google/wiki40b huggingface dataset:
Ferrero

Ferrero SpA on vuonna 1946 perustettu italialainen elintarvikealan perheyritys. Sen pääkonttori sijaitsee Albassa Piemontessa. Yhtiössä on 21 500 työntekijää, ja sen liikevaihto vuonna 2008 oli 6,3 miljardia euroa. Yrityksellä on 18 tehdasta, joista suurin tehdas on Marburgissa Saksassa, ja 38 myyntiyhtiötä.  Perustajan pojanpoika ja kaima Pietro Ferrero oli yrityksen toimitusjohtaja kuolemaansa saakka. Hän kuoli pyöräillessään saamaansa sairauskohtaukseen 19. huhtikuuta 2011.
Yhtiö aloitti vuonna 1949 Pietro Ferreron valmistamalla pähkinäsuklaatahnalla, jota kehitettiin edelleen, ja vuonna 1954 se sai nimen Nutella. Aluksi yritys toimi kotimarkkinalla ja laajeni Länsi-Eurooppaan. Yhdysvaltain markkinoille se meni vasta vuonna 1981. 
Yrityksen valmistamia muita tuotteita ovat Ferrero Rocher, Pocket Coffee, Mon Chéri, Ferrero Giotto, Confetteria Raffaello ja Tic Tac -piparminttupastillit. Yhtiö valmistaa Kinder-tuoteperhettä, muun muassa Kinder-yllätysmunia, jotka tulivat Suomen markkinoille vuonna 1977. Yhdysvalloissa Kinder-yllätysmunia ei myydä, sillä viranomaisten mukaan syötävä ja lelu samassa paketissa on vaarallinen yhdistelmä: joku voi syödä lelun. Forbesin listalla yritys oli vuonna 2009 maailman luotettavin yritys. Se ei ole listautunut pörssiin vaan on edelleen perheyritys.
Euroopan neuvosto

Rahoitus

Euroopan neuvoston budjetti rahoitetaan pääosin jäsenmaiden lahjoituksilla. Kunkin jäsenmaan rahoitusosuus määräytyy kaavalla, joka ottaa huomioon maan asukasmäärän sekä bruttokansantuotteen. Suurimmat rahoittajamaat ovat Saksa, Iso-Britannia, Ranska, Italia, Venäjä ja Turkki, joiden osuus budjetista on lähes 65 %. Tämän lisäksi jäsenmaat voivat antaa vapaaehtoisia lahjoituksia Euroopan neuvoston ohjelmille.
Vuonna 2016 Euroopan neuvoston budjetti oli 442 255 900 euroa.
Partaturska

Ulkonäkö

Muihin turskakaloihin verrattuna kala on muodoltaan jokseenkin korkea. Se on päältä vaaleanruskea tai vihertävä, hopeakylkinen, ja lähes valkoinen alta. Muiden turskien tavoin partaturskalla on kolme selkäevää ja kaksi peräevää. Sillä on selvä partasäie. Täysikasvuinen partaturska on keskimäärin 30 cm:n pituinen.

Levinneisyys

Partaturska elää Koillis-Atlantin rannikolla lauhkeissa vesissä. Levinneisyys ulottuu Britteinsaarilta ja Pohjanmerestä Pohjois-Afrikan rannikolle ja myös Välimeren länsiosaan.

Elintavat ja lisääntyminen

Partaturska syö enimmäkseen äyriäisiä ja muita pohjaeläimiä, myös pikkukalaa. Se liikkuu mannerjalustan ulkoreunoilla, mutta tulee matalampaan veteen (noin 50 m) kutemaan. Kala on kutukypsä noin 21 sentin pituisena. Nuoret kalat muodostavat suuria parvia. Partaturska voi elää nelivuotiaaksi.

Kalastus ja käyttö

Partaturskaa saadaan lähinnä sivusaaliina ja käytetään ruoaksi. Suurta taloudellista merkitystä sillä ei ole.
Viljo Nissilä

Viljo Johannes Nissilä (21. elokuuta 1903 Ruskeala – 30. heinäkuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä ja opettaja. Hän toimi oppikoulunopettajana 1929–1961, oli Helsingin yliopistossa dosentti vuodesta 1948 ja Kasvatusopillisessa korkeakoulussa vuodesta 1962 suomen kielen apulaisprofessori ja jälleen Helsingissä suomen kielen, erityisesti nimistöntutkimuksen ylimääräinen professori 1969–1971.
Nissilä ansioitui erityisesti nimistötutkijana, ja väitöskirjansa ja myöhemmän pääteoksensa hän teki Karjalan nimistöstä.
FidoNet

FidoNet on BBS-maailmassa käytetty järjestelmä viestien ja tiedostojen automaattiseen siirtoon BBS:ien välillä. FidoNetin loi kalifornialainen Tom Jennings vuonna 1984 Fido-ohjelmistoa käyttävien BBS:ien verkottamiseksi. Myöhemmin lähes kaikki yleiset BBS-ohjelmistot sai kytkettyä FidoNetiin.

Yleistä

BBS:ien valta-aikana suurin osa FidoNet-pohjaisesta tiedonsiirrosta tapahtui modeemilla lankapuhelinyhteyksien kautta. Verkkoon kytketyt purkit ottivat yleensä kerran vuorokaudessa yöaikaan yhteyttä toisiinsa ja vaihtoivat uudet viestit keskenään. Viestin siirtyminen keskikokoisen suomalaisen Fidonet-pohjaisen verkon laidalta toiselle kesti yleensä muutamia päiviä.
FidoNet-verkon julkisista keskustelualueista käytetään nimitystä echomail, kun taas yksittäisten purkkien yksittäisille käyttäjälle osoitettujen viestien välitysjärjestelmä on nimeltään netmail. Echomail vastaa Internet-maailman Usenet-uutisryhmiä ja netmail sähköpostia, ja jo purkkien kulta-aikana oli olemassa gateway-koneita Internetin ja Fidonetin väliseen tiedonsiirtoon.
Suomalaisessa BBS-maailmassa oli lukuisia FidoNet-tekniikalla toimivia itsenäisiä viestiverkkoja, ja FidoNet-nimitystä käytettiinkin yleensä vain niin sanotusta varsinaisesta FidoNetistä ja etenkin sen suomalaisista echomail-alueista, jotka tunnisti etuliitteestä SF.
Yksittäisen purkin FidoNet-osoite on muotoa zone:network/node, missä kukin kolmesta osasta on numeerinen. Zonet 1-6 vastaavat varsinaisen FidoNetin hierarkiassa maanosia, esimerkiksi zone 1 vastaa Pohjois-Amerikkaa ja zone 2 Eurooppaa. Suomalaisten purkkien FidoNet-osoitteet ovat muotoa 2:22x/yyy.
Zonet 7-4095 on varattu otherneteille, eli FidoNet-tekniikkaa käyttäville mutta sen hierarkiasta riippumattomille verkoille. Jos sama purkki kuului useaan verkkoon, sillä oli jokaisen verkon sisällä oma osoite. Riippumattomia verkkoja perustettiin paitsi vaihtoehdoiksi byrokraattisena ja kankeana pidetylle FidoNetille, myös samalla alueella toimivien tai samankaltaisiin asioihin erikoistuneiden purkkien yhteenliittymiksi.
Amada

Amada Promecam on suuri japanilainen metallilevyntyöstökoneiden valmistaja, joka on perustettu vuonna 1946. Sen yhdysvaltalainen tytäryhtiö on perustettu Seattlessa, Washingtonissa vuonna 1971. Yrityksellä on lukuisia toimipisteitä ympäri maailmaa.
Levyntyöstökoneiden kaksi suurinta valmistajaa ovat Amada ja turkkilainen MVD, ja ne ovat selvästi suurempia kuin muut kilpailijansa.
Randolph Scott

Randolph Scott (23. tammikuuta 1898 – 2. maaliskuuta 1987) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Scott sai vuonna 1997 työstään lännenelokuvissa postuumin Golden Boot -palkinnon.
Lännenelokuvan huippuvuosina Scott teki yhdessä ohjaaja Budd Boetticherin ja käsikirjoittaja Burt Kennedyn kanssa joukon lännenelokuvia elokuvan Seitsemän miestä jäljellä menestyksen jälkeen.
Scott syntyi Virginiassa, mutta varttui Pohjois-Carolinassa. Hän oli ensimmäisen maailmansodan veteraani ja meni kahdesti naimisiin.
Viña del Mar

Viña del Mar on kaupunki Valparaíson alueella, Chilessä. Sen asukasluku on noin 318 500 (2004), joten se on maansa neljänneksi suurin kaupunki. Kaupunki sijaitsee Tyynen valtameren rannikolla ja noin 110 kilometrin päässä Santiagosta. Viña del mar on yksi Chilen tärkeimmistä turistikohteista ja se houkuttelee niin kotimaisia kuin ulkomaalaisia turisteja valkoisilla hiekkarannoillaan ja vuosittaisilla musiikkifestivaaleillaan.
Slayer - yhtyeen laulaja/basisti Tom Araya on syntynyt Viña del Marissa.
Oklo

Oklo on alue Gabonissa Keski-Afrikassa Francevillen kaupungin lähellä. Alueella sijaitsee ainoa tunnettu luonnon fossiilinen fissioreaktori, jossa esiintyi toimintaa arvioiden mukaan 1,5–1,7 miljardia vuotta sitten (Proterotsooisen kauden keskivaihe). Kaikkiaan alueelta on tähän mennessä löydetty 16 erillistä reaktorimuodostumaa. Löydön tästä ilmiöstä teki ranskalainen fyysikko Francis Perrin.
Vuonna 1972 havaittiin alueelta louhitun uraanimalmin isotoopeissa poikkeuksia. Uraanin isotooppi U²³⁵ määrä oli laskenut normaalista 0,72 prosentista 0,62 prosenttiin, paikoin jopa 0,265 prosenttiin. Lisätutkimuksissa paljastui myös että muiden alueen isotooppien suhteet olivat häiriintyneet. Tutkijoiden mukaan alueella oli tapahtunut luonnollinen fissioreaktio. Fissioreaktio alkoi mahdollisesti kun kivien halkeamien kautta suodattunut pohjavesi sekoittui uraanimalmin kanssa. Alueella tapahtuvat fissioreaktiot toimivat sykäyksittäin 100 000–1 000 000 vuotta. Tutkijat arvioivat ettei nykyisin ydinreaktiota voisi tapahtua luonnollisesti, koska luonnossa esiintyvän U²³⁵:n suhde U²³⁸:een on nykyään liian alhainen. Tämä johtuu U²³⁵:n lyhyemmästä puoliintumisajasta. Oklon luonnollinen ydinreaktori tuotti myös paljon ydinjätettä, mutta se on pysynyt kaiken aikaa samassa paikassa. Kohde on siten myös kiinnostava paikka ydinjätteen loppusijoittamiselle ja siihen liittyvälle tutkimukselle.
Jaska Mäkynen

Jaska Mäkynen (oik. Jaakko Kaarlo Mäkynen, s. 7. kesäkuuta 1952 Alavus) on suomalainen laulaja, joka voitti Tangokuninkuuden vuonna 1991. Tangoprinssiksi hänet valittiin vuosina 1985 ja 1987. Mäkysen tytär Hanna-Kaisa Mäkynen on harmonikansoittaja ja Kultainen Harmonikka -kilpailun voittaja vuodelta 1996.

Yksityiselämä

Mäkynen oli kihloissa laulaja Heli Pakarisen kanssa vuosina 2014–2017. Aikaisemmin hän on ollut naimisissa Marja-Liisa-nimisen vaimonsa kanssa vuodesta 1978 alkaen.
Pensasmedestäjä

Levinneisyys

Pensasmedestäjää tavataan Angolassa, Botswanassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Malawissa, Mosambikissa, Tansaniassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Uudenkaledonianlepinkäismonarkki

Levinneisyys

Uudenkaledonianlepinkäismonarkkia tavataan Uudessa-Kaledoniassa ja Vanuatussa. Laji on huonosti tunnettu, mutta se on ilmeisesti melko yleinen. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Olympiadi

Olympiadi (m.kreik. Ὀλυμπιάς, Olympias, gen. Ὀλυμπιάδος, Olympiados) oli antiikin kreikkalainen ajanlaskuun käytetty neljän vuoden kausi, joka alkoi kesällä yksistä Olympian kisoista ja päättyi neljän vuoden päästä seuraaviin kisoihin. Ensimmäinen olympiadi alkoi ensimmäisistä historiallisesti tunnetuista Olympian kisoista eli vuoden 776 eaa. kisoista, ja käsitti näin ajan kesästä 776 eaa. kesään 772 eaa.
Koska jokaisella antiikin kreikkalaisella kaupunkivaltiolla oli oma kalenterinsa, niillä ei ollut pitkään aikaan mitään yhteistä ajanlaskua. Koska Olympian kisat ja olympiadit olivat kaikille kreikkalaisille yhteiset, niistä tuli lopulta yhteisen ajanlaskun perusta. Timaios oli ensimmäinen historioitsija, joka yhdisti noin 300 eaa. tunnetut historialliset tapahtumat olympiadeihin, mistä lähtien ne toimivat historiankirjoituksessa tapahtumien ajoittamisen pohjana. 200-luvulla eaa. Eratosthenes jakoi olympiadit tarkemmin neljäksi vuoden mittaiseksi jaksoksi. Näin esimerkiksi ensimmäisen olympiadin kolmas vuosi käsitti ajan kesästä 774 eaa. kesään 773 eaa.
Roomalaisella ajalla olympiadien rinnalle kehittyi roomalainen ajanlasku, jossa vuosia laskettiin Rooman kaupungin perustamisesta lukien (ab urbe condita). Tästä huolimatta olympiadit säilyivät käytössä ajanlaskussa aina bysanttilaiselle ajalle saakka.
Nykyisin myös nykyaikaisia olympialaisia lasketaan olympiadeittain. Näin Ateenan vuoden 1896 olympialaiset olivat I olympiadin kisat ja esimerkiksi Helsingin vuoden 1952 olympialaiset XV olympiadin kisat.
Kazimierz Górski

Ura pelaajana

Górski aloitti uransa kotikaupungissaan Lwówissa, nykyisen Ukrainan alueella. Hänen lupaava uransa katkesi toisen maailmansodan vuoksi, mutta hän palasi kentille vielä 1945 Legia Varsovan joukkueessa. Hän pelasi sodan jälkeen myös yhden ottelun Puolan maajoukkueessa.

Ura valmentajana

Górski opiskeli valmennusta Wyższa Szkoła Wychowania Fizycznegossa Krakovassa sekä kademia Wychowania Fizycznego we Wrocławiu Wrocławissa. Uransa hän aloitti Legia Varsovassa 1960-luvun alussa. Hän toimi myös KS Lubliankan ja Gwardia Varsovan päävalmentajana, kunnes hänet valittiin 1971 Puolan maajoukkueen päävalmentajaksi.
Górski oli jo aiemmin valmentanut Puolan nuorten maajoukkueitta, mutta A-maajoukkueessa hän teki lopullisen läpimurtonsa. Hän johdatti Puolan ensin olympiakultaan Münchenissä 1972 ja kaksi vuotta myöhemmin MM-pronssille Saksan kisoissa kaadettuaan pronssiottelussa Brasilian 1–0. Mitalien värisuoran Górski sai täyteen, kun Puola otti hopeaa olympiakisoissa 1976. 
Maajoukkuepestinsä jälkeen Górski siirtyi Kreikkaan Panathinaikosin päävalmentajaksi. Tuloksena oli Kreikan tuplamestaruus kauden 1976–1977 päätteeksi. Hän valmensi Kreikassa myös AGS Kastoriaa, Ethnikos Pireusta ja Olympiakosia, jonka kanssa hän voitti toisen tuplamestaruuden 1980–1981. Kotimaassaan hän valmensi vielä Legia Varsovaa.

Ura jalkapalloliitossa

Górskista tuli vuonna 1976 Puolan jalkapalloliiton PZPN:n kunniajäsen. Lopetettuaan valmennusuransa hän siirtyi 1986 aktiivisesti toimimaan liiton tehtäviin. Górski toimi varapuheenjohtajana 1987–1991 ja puheenjohtajana 1991–1995. Kesäkuussa 1995 hänet nimitettiin liiton kunniapuheenjohtajaksi.
Florenz Ziegfeld

Florenz Ziegfeld Jr. (21. maaliskuuta 1867 Chicago – 22. heinäkuuta 1932 New York) oli yhdysvaltalainen Broadway-tuottaja ja teatterinjohtaja, joka tunnetaan ennen kaikkea hänen vuosina 1907–1931 tuottamastaan revyysarjasta Ziegfeld Follies.

Elämä ja ura

Ziegfeldin teatteriura alkoi Chicagossa vuonna 1892. Hän toimi uransa alkuvaiheessa vaudevillessa Sandow-nimisen voimamiehen managerina. Ziegfeld järjesti eurooppalaisia sotilassoittokuntia Chicagon maailmannäyttelyyn (1893). Vuonna 1896 hän tuotti näytelmän A Parlor Match, jossa esiintyi laulaja Anna Held. Hän toimi myöhemmin Heldin managerina New Yorkissa ja tuotti useita musikaaleja, jossa tämä esiintyi.
Vuonna 1907 sai ensi-iltansa ensimmäinen osa Ziegfeldin revyysarjasta Ziegfeld Follies. Pariisilaisten Folies Bergère -revyyesitysten pohjalta suunnitellut näytelmät tekivät Ziegfeldistä merkittävän nimen Broadwaylla. Vuosittaiset esitykset jatkuivat lähes yhtäjaksoisesti vuoteen 1931 asti. Ziegfeld Follies tunnettiin ylellisistä puitteistaan ja kauniista tanssitytöistään, ja esiintyjinä nähtiin tunnettuja tähtiä kuten Bert Williams, Eddie Cantor, Marilyn Miller, Fanny Brice ja W. C. Fields. Muun muassa Irving Berlin, Jerome Kern ja Victor Herbert sävelsivät musiikkia Follies-esityksiin.
Folliesin ohella Ziegfeld tuotti lukuisia muita Broadway-musikaaleja, mukaan lukien Jerome Kernin Sally (1920) ja Show Boat (1927), Harry Tierneyn Kid Boots (1923) ja Rio Rita (1927) sekä Rudolf Frimlin The Three Musketeers (1928).
Vuonna 1927 Ziegfeld rakennutti oman teatterin Manhattanin Sixth Avenuelle. Ensimmäinen Ziegfeld Theatressa esitetty näytelmä oli Rio Rita. Rakennuttajansa kuoleman jälkeen teatterirakennus toimi muun muassa elokuvateatterina (1933–1944) ja NBC:n TV-studiona (1955–1963). Rakennus purettiin vuonna 1966.
Florenz Ziegfeld kuoli New Yorkissa vuonna 1932. Hänen elämästään on kuvattu kolme elokuvaa: Ziegfeld, naisten kuningas (1936), Ziegfeldin tähtirevyy (1946) sekä TV-elokuva Ziegfeld: The Man and His Women.

Yksityiselämä

Ziegfeldin isä Florenz Ziegfeld Sr. oli arvostetun musiikkikoulu Chicago College of Musicin johtaja, mutta nuorempi Ziegfeld ei voinut sietää klassista musiikkia. Hän piti sirkuksesta, näyttävistä esityksistä ja kauniista naisista. Hänen teatterituotantonsa tehtiin usein kiireellä ja niiden esiintyjät vaihtuivat tarvittaessa nopeasti niin ennen ensi-iltaa kuin sen jälkeenkin. Raha-asioissa Ziegfeld toimi usein vastuuttomasti ja oli usein veloissa.
Näyttelijä-laulaja Anna Held oli avoliitossa Ziegfeldin kanssa 1897–1912. Huhtikuussa 1914 Ziegfeld meni naimisiin näyttelijä Billie Burken kanssa.
Ziegfeldillä oli New Yorkissa naistenmiehen maine. Hänen toimistossaan oli naisvieraita varten erityinen lukko, joka aukesi sisältäpäin normaalisti, mutta jonka vain hänen sihteerinsä pystyi aukaisemaan ulkoapäin.
Polyteekkarimuseo

Polyteekkarimuseo on vuonna 1958 perustettu Suomen vanhin opiskelijoiden kulttuurihistoriaa esittelevä museo. Museota ylläpitää Aalto-yliopiston ylioppilaskunta ja sen tarkoituksena on tallettaa ja esitellä yleisölle teekkarikulttuuriin sekä teknillisen alan opetukseen ja tutkimukseen liittyvää esineistöä ja dokumentteja. Polyteekkarimuseosta vastaa ylioppilaskunnan arkistonhoitaja museonjohtajana ja museon intendentti sekä hänen johtamansa museojaosto. Polyteekkarimuseo on Unescon alaisen Kansainvälisen museoneuvoston (ICOM) jäsen.
Rania al-Abdullah

Tausta

Rania Al-Yasin syntyi palestiinalais-jordanialaiseen perheeseen Kuwaitissa. Hän kävi peruskoulun ja lukion englantilaisessa koulussa Kuwaitissa, jonka jälkeen hän opiskeli amerikkalaisessa yliopistossa Kairossa liiketaloutta. Rania Al-Yasin valmistui vuonna 1991, jonka jälkeen hän työskenteli muun muassa Citibankissa.

Youtube

Kuningatar Ranialla on Youtube -kanava, jolla hän haluaa kumota islamiin ja muslimeihin liittyviä ennakkoluuloja ja väärinkäsityksiä.
Diplomaatia

Diplomaatia on ulkopolitiikkaan ja kansainvälisiin suhteisiin keskittynyt virolainen aikakauslehti. Se on Baltian suurin ulko- ja turvallisuuspoliitiikkaa käsittelevä kuukausilehti.
Lehteä on julkaistu vuodesta  2003 lähtien, ja se ilmestyy kerran kuukaudessa, joiden taajuus kerran kuukaudessa. Se julkaisee tekstejä niin virolaisilta kuin ulkomaalaisiltakin kirjoittajilta, jotka ovat yleensä poliitikkoja, toimittajia, diplomaatteja, tutkijoita ja muita asiantuntijoita.
Julkaisu ilmestyy sekä paperisessa muodossa että verkkosivuillaan. Se ilmestyy kulttuurilehti Sirpin oheisjulkaisuna.
Lehden julkaisija vuodesta 2006 lähtien on ollut Rahvusvaheline Kaitseuuringute Keskus ("Kainsainvälinen puolustustutkimuskeskus"). Kustantaja on SA Kultuurileht.

Päätoimittajat

Diplomatian päätoimittajat ovat olleet Marianne Mikko (2003–2004), Kadri Liik (2004–2010), Iivi Anna Masso (2010–2012) ja Kaarel Kaas (2013–2014). Marraskuusta 2014 lähtien päätoimittaja on ollut Erkki Bahovski.

Toimituskunta

Diplomaatian toimituskuntaan kuuluvat Jaak Allik, Lauri Almann, Toomas Hendrik Ilves, Indrek Kannik, Siim Kallas, Andres Kasekamp, Riina Kionka, Jüri Luik, Tiit Matsulevitš, Marianne Mikko, Sven Mikser, Mihkel Mutt, Raul Mälk, Sven Sakkov, Harri Tiido.
Harjun nuorisotalo

Harjun nuorisotalo, entiseltä nimeltään Harjun paarihuone, on Dallapénpuistossa Vallilan kaupunginosassa Helsingissä sijaitseva nuorisotalo. Se on valmistunut vuonna 1923, alun perin ruumishuoneeksi, mutta vuodesta 1986 lähtien se on toiminut nuoriso­talona. Harjun nuoriso­talon toiminta keskittyy erityisesti musiikkiin, kuvalliseen ilmaisuun, moni­kulttuuri­seen toimintaan ja alueelliseen vaikuttamiseen. Siellä järjestetään säännöllisesti musiikin ja kuva­taiteen opetusta, ja siellä on myös näyttely­tila ja kahvila.

Historia

Nykyinen nuorisotalo rakennettiin vuonna 1923 Albert Nybergin suunnittelemana ruumishuoneeksi. Talon ohi Teollisuus­kadun reunaa pitkin kulki tuolloin Sörnäisten satamarata, jonka vierellä oli myös ruumis­huoneen kohdalle päättyvä sivu­raide. Ruumis­huoneessa vainajat pestiin ja pantiin arkkuihin ja kuljetettiin sen jälkeen rauta­teitse Malmin hautausmaalle, jonne myös johti Malmin asemalta haarautunut sivu­raide. Vainajien lisäksi samassa junassa kuljetettiin tuolloin myös saattajia.
Rakennuksen alku­peräisestä käyttö­tarkoituksesta muistuttavat yhä sen pääoven yläpuolelle hakattu latinankielinen lause: Statutum est hominibus mori ("Säädetty on ihmiselle kuolema") sekä julkisivussa olevat ristit.
Rautatie­liikenne Malmin hautaus­maalle lopetettiin vuonna 1954, ja muutamaa vuotta myöhemmin lopetettiin myös Harjun ruumis­huoneen toiminta. Tämän jälkeen rakennus toimi pari­kymmentä vuotta maali­varastona.  Vuonna 1978 se jäi sellaisenaan pois käytöstä ja päästettiin ränsistymään, mutta alueen kodittomat ja irtolaiset alkoivat pitää sitä maja­paikkanaan. Eräs nuoriso­ryhmä alkoi myös kokoontua sen kellarissa.
Aloitteen käyttämättömäksi jääneen rakennuksen muuttamisesta nuoriso­taloksi tekivät eräät nuoret, jotka ottivat yhteyttä kaupungin nuoriso-ohjaaja Pirjo-Riitta Karppiseen. Helsingin kaupungin nuoriso­lauta­kunta saikin talon käyttöönsä vuonna 1984, ja nuorisotalona se avattiin vuonna 1986.
Cape Canaveral

Cape Canaveral on yhteisnimitys Merritt Island-saarella Floridassa Yhdysvalloissa sijaitseville avaruuskeskuksille. Alueella sijaitsee NASA:n Kennedy Space Center (KSC) ja Yhdysvaltain ilmavoimien Cape Canaveral Air Force Station (CCAFS).
Kaikki NASAn miehitetyt lennot Apollo-ohjelman ajoista alkaen on lähetetty KSC:n puolelta, ja nimenomaan kompleksista 39. 
CCAFC on Yhdysvaltain ilmavoimien rakettien laukaisukeskus, ja USAF käyttää sitä mm. vakoilusatelliittien laukaisuun, ja muuhun sotilaalliseen toimintaan. USAF myös vuokraa laukaisualustojaan NASAn käyttöön. Kun luotainten ja satelliittien laukaisu sukkuloilla käytännössä loppui vuoden 1986 Challenger-onnettomuuteen ja Nasan Kompleksi 39 on varattu yksinomaan miehitettyihin lentoihin,  lähes kaikki luotain- ja satelliittilaukaisut on tehty CCAFC:n puolelta.
Jaleel White

Ura

White alkoi esiintyä mainoksissa ollessaan 3-vuotias. Vuonna 1989 hän alkoi esittää tunnetuinta rooliaan Steve Urkelia 12-vuotiaana. Hänen oli alun perin tarkoitus esiintyä vain yhdessä jaksossa, mutta Urkelin todettiin olevan niin suosittu, että hahmosta tehtiin yksi päähenkilöistä. Hahmosta tehtiin myös oheistuotteita, kuten nukke ja oma aamiaismuromerkki. Myöhemmin White kiinnostui myös käsikirjoittamisesta ja kirjoitti muutama jaksoa sarjaan. Hän vieraili Urkelina myös kahdessa toisessa sarjassa Full House ja Step by Step.
Family Mattersin lisäksi White oli esiintynyt 1980- ja 1990-luvuilla lähinnä tilannekomedioissa lukuun ottamatta muutamaa televisioelokuvaa. Vuonna 1993 hän esitti Sonic the Hedgehogia samannimiseen pelisarjaan osittain perustuvassa animaatiosarjassa Adventures of Sonic the Hedgehog. Hän esitti Sonicia myös sarjoissa Sonic the Hedgehog (1993–1994) ja Sonic Underground (1998). Vuonna 2013 ilmestyvässä Blue Core Studiosin tuottamassa Sonic Live Action fanielokuvassa White toimii jälleen Sonicin äänenä. 2000-luvulla White on esiintynyt myös elokuvissa, muun muassa pääroolissa komediaelokuvassa Who Made the Potato Salad (2006).
Vaasan Vasama

Yleisurheilu

Vaasan Vasama on järjestänyt useita merkittäviä urheilukilpailuja. Hietalahden kentällä järjestettyihin kansallisiin yleisurheilukilpailuihin osallistuivat aikanaan muun muassa Hannes Kolehmainen ja Paavo Nurmi. Vuonna 1948 Vasama järjesti ensimmäiset Vaasassa pidetyt Kalevan kisat yhdessä Vasa IS:n ja Vaasan Toverien kanssa. Vuonna 1980 valmistuneella Kaarlen kentällä on pidetty kaksi kertaa Kalevan kisat, kerran SM-viestit ja kahdesti Euroopan cupin kilpailut. Lisäksi seura järjesti vuonna 2016 jo 32. kerran Vaasan maratonin.
Seitsemän Vaasan Vasaman urheilijaa on edustanut Suomea olympialaisissa: Santeri Tala 3 000 metrin joukkuejuoksussa 1924, Risto Kuntsi kuulantyönnössä 1936, Valle Rautio kolmiloikassa 1948 ja 1952, Reino Hiltunen kolmiloikassa 1952, Sirkka Norrlund 80 metrin aidoissa 1964, Erkki Niemi korkeushypyssä 1984 ja Ritva Lemettinen maratonilla 1992. Tunnettuja aitajuoksijoita ovat olleet myös Tapani Tammenpää, Orvokki Ojala ja Lena Spoof. Seuran korkeushyppääjiin ovat kuuluneet Juha Isolehto ja Marianne Mattas.

Lentopallo

Vaasan Vasama on voittanut lentopallon naisten Suomen mestaruuden vuosina 1986–1989, 1991–1994 ja 1996. Lisäksi seura on saanut SM-hopeaa 1985 ja SM-pronssia 1995 . Kaudella 2008–2009 Vasaman naisjoukkue pelaa 1-sarjassa. Lisäksi seuralla on useita tyttöjoukkueita.

Pesäpallo

Vaasan Vasama pelasi pesäpallon korkeimmalla sarjatasolla kausina 1922 ja 1930. Kaudella 1922 Vasama otteli Kauhajoen Karhua ja 1930 Lapuan Virkiää vastaan sijoittuen molemmilla kerroilla viidenneksi. Ensimmäiset pesäpallo-ottelut pelattiin Vaasassa vuonna 1922 mutta uuden lajin säännöt tuottivat vaikeuksia pelin sujumisessa ja ottelutuloksien kirjaamisessa. Vasama eteni vuoden 1922 SM-sarjassa puolivälieriin, joissa se hävisi Toijalan suojeluskunnalle 3-10. Kaudeksi 1923 Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin joukkueet yhdistivät voimansa Etelä-Pohjanmaan Palloveikoiksi, joka etenikin vuoden 1923 loppuotteluun. Kauden 1923 jälkeen pesäpallotoiminta keskittyi pääasiassa suojeluskuntajärjestöjen vastuulle ja tänä aikana syntyivät kenttäolosuhteet otteluiden pelaamista varten ja toiminta oli Vaasassa aktiivista jo vuosien 1925-1926 aikana.
Wasaman pesäpallotoiminta virkosi jälleen vuonna 1930, kun joukkue lähti mukaan Suursarjan otteluihin. Jatko suursarjassa kävi kuitenkin taloudellisten voimavarojen puitteissa hankalaksi ja kaudella 1931 joukkue keskittyi pelaamiseen paikallisessa B-sarjassa. Kilpailutoiminnan järjestäytyessä Pesäpalloliiton perustamisen myötä, vaasalaiset alkoivat pesäpalloilijat kokivat oman seuran perustamisen aiheelliseksi, pesäpallon jäädessä Wasamassa muiden lajien varjoon.