, ja aikalaiset syyttivät Ladislausta kiptšakkien suosimisesta unkarilaisten kustannuksella ja sitä että hän laiminlöi italialaissyntyistä vaimoaan Kaarle I:n tytärtä kiptšakkirakastajattariensa tähden. Kiptšakit olivat pakanoita, ja paavi Nikolaus IV päätti, että hänen on luovuttava vallasta ja julisti 1288 ristiretken Ladislausta vastaan. Tästä alkoi kaksivuotinen sisällissota. Lopulta Ladislauksen surmasivat kiptšakit kostoksi vuonna 1282 tehdystä hyökkäyksestä.
Yue-ooppera

Yue-ooppera (kiin. 越剧, Yuèjù) eli shaoxing-ooppera on Kiinan Zhejiangin maakunnan alueelta peräisin oleva kiinalaisen oopperan muoto. Yue-oopperan näyttelijät ovat pääosin naisia ja sen tarinat kertovat usein rakkaudesta ja romantiikasta. Kiinassa Yue-ooppera on Peking-oopperan jälkeen suosituin oopperamuoto

Tyyli

Yue-ooppera on kiinalaisen oopperan mittakaavassa verrattain nuori tulokas. Ensimmäinen yue-oopperan lavaesitys tehtiin vuonna 1906 Shengin piirikunnassa sijainneessa kylässä Shaoxingissa. Esityksen musiikki perustui paikallisille kansanlauluille ja puvustus sekä lavastus olivat suhteellisen alkeelliset. Tyyli alkoi joka tapauksessa kerätä yleisöä ja vuonna 1910 sitä esitettiin ensimmäisen kerran Zhejiangin pääkaupunki Hangzhoussa. Wang Jinshui toi tyylin esittäjäjoukkonsa mukana Shanghaihin vuonna 1916. Sittemmin oopperaa uudistettiin tuomalla esityksiin esimerkiksi uusina soittimina kaksikielinen erhu ja kolmikielinen sanxian. 1930-luvulla alalle tuli naisnäyttelijöitä ja oopperan musiikki muuttui heidän myötään lyyrisemmäksi ja melodisemmaksi. 1940-luvulla vaikutteita otettiin myös länsimaisista elokuvista ja kiinalaisesta romanttisesta perinteestä. Uudistuksia ajoi tällä kertaa tunnetuksi tullut näyttelijä Yuan Xuefen ja niihin kuului esimerkiksi valaistus, erilaiset lavasteet, värikkäät meikit ja antiikista vaikutteita saaneet vaatteet.

Tarinat ja näyttelijät

Yue-oopperassa näytelmien tarinat keskittyvät usein naisiin ja romantiikkaan, kun taas kiinalaisen oopperan monissa muissa tyyleissä suositumpia ovat esimerkiksi sotadraamat. Ehkäpä tunnetuin yue-oopperanäytelmä on Liang Shanbo ja Zhu Yingtai, oopperaversio vanhemmasta tarinasta. Yue-oopperana se esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1952. Muita tunnettuja yue-oopperoita ovat Punaisen huoneen uni ja Läntisen huoneen romanssi.
Kaikki yue-oopperan näyttelijät olivat vielä miehiä sen ensimmäisen esityksen aikana vuonna 1906. Wang Jinshui alkoi kouluttaa rooleihin naisia vuonna 1923, ja naisista kootut oopperaryhmät syrjäyttivät miesryhmät 1930-luvun aikana. Kiinalaisessa oopperassa aikanaan vallinnut miesnäyttelijöiden tapa esittää myös naisrooleja on vähentynyt huomattavasti, kun taas sitä vastoin yue-oopperassa yleinen naisnäyttelijöiden tapa esittää myös miesrooleja on edelleen suosiossa.
Bob Fosse

Robert Louis ”Bob” Fosse (23. kesäkuuta 1927 Chicago – 23. syyskuuta 1987 Washington, DC) oli yhdysvaltalainen musikaalien koreografi ja ohjaaja sekä elokuvaohjaaja. Hän voitti urallaan kahdeksan Tony-palkintoa, kolme Emmy-palkintoa ja sai vuonna 1972 parhaan ohjauksen Oscarin ja Bafta-palkinnon elokuvasta Cabaret.
Fosse oli nuorin norjalaisen isänsä ja irlantilaisen äitinsä kuudesta lapsesta. Hänen tunnetuimpien musikaaliensa joukkoon lukeutuvat The Pajama Game (1954) ja Damn Yankees (1955). Hänen osin omaelämäkerrallinen elokuvansa Syke ei sammu (1979) palkittiin Cannesin elokuvajuhlien Kultaisella palmulla.
Fosse oli elämänsä aikana kolmeen otteeseen naimisissa. Kaksi ensimmäistä avioliittoa päättyivät avioeroon; kolmas kesti virallisesti Fossen kuolemaan saakka, mutta pari asui jo erillään. Fosse ihaili Fred Astairea.
Fosse kuoli sydäninfarktiin 60-vuotiaana.
Corona (satelliitti)

Corona oli amerikkalainen vakoilusatelliittien sarja 1959–1972, joka tunnettiin vuoteen 1962 nimellä Discoverer. Discoverer 14 teki ensimmäisen onnistuneen lennon 18. elokuuta 1960, jolloin C-199-lentokone sieppasi ilmasta laskuvarjon varassa laskeutuvan filmikapselin. Kaikkiaan 145 tällaista satelliittia keräsi yli 800000 valokuvaa Neuvostoliitosta 12 vuoden aikana.
1960-luvun alussa Discoverer-satelliittien väitettiin julkisuudessa oleva Yhdysvaltain ilmavoimien miehitettyihin lentoihin liittyvä biotekniikka-koelentosarja. Harhautus meni läpi mediasta sikäli kuin media ei ollut mukana harhautuksen rakanetamisessa.
Tässä satelliittityypissä oli kamera ja maahan palaava filmin sisältänyt kapseli, jonka lentokone sieppasi jo laskuvarjolla laskeutumisen aikana lennosta. Satelliiteista käytettiin vuodesta 1962 alkaen nimitystä KH-1, KH-2, KH-3, KH-4, KH-4A ja KH-4B. KH on lyhennys sanasta Key Hole eli "avaimenreikä".
Kuvien tarkkuus oli 3–10 metrin suuruusluokkaa. KH-ohjelma keskeytettiin, kun huomattiin neuvostoliittolaisen sukellusveneen odottavan Coronan paluupaikan alla vedessä. Tällöin oli olemassa parempaa teknologiaa ja mahdollisuus kuvien lähettämiseen radioteitse maahan.
Corona-ohjelma julkistettiin Kylmän sodan jälkeen vuonna 1992.
Oceanhorn: Monster of Uncharted Seas

Kehitys

Pelin luova johtaja ja Cornfoxin perustajajäsen Heikki Repo on kertonut inspiraatiota peliin tulleen käsikonsoleista ja niille julkaistuista peleistä. Suosikikseen Repo mainitsee Game Boyn ja Link's Awakening -pelin. Muita inspiraation lähteitä ovat olleet Final Fantasy ja Seiken Densetsu -pelit. Kehittäjät pyrkivät kunnioittamaan näiden klassikoiden perintöä ja tarjoamaan tuoreen pelikokemuksen.

Vastaanotto

Metacritic -kerääjäsivustolla Windows-versiolla on 74/100 pistettä ja iOS-versiolla on 85/100 pistettä.

Myynti

Peli on myynyt yli miljoona kappaletta.