google/wiki40b huggingface dataset:
Hopeatiira

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 33–36 cm, siipien kärkiväli 73–82 cm ja paino 130–190 g. Hopeatiira muistuttaa suuresti kalatiiraa, josta sen voi erottaa pidemmän nokan, pitempien koipien ja pyrstön, nokan oranssin värin ja höyhenpuvun pienien yksityiskohtien perusteella. Sukupuolet ovat samanvärisiä, nuori lintu on kauttaaltaan hieman nuorta kalatiiraa vaaleampi.

Esiintyminen

Hopeatiirat elävät lisääntymisaikana kahtaalla Pohjois-Amerikassa, pohjoisessa Kanadan keskiosien eteläosissa ja Yhdysvaltain koillis- ja länsiosien sisämaassa, sekä lounaassa Marylandista ja Virginiasta Louisianaan ja Texasiin ulottuvalla rannikkovyöhykkeellä. Thomas Nuttall kuvaili lajin holotyypin Saskatchewanjoelta vuonna 1834. Lajin elinympäristön ala on 1 806 000 neliökilometriä ja maailman populaation koko 120 000 yksilöä. Sen pohjoiset populaatiot ovat muuttolintuja, jotka talvehtivat Yhdysvaltain eteläosissa, Keski-Amerikassa ja Karibialla. Laji on tavattu harhautuneena Länsi-Euroopassa muutamia kertoja, ei kuitenkaan Suomessa.

Elinympäristö

Lisääntymisaikana laji asuu vesistöjä ympäröivillä soilla, mutarannoilla, palsoilla, mätänevillä ruokolautoilla ja piisamien pesäkeoilla. Se elää pääasiassa alavilla mailla, mutta paikoin Kalliovuorilla aina 1 600 metrin korkeudelle merenpinnasta. Merialueella laji pesii vain suojaisissa sisäsaaristoissa saarien lampareilla ja suola-altailla. Pesimäajan ulkopuolellakin lajia tavataan enimmäkseen sisämaassa ja rannikoilla, harvoin ulompana merellä.

Lisääntyminen

Hopeatiira on yksiavioinen ja pesii yhdyskunnissa. Pesä on maassa, toisinaan kasvillisuuden seassa, toisinaan paljaalla maalla. Molemmat puolisot osallistuvat vaatimattoman pesän rakentamiseen korsista, ruohoista ja joskus simpukan kuorista. Naaras munii yhdestä kuuteen munaa, tavallisesti kolme, joita molemmat puolisot hautovat yhteensä 23–25 päivää. Poikaset pysyvät pesässä pari ensimmäistä päivää ja lähtevät sitten kuljeskelemaan pesän lähistöllä.

Ravinto

Hopeatiira syö pääasiassa kaloja, joita se saalistaa syöksysukeltamalla kuten kalatiira, mutta myös vesihyönteisiä, äyriäisiä, sammakoita ja nilviäisiä.
Valkoinen tiikeri (tähdistö)

Valkoinen tiikeri (白虎 pinyin: báihǔ; japani: kanji 白虎, hiragana びゃっこ; korea: 백호; vietnam: Bạchhổ) on yksi neljän kiinalaisen tähdistön symboleista, neljästä eläimestä. Sitä kutsutaan myös nimellä "Lännen valkoinen tiikeri" (西方白虎 xīfāng báihǔ). Se on lännen, syksyn ja illan symboli.
Saint Dominic’s International School

Saint Dominic's International School on Portugalissa sijaitseva kansainvälinen koulu. Kolme irlantilaista sisarta perustivat St. Dominic's -koulun vuonna 1975. Vuonna 2008 koulu myytiin portugalilaiselle Veritas Educatio -ryhmälle, jonka omistaa viisi portugalilaista liikemiestä. Koulu sijaitse Portugalin Cascaisin São Domingos de Ranassa, lähellä Lissabonia.
Koulu on yksityiskoulu 3–18-vuotiaille oppilaille. Koulun opetuskieli on englanti ja siellä opiskellaan International Baccalaureate -ohjelman mukaisesti. Koulussa on myös muutamia suomalaisia oppilaita.
Koulun lehti Signaduo ilmestyy joka kuukausi.
Rina De Liguoro

Rina De Liguoro (oikealta nimeltään Elena Caterina Catardi, 24. heinäkuuta 1892 Firenze – 15. huhtikuuta 1966 Rooma) oli italialainen pianisti ja elokuvanäyttelijä. Häntä on kutsuttu italialaisen mykkäelokuvan viimeiseksi diivaksi.
Tuleva näyttelijä opiskeli pianonsoittoa ja valmistui Napolin San Pietro a Majellan konservatoriosta. Vuonna 1918 hän meni naimisiin elokuva-alalla toimineen kreivi Wladimiro De Liguoron kanssa. Rinan elokuvadebyytti oli pieni rooli Lucio D’Ambran komediassa La principessa Bebè (1921). Hänen läpimurtonsa tapahtui Enrico Guazzonin Messalinan nimiroolissa vuonna 1923. De Liguoro näytteli myös historiallisten elokuvien Quo vadis? ja Pompejin viimeiset päivät uusintaversioissa.
1920-luvun loppupuolella De Liguoro työskenteli Saksassa, Itävallassa ja Ranskassa. Tuon ajan elokuvista merkittävimpiä ovat Alexandre Volkoffin Casanova (1927) ja Richard Oswaldin Cagliostron kreivi (1929). De Liguoron viimeinen italialainen mykkäelokuva oli uusintaversio Francesca Bertinin Assunta Spinasta vuonna 1930. Samana vuonna hän siirtyi Hollywoodiin. De Liguoro näytteli Clarence Brownin menestyselokuvassa Romantiikka (Romance) ja Cecil B. DeMillen flopissa Madam Satan (molemmat 1930), mutta äänielokuvan tultua työtilaisuudet alkoivat ehtyä. Vuonna 1939 näyttelijä palasi Italiaan, jossa hän esiintyi vielä muutamissa elokuvissa. Niistä viimeinen oli Luchino Viscontin Tiikerikissa vuonna 1963.
James Michael Tyler

Elämäkertaa

Tyler syntyi viisilapsisen perheen nuorimpana lapsena toukokuun 28. päivä 1962. Hänen isänsä oli eläkkeelle jäänyt yrittäjä, ja hänen vanhempansa kuolivat Jamesin ollessa 11 vuotta. Ennen näyttelijänuraa hän oli työskennellyt useissa kahviloissa ja lopulta sai Frendit-sarjassa Guntherin roolin, joka työskenteli kahvilassa. Hänet valittiin rooliin sillä perusteella, että hän osasi käyttää Espresso-konetta.
Paul Cabana

Ura

Cabana on pelannut urallaan paljon eri alasarjoissa. Kanadalaiselle harvinaisesti Cabana pelasi USA:n yliopistosarjassa Michigan Techin joukkueessa. Urallaan Cabana on pelannut lähinnä ECHL-liigassa ja hän on pelannut myös UHL-otteluita. AHL:ssä Cabana on pelannut yhteensä 5 ottelua. Cabana on pelannut ennen Sportiin tulemistaan Euroopassa eri alasarjoissa joista hän siirtyi Allsvenskanin Vaxjöstä Sportiin kaudella 2007–2008.
Vuosaaren metroasema

Historia

Asema avattiin 31. elokuuta 1998 Vuosaaren metroradan valmistuttua. Sen suunnitteli arkkitehtitoimisto Esa Piironen Oy. Laiturihallin kattoon hankittiin kilpailun kautta taiteilija Jussi Nivan teos Expose. Vuosaaren asema sijaitsee 1 244 metrin etäisyydellä Rastilan metroasemasta.
Vuosaaren metroaseman pohjoisen puoleisella raiteella oli testikäytössä olevat laituriovet. Ovet liittyivät metron automatisointiin ja ne oli tarkoitus asentaa myöhemmin muillekin asemille. Suunnitelmat kuitenkin hylättiin, kun metron automatisointi pysähtyi sopimuskiistoihin. Vuosaaren asemalta laituriovet purettiin vuonna 2015.

Vaihtoyhteydet

Vuosaaren metroasemalta ajetaan bussien liityntälinjoja Kallvikintielle, Porslahdentielle, Vuosaaren satamaan, Aurinkolahteen ja Meri-Rastilaan. Lisäksi asemalta on yhteydet runkolinjalla 560 Mellunmäkeen, Kontulaan, Malmille, Paloheinän ulkoilualueelle sekä Myyrmäkeen.
Matkustaja

Matkustaja on kulkuneuvon kyydissä oleva henkilö, joka osallistuu vain vähän tai ei lainkaan kulkuneuvon töihin.
Matkustajia voidaan kuljettaa esimerkiksi linja-autoilla, matkustajajunilla, liikennelentokoneilla, laivoilla ja lautoilla. Myös henkilöautoissa on tavallisesti matkustajapaikkoja.
Kulkuneuvon miehistön jäseniä ei yleensä lueta matkustajiksi.
Toronton elokuvajuhlat

Toronton elokuvajuhlat (Toronto International Film Festival, TIFF) on Torontossa, Kanadassa vuosittain järjestettävä kansainvälinen elokuva-alan tapahtuma. Kävijämäärältään se on alansa suurin maailmassa. Toronton elokuvajuhlat aloittivat vuonna 1976 esittelemällä maailman eri elokuvajuhlien parhaita elokuvia.
Tapahtuma alkaa Labor Dayn (syyskuun ensimmäinen maanantai) jälkeisenä torstaiyönä ja kestää kymmenen päivää. Noin 300–400 elokuvaa näytetään noin 23 valkokankaalla Toronton keskustan teattereissa. Vaikka juhlat ovat viime vuosina kiinnittäneet enemmän huomiota valtavirran Hollywood-elokuviin kuin aikaisemmin, on se säilyttänyt indie-juurensa.
Tapahtumaa pidetään usein Oscar-kilpailun laukaisijana.
Tamariskikasvit

Ulkonäkö ja koko

Tamariskikasvit ovat puuvartisia ja usein kuiviin kasvuolosuhteisiin sopeutuneita kseromorfisia kasveja. Lehtikannat ovat usein leveät lehtien pieneen kokoon nähden. Pienikukkainen kukinto on tavallisesti terttumainen, mutta kukat voivat olla myös yksittäin terminaalisesti. Verhiö saattaa olla alaosastaan yhdislehtinen. Heteitä kukassa on yhtä monta tai enemmän kuin terälehtiä; kun niitä on paljon, useimmat ovat yhdistyneet tyvestään viideksi kimpuksi; ponnet kiinnittyvät palhoihin vaihtelevin tavoin. Mesiäinen on enemmän tai vähemmän kiekkomainen, ja teriö ja hetiö sijaitsevat sen päällä, tai mesiäinen sijaitsee hetiön sisä- tai ulkopuolella; harvoin mesiäinen puuttuu. Yhdislehtinen ja kehänalainen sikiäin muodostuu kahdesta viiteen emilehdestä, tavallisesti emilehtiä on kolme tai neljä. Vartalo saattaa olla lyhyt, tavallisesti kuitenkin pitkä ja haarainen; haarojen päissä sijaitsevat laajentuneet luotit. Kussakin emilehdessä on vähintään kaksi tai paljon siemenaiheita. Hedelmä on kotamainen ja avutuva. Siemenessä on karvoja kannattimeen kiinnittyvässä päässä. Ravintovarasto eli endospermi on tavallisesti niukka sekä öljy- ja proteiinipitoinen. Siemenessä on tavallisesti myös ohut ns. ulkovalkuainen eli perispermi. Kromosomiluku on yksiannoksisena n = (11) 12.

Levinneisyys

Tamariskikasvit on Vanhan maailman heimo ja runsaimmillaan Välimeren alueelta Keski-Aasiaan ulottuvalla alueella. Yksi laji kasvaa myös Skandinaviassa ja yhdellä kasvupaikalla Suomenkin puolella (pensaskanerva Myricaria germanica).

Käyttö

Tamariskit (Tamarix) voivat olla rakennus- ja polttopuun, parkituksessa käytettyjen tanniinien, väriaineiden ja rohtojen tuottajia, ja niitä kasvatetaan myös koristepensaina ja tuulensuojaksi mm. Välimeren rannikoilla. Lajin T. mannifera erittämää mannaa voidaan käyttää ravinnoksi.
Steffen Schleiermacher

Steffen Schleiermacher (s. 1960 Halle) on pianisti ja säveltäjä. Hän opiskeli Leipzigin Felix Mendelssohn Bartholdy -musiikkiakatemiassa vuosina 1980–1985. Hän toimi assistenttina sävellyksessä, säveltapailussa ja uudessa musiikissa Leipzigissä vuoteen 1988. Hän myös jatkoi sävellysopintojaan Friedrich Goldmannin johdolla Berliinin taideakatemiassa (1986–1987) ja pianonsoiton opintojaan Kölnin musiikkiakatemiassa Aloys Kontarskyn johdolla (1989–1990). Schleiermacher ryhtyi vapaaksi säveltäjäksi ja pianistiksi vuonna 1988.
Schleiermacher on keskittynyt pianistina 1900-luvun musiikkiin ja levyttänyt muiden muassa Erik Satien, Morton Feldmanin sekä John Cagen teoksia. Hän on perustanut Ensemble Avantgarden vuonna 1989 ja toiminut solistina eri orkesterien kanssa.
Jeanne d’Arc (vuoden 1962 elokuva)

Tuotanto

Bresson halusi tehdä Jeanne d'Arcista uuden version, vaikka tarina oli kuvattu jo useita kertoja aikaisemmin. Bresson perusti oman versionsa tiukasti historiallisiin dokumentteihin Jeanne d'Arcin oikeudenkäynnistä ja 25 vuotta myöhemmin pidetystä puhdistusoikeudenkäynnistä. Vaikka jokainen vuorosana oli todellinen, Bresson ei kuitenkaan ollut tapojensa mukaan kiinnostunut historiallisesta totuudesta. Hän välttikin elokuvan liittämistä mihinkään tiettyyn historialliseen aikaan, sillä esimerkiksi puvustus oli joltain epämääräiseltä ajalta ja pappien vaatteet nykyaikaisia. Bressonin elokuva ei piirrä Jeanne d'Arcista perinteistä pyhimys- tai marttyyrikuvaa, vaan se kuvaa Jeannen tavallisena maalaistyttönä, jota hänen uskonsa ajaa eteenpäin.
Ranskan tunnetuimman pyhimyksen ja kansallissankarin kuvaaminen askeettisesti herätti myös keskustelua. Bresson ajautui esimerkiksi kuvaajansa Léonce-Henri Burelin kanssa erimielisyyksiin Jeannen kuvaamisesta. Riitojen vuoksi Jeanne d'Arc jäi viimeiseksi elokuvaksi, jonka Burel kuvasi Bressonille.
Neuvostoliiton kirjailijaliitto

Neuvostoliiton kirjailijaliitto (ven. Союз писателей СССР, Sojuz pisatelei SSSR) oli Neuvostoliiton kirjailijoiden virallinen ammattiliitto ja kattojärjestö vuodesta 1932. Kuulumatta siihen oli lähes mahdotonta saada yhtään teosta julkaistuksi.
Kirjailijaliitto perustettiin keskuskomitean päätöksellä 23. huhtikuuta 1932. Ajankohta sijoittui Leninin kuoleman jälkeiseen valtakamppailuun, jolloin Stalin ei ainakaan vielä ollut noussut ehdottomaksi valtion ja puolueen johtajaksi. Sitä edeltäneet kirjailijoiden järjestöt, kuten intomielisesti neuvostojärjestelmää kannattanut Venäjän proletaarikirjailijoiden liitto RAPP lakkautettiin ja yhdistettiin järjestöön.
Ensimmäinen neuvostokirjailijoiden kongressi järjestettiin elokuussa 1934, viisi vuotta Kominternin "kolmatta vaihetta". Kulttuuripolitiikkaa leimasi tuolloin jyrkän antifasistinen linja, jonka ympärille koottiin kaikkien maiden johtavat kirjailija ja intellektuellit. Läheinen Stalinin liittolainen Andrei Ždanov oli kulttuuripolitiikan johtava ajaja. Kongressissa otettiin käyttöön sosialistinen realismi. Se mukaan taiteen piti kuvata kamppailua sosialismia kohti parempaan elämään. Jäsenyys oli avoin kaikille sosialismia rakentamaan pyrkiville kirjailijoille ja kääntäjille puolueen jäsenyydestä riippumatta. Puhdistusten alkaessa vuosista 1934–1935 eteenpäin julkaisu ilman jäsenyyttä muuttui lähes mahdottomaksi.
Ensimmäisessä kongressissa kirjailijaliiton puheenjohtajaksi valittiin itseoikeutetusti Maksim Gorki. Presidiumiin valittiin lisäksi Konstantin Fedin, Vsevolod Ivanov, Leonid Leonov, Mihail Šolohov, Fjodor Panfjorov, Aleksandr Serafimovitš, Aleksei Tolstoi, Aleksandr Fadejev ja Demjan Bednyi. Yhtä ensimmäisistä sessioista johtanut Boris Pasternak valittiin lautakuntaan Mihail Zoštšenkon, Boris Pilnjakin, Mihail Prišvinin ja Ilja Ehrenburgin ohella. Isaak Babel ja Juri Oleša olivat valvontalautakunnassa.
Sääntöjen mukaan kolmen vuoden välein piti järjestää kongressi puheenjohtajiston valitsemiseksi, mutta seuraava järjestettiin vasta 1954. Kirjailijaliitto järjesti seuraavat kongressinsa syyskuun 1934 jälkeen joulukuussa 1954, 1959, 1967, 1971, 1976, 1981 ja 1986.
Kirjailijaliitto julkaisi lehteä Literaturnaja gazeta. Mikäli kirjailijat poikkesivat sosialistisesta realismista, heitä arvosteltiin lehdessä. Vakavien rikkomusten vuoksi saattoi tulla erotetuksi kirjailijaliitosta, minkä jälkeen virallinen julkaisutoiminta oli mahdotonta.
Paahde

Juoni

Kirja kertoo pojasta nimeltä Stanley Yelnats, jonka elämää varjostaa kirous. Kirouksen on aiheuttanut hänen isoisänsä isoisä, josta käytetään kirjassa nimitystä ”kelvoton-kurja-mätämuna-sikavaras-isoisoisoisä”. Kirouksen seurauksena sukulinja kirotusta henkilöstä alaspäin kohtaa jatkuvaa epäonnea. Esimerkiksi Stanleyn isoisän isä tienasi valtavan omaisuuden osakekaupoilla, mutta menetti koko omaisuutensa postivaunun ryöstössä. 
Stanleyn päähän tippuvat taivaalta baseball-kengät, joiden hän uskoo tuovan ratkaisun hänen isänsä kokeiluun. Isä yrittää keksiä uusiokäyttöä lenkkitossuille. Stanleyn kulkiessa kotiin poliisi ajaa hänen ohitseen ja pidättää hänet epäiltynä kenkien varastamisesta. Kengät oli tarkoitus huutokaupata, sillä ne kuuluivat aiemmin Clyde Livingstonille, kuuluisalle baseball-pelaajalle. Tuomari pitää Stanleyn rikosta erityisen paheksuttavana, koska kengistä saatavilla rahoilla oli tarkoitus ostaa kodittomille ruokaa ja vaatteita. 
Stanley saa valita, tuomitaanko hänet nuorisovankilaan vai Greenjärven leirille. Tuomion pituudeksi määrätään puolitoista vuotta. Stanley pitää leirille menoa hauskana ajatuksena, mutta aina ei käy niin kuin odottaisi. Leirillä häntä kohdellaan huonosti. Päivän tärkein tehtävä on aina kaivaa 1,5 metriä syvä ja leveä kuoppa lähistöllä sijaitsevaan kuivuneeseen järvenpohjaan. Leiri sijaitsee texasilaisella hiekka-aavikolla. Pian Stanleylle paljastuu, että kaivamisen perimmäisenä tarkoituksena on löytää Kate Barlow -nimisen rikollisen aavikolle hautaama aarre.
Vaikka Stanleyta kiusataan koulussa ja hänellä ei ole ystäviä, hän saa leirillä nopeasti uusia ystäviä. Zero vaikuttaa mielenkiintoiselta ja tuntuu tietävän jotakin Stanleyn ”varkaudesta”. Kirjassa nivoutuvat yhteen aika ennen järven kuivumista ja nykyaika. 
Pian Zero karkaa leiriltä ja Stanley lähtee etsimään häntä. Poikien matka muuttuu yhä jännittävämmäksi ja pian he huomaavat kuinka mennyt aika vaikuttaa nykypäivään. He löytävät kukkulan, jossa kasvaa sipuleita ja josta Stanleyn isoisän isä löysi aikanaan turvan jouduttuaan Kate Barlown ryöstön kohteeksi.
Kirjan lopussa Stanley ja Zero löytävät aarteen, jota he eivät joudu luovuttamaan rangaistusleirin pitäjille vaan saavat pitää sen, koska siinä lukee Stanley Yelnatsin nimi – nimi, joka on hänen suvussaan kulkenut isältä pojalle.
Doggumentary

Taustaa

5. marraskuuta 2010 julkaistiin singlenä kappale "New Year's Eve". Kappaleella vierailee Marty James ja sen tuotannosta vastaa Scoop DeVille. Lisäksi internetissä levisivät kappaleet "Rollin' in My Malibu" ja "Oh Boy". Mikään näistä kappaleista ei kuitenkaan lopulta päätynyt levylle. Levyllä piti myös vierailla rap-artistit Lil Jon ja Swizz Beatz, mutta hekään eivät päätyneet lopulta mukaan.
Albumin ensimmäinen single "Wet" (sensuroituna versiona "Sweat") julkaistiin 17. joulukuuta 2010. Singlen tuotti kalifornialainen tuottajaduo The Cataracs. "Wet" sijoittui ilmestyttyään Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan sijalle 40. Kappaleesta julkaistiin myös ranskalaisen house-DJ:n David Guettan tekemä remixversio. Se sijoittui eri maiden listoilla paremmin: Belgiassa sijoituksena oli ensimmäinen, Britannian UK Dance -listalla toinen ja Suomen virallisella listalla kolmas sija. Albumin toinen single "Boom" julkaistiin 8. maaliskuuta 2011. Singlellä vierailee R&B-laulaja T-Pain ja sen tuotannosta vastaa Scott Storch. Single ei menestynyt kovin hyvin: sijoituksena oli Billboard Hot 100 -listan 76. sija.
Eero Saari (poliitikko)

Eero Teodor Saari (15. elokuuta 1907 Alavus – 29. toukokuuta 1955 Alavus) oli suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Maalaisliitto. 
Saari valittiin kansanedustajaksi kaksissa vaaleissa, 1951 ja  1954, Vaasan läänin itäisestä vaalipiiristä. Hän toimi eduskunnassa vajaan neljän vuoden ajan, heinäkuusta 1951 toukokuuhun 1955, ja oli jäsenenä lakivaliokunnassa sekä laki- ja talousvaliokunnassa. Hän oli myös Yleisradion hallintoneuvoston jäsen. Hän kuoli kesken toisen kansanedustajakautensa, 47-vuotiaana, ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli Eino Uusitalo. Paitsi kansanedustajana, Saari toimi poliittisella urallaan myös kunnanvaltuuston jäsenenä ja puheenjohtajana synnyinkunnassaan Alavudella.
Saaren vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Saari ja Alma Aliina Ojanperä. Hän toimi itsekin maanviljelijänä, vuodesta 1936 Alavudella, ja työskenteli lisäksi Alavuden palovakuutusyhdistyksen toimitusjohtajana vuodesta 1941. Saaren politiikan ulkopuolisiin luottamustehtäviin kuuluivat muun muassa Alavuden seudun peruna oy:n hallintoneuvoston puheenjohtajuus sekä Jälleenvakuutusyhtiö Vakavan johtokunnan ja Etelä-Pohjanmaan maakuntaliiton hallituksen jäsenyys. 
Saaren puoliso oli Sanelma Briita Asiala, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1934.
Han Cong

Ura

Han Cong ja Sui Wenjing voittivat juniorien maailmanmestaruuden vuosina 2010, 2011 ja 2012. Neljän maanosan mestaruuskilpailussa he saavuttivat ensimmäisen mestaruutensa vuonna 2012 ja samana vuonna he sijoittuivat MM-kilpailuissa yhdeksänneksi. Vuonna 2013 he sijoittuivat MM-kilpailuissa 12:nneksi ja seuraavana vuonna he voittivat jälleen neljän maanosan mestaruuden ja sijoittuivat MM-kilpailuissa kuudenneksi.
Ensimmäisen MM-mitalinsa Han ja Sui saavuttivat Shanghaissa 2015 sijoittumalla hopealle. Vuonna 2016 he saavuttivat Bostonissa MM-hopeaa ja voittivat neljän maanosan mestaruuden. Helsingissä 2017 he voittivat maailmanmestaruuden ja samana vuonna jälleen neljän maanosan mestaruuden. Pyeongchangin talviolympialaisissa 2018 he saavuttivat hopeaa oltuaan lyhytohjelman jälkeen johdossa mutta saatuaan vapaaohjelmassa vasta kolmanneksi parhaat pisteet. He hävisivät saksalaisparille Aliona Savchenko / Bruno Massot vain 0,43 pistettä. Vuonna 2019 Han ja Sui voittivat neljän maanosan mestaruuden viidennen kerran urallaan. Maaliskuussa 2019 he voittivat toisen maailmanmestaruutensa.
MM-kilpailuissa 2019 Han ja Sui luistelivat piste-ennätyksekseen 234,84, joka koostui lyhytohjelman 79,24 pisteestä ja vapaaohjelman 155,60 pisteestä.
Han on pituudeltaan 170-senttinen. Hänen ja Suin valmentajiin kuuluu olympiavoittaja Zhao Hongbo ja koreografina toimii kanadalainen Lori Nichol.
Kunniajuoksu

Kunniajuoksulla eli kunnarilla tarkoitetaan pesäpallossa tilannetta, jossa pelaaja ehtii omalla osutulla lyönnillään kolmospesälle saakka haavoittumatta tai palamatta. Kunniajuoksu on yhden juoksun arvoinen ja sen tehtyään pelaaja saa jäädä kolmospesälle yrittämään toisen juoksun tekemistä.
Karen Lancaume

Karen Lancaume (19. tammikuuta 1973 – 28. tammikuuta 2005, myös nimellä Karen Bach) oli ranskalainen pornonäyttelijä. Hän aloitti uransa vuonna 1997.
Lancaume syntyi Lyonissa. Hänen aviopuolisonsa Franck oli DJ ja itsekin pornotähti. Parin avioeron jälkeen Lancaume jatkoi alaa yksin ja esiintyi elokuvissa sekä Euroopassa että Yhdysvalloissa. Kaikkiaan hänet nähtiin 29 elokuvassa.
Lancaume näytteli Nadinea elokuvassa Pane mua (2000). Hän teki itsemurhan  ystävänsä asunnossa Pariisiin 14. kaupunginosassa ottamalla yliannostuksen unilääkkeitä.
Luonnonvakio

Luonnonvakio on suure, jonka numeerinen arvo on universaali, eli paikasta riippumaton, ja ajasta riippumaton. Luonnonvakiota voidaan verrata matemaattiseen vakioon, kuten piihin. Luonnonvakioita ovat muun muassa Planckin vakio h, valon nopeus tyhjiössä c, gravitaatiovakio γ ja tyhjiön permittiivisyys eli sähkövakio ε₀. Näiden ilmoitetut lukuarvot saattavat muuttua historian saatossa, mutta se johtuu mittaustekniikoiden parantumisesta tai käytetystä yksikköjärjestelmästä, ei vakion arvon muuttumisesta. 
Vuonna 1937 Paul Dirac esitti, että vakiot saattavat pienentyä suoraan verrannollisesti maailmankaikkeuden ikään. Sittemmin on kokeellisesti pyritty etsimään hypoteettisen luonnonvakioiden muuttumisen ylärajaa aikayksikköä kohti. Protonin ja elektronin massojen suhde on pysynyt 0,00001 prosentin tarkkuudella samana ainakin viimeiset seitsemän miljardia vuotta.

Dimensiolliset ja dimensiottomat luonnonvakiot

Dimensiollisten luonnovakioiden lukuarvo riippuu käytettävistä yksiköistä. Koska yksiköt ovat vain sopivasti määriteltyjä määriä suuretta, ei mikään teoria voi ennustaa dimensiollisten luonnonvakioiden arvoja. Esimerkiksi valonnopeus määritellään tavallisesti yksiköllä metriä per sekunti, jolloin saadaan arvoksi 299 792 458. Jos valonnopeus määriteltäisiin vaikkapa kilometreinä sekunnissa olisi sen arvo 299 792,458.
Dimensiottomien luonnonvakioiden lukuarvot eivät riipu käytettävistä yksiköistä, koska yksiköt supistuvat pois. Ne ovat tavallisesti saman dimensioisten vakioiden osamääriä. Koska dimensiottomat vakiot ovat pelkkiä lukuja on mahdollista, että jokin tulevaisuuden teoria ennustaa niiden arvon. Kaikki luonnonlait voidaan ilmaista ilman dimensiollisia luonnonvakioita poistamalla yhtälöistä kaikki yksiköt (engl. nondimensionalization), jolloin jäljelle jää vain dimensiottomia vakioita. Tämän vuoksi dimensiottomia vakioita kutsutaan myös perustavanlaatuisiksi luonnonvakioiksi (engl. fundamental physical constant).
Hienorakennevakio α yksi on tunnetuimmista dimensiottomista vakioista. Sen arvo on mitattu varsin tarkasti (7,297 352 5376 x 10⁻³)
, mutta sitä ei ole lukuisista yrityksistä huolimatta toistaiseksi pystytty johtamaan mistään teoriasta. Toinen tunnettu esimerkki on protonin ja elektronin massojen suhde eli  mₚ/mₑ, joka on lukuarvoltaan noin 1836,152 672 47.
Osalle luonnonvakioista voidaan nykyisin ilmoittaa tarkat arvot, koska SI-järjestelmässä perusyksiköt on määritelty niiden avulla.
Semjon Tsarapkin

Semjon Konstantinovitš Tsarapkin (1906 – 1984) oli neuvostoliittolainen diplomaatti, joka toimi 47-vuotisen uransa aikana muun muassa maansa suurlähettiläänä Washingtonissa, Bonnissa ja YK:ssa.
Tsarapin työskenteli aluksi vuosia sulattotyöntekijänä ja opiskeli työn ohella kansainvälistä politiikkaa ja puolueteoreettisia kysymyksiä. Vuonna 1941 hän pääsi mukaan muokkaamaan hyökkäämättömyyssopimusta Japanin ja Neuvostoliiton välille. Toisen maailmansodan jälkeen Tsarapin oli Neuvostoliiton edustaja Dumbarton Oaksin ja San Franciscon neuvotteluissa, jotka tähtäsivät YK:n perustamiseen. Sen jälkeen hän toimi suurlähettiläänä Washingtonissa ja YK:ssa 1949–1954. Tämän jälkeen hänet nimitettiin Neuvostoliitossa toimineiden kansainvälisten järjestöjen ylijohtajaksi, ja vuonna 1961 hän tuli tunnetuksi Neuvostoliiton peräänantamattomana pääneuvottelijana aseistariisuntakonferenssissa.
Hänen viimeinen diplomaattipostinsa oli Bonnissa 1966–1971, minkä jälkeen hänestä tehtiin kiertävä lähettiläs.