google/wiki40b huggingface dataset:
Sherdog

Historia

Jeff "Sherdog" Sherwood perusti lempinimeään kantavan vapaaottelusivuston vuonna 1997, työskennellessään päätoimisesti lentokonevalmistaja Boeingilla. Alun perin pääasiassa tapahtumien ennakkotietoihin ja tuloksiin keskittynyt sivusto kasvoi orgaanisesti vapaaottelun suosion kasvaessa ja Sherwoodin, sekä myöhemmin mukaan tulleen Garret Poen, lisätessä sivustolle lisää palveluita. Sherwoodin Boeing-sopimuksen loputtua sivustosta tuli hänen päätyönsä.
Sherdogin ja maailman suurimman ammattilaisvapaaotteluorganisaation, Ultimate Fighting Championshipin suhde on ollut ajoittain ongelmallinen. UFC:n presidentti, Dana White kielsi Sherdogin ja myös muiden vapaaotteluun keskittyneiden uutissivustojen pääsyn UFC:n tapahtumiin lokakuussa 2005, vastalauseena sille että Sherdog uutisoi K-1 ja PRIDE promootiosta UFC:n vertaisina. White yritti myös houkutella sivuston silloisen vastaavan päätoimittajan, Josh Grossin, johtamaan UFC:n omia internetpalveluita. Gross kieltäytyi tarjouksesta ja kiihdytti osapuolten välistä vihanpitoa kirjoittamalla avoimen kirjeen, jossa syytti UFC:tä piittaamattomuudesta lajin steroidiongelmaa kohtaan. Vielä Grossin lähdettyä Sherdogin palveluksesta sivusto jatkoi UFC:tä ja Dana Whitea ärsyttäneiden artikkeleiden julkaisemista. Esimerkiksi Sherdogin uuden päätoimittajan, Loretta Huntin paljastettua UFC:n evänneen managereilta pääsyn tapahtumien backstage-tiloihin, Dana White haukkui Huntin julkisesti "tyhmäksi nartuksi". Porttikielto tapahtumiin loppui 2009 mutta astui uudelleen voimaan marraskuussa 2010, 2 tuntia ennen UFC Live: Vera vs. Jones-tapahtuman alkua.
Sherwood ja Poe myivät Sherdogin CraveOnline-verkostolle maaliskuussa 2007. Sherwood jatkui kuitenkin edelleen työskentelyä sivustolla. Saman vuoden toukokuussa Shardog ja ESPN solmivat sopimuksen sisällön jakamisesta.

Osiot

Sherdog tarjoaa uutisia, blogeja, haastatteluita, tapahtumien ennakkotietoja ja tuloksia, kuntoiluosion ja keskustelufoorumin. Fight finder -tietokanta sisältää laajan arkiston ottelutilastoja. Sherdog julkaisee myös säännöllisesti top10-parhaat vapaaottelijat listan painoluokittain sekä top10 pound for pound -listan.
J. H. Heidenstrauch

Johan Henrik Heidenstrauch (30. huhtikuuta 1776 Helsinki – 21. lokakuuta 1847 Helsinki) oli suomalainen kauppias. Hänen Helsinkiin rakennuttamiaan taloja ovat presidentinlinna ja Ruotsin suurlähetystö.
Heidenstrauchin isoisä oli muuttanut 1743 Turun rauhan jälkeen Haminasta Helsinkiin. Heidenstrauchin kauppiassuku oli 1800-luvun alussa Helsingin rikkain. Käytyään Helsingin triviaalikoulua J. H. Heidenstrauch siirtyi isänsä Petter Heidenstrauchin kauppahuoneen palvelukseen ja 1809 sen johtoon. Hän sai porvarinoikeudet elokuussa 1814 ja vannoi seuraavana vuonna porvarinvalan. Hän kuului kaupungin merkittävimpiin laivanvarustajiin ostettuaan 1812 Valkosaaren ja vähän myöhemmin Nihdin saaren telakan. Heidenstrauch omisti myös useita kauppalaivoja, makasiineja Helsingin Katajanokalla, puolet sahasta ja tilan Mäntsälässä. Häntä pidettiin yleisesti Helsingin rikkaimpana asukkaana. Heidenstrauch sai 1819 keisarillisen vierailun yhteydessä kauppaneuvoksen arvonimen. Hän toimi Helsingin laiva-asiamiehenä ja merimieshuoneen johtajana sekä vuodesta 1824 valtion merenkulkutoimikunnan jäsenenä.
Heidenstrauch osti 1814 nuoremman veljensä kanssa Kauppatorin laidalta entisen suolamakasiinin, jonka rakennutti komeaksi yksityistalokseen. Valtio osti sen 170 000 ruplan hinnalla vuonna 1837 ja se muutettiin Carl Ludvig Engelin suunnitelmien mukaisesti keisarilliseksi palatsiksi. Nykyisin rakennus tunnetaan Suomen presidentinlinnana. Heidenstrauch rakennutti viereiseen kortteliin 1842 valmistuneen uuden kolmikerroksisen talon, joka on vuorostaan muutettu sittemmin Ruotsin suurlähetystön käyttöön. Kumpaankin rakennukseen on viitattu ”Heidenstrauchin talona”.
Heidenstrauch pysyi ikänsä naimattomana ja kuoli 71-vuotiaana kuumekohtaukseen.
DuckTales (vuoden 2017 sarja)

Tarina

Aku Ankka, joka ei ole kymmeneen vuoteen pitänyt yhteyttä maailman rikkaimpana ankkana tunnettuun miljardöörienoonsa Roope Ankkaan, joutuu eräänä päivänä vastahakoisesti pyytämään Roopea vahtimaan sisarenpoikiaan Tupua, Hupua ja Lupua päivän ajaksi. Aluksi Roope suhtautuu nuoriin siskontyttären poikiinsa tuttuun tapaan happamasti kuten kaikkien sukulaisten kohdalla, mutta jouduttuaan tekemisiin heidän villin luonteensa kanssa hän kokee niin heissä kuin itsessäänkin entisaikojen seikkailun hengen, ja niin hän päätyy moniin uusiin aarteenmetsästysretkiin ankanpojat mukanaan.  Tästä alkaa heidän seikkailut. 
Ensimmäisellä kaudella Tupu, Hupu ja Lupu uuden ystävänsä Tepan kanssa alkavat selvittää syytä enojensa kireisiin suhteisiin ja mystisesti kadonneen ankanpoikien äidin ja Akun kaksoissisaren Della Ankan selittämätöntä katoamistaa, Kaiken aikaa Roopen verivihollinen Milla Magia manipuloi tapahtumia Dellan ylösnousemuksensa helpottamiseksi.

Tuotanto

Toukokuussa 2015 Terry McGovern (Heimo Huiman alkuperäinen ääninäyttelijä) ilmoitti, etteivät alkuperäiset ääninäyttelijät palaa rooleihinsa. Joulukuussa 2016 uusien ääninäyttelijöiden nimet julkaistiin Disney XD:n YouTube-kanavalle ladatulla videolla.
Animaation tyyli pohjautuu vahvasti Carl Barksin alkuperäiseen Uncle Scrooge -sarjakuvaan sekä hänen maalauksiinsa. Visuaalinen ilme on saanut vaikutteita myös vuonna 2013 alkaneesta Mikki Hiiren uudesta animaatiosarjasta. Sarjan hahmosuunnittelussa osa hahmoista on käynyt läpi suuriakin muutoksia ulkonäössä.
Mark Muellerin vuonna 1987 alkuperäiselle sarjalle säveltämä tunnuskappale "DuckTales" kuullaan uudessa sarjassa Felicia Bartonin esittämänä.
Koska Aku Ankalla ei ollut pääroolia alkuperäisessä sarjassa, tuottajat päättivät palauttaa hänet päähahmoksi uudelleenkäynnistyssarjaan.

Sarja Suomessa

Suomessa sarjan ensimmäisen tuotantokauden seitsemän ensimmäistä jaksoa julkaistiin suomeksi Ruutu-suoratoistopalvelussa 11. joulukuuta 2017. Nelonen alkoi esittämään sarjaa televisiossa 24. joulukuuta 2017 kahdella jaksolla. Sarja näkyy myös maksullisena Disney XDllä tekstityksellä.
Sarjan suomenkielisistä ääninäyttelijöistä paluun uuteen sarjaan teki Pekka Autiovuori, joka oli aikaisemmin toiminut Roope Ankan äänenä alkuperäisessä 1987 sarjassa. Sarjaan palasi myös Aku Ankan suomen virallinen ääni Jukka Rasila. Vuoden 2013 jälkiäänityksistä mukaan palasivat Joonathan Kettunen ja Markus Blom. Sarjan tunnusmusiikin sanat pysyivät samana kuin alkuperäisen sarjan suomenkielisessä versiossa, tosin ne lauloi Pave Maijasen sijaan Raili Raitala.
Supreme Clientele

Taustaa

Kuten monissa aiemmissa Wu-Tang -albumeissa, RZA ei tuottanut koko albumia. RZA tuotti vain 4 kappaletta, kun vähemmän tunnetut tuottajat tuottivat lopun albumista. Albumissa pilkataan 50 Centiä (Clyde Smith skit)issä, jossa Wu-tang jäsen Raekwon esittää Clyde Smithin roolia jossa hän puhuu 50 centin 1999 julkaistusta "How to Rob" -kappaleesta, missä 50 Cent väittää vitsikkäästi miten hän ryöstää suosittuja musiikkiartisteja mukaan lukien Wu-Tang Clanin jäsenet. 50 Cent vastasi tähän myöhemmin Underground mixtape -freestylellä.
Koiramme

Koiramme on suomalainen, kymmenen kertaa vuodessa (12 numeroa) ilmestyvä koiraharrastajien aikakauslehti. Lehti on perustettu 1896. Sitä julkaisee Suomen Kennelliitto, ja sen kustantaja on Kustannus Oy Koiramme. Lehti kuuluu jäsenetuihin. Sen tarkastettu levikki oli 124 639 kappaletta vuonna 2008 . Lehden päätoimittaja on Tapio Eerola. Lehden toimitus sijaitsee Janakkalan Turengissa.
Kennelliitto julkaisee myös Metsästyskoiramme-lehteä, jossa osa sivuista on korvattu metsästyskoira-aiheisella sisällöllä.
Vähä-Potkio

Maantiede

Järven pinta-ala on 8,1 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Siihen laskee kaksi ojaa, joista toinen on Iso-Potkion laskuoja. Järven laskuoja kulki aiemmin Valijärven kautta, mutta Valijärven kuivattamisen jouduttamiseksi kaivettiin sen avuksi, ja sen ohittava, toinenkin laskuoja. Tämä tapahtui peruskarttojen mukaan vuosien 1968 ja 1984 välisenä aikana. Järvellä on 1,6 kilometriä rantaviivaa ja sen ranta on pääosin peltomaata suota moreenipohjaista metsämaastoa. Rannoille on rakennettu kaksi loma-asuntoa, joille johtaa tiet valtatieltä 8.

Luonnontila

Järven vedenlaatua on tutkittu vain tammikuussa 1990, ja sen perusteella järveä pidettiin lievästi rehevöityneenä ja runsashumuksisena. Veden happamuustaso oli tuolloin pH 5,8 ja veden hapen kylläisyys oli 47 %.
Bétheny

Bétheny on kunta Marnen departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnan väkiluku oli 6 322 vuonna 2007. Béthenyn pinta-ala on 20 km².
Bétheny kuuluu Reimsin kaupunkiseutuun (Communauté d’agglomération de Reims).
Emil Aloysius Wcela

Emil Aloysius Wcela (s. 1. toukokuuta 1931) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Brooklynin hiippakuntaan 2. kesäkuuta 1956 ja nimitettiin Rockville Centren hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Filacan titulaaripiispaksi 21. lokakuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Raymond McGann, jota avustivat James Joseph Daly ja Alfred John Markiewicz.
Wcela jäi eläkkeelle 3. huhtikuuta 2007.
Kastraattilaulaja

Kastraattilaulaja on mieslaulaja, jolta on tämän sopraano- tai alttoäänen säilyttämiseksi kastraatiossa poistettu molemmat kivekset. Leikkaamattomilla miehillä kivesten tuottamat sukupuolihormonit aiheuttavat normaalisti murrosiässä äänenmurroksen. Kastraatti kasvaa keholtaan aikuisen mittoihin, mutta hänellä on ikuisesti alle murrosikäisen pojan ääni, sillä kurkunpää jää esipuberteettiseen tilaan. Kastraatit ovat siis eunukkeja. Kastraattilaulajissa yhdistyi naistyypillinen korkea ääni ja miehen keuhkojen tilavuus sekä miehen lihasvoima.
Kastraattilaulajia tehtiin Italiassa vuosisatojen ajan, koska naisten ei annettu laulaa kirkossa kristillisessä Italiassa. Kirkkokuorot täytettiin tästä kiellosta johtuen miespuolisilla. Selitykseksi on tarjottu väärin tulkittua Apostoli Paavalin Raamatusta löytyvää mainintaa siitä että naisten tulee olla hiljaa. Kastraattilaulajat oli erityisesti italialainen ilmiö, jossa tapa aloitettiin 1500-luvun lopulla. Alkusysäyksen tapa sai Rooman Sikstuksen kappelin monimutkaisen kirkkomusiikin tarpeista. Toisen sysäyksen tapa sai 1600-luvulla oopperan tarpeista. Pojat kastroitiin 7–9 vuoden ikäisinä. Kastraatit olivat 1600- ja 1700-lukujen eurooppalaisessa musiikkielämässä hyvin yleisiä ja nauttivat usein suurta arvostusta. Sikstuksen kappelissa kastraattilaulajat lauloivat vuoteen 1903 asti.
Historian kuuluisimmat kastraattilaulajat ovat Farinelli, Senesino ja Caffarelli. Käytäntö kiellettiin myöhemmin, ja viimeinen kastraattilaulaja, Alessandro Moreschi, kuoli vuonna 1922. Moreschi on ainoa kastraattilaulaja jonka äänestä on tallenteita, sillä hän ehti eläessään levyttää. Moreschin tallenteista hänen ääntään on kuvailtu sopraanoääneksi joka on hieman paksumpi kuin yleensä naisilla. Tunnetuimmista kastraattilaulajista Farinellia on kuvailtu sopraanoksi ja Senesinoa sekä Caffarellia altoiksi (mezzosopraano).
Kastraatioperinteen kieltämisen jälkeen vanhaa musiikkia esittäessä on tullut ongelmaksi se, miten alun perin sopraano- tai alttoäänille kirjoitetut miesroolit tulisi miehittää. 1900-luvulla oli pitkään tyypillistä, että kastraattiosat transponoitiin tavallisille miesten äänialoille. Myöhemmin on tullut vallalle näkemys, että äänialan muuttaminen rikkoo kappaleen rakenteen. Tämä on tärkeää esimerkiksi barokin oopperoiden rakkausduetoissa, jotka usein oli kirjoitettu samalle äänialalle. Siksi nykyään kastraattiosissa käytetään mieluummin naislaulajaa tai kontratenoria. Tosin falsetin käyttäminen tuottaa erilaisen soinnin kuin alkuperäinen kastraattiääni.
Kannussinisiipi

Koko ja ulkonäkö

Kannussinisiiven siipiväli on 25–29 mm. Siipien yläpinnan pohjaväri on koiraalla orvokinsininen ja siipien yläpuolen reunoissa on kapeat mustat reunajuovat. Takasiivissä on myös selkeät, mustat reunatäplät. Siipiripset ovat valkoiset. Naaraan siipien yläpinnat ovat tummanruskeat ja siipien tyvessä on hieman sinistä kehnää, joka saattaa myös puuttua. Takasiiven yläpuolen takakulmassa on oranssinvärinen täplä. Siipien alapuolen pohjaväri on vaaleanharmaa. Takasiiven tyviosassa on pari mustaa, valkoreunaista täplää ja jokaisen siiven keskellä kaarimaisesti venynyt musta, valkoreunainen täplä. Sekä etu- että takasiiven poikki kulkee rivi mustia, valkoreunuksisia täpliä, mutta takasiivessä etureunasta lukien toinen täplä on selvästi muita pienempi ja sijaitsee muista sivussa, lähempänä siiven tyveä. Takasiiven alapuolen takakulmassa on kahdesta kolmeen oranssinväristä täplää. Molemmilla sukupuolilla on takasiivessä ohut kannus.
Pohjois-Amerikassa esiintyviä lajeja Cupido comyntas ja Cupido amyntula on toisinaan pidetty kannussinisiiven alalajeina.

Levinneisyys ja lentoaika

Kannussinisiipi esiintyy Etelä- ja Keski-Euroopasta Aasiaan Japaniin saakka. Laji puuttuu Euroopassa muun muassa suurimmasta osaa Pyreneiden niemimaata ja Fennoskandiaa, Keski-Euroopan pohjoisosista ja Britteinsaarilta. Vaellusvuosina laji vaeltaa vakituisen esiintymisalueen ulkopuolelle.
Kannussinisiipi löytyi Suomesta ensimmäisen kerran Snappertunasta kesäkuussa 1940. Tämän jälkeen laji oli Suomessa tavattu vain harvinaisena vaeltajana ja kesänviipyjänä, mutta lajille on todettu syntyneen vakituinen, joskin harvalukuinen kanta vuonna 1999 tapahtuneen suurvaelluksen jälkeen. Kanta on kuitenkin painottunut vahvasti Kaakkois-Suomeen ja etelärannikolle. Muissa Pohjoismaissa lajia ei tavata, mutta Ruotsista on muutama harhailijahavainto. Lentoaika on ainakin kahtena, ehkä jopa kolmena sukupolvena toukokuun loppupuolelta alkaen aina syyskuulle saakka. Suomeen vaeltaneita perhosia tavataan kesä–elokuussa. Suomessa lennon huiput ovat toukokuun lopulla, heinä-elokuun vaihteessa sekä syyskuun alussa.

Elinympäristö ja elintavat

Kannussinisiiven elinympäristöä ovat lämpimät niityt, kedot, kesantopellot ja pientareet 500 metrin korkeudelle saakka.
Toukka on nopeakasvuinen. Munat kuoriutuvat noin viikon kuluttua munimisesta, toukkavaihe kestää 2–4 viikkoa ja kotelovaihe noin kaksi viikkoa. Toukka on myrmekofiili ja elää jonkinlaisessa suhteessa muurahaisiin. Kannussinisiipi on Suomen lajiston ainoa vakituinen sinisiipilaji, jolla on vaelluskäyttäytymistä ja etenkin kuumina kesinä toisen sukupolven perhosia voi tavata melko kaukanakin vakituisilta elinalueilta. Kesän lämpösumma ja ravintotilanne määrittävät syntyvien sukupolvien määrän, mutta laji talvehtii aina lähes täysikasvuisena toukkana.

Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat etenkin etenkin keltamaite (Lotus corniculatus) ja puna-apila (Trifolium pratense), mutta myös muut maitteet (Lotus), mailaset (Medicago), mesikät (Melilotus) ja apilat (Trifolium).
Kuudes aisti (elokuva)

Juoni

Elokuva kertoo Malcolm Crowesta (Bruce Willis), joka on arvostettu lastenpsykologi. Malcolmia on jo vuosia vaivannut yksi potilas, jota hän ei voinut auttaa. Malcolm tapaa yhdeksänvuotiaan pojan, joka pystyy puhumaan kuolleille. Häntä auttaessaan Malcolm tajuaa, että kuolleet eivät halua satuttaa poikaa, vaan he pyytävät apua.
Somebody’s Watching Me

Kiitokset

Aikaisemmin mainitsemattomista Rockwell kiittää seuraavia: Berry IV, Guy Costa, Kerry Ashby ja Penhouse, Benny Medina, Curtis Shaw, Lee Young, Jr., Trela Rose ja Fallon, Tommy Gordy, Rebecca Jiles, Suzanne Suter, Brenda Boyce, Lady Bug McGuire perheineen, Clifford Petersen, Russ Terrana, Dolores Petersen, Stan ja Norma Gittelman, Kurt Andon, Peter Cameron, Manny Wasserman (Irene ja Marilyn), Francis Delia ja Wolfe Company (Kiddo), Melissa Knox, Bruce Miller, Eamon (Pat) Sherlock, Dan Donnelly, Jay Lasker, Margaret Gordy ja Berry Gordy.
Curtis Anthony Nolenin kiitoslistalla ovat lisäksi Jason, Carly ja Rhonda Nolen sekä vanhempansa.
FV101 Scorpion

FV101 Scorpion (Combat Vehicle Reconnaissance (Tracked), CVR(T)), koko suunnittelunimeltään Combat Vehicle Reconnaissance (Tracked) Fire Support (Scorpion) on brittiläinen Alvis Vickers -yhtiön (nyk. BAE Systems) valmistama tiedustelupanssarivaunu. Se otettiin brittiarmeijan palveluskäyttöön vuonna 1972, ja oli käytössä vuoteen 1994 asti. Sitä valmistettiin yli 3 000 kappaletta. Scorpion saapui korvaamaan vuodesta 1972 alkaen edeltäjänsä, Alvis Saladinin. Se oli tiedustelukäyttöön tarkoitettu pyöräajoneuvo.
FV101 kehiteltiin korvaamaan Alvis Saladin-tiedustelupanssariauto. Vaunutyyppi tuli tunnetuksi Falklandin sodan taistelutoimissa. Ensiesittely tapahtui vuonna 1969. Belgiassa valmistettiin tätä tyyppiä lisenssituotantona.
Scorpion oli maailman ensimmäinen kokonaan alumiinista valmistettu panssarivaunu. Vaunussa on kolmihenkinen miehistö ja se tunnetaan keveydestään, nopeudestaan ja liikkuvuudestaan. Aseistuksena Scorpionissa on 76 mm tykki ja 7,62 mm piipunsuuntainen konekivääri. Scorpion-panssarivaunuun perustuvat myös FV107 Scimitar-, FV103 Spartan-, FV102 Striker-, FV105 Sultan-, FV104 Samaritan- ja FV106 Samson-vaunut.
Eikesdalen

Maantiede

Eikesdalen on pitkähkö laakso, joka nousee jyrkästi rotkomaisessa kaakkoispään perukassa Aurstaupetissa. Sieltä se jatkuu ylänköalueella, missä vastaan tulee suuri Aursjøen-ylänköjärvi. Laakson pohjoispäätä hallitsee pitkä Eikesdalsvatnet-järvi. Suuri osa laakson ympärillä olevista vuorenhuipuista yltää noin 1 300–1 800 metrin korkeuteen merenpinnan tasosta.

Jäätiköt

Laakson ympärillä tai lähettyvillä sijaitsee lähinnä pieniä eristyksiin jääneitä jäätikkölänttejä, jotka sijaitsevat joidenkin korkeiden vuortenhuippujen luona.

Laakson vesi

Laakson perukalla olevalta Aursjøen-ylänköjärveltä lähtien laakson pohjaa pitkin virtaa Aura-joki, joka on laakson pääuoma. Matkallaan kohti Romsdalsfjordeniin kuuluvaa Langfjorden-vuonoa vesi kulkee Litlevatnetin ja suuren Eikesdalsvatnet-järven kautta. Eikesdalsvatnetin ja vuonon perukan välillä jokiuoman nimi on Eira.
Euroopan kymmenen korkeimman vesiputouksen joukkoon kuuluva Mardalsfossen sijaitsee myös laakson varrella. Se on osa Eikesdalsvatnet-järveen virtaavaa Mardøla-jokea sijaiten noin 2 kilometriä Eikesdalen-kylältä luoteeseen. Vesiputous koostuu kahdesta jyrkästä pudotuksesta, joiden kokonaiskorkeudeksi ilmoitetaan eri lähteissä 657–705 metriä. Vesiputous on esitettynä Nessetin kunnan vaakunassa.

Liikenne

Laakson pohjalla kulkee Fv191-tie, joka tunnetaan myös nimellä Eikesdalsvegen. Laakson pohjoispäässä tie päättyy Eresfjordissa, lähellä vuonon perukkaa. Se kuitenkin risteää Fv660-tien kanssa, joka jatkuu sekä itään että länteen päin Langfjordenille ja Sunndalsfjordenille. Laakson kaakkoispäässä Fv191-tie jatkuu kiertäen idästä ja kääntyen sitten kohti pohjoista, missä se laskeutuu Sunndalsfjordenin perukassa sijaitsevaan Sunndalsøraan. Siellä tieltä on mahdollisuus jatkaa niin itään, länteen kuin pohjoiseen.
Siikajärven vastaanottokeskus

Siikajärven vastaanottokeskus on yksityisen Luona Oy:n ylläpitämä turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskus, joka sijaitsee Espoon Siikajärvellä Nuuksion kansallispuiston laidalla. Vastaanottokeskus avattiin syksyllä 2015 ja sen majoituskapasiteetti on maksimissaan 300 henkilöä. Tammikuussa 2017 vastaanottokeskuksissa asui 270 henkilöä, joista 110 oli lapsia.
Vastaanottokeskus toimii vuonna 1982 valmistuneessa rakennuksessa, jossa toimi aiemmin K-ryhmän koulutuskeskus K-instituutti. Instituutti lopetti toimintansa Siikajärvellä loppuvuodesta 2010. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Helmer Stenros. K-instituutin aikana rakennuksessa oli majoitustilaa 86 hengelle.
Barona Groupin kiinteistöyhtiö Fisso Real Estate osti kiinteistön joulukuussa 2015. Myös vastaanottokeskuksen toimintaa ylläpitävä Louna Oy on Barona Groupin tytäryhtiö.
Takuboku Ishikawa

Takuboku Ishikawa (jap. 石川 啄木, Ishikawa Takuboku; 20. helmikuuta 1886 Hinoto, Iwate – 13. huhtikuuta 1912 Tokio) oli japanilainen runoilija, jonka tuotannosta erityisen merkittäviksi ovat nousseet hänen kirjoittamansa tankat. Hänen alkuperäinen nimensä oli Hajime Ishikawa (jap. 石川 一, Ishikawa Hajime). 
Ishikawa julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa Akogare vuonna 1905. Muutettuaan Tokioon vuonna 1908 hänen tyylinsä muuttui vähitellen naturalistisempaan ja poliittisempaan suuntaan. Tokiossa hän toimi Asahi Shimbunin oikolukijana ja toimittajana ja kirjoitti päiväkirjoja, joista Rōmaji nikki julkaistiin kokonaisuudessaan vuonna 1954. Päiväkirja oli kirjoitettu latinalaisilla aakkosilla (rōmaji), jotta hänen vaimonsa ei olisi ymmärtänyt niitä.
551 tankarunon kokoelman Ichiaku no suna Ishikawa sai päätökseen vuonna 1910. Hänen kirjoittamansa tankat olivat perinteisen muotoisia, mutta niissä käytetty kieli oli uudenlaista ja elävää. Ishikawa kuoli krooniseen sairauteen vain 26-vuotiaana; hän ehti ennen kuolemaansa julkaista vielä uudentyyppisiä runoja sisältäneen Yobuko no fue -kokoelman vuonna 1912. Kanashiki gangu -kokoelma julkaistiin postuumisti samana vuonna.
Unk

Biografia

Anthony Platt syntyi 26. marraskuuta 1982. Tavattuaan DJ Jellyn ja DJ Montayn, hän liittyi heidän Southern Style DJs -nimisenn DJ-lähipiiriin. Unk esiintyi koulujen juhlissa ja muissa samankataisissa tapahtumissa ympäri Georgiaa. Vuonna 2000 Big Oomp pyysi Unkin tämän Big Oomp Recordsille ja Unk suostui.
Carlsberg

Historia

Carlsbergin perusti J. C. Jacobsen, jonka panimon ensimmäinen olut valmistui 10. marraskuuta 1847. Jacobsen perusti Carlsbergin laboratorion, jossa vuonna 1883 Emil Christian Hansen keksi menetelmän hiivatyypin, jota käytetään lager-oluen valmistuksessa eristämiseksi ja hallitsemiseksi. Hiiva sai nimen Saccharomyces carlsbergensis.
Ensimmäisen ulkomaisen panimonsa Carlsberg avasi vuonna 1968, minkä jälkeen yhtiö kasvoi nopeasti avaamalla panimot Malesiassa 1972, Britanniassa 1974 ja Hongkongissa 1981. Carlsberg yhdistyi Tuborgin panimon kanssa vuonna 1970 ja samana vuonna yhtiö myös listautui Kööpenhaminan pörssiin. Carlsbergin ja Tuborgin kansainvälinen myynti ylitti kotimaan myynnin Tanskassa 1970-luvun lopulla.
Carlsberg vahvisti kansainvälistä asemaansa 1990-luvun aikana hankkimalla omistukseensa tai tulemalla osaomistajaksi panimoihin muun muassa Portugalissa, Ruotsissa, Vietnamissa ja Puolassa. Yhtiö osti vaikeuksissa olleen saksalaisen Holstenin panimon vuonna 2004, mikä nosti Carlsbergin Saksan viidenneksi suurimmaksi panimoksi.
Jørgen Buhl Rasmussen aloitti Carlsberg-konsernin toimitusjohtajana vuonna 2007. Seuraavan vuoden alussa Carlsberg toteutti yhtiön sen astisen historian suurimman yrityskaupan hankkimalla yhdessä kilpailijansa Heinekenin kanssa brittiläisen Scottish & Newcastlen noin 10 miljardilla eurolla. Kaupan myötä venäläinen Baltika-panimo päätyi Carlsbergin omistukseen. Yhtiö omisti Baltikasta 85 % vuoteen 2012 asti, kunnes päätti hankkia sen kokonaan itselleen.
Hollantilainen Cees 't Hart nimitettiin Rasmussenin seuraajaksi konsernin toimitusjohtajaksi helmikuussa 2015. Hart siirtyi Carlsbergille maailman suurimpiin lukeutuvan meijeriyhtiön FrieslandCampinan toimitusjohtajan paikalta.

Liiketoiminta

Carlsberg jakaa liiketoimintansa kolmelle alueelle: Länsi-Eurooppa, Itä-Eurooppa ja Aasia. Konsernilla oli näillä alueilla vuonna 2018 yhteensä 75 panimoa 33:ssa eri maassa. Carslbergin kansainvälisiä olutbrändejä ovat Carlsberg ja Tuborg, minkä lisäksi sillä on lukuisia paikallisia olutbrändejä, erikoisoluita sekä alkoholittomia tuotteita.
Eurooppalaisista panimoista Carlsbergin omistuksessa ovat muun muassa suomalainen Sinebrychoff, virolainen Saku, saksalainen Holsten, ranskalainen Kronenbourg ja venäläinen Baltika. Lisäksi Carlsbeg-konsernilla on toimintaa lukuisissa muissa Euroopan maissa, kuten Bulgariassa, Italiassa, Puolassa, Ruotsissa ja Britanniassa. Aasiassa Carlsbergilla on panimoita muun muassa Kiinassa, Vietnamissa, Intiassa ja Malesiassa.