google/wiki40b huggingface dataset:
Oscar Wergeland (taidemaalari)

Oscar Arnold Wergeland (1844 Kristiania, Norja – 1910 Kristiania) oli norjalainen taidemaalari.
Wergeland opiskeli aluksi David Arnesenin johdolla Kristianiassa 1859, minkä jälkeen hän oli Johan Fredrik Eckersbergin taidekoulun oppilaana useaan otteeseen (1865–1869). Hän opiskeli Den kongelige norske Tegneskolessa (1865–1867), Kööpenhaminan taideakatemiassa (1869–1870) ja Münchenin taideakatemiassa (1874–1876).
Wergeland oli erikoistunut historiamaalaukseen, kuten Kristian II ved liket av Dyveke (1879) ja Nordmennene går land på Island 872. Teos Sjukt barn vuodelta 1906 on Norjan kansallisgalleriassa. Yhdessä Eilif Peterssenin kanssa hän oli harvoja norjalaisia maalareita, jotka tietoisesti keskittyivät historiallisiin aiheisiin.
Wergelandin tunnetuin maalaus on Eidsvollin kansalliskokousta kuvaava Eidsvold 1814 vuodelta 1885. Se on esillä Norjan Stortingin istuntosalissa. Taulu on myös aiheena kansalliskokouksen 100-vuotisjuhlapostimerkkisarjassa vuodelta 1914.
Vuonna 1889 Wergeland sai yliopettajan paikan kuninkaallisessa taidekoulussa. Hän oli mukana useissa näyttelyissä kotimaassaan ja ulkomailla. Hänen kuolinvuonnaan 1910 Christiania Kunstforening piti hänelle muistonäyttelyn.

Perhetausta

Wergelandin kulttuurisuku on peräisin Verklandin maatilalta Gulenista, Sognin ja Fjordanen läänistä. Ensimmäinen Wergeland-nimeä käyttänyt henkilö oli Nils Olson Verkland (1717–1792), joka omaksui Wergeland-muodon ollessaan sotilaspalveluksessa Kööpenhaminassa. Tämän sukulaispoika, valtiopäivämies Nicolai Wergeland, oli Oscarin isoisän veli. Nicolai Wergelandin lapset, runoilija Henrik Wergeland, kirjailija Camilla Collett ja kenraali Oscar Wergeland, olivat siten Oscarin isän serkkuja.
FS Amazone (S639)

Palvelus

Aréthuse sijoitettiin palvelukseen otettaessa Brestiin ja se oli Algerian sotatoimien ajan 1959-1963 Mers el Kebiriin sijoitetussa Atlantin laivaston 1. sukellusvenelaivueessa (ransk. 1ère escadrille de sous-marins). Se siirrettiin 1963 Touloniin. Alus poistettiin palveluksesta 2. kesäkuuta 1980. Duquesne upotti aluksen hylyn 9. elokuuta 1989 Malafon-ohjuksella.
Helene (kaupunki)

Maantiede

Helenen kaupunkivaltion alaisuuteen kuului koko Helenen saari, eikä sillä ollut muita poliksia. Kaupunkivaltion alue oli suhteellisen pienikokoinen, noin 18 neliökilometriä, koska siihen ei kuulunut muita alueita. Saari on pitkä ja kapea ja ulottui Attikan rannikolla Thorikoksen edustalta Sunionin niemelle. Saari tunnettiin pituutensa vuoksi myös nimellä Makris (Μάκρις). Artemidoros luki Helenen saaren Kykladeihin, kun taas Strabon luki sen niiden ulkopuolelle. Strabon laski saaren pituudeksi 60 stadioninmittaa; todellisuudessa se on pidempi, lähes 13 kilometriä.

Historia

Varhaisimmat löydöt saarelta ovat neoliittiselta kaudelta. Strabonin ja Pausaniaan mukaan saari sai antiikin aikaisen nimensä Helenasta eli Helenestä, Menelaoksen puolisosta kreikkalaisessa mytologiassa. Pausaniaan mukaan syynä oli se, että Helena ja Menelaos astuivat maihin saarella palatessaan Troijasta sen valloituksen jälkeen. Strabon taas piti saarta virheellisesti samana kuin Homeroksen mainitsema Kranae, jonka kautta Helena pakeni Troijaan yhdessä Pariksen kanssa ennen sotaa. Kranae sijaitsi kuitenkin Lakonian rannikolla.
Helene on ollut pieni kaupunki, eikä sen historiasta tiedetä juuri mitään. Kaupunki on ollut olemassa poliksena oletettavasti suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa. Sen mainitsee saariston polisten joukossa Pseudo-Skylaks. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Helenaios (Ἑλεναῖος), Heleneios (Ἑλένειος) ja Helenitēs (Ἑλενίτης).

Rakennukset ja löydökset

Saarelta on tehty joitakin antiikin aikaisia löytöjä. Nykyiset Pyhän Georgioksen (Pyhän Yrjön, Ágios Geórgios) ja Neitsyt Marian (Panagía) kirkot on rakennettu antiikin aikaisten rakennusten paikalle.
Euforia

Euforia on kaikki muut tunteet ohittava hyvänolontunne. Se voi syntyä luonnollisesti tai lääkkeillä, alkoholilla tai muilla päihteillä aiheutettuna. Euforian vastakohta on dysforia.
Baseballin Euroopan-mestaruuskilpailujen B-sarja 1988

1988 Baseballin Euroopan mestaruuskilpailujen B-sarja pelattiin Iso-Britanniassa 17. - 20. elokuuta. Turnaukseen osallistui neljä joukkuetta ja voittajalle oli tarjolla paikka A-sarjan turnaukseen 1989.
Ain’Elisabet Pennanen

Ain'Elisabet Pennanen (30. syyskuuta 1881 Käkisalmi – 13. helmikuuta 1945 Porvoo) oli suomalainen kirjailija ja runoilija.
Pennasen vanhemmat olivat Heikki Pennanen ja Maria Sofia Sjödahl. Hän pääsi ylioppilaaksi 1902 ja suoritti talouskoulun opettajatarkurssin 1904. 
Ollessaan näyttelijänä Tampereen Teatterissa Pennanen tapasi näyttelijä Aarne Orjatsalon. Heillä oli lyhyt suhde, josta syntyi vuonna 1906 Jarno Pennanen. Tapauksesta syntyi skandaali Tampereella, koska Ain'Elisabet Pennanen kieltäytyi menemästä naimisiin Orjatsalon kanssa ja kasvatti poikansa yksinhuoltajana. Hän kirjoitti myös suhteesta avainromaanin Voimaihmisiä (1906), jossa Orjatsalo esiintyi hirviömäisen viettelijän, kapellimestari Georg Braunin muodossa.  Samoihin aikoihin Ain'Elisabet Pennanen julkaisi myös esikoisrunokokoelmansa Tshandalan vanki (1907).
Pennanen oli tämän jälkeen naimisissa 1911–1918 ruotsalaisen tohtori Bruno Rolfin kanssa. Avioliitosta syntyi Mirko-niminen poika, joka jäi kuitenkin avioerossa isänsä huostaan. Pennasella oli myös suhde erääseen italialaiseen taidemaalariin, mutta mies jätti Pennasen, kun heidän lapsensa syntyi kuolleena. Ensimmäisen maailmansodan aikaan Pennanen muutti 1916 Jyväskylään, jossa hän tutustui runoilija Juhani Siljoon. Siljon äiti ja sisar Miili Airila eivät hyväksyneet heidän suhdettaan vaan käynnistivät eronnutta Pennasta vastaan parjauskampanjan.
Suomen sisällissodan aikana Juhani Siljo lähti sotaan valkoisten joukoissa osaksi näitä kiistoja pakoon. Siljon haavoituttua Pennanen matkusti Tampereelle etsimään häntä. Siljo kuoli haavoihinsa sairaalassa keväällä 1918, koska hän ei suostunut jalkansa amputoimiseen. Siljon kirjallinen jäämistö jäi Pennasen haltuun ja hän toimitti keskeneräisen runo- ja aforismiteoksen Selvään veteen julkaistavaksi.
1920-luvun alkuvuosien jälkeen Pennanen julkaisi seuraavan kirjansa vasta 1943. Kirja oli Huomensynty-niminen runokokoelma, joka sisälsi muun muassa hänen kirjoittamiaan tankarunoja. Pennanen oli luultavasti ensimmäinen, joka käänsi suomeksi japanilaisia tanka- ja haikurunoja. Pennasen kuoleman jälkeen ilmestyi 1968 hänen poikansa Jarno Pennasen toimittamana romaani Kaksi raukkaa.  Tässä romaanissa Pennanen kuvasi suhdettaan Juhani Siljoon. Hän oli aloittanut sen kirjoittamisen jo 1930-luvulla.
Pennaselle myönnettiin vuonna 1919 valtion kirjallisuuspalkinto.
Vytenis

Suuriruhtinaaksi

Vytenis peri kruunun isältään Pukuvertasilta vuonna 1295. Pukuvertasin valtakaudesta aikalaislähteet eivät kerro juuri mitään. Vytenis mainitaan ensimmäisen kerran 1292, jolloin hän johti isänsä määräyksestä sotaretkeä Saksalaisen ritarikunnan maille Preussissa. Hänen tiedetään myös käyneen voittoisan taistelun puolalaisia vastaan Trojanowissa vuonna 1294. Taistelussa kaatui monien puolalaisten ritarien lisäksi Lęczycan hallitsija Kasimir II. 
Noustuaan valtaan vuonna 1295 hän kävi sotaa Saksalaisen ritarikunnan lisäksi sen liivinmaalaista haaraa vastaan. Taistelua käytiin ensin Liivinmaalla, mutta liettualaisten tukeman semgallien kapinan kukistuttua taistelut siirtyivät Liettuan hallitsemaan Žemaitijaan. Vytenis haki tukea Riian arkkipiispalta ja kaupungilta, jotka liittoutuivat liettualaisten kanssa vuonna 1298. Vuonna 1298 ritarikunta kärsi tappiot Karkhusin, Treidenin ja Neuermühlenin taisteluissa. Samana vuonna Vytenis sijoitti liettualaisen varuskunnan Riikaan. Tehdäkseen varuskunnan läsnäolon asukkaille hyväksyttävämmäksi hän lupasi Riian arkkipiispan kehotuksesta ottaa kasteen vastaan, mutta varsinaista kastamista ei tiettävästi koskaan tapahtunut. Vytenis oli sotinut myös Puolassa Masovian Boleslav II:en pyynnöstä, jolla oli ongelmia paikallisen kruununtavoittelijan kanssa. Sota puolassa jatkui vuoteen 1306 saakka. Vuonna 1312 Vytenis salli kahden fransiskaanimunkin asettua tuolloin Liettuan alaisuudessa olleeseen Novgorodiin. Liettualaisten läsnäolo Riiassa päättyi vuonna 1313, kun riikalaiset karkottivat heidät ritarikunnan painostuksesta. Vytenisin loppukaudella paine Žemaitijassa kasvoi edelleen, ja hän lopulta vuonna 1315 tai 1316 luopui vallasta Gediminasin hyväksi. Viimeinen maininta Vytenisistä on vuodelta 1315, jolloin hän johti ankariin tappioihin johtanutta retkeä Preussiin.

Kuoleman jälkeen

Aikalaislähteet pitivät Vytenisiä pontevampana hallitsijana kuin seuraajaansa. Vytenis oli vielä 1400-luvulla hallitsijana tunnetumpi kuin Gediminas, mutta jäi lopulta hänen varjoonsa historiankirjoituksessa. Vytenisin sukulaisuussuhde Gediminasiin ei ole täysin selvä, hän oli eri tulkintojen mukaan joko tämän vanhempi veli tai serkku.
Nainen ei armoa antanut

Juoni

Bette Davis näyttelee elokuvassa Regina Giddensiä, joka pyrkii tekemään sovinnon aviomiehensä Horacen (Herbert Marshall) kanssa, pystyäkseen lainaamaan veljilleen rahaa puuvillakutomon aloittamiseen. Tämän epäonnistuttua Regina pyrkii naittamaan tyttärensä Alexandran (Teresa Wright) veljenpoikansa Leon (Dan Duryea) kanssa, päästäkseen sitä kautta käsiksi miehensä rahoihin. Myös tämä epäonnistuu ja Leon isä Oscar (Carl Benton Reid) painostaa poikansa varastamaan perheyritykseltä joukkovelkakirjoja. Regina yrittää kiristää veljiään varkaudella, mutta tämäkin suunnitelma kariutuu.
Elokuvan kohtaus, jossa Horace Giddens saa sydänkohtauksen, ja hänen vaimonsa kieltäytyy antamasta hänelle lääkettä, aiheutti ongelmia sensuurin kanssa, sillä Regina Giddensin koettiin käytännössä selvinneen murhasta. Sensorit kuitenkin päättivät Reginan saaneen riittävän rangaistuksen, kun hänen tyttärensä karkaa avioituakseen lehtimiehen kanssa.
Howard Shore

Uran alkuvaiheet

Shore syntyi juutalaiseen perheeseen Torontossa Kanadassa ja opiskeli musiikkia Berkleen musiikkicollegessa Bostonissa Yhdysvalloissa. Vuodesta 1969 vuoteen 1972 hän esiintyi Lighthouse-orkesterissa. Vuosina 1975–1980 hän oli televisioshow Saturday Night Liven musiikillinen ohjaaja. Samoihin aikoihin hän esiintyi useissa musikaalisissa hupailuissa mukaan lukien All-Nurse Band ja pukeutui mehiläistenhoitajaksi John Belushi/Dan Aykroyd -esitykseen Slim Harpon klassikosta ”I’m a King Bee”. Hän myös ehdotti Aykroydille ja Belushille nimen The Blues Brothersiin.
Vuonna 1979 ilmestyneestä The Brood -elokuvasta lähtien Shore on säveltänyt musiikin kaikkiin David Cronenbergin elokuviin lukuun ottamatta elokuvaa Viimeinen yhteys: The Dead Zone (1983).

Menestyneeksi säveltäjäksi

Shore on noussut yhdeksi aikansa menestyneimmistä ja monipuolisimmista elokuvasäveltäjistä. Hänen musiikkinsa on yleensä elokuvan mukainen eikä hänellä ole tiettyjä maneereja, joita käyttäisi elokuvasta toiseen vähän muunnellen, kuten monella muulla menestyneellä säveltäjällä. Ja tämä on toistaiseksi ollut hänen vahvuutensa säveltäjänä.

Taru sormusten herrasta

Peter Jacksonin ohjaaman ja J. R. R. Tolkienin kirjaan perustuvan Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogian ensimmäisen osan Sormuksen ritarien ilmestyttyä vuonna 2001 myös Shore sai osansa sen tuomasta julkisuudesta sekä Oscar-palkinnon parhaasta elokuvamusiikista. Vuonna 2002 ilmestyi trilogian toinen osa Kaksi tornia. Vuonna 2003 julkaistusta Kuninkaan paluusta Shore sai vielä toisen Oscar-palkinnon parhaasta musiikista. Lisäksi hän sai Oscarin yhdessä Fran Walshin ja Annie Lennoxin kanssa Kuninkaan paluuseen tehdystä laulusta ”Into the West”. Hän sävelsi lisäksi uutta musiikkia kunkin osan pidennettyihin versioihin.
Vuodesta 2004 lähtien Shore kiersi ympäri maailmaa johtaen paikallisia orkestereita esittäen hänen elokuvien musiikista sovittamaansa sinfoniaa nimeltään The Lord of the Rings: Symphony In Six Movements eli ”Taru sormusten herrasta: Sinfonia kuudessa osassa”. Kutakin elokuvan osaa vastaa kaksi sinfonian osaa (Tolkienin teos koostuu kuudesta kirjasta, mutta julkaistiin kolmessa osassa). Toisen ja kolmannen osan välissä on väliaika. Konsertteihin sisältyy myös heijastettuja kuvia, jotka yhdistävät soitettavan musiikin elokuvan kohtauksiin. Muihin töihin keskittyäkseen Shore on antanut myös muiden johtaa konsertteja, kuten Markus Huberin, Alexander Mickelthwaten ja John Maucerin.

King Kong

Shoren oli tarkoitus jatkaa yhteistyötä Jacksonin kanssa myös vuoden 2005 elokuvassa King Kong, mutta heidän välillään ilmenneiden taiteellisten erimielisyyksien vuoksi hänen tilalleen tuli James Newton Howard. Elokuvan musiikista suurin osa oli jo nauhoitettu.
Nick Yelloly

Nicholas "Nick" John Yelloly (s. 3. joulukuuta 1990 Stafford, Englanti, Iso-Britannia) on brittiläinen moottoriurheilija.

Ura

Hän aloitti uransa karting-sarjoissa syyskuussa 2005. Vuonna 2008 Yelloly siirtyi Britannian Formula Renault -talvisarjaan ollen 13:s. Seuraavana vuonna hän sijoittui toiseksi talvisarjassa ja 19:nneksi pääsarjassa. Vuonna 2010 Yelloly jatkoi pääsarjassa voittaen kauden päätöskilpailun ja sijoittuen pisteissä seitsemänneksi.
Vuonna 2011 Yelloly kilpaili GP3-sarjassa Atech CRS Racing -tallissa. Hän ajoi kolmanneksi Britannian kilpailussa. Sprinttikilpailussa hän oli kuudes. Hän saavutti seitsemän pistettä. Hän ajoi samana vuonna kuusi kilpailua World Series by Renault -sarjassa saavuttaen yhden kakkossijan ja 36 pistettä. Yelloly sijoittui sarjan 14:ksi, vaikka tuli mukaan sarjaan kesken kauden. Yelloly jatkoi WSRB-sarjassa vuonna 2012. Hän voitti kauden avauskilpailun ja lisäksi vielä yhden kilpailun sijoittuen loppupisteissä viidenneksi. 
Vuonna 2013 Yelloly teki paluun GP3-sarjaan Carlin-tallissa. Hän saavutti neljä palkintosijaa sijoittuen sarjan seitsemänneksi. Vuonna 2014 Yelloly jatkoi GP3:ssa siirtyen Status Grand Prix -talliin. Hän voitti kauden päätöskilpailun sijoittuen sarjan loppupisteissä kuudenneksi. Vuonna 2015 Yelloly kilpaili GP2-sarjassa Hilmer Motorsport -tallissa saavuttaen 19 pistettä.
Norman Nato

Norman Nato (s. 8. heinäkuuta 1992 Cannes) on ranskalainen moottoriurheilija.

Ura

Nato aloitti kilpailemisen kartingissa kuusivuotiaana. Vuonna 2009 hän voitti Ranskan KZ2-luokan mestaruuden. Vuonna 2010 Nato kilpaili Ranskan F4 Eurocup 1.6 luokassa sijoittuen sarjan toiseksi. Vuonna 2011 Nato kilpaili Eurocup Formula Renault ja Formula Renault NEC -sarjoissa vaihtelevalla menestyksellä. Vuonna 2012 Nato jatkoi Eurocup Formula Renault-sarjassa voittaen yhden kilpailun sijoittuen sarjan neljänneksi. Hän kilpaili myös Formula Renault Alps-sarjassa samana vuonna sijoittuen sarjan toiseksi. Vuonna 2013 Nato kilpaili Formula Renault 3.5 -luokassa. Hän saavutti yhden paalupaikan ja keräten 33 pistettä sijoittuen loppupisteissä 13:ksi. Vuonna 2014 Nato jatkoi samassa sarjassa saavuttaen yhden paalupaikan ja kaksi voittoa sijoittuen sarjan seitsemänneksi.
Vuonna 2015 Nato kilpaili GP2-sarjassa ajaen Arden International -tallissa. Hän saavutti 20 pistettä ja sijoittui sarjan 18:ksi. Vuonna 2016 Nato jatkoi GP2-sarjassa Racing Engineering -tallin kuljettajana. Nato voitti kauden avauskilpailun Espanjassa ja Italian sprinttikilpailun. Nato keräsi kauden aikana 136 pistettä ja oli kuljettajien pisteissä viides. Nato jatkoi vuonna 2017 Formula 2-sarjassa tehden paluun Arden-talliin.
Clécy

Clécy on kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 1 252 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Clécyn pinta-ala on 25 neliökilometriä.

Geografia

Clécy on Orne-joen läheisyydessä, noin 35 km Caenin eteläpuolelta.
Se kutsutaan "Norman Sveitsin pääkaupungiksi", tämä kylä juhlistaa maineensa karuista ja vehreästä Armorican massiivista laaksoista, joiden kautta Orne virtaa.
Clécyissä voi harrastaa kaikenlaista ulkoilua muun muassa melontaa, varjoliitoa, kiipeilyä, kävelyä ja maastopyöräilyä.

Historia

Nimi "Clécy" mainittiin vuonna 860, kun Kaarle Kaljupää oli vallassa.
Kun Ranskan kantonit luotiin, Clécy oli kantonin pääkaupunki. Näin ei enää tapahtunut rakenneuudistuksien jälkeen vuonna 1801.

Asukkaat

Sen asukkaita kutsutaan Clécyensiksi.
Iso Riuttalampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Autiojoen valuma-alueeseen (14.295) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 176,2 metriä mpy.
Jean Dubuffet

Jean Philippe Arthur Dubuffet (31. heinäkuuta 1901 – 12. toukokuuta 1985) oli yksi Ranskan 1900-luvun loppupuolen tunnetuimpia taiteilijoita.
Dubuffet aloitti opintonsa Académie Julianissa, mutta puolen vuoden opintojen jälkeen päätti jatkaa opiskelua itsenäisesti. Vuonna 1924 hän alkoi epäillä taiteen arvoa, lopetti maalaamisen ja meni töihin isänsä viinikauppaan. Dubuffet aloitti maalaamisen 1930-luvulla tilapäisesti, ja lopulta pysyvämmin vuonna 1942. 1940-luvun lopussa hän lähestyi surrealismia ja muita moderneja taidesuuntauksia. Hänet on yhdistetty myös informalismiin 1950-luvun lopulla.
Dubuffet etsi aitoa taidetta ja oli hyvin kiinnostunut alkuperäiskansojen, lasten, mielisairaiden ja naivistien töistä. Kehittämälleen suuntaukselle hän antoi nimen l’art brut, ”raakataide”.
Monet Dubuffetin töistä on maalattu hyvin paksulla maalilla niin, että siveltimenvedot luovat työlle ominaisen tekstuurin, jota on joskus korostettu sekoittamalla maaliin hiekkaa, tervaa tai olkia. Vuodesta 1962 alkaen hän teki maalaussarjan, jossa käytti vain punaista, valkoista, mustaa ja sinistä. 1960-luvun loppua kohti Dubuffetin mielenkiinto kohdistui yhä enemmän kuvanveistoon.
Suomessa Dubuffetin teoksia on ollut esillä ensimmäisessä Ars-näyttelyssä 1961 Helsingissä (maalaukset Koira pöydällä ja Filosofinen maisema) sekä Amos Andersonin taidemuseossa Helsingissä 1988. Hänen teoksiaan esiteltiin myös Taidekeskus Retretin kesän 2006 päänäyttelyssä.
Björn Westerlund

Björn Georg Wilhelm Westerlund (27. tammikuuta 1912 Hannover, Saksan keisarikunta – 11. maaliskuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri, vuorineuvos ja Nokian entinen pääjohtaja. Hän oli myös hetken aikaa kauppa- ja teollisuusministeri V. J. Sukselaisen II hallituksessa (19. kesäkuuta – 14. heinäkuuta 1961). 
Westerlund valmistui diplomi-insinööriksi 1935 Teknillisestä korkeakoulusta. Valmistuttuaan hän aloitti pitkän Nokia-uransa  Suomen Kaapelitehtaalla laboratorioinsinöörinä 1936–1940, osastoinsinöörinä 1940–1947, teknisenä johtajana 1947–1956 ja Verner Weckmanin seuraajana toimitusjohtajana 1956–1967. Westerlundin päätöksellä Kaapelitehtaalle perustettiin elektroniikkaosasto 1960, joka oli ensimmäiset 15 vuotta tappiollinen. 
Kun Suomen Kumitehdas Oy, Suomen Kaapelitehdas Oy ja puunjalostus- ja voimayhtiö Nokia Ab fuusioituivat Oy Nokia Ab:ksi, tuli Westerlundista sen ensimmäinen pääjohtaja 1967. Hän jäi eläkkeelle 1977, mutta toimi vielä kaksi vuotta hallituksen puheenjohtajana. Hän vaikutti myös keskeisesti Teollisuuden Voima Oy:n perustamiseen 1969 ja sen Olkiluodon ydinvoimalahankkeeseen. Ydinvoimala saatiin tilattua lännestä, kun Neuvostoliitto painosti tilaamaan idästä.
Westerlund oli Teknillisen Korkeakoulun Ylioppilaskunnan kunniajäsen, jolle ylioppilaskunta 16. marraskuuta 2002 myönsi ikiteekkarin arvonimen ja ketjun käyttöoikeuden. Tämä arvonimi on myönnetty vain kerran aiemmin.
Anadyr (kaupunki)

Historiaa

Anadyrin linnoituksen (1649–1771) paikkakunnalle perusti S.I. Dežnjov. Vuonna 1889 samalle paikalle perustettiin taajama Venäjän keisarikunnan raja-asemaksi nimellä Novomarinsk, jonka nimen se sai tsaari Aleksanteri III:n vaimon Maria Feodorovnan mukaan. Vuonna 1923 (toisen lähteen mukaan 1920) kaupunki nimettiin uudelleen läheisen joen mukaan. Paikkakunta pysyi taajamana vuoteen 1965 saakka, jolloin se muutettiin kaupungiksi.
Sisar

Sisar, varsinkin puhekielessä myös sisko, on jonkun toisen kanssa samoista vanhemmista syntynyt naispuolinen henkilö tämän toisen kannalta. Ilmaisulla tarkoitetaan usein myös sisarpuolta tai kasvattisisarta. Sisko on puhekieltä, sitä käytetään usein tuttavallisessa kielenkäytössä.
Ilmaisulla sisarpuoli tai harvinaisemmalla ilmaisulla puolisisar tarkoitetaan jonkun toisen kannalta naispuolista henkilöä, jolla on kyseisen henkilön kanssa vain toinen vanhemmista yhteinen. Sisarpuoleksi voidaan kutsua myös henkilön isä- tai äitipuolen tytärtä, joka ei ole tämän henkilön verisukulainen.
Henkilön vanhempaa sisarta kutsutaan isosiskoksi ja nuorempaa pikkusiskoksi. Kun on kyse esimerkiksi kaksosista,  puhutaan kaksoissisaresta tai kaksoissiskosta.
Sisko-nimityksellä voidaan viitata kuvaannollisesti naisten väliseen ystävyyteen tai yhteenkuuluvuuteen (vertaa veli).
Sisar on myös vanhahtava nimitys yleensä hoitotyössä olevalle naiselle, esimerkiksi terveyssisar, sisar hento valkoinen. Myös uskonnollista palvelusta tekevistä naisista kuten nunnista käytetään usein nimitystä sisar, esimerkiksi Sisar Maria.
PP-19 Bizon

Lipas ja sen mekanismi

Suurikapasiteettinen, sylinterimäinen 64 patruunan lipas on vaakatasossa piipun alla, jolloin se toimii samalla  etukahvana antaen ampujalle lisätukea. Patruunat sijoittuvat lippaan sisälle samaan tapaan kuin revolverin rullaan, jolloin pieni tila voidaan käyttää tehokkaasti hyväksi. 
Syöttömekanismi toimii harvakierteisen poranterän lailla, jossa jousitetun lippaan mekanismi pyörittää lippaan sisällä olevaa makasiinia. Makasiinissa patruunat ovat aina yhden poranterämäisen kierteen välissä. Makasiinin pyöriessä kuten revolverin rulla patruunat syötetään patruunpesään. 
Vaikka kertalipastuksella patruunoiden määrä on kaksinkertainen kilpailijoiden, kuten Heckler & Koch MP5 -sarjan konepistooleihin verrattuna, lippaan vaakasuora asento helpottaa aseen kantamista ja käsittelyä. Lippaan muodon antaman lisätuen ja suljetun lukon ansiosta kertatuli on vakaampaa ja helpommin hallittavissa kuin samankokoisen avoimella lukolla ampuvan aseen tuli. 
Jotkut PP-19:n lippaista on varustettu patruunalaskurilla, mikä helpottaa käyttäjää arvioimaan latausvälejä.

Muunnelmat

PP-19 Bizonista on olemassa useita muunnelmia, joissa erona on lähinnä käytetty ampumatarvike. PP-19 Bizonin vaihtoehtoisia patruunoita ovat 9 x 17 mm, 9 x 19 mm Parabellum ja 7.62 x 25 mm.
Tuntosarvi

Tuntosarvi eli antenni on niveljalkaisilla etummaisessa jaokkeessa esiintyvä parillinen uloke, joka toimii aistinelimenä. Tuntosarvi saattaa aistia hajua, kosketusta, ilman liikettä, lämpöä tai värähtelyä.
Kaikilla niveljalkaisilla on yksi pari tuntosarvia, paitsi äyriäisillä, joilla on kaksi, sekä leukakoukullisilla ja esihyönteisillä, joilla ei ole lainkaan.
Tony Jelencovich

Tony Julien Jelencovich (s. 1. heinäkuuta 1968) tai "Tony JJ" on metallin monitoimimies ja on, tai on ollut laulaja metalliyhtyeissä Transport League, Massive Audio Nerve (M.A.N.), Mnemic, Icon In Me, Death Destruction, B-thong, Plantera, Angel Blake ja C-187. Tony on myös kitaristi, videon tuottaja ja promoottori. Tony on olla myös supportvokalistina Fear Factoryn keikoilla.

Mnemic

Tony palveli keikkalaulajana Mnemic bändissä vuosina 2005-2006