google/wiki40b huggingface dataset:
One O’Clock Jump

”One O’Clock Jump” on Count Basien säveltämä jazzstandardi vuodelta 1937. Basie nauhoitti 12 tahdin blueskaavaan perustuvan sävellyksen ensimmäisen kerran heinäkuussa 1937 ja siitä tuli välittömästi hitti. Listoille nousevia versioita nauhoittivat seuraavina vuosina muun muassa Harry James (1938), Benny Goodman (1938) ja Metronome All-Star Band (1941). ”One O’Clock Jump”oli yksi pisimpään Basien ohjelmistossa säilyneitä kappaleita, ja se on säilynyt yhtenä swing-aikakauden suosituimmista standardeista.
Basien saksofonisti Buster Smith on kertonut sävellyksen syntyneen spontaanisti yhtyeen soittaessa Kansas Cityn Reno Clubilla vuonna 1935 tai 1936. Orkesteri oli soittamassa F-duurissa, kun pianisti Basie yllättäen huudahti Smithille vaihtavansa pian Des-duuriin. Sävellajin vaihduttua saksofonisti alkoi soittaa avausriffiä, johon trumpetisti Lips Page ja pasunisti Dan Minor liittyivät mukaan. Kappaletta kutsuttiin aluksi nimellä ”Blue Balls”, mutta yhtyeen soittaessa livenauhoitusta radioasema W9XBY:lle kuuluttaja ei suostunut käyttämään ehdotettua nimeä. Hän ehdotti vaihtoehtoista nimeä ”One O’Clock Jump” (”Kello yhden hyppy”), koska kello oli nauhoituksen aikaan lähenemässä yhtä. Tämä ehdotus jäi kappaleen lopulliseksi nimeksi.
Vocalese-tyylin laulaja Lee Gaines kirjoitti kappaleeseen sanat vuonna 1945. Valtaosa kappaleen nauhoitetuista versioista on kuitenkin instrumentaalisia.
Puistokatu

Puistokatuja Suomessa

Suomen vanhimpia puistokatuja ja varhaisista puistokaduista merkittävin on Vaasaan vuonna 1776 rakennettu Hovioikeudenpuistikko, jonka suunnitteli yli-intendentti Carl Fredrik Adelcrantz. Puistokadun esikuvana oli Nancyyn 1750-luvulla rakennettu Place de Stanislas Leszczynski. Vaasassa on Hovioikeudenpuistikon lisäksi neljä muutakin isoa puistikkoa (Vaasanpuistikko, Kirkkopuistikko, Kauppapuistikko ja Korsholmanpuistikko). Puutaloista koostuneiden kaupunkien tulipalojen takia annettiin 1856 määräys, että puutaloalueilla kaupunkien keskustat piti jakaa paloturvallisiin osiin 35 m leveillä esplanadeilla, joiden varsille piti istuttaa paloja ehkäiseviä lehtipuuistutuksia.
1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Suomeen tuli eurooppalaiseen tapaan kaavoitusmalleja, joissa puistokaduilla ja bulevardeilla oli merkittävä osa, vaikka loppujen lopuksi kovinkaan monta eurooppalaisten esikuvien mukaista puistokatua ei Suomesta löydy. Helsingin kaduista bulevardeja edustavat Bulevardi ja Huopalahdentie, esplanadeja Esplanadi, Pohjoinen ja Eteläinen Hesperiankatu, Munkkiniemen puistotie, Koskelantie, Mäkelänkatu ja Mechelininkatu, ja avenyitä puolestaan Pohjoiskaari sekä Tallbergin puistotie Lauttasaaressa. Myös Mannerheimintien eteläosa, entinen Heikinkatu on aikaisemmin ollut esplanadityyppinen puistokatu: sen keskellä oli puuriveillä reunustettu puistokäytävä, mutta 1930-luvulla autoistumisen seurauksena päätettiin keskimmäiset puurivit poistaa, mutta uudet puurivit istutettiin jalkakäytävien reunoihin; täten Mannerheimintiestä tuli avenue-tyyppinen puistokatu.
Tampereella keskustan tärkein pohjoiseteläsuuntainen väylä Hämeenpuisto on tunnettu nimellä Esplanadi, ja on edelleen selvästi esplanadityyppinen katu.
Porin keskustan ruutukaava-alueen ”koordinaattiakseleina” toimii neljä esplanadia: Pohjois-, Itä-, Länsi- ja Eteläpuistot. Kuopiossa taasen on kaksi varsinaista puistokatua, jotka ovat Puistokatu ja Pyörönkaari.
Scott Frank

Scott Frank (s. 10. maaliskuuta 1960) on yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja. Työ elokuvassa Mieletön juttu (1998) toi hänelle muun muassa Edgar-palkinnon ja Oscar-ehdokkuuden. Muiden teosten joukossa ovat Pieni mies Tate (1991), Murha menneisyydestä (1991), Petos mielessä (1993), Get Shorty – hyvä pätkä (1995), Minority Report (2002) ja Tulkki (2005).
Frankin ensimmäinen ohjaustyö nähtiin elokuvassa The Lookout (2007).
Kertoma

Määritelmä

Luvun  kertoma määritellään seuraavasti: 
Esimerkiksi 
On lisäksi määritelty, että , koska tyhjä tulo on .
Luvun  kertomaa ei ole määritelty negatiivisille luvuille tai desimaaliluvuille, ainoastaan luonnollisille luvuille.

Kasvunopeus

Kertoma kasvaa varsin nopeasti. Monilla laskimilla saatu likiarvo 69:n kertomasta, () on jo yli triljoonakertaisesti ihmiskunnan arvioimaa tunnetun maailmankaikkeuden atomimäärää suurempi.

Lukuteoria

Kertomilla on monia sovellutuksia lukuteoriassa. Erityisesti  on jaollinen kaikilla lukua  pienemmillä ja yhtäsuurilla alkuluvuilla. Siitä seuraa, että  on yhdistetty luku, jos
Vahvempi tulos on Wilsonin lause, jonka mukaan
jos  on alkuluku.
Ainoa kertoma, joka on myös alkuluku, on 2. On kuitenkin olemassa monia alkulukuja muotoa . Näitä alkulukuja kutsutaan kertoma-alkuluvuiksi.

Kertomafunktion arvo alkulukutekijöiden tulona

Kertomafunktion arvo voidaan laskea kaavasta
missä luvut  ovat alkulukuja.
Armenialaisten kansalliskongressi (1917)

Armenialaisten kansalliskongressi tai Itä-armenialaisten kongressi oli poliittinen kongressi joka pidettiin Tbilisin taiteellisessa teatterissa lokakuussa 1917. Se aloitti työnsä 11. lokakuuta ja lopetti kokoontumisensa 26. lokakuuta 1917.
Venäjän armenialaiset päättivät pitää vuonna 1917 kokouksen, jossa pohdittaisiin maaliskuun vallankumouksen jälkeistä poliittista tilannetta ja sen avaamia mahdollisuuksia kansallisille pyrkimyksille. Kokoukseen osallistui kaikkiaan 244 edustajaa kaikista muista puolueista paitsi bolsevikeista. Edustajista seitsemän oli poliittisesti sitoutumattomia. Bolsevikit eivät osallistuneet kongressiin, koska eivät hyväksyneet sen poliittisia päämääriä.
Kongressi päätti tukea Venäjää sen sotaponnisteluissa. Se vaati provinssien muodostamista kansalliselle pohjalle, koulutuksen haluttiin olevan maallista ja lukiokoulutus tuli muuttaa armenialaiseksi. Lisäksi päätettiin tukea sotapakolaisia taloudellisesti.
Pizza Enrico

Pizza Enrico oli suomalainen huumorimusiikkia esittänyt musiikkiprojekti. Projektin takana oli kaksi sipoolaista insinööriä.
Heidän tunnetuin kappaleensa on nimeltään Mita sina sanoa?, joka alun perin levisi Internetissä. Kappale päätyi levy-yhtiö Magnum Musicin tuottajalle, joka päätti tehdä kappaleen tekijöiden kanssa levytyssopimuksen.

Jäsenet

Toinen jäsenistä, R. Orreganno on Pizza Enricon jälkeen osallistunut muihin musiikkiprojekteihin. Hän on muun muassa MC Puhuva Pää -musiikkiprojektin takana.
Balkanintiainen

Koko ja ulkonäkö

Päälaki ja kurkkulappu ovat noenmustat, poskilaikku on valkoinen. Selkäpuoli, siivet ja pyrstö ovat harmaanruskeat. Naaraan huppu ja kurkkulappu ovat himmeämmät, tumman harmaanruskeat, ja sen alapuolen väritys oliiviin vivahtava. Voimakas nokka on musta ja jalat harmaat. Nuoren yksilön poskilaikut ovat likaisemman väriset. 
Pituus 14 cm, siipiväli 21,5–23 cm ja paino 15–19 g.
Kutsuääni on toraisa jäkätys ”tjerr’r’r’r”, laulussa toistaa sarjana yhtä ja samaa ”tsiv”-ääntä.

Levinneisyys

Balkanintiainen on pesivä paikkalintu Kaakkois-Euroopassa Sloveniasta ja Romaniasta Lähi-itään ja Iraniin saakka. Maailman populaation koko on 260 000–1 000 000 yksilöä, ja lajin kanta on elinvoimainen. Suomesta ei ole havaintoja.

Elinympäristö

Balkanintiaisen elinympäristöä ovat erityyppiset metsät, myös vuorenrinteiden, sekä puutarhat ja pensaikot. Laji suosii tammea ja pyökkiä kasvavia sekametsiä. Paikoin se elää puhtaissa havumetsissäkin.

Lisääntyminen

Pesä on puunkolossa, joskus pöntössä tai kallionkolossa, ja heinin sekä höyhenin sisustettu. Naaras munii valkeahkoja, punertavatäpläisiä munia yleensä 5–7 kappaletta, joskus jopa 10. Naaras hautoo yksin keskimäärin 13,3 vuorokautta. Molemmat emot huolehtivat ja ruokkivat poikasia, jotka lähtevät pesästä kolmiviikkoisina. Pesii usein kahdesti kesän aikana.

Ravinto

Balkanintiaisen pääravintoa ovat pienet selkärangattomat. Se syö toisinaan myös siemeniä.
Menneisyyden varjo

Tuotanto ja esitykset

Esko Miettinen oli vapaa toimittaja, joka muutti vuonna 1947 Hollywoodiin ja kirjoitti sieltä käsin juttuja Kinolehteen. 
Menneisyyden varjo jäi Valio-Filmin ainoaksi pitkäksi näytelmäelokuvaksi. Elokuva on esitetty televisiossa vain kerran aiemmin, syksyllä 1961. Yle TV1 esitti sen perjantaina 14. kesäkuuta 2013.

Vastaanotto

Uutena yrittäjänä tuotantoyhtiöiden joukossa Valio-Filmi saa kritiikeissä kannustusta – vaikka Raoul af Hällströmin sanoin oli opittu "suhtautumaan hieman epäluuloisesti yritteliäisiin vasta-alkajiin kotimaisen filmi-tuotannon alalla" – sillä Salmisen "elokuva on teknillisesti parhainta nykyaikaista meikäläistä tasoa". Käsikirjoituksen heikkouden vastapainona kiitosta saavat ohjauksen ansiot ja kaikinpuolinen huolellisuus. Painokasta kiitosta saa Harry Bergströmin musiikki, josta esimerkiksi Sulho Ranta toteaa, että "musiikki täytti hyvin tehtävänsä". Myös Tauno Palon ja Ritva Arvelon roolisuorituksia kiiteltiin lehdistössä.
Jatulit

Jatulit ovat tarun mukaan muun muassa Peräpohjolan rannikolla asunut jättiläiskansa. Sana jatuli tulee ilmeisesti skandinaavisesta jättiläistä tarkoittaneesta jotun-sanasta. Samankaltaisista olennoista on käytetty myös nimitystä meteli, joka voi liittyä kovaan ääneen.
Jatulien kerrotaan olleen maan asukkaita ennen lappalaisia. Käsitys saattaa tulla saamelaisista taruista, joiden mukaan Jiehtanas-jättiläiset asuivat Suomen seudulla muinoin. Tarujen mukaan Jatulit ovat paenneet leviävän ihmisasutuksen tieltä yhä syrjempään pohjoiseen ja lopulta kadonneet ehkä kokonaan tai muuttuneet hiiden väeksi. Kerrotaan myös, että lappalaiset ovat joutuneet siirtymään suomalaisten tieltä.
Jatulien kerrotaan muun muassa rakentaneen kivisiä teitä ja siltoja, jättiläisen teitä, kirkonlattioiksi kutsuttuja suuria litteitä esihistoriallisia kivilatomuksia ja jatulintarhoiksi kutsuttuja kivilabyrintteja sekä siirtäneen isoja siirtolohkareita paikoilleen. Metelien mukaan on nimetty monta paikkaa: Suomessa on esimerkiksi useita Metelinmäkiä.
Portugalin escudo

Portugalin escudo oli Portugalin rahayksikkö ennen vuonna 2002 tapahtunutta eurojen käyttöönottoa. Portugalin escudo koostui sadasta centavosta, mutta escudon heikon arvon vuoksi centavo-arvoisia rahoja ei kuitenkaan enää ollut käytössä. Escudon symboli oli cifrão ($), valuuttatunnus PTE. Escudoja käytettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1911. Rahayksikön nimi tulee portugalin kielen kilpeä tarkoittavasta sanasta. Escudon arvo oli 1 € = 200,482 PTE.
Robert Mills (arkkitehti)

Robert Mills (1781–1855) oli yhdysvaltalainen arkkitehti ja suunnittelija, joka suunnitteli muun muassa Washington-monumentin.
Winston Groom

Winston Francis Groom Jr. (s. 23. maaliskuuta 1944) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on vuonna 1986 ilmestynyt romaani Forrest Gump – kunnian mies, jonka elokuvasovitus vuodelta 1994 voitti muun muassa kuusi Oscar-palkintoa. Groom on kirjoittanut Forrest Gumpille myös jatko-osan Gump ja kumppani, joka ilmestyi vuonna 1995.
Winston Groom syntyi Washingtonissa. Pääteoksensa esikuvan tavalla hän vietti nuoruuttaan Alabamassa (Mobilen kaupungissa) ja osallistui Vietnamin sotaan.
Jatkoteoksessaan (Gump ja kump.) on Winston Groom kuvannut saaneensa tarinan alun omalta isältään, Winston Groom Sr.:lta.
Perdikkas I

Perdikkas I (kreik. Περδίκκας) oli 600-luvun alussa eaa. hallinnut Makedonian kuningas. Herodotos kertoo, että Perdikkas ja hänen veljensä Gauanes ja Airopos pakenivat Argoksesta Illyriaan ja sieltä edelleen Lebaian kaupunkiin Makedoniassa. Junianus Justinus puolestaan kertoo, että Perdikkas määräsi poikansa Argaios I:n hautaamaan hänet määrättyyn paikkaan, Aigaihin. Perdikkas ennusti, että kruunu säilyisi suvun hallussa niin kauan kuin kuninkaat haudattaisiin määrätylle paikalle. Aleksanteri Suuri oli ensimmäinen kuningas, jota ei haudattu Aigaihin, ja taikauskoiset makedonialaiset uskoivat, että juuri tämän takia hallitsijasuku tyrehtyi Aleksanterin jälkeen.
Yamaha Aerox

Moottori

Moottori on nestejäähdytteinen Minarellin vaakasylinterinen kaksitahtimoottori, jossa nykyisin on tehoa vakiona vain 2 kW. Voitelu tapahtuu tuoreöljyvoitelulla.

Varusteet ja ulkonäkö

Aeroxin vakiovarustukseen kuuluvat muun muassa 13 tuuman alumiinivanteet, Brembon levyjarrut edessä ja takana, mittaristo ja lukollinen säilytystila penkin alla. Mallista on tehty myös erilaisia erikoismalleja kuten F1 Special Edition. Eroina perusmalleihin nähden ovat muun muassa kierroslukumittari, kaasuiskunvaimennin takana, tarrat ja "carbon-look"-osat.

Kuristukset

Kuristuksina Yamaha Aeroxissa ovat hukkaputki ja variaattorin prikka. Lisäksi vanhemman mallin Stage2 -putkesta löytyy kuristus ennen äänenvaimenninta.
Martin B-10

Martin B-10 (Model 139 ja Model 166) on yhdysvaltalainen keskiraskas, kaksimoottorinen ja nelipaikkainen pommituskone. Ensilento koitti jo vuonna 1932. Tyyppi hyväksyttiin Yhdysvaltain lentojoukkojen (USAAC)  käyttöön vuonna 1934. Konetyyppiä myytiin lisäksi muutamiin muihin maihin, etenkin Tyynenmeren alueen valtioille. Näin ollen se otti osaa Tyynenmeren sotatoimiin Japania vastaan. Konetta myytiin myös Turkkiin.
Konetyyppinä saapuessaan palvelukseen, oli B-10 tyyppi varsin moderni. Ottaen huomioon 1930-luvun lopun aikakaudella vallinneen kiivaan kehityksen, se oli ehtinyt jo vanheta toisen maailmansodan alkaessa. USAAC oli sen ehtinyt myöskin poistaa ensilinjan käytöstä, jolle konetta valmistettiin kaikkiaan 151 kappaletta mukaan lukien B-12 -tyyppi muunnelmineen. Muita käyttäjämaita olivat olleet: Kiina, Thaimaa, sekä Argentiina. Eräs merkittävimistä käyttäjistä on ollut Hollannin Itä-Intian armeijan lentojoukot, joka käytti alatyyppiä Martin 139WH2.
Konetyypin maksimi moottoriteho saavutettiin kahdella 1 000 hevosvoiman moottorilla. Maksimi pommikuorma oli 1 025 kg. Puolustusaseistuksena oli kolme kevyttä 0.30 tuuman (7,62 mm) konekivääriä, jotka oli sijoitettu erillisiin ampumoihin.
Koneen huippunopeus oli 322 kilometriä tunnissa ja toimintamatka maksimikuormalla 950 km. Lakikorkeus oli 7 680 m. Moottoreina yksiriviset, 9-sylinteriset Wright Cyclone R-1820-G-102 -tähtimoottorit, joiden kummankin teho oli 775 hv.
Tanimbarinluri

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 31 cm. Aikuisen linnun höyhenpuku on yleisväriltään kirkkaan punainen. Pään sivuilla on purppuransininen leveä kuvio. Pyrstö on ruskehtavan musta ja siivillä on mustia kuvioita. Nokka on punainen, iiris oranssi ja koivet harmaat. Nuoren linnun rintahöyhenissä on sinimustaa kirjailua ja siipien peitinhöyhenissä on selvät mustat täplät. Sukupuolet ovat samannäköisiä.

Esiintyminen

Tanimbarinluri esiintyy luontaisesti vain Indonesian Tanimbarisaarilla. Ihminen on siirtänyt lajia Indonesian Kai- ja Damarsaarille.
Tanimbarinlurin kanta on silmälläpidettävä. Se on melko yleinen häkkilintu.

Elinympäristö

Tanimbarinlurit elävät alavien maiden metsissä sekä istutusmetsiköissä. Lajin elintavat ovat huonosti tunnettuja.

Lisääntyminen

Ilmeisesti yksiavioinen. Pesintä tunnetaan puutteellisesti.

Ravinto

Tanimbarinlurit liikkuvat parvissa ja ruokailevat enimmäkseen puiden latvuksissa. Ne syövät ilmeisesti pääasiassa siitepölyä, mettä ja hedelmiä, ehkä myös hyönteisiä, ja niiden nokka ja kieli ovat erilaistuneet siten, että nokka on kapea ja kielen päässä on eräänlainen harja.
Wallenberg (suku)

Wallenbergin suku on yksi Ruotsin ja koko Skandinavian elinkeinoelämän vaikutusvaltaisimmista ja varakkaimmista suvuista. Suku on peräisin Itä-Götanmaalta, ja se tunnetaan pankkiiri-, tehtailija- sekä diplomaattisukuna. Suvun esi-isänä pidetään vuosina 1670-1741 elänyttä Per Hanssonia.
Suku omistaa Investor-sijoitusyhtiön, jolla on vaikutusvaltaa useissa suurissa ruotsalaisissa yhtiöissä, kuten Ericssonissa ja Scaniassa. Suku perusti sijoitusyhtiön jo vuonna 1916, ja nykyään yhtiö on suvun tärkein taloudellinen osa.
Suvun jäsenet ovat perustaneet myös useita säätiöitä.
Pennejä taivaasta (televisiosarja)

Juoni

Vuoteen 1935 sijoittuva sarja kertoo kiertelevästä nuottivihkokauppiaasta Arthurista (Hoskins), jonka bisnekset menevät heikosti. Myös kotona on ongelmia vaimon (Gemma Craven) kanssa. Arthur tapaa eräällä matkallaan viehkeän kyläkoulunopettajan Eileenin (Cheryl Campbell), joka tulee raskaaksi ja ajautuu suhteen päätyttyä prostituoiduksi. Arthur ja Eileen tapaavat myöhemmin uudelleen Lontoossa, ja tapahtumat alkavat vyöryä.
Normaalin dialogin keskellä sarjan henkilöhahmot puhkeavat tämän tästä yllättäen laulamaan jotain 1930-luvun iskelmää ”playbackinä” eli alkuperäislevytyksen tahdissa huuliaan liikuttaen, kameraan katsoen, usein jopa miehet naisten äänellä ja päinvastoin. Näihin kohtauksiin on usein tehty myös tanssillinen koreografia.

Vastaanotto

Pennejä taivaasta ensiesitettiin Britanniassa BBC:n ykköskanavalla maaliskuusta 1978 alkaen. Baftan televisiopalkintogaalassa sarja palkittiin luovuudestaan, ja Hoskins ja Campell saivat rooleistaan Bafta-ehdokkuudet.
Sarja ensiesitettiin Suomessa keväällä 1979 MTV:n ohjelmistossa, ja uusittiin kesällä 1980. Helsingin Sanomien tv-arvostelija Jukka Kajava piti sarjaa ensimmäisen jakson perusteella ”mitä hurmaavimpana viihteenä”, jollaista ei ole nähty aiemmin: ”Tässä ei nyt juoni kulje kuin juna asemalta toiselle, vaan irtoaa paikoin rohkeasti ja iloisesti keittiörealismin tiskirättiongelmista.” Uusintaesityksen alla Kajava kirjoitti, että sarja ”ylistää ihastuttavan auvoisesti tunteen ja mielikuvituksen, heittäytymisen ja hurjuuden mahdollisuuksia”.
Myöhemmin sarjan arvostus on vain kasvanut. Vuonna 2000 British Film Institute äänestytti tv-ammattilaisilla päättyneen vuosisadan sataa parasta brittitelevision ohjelmaa, ja Pennejä taivaasta tuli sijalle 21.

Elokuvaversio

Potter toimi käsikirjoittajana myös sarjan pohjalta tehdyssä yhdysvaltalaisessa elokuvassa Pennejä taivaasta, jonka ohjasi Herbert Ross ja jossa pääosaa näyttelee Steve Martin. Elokuva ei menestynyt yhtä hyvin kuin alkuperäinen tv-sarja.
Thury-Harcourt

Thury-Harcourt on kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 1 825 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Thury-Harcourtin pinta-ala on viisi neliökilometriä.
Kantasaame

Kantasaame on rekonstruoitu kantakieli, josta polveutuvat saamelaiskielet.
Kantasaame on ollut yksi kantauralin tytärkielistä ja uralilaisen kielikunnan ns. välikantakielistä. Muita rekonstruoitavissa olevia ovat kantasuomi, kantamordva, kantapermi, kantamari ja kantasamojedi. Ilmeisesti on ollut olemassa myös kantaugri, mutta tämän rekonstruointiyritykset eivät ole olleet yhtä vakuuttavia kuin muiden uralilaisen kielikunnan välikantakielien.
Eri tutkijoilla on eri käsityksiä siitä polveutuvatko kantasaame ja kantasuomi vielä yhdestä yhteisestä hypoteettisesta välikantakielestä, jota on kutsuttu varhaiskantasuomeksi. Tällaisen välikantakielen olemassaoloa pidettiin pitkään varmana (mm. Mikko Korhonen ja Erkki Itkonen olettivat sitä tutkimuksissaan), mutta nykyisin käsitykseen varhaiskantasuomen olemassaolosta suhtaudutaan kriittisesti. Monet itämerensuomalaisten ja saamelaiskielten yhteiset innovaatiot (mm. konsonanttien astevaihtelu) näyttävät viittaavan pikemminkin rinnakkaiskehitykseen kuin yhteiseen alkuperään.

Äänteistö

Kantasaame on ollut konsonantistoltaan arkaainen. Keskeisiä yksittäiskonsonantteja koskeneita muutoksia kantauralista kantasaameen ovat olleet sibilanttimuutokset ś > ć ja š > s. Kuten kantasuomessa, myös kantasaamessa sananalkuinen v on kadonnut.
Vokalismissa on tapahtunut syvällekäyviä muutoksia verrattuna kantauraliin. Väljät vokaalit ovat supistuneet ja suppeat väljentyneet. Saamelaiskielissä on siis tapahtunut eräänlainen vokalismin ketjumuutos (chain shift). Tämä on helppo havaita, kun vertaa itämerensuomen ja saamen yhteisen sanaston vokalismia toisiinsa (esimerkiksi suomen kala ~ pohjoissaamen guolli, veri ~ varra, osa ~ oassi jne.). On epäselvää, kuinka pitkällä tämä prosessi on ollut kantasaamen kaudella. Tutkijoiden mielipiteet eroavat muun muassa siinä, onko kantasaamessa ollut ensitavussa diftongeja.

Sanasto

Yhteissaamelaista kantasaamen palautuvaa sanastoa on yli 1500 sanaa, mikä on hieman vähemmän kuin itämerensuomalaisen yhteissanaston määrä. Kantasaameen on saatu germaanisia, balttilaisia ja itämerensuomalaisia lainoja. Lisäksi lainasanastoa on omaksuttu kuolleista kielimuodoista, jotka eivät ole sukua Euroopassa nykyisin puhuttaville kielille, lukuun ottamatta mahdollisesti baskin kieltä. Tämä ns. paleoeurooppalainen lainasanasto on ollut tärkeä tekijä, joka on etäännyttänyt itämerensuomalaisten ja saamelaiskielten sanastoa toisistaan.

Ajoitus ja paikannus

Kantasaamea on perinteisesti oletettu puhutun kantasuomen pohjoispuolella. Yleisimmin kantasaamen puhuma-alueena on pidetty Äänisen ympäristöä. Kantasaamen germaaniset lainat pakottavat kuitenkin olettamaan, että ainakin osa kantasaamen puhuma-alueesta on ollut lännessä, todennäköisesti jossain nyky-Suomen eteläosissa. Suurin osa Suomea ja Karjalaa on vielä historiallisen ajan alussa ollut saamelaisten asuttamaa. Paleoeurooppalaisen substraattisanaston puuttuminen suurimmasta osasta venäläistyneiden alueiden paikannimistöä viittaa siihen, että saamelaiskielet ovat omaksuneet lainoja tällaisista kielistä jossain nykyisen Suomen ja Karjalan alueella.
Karvasmanteli

Karvasmanteli tarkoittaa sekä makeamanteleiden (Prunus dulcis) vähäisessä määrin esiintyviä karvaita siemeniä että sukuun kuuluvaa alalajia Prunus amygdalus amara ja sen siemeniä. Karvasmantelit ovat myrkyllisiä, mutta kypsennettyinä vähäisissä määrin nautittuna vaarattomia.

Koostumus

Käsittelemättömät karvasmantelit eivät ole ihmisravinnoksi sopivia. Ne sisältävät noin 3-5 % amygdaliinia (C₂₀H₂₇NO₁₁) ja sitä hajottavaa entsyymiä. Tämä on syanidiglykosidi, josta syntyy ruuansulatuskanavassa bentsaldehydiä (C₆H₈ ₅CHO) ja sinihappoa (HCN). Molemmat yhdisteet haisevat voimakkaasti, mutta sinihappo on erittäin myrkyllistä. Karvasmantelin hydrolyysin jälkeen yhden yksittäisen karvasmantelin amygdaliini tuottaa kuitenkin vain noin yhden milligramman sinihappoa.

Myrkyllinen mutta käyttökelpoinen

Sinihappo on erittäin myrkyllistä, mutta haihtumisen ja lämpöherkkyyden vuoksi sitä kertyy kuumennettuihin ja ruuaksi valmistettuihin karvasmanteleihin vain harmiton määrä. Sen sijaan kuumentamattomien karvasmanteleiden nauttiminen on erittäin vaarallista mahaan muodostuvan sinihapon vuoksi. Aikuisten vakavat myrkytykset ovat harvinaisia, mutta lapset voivat joutua vaaraan jo pienistä määristä kypsentämättömiä karvasmanteleita. Kuolemaan johtavan sinihappomyrkytyksen aiheuttava määrä on lapsille noin 10 ja aikuisille 50-60 karvasmantelia, oireita saattaa aiheuttaa jo yksi karvasmanteli.
Karvasmantelin epämiellyttävä maku tavallisesti estää myrkytysvaaran. Terveysviranomaisten kanta onkin rauhoittava: karvasmanteli (Prunus amygdalus) on myrkyllinen, mutta pienen määrän syöminen aiheuttaa harvoin oireita. Mikäli altistus kuitenkin tapahtuu, myrkytyksen oireet, kuten oksentelu, mahakipu, nopeutunut hengitys ja takykardia ilmenevät viimeistään kahden tunnin kuluttua.

Elintarviketuotanto

Tavallisesti makeita siemeniä tuottavat tarhamantelit tuottavat satunnaisesti karvasmanteleita, joita ei voida paljain silmin erottaa. Näiden osuus on osapuilleen kaksi prosenttia ja terveyden kannalta merkityksetön.
Luonnollisen karvasmanteliöljyn tuotanto perustuukin erikseen tarkoitusta varten perustettuihin viljelmiin. Kun karvasmanteli murskataan ja siihen lisätään vettä, entsyymi hajottaa amygdaliinin glukoosiksi, karvasmanteliöljyksi ja sinihapoksi. Karvasmanteliöljyä on käytetty liköörien, kuten Amaretton maustamiseen, ja jonkin verran myös leipomotuotteisiin tai niiden päällysteisiin, esimerkiksi marsipaaniin.