Botniabanan

Rakentaminen

Rataosuuden rakentaminen alkoi vuonna 1999, ja sen eteläinen osuus Örnsköldsvikistä Husumiin M-Realin paperitehtaalle avattiin liikenteelle 16. lokakuuta 2008. 190 kilometrin pituinen Botniabanan, joka on osa Ruotsin rataverkkoa, vihittiin käyttöön 28. elokuuta 2010. Radalla on Ruotsin rataverkon korkein huippunopeus, 250 km/h kaluston niin salliessa.
Hankkeen toteutuksesta vastanneen Botniabanan AB -yhtiöstä Ruotsin valtio omistaa 91 prosenttia ja Kramforsin, Örnsköldsvikin, Nordmalingin ja Uumajan aluehallinnot yhdeksän prosenttia. Työt aloitettiin vuonna 1999, ja puolivälissä rata oli vuoden 2005 lopussa. Valmistumisensa jälkeen vuonna 2010 linja vuokrattiin Ruotsin liikennevirastolle. Kun Botniabanan AB on saanut investoimansa rahat takaisin, arviolta 2050-luvulla, linjan omistajuus siirtyy Liikennevirastolle. Rakennusbudjetti oli 15 miljardia Ruotsin kruunua.
Botniabananin tarkoituksena on kilpailla maantieliikenteen kanssa, joka käyttää E4-tietä, joka on raskaan tavaraliikenteen pääväylä.
Matkustajaliikenne alkoi elokuussa 2010 Uumajasta Örnsköldsvikiin. Myöhäinen Ådalsbananin uudistaminen johti siihen, että liikenne Örnsköldsvikistä etelään päin alkoi vasta elokuussa 2012.

Viivästynyt pidennys luonnonsuojelualueen läpi

Rautatien keskiosa oli valmis liikenteelle vuonna 2008, ja kaikki osat rautatiestä lukuun ottamatta pohjoista osaa, lokakuussa 2009. Pohjoisessa osassa, lähellä Uumajaa, ei ollut liikennettä elokuuhun 2010 saakka, koska Uumajajoen ylittävän sillan sijoittamisesta ympäristöllisesti herkille alueelle käytiin kiistaa. Nämä alueet on suojattu luonnonsuojelualueina ja sen sijainnin hyväksymistä vastustivat ympäristönsuojelijat ja naapurit, jotka olivat huolissaan kiinteistöistään. Sen katsottiin myös sijaitsevan liian lähellä Uumajan lentoasemaa, aiheuttaen turvallisuushuolia, ja lentoaseman sekä joen alapuolella oleva tunneli olisi aivan liian kallis. Eteläisempi reitti olisi voinut pidentää linjaa ja olla kalliimpi. Keskustelun ydin oli, että luonnonsuojelualue perustettiin joitakin vuosia sen jälkeen, kun radan sijoitus oli vahvistettu.
Matkustajaliikennettä ei ollut ennen kuin koko rautatie oli valmistunut, koska suurin kaupunki, Uumaja, ei ollut yhdistettynä linjaan aiemmin. Jotkut rahtikuljetukset kuitenkin käyttivät valmistuneita rautatien kohtia.

Historia

Rautatien vanha päärata pitkälle pohjoiseen Ruotsiin (Bräcke–Boden, "Stambanan genom övre Norrland") rakennettiin vuosien 1880–1895 aikana noin 30–100 kilometrin päähän rannikosta, jotta se olisi paremmin suojassa mereltä tulevilta sotilaallisilta operaatioilta lentokoneettoman sodankäynnin aikana. Se on todella mutkikas ja siinä on suhteellisen jyrkät nousut. Rata pysyy rahtiliikenteen käytössä, ja sitä käytetään mahdollisesti jossain matkustajaliikenteessä, kuten välillä Östersund-Bräcke-Långsele-Kramforsin lentoasema-Uumaja.
Rautatielinjaa oli vaadittu jo jonkin aikaa Pohjois-Ruotsin rannikolle, nykyisen päälinjan (sisämaassa) kapasiteetin puutteen; hitaampien nopeusrajoitusten, mutkien ja nousujen vuoksi. Botniabanan parantaa myös alueen julkista liikkuvuutta, vähentäen matkustusaikaa Uumajan ja Örnsköldsvikin välillä 40–50 minuuttiin nopeakulkuisella junalla. Se palvelee myös lähijunia, ehdotetulla vuorotiheydellä, joka on vähintään kuusi junaa kumpaankin suuntaan.