google/wiki40b huggingface dataset:
Hal B. Wallis

Hal B. Wallis (14. syyskuuta 1898 Chicago, Illinois, Yhdysvallat – 5. lokakuuta 1986 Rancho Mirage, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvatuottaja. Wallis tuotti uransa aikana yli 400 elokuvaa. Hän oli 14 kertaa Oscar-ehdokkaana, sai yhden Oscarin ja kaksi Irving Thalbergin nimeä kantavaa erikois-Oscaria.

Ura

Hal Wallis lopetti koulunkäynnin 14-vuotiaana auttaakseen perhettään elannon hankkimisessa. Hän kokeili onneaan erilaisissa työtehtävissä, muun muassa kaupparatsuna, kaupaten sähkölämmittimiä Yhdysvaltojen keskilännessä. Äidin sairastuttua perhe muutti lämpimämpään ilmastoon Los Angelesiin. Hal, joka oli aina ollut elokuvien ystävä, onnistui myyntimiehentaidoillaan puhumaan teatteriketjunomistajan ympäri ja pääsi Garrick-elokuvateatterin hoitajaksi.
Teatterihoitajana hän tutustui Warnerin veljeksiin, jotka palkkasivat hänet 1923 Warner Brosin pr-osastolle töihin. Kolmessa kuukaudessa Wallis oli jo kohonnut osaston johtajaksi. Sam Warnerin kuoltua Jack Warner tarvitsi itselleen uuden oikean käden ja luottomiehen, ja hän tarjos Wallisille tuottajanpaikkaa. Wallisin tuotannossa syntyi 1930-luvun alussa muun muassa sellaiset merkkiteokset kuin "Little Caesar", "I Am a Fugitive From Chain Gang", "Gold Diggers of 1933" ja "Footlight Parade".
Darryl F. Zanuckin lähdettyä Warnerilta 1933 perustamaan omaa tuotantoyhtiötään Wallisista tuli Warnerin tuotannonjohtaja. Seuraavien seitsemän vuoden aikana Wallis valvoi 371 filmin tuotannon ja nosti tuona ajanjaksona studion voitot 700-kertaisiksi. Wallisin käsissä Warnerilla muovautuivat myös sellaiset filmitähdet kuin James Cagney, Bette Davis, Humphrey Bogart, Errol Flynn ja Olivia de Havilland.
Tuottajan ja studiopomon välillä oli jatkuvaa kitkaa, sillä Wallis joutui aina hyväksyttämään ideansa Warnerilla, jonka käsitykset elokuvanteosta eivät aina olleet samoilla linjoilla tuottajansa näkemyksien kanssa. Warner oli myös tietoinen, että yhtiön suuri menestys oli lähes yksinomaa Wallisin ansiota, ja tämä hieman nakersi suuren johtajan omanarvontuntoa. Vuonna 1941 Wallisin sopimuksen umpeuduttua hän neuvotteli Warnerin kanssa uuden nelivuotisen sopimuksen ja siirtyi itsenäiseksi tuottajaksi. Warner tarjosi työtilat ja vastasi taloudellisesta puolesta, mutta Wallis sai täyden vapauden elokuvallisten valintojen suhteen.
Uudesta sopimuksesta huolimatta asiat eivät Wallisin ja Warnerin välillä sujuneet Warnerin jatkuvasti hiillostaessa tähtituottajaansa. Viimeinen pisara Wallisille oli, kun Jack Warner kävi tuottajan sijasta pokkaamassa Casablancan Oscarin vuoden parhaasta elokuvasta. Runsaassa kuukaudessa Wallis järjesti itsensä vapaaksi Warnerista ja siirtyi itsenäiseksi tuottajaksi Paramountille, jossa hän loi vieläkin menestyksekkäämmän uran. Hän tuotti muun muassa elokuvat "The Strange Love of Martha Ivers", "Valitan, väärä numero!", "Tatuoitu ruusu", "Gunfight at the O.K. Corral" ja "Rainmaker". Wallisin löytöjä olivat muun muassa näyttelijät Jerry Lewis, Dean Martin, Kirk Douglas, Burt Lancaster, Lizabeth Scott ja Elvis Presley.
Ruel Fox

Uran alku

Fox nousi ensimmäisen kerran Norwich Cityn edustusjoukkueeseen kaudella 1986–1987. Fox ei ensimmäisinä vuosina saanut kovinkaan paljon peliaikaa Norwich Cityn joukkueessa vaan oli lähinnä vaihtomiehen roolissa. Vasta Valioliigan historian kautta aikain ensimmäisellä kaudella 1992–1993 Fox nousi suurempaan rooliin Norwichissa. Fox pelasi lähinnä laitalinkkinä, ja tuli tunneksi nopeudestaan ja hyvistä keskityksistään. Kausi sujui seuralta erinomaisesti, sillä Norwich johti Valioliigaa valtaosan kaudesta, kunnes viimeisillä kierroksilla putosi kolmannelle sijalle. Valioliigan ensimmäisen mestaruuden voitti Manchester United. Seuraavalla kaudella 1993–1994 Norwich pelasi hyvin UEFA Cupissa mutta Valioliigassa joukkueen peliesitykset olivat heikompia. Tammikuussa Norwichin manageri Mike Walker siirtyi kesken kauden Evertonin manageriksi. Helmikuussa 1994 Ruel Foxin ura Norwich Cityssä päättyi, kun hänet myytiin Newcastleen 2,25 miljoonalla punnalla.

Siirto Newcastleen

Fox ehti pelata loppukaudella 1993–1994 neljässätoista Newcastlen ottelussa tehden kaksi maalia. Kauden päätteeksi Newcastle sijoittui Valioliigassa kolmanneksi ja selviytyi Uefa Cupiin. Seuraavalla kaudella 1994–1995 Ruel Fox kuului Newcastlen vakiokokoonpanoon. Kausi sujui Foxin osalta erinomaisesti ja hän kuului Newcastlen tärkeimpiin pelaajiin. Fox teki kauden aikana yhteensä kymmenen liigamaalia. Kesäkuussa 1995 Newcastle hankki ranskalaisen keskikenttäpelaaja David Ginolan. Siirron jälkeen kilpailu keskikentän pelipaikosta koveni ja Ruel Foxin peliaika pieneni. Lokakuussa 1995 Tottenham Hotspur Foxin ura Newcastlessa päättyi, kun Tottenham Hotspur osti Fox Newcastlesta 4,25 miljoonalla punnalla.

Ura Tottenhamissa ja West Bromwichissa

Foxista maksettu siirtosumma oli Tottenhamin siihenastisen seurahistorian toiseksi suurin. Tottenhamissa Fox nousi nopeasti manageri Gerry Francisin ja kannattajien suosioon. Francisin johdolla Tottenham ei kuitenkaan saavuttanut suurempaa menetystä. Kesäkuussa 1997 Tottenham hankki Newcastlesta keskikenttäpelaaja David Ginolan ja Fox ja Ginola päättyivät jälleen samaan seuraan. Kausi 1997–1998 alkoi huonosti ja Tottenham joutui taistelemaan sarjapaikkansa puolesta. Marraskuussa 1997 Gerry Francis erotettiin managerin paikalta. Ruel Fox jäi Tottenhamissa tämän jälkeen vaihtomiehen rooliin ja oli jatkuvien myyntihuhujen kohteena. Fox jatkoi kuitenkin Tottenhamissa kauden 2000–2001 alkuun saakka, jolloin hän siirtyi West Bromwichiin. Kauden 2001–2002 päätteeksi West Bromwich nousi Valioliigan nousukarsintojen kautta pitkästä aikaa Englannin korkeimmalle sarjatasolle. Kauden päätteeksi Ruel Fox ilmoitti kuitenkin päättävänsä oman pelaajauransa.
Wayne Rogers

Wayne Rogers (7. huhtikuuta 1933 – 31. joulukuuta 2015) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka yksi merkittävimpiä rooleja oli televisiosarjan M.A.S.H. armeijan kirurgi kapteeni Trapper John. Hän näytteli sarjassa sen kolmella ensimmäisellä kaudella vuodesta 1975 alkaen.
Rogers kuoli Los Angelesissa keuhkokuumeen aiheuttamiin komplikaatioihin.
HMS Goliath (1781)

Palvelus

Alus osallistui 1.-2. elokuuta 1798 Abukirin taisteluun.
Alus romutettiin 1815.
Urho Ahonurho

Urho Uljas Ahonurho (15. elokuuta 1894 Loimaa – 19. maaliskuuta 1952, alkujaan Urho Aho) oli suomalainen taidemaalari.
Ahonurho opiskeli Turun piirustuskoulussa ja työskenteli pääasiassa Loimaalla. Kesiään hän vietti usein Karkussa ja oli muun muassa Emil Danielssonin ateljeessa Pirunvuorella usein nähty vieras. Hän maalasi romanttissävyisesti voimakkain ja tummin värein. Aiheina olivat luonto ja vähäisemmässä määrin ihminen. Hän oli myös graafinen suunnittelija ja suunnitteli muun muassa etikettejä Loimaan oluttehtaan tuotteisiin.
Ahonurhon teoksia on muun muassa Turun, Tampereen ja Loimaan taidemuseoissa. Mommilan kirkon läheisyydessä sijaitsevalla hautausmaalla on sankarihaudat, jonka muistomerkki  on myös Ahonurhon teos.
Ihmekukkakasvit

Tuntomerkit

Ihmekukkakasvit ovat ruohoja, pensaita, heikkorunkoisia puita tai liaaneja. Ruohovartisilla nivelet ovat turvonneet, ja katkaistu puu muuttuu nopeasti oranssinväriseksi tai punaruskeaksi (oksidoituminen). Kärkisilmun karvoitus on syvänruskea. Lehdet sijaitsevat usein vastakkain. Kukat sijaitsevat viuhkomaisissa ryhmissä, ja niissä on terälehtimäiset ja yhteen kasvaneet kehälehdet, jotka ovat joskus supussa ollessaan kierteisesti eli kontortteja. Hetiökin on usein tyveltään kasvanut yhteen. Kukka on tavallisesti mesiäisetön. Luotti on epäsymmetrinen. Hedelmä on pähkylä tai pieni pähkinä, jota kehälehtien tyviosa suojaa; suojuksessa voi olla rauhasia, jotka erittävät hyvin tahmeaa ainetta. Siemenessä on vihreä alkio. Kromosomiluku n = (8–)11(–13+).

Levinneisyys

Heimo on levinnyt koko maapallon tropiikkiin ja lämpimille alueille.
Lisbon Story

Lisbon Story (Viagem a Lisboa, Lisbonne Story) on Wim Wendersin elokuva vuodelta 1994. Ääni-insinööri Philip Winter etsii kadonnutta ystäväänsä Lissabonin kaduilla. Elokuva sisältää myös portugalilaisen yhtyeen Madredeusin esiintymisen.
Asisat Oshoala

Seurajoukkueura

Oshoala edusti vuodet 2009-2013 FC Roboa kotimaassaan. Vuonna 2013 hän siirtyi kotimaansa pääsarjan Rivers Angelsiin, jossa hän voitti Nigerian mestaruuden kaudella 2013-2014. Tammikuussa 2015 Oshoala siirtyi Englannin FA WSL:n hallitsevan mestarin Liverpool LFC:n riveihin.

Maajoukkueura

Oshoala edusti Nigerian alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta vuodet 2010–2014 pelaten siinä 11 ottelua tehden seitsemän osumaa. Vuonna 2014 hän oli mukana alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Kanadassa, jossa Nigeria saavutti hopeaa ja Oshoala oli niin kisojen paras pelaaja kuin paras maalintekijäkin seitsemällä osumallaan.
Nigerian naisten jalkapallomaajoukkueessa Oshoala debytoi vuonna 2011. Vuonna 2014 hän oli mukana voittamassa Afrikan-mestaruuskilpailuita Namibiassa. Oshoala oli kisojen paras pelaaja. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa hän pelasi kolme ottelua ja teki yhden maalin.

Muuta

Nigerian presidentti Goodluck Jonathan nimesi Oshoalan Nigerian yhteisön jäseneksi (MON) syyskuussa 2014. Oshoala tunnetaan lempinimellä Seedorf, viitaten nelinkertaiseen Mestareiden liigan voittajaan Clarence Seedorfiin.
Robin Waterfield

Elämä

Waterfield syntyi vuonna 1952, ja opiskeli antiikin kirjallisuutta Manchesterin yliopistossa. Hän tutki kreikkalaista filosofiaa Cambridgen yliopiston King's Collegessa vuoteen 1978, jonka jälkeen hän siirtyi luennoijaksi Newcastlen yliopistoon ja myöhemmin St Andrewsin yliopistoon. Waterfield on kääntänyt ja toimittanut useita antiikin filosofian ja muun antiikin kirjallisuuden teoksia, kuten Platonin, Ksenofonin, Aristoteleen, Plutarkhoksen ja Herodotoksen teoksia. Niitä on julkaistu muun muassa Penguin Classics -sarjassa.
Lucas Abadamloora

Lapsuus ja koulutus

Abadamloora syntyi 22. joulukuuta 1938 Chianassa lähellä Navrongoa Ghanan pohjoisosassa Upper East Ghanan alueella. Hän oli vanhin Charles ja Joanna Abadamlooran seitsemästä lapsesta. Charles ja Joanna olivat ensimmäisten joukossa Chianassa ottaneet vastaan katolisen uskon. Ensimmäiset kahdeksan elinvuottaan Lucas Abadamloora opiskeli yhdessä muiden kylän poikien kanssa katekismusta, kantoi vettä lähetystyöntekijöille sekä tiskasi heidän astioitaan. Lisäksi hän auttoi isäänsä maatilan töissä.
Abadamloora aloitti koulunkäynnin St. Paul's Primary Boarding School:issa Navrongossa ja kävi sen jälkeen kaksi vuotta  St. Mary's Middle School:ia. Vuosina 1956-1962 hän opiskeli St. Charles Borromeo Minor Seminary:ssä Tamalessa ja sen jälkeen Government Secondary School:issa samassa paikassa. Myöhemmin hän opiskeli kuusi vuotta St. Victor's Major Seminary:ssä Tamalessa.

Pappisura

Abadamloora vihittiin papiksi 3. elokuuta 1968 Navrongon hiippakunnassa. Vihkimyksen toimitti Navrongon katedraalissa piispa Gerard Bertrand. Vuonna 1989 piispa Rudolph Akanlu kutusi hänet takaisin St. Victor's Major Seminary:stä toimimaan Navrongon katedraalin administraattorina. Hänet nimitettiin Navrongo-Bolgatangan hiippakunnan piispaksi 14. maaliskuuta 1994. Piispaksi vihkiminen tapahtui 29. kesäkuuta 1994. Pääkonsekraattorina toimi André Pierre Louis Dupuy, jota avustivat Peter Poreku Dery ja Rudolph A. Akanlu.
Abadamlooran tullessa piispaksi Aids -pandemia oli levinnyt Ghanaan. Lähes välittömästi hän otti sairauden torjumisen, hoitamisen ja siihen liittyvän koulutuksen yhdeksi päätavoitteistaan. Hän toi katolisen avustusjärjestön Catholic Relief Services:in hiippakuntaansa auttamaan tässä työssä.
Abadamloora toimi Ghanan katolisten piispojen konferenssin presidenttinä. Eräs hänen saavutuksistaan oli rauhanvälitystyö radikaalimuslimien kanssa. Hän ystävystyi Bolgatangan pääimaamin kanssa, jonka seurauksena järjestettiin lähes 5000 kristityn ja muslimin yhteinen rauhanmarssi.

Kuolema

Abadamloora kuoli 23. joulukuuta 2009 Bolgatangan aluesairaalassa, jonne hän oli mennyt hoidettavaksi pian sen jälkeen, kun oli saapunut Bolgatangaan Cape Coastista. Hän oli kärsinyt väsymyksestä ja yleisestä ruumiinheikkoudesta ja päättänyt siksi käydä sairaalassa. Oltuaan sairaalassa vähän yli kaksi tuntia oli hänen kuntonsa kuitenkin nopeasti huonontunut ja hän menehtyi.
Deccanin laavapurkaukset

Deccanin laavapurkaukset Deccanin ylängöllä läntisessä ja keskisessä Intiassa ovat yksi Maan laajimmista laakiopurkauksista. Ne tapahtuivat liitukauden lopussa ja niitä onkin arveltu yhdessä asteroidin törmäyksen lisäksi liitukauden joukkosukupuuton syyksi. 
Purkaukset tapahtuivat aikavälillä 63 miljoonaa – 67 miljoonaa vuotta sitten. Laavaa tuli kahden kilometrin paksuinen kerros. Basalttisen laavakentän laajuus on yli 500 000 km² ja sen syntymisessä kesti yhteensä yli miljoona vuotta. Alun perin laavakenttä on saattanut olla kooltaan jopa 1,5 miljoonaa km². Purkauksen syynä on mahdollisesti ollut Maan vaipasta ylöspäin noussut pluumi.
Laavasta on tutkittu 600 metrin paksuinen kerros, joka on saattanut syntyä 30 000 vuoden aikana eli riittävän nopeasti vapauttaakseen samalla rikkipitoisia kaasuja, jotka saivat aikaan tappavia muutoksia maapallon ilmastossa. Dinosaurukset kuolivat K/T-rajan aikaan mahdollisesti vulkanismin ja asteroidin törmäyksen yhteisvaikutuksesta. Nykyisin asteroiditörmäyksen katsotaan kuitenkin olleen laavapurkauksia merkittävämpi tekijä joukkosukupuuton aiheuttajana.
Korupiispanhattu

Ulkonäkö ja koko

Korupiispanhattu on muodoltaan litteän pallomainen, joka on 2-5 cm korkea ja 6-10 cm leveä. Sen varsi on jakaantunut kahdeksaan harjuun, väri on harmaanvihreä ja sen pinnalla on piikkien sijaan täplinä näkyviä karvatupsuja, areoleja. Uurteet ovat hyvin kapeita, ja niiden väliin jäävät alueet ovat hyvin matalia. Areolit ovat huomiota herättäviä, pyöreitä ja piikittömiä. Kukat ovat keltaisia ja kolmesta viiteen senttiä leveitä. Hedelmä ei avaudu tyven yläpuolelta.

Levinneisyys

Korupiispanhattu on kotoisin Etelä-Teksasista ja Nuevo León ja Tamaulipas -nimisistä Meksikon osalvaltioista.

Elinympäristö

Laji kasvaa piikkipensaskasvillisuuden joukossa. Se on suuresti harvinaistunut sekä Yhdysvaltojen että Meksikon puolella kasvupaikkojen tuhoamisen ja keräilyn vuoksi.

Käyttö

Korupiispanhattua viljellään koristekasviksi. Se on hidaskasvuinen minkä vuoksi sitä on joskus varrettu nopeakasvuisempiin lajeihin.

Hoito

Korupiispanhattu tarvitsee paljon valoa, mutta kesällä sille ei ole hyväksi kuumin auringonpaiste. Kastellaan perusteellisesti mutta kasteluiden välissä on annettava kuivua hyvin. Muiden kaktusten lailla on herkkä mätänemään liian kastelun seurauksena, siksi sen kastelu olisikin hyvä suorittaa lautasen kautta. Kasvukaudella lannoitetaan 3-4 viikon välein. Talvella, jos mahdollista, lepää viileämmässä lämpötilassa 7-10 °C jolloin sitä ei kastella. Multa vaihdetaan kahden vuoden välein ja multana käytetään hiekansekaista kukkamultaa.
Lipasto

Lipasto tai piironki on auki vedettäviä vetolaatikoita sisältävä säilytyskaluste. Lipastot kehittyivät kirstuista, jotka yleistyivät Euroopan aateliston keskuudessa keskiajalla. Saksankielisiltä alueilta tunnetaan pelkistä vetolaatikoista koostuvia kalusteita vuoden 1500 paikkeilta, ja erilaiset kolmilaatikkoiset lipastot yleistyivät Keski-Euroopassa 1600-luvulla puuseppien taidonnäytteinä ja erityisesti vaatteiden säilytyksessä. 1700–1800-lukujen suomalaisissa säätyläiskodeissa yleistyivät rokokootyyliset kuperakylkiset mahalipastot tai suorakulmaiset kustavilaistyyliset lipastot eli piirongit. 1800-luvun puolivälistä alkaen lipastot alkoivat yleistyä kaikenlaisissa kodeissa niin, että 1900-luvun alussa ne olivat tavallisia hyvinvoivien torpparien ja kaupunkien käsityöläisten keskuudessa.
Lipastot ovat tavallisesti matalia, vyötärön tai enintään olkapäiden tasolle ulottuvia, sillä piirongin kasvaessa kaapin korkuiseksi tulee silmien tason yläpuolelle sijoittuvista vetolaatikoista epäkäytännöllisiä. Yksittäisen vetolaatikon suurimmaksi korkeudeksi suositellaan 15 senttimetriä.
Lipastot valmistettiin aiemmin aina pääosin massiivipuusta, nykyisin lastulevystä, vanerista, MDF-levystä tai muista puupohjaisista kalustelevyistä. Muita mahdollisia materiaaleja ovat toimiston arkistolaatikostojen tapaan pelti tai muovi. Vetolaatikoiden liukumista helpottavat edullisemmissa lipastoissa muoviset liukupinnat, kalliimmissa erilaiset pyörä- ja kiskorakenteet.
Sinfonia Lahti

Sinfonia Lahti (engl. Lahti Symphony Orchestra) on Lahden kaupunginorkesteri. Sen ylikapellimestarina toimii Dima Slobodeniouk syksystä 2016 lähtien. Vuosina 1988–2008 johtajana toiminut nykyinen kunniakapellimestari Osmo Vänskä nosti Sinfonia Lahden kansainvälisesti merkittäviä Sibelius-levytyksiä tekeväksi laatuorkesteriksi. Vänskä aloitti myös vuosittaisen Sibelius-festivaalin järjestämisen Sinfonia Lahden konserttisalissa Sibeliustalossa. 
Lahden kaupunginorkesteri perustettiin 1950 jatkamaan vuonna 1910 toimintansa aloittaneen Lahden Musiikinystävien orkesterin perinteitä. Vakinaisina kapellimestareina ovat toimineet Martti Similä 1951–1957, Urpo Pesonen 1959–1978, Jouko Saari 1978–1984, Ulf Söderblom 1985–1988, Osmo Vänskä 1988–2008, Jukka-Pekka Saraste (taiteellinen neuvonantaja) 2008–2011 Okko Kamu 2011–2016 ja Dima Slobodeniouk (2016-).
Orkesteri on tehnyt yli 80 levytystä. Se on erityisesti profiloitunut ja saanut mainetta noin 25 Sibelius-levyllään, joihin sisältyy koko sinfoniatuotanto sekä useiden teosten ensilevytykset ja alkuperäisversioiden levytykset. Orkesterin levytuotantoon kuuluu myös useita Kalevi Ahon ja Joonas Kokkosen teosten levytyksiä. Sinfonia Lahti on myös tehnyt yhteistyötä kevyemmän musiikin artistien kuten Rajaton-yhtyeen kanssa. Osmo Vänskän Sibelius-levytykset ovat saaneet kahdesti Gramophone-palkinnon ja monia muita palkintoja, ja orkesterilla on lukuisia suomalaisia kultalevyjä.
Marcel Desailly

Marcel Desailly (s. 7. syyskuuta 1968 Accra, Ghana) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja (keskuspuolustaja)  
Desailly muutti perheensä kanssa Ranskaan 4-vuotiaana. Ensimmäiset jalkapallo-ottelunsa hän pelasi Nantes'in riveissä. Myöhemmin kiinnostusta osoitti eräs maan kärkijoukkueista, Olympique de Marseille. Marseillessa Desailly saavuttikin Mestarien liigan voiton vuonna 1993. Sitten tie vei Italian AC Milanin kautta Englantiin Chelsean riveihin. Siellä pelattujen kausien jälkeen hän siirtyi 2004 Qatariin ja pelasi siellä Qatar Sports Clubin ja Al-Gharafan riveissä. Desailly ilmoitti keväällä 2006 lopettaneensa uransa oltuaan puoli vuotta vailla joukkuetta.
Maajoukkueessa Desailly debytoi 22. elokuuta 1993 Ruotsia vastaan. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1998, vaikkakin joutui ulosajetuksi loppuottelussa, sekä Euroopan-mestaruuden vuonna 2000. MM-kilpailuissa 2002 hän pelasi joukkueen kapteenina Ranskan kaikki kolme ottelua alusta loppuun mutta tuolloin Ranska jäi alkulohkossaan viimeiseksi tekemättä maaliakaan. Desailly pelasi Ranskan maajoukkueessa 116 ottelua ja teki niissä kolme maalia.
Bernadette Soubirous

Pyhä Bernadette Soubirous (7. tammikuuta 1844 – 16. huhtikuuta 1879) oli ranskalainen paimentyttö, joka kertoi helmi-kesäkuussa 1858 nähneensä kotikaupungissaan Lourdesissa kahdeksantoista Neitsyt Marian ilmestystä. Ilmestyksiä tutki myös katolinen kirkko, ja ne tekivät kaupungista suositun matkailukohteen.
Bernadette kuoli vuonna 1879 vain 35-vuotiaana, ja hänet haudattiin Saint Gildardin luostariin. Hauta avattiin 2. syyskuuta 1909, ja huomattiin että ruumis oli säilynyt hämmästyttävän hyvin. Siinä ei ollut juurikaan merkkejä maatumisesta. Bernadetten käsiin asetetut krusifiksit sen sijaan olivat ruostuneet haudan kosteuden vuoksi. Havainnon jälkeen Pyhä Bernadette lisättiin katolisen kirkon luetteloon ihmisistä, joiden maalliset jäänteet säilyvät ilman palsamointia. Haudan avaamisen yhteydessä Bernadetten ruumis pestiin, ja kymmenen vuotta myöhemmin hänen kasvoihinsa levitettiin ohut vahakerros värimuutosten estämiseksi. Samalla hänet siirrettiin lasiarkkuun yleisön nähtäväksi. Vuonna 1933 Bernadette kanonisoitiin pyhimykseksi.
Tereftalonitriili

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa tereftalonitriili on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta mutta liukenee hieman etanoliin ja dietyylieetteriin ja hyvin bentseeniin.  
Tereftalonitriiliä valmistetaan p-ksyleenistä ammoksidaatioreaktiolla eli reaktiolla ammoniakin ja hapen kanssa. Reaktiossa käytetään katalyytteinä vanadiinin ja alumiinin oksidien seosta. Sitä muodostuu myös eräissä polyetyleenitereftalaatin kierrätysprosesseissa. Tereftalonitriili voidaan pelkistää vedyttämällä 1,4-bis(aminometyyli)bentseeniksi tai 1,4-aminometyylisykloheksaaniksi, joita käytetään polyuretaanien valmistamiseen. Se voidaan myös hydrolysoida tereftaalihapoksi.
Albert Sarraut

Albert-Pierre Sarraut (28. heinäkuuta 1872 Bordeaux – 26. marraskuuta 1962 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi kahdesti Ranskan pääministerinä vuosina 1933 ja 1936. Hän oli eri vaiheissa mukana kehittämässä Ranskan siirtomaiden hallintoa.
Sarraut’n suku oli vaikutusvaltainen Radikaalipuolueessa ja omisti La Dépêche de Toulouse -lehden. Sarraut valmistui lakimieheksi Toulousen yliopistosta, mutta siirtyi jo varhain politiikkaan radikaalisosialistien riveissä. Hän oli edustajainkamarin jäsenenä vuosina 1902–1924 ja toimi alivaltiosihteerinä eri hallituksissa vuosina 1906–1910 sekä opetusministerinä 1914–1915. Sarraut oli kahdesti Ranskan Indokiinan kenraalikuvernöörinä 1911–1914 ja 1916–1919. Siirtomaajohtajana hän oli melko vapaamielinen, sillä hän palkkasi lisää paikallisen väestön edustajia siirtomaahallinnon palvelukseen ja hyväksyi paikallisten kielten sekä paikallisten lakien käytön. Hän myös jatkoi edeltäjänsä Paul Doumerin aloittamia suuria julkisia rakennushankkeita Indokiinassa. Palattuaan Ranskaan Sarraut toimi siirtomaaministerinä 1920–1924 ja 1932–1933. Hän julkaisi myös teokset La Mise en valeur des colonies françaises  (1923) ja Grandeur et servitude coloniales (1931), joissa hän kannusti merentakaisten siirtomaa-alueiden olojen kehittämiseen.
Sarraut oli vuosina 1926–1940 senaatin jäsen. Hön toimi tänä aikana sisäministerinä 1926–1928, 1934 ja 1937–1940, laivastoministerinä 1930–1931 sekä kahdesti pääministerinä lokakuusta marraskuuhun 1933 ja tammikuusta kesäkuuhun 1936. Hänen jälkimmäisen pääministerikautensa aikana Saksa suoritti Ranskan vastustuksesta huolimatta Reininmaan jälleenmiehityksen, mutta Sarraut’n hallitus ei puuttunut tapahtumiin. Toisen maailmansodan ja Ranskan miehityksen aikana Sarraut oli aluksi syrjässä politiikasta, mutta ryhtyi vuonna 1943 Dépêche de Toulousen päätoimittajaksi, kun ranskalaiset fasistit olivat murhanneet aiemman päätoimittajan, hänen veljensä Mauricen. Gestapo pidätti Sarraut’n vuonna 1944 ja hän vapautui vasta sodan päätyttyä seuraavana vuonna. Sodan jälkeen Sarraut oli Ranskan siirtomaista muodostetun Ranskan unionin edustajakokouksen jäsenenä vuodesta 1947 ja sen puheenjohtajana 1949–1958.
Torbjörn Magnusson

Torbjörn Magnusson on ruotsalainen yritysjohtaja, joka on ollut Nordean hallituksen puheenjohtaja 28. maaliskuuta 2019 lähtien.
Hän on toiminut ruotsalaisen vakuutusyhtiö Ifin toimitusjohtajana vuosina 2002–2019. Magnusson aloitti Nordean hallituksen puheenjohtajana, kun Björn Wahlroos luopui Nordean hallituksen puheenjohtajan tehtävistä ja hän aloittaa Sammon konsernijohtajana Kari Stadighin jäädessä eläkkeelle vuoden 2020 alussa.