google/wiki40b huggingface dataset:
Totuudentekijä

Totuudentekijä on filosofiassa se entiteetti, jonka ansiosta totuudenkantaja (kuten väittämä) on tosi. Väittämän epätotuudentekijä on se ulkoisen todellisuuden puoli, jonka ansiosta väittämä on epätosi (mikäli se on epätosi).

Historiaa

D. M. Armstrongin mukaan ajatus totuudentekijästä voidaan johtaa jo Aristoteleehen. Tämä kirjoitti Kategorioissaan:
»[...] ihmisen olemassaolo nimittäin on käännettävässä seuraussuhteessa häntä koskevan toden väitteen kanssa. Jos näet ihminen on olemassa, on totta väite, jolla sanomme, että ihminen on olemassa, ja kääntäen: jos se väite on tosi, jolla sanomme ihmisen olevan olemassa, ihminen on olemassa. Mutta tosi väite ei mitenkään ole syy itse asian olemassaoloon, kun taas itse asia näyttää jollain tavalla olevan syy siihen, että väite on tosi. Väitettä näet sanotaan todeksi tai epätodeksi sen perusteella onko asia niin tai ei.»
Tämän jälkeen ajatus on esiintynyt joillakin skolastikoilla, ja myöhemmin laajemmin vasta Bertrand Russellilla, joka käytti termiä verifier. Myöhemmin ajatusta ovat käsitelleet Armstrongin lisäksi muun muassa C. B. Martin, Kevin Mulligan, Peter Simons ja Barry Smith.

Etiikassa

Erilaisten metaeettisten suuntausten erimielisyydet ovat osittain erimielisyyksiä siitä, millaisia totuudentekijöitä eettisillä lauseilla olisi, jos nämä lauseet olisivat tosia, ja ovatko nämä totuudentekijät olemassa. J. L. Mackien mukaan eettisten väittämien totuudenkantajat olisivat ”outoja entiteettejä” (queer entities), liian erikoisia ollakseen olemassa, ja siksi kaikki eettiset väittämät ovat epätosia. Metaeetikko, joka uskoo jumalallisen ilmoituksen teoriaan, voisi katsoa, että eräs mahdollisuus eettisten lauseiden totuudentekijäksi olisi käsky täydelliseltä Jumalalta, ja siksi jos eettiset väittämät ovat tosia ja totuudentekijäteoria pätee, tällöin Jumala olisi olemassa.
Vanin maakunta

Vanin maakunta on maakunta itäisessä Turkissa Vanjärven rannalla, Iranin rajalla. Vanin maakunnalla on pinta-alaa 20,927 km² ja maakunnan asukasluku on 877 524 (2000). Vanin maakunnassa asuu suuri kurdienemistö.
Lokakuussa 2011 maanjäristys surmasi ainakin tuhat ihmistä Vanin ja Ercisin kaupungeissa.
Vesikehärousku

Tuntomerkit

Vesikehärouskun lakki on suuri, noin 10-20 cm leveä, suppilonmuotoinen, vyöhykkeinen sekä limainen, jopa hyytelöpintainen. Lakin reunassa on karvoja ja se on nuorena kellanvalkoinen, vanhana selkeästi keltainen. Jalka on lyhyt, noin 2-6 cm leveä sekä hyvin paksu. Jalka on valkea ja siinä on kuoppatäpliä. Johteiset heltat ovat tiheät ja nuorena kellanvalkoiset, vanhana vaalean- tai lohenpunertavat. Maitiaisneste on valkoista, mutta muuttuu nopeasti rikinkeltaiseksi. Haju on makeahko.

Näköislajit

Vesikehärouskun voi sekoittaa helpoiten koivurouskuun, josta sen erottaa vähempikarvaisuudensa sekä heikomman tuoksunsa avulla. Sekoittamisesta ei ole haittaa, sillä myös koivurousku on syötävä.
Krasnodar

Talous ja liikenne

Krasnodarissa on öljynjalostus-, kone-, nahka- ja elintarviketeollisuutta. Kaupunki on tärkeä rautatieristeys (Krasnodar I), josta on junayhteyksiä eri puolille Venäjää sekä Ukrainaan ja Valko-Venäjälle. Krasnodarissa on myös jokisatama ja merkittävä lentoasema. Kaupungin joukkoliikennettä hoidetaan linja-autoilla, johdinautoilla ja raitiovaunuilla.

Koulut

Krasnodarissa on yliopisto sekä lääketieteellinen-, maatalous- ja kasvatustieteellinen opisto.

Historia

Krasnodar on perustettu 1793 ja se oli alkujaan Kubanin kasakoiden keskuspaikkana. Kaupungin nimenä oli vuoteen 1920 asti Jekaterinodar. Siitä tuli Adygeiden autonomisen alueen pääkaupunki 1922. Vuonna 1936 Adygeiden autonomisen alueen rajoja muutettiin siten että Krasnodar ei enää kuulunut siihen. Toisessa maailmansodassa Krasnodar oli Saksan hallussa 1942–1943.
Peeter Kümmel

Peeter Kümmel (s. 11. huhtikuuta 1982 Tartto) on virolainen uransa lopettanut maastohiihtäjä.
Hiihdon MM-kisoissa Kümmel kilpaili ensimmäisen kerran Sapporossa 2007. Oslossa 2011 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprinttikilpailussa kuudenneksi. Olympialaisissa Kümmel kilpaili ensimmäisen kerran Torinossa 2006, jossa hän karsiutui sprintin karsinnoissa. Vancouverissa 2010 hän oli perinteisen hiihtotavan sprintissä neljästoista.
Maastohiihdon maailmancupissa Kümmel kilpaili ensimmäisen kerran Otepäässä tammikuussa 2003. Ensimmäisen maailmancupin pisteensä hän saavutti toisessa maailmancupin kisassaan Lahdessa, jossa hän sijoittui perinteisen sprintissä 18:nneksi. Parhaimmillaan Kümmel on sijoittunut maailmancupissa viidenneksi Otepään perinteisen sprintissä helmikuussa 2008.
Kümmel lopetti uransa maastohiihtäjänä vuonna 2017.
Seuratasolla Kümmel edustaa Tartu Skiclubia. Hän on naimisissa ja hänellä on yksi lapsi. Kümmel asuu Otepäässä.
Jim Parsons

Ura

Jim Parsons opiskeli näyttelemistä Houstonin yliopistossa, jossa hän suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon vuonna 1996, ja San Diegon yliopistossa, jossa hän suoritti Master of Fine Arts -tutkinnon vuonna 2001. Opiskellessaan Houstonin yliopistossa hän oli perustamassa Infernal Bridegroom Productions -teatteriryhmää.
Parsons sai ensimmäisen televisioroolinsa sarjasta Ed vuonna 2002. Vuonna 2004 hän esiintyi elokuvassa Garden State. Hän näytteli Rob Holbrookia televisiosarjassa Amyn lailla vuosina 2004–2005.
Parsons on näytellyt tri Sheldon Cooperia CBS:n tilannekomediasarjassa Rillit huurussa vuodesta 2007 alkaen. Vuosina 2010 ja 2011 hän sai roolistaan parhaan miespääosan Primetime Emmy -palkinnon. Hän oli ehdolla saman palkinnon saajaksi myös vuosina 2009 ja 2012. Parsons sai roolistaan Golden Globe -palkinnon tammikuussa 2011.
Vuonna 2014 Parsons näytteli HBO:n televisioelokuvassa The Normal Heart, josta hän sai Emmy-ehdokkuuden parhaasta miessivuosasta minisarjassa tai televisioelokuvassa. 
Vuonna 2016 Parsons näytteli draamakomediassa Hidden Figures – varjoon jääneet.
Elokuvien ja sarjojen lisäksi Parsons on näytellyt myös teatterissa.

Yksityiselämä

Jim Parsons asuu Los Angelesissa. Toukokuussa 2012 The New York Times kertoi Parsonsin olevan homoseksuaali ja olleen parisuhteessa viimeisen kymmenen vuoden ajan. Rillit huurussa -sarjan näyttelijät Simon Helberg ja Kaley Cuoco ovat Parsonsin hyviä ystäviä.
Shimakaze

Valmistus

Alus tilattiin 1939 osana 4. laivaston täydennysohjelmaa, ja sen köli laskettiin 8. elokuuta 1941 Maizurun laivastontelakalla.
Shimakaze oli kokeellinen uudenlaisia korkeapainekattiloita käyttävän aluksen prototyyppi, joka oli saksalaisvaikutuksen aikaansaannos. Kagerō-luokkaan verrattuna aluksen uppouma oli 410 tonnia suurempi ja se oli 25 jalkaa pidempi sekä sen leveys oli kasvanut yli neljä jalkaa. Kasvanut tila mahdollisti torpedoputkien lisäämisen 15 eli kolmeen viiden putken patteriin. Alus oli ainoa Japanin keisarillisen laivaston alus, jossa oli viisiputkiset patterit. Aluksella oli myös lataamista varten torpedot. Aluksen muu aseistus oli samanlainen kuin Kagerō-luokalla, lukuun ottamatta 25 millimetrin ilmatorjuntatykkiä sillan etupuolella ja 75 asteen korotuskulman mahdollistavia D-tyypin tykkitorneja.
Alukselle asennettiin uudenlaiset turbiinit, jotka mahdollistivat 50 prosentin tehonlisäyksen verrattuna aiempiin hävittäjissä käytettyihin turbiineihin. Aluksen uusien kattiloiden höyrynlämpötila oli 400 astetta ja paine 571 psi:tä. Koeajoissa koneet tuottivat 79 240 hevosvoimaa, jolla saavutettiin 40,9 solmun nopeus.
Alustyypin valmistus oli erittäin hidasta, ja 16 aluksen tilauksen toimittaminen osana vuoden 1942 laivasto-ohjelmaa ei toteutunut. Alusten uppoumaksi määritettiin 2 750 tonnia ja niiden numeroiksi 733–748.

Palvelus

Shimakaze osallistui heinäkuussa 1943 Kiskan evakuointiin, minkä jälkeen se liitettiin yhdistettyyn laivastoon Trukilla. Alus osallistui vuonna 1944 Mariaanien puolustukseen, johon liittyen se osallistui Filippiinienmeren ja Leytenlahden taisteluihin. Alus oli 2. hävittäjälaivueen lippulaivana, kun Yhdysvaltain laivaston lentokoneet upottivat sen 8. marraskuuta 1944 Ormocin lahden taistelussa.
Saara Aittakumpu

Saara Aittakumpu on suomalainen kuoronjohtaja. Aittakumpu on toiminut Polyteknikkojen Kuoron (PK) taiteellisena johtajana maaliskuusta 2013 alkaen, perustamansa naiskamarikuoro Kaari-ensemblen taiteellisena johtajana vuodesta 2008 sekä mieskamarikuoro Valkian taiteellisena johtajana vuodesta 2016 ja kamarikuoro Kampin Laulun taiteellisena johtajana vuodesta 2019. Aiemmin hän on johtanut mm. Savolaisen osakunnan laulajia ja Lahden Bach-kuoroa. Aittakumpu on toiminut kuoronjohdon opettajana ja kouluttajana useissa oppilaitoksissa sekä kesäkursseilla. Tällä hetkellä hän opettaa Metropolia-ammattikorkeakoulussa. Aittakumpu on ollut kuoromestarina useissa ooppera- ja oratorioproduktioissa. Hän myös tilaa ja kantaesittää kuoroineen ahkerasti nykymusiikkia.
Aittakumpu on suorittanut musiikkipedagogin AMK-tutkinnon pääinstrumenttinaan klarinetti.  Sen jälkeen hän suoritti kuoronjohdon A-tutkinnon Sibelius-Akatemiassa erinomaisin arvosanoin vuonna 2007 valmistuen samalla musiikin maisteriksi. Hänen kuoronjohdonopettajiaan ovat olleet Kari Turunen, Jani Sivén ja Matti Hyökki.
Aittakumpu on palkittu Pro Musica -säätiön stipendillä vuonna 2010.
Itävallan Linzissä 2015 järjestetyssä 5th Int. Anton Bruckner –kuorokilpailussa hänet palkittiin Conductor Prize -erikoispalkinnolla. Suomen kuoronjohtajayhdistys valitsi Aittakummun Vuoden kuoronjohtajaksi 2018.
Teddy Biaudet

Teodor (Teddy) August Biaudet (15. toukokuuta 1886 Helsinki – 11. joulukuuta 1967 Kauniainen) oli suomalainen lääkäri ja ruotsin kielellä kirjoittanut muistelmakirjailija.

Henkilöhistoria

Biaudetin vanhemmat olivat yliopistonlehtori Léon Gabriel Biaudet ja Marie Louise Gerber. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin ruotsalaisesta lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen kandidaatiksi 1910 ja lisensiaatiksi 1915. Ensimmäisen maailmansodan aikana Biaudet oli 1916–1917 Nobelin sotasairaalan ylilääkärinä Bakussa. Biaudet toimi Kirkkonummen kunnanlääkärinä 1918–1945 ja Kauniaisten kauppalanlääkärinä 1945–1954.
Biaudetin ensimmäinen puoliso vuodesta 1910 oli Anna Lisa Selin ja toinen vuodesta 1930 Mia Louise Avellan, lääkäri ja kirjailija Herman Wilhelm Avellanin sisar.
Anni Swan

Lapsuus

Swanin isä oli Carl Gustaf Swan, aikanaan tunnettu kulttuurihenkilö, joka muun muassa perusti Lappeenrannan ensimmäisen sanomalehden. Swanin äiti Emilia Malin harrasti kirjallisuutta ja opasti varhain kaikki yhdeksän tytärtään (yhdeksän mustaa joutsenta) lukemaan satuja ja kertomuksia. Swanin koti oli ruotsinkielinen, mutta J. V. Snellmanin innoittama isä omistautui suomalaisuusaatteelle ja puhui suomea melko hyvin; äidin suomen kielen taito jäi melko heikoksi.

Opiskelu

Swan suoritti ylioppilastutkinnon yksityisoppilaana Helsingin Suomalaisessa Yhteiskoulussa vuonna 1895 ja sen jälkeen opiskeli Helsingin yliopistossa humanistisia aineita mutta ei suorittanut tutkintoa vaan vuonna 1899 lähti Jyväskylän seminaariin valmistuakseen kansakoulunopettajaksi. Opettajana hän toimi viitisentoista vuotta Viaporissa ja Helsingissä.

Teoksia

Swanin ensimmäinen satukokoelma, nimeltään ytimekkäästi Satuja, julkaistiin vuonna 1901. Ensimmäinen nuortenkirja, pojille suunnattu Tottisalmen perillinen, ilmestyi 1914. Tottisalmen perillisen lisäksi Swanin tunnetuimpia nuortenkirjoja ovat Iris rukka, Ollin oppivuodet sekä Sara ja Sarri. Swanin nuortenkirjojen rohkeat ja neuvokkaat päähenkilöt ovat olleet esikuvana monien myöhempien nuortenkirjojen sankareille ja sankarittarille.
Swan oli lastenlehtien Pääskynen (1907–1918) ja Nuorten toveri / Sirkka (1919–1945) toimittaja. Lisäksi hän suomensi muun muassa Grimmin satuja sekä kertomuksia Kettu Repolaisesta ja Jänis Vemmelsäärestä. Hän suomensi myös Lewis Carrollin Liisan seikkailut ihmemaailmassa vuonna 1906 yhteistyössä sulhasensa Otto Mannisen kanssa.
Swanin mukaan on nimetty nuortenkirjalle myönnettävä palkinto, Anni Swan -mitali.
Swan on haudattu Helsingin Hietaniemeen: U28-3-3.
Lappeenrannassa ja Mikkelissä sijaitsee kirjailijalle nimetty Anni Swanin katu. Kangasniemellä on Anni Swanin puisto.
Minkowskin avaruus

Minkowskin avaruuden ominaisuuksia

Minkowskin neliulotteisessa avaruusajassa voidaan muuntaa inertiaalikoordinaatisto toiseksi Lorentzin muunnoksen avulla. Jos tiedetään jonkin tapahtuman nelivektori jossain inertiaalikoordinaatistossa, Lorentzin muunnoksen avulla on mahdollista laskea saman tapahtuman nelivektori toisessa inertiaalikoordinaatistossa. Lorentzin muunnokselle Minkowskin avaruudessa on ominaista, että kahden eri tapahtuman välinen neliulotteinen etäisyyden neliö on vakio, siten se ei riippu siitä, missä inertiaalikooridnaatistossa etäisyys lasketaan.
Matemaattisesti Minkowskin avaruuden karakteristisin piirre on sen metriikka, jota esittää metrinen perustensori g=diag(-1,1,1,1). Pistetulossa siis summataan yhteen paikkakomponenttien tulot ja tästä vähennetään aikakomponenttien tulo kertaa valon nopeuden neliö. Yhdessä Lorentzin muunosten kanssa muodostuu yhtenäinen kokonaisuus, jossa laskenta on helpompaa ja suoraviivaisempaa kuin muunnoksilla suoraan laskemalla. Erityisesti tällä metriikalla ja muunnoksilla nelivektorin neliö on invariantti, joten neliöt voidaan laskea helposti esimerkiksi lepokoordinaatistossa.
Armas Mishin

Armas (Oleg) Mishin, kirjailijanimi Armas Hiiri (15. helmikuuta 1935 Järvisaari, Inkeri – 9. lokakuuta 2018 Turku) oli inkerinsuomalainen kirjailija, kirjallisuudentutkija ja kääntäjä. Järvisaaren Mujalla syntynyt Mishin evakuoitiin perheensä mukana toisen maailmansodan aikana 1941 Siperiaan, jossa hän kävi koulunsa ja unohti suomen kielen lähes kokonaan. Mishin muutti 1949 Karjalan tasavaltaan, kävi siellä Puudosin opettajaopiston ja Petroskoin pedagogisen instituutin valmistuen venäjän kielen ja kirjallisuuden opettajaksi. Ensimmäiset runonsa Mishin julkaisi venäjän kielellä, mutta pian hän alkoi julkaista runoja myös suomeksi. Mishin tuli Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi 1964, ja hän toimi Karjalan kirjailijaliiton hallinnon puheenjohtajana vuodesta 1985 alkaen.
Mishin käänsi myös suomenkielistä runoutta venäjäksi. Tunnetuin hänen käännöstöistään on vuonna 1998 valmistunut Elias Lönnrotin Kalevalan venäjänkielinen käännös, jonka Mishin teki yhdessä kansanrunouden tutkija ja kääntäjä Eino Kiurun kanssa.
Mishin asui Petroskoissa 2010-luvun alkuun asti, jolloin hän muutti Suomeen.
Totuuden torvi (romaani)

Tarina

Ankh-Morporkissa asuva William de Worde työskentelee kirjurina ja tekee myös pientä uutiskirjettä muutamille tilaajille. Eräänä päivänä William kohtaa kääpiöjoukon, jolla on hallussaan mullistava laite: painokone. Erinäisten sattumusten kautta Williamista tulee Ankh-Morporkin ensimmäisen sanomalehden päätoimittaja. Kaupungissa tapahtuu rikos, joka ei ole sitä, miltä asianosaiset haluavat sen näyttävän. William päättää selvittää totuuden ja saattaa sen myös julkisuuteen lehdessään.
Oranssiviikunakaija

Koko ja ulkonäkö

Oranssiviikunakaija on noin 13 cm pitkä ja painaa 28–35 g. Lajista tunnetaan seitsemän alalajia ja muotojen välillä on värieroja. Sen höyhenpuku on yleensä selkäpuolelta vihreä tai vihertävänruskea ja vatsapuolelta kellanvihreä, rinnasta usein oranssi. Naamassa ja kurkussa on valkoista, keltaista tai mustaa kuviointia. Nokka on tummanharmaa, iiris tummanruskea ja koivet vihertävänharmaat. Sukupuolet eroavat pään kuvioinnin perusteella. Nuori lintu muistuttaa enemmän naarasta höyhenpuvultaan, sen rinta on kuitenkin vihreä ja kurkun sivut ovat oranssit.
Linnut liikkuvat tavallisesti pienissä muutaman yksilön parvissa puiden latvustoissa. Ruokaillessaan ne ovat hiljaisia ja vaikeasti havaittavia, mutta lennellessään ne päästävät kuuluvia kutsuääniä.

Esiintyminen

Oranssiviikunakaija elää Papua-Uusi-Guinean rannikoilla ja lähisaarilla sekä Salawatissa ja Arussa. Sen populaatio on kooltaan yli 100 000 yksilöä ja elinympäristön laajuus on 50 000–100 000 neliökilometriä.

Elinympäristö

Laji elää sademetsissä ja soistuneissa metsissä, myös muunlaisissa metsäympäristöissä tavallisesti alle 500 m:n korkeudella merenpinnasta.

Lisääntyminen

Lajin pesintä tunnetaan enimmäkseen vain vankeudessa elävien lintujen osalta. Luonnossa pesä on puussa olevassa kolossa. Munia on yleensä kaksi ja haudonta-aika 18–21 päivää. Poikaset jättävät pesän 40–55 päivän ikäisinä.

Ravinto

Oranssiviikunakaija syö ainakin hedelmiä, ennen kaikkea viikunoiden siemeniä, sekä kukkien mettä ja mahdollisesti myös hyönteisiä.
Midas

Midas (m.kreik. Μίδας) oli muinaisen Fryygian toinen kuningas, joka on jäänyt historiaan kreikkalaisen mytologian ansiosta. Midas hallitsi isänsä Gordioksen kuoltua Fryygian valtakuntaa kahdeksannen vuosisadan viimeisillä vuosikymmenillä ennen ajanlaskun alkua. 
Kimmerialaisten hyökättyä Fryygiaan ja tuhottua hänen kaupunkinsa Midaksen kerrotaan tehneen itsemurhan juomalla härän verta. Muutamat tutkijat arvelevat, että veri olisi mahdollisesti muuttunut myrkylliseksi sen seisottua pitkään. Myrkyllisyyden olisi ilmeisesti aiheuttanut botuliini. Vuonna 1957 muinaisen Fryygian pääkaupungista Gordionista löydettiin hauta, jonka sanotaan olleen Midaksen. Ilmeisesti Midas oli haudattu puiseen arkkuun, joka oli 50 metriä korkean savesta tehdyn hautakummun sisässä.

Myytit

Tarun mukaan Silenos oli harhautunut pois muiden sileeneiden luota lähdettyään juovuksissa harhailemaan. Midas otti harharetkeläisen huomaansa, kunnes kymmenen päivän kuluttua palautti tämän Dionysoksen luokse. Tästä kiitollisena Dionysos antoi Midaksen toivoa mitä tahansa. Hän toivoi, että kaikki mihin hän koskee muuttuu kullaksi. Toive toteutui, mutta myös ruoka, juoma, ja Midaksen yrittäessä halata tytärtään tämäkin muuttui kullaksi. Lopulta kuningas joutui katumaan pyyntöään ja luopumaan lahjastaan. 
Aristoteleen mukaan legenda kertoo Midaksen kuolleen nälkään ahneen toivomuksensa seurauksena. Joissakin tarinoissa hän pyysi jumalilta kiroustaan anteeksi ja se kumottiin. Mammonaa karttava Midas ryhtyi Panin seuraajaksi. Kerran Apollonin ja Panin kilpaillessa soittotaidoissa Midas ilmoitti vuorenjumala Tmolokselle olevansa tyytymätön tämän päätökseen valita Apollon voittajaksi. Tästä rangaistukseksi Apollon kasvatti Midakselle aasin korvat.
Andrej Hlinka

Andrej Hlinka (27. syyskuuta 1864 Stará Černová, Itävallan keisarikunta – 16. elokuuta 1938 Ružomberok, Tšekkoslovakia) oli slovakialainen katolinen pappi ja poliitikko, joka johti Slovakian itsenäisyysliikettä maailmansotien välisessä Tšekkoslovakiassa. Hän perusti vuonna 1913 Slovakian kansanpuolueen ja johti sitä kuolemaansa asti.
Hlinka toimi vuodesta 1905 Ružomberokin pienen teollisuuskaupungin pappina ja ryhtyi esiintymään slovakialaisen nationalismin tukijana. Marraskuussa 1906 hän joutui oikeuden eteen yllytettyään slovakkeja epälojaaliuteen Unkaria kohtaan. Hän sai kahden vuoden vankeustuomion, jota toukokuussa 1907 vielä pidennettiin puolellatoista vuodella hänen jatkettua kiihotustaan seurakunnalleen pitämässään jäähyväispuheessa. Vuonna 1913 hän osallistui Slovakian kansanpuolueen (SLS) perustamiseen ja hänet valittiin sen puheenjohtajaksi. Puolue oli kansallismielinen ja korosti kristillisyyttä. Sen nimi muutettiin 1925 muotoon Hlinkan Slovakian kansanpuolue (HSLS).
Itävalta-Unkarin valtakunnan hajotessa vuonna 1918 Hlinka asettui tukemaan tšekkien ja slovakkien yhdistämistä samaan valtioon. Hän kuitenkin pettyi pian Tšekkoslovakiaan ja laati vuonna 1919 Pariisin rauhankonferenssia varten muistion, jossa ehdotti Slovakialle kansanäänestystä itsenäisyydestä. Vuoteen 1922 mennessä hän ajoi puolueensa oppositioon Prahan hallitusta vastaan ja syytti tšekkejä autonomian riistämisestä Slovakialta. Eräiden hallinnollisten muutosten jälkeen Hlinka omaksui maltillisemman kannan ja salli 1927 puoluettaan edustaneen Jozef Tison osallistumisen Tšekkoslovakian hallitukseen. Puolue kuitenkin palasi oppositioon vuonna 1929 sen jälkeen kun sen johtomiehiin kuulunut Béla Tuka oli tuomittu maanpetoksesta Unkarin agentiksi väitettynä. 1930-luvulla Hlinkan puolue teki yhteistyötä Tšekkoslovakian muiden separatististen vähemmistökansallisuuksien, unkarilaisten ja sudeettisaksalaisten kanssa.
Hlinkan kuoltua elokuussa 1938 Josef Tiso seurasi häntä HSLS:n johdossa. Saman vuoden lokakuussa Tšekkoslovakian hallitus joutui Sudeettialueiden kriisin seurauksena myöntämään Slovakialle autonomian. Toisen maailmansodan aikana Tiso johti natsi-Saksan luomaa Slovakian nukkevaltiota, jossa Hlinkaa kunnioitettiin kansallissankarina. Sodan jälkeisenä kommunistien vallan aikana Hlinka julistettiin fasistiksi, mutta uudelleen itsenäistyneessä Slovakiassa hänestä on jälleen tehty kunnioitettu hahmo. Hänen kuvansa oli vuosina 1993–2009 Slovakiassa käytössä olleessa tuhannen korunan setelissä.
Dili

Ilmasto

Dilissä vallitsee trooppinen ilmasto. Keskimääräinen ylin lämpötila on ympäri vuoden 29-30 °C, yön alin vaihtelee 18 °C ja 21 °C välillä. Sadetta saadaan eniten joulu-, tammi- ja helmikuussa, vähiten elo- ja syyskuussa. El Niño muuttaa eniten kuivan kauden sademääriä.
Itä-Timor on trooppisten hirmumyrskyjen aluetta. Diliin osuu keskimäärin kahdeksan trooppista syklonia kymmenen vuoden jaksolla, yleensä marraskuusta huhtikuuhun kestävän sadekauden aikana.

Historia

Portugalilaiset asuttivat Dilin noin 1520 ja tekivät siitä Portugalin Timorin pääkaupungin vuonna 1596. Toisen maailmansodan aikana Dili oli japanilaisten miehittämä.
Itä-Timor julistautui itsenäiseksi Portugalista 28. marraskuuta 1975, mutta yhdeksän päivää myöhemmin (7. joulukuuta) Indonesian joukot miehittivät Dilin. 17. heinäkuuta 1976 Indonesia liitti Itä-Timorin itseensä, alueen nimeksi tuli Timor Timur ja Dilista sen pääkaupunki.
Sisällissota puhkesi itsenäisyystaistelijoiden ja Indonesian armeijan välillä ja kymmeniätuhansia siviilejä tapettiin. Vuoteen 1989 asti ulkomaalaisilla tai indonesialaisilla siviileillä ei ollut asiaa alueelle.
Vuoden 1991 Dilin verilöyly toi Itä-Timorin itsenäisyysliikkeen maailman ja median tietoisuuteen. Armeijan joukot tulittivat saattoväkeä Santa Crutzin hautausmaalla, yli sata dililäistä sai surmansa. Vuonna 1999 Itä-Timor siirtyi YK:n valvontaan ja 20. toukokuuta 2002 Dilistä tuli itsenäisen Itä-Timorin demokraattisen tasavallan pääkaupunki.
Huhtikuussa 2006 Dilin kaduilla puhkesi levottomuuksia, joihin osallistui lukuisia entisiä sotilaita jotka oli vapautettu tehtävistään maaliskuussa. Lopulta YK:n missio jatkui vuoteen 2012; Dilin järjestyksenpito siirtyi paikalliselle poliisille vuonna 2009.

Nähtävyyksiä

Dilin tunnetuin monumentti on 27 metriä korkea Jeesus-patsas, joka sijaitsee Fatucaman niemellä. Patsaan jalusta on maapallon muotoinen, ja sen luokse voi kiivetä 500 askelman portaita pitkin.
Farolin majakka sijaitsee sataman luoteispuolella. Kaupungin väkivaltaista historiaa kunnioitetaan muistomerkillä, vastarintamuseolla ja entiseen vankilaan luodulla Chega-näyttelyllä.