google/wiki40b huggingface dataset:
Heta Niskavuori

Kuvitteellinen henkilöhistoria

Heta on naissivuosa 1880-luvulle ajoittuvassa näytelmässä Niskavuoren nuori emäntä ja nimiosa 1890–1920-luvuille ajoittuvassa näytelmässä Niskavuoren Heta. Hän on vahvatahtoinen jääräpäisyyteen asti. Lisäksi hän on ahne, katkera ja ylpeä. Näytelmässä Niskavuoren nuori emäntä Heta asuu vielä lapsuudenkodissaan Niskavuorella. Hänellä on kaksi veljeä, Juhani ja Antti, sekä pikkusisko Kustaava. Alkuun Hetan on vaikea hyväksyä Juhanin vaimoa Loviisaa Niskavuoren valtiattareksi. Heta on hyvin säätytietoinen, eikä hyväksy edes sitä, että Loviisa istuu katsomassa kivitöitä. Sulhasien suhteen hän on nirso, ja päätyy lopulta naimisiin Niskavuoren rengin, Akusti Harjulan kanssa. Hetan varsinainen ihastus, Santeri Lammentausta, ehtii Hetan harmiksi avioon Esterinsä kanssa.
Muutama vuosi Niskavuoren nuoren emännän tapahtumien jälkeen Heta ja Akusti menevät naimisiin ja muuttavat Muumäelle, joka on vaatimaton tönö. Pinta-alaa sitä vastoin on runsaasti. Hetan päämääränä on nostaa Muumäki mahtitilaksi ja rakennuttaa uusi pytinki. Hän hyväksyy Akustin toimet Muumäen vaurastuttamiseksi, vaikka mies ei niistä vaimonsa mielipidettä etukäteen kysykään. Heta ei opi arvostamaan Akustia, vaan pitää tätä renkinä vielä silloinkin, kun Muumäen uusi hieno pytinki on rakennettu ja tilan pinta-ala on kasvanut useisiin satoihin hehtaareihin. Hetalla on poika, Jaakko, jonka biologinen isä on Santeri Lammentausta. Akustin kanssa Hetalla on kaksi tytärtä, Aliina ja Kerttu. Lapsiaan Heta ei halua kouluttaa, päinvastoin kuin Loviisa ja Juhani kouluttavat omiaan. Heta määrittelee heidät Akustin sukutaustan kautta rengin lapsiksi. Hetan ikää ei ole kerrottu, aivan nuorena neitona hän ei kuitenkaan muuta synnyintilaltaan Muumäelle. Nimikkonäytelmänsä viimeisessä kuvaelmassa Heta on leski.

Esikuva

Heta Niskavuoren esikuva on Hanna Wuolijoki (1849–1935), joka oli Hella Wuolijoen puolison Sulo Wuolijoen täti. Hanna Wuolijoki avioitui vasta 37-vuotiaana. Hänen puolisonsa oli Vihtori Eerola (1864–1929). Verraten suurta ikäeroa lukuun ottamatta Hanna Wuolijoen ja Vihtori Eerolan avioliitto oli samankaltainen kuin Hetan ja Akustin liitto. Vihtori oli Akustin lailla alkuaan renki, Vihtori ja Hanna hankkivat Pälkäneeltä suuren maatilan ja nostivat sen kukoistukseen. Sijoitus rahoitettiin Hanna Wuolijoen varoin. Tilan uusi päärakennus valmistui 1905, ja sitä ennen Eerolaan ei juuri saanut kutsua vieraita.
Hanna Wuolijoen suhde kälyynsä, Niskavuoren Loviisan esikuvaan Serafina Lagervikiin, oli samanlainen kuin Hetan ja Loviisan kitkainen suhde. Hanna Wuolijoella oli enemmän sisaruksia kuin Hetalla, eikä hän ollut Wuolijoen vanhin tytär.

Hetan tulkitsijoita

Teatterissa Hetaa ovat näytelleet muun muassa Bertta Tammelin (Tampereen Työväen Teatteri), Tuire Salenius (Tampereen Työväen Teatteri, 1987) ja Anu Sinisalo (Lappeenrannan kaupunginteatteri, 2012).
Edvin Laineen Niskavuoren Hetassa Hetaa näyttelee Rauni Luoma. Vuoden 1987 televisioelokuvissa Niskavuoren nuori emäntä ja Niskavuoren Heta häntä näyttelee Leena Suomu. Valentin Vaalan elokuvassa Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä Hetana on Hilkka Helinä.
Ville Boman

Otto Vilho (Ville) Boman (12. elokuuta 1883 Kuopio – 30. huhtikuuta 1934 New York) oli sosiaalidemokraattien piirisihteeri ja kansanedustaja 1900-luvun alussa.
Bomanin vanhemmat olivat työmies Pekka Boman ja Amalia Airaksinen. Hän kävi kansakoulun ja käsityökoulun ja oli ansiotyössä 13-vuotiaasta lähtien. Jouduttuaan erotetuksi konepajalta 1902 Boman muutti Yhdysvaltoihin jossa hän toimi räätäliliikkeen edustajana. Palattuaan Suomeen 1908 hän oli Kuopion läänin läntisen vaalipiirin sos.dem. piirisihteerinä ja puolueen puhujana. Boman oli SDP:n kansanedustajana 1909–1910 edustaen samaa Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä.
Edustajakautensa jälkeen Boman palasi Yhdysvaltoihin 1910 ja toimi siellä Raivaaja- ja Työmies-lehtien toimittajana sekä agitaattorina ja kiropraktikkona suomalaisten siirtolaisten keskuudessa.
Portobelo

Historia

Kristoffer Kolumbus löysi Portobelon lahden 2. marraskuuta 1502. Portobelon kaupungin perusti Espanjan siirtokunnaksi 1597 Francisco de Valverde y Mercado, ja siitä tuli syvävetisen luonnonsatamansa vuoksi merkittävä satamakaupunki ja sota- ja kauppalaivaston tukikohta 1500-luvulta 1700-luvulle. Kaupunki toimi Uuden-Granadan hopean vientisatamana Espanjaan ja se oli yksi etapeista, joiden kautta Espanjan aarrelaivastot kulkivat.
Vauraus houkutteli paikalle muun muassa kaapparikapteeni Henry Morganin, joka vuonna 1668 johti joukon kaappareita ja 450 yritykseen vallata kaupungin. Morgan onnistui tavoitteissaan ja ryösti Portobeloa kahden viikon ajan riisuen sen lähes kaikista sen rikkauksista. Vaikka valtaushanke oli rohkea, Morgan ei saanut tapahtumasta hyvää mainetta, sillä hänen joukkonsa syyllistyivät lukuisiin murhiin, kidutuksiin ja raiskauksiin noina viikkoina.
16. kesäkuuta 1726 kuninkaallisen laivaston kontra-amiraali Francis Hosier aloitti Portobellon laivastosaarron, jossa piirittäjälle kävi huonommin kuin piiritettävälle. Brittimerimiehet alkoivat kuolla tauteihin, jotka lopulta vaativat 4 000 henkeä. Laivasto-osasto lopetti saarron ja vetäytyi kaupungin edustalta joulukuussa.
1. joulukuuta 1739 kuninkaallisen laivaston osasto valtasi kaupungin Portobellon taistelun jälkeen vara-amiraali Edward Vernonin johdolla. Taistelu oli ensimmäinen merkittävä sotatoimi sodassa Jenkinsin korvasta. Britit tuhosivat kaupunkia suojanneet linnakkeet ja infrastruktuurin kannalta tärkeät rakennukset. Sotatoimi pakotti myös Espanjan siirtämään kauppareittejään turvallisimmille vesille. Tuho sekä kaupan heikentyminen lamautti kaupungin kehityksen ja se melkein autioitui. Britit kokivat taistelun kostona aiemman piirityksen epäonnistumiseen ja juhlivat voittoa nimeämällä mm. Lontoon, Dublinin ja Edinburghin kaupunginosia Portobelloiksi.
Portobelon talous elpyi vasta Panaman kanaalin rakentamisen myötä yli sata vuotta taistelua ja tuhoamista myöhemmin. Vuonna 1980 kaupunkia suojaamaan 1500-luvun lopulla rakennetut linnakkeet julistettiin UNESCO:n Maailmanperintökohteiksi.
Adygeian kansallishymni

Adygeian kansallishymnin on sanoittanut Iskak Šumafovitš Mašbaš ja säveltänyt Umar Hatsitsovitš Thabisimov. Se otettiin virallisesti käyttöön 25. maaliskuuta 1992.

Sanat adygeiksi

АДЫГЭ РЕСПУБЛИКЭМ И ГИМН
Тихэгъэгу кlасэу тигупсэр

Адыгэ чlыгушъ, терэl.

Зы бын-унагъоу лъэпкъыбэр

Щызэгурыlоу щэрэl.
Жъыу:
Шlум факlу, лъыкlуат,

Республикэу тиунэ дах.

Егъэхъу, зыlат,

Республикэу тигугъэ лъаг -

Уилъэнкън хъишъэр фэlуат.
Дунаим ичlыпlэ шlагъор

Нахьыжъмэ тэ къытфыхах,

Ахэмэ ялlыгъэ-шlагъэ

Лlэшlэгъумэ къызэlэпах.
Жъыу:
Хьазабмэ уахэмытыжьэу

Уитыгъэ нэфи ншъхьащыт.

Россием зыкlэ ущыщэу

Ащ гукlи ущышъхьафит.
Жъыу:
Тэ тыщыlэфэ - егъашlэмъ -

Тичlыгоу тыгур щlэщт.

Тиуашъуи, тыгъи бэгъашlэ

Тфэхъоу тикlасэу тиlэщт.
Жъыу:

Sanat venäjäksi

ГИМН РЕСПУБЛИКИ АДЫГЕЯ
Земля адыгская - милая сердцу страна,

Наша душа - пусть живет, -

Пусть будет согласие всегда

В единой семье народов.
Припев:
Иди к добру, двигайся дальше,

Республика - наш счастливый дом.

Поднимайся расправляй крылья,

Республика - наша высокая мечта.
Умножай славу народов своих.

Одно из прекрасных мест мира

Нашими предками выбрано для нас

Их мужество, их отвага

Века передают друг другу.
Припев:

Все тягости у тебя позади,

И солнце твое над тобой.

Ты - частица России славной,

И сердцем в ней ты свободна.
Припев:
Пока мы живы - вечно

Земля будет в нашем сердце.

И вечны будут для нас

И солнце родное, и небо.
Припев:
Antrooppinen periaate

Antrooppinen periaate (kreik. anthropos, ihminen), tarkoittaa väitettä, joka voidaan muotoilla seuraavasti: jotta kaikkeuden ominaisuuksia voitaisiin havaita, niiden tulee olla sellaisia, että havaitsijoita voi olla olemassa.
Thorlákur

Thorlákur on islantilainen miehen etunimi.
Baptismi

Historiaa

Sveitsin ja Saksan reformaatiossa syntyi 1500-luvulla luterilaisten ja reformoitujen kirkkokuntien lisäksi uskonpuhdistuksen suunta, josta käytettiin aluksi nimitystä anabaptismi (uudestikastajat). 
Nimitys anabaptismi johtui siitä, etteivät baptistit pitäneet lapsikastetta pätevänä ja näin ollen kastoivat henkilöitä, jotka oli jo kastettu lapsena. Sana baptisti tulee kreikan kielestä ja tarkoittaa kastajaa.
Etelä-Saksan kautta anabaptismi siirtyi Hollantiin, jossa se toimi nimellä mennoniitat. Hollannista liike siirtyi Englantiin. Tärkeimmäksi anabaptismin haarautumaksi muodostui Englannin puritaanien ja separatistien piiristä 1600-luvulla syntynyt liike, jonka johtajana toimi pastori John Smyth. Baptismin katsotaan syntyneen vuonna 1609, jolloin Smyth perusti Amsterdamissa, Hollannissa ensimmäisen baptisti nimeä käyttäneen seurakunnan. 
Jo 1630-luvulla baptismi levisi siirtolaisten mukana Amerikkaan. Ensimmäinen baptistiseurakunta perustettiin vuonna 1638 Providencen kaupunkiin, Yhdysvaltojen nykyiseen Rhode Islandin osavaltioon. 

Oppi

Opillisesti baptismi painottaa Raamatun erehtymättömyyttä ja arvovaltaa. Samoin korostetaan omakohtaista uskoontuloa. Ainoastaan uskonsa tunnustaneet henkilöt kastetaan. Kaste toimitetaan upottamalla ja se käsitetään lähinnä vertauskuvalliseksi uskon tunnustamiseksi. Kaste suoritetaan vain kastettavan omasta pyynnöstä ja sen kautta liitytään paikallisseurakuntaan. Vauvoja ei kasteta, mutta heidät siunataan Jeesuksen antaman esimerkin mukaisesti. Mitään ikärajaa ei kuitenkaan kasteelle menolle ole asetettu, vaan olennaista on nimenomaan se, että henkilö on kertonut haluavansa kasteen ja uskovansa. Seurakunnan jäsenyys on tarkoitettu pelkästään henkilökohtaisesti uskoville. Varsinaista yhteistä uskontunnustusta ei baptisteilla ole.

Itsenäiset kirkkokunnat ja Baptistien maailmanliitto

Baptismi jakaantuu maailmassa moneen itsenäiseen kirkkoon, joilla on painotuseroja keskenään. Yhteisenä kokoavana elimenä toimii Baptistien maailmanliitto (Baptist World Alliance, BWA).  Baptisteja on maailmassa noin 60 miljoonaa ja kirkkojen piiriin kuuluu lapset mukaan lukien noin 110 miljoonaa ihmistä.
Baptistit ovat noin 35 miljoonalla jäsenellään Yhdysvaltain suurimpia protestanttisia kirkkokuntia. Maan suurin baptistinen kirkkokunta on  Eteläinen baptistikonventio (Southern Baptist Convention, SBC) noin 16 miljoonalla jäsenellään. Maan vanhin baptistinen kirkkokunta on American Baptist Churches USA (ABCUSA), jonka juuret ulottuvat vuonna 1638 Providencen kaupungiin, Rhode Islandin osavaltioon perustettuun Amerikan ensimmäiseen baptistiseurakuntaan. 
Euroopassa baptisteja on vajaat miljoona. Suurimmat baptistiunionit ovat Englannissa noin 150 000 jäsentä ja Ukrainassa noin 130 000 jäsentä. Venäjällä baptisteja on reilut 100 000. Euroopan baptistien kattojärjestönä toimii Euroopan Baptistiliitto (European Baptist Federation, EBF)
Lili Marleen

Lili Marleen on saksalainen rakkauslaulu, joka Lale Andersenin esityksenä oli Saksan ensimmäinen miljoonalevy.
Alkuperäiset, saksankieliset sanat teki Hans Leip vuonna 1915. Alkuperäinen runo oli nimeltään "Das Mädchen unter der Laterne", jonka teemaa myös suomenkielinen sanoitus seuraa.
Laulun sävelsi Norbert Schultze ja Lale Andersen levytti teoksen vuonna 1939, mutta levystä tuli myyntihitti vasta pari vuotta myöhemmin. Lale Andersen joutui levyttämään saman kappaleen uudelleen sovitettuna Joseph Goebbelsin määräyksestä kesäkuussa 1942.
Laulun erikielisiä versioita on käytetty marssilauluna useissa maissa. Kappale tuli tunnetuksi koko Euroopassa sen jälkeen kun Soldatensender Belgrad alkoi soittaa kappaletta vuonna 1941. Kappale joutui kuitenkin soittokieltoon, koska Saksan propagandaministeri Goebbels ei pitänyt Lale Andersenista eikä etenkään tämän juutalaisystävistä, ja piti laulua sopimattoman hempeänä rakkauslauluna, joka ei sovi armeijan asemalla soitettavaksi. Runsaan asiakaspalautteen alla Goebbels kuitenkin taipui, ja kappaletta soitettiin joka ilta 21:55 illan viimeisenä kappaleena. Lale Andersenin ura silloisessa Saksassa oli kuitenkin tuhottu ensin esiintymiskiellolla ja sitten rajoitetulla esiintymisluvalla, jonka ehtoihin kuului, ettei Lale Andersin saanut esittää kappaletta Lili Marleen.
Marlene Dietrich levytti teoksen saksaksi ja englanniksi USA:n armeijalle propagandakäyttöön vuonna 1944.

Suomenkielinen versio

Georg Malmstén levytti laulun suomeksi nimellä Liisa pien’ vuonna 1942. Myöhempiä levytyksiä siitä ovat tehneet mm. Eino Grön vuonna 1961, Pauli Räsänen vuonna 1969, Solistiyhtye Suomi vuonna 1989 ja Korsuorkesteri vuonna 1996.

Elokuva

Rainer Werner Fassbinder ohjasi 1981 laulun tarinan ja taustan pohjalta elokuvan Lili Marleen.
Olga Virtanen

Olga Virtanen on suomalainen pikajuoksija. Hän paransi kaksi kertaa Tampereella Suomen ennätystä naisten 100 metrillä: aluksi vuonna 1915 aikaan 13,6 sekuntia, ja sittemmin 31. elokuuta 1917 aikaan 13,4 sekuntia. Virtanen on seitsenkertainen Suomen mestari vuosina 1916–1917 ja vuosina 1919–1923.
Mihail Kalatozov

Mihail Konstantinovitš Kalatozov (ven. Михаил Константинович Калатозов, georg. მიხეილ კალატოზიშვილი, Miheil Kalatozišvili, 28. joulukuuta (J: 15. joulukuuta) 1903 Tbilisi – 26. maaliskuuta 1973 Moskova) oli georgialaissyntyinen neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja.
Kalatozov on ohjannut muun muassa elokuvat Kurjet lentävät (1957), Älä odota kirjettä (1960) ja Punainen teltta (1969).
Alie Lindberg

Alexandra Alice (Alie) Lindberg-Larsen (19. toukokuuta 1849 Kastelholma, Ahvenanmaa – 27. marraskuuta 1933 Tukholma, Ruotsi) oli ahvenanmaalaissyntyinen pianisti. Hän aloitti soittamisen viisivuotiaana ja opiskeli myöhemmin musiikkia Helsingissä stipendiaattina. 1860-luvulla Lindberg muutti opiskelujen vuoksi Saksaan, missä hänen opettajiaan olivat muun muassa pianopedagogit Carl Tausig ja Adolf Henselt. Lindberg pääsi opettajatuttaviensa myötävaikutuksella soittamaan pianoa säveltäjä Franz Lisztille, joka arvosti hänen soittotaitoaan suuresti.
Lindberg esiintyi konserttipianistina parinkymmenen vuoden ajan 1870-luvun alkupuolelta lähtien. Hänen ohjelmistonsa ei ollut laaja, mutta siihen kuului monia tuohon aikaan suosittuja virtuoosikappaleita. Lindbergin ensisijaisia esiintymismaita olivat Saksa, Pohjoismaat ja Englanti.
1800-luvun lopulta lähtien Lindbergin kotikaupunki oli Tukholma, jossa hän myös kuoli. Syy siihen, että Lindberg lopetti pianistinuransa, saattoi olla reuma.
Lindbergin puoliso vuodesta 1882 alkaen oli norjalainen tenori, liikemies Severin Larsen (1852–1922). Viulisti Karl Lindberg oli Alie Lindbergin serkku.
HMS Emerald (D66)

Palvelus

HMS Emerald liitettiin palvelukseen otettaessa Itä-Intian osaston 4. Risteilijäviirikköön. Alus palasi Englantiin 15. heinäkuuta 1933 ja poistettiin palveluksesta telakalle Chathamiin.
HMS Emerald palasi palvelukseen 31. elokuuta 1934 Itä-Intian osastoon, jossa alus palveli syyskuuhun 1937, jolloin risteilijä HMS Liverpool vapautti sen tehtävistä. Alus purjehti Englantiin, jossa se poistettiin palveluksesta huollettavaksi. Huollon jälkeen alus siirrettiin reserviin.
HMS Emerald palasi syyskuussa 1939 sotapalvelukseen 12. Risteilijäviirikköön. Kuitenkin saksalaisten saarronmurtajien esiintyminen Atlantilla pakotti siirtämään aluksen Halifaxiin lokakuussa saattaamaan kotiinpalaavia saattueita. Aluksen kotisatamana oli Halifax vuoden 1940 lopulle saakka. Lokakuusta 1939 elokuuhun 1940 alus kuljetti 58 miljoonan punnan arvosta kultaa Brittein saarilta Kanadaan.
HMS Emerald siirrettiin 1941 Intian valtamerelle, jossa aluksen tehtävänä oli suojella joukkojenkuljetussaattueita Lähi-itään ja suojata Persian lahden aluetta Irakin vastaisen operaation ajan huhtikuussa.
Joulukuussa 1941 Japanin sotaan liittymisen jälkeen, HMS Emerald liitettiin Itäiseen laivastoon ja sen nopeaan osaan. Alus palveli osaston lippulaivana maaliskuussa 1942. Alus palasi Englantiin elokuussa ja alus poistettiin palveluksesta sekä siirrettiin telakalle Portsmouthiin.
HMS Emerald palasi palvelukseen huhtikuussa 1943, jolloin alus palasi Itäisen laivaston 4. Risteilijäviirikköön saattuetehtäviin. Alus palasi Englantiin Normandian maihinnousuun, jossa se palveli Force K:ssa tukemassa Gold rannan maihinnousua.
HMS Emerald liitettiin tammikuussa 1945 reservilaivastoon ja aluksesta tehtiin maalilaiva 1947. Maalilaivana alus upposi 24. lokakuuta Kamesin lahteen Rothesayhin, josta se nostettiin 9. kesäkuuta 1948, minkä jälkeen alus siirrettiin telakalle tutkittavaksi. Tutkimusten jälkeen alus myytiin romutettavaksi BISCOlle 23. kesäkuuta. Alus romutettiin Arnott Youngilla Troonissa, jonne se saapui 5. heinäkuuta.
Texasin yliopisto, Austin

Historia

Austin valittiin yliopiston sijaintipaikaksi vuonna 1881 ja toiminta alkoi 15. syyskuuta 1883. 1. elokuuta 1966 yliopiston kellotornista ammuskellut opiskelija Charles Whitman surmasi 14 henkilöä ja haavoitti useita. 22. toukokuuta 1971 avattiin Lyndon B. Johnsonille omistettu presidentinarkisto ja kirjasto.

Urheilu

Yliopiston urheilujoukkue on nimeltään Texas Longhorns, ja vuonna 2007 se oli kaikkien aikojen kolmanneksi paras voittotilastoissa.
Acadiana

Acadiana (ranskaksi l'Acadiane) tarkoittaa ranskankielistä aluetta Louisianan osavaltion etelärannikolla. Alueen väkiluku oli vuoden 2000 väestönlaskennassa 1 352 646 ja pinta-ala 37 746 km². Se käsittää 22 Louisianan kaikkiaan 64 piirikunnasta ja sen lisäksi muita alueita, joihin on levinnyt sama kulttuuriperinne. Nimi sai virallisen aseman vuonna 1971.

Väestö

Acadianan asukkaista osa on alkuperältään cadien-nimeä kantaneiden ranskankielisten siirtolaisten jälkeläisiä. He olivat kotoisin Acadiesta, johon kuului alueita Kanadan länsirannikolla, tarkemmin New Brunswickissa, Nova Scotiassa ja Prinssi Edwardin saarella sekä Québecin lähiseutuja ja Mainen osavaltiossa sijaitsevan Saint John -joen varrella. Tämä väestö puhui kieltä, jota kutsutaan acadien-ranskaksi ja asettui 1700-luvun puolivälissä Louisianan etelärannikolle nykyisen Acadianan alueelle.
Acadialaiset (cadiens) muodostavat nykyisin suurimman osan Acadianan asukkaista ja heidän kulttuurinsa dominoi muita alueen perinteitä. Acadianassa asuu kuitenkin väestöä, joka ei ole kulttuuriltaan acadialaista, eikä puhu cajunranskaa eikä ole acadialaisten jälkeläisiä. Acadianassa asuu useita intiaaniheimoja ja moninaista syntyperää edustavia Louisianan kreoleja sekä seudulle jo ennen cajuneja asettuneiden saksalaisten siirtolaisten jälkeläisiä. Viime vuosina alueelle on asettunut myös pakolaisia useista Kaakkois-Aasian maista, erityisesti Laosista, Vietnamista ja Kambodžasta. He ovat vaikuttaneet merkittävästi alueen kalastusteollisuuteen.

Lippu

Acadianan lippu sai Louisianan osavaltionhallituksen virallisen hyväksynnän vuonna 1974. Lipun piirsi vuonna 1965 professori Thomas J. Arceneaux. Sen kolme heraldista liljaa sinisellä pohjalla edustavat Acadianan ranskalaista perinnettä. Kultainen tähti valkealla pohjalla on Acadianan suojeluspyhimyksen, taivaaseen astuvan Marian (Notre-Dame-de-l'Assomption) tunnus; tähti muistuttaa myös seudun asukkaiden aktiivisesta osallistumisesta Amerikan vallankumoukseen Louisianan espanjalaisen kuvernöörin johdolla. Kultainen torni punaisella pohjalla edustaa Espanjaa, joka hallitsi aluetta acadialaisten saapuessa sinne.
Ylimääräiset harjoitukset

Ylimääräiset harjoitukset, YH tai ylimääräiset kertausharjoitukset olivat Suomessa vuoden 1939 lokakuussa aloitettu sotilastoimenpide. Muodoltaan YH oli armeijan kertausharjoitukset.
Kyseessä oli toisen maailmansodan syttymiseen syyskuussa 1939 liittynyt varotoimenpide ja toisaalta sillä pyrittiin myös osoittamaan Neuvostoliiton johdolle suomalaisten olevan tarvittaessa valmiita puolustamaan maataan aseellisesti. 5. lokakuuta olivat alkamassa neuvottelut Moskovassa ”konkreettisista poliittisista kysymyksistä” Neuvostoliiton johdon aloitteesta. Käytännössä neuvotteluiden sisältö tuli koskemaan muun muassa Neuvostoliiton Suomelle esittämiä aluevaatimuksia Leningradin turvallisuuden takaamiseksi. Samalla päivämäärällä Suomen puolustusministeri Juho Niukkanen hyväksyi Mannerheimin ehdotuksen suojajoukkokokoonpanoon siirtymisestä.
YH toteutettiin kahdessa vaiheessa. Ensimmäisessä vaiheessa 9. lokakuuta 1939 alkaen perustettiin muun muassa suojajoukot ja eräät Venäjän-rajan lähialueiden divisioonat. Toisessa vaiheessa perustettiin ja keskitettiin loput kenttäarmeijasta 14. lokakuuta 1939 alkaen. Tätä päivää kutsutaan ensimmäiseksi varsinaiseksi YH-päiväksi. Joukkojen pääosat saatiin puolustusryhmitykseen pääosin 20. lokakuuta mennessä.
Joukkojen kannalta yli kuukauden kestäneet harjoitukset tarjosivat sotilaille mahdollisuuden tutustua sota-ajan joukko-osastoonsa, tehtäviinsä ja toimintamaastoon. Harjoitusten kuluessa myös varustettiin puolustusasemia.
Jälkikäteen toiminnan nimittämistä ylimääräisiksi kertausharjoituksiksi on pidetty Suomen poliittisen ja sodanjohdon valitsemana sanamuotona, jonka tarkoitus olisi ollut peitellä lähes täydellinen liikekannallepano ja häivyttää välittömän sodanuhan vaikutelmaa.
Pieni Nevka

Pieni Nevka ven. Малая Невка, Malaja Nevka) on Nevan suuhaara Pietarissa Venäjällä. Se erkanee Suuresta Nevkasta Kivisaaren (ven. Ка́менный о́стров, Kamennyi ostrov) luona ja virtaa edelleen ensin Kivisaaren ja Korpisaaren (ven. Апте́карский о́стров, Aptekarski ostrov), sitten Koivusaaren (ven. Петрогра́дский о́стров, Petrogradski ostrov) ja Ristisaaren (ven. Кресто́вский о́стров, Krestovski ostrov) ja viimein Patsassaaren (ven. Петро́вский о́стров, Petrovski ostrov) ja Ristisaaren välitse Suomenlahteen.
Bebeto

Bebeto, oikealta nimeltään José Roberto Gama de Oliveira (s. 16. helmikuuta 1964 Salvadorissa, Brasiliassa) on brasilialainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Bebeto aloitti seurajoukkueuransa vuonna 1983 kotikaupunkinsa joukkueessa Vitóriassa. Myöhemmin hän pelasi kotimaassaan Flamengossa, Vasco da Gamassa ja Botafogossa. Espanjassa hän pelasi Deportivo de La Coruñassa ja Sevillassa, Meksikossa Toros Nezassa, Japanissa Kashima Antlersissa ja Saudi-Arabiassa al-Ittihadissa.
Brasilian maajoukkueessa Bebeto debytoi vuonna 1985. MM-kisoissa hän esiintyi kolmesti: 1990, 1994 (mestaruus) ja 1998 (hopeaa). Sekä 1994 että 1998 hän teki turnauksessa kolme maalia. Hän voitti urallaan myös olympiapronssia Brasilian maajoukkueen mukana Atlantan olympialaisissa vuonna 1996.
Peliuransa Bebeto lopetti vuonna 2002. Maajoukkueessa hän pelasi kaikkiaan 75 ottelua ja teki 39 maalia. Hänet valittiin Etelä-Amerikan parhaaksi pelaajaksi vuonna 1989.
Vuonna 2010 hänet valittiin Rion osavaltion parlamenttiin.
Ulla Kulju

Ulla Kulju on suomalainen vammaisurheilija. Hän alaraajahalvaantui 15-vuotiaana lumilautailuonnettomuudessa. Hän kuului Suomen para-alppimaajoukkueeseen ja kilpaili monoski-kelkkailussa. Vuodesta 2016 lähtien hän on kilpaillut ratamoottoripyöräilyssä. Vuonna 2017 Kulju voitti vammaisurheilijoiden ratamoottoripyöräilyn maailmanmestaruuskisoissa kultaa naisten sarjassa ja tuli yleisen sarjan kuudenneksi. Hän on koulutukseltaan venealan insinööri.
Suomi hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2009

Maastohiihto

Joukkueeseen 11.1.2009 valittiin 4 mieshiihtäjää ja 7 naishiihtäjää Joukkue täydennettiin lopulliseksi tarkoitettuun muotoonsa neljällä mieshiihtäjällä 3.2.2009.

Mäkihyppy

Mäkihypyssä järjestettiin normaalimäki HS100, suurmäki HS134 ja joukkuekilpailu suurmäestä.
Ivan Šaponjić

Seurajoukkueura

Šaponjić teki läpimurtonsa pääsarjatasolla belgradilaisessa Partizanissa, jonka riveissä hän voitti Serbian liiga- ja cup-mestaruudet. Vuonna 2016 hän siirtyi Portugalin pääsarjassa pelaavaan Benficaan, mutta sai peliaikaa vain seuran reservijoukkueessa. Kauden 2017–18 hän pelasi lainasopimuksella belgialaisessa Zulte Waregemissa. Šaponjić siirtyi nykyiseen seuraansa heinäkuussa 2019.

Maajoukkueura

Šaponjić on edustanut maataan eri ikäkausimaajoukkueissa. Vuonna 2015 hän voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden Uudessa-Seelannissa järjestetyssä lopputurnauksessa. Šaponjić teki turnauksessa kaksi maalia.