google/wiki40b huggingface dataset:
Sopulinkallioinen

Ulkonäkö ja koko

Sopulinkallioinen kasvattaa 15–25 cm pitkän haarattoman, toisinaan kaarevan varren. Varsi on harmaakarvainen ja usein punaruskea. Kasvin ruusukelehdet ovat lusikkamaisia tai vastapuikeita. Varsilehdet ovat suippoja, joskus myös otakärkisiä. Mykeröitä on tavallisesti yksi, hyvin harvoin kaksi tai kolme. Mykeröt koostuvat kolmenlaisista kukista. Keskellä on torvikukkia, laidoilla kielikukkia ja näiden välissä yksi kiehkura välikukkia. Kukka on aluksi valkoinen mutta muuttuu pian sinipunaiseksi. Sopulinkallioinen kukkii heinä-elokuussa.
Sopulinkallioinen risteytyy aiankin tunturikallioisen (Erigeron uniflorus) kanssa.

Levinneisyys

Sopulinkallioista tavataan Islannissa, arktisilla alueilla Fennoskandiassa ja Jäämeren tuntumassa Pohjois-Venäjällä. Fennoskandiassa laji on yleinen Norjassa. Ruotsissa ja Kuolan niemimaalla esiintymiä on jonkin verran. Suomessa sopulinkallioista tavataan ainoastaan Enontekiöllä Käsivarren suurtuntureilla. Laji löydettiin Suomesta ensi kerran vuonna 1867. Suomen kasvustot liittyvät Norjan esiintymiin.

Elinympäristö

Suomessa sopulinkallioista tavataan tuntureiden metsänrajalla ja alapaljakalla korkeimmillaan 850 metrissä. Muulla, esimerkiksi Pohjois-Norjassa, laji kasvaa meren pinnan tasolla saakka ja Etelä-Norjassa aina 1 600 metriin asti. Kasvupaikat ovat avoimia ja jyrkkiä tunturiniittyjä, ketomaisia kankaita ja kalliokielekkeitä. Sopulinkallioista on tavattu myös tunturikoivikoista. Laji on kalkinsuosija. Suomessa lajia uhkaa lähinnä laiton keräily.
Guinean ylätasanko

Guinean ylätasanko on ylätasanko Guinean, Sierra Leonen, Liberian ja Norsunluurannikon alueilla. Se on melko kosteta ja kasvaa savannia ja sademetsää. Ylätasangolta saa alkunsa muun muassa Nigerjoki

Maantiede ja geologia

Guinean ylätasanko on pääosin graniittista gneissiä ja kvartsiittiä. Se on keskimäärin 460 metrin korkeudessa merenpinnasta. Siitä kohoaa kuitenkin useita vuoristoja, kuten Nimbavuoristo Guinean, Liberian ja Norsunluurannikon rajalla sekä Lomavuoristo ja Tingivuoret Sierra Leonessa.
Nigerjoki saa alkunsa Guinean ylätasangolta. Sen alkulähteet ovat 750 metrin korkeudessa Guineassa lähellä Sierra Leonen rajaa. Sieltä on Atlantin rannikolle alle 320 kilometriä. Nigerin sivujoista muun muassa Milo, Sankarani ja Bagoé saavat alkunsa Guinean ylätasangolta.

Ilmasto ja luonto

Guinean ylätasanko on kosteata aluetta, ja se saa säännöllisiä sateita lähes ympäri vuoden. Sen ansiosta suurin osa alueesta on joko kosteaa savannia tai sademetsää.
Guinean ylätasangolla on Guinean ja Norsunluurannikon alueille ulottuva Mount Nimban luonnonsuojelualue, joka on valittu Unescon maailmanperintöluetteloon. Guinean puolella oleva Ziama Massifin biosfäärialue on puolestaan osa Unescon biosfäärialueiden verkostoa.

Guinean ylätasanko ja ihminen

Ylätasangolla eläviä kansoja ovat kpellet, mandinkat ja kissit. Alueella viljellään muun muassa riisiä, verihirssejä, maissia, öljypalmua, kahvia ja kolapähkinöitä, ja sieltä löytyy muun muassa rautamalmia ja timantteja.
Guinean ylätasangon suurimpia kaupunkeja ovat Guineassa olevat Yomou, Macenta, Guéckédou, Beyla ja Nzérékoré.
Heikki Talvela

Veli Heikki Johannes Talvela (25. kesäkuuta 1924 Tuusula – 27. huhtikuuta 2016 Tuusula) oli suomalainen agronomi, maanviljelijä ja sotaveteraani. Hänelle myönnettiin maanviljelysneuvoksen arvonimi. Hän oli Maanomistajain Liiton puheenjohtaja ja Keskusosuusliike Hankkijan hallituksen maanviljelijäjäsen. Hän perusti oman sotaperinnemuseon.
Max Graf

Max Graf (1. lokakuuta 1873 Wien – 24. kesäkuuta 1958 Wien) oli itävaltalainen musiikkitieteilijä ja musiikkiarvostelija, yksi psykoanalyyttisen musiikintutkimuksen uranuurtajista. Hänen poikansa Herbert Graf (1904–1973) oli Sigmund Freudin ensimmäisiä lapsipotilaita, jonka esiintyi peitenimellä "Pikku Hans" tapauskertomuksessa "Viisivuotiaan pojan fobian analyysi" (1909).

Elämänvaiheet

Max Graf syntyi wieniläiseen juutalaisperheeseen, ja hän opiskeli musiikintutkimusta Eduard Hanslickin, Anton Brucknerin ja Guido Adlerin johdolla, samoin kuin oikeustiedettä. Hän väitteli tohtoriksi Wienin yliopistosta vuonna 1896 aiheenaan renessanssin musiikki. Vuonna 1902 hänet nimitettiin professoriksi Wienin musiikkiakatemiaan, jossa hän opetti musiikin estetiikkaa ja musiikin historiaa. Maailmansotien välisenä aikana hän oli saksankielisen alueen tunnetuimpia musiikkiarvostelijoita.
Grafin ensimmäinen puoliso oli näyttelijä Olga König, joka oli ollut Freudin potilaana; Graf tutustui Freudiin morsiamensa kautta. Graf osallistui Freudin luona psykoanalyytikkojen "keskiviikkotapaamisiin" vuosina 1905–1912 ja esitelmöi siellä musiikista, ja Freudista tuli Grafien perheystävä. Freud hoiti heidän poikansa Herbertin fobiaa tämän isän välityksellä.
Graf pakeni natseja Yhdysvaltoihin heinäkuussa 1938, ja hän opetti New Yorkissa New School for Social Research -yliopistossa; hän palasi Itävaltaan vuonna 1947.
Elektroniikka

Elektroniikka on sähkötekniikan osa, joka perustuu elektronien liikkeen ohjaamiseen. Elektroniikka sisältää sähköisten laitteiden suunnittelua, rakentelua, käyttöä ja tutkimista. Elektroniikan aikakausi alkoi vuonna 1902 John Ambrose Flemingin keksittyä tyhjiödiodin, jolloin hän myös loi elektroniikan käsitteen.
Laajempia määritelmiä ovat antaneet alaa tutkivat insinöörit sekä standardointijärjestö. Suomen Akatemian tieteen keskustoimikunnan elektroniikkajaoston mietintö vuodelta 1974 on seuraavanlainen: ”Elektroniikka on teknologia, jossa puolijohdeainetta, elektroniputkia ja muita elektronisia komponentteja käytetään hyväksi toteutettaessa mitä erilaisimpia järjestelmiä, tiedonsiirtoa ja käsittelyä, koneistojen automaattista valvontaa ja ohjausta ynnä prosessisuureiden niin tieteellistä kuin käytännöllistäkin mittausta varten.”
Sähköalan kansainvälinen standardisoimisjärjestö International Electrotechnical Commission (IEC) sanoi vuonna 1956, että ”elektroniikka on se tieteen ala, joka käsittelee sähkön johtumista tyhjiössä, kaasussa ja puolijohteessa sekä näihin ilmiöihin perustuvien laitteiden sovellutuksissa.”
Yhdysvaltain sähkö- ja elektroniikkainsinöörit taas määrittelevät, että "elektroniikka on se tieteen ja tekniikan ala, joka käsittelee ihmisen aistin ja aivojen korvaamista ja täydentämistä laitteilla, jotka keräävät ja käsittelevät informaatiota, siirtävät sen haluttuun paikkaan, jossa ohjaavat koneita tai esittävät informaatiota ihmisen käytettäväksi."
Sähkövoimatekniikassa elektroniikan sovelluksia ovat muun muassa taajuusmuuttajat ja HVDC-merikaapelit.
Sami Tamminen

Seuraura

Tamminen on Valkealan Kiekon kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin KooKoohon. Kaudella 2012–2013 hän voitti tehoilla 22+27=49 koko C-nuorten Mestis-karsintojen syöttöpörssin ja jakoi pistepörssin voiton joukkuetoverinsa Niki Koskisen kanssa. Tamminen oli KooKoon sekä koko sarjan paras pistemies ja syöttäjä myös sekä C-nuorten Mestiksen (13+20=33) että SM-sarjan (17+25=42) runkosarjassa.
Huhtikuussa 2013 Tamminen teki kolmivuotisen Mestis-sopimuksen KooKoon kanssa. Kauden 2013–2014 hän pelasi vielä suurimmaksi osaksi seuran B-nuorissa, jonka paras syöttäjä ja paras pistemies Tamminen oli tehoilla 21+34=55. Hän sijoittui B-nuorten SM-sarjan pistepörssissä neljänneksi. Tamminen pelasi myös osan kaudestaan KooKoon A-nuorissa, mutta hän ei kuitenkaan debytoinut vielä Mestiksessä. 17-vuotias Tamminen debytoi sarjassa seuraavalla kaudella 2014–2015, jolloin hän pelasi siellä 20 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Tamminen voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa.
Kaudeksi 2015–2016 KooKoo nostettiin SM-liigaan, mutta Tamminen pelasi kauden kuitenkin kokonaan seuran A-nuorissa, joiden toiseksi paras pistemies hän oli Joona Puhakan jälkeen tehoilla 12+15=27. Toukokuussa 2016 Tamminen KooKoon kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Hän teki SM-liigadebyyttinsä kauden 2016–2017 avauskierroksella 16. syyskuuta 2016 Saimaan Palloa vastaan. Tamminen sai ottelussa jääaikaa 9.17 minuuttia. Hän vietti ison osan kaudestaan vielä myös KooKoon A-nuorissa, kunnes helmikuussa 2017 seura lainasi Tammisen loppukaudeksi Mestis-joukkue KeuPa HT:hen. Koska KooKoo oli nimennyt hänet ns. nuorten pelaajien listalle, Tamminen palasi vielä siirtotakarajan jälkeen joukkueen vahvuuteen. Hän teki liigauransa avausmaalin 9. maaliskuuta 2017 vieraissa Saimaan Palloa vastaan. Tamminen sai ottelussa myös syöttöpisteen Jarkko Immosen tekemään maaliin. Hän ei palannut loppukaudella enää KeuPan vahvuuteen. Tamminen pelasi kauden aikana SM-liigassa 29 runkosarjaottelua tehopistein 1+3=4. 
Kaudella 2017–2018 Tamminen pelasi KooKoon SM-liigajoukkueessa 34 runkosarjaottelua tehopistein 4+3=7. Maaliskuussa 2018 hän teki joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Kaudella 2018–2019 Tamminen pelasi KooKoossa 18 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä, kunnes joulukuussa 2018 seura lainasi hänet toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Mestis-joukkue KOOVEE:hen. Tamminen pelasi joukkueessa kauden loppuun. Hän oli Mestiskarsinnoissa neljällä syöttöpisteellään KOOVEE:n paras syöttäjä Julius Valtosen kanssa. Tamminen jakoi myös joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Valtosen ja Juuso Wallin kanssa lukemalla +6. Kauden 2019–2020 kynnyksellä, syyskuussa 2019 KooKoo lainasi hänet toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Mestiksen nousijajoukkue Kajaanin Hokkiin.

Maajoukkueura

Tamminen on pelannut neljä poikien maaottelua.
Castor (tähti)

Castor C

Castorilla on lisäksi vielä himmeä kumppani noin 73 kaarisekunnin eli noin 1 100 AU:n päässä, jolla on sama parallaksi ja liikesuunta avaruudessa. Kiertoaika Castor AB:n ympäri on noin 10 000 vuotta, tai todennäköisemmin rata on Castoria ohittava hyperbeli. Se on YY Geminorum, joka on spektroskooppinen kaksoistähti, ja pimennysmuuttuja. Tämän spektriluokka on dM1e+dM1e ja kirkkaus 9,1-9,7, joka vaihtelee säännöllisesti jaksolla 0,81 päivää. Näin Castorin tähtijärjestelmässä on kuusi jäsentä.
Mongolyn ündesnii olon niitiin

Mongolyn ündesnii olon niitiin (mong. Монголын үндэсний олон нийтийн, engl. Mongolian National Broadcaster) on Mongolian kansallinen yleisradioyhtiö.
Neuvostoliitto aloitti Mongoliaan suunnatut venäjänkieliset radiolähetykset 1920-luvulla. Vuodesta 1931 lähtien voitiin toisinaan kuulla myös mongolinkielisiä uutislähetyksiä. Mongolian yleisradio perustettiin Neuvostoliiton tuella vuonna 1934. Sen toiminta laajeni varsinkin 1960-luvulla. 1970-luvun puolivälissä maassa oli keski- ja lyhytaaltoasemien verkko, joka lähetti yhtä kansallista ohjelmaa ja 20 alueradion ohjelmia. Ulkomaanpalvelu Voice of Mongolia perustettiin vuonna 1964. Ulaanbaataria ja maan keskiosaa palvellut toinen radiokanava aloitti toimintansa vuonna 1994. Ensimmäiset yksityiset radioasemat perustettiin Mongoliaan vuonna 1993.
Mongolian televisio perustettiin Neuvostoliiton tuella vuonna 1967. Vuonna 1970 asennettu neuvostoliittolainen Orbita-satelliittijärjestelmä mahdollisti television katsomisen myös Ulaanbaatarin ulkopuolella. Orbita aloitti päivittäiset lähetykset vuonna 1976 ja Mongolian televisio vuonna 1992. Maaseudulla televisiota alettiin katsoa vasta 1980-luvulta lähtien, jolloin myös ohjelmien sisältö alkoi monipuolistua.
Valtiollinen yleisradio muuttui julkisen palvelun yhtiöksi vuonna 2005. Se saa rahoituksensa mainonnasta, valtiolta sekä kotitalouksilta perittävistä maksuista. Laki takaa yhtiölle toimituksellisen vapauden, mutta käytännössä poliitikot vaikuttavat paljon sen toimintaan. Julkisen palvelun yleisradiotoimintaa valvoo kansallinen neuvosto, joka on kulloinkin hallitsevan puolueen määräysvallassa.
Mongolian yleisradiolla oli vuonna 2016 kaksi kansallista radiokanavaa, ULA-kanava, radion ulkomaanpalvelu, kansallinen televisiokanava, kaksi kaapelitelevisiokanavaa ja uutistoimisto. Ohjelmia välitetään mongolin lisäksi myös kazakiksi. Radiolähetykset tapahtuvat vielä suurelta osin keski- ja lyhytaalloilla. Analogisten televisiolähetysten oli määrä loppua vuonna 2015.
Terassitalo

Historia

Terassitalon rakentaminen liittyy A. Ahlström Osakeyhtiön Kauttuan paperitehtaan 1930–1940-lukujen laajennuksiin, jolloin tehdasalueelle rakennettiin uusia tuotantotiloja. Niiden lisäksi Aalto suunnitteli Kauttualle yleiskaavan tammikuussa 1938. Yhtiön pääjohtajan Harry Gullichsenin ja hänen puolisonsa Maire Gullichsenin tarkoituksena oli Aallon johdolla luoda Kauttuasta modernin yhdyskuntasunnittelun ja uuden arkkitehtuurin näyttämö. Tarkoituksena oli rakentaa paperitehtaan viereiselle Kauttuanmäelle viisi viuhkamaisesti etelärinteelle levittyvää terassitaloa, sekä niiden taakse mäen päälle neljä tornitaloa. Suunnitelmaa ei kuitenkaan talvisodan vuoksi päästy toteuttamaan, vaan siitä valmistui ainoastaan yksi terassitalo. Talvisodan jälkeen Aalto päivitti yleiskaavaansa, ja sen rakennuksia toteutettiin vuosina 1942–1946. 
Aalto sai ajatuksen terassitalosta suunnitellessaan Ahlströmin tehdasaluetta Kotkan Sunilaan vuosina 1936–1937. Hän kehitti Sunilassa viettävään maastoon rakennettavan kolmikerroksisesen elementtitalon, josta Aalto käytti tyyppiniemeä ”ROT”. Siinä kahden alimman kerroksen sisäänkäynti oli maanpinnan tasalla ja ylimpään johti matalat portaat. Idean terasseihin Aalto oli saanut Välimeren maihin tekemiltä matkoiltaan. Terassitalo syntyi ROT:n pohjalta Kauttualle, jossa Aallon tarkoituksena oli monistaa se useiden tyyppitalojen muodossa. Hän aloitti terassitalon suunnittelun maaliskuussa 1937 ja lopulliset piirustukset valmistuivat vuoden kuluttua toukokuussa. Se on loogista jatkoa Sunilaan valmistuneille työnjohtajien ketjutalolle (ns. D-talo) sekä kolmikerroksiselle tyyppitalo ROT:lle.
Aalto sovitti rakennuksen mäenrinteeseen ympäröivää luontoa kunnioittaen, ja kävi itse rakennuspaikalla valvomassa, ettei esimerkiksi tontilla olleita puita vahingoitettu. Terassitaloa esiteltiin myös Aallon arkkitehtitoimiston osastolla Helsingin asuntomessuilla vuonna 1939.

Arkkitehtuuri

Betonirunkoisessa tiilirakennuksessa on neljä kerrosta, joista kolmessa alimmassa on yksi isompi asunto ja ylimmässä kolme pienempää. Talo on rakennettu mäenrinteeseen niin, että kolmessa ylimmässä kerroksessa puolet alapuolisen huoneiston katosta toimii terassina, jonka pinta-ala on noin 30 m². Jokaiseen asuntoon on oma sisäänkäynti maanpinnan tasalta, jonka vuoksi tavallisille kerrostaloille ominaiset portaikot puuttuvat kokonaan.
Suuremmat huoneistot ovat pinta-alaltaan 120 m². Niissä on laaja terassille aukeava olohuone, kolme makuuhuonetta, keittiö, pieni ruokailutila sekä palvelijanhuone. Keittiön ja ruokailutilan väliseen seinään on upotettu molemmin puolin avautuvat astiakaapit. Kolme ensimmäistä kerrosta jatkuvat keittiöstä rinteeseen maan alle, jossa on pieni pesutupa sekä kellari- ja varastotilaa. Huoneistojen ilmastointi on hoidettu seiniin ja vaatekomeroiden oviin asennettujen venttiilien avulla. 
Ylimmässä kerroksessa on kolme pienempää asuntoa, joista kahdesta on näköala talon takapihalle. Tässä kerroksessa Aalto kokeili myös erilaisia mahdollisuuksia erottaa rivitalohuoneistot toisistaan. Vuotta myöhemmin valmistuneen Villa Mairean tapaan portaikkojen kaiteet ja pergolat on valmistettu kuorimattomista puunrungoista.
Nordisk familjebok

Nordisk familjebok on klassinen ruotsalainen tietosanakirja. Sen ensimmäinen laitos ilmestyi 20 niteenä vuosina 1876–1899. Toinen laitos, jota yleensä kutsutaan nimellä Uggleupplagan kirjan selkämyksessä olleen pöllökuvan vuoksi, ilmestyi 38 niteenä vuosina 1904–1926. Tietosanakirjan toinen laitos sisältää noin 182 000 hakusanaa ja sitä pidetään yleensä Ruotsin täydellisimpänä kirjamuotoisena ensyklopediana.
Linköpingin yliopiston Project Runeberg on skannannut ja ladannut Internetiin Nordisk familjebokin kaksi ensimmäistä laitosta.
5th Avenue (suklaa)

5th Avenue on The Hershey Companyn markkinoima suklaapatukka.
Luden's-yhtiön väitetään olleen patukan kehityksen aloittajana vuonna 1936. Ajankohta on kuitenkin epävarma, koska The Hershey Companyn mukaan kyseisestä tuotteesta on esitetty väärää tietoa. Kyseisen tuotteen vanhempia kuin vuodelta 1962 olevia markkinointimateriaaleja on vaikeaa löytää. Vuonna 1986 Hershey Foods Corporation osti Luden'sin Dietrich Corporationilta.
Patukka on näyttäytynyt myös vuonna 1994 tehdyssä sci-fi-elokuvassa Tähtiportti ja vuonna 1998 Seinfeldin jaksossa The Dealership.
Wolfgang Wegener

Wolfgang Wegener (16. syyskuuta 1875 Stettin, Saksan keisarikunta – 29. lokakuuta 1956 Zehlendorf, Berliini, Saksan liittotasavalta) oli Saksan laivaston amiraali. Jäädessään eläkkeelle 1926 hän oli arvoltaan Vizeadmiral (vara-amiraali).
Hän kirjoitti muutamia merkittäviä teoksia, jotka ilmestyivät 1915–1929. Niissä hän hahmotteli niin sanotun Wegenerin väittämän. Väittämässään hän arvosteli Saksan ensimmäisessä maailmansodassa omaksumaa meristrategiaa ja esitti sille vaihtoehdon, joka perustui Britannian merireittien uhkaamiseen. Wegenerin väittämällä sanotaan usein olleen merkittävä osuus Saksan meristrategiassa toisessa maailmansodassa, vaikka kiistanalaista on, missä määrin tämä pitää paikkansa.

Elämäkerta

Wegenerin isä oli lääketieteen tohtori Eduard Wegener, hänen äitinsä Martha Zitelmann. Hän avioitui Therese Gierken kanssa Berliinissä 22. kesäkuuta 1901. Heillä oli kolme poikaa ja tytär. Hänen poikansa Edward Wegener (1904–1981) oli myös vara-amiraali.

Ura

Wegener kävi koulua König-Wilhelms-Gymnasiumissa. Sukulaisensa, amiraali Henning von Holtzendorffin innostamana hän astui Saksan keisarikunnan laivaston palvelukseen 1894. Hän palveli risteilijällä SMS Deutschland 1897–1899 ja ylennettiin arvoon Leutnant zur See. Hänestä tuli tykistön asiantuntija, ja hän palveli tykistöupseerina aseistetulla risteilijällä SMS Blücherillä 1909–1910. Vuosina 1912–1917 hän palveli henkilökunnan päällikkönä amiraalille, joka komensi ensimmäistä taistelueskaaderia. Hän sai Fregattenkapitänin arvon 1917. Vuosina 1917–1918 hän oli ensin päällikkönä kevyessä risteilijässä SMS Regensburg) ja sen jälkeen toisessa, SMS Nürnbergissä. Aselevon jälkeen hän jatkoi palvelusta uudessa Reichsmarinessa, ja hänet nimitettiin Kapitän zur Seeksi 21. tammikuuta 1920 ja Konteradmiraliksi 1923. Hänen viimeinen nimityksensä oli Inspekteur der Artillerie Wilhelmshavenissa. Jäädessään eläkkeelle 1926 hän oli arvoltaan Vizeadmiral (vara-amiraali).
Kanneljärvi

Historiaa

Kanneljärvi erotettiin Uudestakirkosta omaksi kunnakseen vuonna 1925. Kanneljärven luterilaisen kirkon lisäksi Kanneljärvellä sijaitsi ortodoksinen Mustamäen Kristuksen kirkastumisen kirkko eli Mustamäen kirkko. Mustamäen kirkko tuhoutui jatkosodassa, mutta luterilainen kirkko säästyi. Se paloi 1984, mutta runko on edelleen pystyssä.
Kanneljärven väestöä sijoitettiin jatkosodan jälkeen seuraaviin kuntiin: Kiikala, Kisko, Kuusjoki, Muurla, Pertteli, Salo, Suomusjärvi ja Uskela.

Nykyaika

Kanneljärven kirkonkylän venäjänkielinen nimi on ollut Pobeda (Победа) vuodesta 1948 lähtien, ja se on nykyisin Leningradin alueen Raivolan kuntaan kuuluva taajama.
Kanneljärven nimi on Venäjällä säilynyt Kanneljärven aseman ja asemakylän nimenä (ven. Каннельярви).
Funpark

Funpark oli Lempäälän Ideaparkissa sijainnut Pohjois-Euroopan suurin sisähuvipuisto. Se avattiin kesäkuussa 2012. Funpark sisälsi sekä huvipuistolaitteita, esimerkiksi karuselleja, että toimintoja. FunPark lopetti toimintansa 30. marraskuuta 2017.
Felix Cavaliere

Elämä ja ura

Cavaliere syntyi Pelhamissa, New Yorkin osavaltiossa vuonna 1944. Hän sai nuoruudessaan oppitunteja klassiseen pianonsoittoon ja säveltämiseen Allaire School of Music -oppilaitoksessa. Hänen ensimmäisiä yhtyeitään olivat The Stereos sekä The Escorts, jonka hän perusti opiskellessaan Syracusen yliopistossa. Hän julkaisi yliopistoaikanaan paikallisella levy-yhtiöllä singlen ”The Syracuse”, josta tuli suosittu yliopistossa.
Ammattilaisuransa Cavaliere aloitti New Yorkissa Sandy Scottin taustamuusikkona. Pian hänet otettiin soittajaksi Joey Dee & The Starliters -yhtyeeseen, jonka jäseniä olivat myös laulaja Eddie Brigati ja kitaristi Gene Cornish.
Vuonna 1964 Cavaliere, Brigati ja Cornish perustivat yhdessä rumpali Dino Danellin kanssa oman yhtyeensä, jonka nimeksi tuli The Young Rascals. Danelli oli soittanut aiemmin muun muassa Lionel Hamptonin ja Little Willie Johnin yhtyeissä. Cavaliere ja Brigati toimivat yhtyeen laulajina ja pääasiallisina laulunkirjoittajina ja yhtye sai levytyssopimuksen Atlantic Recordsilta.
Vuonna 1967 The Young Rascals julkaisi Cavalieren ja Brigatin säveltämät singlet ”Groovin’” ja ”How Can I Be Sure?”. Jälkimmäinen kappale nousi Ison-Britannian singlelistan kärkeen vuonna 1972. Yhtyeen nimi lyhennettiin vuonna 1968 muotoon The Rascals. Myöhempiä hittejä olivat ”A Beautiful Morning”, ”People Got to Be Free”, ”See” ja ”Carry Me Back”.
The Rascalsin hajottua vuonna 1972 Cavaliere aloitti soolouran. Hän on myös toiminut tuottajana muun muassa Laura Nyrolle, Jimmy Spheerisille ja The Deadly Nightshadelle. Cavaliere valittiin The Rascalsin jäsenenä Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1997. Vuonna 2009 hänet valittiin Brigatin ohella Songwriters Hall of Fameen.
Peter Turkson

Peter Turkson on ghanalainen kardinaali. Turkson on Vatikaanin Paavillisen oikeudenmukaisuuden ja rauhan neuvoston puheenjohtaja. Turkson syntyi 11.10.1948 Wassaw Nsutasassa Länsi-Ghanassa. Hänet vihittiin katoliseksi papiksi 20.7.1975 ja paavi Johannes Paavali II nimitti hänet Cape Coastin arkkipiispaksi 6.10.1992. Piispaksi hänet vihittiin 27.3.1993. Johannes Paavali II nimitti hänet kardinaaliksi konsistorissa 21.10.2003. Paavi Benedictus XVI nimitti hänet Paavillisen oikeudenmukaisuuden ja rauhan neuvoston puheenjohtajaksi 24.10.2009, ja paavin vaihtumisen jälkeen paavi Franciscus vahvisti hänen nimityksensä jatkumisen 16.3.2013.
Kardinaalina Peter Turkson on jäsen myös seuraavissa Rooman kuurian virastoissa: Uskonopin kongregaatio, Liturgian ja sakramenttijärjestyksen kongregaatio, Kansojen evankelioimisen kongregaatio ja Katolisen opetuksen kongregaatio sekä Kristittyjen ykseyden edistämisen neuvosto.
Turkson valmistui teologian maisteriksi Yhdysvalloissa 70-luvun puolivälissä ja jatkoi sittemmin lisensiaattiopintojaan Roomassa Paavillisessa raamattuinstituutissa valmistuen sieltä teologian lisensiaatiksi vuonna 1980. Hän jatkoi myöhemmin opintojaan Roomassa, mutta joutui keskeyttämään ne saatuaan nimityksen arkkipiispaksi. Hän on myös toiminut opettajana ja vararehtorina ghanalaisissa pappisseminaareissa.
Kardinaali Turkson kuuluu paavi Franciscuksen perustamaan neuvoa-antavaan kardinaalineuvostoon.
Turkson vieraili Suomessa toukokuussa 2016 osallistuakseen Ulkoasiainministeriön järjestämään "Religious Freedom  – Protecting Religious Minorities" -seminaariin.
Metsäkutoja

Levinneisyys

Metsäkutojaa tavataan Afrikan keski-, itä- ja eteläosissa. Lajia on kuvattu paikallisesti yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tie 39 (Viro)

Kantatie 39 kulkee Keski-Virossa Järvan kunnan Aravetestä valtatieltä 5 Järva-Jaanin, Jõgevan ja Tabiveren kautta Tarttoon valtatielle 3.

Tien kulku

Kantatie 39 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien alueella:
Nokian kartanokappeli

Nokian kartanokappeli oli Nokian kartanon alueella sijainnut keskiaikainen kivikappeli, joka rakennettiin todennäköisesti vuosien 1505 ja 1529 välissä. Se purettiin ennen vuotta 1769, koska kappelia ei ole enää kyseisen vuoden isojakokartassa.
Nokian kartanokappelista on jäljellä kiviperustus, joita on tutkittu muun muassa vuosien 2004–2005 kaivauksissa. Perustuksen ulkomitat ovat 8,4 m × 6,3 m. Lisäksi raunioiden yhteydessä on pystyyn nostettu ns. Nokiankivi, joka on osittain tuhoutunut keskiaikainen hautalaaka. 2000-luvun kaivauksissa kirkon perustusten alta löytyi varhaiskeskiaikaisen, palaneen hirsitalon jäännöksiä. Vaikka paikalla on ajateltu olleen hirsikirkko jo ennen kartanokappelin rakentamista, on löydetty rakennusjäänne ilmeisesti ollut asuintalo, koska siitä löytyi myös kuoppaliesi.