google/wiki40b huggingface dataset:
Bryan Brown

Aiempi elämä

Brown syntyi Sydneyssä pianisti-siivooja Molly Brownin ja John ”Jack” Brownin lapseksi. Hän kasvoi Bankstown-nimisessä lähiössä Uudessa Etelä-Walesissa, Australiassa. Brown aloitti työskentelyn AMP:llä ja aloitti amatööriteatteriesiintymiset. Sieltä hän löysi halunsa näytellä.

Ura

Vuonna 1964 Brown meni Englantiin ja myöhemmin palasi Australiaan, jossa pääsi Genesian Theatren jäseneksi esiintymisestään 'A Man for All Seasons' -tuotannossa. Myöhemmin hän liittyi Queenslandin teatteriseuraan. Ensimmäisen esiintymisensä elokuvissa hän teki vuonna 1977 pienessä roolissa elokuvassa The Love Letters From Teralba Road. Seuraavien kahden vuoden aikana hän näytteli vielä muutamissa australialaisissa elokuvissa.
Vuonna 1980 Brownista tuli maailmankuulu esiintymisestään elokuvassa Kunnian kentät. Vaikka hän esitti rooleja australialaisissa tuotannoissa vielä muutaman vuoden, häntä näki myös amerikkalaisissa minisarjoissa voitettuaan suosion puolelleen Yhdysvalloissa A Town Like Alicen (1981) ansiosta. Hän sai myös Emmy-ehdokkuuden roolistaan Okalinnuissa. Muutamaa vuotta myöhemmin Brown esiintyi muutamissa elokuvissa, jotka saivat maailmanlaajuista suosiota. Niihin kuuluivat muun muassa Tai-Pan, Sumuisten vuorten gorillat ja Cocktail.
1990-luvulla ja sen jälkeen Brown on esiintynyt paljon amerikkalaisissa ja australialaisissa televisiotuotannoissa ja silloin tällöin elokuvissa. Hän oli myös joissakin brittiläisissä TV-mainoksissa.

Tuotantotyö

Brownin tuotantoyhtiö teki sarjan Twisted Tales ja Two Twisted; molemmat ovat samankaltaisia kuin Alfred Hitchcockin tuotanto.

Kunnia ja palkinnot

Vuoden 2005 kesäkuussa Brown pääsi Order of Australian jäseneksi. Hän vastaanotti myös Australian elokuvainstituutin palkinnon parhaalle näyttelijälle kantavasta roolista Breaker Morantissa (1980) ja Two Handsissa (1999).

Yksityiselämä

Brown on ollut näyttelijä Rachel Wardin kanssa naimisissa vuodesta 1983. He tapasivat Okalintujen kuvauksissa samana vuonna. Parilla on kolme lasta.
Miguel Kozaki

Pyhä Miguel Kozaki (myös Cozaki tai Kasaki; jap. ミカエル小崎 ; n. 1551 Ise, Mie, Japani – 5. helmikuuta 1597, Tateyama, Nagasaki, Japani) oli japanilainen maallikkokristitty, puuseppä ja jousien tekijä, katekeetta, sairaanhoitaja, sekulaarifransiskaani ja kristitty marttyyri. Hän oli pyhän Tomás Kozakin isä, joka kuoli hänen, pyhän Pedro Bautistan ja seuralaisten kanssa ristiinnaulittuna Nagasakissa. Paavi Urbanus VIII julisti Kozakiin autuaaksi 14. syyskuuta 1627 ja autuas paavi Pius IX julisti hänet pyhimykseksi 8. kesäkuuta 1862. Hänen juhlapäiväänsä vietetään 6. helmikuuta.
Savonlinna (1883–1901)

Savonlinna oli Savonlinnassa vuosina 1883–1901 ilmestynyt sanomalehti.
Lehden perustaja oli edellisen Savonlinna-lehden kirjapainon ostanut kaupunginvouti K. G. Ekman. Se oli linjaltaan suomenmielinen ja myöhemmin nuorsuomalainen. Savonlinnan Maria Ramstedt oli vuonna 1889 Sammon Ida Grönroosin ohella Suomen ensimmäinen naispuolinen päätoimittaja. Sortovuosina perustuslailliselle kannalle asettunut lehti arvosteli kärkevästi hallituksen toimia ja se lakkautettiin yhden varoituksen jälkeen ainiaaksi.
Savonlinna ilmestyi aluksi kerran, vuodesta 1894 lähtien kahdesti ja vuodesta 1899 kolmesti viikossa. Sen levikki oli enimmillään 1950 kappaletta vuonna 1899. Päätoimittajina työskentelivät Emil Collan (1883–1884), Aleksander Ramstedt (1885–1889), Maria Ramstedt (1889–1894), Juho Alhola (1894–1895), Juho Seppälä (Lappi-Seppälä, 1895–1898), A. B. Sarlin (1898–1900), Matti Pärnänen (1900) ja V. A. Marjanen (1900–1901).
Potpourri

Potpourri on tuoksuva sekoitus jota käytetään huoneilman hajustimena. Se valmistetaan tuoksuvista aineksista kuten kuivista kukista, lehdistä, mausteista sekä eteerisistä öljyistä. Potpourri on paitsi tuoksuva myös koristeellisen näköinen. Potpourri laitetaan yleensä kauniiseen ruukkuun tai kulhoon, mutta sitä voi laittaa myös pitsi- tai kangaspussiin. Potpourripussukoita käytetään erityisesti liinavaatteiden tai vaatekaapin hajustamiseen.
Potpourri valmistetaan sekoittamalla haluttuja tuoksuvia ainesosia, esimerkiksi mausteita tai tuoksuvia kasvinosia. Ainesosat voidaan murskata kevyesti, jotta tuoksu olisi vahvempi. Esimerkiksi kanelitangot tai appelsiininkuori tulisi pilkkoa hienommaksi. Murskattuihin ainesosiin voi lisätä bergamotti-, geranium- tai santelipuuöljyä ns. kiinnitysaineeksi. Seos suljetaan tiiviiseen lasipurkkiin, ja sen valmistumiseen menee noin 10-14 päivää. Orrista lisäämällä tuoksu säilyy paremmin.
Vallinkoski

Vallinkoski oli aiemmin koski Imatralla Vuoksessa. Sen teho hyödynnetään Venäjän puolella olevassa Enson (Svetogorsk) voimalaitoksessa.
Singhasari

Historia

Ken Arok (tai Ken Angrok) perusti Singhasarin kuningaskunnan 1222 sen jälkeen, kun hän oli voittanut Kedirin kuningaskunnan armeijat Genterin taistelussa 1221. Tätä ennen Arok oli Tumapelin (nykyisen Malangin kaupungin lähettyvillä) kaupungin hallitsija, joka oli Kedirin vasallivaltio. Tarinan mukaan Arok oli rakastunut edellisen kuvernöörin Tunggul Ametungin raskaana olleeseen vaimoon Putri Dedesiin, ryöstänyt Dedesin ja tapattanut Ametungin, jotta olisi päässyt Tumapelin hallitsijaksi. Dedesin ja Ametungin poika Anusapati seurasi Arokia Singhasarin valtaistuimella.
Singhasarin kuningaskunnan pääkaupungiksi tuli Tumapel. Arok kuoli jo 1227 ja hänen jälkeensä kuninkaaksi kruunattiin Anusapati, joka hallitsi 20 vuotta. Häntä seurasi 1247 Tohjaya, Arokin poika jalkavaimon kanssa, mutta hän kuoli kapinassa vain kolme vuotta myöhemmin ja valtaan nousi Arokin poika Visnuwardhana (hallitsi 1250-1268). Vishunwardhanaa seurasi Kertanegara (hallitsi 1268-1292), Singhasarin maineikkain kuningas, jonka aikana valtakunta oli laajimmillaan.
Kertanegara aloitti Jaavan ja Sumatran kuningaskuntien yhdistämisen 1275. Ensimmäinen valloitus oli Bali 1284. Mongolit olivat saapuneet Kaakkois-Aasiaan 1280-luvulla ja 1289 Kublai-kaanin lähettiläät vaativat Kertanegaralta vasalliveron maksamista. Kertanegara kieltäytyi ja karkotti Kublai-kaanin lähettiläät nöyryytettyinä takaisin.
Vuoteen 1290 mennessä Kertanegaran oli pystynyt yhdistämään koko Jaavan saaren. Seuraava kohde oli Srivijayan heikentynyt kuningaskunta, josta Kertanegaran onnistui vallata 1290 Melayun kuningaskunta, joka ympäröi Srivijayan tuolloista pääkaupunkia Jambia. Vuoden 1290 tienoilla Singhasarin voidaan katsoa olevan Malaijien saariston vahvin valtio.
Singhasarin valta-asema säilyi kuitenkin vain kolme vuotta, sillä 1292 Kublai-kaani, joka ei ollut hyväksynyt Kertanegaran kieltäytymistä, varusti tuhannen laivan sotajoukon Kertanegaraa vastaan. Kertanegara kuitenkin murhattiin hovikapinassa 1292 ennen kuin mongolijoukot saapuivat Singhasariin. Vijaya, Kertanegaran seuraaja, onnistui pakenemaan hovikapinaa ja perusti uuden hovin Majapahitiin. Vijaya halusi kuitenkin murskata Singhasarin viimeiset joukot Kedirissä ja liittoutui mongoli- ja kiinalaisjoukkojen kanssa 1293. Vijaya liittolaisineen onnistui tässä maaliskuussa 1293, minkä jälkeen Vijaya teki yllätyshyökkäyksen mongoleja vastaan ja onnistui ajamaan mongolit pois Jaavalta. Tämä oli myös Singhasarin kuningaskunnan loppu ja sen alueelle syntyi Majapahit, jonka kuninkaaksi Vijaya kruunasi itsensä 1293, ja Pajajaran.
Kaksitäplähaukkakala

Koko ja ulkonäkö

Kaksitäplähaukkakala kasvaa noin 8 cm pitkäksi.  Siinä on vaalealla pohjalla hiekanruskeita kuvioita. Kaksi silmätäplää sijaistevat silmän takana ja kyljen yläosassa selkäevän takareunan kohdalla.

Alkuperä

Täplähaukkakala elää luonnossa Indopasifisella merialueella: Itä-Afrikasta Mangarevalle, Tuamotu-saarille ja Havaijille, pohjoisessa Taiwanin ympäristöön asti ja koko Mikronesiassa.

Käyttäytyminen

Kaksitäplähaukkakalaa voi pitää riutta-akvaariossa korallien kanssa, mutta pienet kalat ja katkaravut joutuvat helposti sen syömiksi.  Se piileskelee korallien koloissa, ja on muutenkin arempi kuin muut haukkakalat.

Ravinto

Kaksitäplähaukkakala syö luonnossa merenpohjan selkärangattomia. Akvaariossa sille annetaan lihapitoista ruokaa joko kuivattuna tai mieluummin pakastettuna, ja sitä tulisi ruokkia ainakin kerran päivässä.
Antero Laine

Antero Laine (s. 10. toukokuuta 1935 Kotkassa) on toimittaja ja ammattiyhdistysjohtaja. Hän oli myös journalistiliiton puheenjohtaja vuosina 1974 – 1992 ja hän on työskennellyt myös Hymyn päätoimittajana, toimittajana Yleisradiossa ja Eteenpäin-lehdessä sekä myös UPOn tiedotuspäällikkönä.
Laine on ollut kansainvälisen lehtimieskomitean jäsen sekä pohjoismaisen toimittajajärjestön NJS:n puheenjohtaja 1974 – 1979 ja 1985 – 1987.
Heikki Santala

Heikki Santala (s. 1934 Kauhava) on suomalainen tietoliikenteen uranuurtaja ja pitkän linjan ammattiyhdistysaktivisti. Järjestöneuvos Santala toimi ammattijärjestötehtävissä lähes 40 vuoden ajan. Hän oli perustamassa kaikkiaan seitsemää eri ammattiliittoa ja työttömyyskassaa ja toimi niiden puheenjohtajina. Suomen Tietoliikennetekniset ry:n puheenjohtajana hän toimi yhtäjaksoisesti 31 vuotta.
Koulutukseltaan Heikki Santala on kansainvälinen radiosähköttäjä. Hän kuitenkin erikoistui heti ammattitutkinnon suoritettuaan 1964 tietoliikenteen automatisointiin tietokoneiden avulla, mikä erityisesti 1960-luvulla oli pioneerityön luonteista; kuten Ilmatieteen laitoksen sääviestiliikenteen automatisointi, ja myös VR:n automaattinen paikanvarausjärjestelmä 1970-luvulla. Ammattijärjestötehtävissä Santalan tiukka toiminta jakoi mielipiteitä puolesta ja vastaan. Tasavallan presidentti myönsi 2005 Heikki Santalalla järjestöneuvoksen arvonimen hänen yhteiskunnallisista ansioistaan. Santala jäi eläkkeelle 70-vuotiaana vuonna 2004. 
Santala on kirjoittanut aktiivisesti yleisönosastokirjoituksia ja keskustelupalstakommentteja esimerkiksi  Ilkkaan ja  Helsingin Sanomiin. Hän on ottanut kantaa mm.  Jyrki Kataisen hallitusneuvotteluihin, yksityiseen pysäköinninvalvontaan ja homoseksuaalisuuteen. Politiikassa hän on ollut mukana toimimalla  Kauniaisten kaupunginvaltuustossa sekä  SDP:n paikallisyhdistyksessä.
Seppo Pirttikoski

Seppo Pirttikoski on Ilmajoen kunnanjohtaja. Hänet valittiin tehtävään kesäkuussa 2004, ja hän voitti vastaehdokkaansa Laila Mäkelän ja Pekka Rajalan selvin numeroin. Sitä ennen hän oli Ylihärmän kunnanjohtaja.
Pirttikoski oli Suomen Keskustan ehdokkaana vuoden 2015 eduskuntavaaleissa, joissa hän sai 3 058 ääntä mutta ei tullut valituksi.

Yksityiselämä

Pirttikoski on jäänyt kiinni rattijuopumuksesta marraskuussa 2013 ja törkeästä rattijuopumuksesta lokakuussa 2016. Hän sai jälkimmäisestä Ilmajoen kunnanhallitukselta kirjallisen varoituksen.
Marraskuussa 2016 Etelä-Pohjanmaan käräjäoikeus tuomitsi Pirttikosken vuoden lähestymiskieltoon hänen häiriköityään entistä vaimoaan toistuvasti. Elokuussa 2017 kunnanjohtaja Seppo Pirttikoski tuomittiin ex-vaimon ahdistelusta.
Ghedi Lönnberg

Ura

Äidinkieleltään ruotsinkielinen Lönnberg näytteli opiskelunsa aikana pieniä rooleja Ruotsalaisessa teatterissa ja rintamakiertueilla. Hän siirtyi teatterikoulun päätyttyä ensin Vaasan (1944–1946) ja sitten Turun ruotsalaisen teatterin kaartiin kaudeksi 1946–1947. Helsingissä Lönnbergin maineikkain työ oli Titania William Shakespearen Kesäyön unelmassa. Svenska Teaterniin Lönnberg oli kiinnitettynä 1947–1952 ja 1966–1968, mutta hänen teatteriuransa jatkui vuoteen 1984 asti.
Teatterikoulussa opiskellessaan Lönnberg koekuvattiin SF:n studiossa esittämässä kohtauksia Henrik Ibsenin Nukkekodista. Tuottaja Toivo Särkkä otti häneen myöhemmin yhteyttä, mikä johti sairaanhoitajaoppilas Aino Lahden rooliin Hannu Lemisen elokuvassa Synnin jäljet vuonna 1946. Se on niin kutsuttu ”probleemielokuva”, joka varoittaa sukupuolitaudeista. Lönnberg toisti roolinsa myös elokuvan ruotsinkielisessä versiossa Synd. Suomi-Filmin tuottamassa Aleksis Kivi -elämäkertaelokuvassa ”Minä elän” hän näytteli Charlotte Raata. Särkän ohjaamassa draamassa Suopursu kukkii vuonna 1947 Lönnbergin rooli oli tohtorinna Mirjam Rantala.
Ensimmäisen taiteellisesti merkittävän roolinsa Lönnberg sai Orvo Saarikiven ohjaamassa melodraamassa Kuudes käsky. Hän näytteli nuorta emäntää, Lenteelän Sinikkaa, joka ajautuu suhteeseen naapurin isännän kanssa aviomiehensä ollessa sotarintamalla. Se oli ensimmäinen Lönnbergin tyypillisesti esittämistä vahvoista naisista, jotka kamppailevat yhteiskunnan moraalisten normien ja rakkauselämän ongelmien kanssa. Lönnberg sai osastaan suitsutusta aikalaiskriitikoilta. Vuonna 1948 seurasi Lönnbergin uran tunnetuin rooli, kun talvella astui ensi-iltoihin Haaviston Leeni. Lönnbergin tulkitsema maalaistyttö lähtee etsimään onneaan kaupungista, mutta ajautuukin lukuisiin vaikeuksiin. Rooli oli Lönnbergille taiteellinen voitto; hän vakuutti sekä ulkoisella että sisäisellä tulkinnallaan, ja suoritus sai jälleen kiitosta arvostelijoilta. Hänen arvioitiin näyttelemisen osalta kehittyneen ja kypsyneen, ulkomuotoa taas pidettiin ”harvinaisen filmillisenä”, uhkeaa säteilyvoimaa ja raikasta sensualismia hehkuvana. Seuraavaksi Lönnberg näytteli Sandkullan kartanon tytärtä Särkän romanttisessa komediassa Neljästoista vieras.
Lönnbergin valkokangasura päättyi lähes yhtä nopeasti kuin se oli alkanutkin, viimeisiksi rooleiksi jäivät sivuosat Lemisen elokuvissa Rosvo-Roope (1949) ja Hän tuli ikkunasta (1952), joiden päärooleissa nähtiin Helena Kara ja Tauno Palo. Sen jälkeen Lönnberg siirsi uransa painopisteen teatteriin. Kuusikymmenvuotiaana 1980-luvulla hänet nähtiin vielä parissa televisiotuotannossa, kuten Ylen sarjassa Harjunpää ja kylmä kuolema (1983).

Myöhempi elämä

Ghedi Lönnberg oli aviossa anatomian dosentti Paul Holstin kanssa. Hän menehtyi hieman ennen 80-vuotispäiväänsä 23. huhtikuuta 2003.
Biggie & Tupac

Biggie & Tupac – totuus murhien takaa on dokumenttielokuva kahdesta rap-artistista, The Notorious B.I.G:stä ja Tupac Shakurista. Dokumentin on ohjannut Nick Broomfield, ja se julkaistiin vuonna 2002. Dokumentti pureutuu kahden rap-legendan murhien taustoihin ja yrittää selvittää, ketkä olivat heidän murhiensa takana. Dokumentissa tehdään paljon haastatteluja ja tutkitaan erilaisia tietolähteitä, joiden perusteella syyttävä sormi osoittaa Los Angelesin poliiseihin ja Death Row Recordsin johtajaan, Suge Knightiin.
Broomfieldiltä kysyttiin BBC:n haastattelussa 7. maaliskuuta 2005 kuka tappoi Tupacin, hän vastasi: "The big guy next to him in the car... Suge Knight."
Neal Morse

Neal Morse (s. 2. elokuuta 1960 Van Nuys, Kalifornia) on yhdysvaltalainen multi-instrumentalisti sekä progressiivisen rockin säveltäjä. Rockin maailmankartalle hän nousi progesuuruus Spock's Beardin perustajajäsenenä ja biisinikkarina. Myöhemmin hän perusti Transatlantic-yhtyeen yhdessä entisen Dream Theater -rumpali Mike Portnoyn kanssa, joka on ollut mukana hänen soololevyillään.

Tausta

Morse kasvoi San Fernandossa, Los Angelesissa, ja oli yksi neljästä lapsesta. Hänen isänsä toimi kuoronjohtajana. Morse alkoi soittaa pianoa viisivuotiaana ja opetteli soittamaan kitaraa pian sen jälkeen.

Musiikki

Musiikillisen läpimurtonsa hän teki yhdessä veljensä Alan Morsen kanssa perustaessaan progressiviista rockia soittavan Spock's Beardin vuonna 1992. Bändiin liittyivät myös rumpali Nick D'Virgilio sekä basisti Dave Meros. Vuonna 1999 syntyi uusi superbändi (Transatlantic), joka koostui viidestä huippumuusikosta: (Neal Morse, Mike Portnoy, Roine Stolt, Pete Trewavas).
Vuonna 2002 Neal Morse tuli uskoon, ja jätti yhtyeensä Spock's Beardin sekä Transatlanticin (johon hän myöhemmin palasi). Nykyään hän tekee soolouraa. Nealin vakiokokoonpanossa soittavat rumpali Mike Portnoy sekä basisti Randy George.
Jean Erdman

Jean Erdman Campbell (s. 20. helmikuuta 1916) on yhdysvaltalainen nykytanssija ja koreografi. 
Honolulussa, Havaijilla syntynyt Erdman opiskeli Punahou Schoolissa ja sitten Miss Hall's Schoolissa, josta valmistui vuonna 1934. Hän täydensi opintojaan Sarah Lawrence Collegessa ja sai joka kesä tanssinopetusta Martha Grahamilta Bennington Collegessa.
Erdman oli naimisissa Joseph Campbellin kanssa vuodesta 1938 miehen kuolemaan 31. lokakuuta 1987. Hän lopetti työnsä Grahamin balettiryhmässä ja perusti vuonna 1944 omansa. Hän on myöhemmällä urallaan opettanut muun muassa Columbian ja New Yorkin yliopistoilla. 
Erdman oli Maya Derenin keskeneräisen Medusa-elokuvan tähti vuonna 1949. Hänelle sävelsivät teoksia muiden muassa John Cage ja Alan Hovhaness; hän teki yhteistyötä myös Henry Cowellin ja Lou Harrisonin kanssa. Hänen tunnetuimpia töitään on The Coach with the Six Insides, joka esitettiin 114 kertaa Broadwayn ulkopuolella vuosina 1962–1963.
The Two Gentlemen of Verona toi Jean Erdmanille vuonna 1972 parhaan koreografian Tony-palkintoehdokkuuden. Erdman palasi 1970-luvulla Havaijille, jossa hän asuu yhä.
Pieni Matalajärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 5,7 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Kuijasjoen valuma-alueella (67.99), jonka Kuijasjoen latvaosan valuma-alueeseen (67.992) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 125,8 metriä mpy.
Koulutyttöjen sieppaus Nigeriassa

Koulutyttöjen sieppaus Nigeriassa tapahtui vuonna 2014 14.–15. huhtikuuta välisenä yönä Chibokissa, Koillis-Nigeriassa, kun ääri-islamistinen järjestö Boko Haram kaappasi 276 koulutyttöä. Boko Haramin joukot murtautuivat koululle, ampuivat vartijat ja pakottivat opiskelijat kuorma-autoihin. Tytöt olivat 16–18-vuotiaita. Boko Haram oli aiemminkin tehnyt iskuja kouluihin, koska se pitää niitä islamin oppien vastaisina. Monet kouluista oli suljettu iskujen takia, mutta Chibokia pidettiin turvallisena, ja koulu oli auki päättökokeita varten. Sieppaus oli eräänlainen huipentuma terroristijärjestön toiminnalle, jossa se on iskenyt kouluihin, kristittyjä, poliiseja, pettureina pitämiään muslimeja vastaan. Nigerialaiset viranomaiset ovat arvioineet, että kaapatut on saatettu viedä Kameruniin tai Tšadiin. Viranomaiset tarjoavat 300 000 dollarin vihjepalkkion ratkaisevasta vihjeestä.
Järjestö kaappasi myöhemmin toukokuussa lisää koululaisia.
Ensimmäinen tyttö löydettiin toukokuussa 2016, ja vuotta myöhemmin yhteensä noin sata tyttöä oli vapautettu, suurin osa heistä hallituksen ja Boko Haramin neuvottelujen kautta.

Reaktiot maailmalla

Yhdysvallat tarjosi vuonna 2014 apua Nigerian hallitukselle kaapattujen vapauttamiseksi. Britannian ulkoministeri William Hauge on luvannut Britannian tarjoavan käytännön apua Nigerialle tilanteen ratkaisemisessa. Samoin Kiina ja Ranska ovat luvanneet apua. Koulutyttöjen vapauttamisen puolesta nousi myös suuri sosiaalisen median kampanja #BringBackOurGirls.

Vapauteen päässeet tytöt

Osa tytöistä pystyi karkaamaan heti sieppauksen jälkeen, mutta yli 200 jäi vangiksi.
Toukokuussa 2016 Nigerian armeija löysi ensimmäisen tytön, 19-vuotiaan Amina Ali Nkekin, Sambisan metsästä Pohjois-Nigeriassa. Hän oli saanut lapsen, joka hänellä oli mukanaan, ja lisäksi hänen seurassaan oli mies, jonka Nkeki sanoi olevan aviomiehensä. Nkeki kertoi, että tyttöjä kidutettiin ja pakotettiin naimisiin taistelijoiden kanssa, ja jotkut tytöistä olivat kuolleet. Lokakuussa 2016 hallitus sai neuvoteltua 21 tytön vapauttamisesta.
Toukokuun 2017 alussa noin 80 tyttöä vapautettiin. Hallituksen mukaan kyse oli vaihtokaupasta, jossa viranomaiset puolestaan päästivät vapaaksi järjestön taistelijoita. Kadoksiin jäi vielä 113 tyttöä.
Osa vapautetuista naisista on palannut takaisin Boko Haramin joukkoihin. Syitä palaamiselle saattavat olla esimerkiksi heidän kokemansa stigmatisointi sekä huonot taloudelliset olosuhteet.
Ahvenisto (Akaa)

Maantietoa

Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueesta erotetaan vielä Lumijoen valuma-alue, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 121,5 metriä meren pinnan yläpuolella ja se sijaitsee Kolkankallion taakse jäävälle Iisakinkorpeen. Siihen laskee neljä ojitettujen soiden kuivatusojaa. Lammen laskuoja on myös kaivettu oja, joka on johdettu 25 metriä alempana sijaitsevaan Mustilammiin. Lampi on 300 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 4,1 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä ja rantaan on rakennettu vain kolme vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet Viialasta ja Kylmäkoskelta tulevilta teiltä.
The Jinx

The Jinx eli Baby Boy Varhama & The Jinx on suomalainen country blues -yhtye, joka on perustettu vuonna 2003. Yhtyeen keulahahmo on muusikko Baby Boy Varhama. Alkuvaiheessa yhtyeessä soittivat Baby Boy Varhaman, Ismo Haaviston ja Jarmo Poutiaisen lisäksi Heikki Ansa (kitara), Kuja Salmi (rummut) ja Pekka Partanen (rummut), mutta kokoonpano sai pian nykyisen muotonsa. Baby Boy Varhama & The Jinx esittää mm. Charley Pattonin, Robert Johnsonin, Sleepy John Estesin ja Big Bill Broonzyn musiikkia sovitettuna pienyhtyeelle. Yhtyeen kotipaikka on Lahti.
E. L. Karhu

E. L. Karhu (syntymänimeltään Emilia Pöyhönen, s. 1982) on suomalainen näytelmäkirjailija ja dramaturgi. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta dramaturgian koulutusohjelmasta vuonna 2008.
Karhu on sekä kirjoittanut näytelmiä että toiminut esitys- ja elokuvadramaturgina. Karhu on käsitellyt töissään mm. yksilönvapauden ja -vastuun teemoja, problematisoinut yhteiskunnallisia epäkohtia sekä pohtinut hulluuden ja selväjärkisyyden eri ulottuvuuksia. Hänen tuotantonsa tutkii myös niitä mahdollisuuksia, mitä muodon, kielen ja tyylin variaatio antaa teoksille. Karhun näytelmiä on käännetty useille eri kielille.
Pääskykotinga

Levinneisyys

Pääskykotingaa tavataan Brasilian kaakkoisosissa, Paraguayssa ja Koillis-Argentiinassa. Sen kannaksi arvioidaan vähintään 10 000 yksilöä. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sen kanta on melko pieni ja pienenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi.
Walking in the Air

Walking in the Air on Howard Blaken säveltämä kappale, joka tunnetaan Lumiukko-animaatioelokuvan (engl. The Snowman) tunnusmusiikkina. Alun perin kappaleen esitti St Paulin katedraalin kuoropoika Peter Auty.
Monet artistit ovat sittemmin esittäneet kappaleen. Rainbow esitti kappaleen nimellä Snowman levyllään Bent Out of Shape. Aled Jonesin versio kappaleesta nousi Britannian singlelistalla viidennelle sijalle. Kappale löytyy myös brittiläisen lapsilaulaja Connie Talbotin levyltä Over the Rainbow. Amerikkalainen lapsilaulaja Jackie Evancho julkaisi kappaleen levyllään Heavenly Christmas. Chloë Agnew on julkaissut albumillaan Chloë: Walking in the Air vuonna 2004.
Suomessa kappaleen on levyttänyt muun muassa Nightwish levyllään Oceanborn vuonna 1998. Nightwishin entinen laulaja Tarja Turunen on levyttänyt Walking in the Airin myös levyllään Henkäys ikuisuudesta. Saara Aalto on levyttänyt albumillaan Enkeleitä - Angels vuonna 2011.
Kappaleen on kääntänyt suomeksi Tarleena Sammalkorpi nimellä Avaruus. Sen levytti ensimmäisen kerran Sakari Heikka ja Cantores Minores -kuoro vuonna 1989 Timo T. A. Mikkosen ja ystävien joulualbumille Joulusydän. Kappaleen ovat esittäneet myöhemmin suomeksi muun muassa Tarja Merivirta, A. Aallon Rytmiorkesteri, Antti Tuisku, Arja Koriseva, Saara Aalto, Samuli Edelmann, Suvi Teräsniska sekä Rajaton.
Ernst Heinrich Weber

Ernst Heinrich Weber (Wittenberg, 24. heinäkuuta, 1795 – 26. tammikuuta, 1878) oli saksalainen lääkäri, joka vaikutti merkittävästi kokeellisen psykologian syntyyn.
Weber opiskeli lääketiedettä Wittenbergin yliopistossa. Vuonna 1818 hän sai vertailevan anatomian apulaisprofessorin viran Leipzigin yliopistosta. Vuodesta 1821 alkaen hän toimi Leipzigin yliopistossa anatomian ja fysiologian professorina. 1860-luvulla Weber työskenteli Gustave Fechnerin kanssa ja yhdessä he kehittivät psykofysiikan peruslainalaisuuksia kuten Weberin–Fechnerin lain. Vuonna 1866 Weber jäi eläkkeelle fysiologian professorin virasta ja vuonna 1871 anatomian professorin virasta.