Sumgaitin levottomuudet 1988

Sumgaitin levottomuudet 1988 olivat Sumgaitin kaupungin azerien armenialaisiin 27. helmikuuta 1988 kohdistama väkivaltainen pogromi. Azerinationalistit järjestivät pogromin vastauksena Vuoristo-Karabahin armenialaisalueen separatismiin ja azerien karkoituksiin sieltä. 
Pogromin aloittivat azerien kansallismieliset ja/tai armenialaisalueilta paenneet, muualta Sumgaitiin saapuneet azerit. Armenialaisvastainen rauhallinen mielenosoitus riistäytyi käsistä väkivaltaiseksi mellakaksi. Kirvein, kepein ja veitsin aseistatutuneet azerimellakoijat murtautuivat rauhallisten armenialaisten koteihin ja tappoivat heitä julmilla tavoilla. Ainakin 26 armenialaista ja kuusi azeria kuoli. Kaupungin armenialaisväestö pakeni. Sumgaitin mellakan tapainen pogromi toistui Bakussa vuonna 1990.

Tausta

Neuvostoliiton viimeisinä vuosina kansallisuuskiistat nousivat pintaan. Josif Stalin oli liittänyt Vuoristo-Karabahin Azerbaidžaniin, mutta suurin osa sen asukkaista oli armenialaisia. Stalin myös väkivaltaisesti pakkosiirsi azereita vuonna 1947. Kysymys alueen asemasta nousi monta kertaa esille Neuvostoliitossa sotien jälkeen. Azerien ja armenialaisten välinen viha näkyi Neuvostoliitossa. Vuonna 1983 armenialaiset alkoivat muistella heihin kohdistunutta joukkomurhaa 24. huhtikuuta. Tuona päivänä armenialaisväkijoukko hyökkäsi erään azerin häihin ja tämän kotiin. Armenialaiset hakkasivat pahoin azeriperheenjäseniä ilman, että viranomaiset puuttuivat asiaan. Tuona päivänä myös azerien hautoja häpäistiin. Muistopäivän juhlinnasta tuli vakituinen tapa. Vuosina 1986-1987 armenialaiset alkoivat ajaa pois azereita lähinnä Maghrin ja Kapanin alueilta. 
Armenialaisilla oli vuodesta 1987 taas hanke Vuoristo-Karabahin saamiseksi irti Azerbaidžanista. Vuoden 1987 elokuussa 75 000 armenialaista allekirjoitti vetoomuksen Vuoristo-Karabahin liittämiseksi Armeniaan. Lokakuussa 1987 Jerevanissa oli protesteja, joissa armenialaisnationalistit vaativat Azerbaidžaniin kuuluvia Vuoristo-Karabahia ja Nahitsevania Armenian osaksi.
Armenialaiset kapinoivat Chardaklin sovhoosissa Vuoristo-Karabahissa lokakuussa 1987, koska eivät halunneet azeria sen johtoon. Paikallinen azereista koostuva puoluejohto murskasi kapinan lähettämällä rikollisia kukistamaan kapinaa. Armenialaiset kokivat, että azerit haluavat ajaa heidät pois, ja alkoivat ajaa joukoittain azereita pois Vuoristo-Karabahista.
Marraskuussa 1987 Bakuun saapui kaksi kuorma-autoa täynnä azereita. Toisessa oli Kapanista karkotettu azeriperhe, yksi lapsi ilman vaatteita. Kapanissa ei tosin ollut surmattu ketään, mutta tapaus oli häpeällinen azereille. Helmikuun 23. päivän aikoihin Kapanista tuli lisää pakolaisia. Näihin aikoihin armenialaiset olivat ajaneet kodeistaan ehkä 4 000, joidenkin väitteiden mukaan kymmeniätuhansia azereita.
Armenialaiset olivat tuohon aikaan Sumgaitissa yleensä azereita varakkaampia. Tämäkin osaltaan herätti azereissa närää armenialaisia kohtaan.

Edeltäviä tapahtumia

Azerbaidžanissa oli monia vastamielenosoituksia, kun armenialaiset vaativat omissa protesteissaan Vuoristo-Karabahin eroa. Azerbaidžanin puoluejohtaja uhkasi, että 14. helmikuuta, että 100 000 azeria on valmiina lähtemään Vuoristo-Karabahiin tappamaan armenialaisia. Muutamaa päivää myöhemmin azeripoliitikko Oglu Orujov uhkasi Sumgaitin armenialaisia muun muassa lastenmurhilla, talojen poltolla ja naisten raiskauksilla, ellei vuoristo-Karabahin itsenäisyyskampanjointi lopu. Stepanakertissa julistettiin armenialaisen Vuoristo-Karabahin itsenäisyys hanke joukkomielesnoituksessa muun muassa 13. ja 20. helmikuuta. Neuvostojohtaja Mihail Gorbatsov ei hyväksynyt Vuoristo-Karabahin eroa Azerbaidžanista. Pian Azerbaidžaniin levisi huhu, että armenialaiset olisivat tappaneet siellä yhden azerin. Tämä laukaisi 22. helmikuuta azeriväkijoukon hyökkäyksen kohti armenialaisten asuttamaa aluetta. Väkijoukko poltti matkalla armenialaisten koteja. Poliisi pysäytti 23. helmikuuta rynnistyksen Ashkeranin seudulla Vuoristo-Karabahissa. 50 armenialaista kyläläistä haavoittui, kaksi nuorta azeria kuoli, tuntematon määrä azereita ja poliiseja haavoittui. Toinen azereista kuoli azeripoliisin surmaamana. Azerbaidžanin radio mainitsi, että armenialaiset olivat murhanneet nuo kaksi azeria.

Valmistelu

26. helmikuuta oli pieniä azerimielenosoituksia Sumgaitissa armenialaisia vastaan, ja kaupungissa kuultiin käskyjä hyökätä armenialaisten kimppuun ja ajaa heidät pois kodeistaan. Kapanin ja Masisin kaupungeista paenneiksi itseään väittäneet azeripakolaiset kertoivat tarinoita armenialaisten tekemistä murhista ja väkivallasta. Eräs näistä ”pakolaisista” paljastui jälkikäteen vankilasta vapautuneeksi rikolliseksi, joka ei ollut kotosin Kapanista. Jälkikäteen kerrottiin, että oudot, ei paikalliset nuoret miehet pitivät armenialaisvastaisia palopuheita väkijoukolle.
Alussa oli Vuoristo-Karabahin armenialaisliikehdintää vastustava rauhallinen protesti, jota paikalliset puoluejohtajat yrittivät turhaan hillitä muuttumasta väkivaltaiseksi. Tunnettu azerirunoilija kehotti väkeä malttiin. Eräs puoluejohtaja väitti huhuja kahden azerin surmasta vääriksi, ja hänet ajettiin pois puhujan paikalta. Toinen johtohenkilö yritti rauhoittaa kiihtynyttä väkijoukkoa ”antamaan armenialaisten lähteä vapaasti”, mutta tämä kiihotti väkijoukkoa entisestään.
Nationalistit valmistelivat pogromia aseistautuen ennen mielenosoitusta ja hankkien tiedot siitä, missä osoitteissa armenialaiset asuivat. Jotkut azerit varoittivat armenialaisia jättämään valot päälle yöksi, jotta heitä luultaisiin azereiksi. Huhujen mukaan alkoholia ja anasha-huumetta kuljetettiin kuorma-autoilla jaettavaksi azeriväkijoukolle, mutta media ei jälkikäteen vahvistanut tätä.

Mellakan kukistaminen

Seuraavana päivänä sisäministeriön poliisit koettivat hiljentää mellakkaa. Sitä seuraavana päivänä kaupunkiin tullut Neuvostoliiton armeija kukisti mellakoinnin.