google/wiki40b huggingface dataset:
F-1 (rakettimoottori)

Historia

Rocketdyne kehitti F-1:n alun perin vuonna vuonna 1955 täyttämään Yhdysvaltain ilmavoimien vaatimukset. Tuloksena oli kaksi rakettimoottoria, E-1 ja paljon suurempi F-1. E-1 testattiin onnistuneesti mutta se todettiin pian tekniseksi umpikujaksi ja hylättiin suuremman ja voimakkaamman F-1 eduksi. Ilmavoimat pysäytti F-1:n kehittämisen, koska sillä ei lopulta ollut tarvetta senlaiselle suurelle moottorille. Vasta perustettu NASA kuitenkin tarvitsi vastaavaa suurta moottoria ja teki Rocketdynen kanssa sopimuksen sen kehittämiseen jatkamisesta.  
Varhaisimmat testipoltot F-1 -komponenteillä tehtiin jo 1957 ja ensimmäinen koepenkkitesti kokonaisella F-1:llä maaliskuussa 1959.
Seitsemän vuoden aikana testit paljastivat vakavan ongelman palamisen vakaudessa, mikä joskus johti vakaviin epäonnistumisiin.
 
Edistyminen ongelman ratkaisussa oli aluksi hidasta, koska ongelma oli ajoittaista ja ennustamatonta. Lopulta insinöörit kehittivät menetelmän, jossa polton aikana pieniä räjähdepanoksia polttokammiossa räjäyttämällä voitiin määrittää, miten palaminen reagoi paineen vaihteluihin. Tämän jälkeen suunnittelijat pystyivät nopeasti tutkimaan eri polttoaine-suutinkonstruktioiden vaikutuksia palamisen vakauteen ja löytämään stabiileimman.
Nämä ongelmat kestivät 1959–1961. Lopulta moottorin palaminen saatiin niin vakaaksi, että se vaimensi keinotekoisesti luodun epästabiilisuuden noin sekunnin kymmenyksessä.
F-1 käytti 1,8 tonnia nestemäistä happea (LOX) ja 0,9 tonnia RP-1:ä (kerosiini), synnyttäen 6,7 meganewtonia työntövoimaa. Saturn V:n viiden F-1:n ajoaineen kokonaistilavuusvirta oli 13 552 litraa sekunnissa. Yhdessä F-1 -moottorissa oli enemmän työntövoimaa kuin kolmessa Avaruussukkulan päämoottorissa yhteensä.
Eräässä Nova-ehdotelmassa oli kahdeksan F-1 -moottoria ensimmäisessä vaiheessa. Lukuisia ehdotelmia on tehty 1970-luvulta alkaen F-1:tä vastaavan suuren moottorin tekemiseksi, mutta yksikään ei ole edennyt alkua pidemmälle.

F-1:n myöhempi kehitys

Rocketdyne kehitti moottoria edelleen 1960-luvulla saaden aikaan F-1A -moottorin. Ulkoisesti hyvin samanlainen kuin F-1 F-1A oli kevyempi, mutta silti merkittävästi voimakkaampi, 9,1 MN verrattuna F-1:n 6,7 MN:iin ja sitä olisi käytetty uusissä Saturn V -raketeissa Apollon jälkeisenä aikana. Saturn V:n tuotanto lopetettiin kuitenkin jo ennen Apollo-ohjelman loppua eikä yksikään F-1A -moottori koskaan lentänyt.
Ina Colliander

Ina Colliander (26. kesäkuuta 1905 Pietari, Venäjä – 24. marraskuuta 1985) oli suomalainen kuvataiteilija, joka tunnetaan etenkin enkeleitä esittävistä puupiirroksistaan.
Ina Behrsen syntyi Pietarissa 1905. Hänet lähetettiin Saksaan sisäoppilaitokseen, josta hän palasi vähän ennen vallankumousta Pietariin. Vuosina 1918-1922 hän kävi koulua Tsarskoje Selossa. Ina muutti Suomeen ensimmäisenä perheestään vuonna 1923, muu perhe seurasi perässä. Hän opiskeli Ateneumissa, muutti Porvooseen ja meni naimisiin Tito Collianderin kanssa. Heidän tyttärentyttärensä on toimittaja Baba Lybeck.
Ina Colliander oli suomalaisen puupiirrostyylin edelläkävijöitä. Hän käytti puulaattojen työstämiseen pelkää veistä, ja toi laattana käytetyn puun rakenteen esiin. Työn jälki poikkeaa oleellisesti esimerkiksi Akseli Gallen-Kallelan tyylistä. Monet Collianderin puupiirrokset ovat värillisiä, ja hän vedosti kaikki värit samalla laatalla. Kuva-aihe nousee eroon taustastaan, kun taas Gallen-Kallela työsti koko laatan reunoja myöten.
Useimmat suuret enkelityöt ovat 1950- ja 1960-lukujen vaihteesta, kuten Enkeli sininen vuodelta 1959.
Hangon ortodoksisessa kirkossa ja Myllypuron Pyhän Aleksanteri Syväriläisen tsasounassa  on Ina Collianderin tekemät kauniit kirkkoliput.
Ina Colliander sai Pro Finlandia-mitalin vuonna 1959.
Konsta Saajanto

Musiikkiura

Saajanto on julkaissut paljon huumoripitoista musiikkia omalle Youtube-kanavalleen, sekä albumin Bägillinen Bägereitä vuonna 2019.
Lisäksi Saajanto kuuluu EQUO-nimiseen ruotsinkieliseen poikabändiin, johon Saajannon lisäksi kuuluvat Simo Judin, Buliel ja Gudomsligh€t. Yhtye on julkaissut neljä kappaletta: "Jättebra", "Tänker På Dig", "Jag Talar Inte Svenska" ja "Rannalle". Hän on julkaissut myös artistinimellä Hur kappaleen "Kiihdytän kai".
Jeff Hamilton (jääkiekkoilija)

Seuraura

Hamilton pelasi kaudet 1996–2001 NCAA:n Yalen yliopiston joukkueessa. Kaudella 1999–2000 Hamilton sai jo toisessa ottelussa vatsavamman, jonka takia palasi kaukaloihin vasta seuraavalla kaudella. Hamiltonin viides kausi Yalessa olikin hänen parhaansa. Hän oli yliopistosarjojen paras pelaaja. Hamilton teki Yalen aikanaan yhteensä 80 maalia, joka on joukkueen kaikkien aikojen ennätys.
Kauden 2001–2002 alussa Hamilton oli New York Rangersin harjoitusleirillä ja pelasi muutaman harjoituspelin farmijoukkue Hartford Wolf Packin riveissä. Hän tuli kuitenkin lokakuussa Suomeen SM-liigajoukkue Kärppien testiin. Hamilton oli runkosarjassa Kärppien paras maalintekijä. Kauden loppupuolella ja pudotuspeleissä Hamiltonin otteet heikkenivät, ja hän sai potkut kesken pudotuspelien.
Ensimmäisen NHL-sopimuksensa Hamilton teki New York Islandersin kanssa kesällä 2002. Hän pelasi kauden 2002–2003 NY Islandersin farmijoukkueessa Bridgeport Sound Tigersissa. Seuraavalla kaudella Hamilton pelasi yhden NHL-ottelun, mutta farmissa hän voitti Willie Marshall Awardin AHL:n parhaana maalintekijänä. Hamilton teki AHL:ssa 43 maalia 67 ottelussa. Hänet valittiin kauden päätteeksi myös AHL:n tähdistökentälliseen. Seuraavan kauden Hamilton pelasi AHL-joukkue Hartford Wolf Packiin.
Kaudeksi 2005–2006 Hamilton siirtyi Venäjän pääsarjaan Kazaniin, jossa pelasi kahdeksan peliä ilman tehomerkintöjä. Hänet vapautettiin sopimuksestaan lokakuun lopulla, ja hän teki tämän jälkeen loppukauden kattavan sopimuksen NY Islandersin kanssa. Hamilton siirtyi kaudeksi 2006–2007 Chicago Blackhawksiin, jossa pelasi ensimmäisen täyden NHL-kautensa. Hän oli Chicagon kolmanneksi paras pistemies 39 pisteellään. Kesällä 2007 Hamilton teki kahden vuoden sopimuksen Carolina Hurricanesin kanssa.
Carolinasa Hamilton tippui jälleen myös farmiin Albany River Ratsiin, ja kauden jälkeen Carolina osti Hamiltonin sopimuksen ulos. Hamilton teki kaudeksi 2008–2009 sopimuksen AHL-joukkue Chicago Wolvesin kanssa. Chicagossa Hamilton oli joukkueensa paras pistemies maaliskuussa, kun NHL-joukkue Toronto Maple Leafs osti hänet Chicagosta.
Elokuussa 2009 Hamilton siirtyi sveitsiläiseen HC Luganoon. Hän pelasi kauden piste per peli -tahdissa ja teki tehot 22+24=46. Lokakuussa 2010 Hamilton palasi SM-liigaan ja siirtyi HIFK:n riveihin. HIFK voitti keväällä Suomen-mestaruuden, mutta Hamilton ei pelannut pudotuspeleissä loukkaantumisen vuoksi. Hamilton päätti uransa kauden päätteeksi.
Aleksi Saarelainen

Aleksi Valtteri Saarelainen (s. 28. tammikuuta 1993 Espoo) on suomalainen seiväshyppääjä. Hän edustaa Espoon Tapioita ja hänen valmentajanaan toimii Rauli Pudas.
Kalevan kisoista Saarelainen on saavuttanut seiväshypyn pronssia vuonna 2017. Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 hän karsiutui loppukilpailusta. 
Hänen ennätysensä ulkoradoilla on 520 cm (2015) ja sisäradoilla 510 cm (2016).
Caliban

Caliban on viisijäseninen metalcore-yhtye Saksasta. Yhtye on julkaissut kahdeksan studioalbumia. Jotkut Calibanin kappaleet ovat hyvinkin hardcore-painotteisia.

Historia

Caliban perustettiin Hattingenissa, Saksassa vuonna 1997. Tuolloin he soittivat nimellä ”Never Again”. Kun yhtye oli soittanut kuusi kuukautta, he nauhoittivat kaksi demokappaletta, joita ei kuitenkaan koskaan julkaistu. Lifeforce Records -niminen levy-yhtiö tarjosi heille ensimmäisenä sopimusta, kuultuaan kyseiset demobiisit. Caliban julkaisi ensimmäisen virallisen levynsä vuonna 1999, jonka jälkeen yhtye aloitti Euroopan-kiertueensa. 2000-luvulla Caliban on kiertänyt Eurooppaa aktiivisesti ja julkaissut useita albumeja. Yhtyeen seitsemäs studioalbumi ”Say Hello To Tragedy” julkaistiin vuonna 2009. Yhtye julkaisi 2. helmikuuta 2012 heidän kahdeksannen studioalbuminsa, se sijoittui sijalle 21. Saksalaisten virallisessa myyntilistassa. 24. tammikuuta 2014 Caliban julkaisi yhdeksännen studioalbuminsa Ghost Empire.
Risto Kavanne

Risto Ilmari Kavanne (sukunimi vuoteen 1942 Kavander; 5. toukokuuta 1916 Turku – 8. kesäkuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen kirjapainonjohtaja ja kirjailija. Ekonomin koulutuksen saanut Kavanne työskenteli Sanoma Osakeyhtiön kirjapainojohtajana.
Kuolematon peli

Kuolemattomaksi peliksi kutsutaan shakkipeliä, jonka Adolf Anderssen ja Lionel Kieseritzky pelasivat 21. kesäkuuta 1851. Se on yksi kuuluisimmista peleistä kautta aikojen. 
Adolf Anderssen oli yksi oman aikansa parhaista pelaajista, ja monet pitivät häntä maailmanmestarina Lontoon 1851 shakkiturnauksen voiton jälkeen. Lionel Kieseritzky asui suurimman osan elämästään Ranskassa, missä hän antoi shakkitunteja ja pelasi pariisilaisessa kahvilassa rahasta. Kieseritzky tunnettiin siitä, kuinka hän voitti heikompia pelaajia antamalla jopa kuningattaren verran tasoitusta.
Peli pelattiin Simpson’s-in-the-Strand-ravintolassa Lontoossa virallisen turnauksen tauolla. Kieseritzky oli todella vaikuttunut pelin päätyttyä ja lähetti siirrot välittömästi pariisilaiseen shakkiklubiinsa. Ranskalainen shakkilehti La Régence julkaisi pelin heinäkuussa 1851. Peli sai myöhemmin lempinimen ”Kuolematon peli” (engl. The Immortal Game) 1855 itävaltalaiselta Ernst Falkbeerilta.
Pelin on sanottu kuvaavan hyvin 1800-luvun shakkityyliä, jossa nopea kehitys ja hyökkäys olivat suuressa arvossa. Gambiitit ja vastagambiitit olivat tavallisia, ja niistä kieltäytymistä pidettiin epäherrasmiesmäisenä tekona. Materiaalin merkitystä pidettiin vähässä arvossa. Kuolemattomassa pelissä Anderssen voittaa pelin uhraamalla lähettinsä siirrolla 11, molemmat torninsa siirron 18 jälkeen ja lopulta kuningattarensa tehden vastustajasta matin. Hän sanoi pitävänsä kahta aktiivista nappulaa parempana kuin tusinaa kotona nukkuvaa.
Romanen

Romanen oli Viipurissa vuonna 1846 ilmestynyt aikakauslehti.
Cedervallerin kirjapainon julkaisema Romanen, veckoscrift för den sköna litteraturen sisälsi etupäässä vieraskielisen kaunokirjallisuuden ruotsinnoksia, mutta myös Viipurin kulttuurielämään liittyviä kirjoituksia sekä muun muassa J. L. Runebergin Hirvenhiihtäjien suomennoksen. Sen liitteenä jaettiin Eugène Suen romaani Vaeltava juutalainen, joka oli vastikään joutunut sensuurin kieltämäksi. Nelisivuinen, sivukooltaan normaalia suurempi lehti ilmestyi kerran viikossa. Sen tausta-ajatuksena oli kirjallisuuden tullimaksujen kiertäminen ja Ruotsissa ilmestyneiden teosten piraattiversioiden julkaiseminen. Romanen osoittautui kannattamattomaksi ja ilmestyi vain vuoden ajan.
YKSK

YKSK (myöhemmin YKSK 1) oli YK:n Suezin rauhanturvaoperaatiossa vuosina 1956–1957 toiminut Suomen ensimmäinen rauhanturvatehtäviin lähetty yksikkö, YK:n Suomen Komppania. Vahvennettuun komppaniaan kuului 258 miestä. Upseereita komppaniassa oli alle kymmenen. Komppanian päällikkönä toimi majuri Uolevi Kettinen ja yhteysupseerina majuri Björn Kontionpää. Molemmat olivat aiemmin palvelleet pääesikunnan ulkomaaosastolla.

Perustaminen ja varustaminen

YKSK perustettiin pikaisesti Suomen hyväksyttyä YK:n pääaihteeri Dag Hammarskjöldin esittämän pyynnön joukkojen lähettämisestä. Ensimmäiset upseerit nimettiin 19. marraskuuta 1956 ja lähtövalmius piti saavuttaa 10. joulukuuta mennessä. Lyhyestä hakuajasta huolimatta komppaniaan haki peräti 1779 tarjokasta.
Komppaniaa ei varustettu Suomessa sen tarvitsemilla ajoneuvo- ja viestintäkalustolla ja majoitusvälineillä, vaan näiden oletettiin tulevan YK:n järjestelyin käyttöön Egyptissä. Järjestelyt eivät toimineet, vaan Suomen osasto joutui tukeutumaan samalla alueella toimivan ruotsalaisen pataljoonan apuun. Palvelusasuna oli suomalainen kenttäpuku olosuhteisiin paremmin sopivasta gabardiini-kudoksisesta kankaasta valmistettuna versiona ja jalkineet olivat Mono-merkkiset.

Toiminta-alueet

Saapumisensa jälkeen komppania siirrettiin Port Saidiin, missä toimi muita pohjoismaisia yksiköitä tanskalaisen everstiluutnantti Engholmin komennossa. Tehtävänä oli valvoa englantilaisten ja egyptiläisten joukkojen välistä puskurivyöhykettä länsijoukkojen poistumiseen saakka.
Port Saidin tehtävän jälkeen YKSK valvoi egyptiläisten ja israelilaisten välistä demarkaatiolinjaa El Torin kylässä.
Komppanian kolmas tehtävä oli valvoa Sharm el-Sheikhistä käsin Tiranin salmea, jota pitkin kulki Israelin liikenne idän suuntaan.
Sharm el-Sheikhistä komppania siirrettiin UNEF:in Gazassa sijaitsevalle leirialueelle odottamaan kotiinkuljetusta. YKSK kotiutettiin ja uusi komppania YKSK 2 saapui sen tilalle 8. kesäkuuta 1957. Osa henkilöstöstä siirtyi nyt YKSK 1:nä tunnetusta komppaniasta sen seuraajan riveihin.
Ornis Fennica

Ornis Fennica on suomalainen lintutieteellinen julkaisu.
Lintutieteilijät Ivar Hortling ja Einari Merikallio ryhtyivät toimittamaan Ornis Fennica nimistä lintutieteellistä lehteä vuonna 1924. Aikaisemmin samana vuonna oli Hortlingin aloitteesta perustettu Suomen Lintutieteellinen Yhdistys (SLY), jonka julkaisu Ornis Fennica oli. Lehden artikkelit ovat olleet sekä suomen-, ruotsin-, saksan- että englanninkielisiä.
Vuonna 2005 Ornis Fennicaa ryhtyi julkaisemaan BirdLife Suomi. Julkaisu ilmestyy neljännesvuosittain ja on englanninkielinen. Referaatit ovat joko suomeksi tai ruotsiksi. Lehti noudattaa vertaisarviokäytäntöä, ja artikkelit keskittyvät Fennoskandian linnustoon. Päätoimittaja on Andreas Lindén. Lehden artikkelit ovat vapaasti luettavissa verkossa open access -käytännön mukaan.
Axel Vennersten

Axel Fredrik Vennersten (20. tammikuuta 1863 Borås – 22. maaliskuuta 1948 Tukholma) oli ruotsalainen teollisuusmies ja poliitikko. Vuosina 1914–1917 hän oli Ruotsin valtiovarainministeri.
Vennersten sai koulutuksensa Saksassa 1880–1883, minkä jälkeen hän toimi kemistinä New Yorkissa vuosina 1887–1888. Palattuaan Ruotsiin hän sai paikan isänsä tehtaassa Boråsissa.
Vuosina 1895–1914 Vennersten oli kaupunginhallinnossa Boråsissa. Vuosina 1906–1921 hän istui toisessa kamarissa ja vuosina 1921–1936 ensimmäisessä kamarissa. Ensimmäisen kamarin puheenjohtajana hän toimi 1928–1936. Puheenjohtajan tehtävien jälkeen hän oli vuosina 1936–1946 valtakunnanmarsalkka (ruots. riksmarskalk).
Vennersten toimi Ruotsin valtiovarainministerinä Hjalmar Hammarskjöldin hallituksessa vuosina 1914–1917.
Metrodoros Stratonikeialainen

Metrodoros Stratonikeialainen (muinaiskreikaksi Μητρόδωρος) (100-luvun eaa. loppupuoli) oli antiikin kreikkalainen filosofi. Hän oli kotoisin Stratonikeiasta Kaariasta. Metrodoros toimi aluksi epikurolaisessa koulukunnassa, mutta liittyi myöhemmin Karneadeen oppilaana Platonin Akatemiaan.
Se, että Metrodoros hylkäsi epikurolaisuuden, vaikuttaa olleen hyvin harvinaista. Cicero on selittänyt tätä sillä, että Metrodoroksen mukaan Karneadeen akatemialainen skeptisismi oli tapa hyökätä stoalaisia vastaan heidän omalla maaperällään. Metrodoros katsoi, että Karneades oli todellisuudessa Platonin lojaali seuraaja. Cicero puhuu Metrodoroksesta tulisena ja vuolaana puhujana.
Ušakovskoje

Ušakovskoje (ven. Ушаковское) oli kylä Wrangelinsaaren kaakkoisrannalla Venäjän arktisella alueella Pohjoisessa jäämeressä. Kylä autioitui 2003. Kylä perustettiin lujittamaan Venäjän omistusoikeutta saareen sen jälkeen kun britit ja kanadalaiset olivat yrittäneet vaatia saarta omistukseensa.
Alueen ilmasto on hyvin ankara, ja lämpötila nousee harvoin yli nollan celsiusasteen, heinäkuussa saaren keskilämpötila vaihtelee 1,5–5 celsiusasteen välillä.
Rodgersinlahden rannalle perustettu kylä sai 1920-luvun lopulla nimen tutkimusmatkailija Georgi Ušakovin mukaan, joka nimitettiin vuonna 1925 alueen hallinnon päälliköksi ja vastaamaan saaren tutkimisesta.
Ylioppilastutkinto

Ylioppilastutkinnoksi kutsutaan tutkintoa, joka suoritetaan toisen asteen yleissivistävän koulutuksen, tavallisimmin lukion, päätteeksi. Ylioppilastutkinnon hyväksytysti suorittanutta kutsutaan ylioppilaaksi. Läpäisty ylioppilastutkinto antaa nimensä mukaisesti ylioppilaalle valmiudet hakeutua opiskelemaan yliopistoon. Tutkintoa pidetään myös usein eräänlaisena kypsyyskokeena.
Aikaisemmin ylioppilastutkinnon suorittaminen merkitsi suoraan oikeutta kirjautua yliopiston opiskelijaksi, mutta opiskelijamäärien kasvettua nopeasti 1900-luvulla käytännöstä on useimmissa maissa jouduttu luopumaan. Perinteisesti ainoastaan ylioppilaita on otettu yliopistoihin opiskelijoiksi, mistä johtuen "ylioppilas" oli suomen kielessä pitkään "yliopisto-opiskelijan" synonyymi, tosin tämäkään ei nykyisin esimerkiksi Suomessa enää päde. Tästä huolimatta ylioppilaalla on yleissivistävän koulutuksen ansiosta yleensä toisen asteen ammatillisen koulutuksen käynyttä paremmat valmiudet opiskeluun yliopistossa ja muualla korkea-asteella.
Otto Jacobsson

Otto Jonas Jacobsson (29. maaliskuuta 1886 Turku – 7. kesäkuuta 1937 Vaasa) oli suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Ruotsalainen kansanpuolue. 
Jacobsson toimi kansanedustajana kymmenen vuoden ajan, toukokuusta 1924 joulukuuhun 1934. Hänet valittiin eduskuntaan viisissä vaaleissa, 1924, 1927, 1929, 1930 ja 1933, Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä. Eduskunnan valiokunnista hän vaikutti lakivaliokunnassa, jossa hän toimi myös puheenjohtajana, puolustusasiainvaliokunnassa, talousvaliokunnassa ja työväenasiainvaliokunnassa.
Jacobsson valmistui ylioppilaaksi vuonna 1907 ja suoritti kolme vuotta myöhemmin, vuonna 1910, oikeustutkinnon. Hänelle myönnettiin varatuomarin arvonimi vuonna 1913. Vuosina 1911–1912 hän työskenteli Kokkolan virkaa tekevänä pormestarina ja 1914–1917 hän hoiti samaa tehtävää Vaasassa. Hän toimi myös Vaasan maistraatin ja raastuvanoikeuden nuorempana oikeusneuvosmiehenä 1913–1920 ja vanhempana oikeusneuvosmiehenä ja raastuvanoikeuden toisen osaston puheenjohtajana vuosina 1920–1934. Hän jätti kansanedustajuuden 31. joulukuuta 1934 siirryttyään Vaasan pormestariksi. Hänen seuraajansa eduskunnassa oli Johan Franzén.  
Jacobssonin isä oli satulaseppämestari Benjamin Jacobsson ja äiti Karolina Sofia Emilia Ladde. Hänen puolisonsa oli Martha Nejnstedt, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1913. Otto Jacobsson kuoli kesäkuussa 1937, 51 vuoden iässä.
Thomas Herndon

Thomas Herndon (s. 25. helmikuuta 1985) on Massachusetts Amherstin yliopiston jatko-opiskelija, joka osoitti virheellisiksi Carmen Reinhartin ja Kenneth Rogoffin laajalti siteeratun tutkimuksen tulokset, joiden mukaan valtionvelan noustessa yli 90 prosenttiin bruttokansantuotteesta talous pienenee 0,1 prosentilla. Tämä nimellä ”Growth in a Time of Debt” julkaistu tutkimus on ollut erittäin vaikutusvaltainen, ja sitä on usein käytetty vaadittaessa julkiseen sektoriin kohdistuvia säästöjä. Esimerkiksi Paul Ryan ja Olli Rehn ovat viitanneet kyseiseen tutkimukseen perusteena tukemilleen toimintamalleille.
Alun perin Herndon otti vuonna 2010 julkaistun Harvardin yliopiston professoreiden tekemän tutkimuksen tarkasteltavakseen osana ekonometrian kurssia, jota hän kävi syksyllä 2012. Monista yrityksistä huolimatta hän ei kuitenkaan onnistunut toistamaan tutkimusta. Niinpä työ jatkui kevätlukukaudelle 2013 saakka. Lukuisten sähköpostikyselyiden jälkeen Herndon sai Reinhartilta käyttöönsä tutkimuksessa käytetyt taulukot. Niitä tarkastellessaan hän huomasi, että Reinhart ja Rogoff olivat tehneet Excel-taulukossa huolimattoman laskentavirheen, jonka seurauksena kokonaislaskelmista puuttui erittäin oleellista tietoa valtioista, joilla on paljon velkaa suhteessa bruttokansantuotteeseen.
Tämä ja muut Herndonin löytämät virheet olivat niin vakavia, että aluksi edes Herndonin omat professorit eivät uskoneet häntä, mutta joutuivat lopulta toteamaan hänen olevan oikeassa. Niinpä he laativat yhdessä Herndonin kanssa aiheesta artikkelin nimeltä ”Does High Public Debt Consistently Stifle Economic Growth? A Critique of Reinhart and Rogoff”, joka julkaistiin 15. huhtikuuta 2013. Siinä todetaan korkean velkatason korreloivan jonkin verran pienemmän kasvun kanssa. Sääntöön on kuitenkin monia poikkeuksia. Artikkelin mukaan talouskasvu on keskimäärin 2,2 prosenttia, mikäli julkista velkaa on yli 90 prosenttia bruttokansantuotteesta.
Reinhart ja Rogoff myönsivät Excel-laskentavirheensä, mutta puolustivat tutkimuksensa perustuloksia. Herndon on perustulostenkin osalta asiasta eri mieltä. Massachusettsin yliopiston Amherstin kampuksen professori Arindrajit Duben mukaan Reinhartin ja Rogoffin tutkimuksessa on Herndonin esille tuomien virheiden lisäksi merkittäviä teoreettisia ja syy-seuraussuhteiden tulkitsemiseen liittyviä ongelmia.
Toyota RAV4

Ensimmäinen sukupolvi (1994–2000)

Ensimmäisen sukupolven RAV4:stä oli saatavilla sekä kaksi- että neliovinen versio. Kaksiovinen versio oli aluksi nimeltään RAV4 FunCruiser. Moottorina oli 2-litrainen 120 hv tehoa tuottava rivimoottori. Saatavilla oli sekä etu- että nelivetoinen versio, ja 5-vaihteinen manuaali sekä 4-portainen automaattivaihteisto. 
Vuonna 1998 RAV4 sai pienen kasvojenkohotuksen jossa perä ja keula hiukan muuttuivat, sekä rättikattoinen versio tuli markkinoille. Vuonna 1999 kaksiovinen RAV4 poistui markkinoilta Amerikassa.

Neljäs sukupolvi (2012–2018)

Neljännen sukupolven RAV4 perustuu samalle pohjalevylle kuin edeltäjänsä, mutta kasvoi hieman kooltaan.
Vuoden 2013 Euro NCAP -kolaritestistä RAV4 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.

Viides sukupolvi (2018–)

Viidennen sukupolven RAV4 esiteltiin New Yorkin autonäyttelyssä keväällä 2018.
Vuoden 2019 Euro NCAP -kolaritestistä RAV4 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Abuelas de Plaza de Mayo

Abuelas de Plaza de Mayo on vuonna 1977 perustettu ihmisoikeuksia ajava argentiinalainen järjestö, jonka tavoitteena on tunnistaa ja löytää likaisen sodan aikana kadonneita ja laittomasti adoptoituja lapsia. Järjestön puheenjohtajana toimii Estela Barnes de Carlotto.

Järjestön perustaminen

Järjestö perustettiin vuonna 1977, kun huomattiin, että osa vankilassa syntyneistä lapsista adoptoitiin laittomasti.