google/wiki40b huggingface dataset:
Heijastuspiste

Heijastuspiste on piste, josta antimateriahiukkaset "heijastuvat" takaisinpäin kuljettuaan ensin poispäin Maan ilmakehästä.
Edmund Rubbra

Charles Edmund Duncan Rubbra (23. toukokuuta 1901 Northampton — 14. huhtikuuta 1986 Gerrards Cross, Buckinghamshire) oli brittiläinen säveltäjä, pianisti ja opettaja. Hänet tunnetaan erityisesti sinfonikkona.
Edmund Rubbra oli syntyisin vaatimattomista oloista, ja hänen musikaalisuutensa ilmeni varhain. Hän sai piano-opetusta 8-vuotiaasta alkaen. Perheen heikon rahatilanteen takia hän joutui jättämään koulunkäynnin kesken 14-vuotiaana ja työskenteli toimisto- ja rautatieapulaisena. Hän opiskeli musiikkia yksityisesti Cyril Scottin johdolla, ja vuonna 1921 hän pääsi apurahan turvin opiskelemaan Lontoon Royal College of Musiciin; hänen opettajiinsa kuului muiden muassa Gustav Holst.
Päätettyään opintonsa vuonna 1925 Rubbra työskenteli opettajana, pianistina ja musiikkitoimittajana. Hän palveli armeijassa toisen maailmansodan ajan ja perusti Joshua Glazerin ja William Pleethin kanssa pianotrion, joka esiintyi vuoteen 1956 saakka. Trio vieraili myös Suomessa.
Rubbra opetti musiikkia Oxfordin yliopistossa (1947–1968) ja Guildhallin musiikki- ja teatterikoulussa (1961–1974). Rubbra kääntyi katoliseen uskoon vuonna 1947. Hän sai Brittiläisen imperiumin komentajan arvon (CBE) vuonna 1960.
Vaikka Rubbra loi sävellystuotantonsa 1900-luvulla, hän oli sitoutunut tonaalisuuteen ja perinteiseen kontrapunktiin, ja hän laati myös kontrapunktitekniikan oppikirjan. Hänen omaleimainen sävellystyylinsä tuo mieleen Johannes Brahmsin, ja hän kehittelee pienistä alkuaihelmista laajoja sävellysmuotoja. Suurimmasta suosiosta hän nautti 1930-luvulla. 
Rubbran sävellystuotanto on laajahko: 164 opusnumeroin varustettua teosta. Niiden joukossa on 11 sinfoniaa, 4 jousikvartettoa ja useita konserttoja sekä hengellisiä kuoroteoksia. Ennen kuolemaansa hän oli aloittanut 12. sinfoniansa.
Rubbra oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli ranskalainen violisti Antoinette Chaplin, ja heille syntyi kaksi poikaa. Toinen puoliso oli Colette Yardley, ja heille syntyi yksi poika.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – miesten 400 m

Aikataulu

1. kierros kilpaillaan 2. elokuuta. Välierät juostaan 3. elokuuta ja loppukilpailu 6. elokuuta. Palkintojenjakotilaisuus on 7. elokuuta.
Izmajil

Historiaa

Kaupungin perustivat Genovalaiset kauppiaat 1100-luvulla ja se sai nimensä myöhemmiltä omistajiltaan osmaneilta. Kaupunki toimi usein tapahtumapaikkana Venäjän ja Turkin välisissä sodissa. Venäjä valtasi kaupungin 1809 ja se liitettiin Venäjään laillisesti Bukarestin rauhassa 1812. Myöhemmin 1800-luvulla se liitettiin Moldovan ruhtinaskuntaan Venäjän hävittyä Krimin sodan, mutta Venäjä valtasi sen takaisin 1878. Venäjän vallankumouksen aikana Romania miehitti alueen ja liitti sen maahansa 1918. Toisen maailmansodan jälkeen se liitettiin tällä kertaa Neuvostoliittoon osaksi Ukrainan sosialistista neuvostotasavaltaa. Vuodesta 1991 Izmajil on ollut osa Ukrainaa.
Manuel Francisco Vélez

Manuel Francisco Vélez (17. syyskuuta 1839 Zacapa, Guatemala – 26. maaliskuuta 1901) oli Hondurasissa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin diakoniksi 19. maaliskuuta ja papiksi 28. maaliskuuta 1864. Hän sai 23. toukokuuta 1887 nimityksen Comayaguan hiippakunnan johtoon, ja piispaksi vihkiminen seurasi 26. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Lucido Maria Parocchi, jota avustivat Antonio Maria Grasselli ja Francesco di Paola Cassetta.
Vélez kuoli 61-vuotiaana virassa.
Short Dog’s in the House

Arvostelu

Albumi on saanut kriitikoilta positiivista palautetta.
Maxim-konekivääri

Maxim-konekivääri on Hiram Maximin kehittämä vyösyöttöinen ja vesijäähdytteinen konekivääri, jota pidetään ensimmäisenä nykyaikaisena konekiväärimallina. Se vaikutti ratkaisevasti maasodankäyntiin. 
Muutettuaan Englantiin, jossa markkinat olivat paljon paremmat kuin kotimaassaan Yhdysvalloissa, Maxim aloitti aseen tuotannon pienissä sarjoissa. 
Vuonna 1889 brittiarmeijan käyttöön hyväksytty Maxim m1884 oli ensimmäinen taistelussa käytetty konekivääri. 
Maxim myi vuonna 1897 asetehtaansa brittiläiselle Vickersille, josta tuli merkittävä konekiväärivalmistaja. Maxim-tyyppisiä konekiväärejä alettiin valmistaa ennen ensimmäistä maailmansotaa myös Saksassa ja Venäjällä.
Konekivääri muutti sodan luonteen yhdessä rautateiden ja tykistön kehittymisen myötä: puolustajan oli helppo ohjata hyökkääjän läpimurtokohtaan suuret määrät reservejä nopeasti, kun taas tykistöllä voitiin tuhota suuret määrät hyökkääjiä. Lisäksi konekiväärituli aiheutti hyökkääjälle suuria tappioita. Rintama ei liikkunut paljoa, mutta molempien osapuolten tappiot olivat suuret. Sota muuttui kilpailuksi viholliselle aiheutetuista omia suuremmista tappioista.
Vasta lentoaseen ja panssariaseen kehitys Espanjan sisällissodan aikana ja sen jälkeen muutti sodankäynnin luonteen jälleen liikkuvammaksi. Konekiväärin keksimisestä aiheutui muun muassa se, että ratsuväestä aselajina jouduttiin luopumaan.
Maxim-konekiväärejä ostettiin Suomeen 1920-luvulla Puolasta ja Italiasta. Lisäksi niitä saatiin talvisodassa sotasaaliiksi puna-armeijalta noin tuhat kappaletta, ja niillä oli suomalaisille suuri merkitys vihollisen hyökkäysten torjunnassa.

Laukaisumekanismi

Ensimmäiset mallit pesitettiin .45-70-mustaruutipatruunoille ja ne käyttivät kankaista patruunavyötä. Ammuttaessa piippu ja siihen kytketty lukko perääntyvät lyhyen matkaa yhdessä, kunnes polvinivel taittuu keskeltä ja lukko ja piippu irtoavat toisistaan. Lukko jatkaa matkaa taakse vetäen samalla hylsyn patruunapesästä, uuden patruunan vyöstä ja jännittäen aseen ulkokylkeen sijoitetun palautinjousen. Jousi palauttaa lukon eteen. Palatessaan lukko työntää uuden patruunan patruunapesään ja polvinivel suoristuu. Sama toistuu kunnes liipaisimesta hellitetään tai ammukset loppuvat
Algebran peruslause

Matematiikassa algebran peruslause sanoo, että jokaisella yhden muuttujan polynomilla , jonka aste  ≥  ja jonka kertoimet ovat reaali- tai kompleksilukuja, on ainakin yksi nollakohta kompleksilukujen joukossa. Toisin sanoen kompleksilukujen kunta on algebrallisesti suljettu kunta, ja siten yhtälöllä  on asteluvun mukainen määrä juuria. Juurista voi tosin olla joitakin keskenään samoja, joten juurten kertaluku täytyy ottaa huomioon juurten lukumäärää laskettaessa.
Algebran peruslausetta pohti ensimmäisenä Albert Girard vuonna 1629, mutta vasta Gauss antoi sille vuoden 1800 vaiheilla (useammankin) pätevän todistuksen. Yksinkertaisin todistus perustuu funktioteorian Liouvillen lauseeseen.
Lauseen nimi on monien matemaatikoiden mielestä harhaanjohtava, sillä nykyään algebra tutkii paljon muutakin kuin pelkkiä polynomeja.
Pentti Hissa

Pentti Ilmari Hissa (13. maaliskuuta 1914 Ylistaro – 28. maaliskuuta 2009) oli rovasti, tietokirjailija ja kirkon diakoniatyön kehittäjä.

Henkilöhistoria

Pentti Hissan vanhemmat olivat maanviljelijä Toivo Ilmari Hissa ja Lempi Maria Härsilä ja puoliso vuodesta 1941 Mirjam Hillevi Kivekäs. Hissa tuli ylioppilaaksi 1933 ja suoritti teologian erotutkinnon 1941. Hän toimi sotilaspastorina 1941–1945 ja Kuusankoskella nuorisopastorina 1946–1955 ja virallisena apulaisena 1946–1955. Suomen kirkon seurakuntatyön keskusliiton sosiaalisihteeri Hissa oli 1955–1966, yhteisvastuukeräyksen johtaja 1956–1966 ja kirkon diakoniatyön johtava sihteeri 1966–1977. Hissa oli myös Diakonia-lehden toimitussihteeri, käynnisti valtakunnalliset diakoniapäivät ja julkaisi diakonia-alan oppikirjan. Hän oli filatelian aktiivinen harrastaja. Rovastin arvonimen Hissa sai 1965 ja sosiaalineuvoksen 1974. Sotilasarvoltaan hän oli reservin majuri (1968).
Lassi Sidoro

Lassi Sidoro (o.s. Lindqvist, s. 1976 Kotka) on suomalainen sideshowtaiteilija ja kehonmuokkaus-artisti. 
Sidoro on myös entinen pornonäyttelijä ja pornon käsikirjoittaja. Sidoro lopetti aikuisviihdeuransa 2005.

Elämä ja Ura

Sidoro opiskeli Tampereen yliopistossa teatterin ja draaman tutkimusta. Jo varhaisessa vaiheessa hän kiinnostui tatuoinneista ja lävistyksistä sekä niihin liittyvästä kulttuurista.
Opiskeluaikanaan hän teki paljon perinteisiä teatteri- ja televisioproduktioita sekä siirtyi lävistäjän oppiin. 
Tampereella opiskellessaan Sidoro tutustui vasta perustetun Circus Mundus Absurduksen jäseniin, jotka etsivät ryhmäänsä lävistyksistä tietävää ihmistä. Lassi oli Circus Mundus Absurduksessa taiteilijanimellä Louis Cypher vuosina 1999–2007.
Pornouransa aikana Lassi esiintyi ja käsikirjoitti kaapelikanava MoonTV:n Rakelin ja Lassin panokoulua, joka oli osa Pornostara-ohjelmaa.
Circus Mundus Absurduksen lopetettua Sidoro esiintyi ryhmien The Snakeoil Incorporated, Skindrone ja The Saviours kanssa. 
Nykyään hän esiintyy soolona sekä vaimonsa Senja Sidoron kanssa. Pari meni naimisiin Turmion Kätilöiden takahuoneessa Ravintola Domissa 11.11.2011.
Lassi Sidoro on mukana Century Filmsin tuottamassa realityohjelmassa Tatuointistudio HelsINK, jonka ensimmäinen jakso näytettiin TV5:lla 8.huhtikuuta 2013.
Punakekomuurahainen

Kuvaus

Kekomuurahaiset ovat noin senttimetrin pituisia ja niillä on muiden muurahaisten ja hyönteisten tapaan kuusi jalkaa ja tuntosarvet.

Ravinto

Kekomuurahaiset käyttävät ravintonaan kirvojen erittämää mesikastetta. Kekomuurahaiset saalistavat myös selkärangattomia, tosin työläiset eivät itse käytä hyönteisravintoa, vaan se on tarkoitettu toukka-asteen muurahaisille.

Lähilajeja

Kekomuurahaisista (Formica rufa -ryhmä tai Formica rufa coll.) esiintyy Suomessa neljä lajia: pohjankekomuurahainen (F. lugubris), tupsukekomuurahainen (F. aquilonia), kaljukekomuurahainen (F. polyctena) ja punakekomuurahainen (F. rufa). Ne elävät metsissä ja rakentavat selväpiirteisen keon neulasista ja ohuista oksista. Yhdyskuntien rakenne vaihtelee yhden keon yksikuningattarisesta mallista (F. rufa) kymmenien kekojen satojen kuningattarien malliin (F.aquilonia ja F. polyctena). Samaan alasukuun Formica (s.str.) kuuluvat kantomuurahainen F. truncorum, jonka kannossa tai maapuussa sijaitsevan pesän suuaukolla on pieni keon tapainen rakennelma, ja niittymuurahainen F. pratensis, jonka kekoa muistuttava pesä on tehty heinänkorsista. Alasukuun Coptoformica kuuluu mm. soilla pesivä loviniskamuurahainen F. excecta, alasukuun Raptiformica mm. verimuurahainen F. sanguinea, joka on sosiaaliparasiitti ja täydentää työläisjoukkojaan alasukuun Serviformica kuuluvilla orjilla, esim. mustamuurahaisilla F. fusca. Mustapäämuurahainen F. uralensis pesii soilla ja niiden reunoilla pesissä, jotka eivät ulotu maanpinnan alle. Sukuun Formica (s.l.) kuuluu siis Suomessa alasuvut Formica (s.str.), Coptoformica, Raptiformica ja Serviformica sekä laji F. uralensis, jonka taksonominen asema on epäselvä. Lajeja on 20.
Mark Zoller

Ura

Zoller pelasi Pennsylvanian yliopistossa koripalloa, jossa hänen joukkuetoverinaan toimi muun muassa Ibrahim Jaaber. Viimeisenä yliopistovuotenaan hän oli konferenssinsa paras pistemies tehtyään 18,2 pistettä ottelua kohden. Hän pääsi myös harjoittelemaan Philadelphia 76ersin harjoitusrinkiin, mutta ei koskaan päässyt NBA:han. Ensimmäisen ammattilaiskautensa Zoller pelasi LEB Plata-sarjassa pelanneen CB Plasencian paidassa. Yhden kauden jälkeen Espanjassa hän siirtyi Suomeen Korihaiden miehistöön.
Anneli Kanto

Anneli Helena Kanto (s. 20. syyskuuta 1950 Pirkkala) on suomalainen kirjailija, näytelmäkirjailija, toimittaja ja käsikirjoittaja.
Kanto valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1976 pääaineenaan lehdistö- ja tiedotusoppi. Vuosina 1996–1997 hän opiskeli käsikirjoittamista Teatterikorkeakoulun koulutusohjelmassa. Kanto on työskenteli toimittajana vuosina 1978–1997. Hän oli vapaa toimittaja vuodesta 1992. Vuosina 1987–1997 hän oli Uusi Nainen -lehden päätoimittaja. Suomen freelancer-journalistit valitsi Kannon vuoden 2006 freelance-journalistiksi vuonna 2007. Vuonna 2017 Kanto suoritti TAMK:ssa tutkinnon Master of Culture and Art. Hän ollut vapaa kirjailija ja käsikirjoittaja vuodesta 1997 lähtien.
Kanto on käsikirjoittanut televisio-ohjelmia ja saanut Ylen Koura-palkinnon ohjelmista Presidentit ja Valtiopeli 1863. Hän on käsikirjoittanut myös Ylen televisiosarjaa Uusi päivä.
Kannon esikoisromaani, 1600-luvulle sijoittuva Piru, kreivi, noita ja näyttelijä, ilmestyi vuonna 2007 ja oli Runeberg-palkintoehdokkaana. Kannon toinen romaani, Veriruusut (2008) kuvaa Suomen sisällissodan aikana punakaartissa taistelleita naisia, housukaartilaisia. Se ei ole viihderomaani vaikka onkin vauhdikas ja värikäs. Kanto sai teoksesta Gummeruksen myöntämän Kaarlen palkinnon. Porilainen harrastajateatteri Cont´akti teki romaanista teatteriesityksen keväällä 2009. Sen dramatisoi ja ohjasi Pekka Saaristo. Seuraava historiallinen romaani oli 2015 ilmestynyt Pyöveli, joka sijoittuu myös 1600-luvulle ja Pohjanmaalle. Se kertoo erään pyövelin elämäntarinan. Vuonna 2017 ilmestynyt Lahtarit käsitteli myös sisällissotaa, nyt niiden nuorten maalaispoikien näkökulmasta, jotka kävivät sotaa Vaasasta Viipuriin ja joiden joukossa taisteli myös kirjailijan isoisä.
Kanto on kirjoittanut useita palkittuja lasten- ja nuortenkirjoja, joista erityisen luettu ja suosittu on ollut Noora Katon kuvittama kuvakirjasarja Viisi villiä Virtasta (ks. Palkinnot).
Vuonna 2013 ilmestyi Kannon omakohtainen Alzheimerin tautia käsittelevä kertomuskokoelma Pala palalta pois. Siinä Kanto kertoo elämästä Alzheimeria sairastavan äidin tyttärenä antaen äänen myös muille sairaudesta kärsiville.
Kannon romaaneja on dramatisoitu paljon, ja dramatisointeja ovat esittäneet mm. Tampereen Työväen Teatteri ja KOM-teatteri.
Palazzo Senatorio

Palazzo Senatorio ('senaattoripalatsi') on Rooman kaupungintalo. Se sijaitsee Campidogliolla Forum Romanumin vastaisella rinteellä. Palatsi rakennettiin 1300-luvulla Rooman entisen valtionarkiston, Tabulariumin, perustuksille. Michelangelo suunnitteli palatsin edustan aukion Piazza del Campidoglion uudelleen 1500-luvulla ja rakensi palatsin eteen kaksoisportaikon, jonka suihkulähdettä koristavat Minervan, Tiberin ja Niilin jokijumalien patsaat. Julkisivu on Giacomo della Portan ja Girolamo Rainaldin käsialaa. Kellotorni rakennettiin 1578–1582 Martino Longhi vanhemman suunnitelman mukaan.
Madonreikä

Teoreettiset perusteet

Madonreiät ovat mahdollisia yleisen suhteellisuusteorian mukaan. Jokainen yleisen suhteellisuusteorian ratkaisu, jossa madonreiät ovat mahdollisia, vaatii myös eksoottisen aineen olemassaoloa. Tällä teoreettisella aineella olisi negatiivinen energiatiheys. Toisaalta ei ole voitu matemaattisesti osoittaa, että tämä olisi ehdoton vaatimus madonreikien olemassaololle. Eksoottisen aineen olemattomuutta ei myöskään ole voitu todistaa. Koska kvanttigravitaation teoria ei ole vielä valmis, asiaan ei voi toistaiseksi ottaa tieteellisesti kantaa.

Schwarzschildin madonreikä

Lorentzin madonreikä, joka tunnetaan myös Schwarzschildin madonreikänä ja Einsteinin-Rosenin siltana, on tietynlainen tunneli valkoisen aukon ja mustan aukon välillä. Tunnelin löysivät Albert Einstein ja Nathan Rosen. Tulokset julkaistiin vuonna 1935. Robert Fuller ja John Wheeler osoittivat vuonna 1962 tämäntyyppisten madonreikien olevan epävakaita, eivätkä ne kestäisi kauan syntymisensä jälkeen.
Nelson Riddle

Nelson Smock Riddle, Jr. (1. kesäkuuta 1921 – 6. lokakuuta 1985) oli yhdysvaltalainen orkesterinjohtaja ja sovittaja, jonka ura kesti 1940-luvun lopulta 1980-luvun alkuun. Riddle tunnetaan kenties parhaiten 1950-luvun Capitol Recordsille tekemistään töistä, tyypillisesti jazzahtavista big band -tyylisistä sovituksista Frank Sinatran, Dean Martinin, Nat King Coleen, Judy Garlandin, Peggy Leen, Louis Priman ja Keely Smithin kaltaisille artisteille. Myöhemmin hänen palveluksiinsa turvautuivat Ella Fitzgerald, Shirley Bassey, Matt Monro, Linda Ronstadt ja monet muut.
Riddle teki myös paljon musiikkia 1960-luvun televisiosarjoihin, kuten Valtatie 66 (Route 66) ja Batman.
The Ninth Hour

Vastaanotto

Albumi sai ristiriitaisen vastaanoton. Imperiumin Taavi Lindfors sanoi albumin olevan teknisesti ottaen hyvä mutta riskitön ja tylsä perusteos, joka vaatisi rohkeutta säveltämiseen. Myös Soundin Mikko Merilinna tarttui albumin mielenkiinnottomuuteen ja sävellystyön osittaiseen köyhyyteen, mutta piti tuotantoa onnistuneena. V2.fi -sivuston Jesse Kärkkäinen kehui myös albumin tuotantopuolta, mutta kritisoi levyn heikkoa sävellystyötä, josta puuttuu mielikuvitus sekä tarttuvuus.
HMS Black Prince (81)

Palvelus

HMS Black Prince liitettiin palvelukseen otettaessa Kotilaivastoon, jossa se suojasi Jäämeren saattueita,kunnes alus siirrettiin etelämmäs valmistautumaan maihinnousuun Euroopan mantereelle. Valmistautumisaikana alus suoritti iskuja saksalaisia rannikkosaattueita vastaan. Alus oli 26. huhtikuuta 1944 vastaisena yönä hävittäjien tukemana Bretagnen rannikolla taistelussa, jossa upotettiin Saksan laivaston torpedovene T29 ja vaurioitettiin T24:ää ja T27:ää.
HMS Black Prince kuului Normandian maihinnousussa Utah Beachia tukevaan Force A:han. Alus siirrettiin elokuussa Välimerelle tukemaan maihinnousua Etelä-Ranskaan, mistä se siirrettiin Aegean merelle, kunnes lokakuussa se sai siirron Itä-Intian laivastoon.
HMS Black Prince suojasi tukialusrynnäköitä Sumatralle ja Malesiaan japanilaisten öljyntuotantoalueita ja lentokenttiä vastaan. Alus liitettiin 16. tammikuuta 1945 Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon, jonka mukana se osallistui Okinawan ympäristön taisteluihin sekä Japanin kotisaarten pommituksiin ennen siirtoaan Hongkongiin.
HMS Black Prince oli syyskuussa osastossa, joka palautti Hongkongin Britannian valvontaan. Japanin antauduttua alus pysyi Kauko-Idässä, kunnes se lainattiin 1946 Uuden Seelannin laivastolle.
HMS Black Prince palasi 1. huhtikuuta 1962 modernisoimattomana  Kuninkaallisen laivaston valvontaan. Alus myytiin romutettavaksi maaliskuussa 1962 ja se hinattiin 5. huhtikuuta Aucklandista. Alus saapui toukokuussa Mitsui and Companylle Osakaan Japaniin romutettavaksi.
Lampukka

Lampukka on ikonin edessä poltettava öljylamppu, joka voi olla joko riippuva tai kiinteästi lattialla jalustalla seisova tai seinään kiinnitetty. Lampukan erityispiirre on sen avoimuus: liekin ympärillä ei ole lasia ja sydäntä kannattaa yleensä avoimen öljyastian laidoille ylettyvä kannatin. On olemassa myös irrallisina öljyssä kelluvia sydämen kannattimia.
Öljynä lampukassa käytetään puhdistettua parafiiniöljyä.
Lampukoita käytetään ortodoksisessa kirkossa jumalanpalveluksissa sekä myös ortodoksien kotona kotialttarissa.
Luhtalammi (Padasjoki)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,3 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Heinäjoen valuma-alueeseen (35.786) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 142,9 metriä mpy.
Carl Frans Gabriel von Haartman

Carl Frans Gabriel von Haartman (8. joulukuuta 1819 – 1. toukokuuta 1888 Luzern, Sveitsi) oli suomalainen lääketieteilijä, salaneuvos ja Nikolai I:n puolison, keisarinna Aleksandra Fjodorovnan, henkilääkäri.
Von Haartman oli vanhempiensa, lääketieteen ja kirurgian tohtorin, Turun kaupungin ja lasaretin lääkärin Carl Daniel von Haartmanin ja tämän ensimmäisen puolison Maria Helena Rosina Franzénin vanhin lapsi. Hän valmistui lääketieteen kandidaatiksi vuonna 1843 ja lisensiaatiksi vuonna 1845
Von Haartman opiskeli Moskovassa vuosina 1840–1841. Hän oli lääkintöhallituksen ylimmäinen kanslisti vuonna 1843. Hän opiskeli ulkomailla vuosina 1846–1848. Palattuaan Suomeen hän toimi alilääkärinä Helsingin yleisessä sairaalassa 1849–1850, mutta piti myös yksityispraktiikkaa. Yksityispraktiikan venäläiset asiakkaat saivat hänet houkutelluksi Pietariin, jossa hän jatkoi praktiikan pitoa, mutta sen ohella toimi myös virassa, nuorempana lääkärinä venäläisessä 26. meriekipaasissa. Hän sai hovineuvoksen arvonimen 1851. Hän oli ohjaaja ja lääkemääräysten antaja Povivalin instituutissa Pietarissa 1852, suuriruhtinatar Maria Nikolajevnan lääkäri 1853, nuorempi lääkäri venäläisessä 13. meriekipaasissa 1854–1855, Maria Nikolajevnan vakituinen lääkäri 1856, kollegiasessori 1857. Valtioneuvoksen arvon hän sai 1858. Tiettävästi hän oli keisarin henkilääkäri vuodesta 1860, mutta ainakin ja keisarinnan henkilääkäri vuodesta 1863.
Keisarin vanhimman pojan, perintöruhtinas Nikolain kuolema laskettiin kilpailijoiden piirissä hänen syykseen, mutta todellisuudessa silloisin lääketieteen toimin selkärangasta aivoihin levinnyttä tuberkuloosia ei olisi voitu parantaa. Hän jatkoi keisarinnan lääkärinä, mutta koki syytökset raskaina. Haartman erosi tehtävästä 1875, ja hänen seuraajakseen tuli venäläinen Sergei Petrovitsh Botkin. Sitä ennen Venäjän ylimystöpiireissä oli luottamus venäläislääkäreihin ollut vähäinen, siksi lääkärit olivat ulkomaalaisia, kuten Haartmankin.
Von Haartman avioitui Sofia Maria von Fehleisenin kanssa, ja heille syntyi tytär Gourly. Von Haartman kuoli 1. toukokuuta 1888 Sveitsin Luzernissa, jonne hän oli rakennuttanut huvilan.
Eugen Wist

Eugen Konrad Wist (20. syyskuuta 1920 Kaipiala, Uusikirkko – 6. heinäkuuta 1944 Noskuanselkä) oli suomalainen ylikersantti ja kaukopartiomies joka johti välirauhan aikana kesäkuussa 1941 Karjalan kannaksella Uudellekirkolle retken tehnyttä partiota. Partiossa mukana ollut Urpo Lempiäinen (myöhemmin Esa Anttala) kirjoitti myöhemmin retkestä kirjan Hopeaa rajan takaa josta tehtiin myös elokuva. 
Eugen Wistin isällä Herman Wistillä (1883–1963) oli Pietarissa hopeasepän tehdas jonka hän siirsi Suomen itsenäistymisen jälkeen Uudenkirkon Kaipialan kylään. Tehtaassa työskenteli enimmillään 30 työntekijää ja se toimitti hopeisia ruokailuvälineitä kultasepänliikkeille eri puolille Suomea. Talvisodan alkaessa Uusikirkko evakuoitiin niin nopeasti että suurin osa Wistin tehtaan raakahopeista (noin 50 kiloa) jouduttiin piilottamaan navetan lattian alle kuoppaan. Välirauhan aikana kesäkuussa 1941 Eugen Wist johti kolmimiehistä partiota joka lähti hakemaan näitä hopeita takaisin Suomeen. Siviiliasussa liikkuneessa partiossa olivat mukana kersantti Urpo Lempiäinen (Anttala) ja vänrikki Toivo Paavilainen. Partion virallisena tehtävänä oli sotilastiedustelu Kannaksen alueella ja se toimi Päämajan ulkomaanosaston Viipurin alatoimiston (Osasto Vehniäinen, myöhemmin 1./Er. P 4) toimeksiannosta. Partio ylitti rajan Nuijamaalla 4. kesäkuuta 1941 ja pääsi onnistuneesti Uudellekirkolle. Partio palasi hopeat mukanaan takaisin Suomeen 16. kesäkuuta. Hopeiden avulla Herman Wistin tehdas saattoi jatkaa toimintaansa Kokkolassa jossa se toimi 1946–1958 kunnes tehtaan toiminta hiipui Herman Wistin ikääntymisen vuoksi. 
Jatkosodan aikaina venäjän kielen taitoinen Wist oli mukana useilla kaukopartioretkillä. Wist kuului kesäkuussa 1944 Karjalan kannaksella venäläisten suurhyökkäyksen aikana nelimiehiseen Matti-partioon joka joutui hajalle venäläisten selustassa. Wist ja hänen partiotoverinsa Toivo Leino lähtivät pyrkimään takaisin suomalaisten linjoille. He pääsivät Noskuanselän rantaan ja uivat sen yli mutta suunnistivat sitten vikasuuntaan pimeässä ja nousivat maihin venäläisten miehittämälle rannalle. Wist kaatui tilanteessa ja Leino joutui sotavangiksi palaten aikanaan Suomeen.
Finnsbacka

Finnsbacka on kunnanosa Kirkkonummella. Se kattaa merkittävän osan Kirkkonummen keskustan asunnoista. Finnsbacka rakennettiin 1970-luvulla, joten siellä on paljon sille ajalle tyypillisiä betonikerrostaloja. Myös uudenaikaisia rivitaloja löytyy. Finnsbacka on aivan keskustan kupeessa, joten kaikki palvelut ovat hyvin lähellä. Linja-autot kulkevat säännöllisin väliajoin Finnsbackassa. Lisäksi Finnsbackassa on päiväkoti, Finnsbackan nuorisotalo ja Epana-talo, jossa toimii Kirkkonummen Nyrkkeilykerho.