google/wiki40b huggingface dataset:
Maija-Liisa Peuhu

Ura

Maija-Liisa Peuhu pääsi 18-vuotiaana Suomen Teatterikouluun (nykyinen Teatterikorkeakoulu), josta hän valmistui vuonna 1963. Peuhu työskenteli vakituisena näyttelijänä kahdenkymmenen vuoden ajan eri teattereissa: vuosina 1963–1968 Hämeenlinnan kaupunginteatterissa, 1968–1970 Kemin kaupunginteatterissa ja vuosina 1970–1983 Turun kaupunginteatterissa. Vuodesta 1983 hän on näytellyt useissa teattereissa freelancerina.
Peuhu on näytellyt myös elokuvissa ja animaatiosarjoissa, joihin hän on antanut äänensä, muun muassa Richard Scarryn touhukas maailma ja Fievel.
Vuosina 1998–2006 Peuhu näytteli Ulla Taalasmaata Salatut elämät -televisiosarjassa. Roolihahmo nähtiin viimeisen kerran 23. toukokuuta 2007 esitetyssä jaksossa. Syksyllä 2009 Peuhu palasi sarjan kuvauksiin. Maaliskuussa 2010 Peuhu kertoi jättäneensä sarjan kuvaukset. Peuhu palasi sarjaan syksyllä 2013 ja on esiintynyt siitä eteenpäin aktiivisesti. Peuhu sai aivoinfarktin vuoden 2015 lokakuussa, ja hänen jalkansa vammautuivat pysyvästi. Hän oli sairaalassa seitsemän viikkoa.
Salatuista elämistä pitämänsä tauon aikana Peuhu näytteli viidessä eri teatterissa viidessä eri roolissa, muun muassa Mustion Linnan kesäteatterissa 2008.

Perhe

Maija-Liisa Peuhu on naimisissa Keijo K. Kulhan kanssa. Heillä on kaksi lasta, tytär ja poika.
HMS Hydra (1871)

Palvelus

Alus otettiin palvelukseen elokuussa 1872 ja se myytiin romutettavaksi 7. heinäkuuta 1903.
Kolmion merkilliset pisteet

Kolmion merkillisellä pisteellä tarkoitetaan geometriassa yleensä leikkauspistettä, jossa kolmioon liittyvät kolme samalla tavalla muodostettua suoraa tai janaa leikkaavat toisensa. Jo antiikin Kreikassa tiedettiin kolmion kulmanpuolittajien, korkeusjanojen, keskinormaalien ja keskijanojen muodostavan tällaisia pisteitä, koska kolmion muoto ei vaikuttanut janojen leikkautumiseen eli konkurrenssiin. Myöhemmin merkillisiin pisteisiin löytyi uusia ja varsin mutkikkaitakin tapauksia, joissa niissäkään kolmion muoto ei vaikuta pisteen syntymiseen.
Mikä tahansa kolmion lähellä oleva piste ei ole merkillinen piste. Se tulee voida määrittää sellaisen geometrisen toimenpiteen (operaatio) avulla, joka on mahdollista suorittaa kolmen eri kulman tai sivun funktiona muihin kolmion osiin nähden (substituutio). Esimerkiksi kolmion painopiste on tämän perusteella merkillinen piste, koska se syntyy leikkauspisteenä jokaisesta kolmion kärjestä vedetystä, vastaisen sivun keskipisteeseen kulkevasta janasta. Toimenpiteen tulee olla myös symmetrinen, eli painopistettä määrittävän keskijanan tulee olla sama vedettiinpä se kärjestä A janalle BC tai kärjestä A janalle CB (symmetria). Toimenpiteen tulee vielä lopuksi olla homogeeninen, eli yhdenmuotoisten kolmioiden merkilliset pisteet sijaitsevat samassa suhteellisessa paikassa (homogeenisuus).

Kimberlingin luettelo

Kimberlingin piste on yleisnimitys Clark Kimberlingin tutkimista ja luettelemista kolmion merkillisistä pisteistä. Osa pisteistä, neljä yllä lueteltua tapausta, tunnettiin jo antiikin Kreikassa, mutta osa on keksitty myöhemmin ja varsin monet vasta nykypäivinä. Julkaistussa luettelossa on yli 5 000 merkillistä pistettä. Luettelon pisteet on indeksoitu ja niitä voidaan merkitä lyhyesti joko   tai  .
Kolmion merkilliset pisteet sijaitsevat tasolla suhteessa kolmion muotoihin, joten niiden paikka pitää ilmoittaa suhteellisilla koordinaateilla. Sijainti ilmoitetaan yleisesti käyttäen joko kolmion mittoja hyödyntäviä todellisia koordinaatteja, trilineaarisia koordinaatteja tai barysentrisiä koordinaatteja. Karteesisia eli suorakulmaisia koordinaatteja on tasogeometriassa kaksi, mutta trilineaarisia ja barysentrisiä koordinaatteja aina kolme. Merkillisillä pisteillä on keskinäisiä yhteyksiä, mikä tekee niistä matemaattisesti mielenkiintoisia tutkimuskohteita.

Merkillisiä pisteitä

Viimeistään antiikin aikana havaittiin, että muodostaan riippumatta kolmiolla on neljä erityisen säännön mukaan muodostettavaa konkurrenttia janaa tai suoraa: kulmanpuolittaja, keskijana, keskinormaali ja korkeusjana. Näiden viivojen leikkauspisteitä kutsuttiin kolmion merkillisiksi pisteiksi.
Pikku-Näkiäinen

Maantiede

Järven pinta-ala on 4,5 hehtaaria ja sen pituus on 350 metriä ja leveys 150 metriä. Järveen laskee kolme suo-ojaa. Järven luusuana on yksi suo-ojista, joka on yhteydessä viereiseen Iso-Näkkiäiseen ja pieneen Sammakkolammiin. Tästä yhdysojasta virtaavat vedet yhteiseen laskuojaan, joka on yhteensä 1,2 kilometriä pitkä ja joka laskee Hylönjärveen.
Järven rantaviiva on 0,92 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin metsäistä suomaastoa. Rannalla ei ole asutusta, mutta yksi loma-asunto on rakennettu suon laitaan mäen rinteeseen. Järven läheltä kulkee metsäautotie.
Arokierijä

Arokierijä tai -kieriäinen on kuivunut kasvi, joka leviää maanpintaa pitkin pyörien tuulen mukana. Kierijä muodostuu, kun kuoltuaan kasvi irtoaa juurestaan ja lähtee levittämään siemeniään. Suomen kasvilajeista arokierijälajeja ovat esimerkiksi unkarinpernaruoho (Sisymbrium altissimum) ja idänotakilokki (Salsola tragus). Unkarinpernaruoho leviää Helsingissä merenrannoilta luodoille jäätä pitkin pyörien.
Bella Hartley

Kuka on Bella?

Bella tulee H2O:hon vasta 3. tuotantokaudella Emman lähdettyä maailmanympärysmatkalle. Bella on myös merenneito ja hänen voimansa on veden muutaminen gelatiiniksi ja kovettaminen kiteiksi. Bella tuli merenneidoksi jo 9-vuotiaana, kun he asuivat Irlannissa ja Bella löysi sieltä samanlaisen kuutamoaltaan kuin Mako-saarella. Bella sai tietää Cleon ja Rikkin olevan merenneitoja, kun vesilonkero veti Rikkin veteen Rikki`s baarin avajaisiltana ja Bella näki Rikkin pyrstön hänen kastuttuaan. Cleo hyppäsi veteen pelastamaan Rikkiä. Bellan seuratessa Cleoa veteen, näki Bella veden alla Cleonkin olevan merenneito. Bella laulaa Rikki`s -baarissa bändin kanssa.

Luonne

Bella on luonteeltaan hauska ja iloinen. Bella on myös pirteä ja joskus vähän höpsö. Hän on myös kaunis ja temperamenttinen. Useat pojat yrittävät flirttailla hänelle, mutta Bella ei kiinnitä siihen huomiota.

Ulkonäkö

Bellalla on kullanruskeat hiukset ja sinivihreät silmät. Bella on noin 165 senttimetriä pitkä. Koskettuaan veteen Bella muuttuu merenneidoksi. Bella pitää ihmisenä ollessaan mustaa kaulakorua, jossa on sininen "kide". Kide on peräisin luolasta, joka sijaitsee Irlannissa, jossa Bella muuttui merenneidoksi.

Rakkauselämä

Sarjassa Bella ihastuu Williin, jota 3. tuotantokaudella esittää Luke Mitchell. Myöhemmin he alkavat seurustelemaan. Will saa tietää Bellasta, Rikkistä ja Cleosta ja lupaa, ettei kerro heistä kenellekään.
Fenetyylibromidi

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Fenetyylibromidi on huoneenlämpötilassa väritöntä tai vaaleankeltaista nestettä. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin.
Fenetyylibromidia voidaan syntetisoida bromaamalla fenetyylialkoholia tai bromaamalla styreeniä peroksidien toimiessa radikaali-initiaattoreina, jolloin muodostuva bentsyylinen radikaali vastaanottaa vetybromidilta protonin abstraktioreaktiolla ja muodostuu fenetyylibromidia.
Fenetyylibromidia käytetään muun muassa lääkeaineiden synteeseissä. Yhdisteen reagoidessa hydratsiinin kanssa muodostuu feneltsiiniä ja reaktiossa 4-piperidonin kanssa muodostuu fentanyylin synteesin väliavaihetta N-fenyylietyyli-4-piperidonia.
Agni-V

Agni-V on Intian kehittämä strateginen ohjus, jonka kantomatka on yli 5 000, jopa 8000 kilometriä.
Niinpä ohjus kantaa Intiasta syvälle Kiinaan. Tämä kiinteäpolttoaineinen ohjus voi kuljettaa noin 1 000 kilon ydinkärjen.  Ohjus voi kuljettaa monta taistelukärkeä. Ohjuksen tarkkuus pääteohjauksella on 10-80 m CEP. Ohjus laukaistaan kuorma-auton lavetilla olevasta kanisterista.  Kanisteri säilyttää ohjusta vuosia käyttökunnossa.
Ohjus on kehitetty edelleen aiemmasta Agni-III:sta lisäämällä siihen yksi rakettivaihe. Vaikka ohjusta sanotaan monesti mannertenväliseksi, se on todellisuudessa LRICBM jollaiset kantavat vain maanosan alueelle.  Ohjuksen laukaisutestit tehtiin 2012-2018.

Koelaukaisu

Agni-V-ohjuksen on kehittänyt Intian puolustusministeriön alaisen tutkimusorganisaation Anusandhān evaṃ Vikās Sangaṭhanin (engl. Defence Research and Development Organisation eli DRDO). Intia kertoi huhtikuussa 2012 tehneensä onnistuneen pitkänmatkan ohjuskokeen. Agni-V laukaistiin 19. huhtikuuta 2012 kello 08:05 paikallista aikaa (02:35 GMT) Orissan osavaltion edustalla Wheelerin saaren harjoitualueelta Bengalinlahdelta.
Rutšji (Kresttsyn piiri)

Maantiede ja asutus

Rutšjin kunnan pinta-ala on 354,78 neliökilometriä Se rajoittuu pohjoisessa ja idässä Novgorodin alueen Okulovkan piiriin sekä etelässä Kresttsyn piirin Novoje Rahinon ja lännessä Kresttsyn kuntiin. Pinta-alasta 89,5 % on metsää ja 9,5 % maatalousmaata.
Kunnan alueella virtaa Mstan sivujoki Volma. Suojeltuja luonnonmuistomerkkejä ovat Ljakovan, Grjadan ja Podsekan kylien välinen harju, Jaimljajoen rantaniityt ja kaksi balkaninmäntyä.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 19 kylää: Borok, Brus, Budki, Dubki, Dubrovka, Goristnitsa, Grjada, Ljakova, Pehovo, Podlužje, Podseka, Suhlovo, Tšerništšino, Volma, Vorobjevo, Žabnitsy, Zaretšje, Žary ja Zorka. Rutšjin jälkeen suurimmat asutuskeskukset ovat noin sadan asukkaan Ljakova ja Borok. Kolmessa kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Historia

Novgorodin Derevan viidennekseen kuulunut Rutšjin pogosta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1495. Se on saanut nimensä lähistöllä sijaitsevista puroista.
Vuodesta 1926 lähtien kylä kuului Borokin kyläneuvostoon, jonka keskus siirrettiin Rutšjiin vuonna 1987. Nykyinen kunta on perustettu 2000-luvun alun kunnallishallintouudistuksen yhteydessä.

Liikenne, talous ja palvelut

Rutšjin kautta kulkee Kresttsyn ja Okulovkan välinen maantie. Kunnasta on linja-autoyhteydet Kresttsyyn, Okulovkaan, Borovitšiin ja Novgorodiin.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat julkiset palvelut, kauppa ja maatalous. Rutšjissa toimii karjatila ja Borokissa sikala. Työikäisistä vain 30 % käy ansiotöissä.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema ja posti. Eräitä julkisia palveluja on myös muissa kylissä.

Nähtävyydet

Kunnan alueella sijaitsee lukuisia muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Volman kylän lähellä Gorodenski-puron suussa on 700–900-lukujen muinaislinna. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Rutšjin kaksi kirkkoa, joista toinen on rakennettu vuonna 1741 ja toinen 1800-luvun puolivälissä. Historialliset kohteet liittyvät Venäjän kansalaissotaan ja toiseen maailmansotaan sekä lähistöllä sijainneessa Santalovon kylässä kuolleeseen runoilija Velimir Hlebnikoviin. Rutšjissa toimii Hlebnikoville omistettu museo.
Oiva Kyöstiö

Oiva Kyösti (O. K.) Kyöstiö (1913–1987) oli suomalainen kasvatustieteilijä. Hän oli Oulun yliopiston kasvatusopin professori 1964–1976. Hän tutki ammattikasvatuksen historiaa ja ammattiopetusta, koulujärjestelmiä eri maissa, esikouluikäisten kasvatusta, kasvatustieteensuomalaista tutkimusta ja kasvatuksen tulevaisuutta.
Kyöstiö väitteli vuonna 1955 ammattikasvatuksen historiaan liittyvästä aiheesta ”Suomen ammattikasvatuksen kehityskäsityön ja teollisuuden aloilla”.
Ajan sävel (nuortenlehti)

Sisältö

Kevyen musiikin ja elokuvatähtien ohella keskeinen osa Ajan säveltä oli nuorille suunnattu romanttisviihteellinen lukemisto sarjakuvina ja lukukertomuksina. Tarinat olivat usein jatkokertomuksia. Lehden keskiaukeamalla oli väriliite, joka ei kuitenkaan vastannut kooltaan myöhempien aikojen julisteita, joita julkaisi ennen kaikkea Suosikki-lehti. Keskiaukeamaa ja kansia lukuun ottamatta Ajan sävelen kuvat olivat mustavalkoisia. Lehden toiseksi viimeisellä sivulla julkaistiin laulujen sanoituksia.
Etelä-Andros

Etelä-Andros on Bahaman hallintoalue Androksella. Se kattaa saaren eteläosan, joka on rikkonainen ja useiden vesistöjen halkoma. Koko alueen asutus on keskittynyt itärannalle, muun osan ollessa mangrovekasvillisuuden vallassa. Etelä-Andoksen asukasluku on 1 465.
Vehkoslampi

Maantietoa

Lammen pituus on 500 metriä, leveys 350 metriä ja sen pinta-ala on 12 hehtaaria. Se sijaitsee vajaa kolme kilometriä luoteeseen Aurejärven kirkosta Vilpusenkankaalla. Siihen laskee kahdeksan metsäojaa, jotka tuovat vettä kangasmaastossa olevilta pieniltä soilta. Lammen oma laskuoja laskee 400 metrin jälkeen Tuomiojärveen, joka laskee vuorostaan Aurejärveen. Pienestä valuma-alueesta johtuu, että vesi viipyy lammessa melko pitkään eli 165 vuorokautta (lähes puoli vuotta). Lammen erikoisuus on 140 metriä pitkä niemi, joka jakaa lammesta erilleen kapeasuisen lahden. Rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä. Sen rannat ovat kangasmetsää lukuun ottamatta länsipäässä olevia soistuneita metsiä. Lammen ympäristössä sijaitsee kaksi maatilaa ja rannalle on rakennettu vain kaksi vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 3350.

Vedenlaatu

Lammesta ei ole saatavilla tutkittua tietoa. Tuomiojärven veden tutkimuksien raportissa kuitenkin mainitaan, että Vehkoslammessa oli parempi vesi kuin Tuomiojärvessä.
Mihail Zoštšenko

Mihail Mihailovitš Zoštšenko (ven. Михаи́л Миха́йлович Зо́щенко, 10. elokuuta 1895 Pultava – 22. heinäkuuta 1958 Leningrad) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Elämä ja tuotanto

Mihail Zoštšenko syntyi taiteilijaperheeseen. Hän opiskeli Pietarin yliopistossa ja osallistui vapaaehtoisena ensimmäiseen maailmansotaan. Venäjän vallankumouksen jälkeen Zoštšenko palveli puna-armeijassa ja kokeili mitä erilaisimpia ammatteja. Vuonna 1921 hän liittyi Serapion-veljien kirjailijaryhmään.
Zoštšenkon ensimmäinen kertomuskokoelma Rasskazy Nazara Iljitša, gospodina Sinebrjuhova (”Herra Nazar Sinebrjuhovin kertomuksia”) ilmestyi vuonna 1922. Hänen satiiriset kertomuksensa saivat pian valtavan suosion. Niiden kertojasankari on puoliksi sivistynyt pieni ihminen, joka yrittäessään sopeutua uusiin olosuhteisiin törmää erilaisiin absurdeihin epäkohtiin. Kirjailijan alatyylistä puhetapaa ja uutta neuvostosanastoa humoristisesti sekoittava kerrontatekniikka kuuluu Nikolai Gogolista juontuvaan skaz-perinteeseen. Sitä jatkaa myös Zoštšenkon vuonna 1929 julkaisema lukijakirjeiden kokoelma Pisma k pisatelju (”Kirjeitä kirjailijalle”).
Zoštšenkon satiiri vaimeni 1930-luvulla hänen pyrkiessään sopeutumaan sosialistisen realismin vaatimuksiin. Raskasmielisyydestä kärsineen kirjailijan tuon ajan pääteoksia ovat psykologinen kertomus Vozvraštšonnaja molodost (”Takaisin saatu nuoruus”, 1933) ja murska-arvostelun saanut kertomuskokoelma Golubaja kniga (”Sininen kirja”, 1935). Toisen maailmansodan aikana Zoštšenko kirjoitti Alma-Ataan evakuoituna itsetutkiskeluun perustuvaa teosta Pered voshodom solntsa (”Ennen auringonnousua”), jonka vuonna 1943 ilmestynyt ensimmäinen osa leimattiin neuvostovastaiseksi.
Vuonna 1946 Zoštšenkosta tehtiin Anna Ahmatovan ohella kylmän sodan aiheuttaman kulttuurielämän kurinpalautuksen syntipukki. NKP:n keskuskomitean päätöksellä pannaan julistettu kirjailija erotettiin Neuvostoliiton kirjailijaliitosta ja vailla työmahdollisuuksia hänen henkinen sairautensa paheni entisestään. Tänä aikana Zoštšenko laati muun muassa Maiju Lassilan Tulitikkuja lainaamassa -romaanin venäjännöksen. Hänet otettiin takaisin kirjailijaliittoon vuonna 1953 ja ensimmäinen uusi teosvalikoima ilmestyi vuonna 1956.
Aleksei Mitro

Aleksei Mitro (joskus muodossa Aleksi Mitro), vuoteen 1918 Mitrofanoff  (1. kesäkuuta 1871 Laihia – 6. helmikuuta 1952 Jyväskylä) oli suomalainen kauppaneuvos, liikemies ja tehtailija.

Perhe

Aleksei Mitron sukujuuret ovat Vienan Karjalassa, Uhtuan pitäjän Enonsuussa. Mitron isoisän isä oli rikkaudestaan kuuluisa Enonsuun Dmitrei, jonka mainitsi mm. Elias Lönnrot. Mitron isä oli entinen laukkukauppias Ivan Mitrofanoff, jolla oli kauppaliikkeitä ympäri Pohjoismaita, ja äiti laihialainen Maria o.s. Hukka. Mitron sisaruksia olivat tohtori-insinööri Benjam Mitro ja sairaanhoitaja Maria von Pfaler.

Ura

Mitro opiskeli Laihian Isonkylän kansakoulussa,  Vaasan ruotsalaisessa koulussa ja Pietarin yksityisessä 
kauppakoulussa. Hän aloitti uransa hoitamalla isänsä sekatavarakauppoja. Aleksei Mitro harjoitti myös laajaa 
turkiskauppaa. Hänen kauppapalvelijansa olivat pääosin vienankarjalaisia. Vuonna 1903 Mitro muutti Jyväskylään, 
missä perusti ison kankaiden tukku- ja vähittäisliikkeen. Myöhemmin hän perusti Jyväskylään pukutehtaan ja ompelimon. Mitro omisti kumppaneineen Tikkakosken Rauta- ja Puuteollisuus Oy:n, josta tuli sittemmin Oy Tikkakoski Ab. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1942.

Yhteiskunnallinen ja poliittinen toiminta

Aleksei Mitro oli Laihian nuorisoseuran ja Vienan Karjalaisten liiton yksi perustajajäsenistä. Vuoteen 1936 saakka 
hän oli liiton seuraajan, Karjalan Sivistysseuran, puheenjohtaja, ja vuodesta 1936 sen kunniajäsen.
Ihme ja kumma

Julkaisuja

Kappale julkaistiin ensimmäisen kerran Pupu Tupunan lauluja -albumilla Katri Helenan esittämänä ja Seppo Hovin sovittamana vuonna 1983. Albumilla on lisäksi muita Pokelan ja Koskimiehen lastenlauluja. Seppo Hovi sovitti kaikki albumin kappaleet.
Finntrio julkaisi laulun vuonna 1986 albumillaan Lounatuulen laulu: Finntrio tänään lapsille. Albumilla ei ole samanlaista teemaa kuin Pupu Tupunan lauluja -albumilla, vaan sen kappaleet ovat monipuolisempia. Albumin kappaleet on sovittanut Kari Hillo. ”Ihme ja kumma” julkaistiin Finntrion lisäksi Tenavatahdit 1 -albumilla, jonka laulut ovat eri artistien esittämiä.
Eeva-Leena Sariola nauhoitti laulun yhdessä Tapiola-kuoron kanssa vuonna 1986. Heidän esittäminään se on julkaistu useammalla albumilla. Näitä ovat Ihme ja kumma, Ihme ja kumma – 30 lasten suosikkia, Lapset siinä hyörii, Maailma on lapsen ja Suuret suomalaiset / lastenlaulut. Laulun sovitti Olli Heikkilä.
Vuonna 1987 Kirsti ja Pepe Willberg äänittivät laulun. Heidän esittäminään se julkaistiin usealla albumilla: Kissamaisen kivoja lauluja, Laserhitit lapsille, Lasten tv-suosikit, Peukaloinen ja muut suositut ja Pikku poni.
Henry Haapalaisen ja Tiina Hannelen esittämänä ”Ihme ja kumma” nauhoitettiin vuonna 1988. Se julkaistiin Halinallen tuutulaulut, jonka laulut koostuvat eri artistien esittämistä lastenlauluista.
Liisa Hyttinen, Reetta Marjamäki, Sini Paananen, Antti Rasi ja Sanni Rasi lauloivat laulun nauhalle vuonna 1988. Heidän esittäminään se julkaistiin lastenlaulualbumeilla 40 kaikkien aikojen lastenlaulua, Aja hiljaa isi – lastenlaulujen aarteita osa 3 ja Lasten suosikit.
1980-luvun lopulla laulun levyttivät vielä muun muassa Marina ja Marino, Eero ja Jussi Raittinen, Jari Helmisaari ja Kari & Kakrut. Laulu esiintyi muun muassa albumeilla Ihme ja kumma – lasten lauluja, Villahousurock ja Elämän laulut.
Laulun on levyttänyt myös Anna Hanski, jonka esittämänä ”Ihme ja kumma” julkaistiin Elämä Lapselle -albumilla vuonna 1993.
Viimeisimpänä laulun on esittänyt Vuokko Hovatta, Maija Vilkkumaa, Maarit Hurmerinta, Johanna Iivanainen vuonna 2012 julkaistulla levyllä Lasten aarteita.
Chiloén kirkot

Chiloén kirkot on UNESCOn maailmanperintökohde Chiloén saarella Chilessä. Kirkot on rakennettu kokonaan puusta.
Kirkot rakennettiin 1700- ja 1800-luvuilla, jolloin Chiloé oli vielä Espanjan omistuksessa, vaikka Chile oli jo itsenäistynyt. Kirkot todistavat eurooppalaisten jesuiittojen ja alkuperäisasukkaiden kulttuurien yhteensulaumaa.
Matti Schreck

Matti Schreck (Georg Mathias Schreck; 19. joulukuuta 1897 Tampere – 19. lokakuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen varatuomari, pankkimies ja Suomi-Filmin toimitusjohtaja. Hän oli tuottajana kaikkiaan 50 elokuvassa vuosina 1935–1945, mukaan luettuna klassikot Juurakon Hulda, Niskavuoren naiset ja Linnaisten vihreä kamari.

Varhaiset vaiheet

Schreck kävi Tampereen suomalaisen yhteiskoulun ja pääsi ylioppilaaksi keväällä 1916. Seuraavana vuonna hän liittyi suojeluskunnan Tampereen Teknillisen opiston komppaniaan. Tammikuussa 1918 punakaarti pidätti hänet. Schreck oli pidätettynä kuukauden, kunnes vallankumousoikeus vapautti hänet 28. helmikuuta 1918. Pidätys saattoi pelastaa hänen henkensä, sillä samaan aikaan tapahtuneessa Suinulan verilöylyssä teloitettiin 15 Tampereen Teknillisen opiston komppanian jäsentä. Vapauduttuaan hän piti antamastaan lupauksesta kiinni, eikä ottanut enää osaa suojeluskuntatoimintaan.

Toiminta elokuvateollisuudessa

Schreck osallistui ensimmäisen kerran Suomi-Filmin toimintaan 25. huhtikuuta 1934 sen varsinaisessa yhtiökokouksessa Kansallis-Osake-Pankin nimeämänä edunvalvojana. 6. kesäkuuta samana vuonna hänet valittiin Suomi-Filmin hallituksen puheenjohtajaksi T. W. Zimmermannin tilalle. Suomi-Filmin toimitusjohtajaksi Schreck nimitettiin joulukuun 1936 alusta lukien. Hänen palkkansa oli 8 000 markkaa kuukaudessa sekä kahden prosentin tantiemi yhtiön nettovoitosta. Schreck oli tuolloin yksi yhtiön pääomistajista Nils Dahlströmin ja Risto Orkon ohella. Jokaisen omistusosuus osakkeista oli 24,53 %. Käytännössä kolmikko päätti Suomi-Filmin asioista koko 1930-luvun jälkipuoliskon ajan. Hän oli osakkaana myös yli 800-paikkaisessa Kino-Savoyssa.
Schreck osallistui myös elokuva-alan järjestötoimintaan. Vuonna 1937 hänet valittiin Suomen Biografiliiton (Suomen Filmikamari) puheenjohtajaksi. Hän siirsi elokuvateatteri Tuulensuun Suomi-Filmille vuonna 1939 yhtiön yhdenneksitoista teatteriksi. Schreck oli aktiivisesti mukana Kolmannen valtakunnan valvoman Kansainvälisen Filmikamarin toiminnassa toisen maailmansodan aikana. Hän osallistui IFK:n kokouksiin Keski- ja Etelä-Eurooppaan.
Toukokuussa 1945 Schreck siirtyi syrjään koko elokuva-alalta. Hän myi kaikki Suomi-Filmin osakkeensa ja keskittyi pankkimiehen tehtäviin. Hän kuoli lokakuussa 1946 pitkälliseen sairauteen.

Perhe

Hänen vanhempansa olivat arkkitehti Georg Schreck ja Anna Forsman.
Hänen vaimonsa oli Aino Tellervo Huttunen, Matti Schreckillä oli kolme tytärtä Tuulikki, Ilona ja Marjatta sekä poika Jyri. Tuulikki Schreck oli lapsinäyttelijänä kolmessa isänsä tuottamassa elokuvassa. Hänen puolisonsa Aino Schreck oli aikansa kuuluisa laulajatar ja poikansa Jyri Schreck runoilija ja dramaturgi. Kirjallinen toiminta jatkuu Tuulikki Schreckin tyttärissä Päivi Tapola ja Katri Tapola ja elokuva-ala tämän pojanpojassa Aarne Tapolassa.
Kristuksen veljeskunta

Kristuksen veljeskunta oli portugalilainen sotilaallinen ritarikunta, joka jatkoi temppeliherrain ritarikunnan perinteitä. Vasco da Gama oli ritarikunnan jäsen. Hänen lippulaivaansa Sāo Gabrielin purjeita esittävissä kuvissa näkyy järjestön tunnus, punareunainen risti valkoisella pohjalla. Järjestö perustettiin vuonna 1318, kun Portugalin kuningas Dinis I otti ritarit suojelukseensa heidän paettuaan vainojen vuoksi muualta Euroopasta. Temppeliherrojen rahoilla Portugali saattoi rakentaa laivastoaan ja hankkia siirtomaita.
Litiumheksafluorofosfaatti

Käyttö

Litiumheksafluorofosfaatti on yleisin litiumakuissa käytettävä elektrolyytti. Sitä käytetään liuotettuna etyleenikarbonaatin ja dimetyylikarbonaatin seokseen. Yhdisteen etuina ovat hyvä sähkönjohtavuus ja laaja elektrokemiallinen ikkuna. Huonoja puolia on yhdisteen hajoaminen lämpötilan kasvaessa.
Litiumheksafluorifosfaattia voidaan käyttää myös katalyyttinä liitettäessä tertiäärisiin alkoholeihin tetrahydropyraani suojaavaksi ryhmäksi.
Rainio (Heinola)

Rainio on Heinolan kaupunginosa, joka on lähes kokonaan omakotitaloaluetta. Nimensä se on saanut 1600-luvulla rakennetun Rainion sukutilan mukaan. Kaavoitus asuinalueeksi alkoi vuonna 1980. Rainiossa sijaitsee myös Reuman sairaala, joka toimii nykyisin hyvinvointi- ja osaamiskeskus Valolinnana. Sen yhteydessä on myös hotelli Valo. Asukasluvultaan Rainio on yksi Heinolan pienimmistä kaupunginosista. Se sijaitsee suuren kallion päällä. Keskustaan matkaa Rainiosta on noin kolme kilometriä.
Rainion teiden nimet on nimetty eri puiden osien ja puulajien mukaan, esimerkiksi Käpytie, Runkotie, ja Naavatie, poikkeuksena Harjulaaksontie. Rainio jakaantuu viiteen alueeseen asemakaavan mukaan, nämä ovat 1. alue, 2. alue, 3. alue, 4. alue ja uusi alue.
Rainiossa oli kioski 1990-luvun loppupuolelle asti. Alkuperäinen kioski tuhopoltettiin, mutta tilalle rakennettiin uusi. Entiselle kioskin paikalle suunniteltiin Siwan rakentamista, mutta hanke ei koskaan toteutunut. Rainion lähellä oli myös Robinhood-halpamyymälä, joka sittemmin siirrettiin Heinolan ABC-liikennemyymälän läheisyyteen.
Alec B. Francis

Alec B. Francis (2. joulukuuta 1867 – 6. heinäkuuta 1934) oli pääosin mykkäelokuvien kaudella vaikuttanut englantilainen näyttelijä. Hän esiintyi 241:ssa elokuvassa vuosien 1911-1934 välillä. Hän syntyi Lontoossa ja kuoli Hollywoodissa.