google/wiki40b huggingface dataset:
Michał Probierz

Ura pelaajana

Probierz aloitti pelaajauransa ŁKS Łagiewnikin juniorina 1980-luvun alussa. Ammattilaisuransa hän aloitti vuonna 1990 Ruch Chorzówissa vuonna 1990. Hän pelasi seurassa kolme vahvaa kautta, kunnes siirtyi 1993 Saksaan Bayer Uerdingeniin. Probierz ei onnistunut vakiinnuttamaan paikkaansa seurassa, joka nousi keväällä 1994 Bundesliigaan. Kahden kauden jälkeen hän siirtyi SG Wattenscheidiin, jossa peliaikaa ei myöskään liiemmin tullut.
Probierz palasi Puolaan vuonna 1997 ja liittyi KS Górnik Zabrzen joukkueeseen. Hän pelasi seurassa seitsemän kautta ja urakoi 181 sarjaottelua. Górnik eteni Probierzin aikana kerran Puolan cupin finaaliin, mutta hävisi sen Polonia Varsovalle. Hän edusti vielä uransa lopulla Pogoń Szczeciniä, Widzew Łódźia ja Polonia Bytomia, kunnes vuonna 2006 lopetti aktiiviuransa.

Ura valmentajana

Probierz aloitti valmennusuransa lokakuussa 2005, kun hän nousi edustamansa Polonia Bytomin päävalmentajaksi. Hän valmensi Puolan 1. divisioonassa pelannutta seuraa yhden kauden, kunnes nousi kesäkuun alussa 2006 Ekstraklasaan nousseen Widzew Łódźin päävalmentajaksi. Seura säilytti Probierzin johdolla sarjapaikkansa ollen liigassa sijalla 12. Kausi 2007/08 alkoi kuitenkin heikosti ja Probierz sai potkut lokakuussa 2007. Joulukuussa hän palasi Polonia Bytomin valmentajaksi.
Heinäkuussa 2008 Probierzista tuli Jagiellonia Białystokin päävalmentajaksi. Probierzin johdolla seura pelasi hyvin Puolan liigassa ja voitti kaudella 2009/10 yllättäen Puolan cupin mestaruuden. Samana vuonna Probierz valittiin Puolan vuoden valmentajaksi ja seuran parhaaksi valmentajaksi 90 vuoteen.  Kaudella 2010/11 Probierz piiskasi Jagiellonian Puolan liigassa neljänneksi. Sijoitus on seuran historian paras liigassa. Hän jätti joukkueen menestyskauden 2010/11 jälkeen. 
Syyskuussa 2011 Probierzista tuli ŁKS Łódźin päävalmentaja.  Hän lähti seurasta jo marraskuussa tehtyään kauden loppuun ulottuvan sopimuksen Kreikan Superliigassa pelaavan Arisin kanssa.  Probierzin johdolla Aris voitti neljä seitsemästä pelaamastaan ottelusta, kunnes puolalaisvalmentaja erosi joulukuussa 2011 seuran talousvaikeuksien vuoksi. 
Maaliskuun alussa 2012 Probierz jatkoi uraansa Wisła Krakovan päävalmentajana.  Seuran menestys Probierzin johdolla jäi vaisuksi ja hän lähti seurasta lokakuussa 2012.  Marras-joulukuussa 2012 hän valmensi lyhyen aikaa GKS Bełchatówa.
Kesäkuussa 2013 Probierzista tuli Lechia Gdańskin päävalmentaja.  Hän sai potkut maaliskuun lopussa 2014. 
Vain muutama päivä potkujensa jälkeen hän Probierz palasi Jagiellonia Białystokin päävalmentajaksi.  Kaudella 2014/15 Jagiellonia sijoittui Puolan liigassa kolmanneksi, mikä oli seuran historian paras sijoitus. Seura selvisi mukaan Eurooppa-liigaan kaudelle 2015/16, mutta putosi jo toisella karsintakierroksella kyproslaista AC Omoniaa vastaan. Kaudella 2016/17 Probierz luotsasi Jagiellonian taistelemaan Puolan mestaruudesta, mutta tasaisessa ja tiukassa mestaruuskamppailussa joukkue jäi lopulta toiseksi kahden pisteen erolla KP Legia Varsovaan. Kauden jälkeen Probierz jätti seuran.
Porin Työväen Soittokunta

Porin Työväen Soittokunta ry (myös PTS Suuri Puhallinorkesteri, PTS-Band) on vuonna 1887 perustettu porilainen puhallinorkesteri. Yhdistyksessä toimii nykyään kolme eri kokoonpanoa; PTS Suuri puhallinorkesteri, Delta Eleven Brass Band ja PTS Brass Quintet. Kapellimestarina on vuodesta 2013 lähtien toiminut Tommi Tuominen. PTS on Suomen Työväen Musiikkiliiton vanhin jäsen yhdessä samana vuonna perustetun Tampereen Työväenyhdistyksen Soittokunnan kanssa.

Historia

Porin Työväen Soittokunta sai alkunsa syyskuisena tiistaina 1887, kun aiemmin maaliskuussa toimintansa aloittaneen Porin Työväenyhdistyksen toimikunnan kokouksessa ”Nostettiin kysymys torvien hankkimisesta yhdistyksen jäsenten kesken perustettavaa torvisoittokuntaa varten ja kehotettiin hra Kauppinen asiasta keskustelemaan asian tuntevain kanssa. Yhdeksän torvea olisi hankittava”. Aloitteentekijänä oli työväenyhdistyksen johtohahmoihin kuulunut kansakoulunopettaja Matti Kauppinen. Porin Työväenyhdistyksen lisäksi PTS on 1900-luvun alkuvuosina toiminut myös 1899 perustetun Porin metallityöväen ammattiosasto nro 6:n alaisuudessa.
Soittokunnan kapellimestareita ovat olleet muun muassa Emil Hällström 1912–1918 sekä Heino Hänninen 1972–2012. PTS on julkaissut kaksi musiikkikasettia Albumi I ja Albumi II vuosina 1989 ja 1991.
Jamin minareetti

Arkkitehtuuri

Jamin minareetti on 65 metriä korkea poltetusta tiilestä rakennettu minareetti, joka lepää kahdeksankulmaisen perustuksella, jonka halkaisija on 9 metriä. Tiilet on muurattu kalkkilaastilla. Tornirakennelma on jaettu neljään ylöspäin kapenevaan lieriömäiseen osaan. Rakennelman sisällä oleva portaikko johtaa kolmelle parveketasanteelle, joiden puiset balustradit ovat käytännössä tuhoutuneet. Huipulla uskotaan olleen lyhty. Uskotaan, että Jamin minareetti on toiminut esikuvana rakennettaessa Delhissä sijaitseva Qutub Minar -tornia, joka on maailman korkein tiiliminareetti.
Minareetin ulkopinta on kokonaisuudessaan koristeltu geometrisillä kuvioilla. Alimmainen osa minareetista on kaikista koristeellisin. Se on jaettu pystysuunnassa kahdeksaan segmenttiin, joiden kolmiulotteiset ornamentit aiheuttavat valon ja varjojen kuvioita. Jokaisen segmentin halki kulkee ohut nauha, jossa on kuufalaisella kirjoituksella Koraani 19. suura, Marian suura. Kuufalaista kirjoitusta on myös minareetin toisessa ja kolmannessa osiossa.
Sisätiloissa kulkee ensimmäisen parvekkeen korkeudelle portaikko, jonka varrella on tasaisin väliajoin ikkunoita. Ensimmäisen ja toisen parvekkeen väliselle alueella on kuusi tiilitasennetta, joita minareetin seinästä ulkonevat jyrkät ja kapeat rappuset.

Historia

Jamin minareetti rakennettiin luultavasti noin vuonna 1194, ja se on yksi harvoista Ghuridien valtakunnasta jäljellejääneistä monumenteista. Rakennus on omistettu ghuridien hallitsijalle Ghiyath al-Din Muhammadille, ja sen uskotaan olevan rakennettu Ghaznin takaisinvaltaamisen muistoksi. Ghuridien kesäpääkaupungin Firozkohin sijainti on epävarma, mutta tutkijat uskovat, että Jamin minareetti sijaitsi kaupungissa tai sen lähellä.
Kun mongolit tuhosivat 1200-luvulla monia Keski-Aasian kaupunkeja ja rakennelmia, Jamin minareetti säilyi kuitenkin koskemattomana. Tähän saattoi vaikuttaa se, että sitä pystyi käyttämään vahtitornina. Minareetti unohdettiin kuitenkin hiljalleen.
Ensimmäiset länsimaiset maininnat Jamin minareetista on vuodelta 1886, jolloin Thomas Holdich raportoi siitä Afganistanin rajakomission tutkimusten yhteydessä. Alueen ensimmäisen tieteellisen tutkimuksen suorittivat 1950-luvun lopulla ranskalaiset André Maricq ja Gaston Wiet. Arkeologisia tutkimuksia tehtiin 1970-luvulla, mutta sitten Neuvostoliiton valtauksen jälkeen 1979 alkoi useita vuosia kestänyt epävakaa aikakausi. Britanniassa aloitettiin vuonna 2003 Jamin mineraatin arkeologinen projekti, jonka tarkoituksena oli tutkia alueen arkeologista perintöä.

Suojelu ja uhat

Jamin minareettia uhkaavat tällä hetkellä eroosio, veden imeytyminen ja tulvat, sillä sen lähellä virtaa kaksi jokea. Lisäksi maanjäristykset ovat alueella yleisiä. Ryöstelijät ja laittomat kaivaukset ovat olleet myös ongelmana ympäröivällä arkeologisella alueella. Minareetti on alkanut kallistua, mutta sen tukemiseksi tehdään työtä.
Kantatie 43

Historiaa

Uudenkaupungin ja Harjavallan välinen tie on rakennettu 1950- ja 1960-luvuilla. Vuoden 1996 tienumerouudistuksessa maantiet 198 (Uusikaupunki–Laitila), 205 (Laitila–Eura) ja 219 (Eura–Harjavalta) yhdistettiin kantatieksi 43. Laitilan ja Euran väli parannettiin valtatietasoiseksi vuosina 2006–2009 rakentamalla tievalaistusta, alikulkukäytäviä ja kevyen liikenteen väyliä sekä leventämällä tietä. Vuonna 2010 seututien 210 liittymä Hinnerjoella muutettiin kiertoliittymäksi. Valtatien 12 liittymä Eurassa rakennettiin kiertoliittymäksi vuosina 2011–2012.

Tulevaisuus

Maakuntakaavassa kantatielle 43 on merkitty useita uusia eritasoliittymiä, mm. Valtatien 8 liittymä Laitilassa, valtatien 12 liittymä Eurassa sekä seututien 209 liittymä Kiukaisissa.
Teemu Keskisarja

Teemu Keskisarja (s. 5. elokuuta 1971 Helsinki) on suomalainen historioitsija.
Keskisarja valmistui ylioppilaaksi Porvoossa vuonna 1990. Hän kävi jonkin aikaa kansanopistoa ja suoritti historiasta opintokokonaisuuden avoimessa yliopistossa. Hän oli 1990-luvulla myös innokas shakin pelaaja ja pelasi SM-tasolla. Keskisarja pyrki 2000-luvun alussa Helsingin yliopistoon opiskelemaan historiaa ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 2003 ja tohtoriksi 2006 Suomen historiasta. Hänen väitöskirjansa käsitteli eläimiinsekaantumista 1700-luvun Suomessa.
Keskisarja on Suomen ja Pohjoismaiden historian dosentti Helsingin yliopistossa ja on kirjoittanut tilaustöinä yrityshistorioita. Keskisarja on käsitellyt teoksissaan talouden, rikollisuuden ja suomalaisuusliikkeen historiaa.
Marraskuussa 2013 Keskisarjan teos Viipuri 1918 valittiin Tieto-Finlandia-ehdokkaaksi.

Kirjailijakuva

Helsingin Sanomien Teema-lehden Niko Kettusen mukaan Keskisarja tekee kirjoihinsa ”tanakan tutkimustyön, ja kieli luistaa”. Tekstiä hän kuvaa ”lakoniseksi, äkkivääräksi ja hillittömäksi”. Hänen mukaansa harva kirjoittaa sodasta yhtä fyysisesti kuin Keskisarja.
Douglas Fairbanks Jr.

Douglas Elton Fairbanks, Jr. (9. joulukuuta 1909 New York City – 7. toukokuuta 2000 New York City) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja korkea-arvoinen meriupseeri Toisessa maailmansodassa.
Hänen isänsä oli kuuluisa mykän elokuvan miestähti Douglas Fairbanks, ja hänen äitinsä Fairbanksin ensimmäinen vaimo Beth Sully. Hänen vanhempansa erosivat hänen ollessaan 10-vuotias ja hän asui äitinsä kanssa Kaliforniassa, Pariisissa ja Lontoossa. Hän aloitti näyttelemisen jo teini-iässä 20-luvun mykkäelokuvissa ja hänen viimeiset roolityönsä olivat 80-luvulta, joten hänen uransa kesti yli 60 vuotta. Hän näytteli urallaan lähes sadassa elokuvassa ja toimi sen lisäksi myös mm. elokuvien tuottajana ja käsikirjoittajana. Hän on saanut urastaan peräti kolme tähteä Hollywood Walk of Famelle, yhden elokuvaurastaan, yhden televisiourastaan ja yhden radiourastaan. Elokuvauransa lisäksi hän loi menestyksekkään sotilasuran toisen maailmansodan aikaan. Yksityiselämässään hän oli naimisissa kolme kertaa: Joan Crawfordin (1929-1933, päättyi avioeroon), Mary Lee Eppling'in (1939-1988, päättyi Mary Leen kuolemaan) ja Vera Sheltonin (1991-2000, päättyi Douglasin kuolemaan) kanssa. Mary Leen kanssa hänellä oli kolme tytärtä. Hän kuoli sydänkohtaukseen.
Graham Smith

Ura

Smith aloitti uinnin harrastamisen isänsä Donin valmennuksessa vuonna 1964. Hän voitti ensimmäisen nuorten Kanadan-mestaruutensa kymmenvuotiaana. Ensimmäisiin kansainvälisiin aikuisten arvokilpailuihinsa hän osallistui vuonna 1975, jolloin käytiin pitkän radan MM-kilpailut Kolumbian Calissa.
Smith voitti olympiahopeaa 4×100 metrin sekauintiviestistä kesäolympialaisissa 1976, jotka järjestettiin Smithin kotimaassa Kanadassa. Viestissä uivat myös Stephen Pickell, Clay Evans ja Gary MacDonald. Smith osallistui kilpailuissa myös 100 ja 200 metrin rintauinteihin, joissa hän sijoittui kummassakin neljänneksi, sekä 400 metrin sekauintiin, jossa hän sijoittui viidenneksi.
Smith rikkoi uransa aikana kaksi kertaa 200 metrin sekauinnin maailmanennätyksen, ensimmäistä kertaa 23. elokuuta 1975, Kansas Cityssä, ajalla 2.06,08. Neuvostoliittolainen Aleksandr Sidorenko kuitenkin rikkoi ennätyksen elokuussa 1977. Smith sai ennätyksen uudelleen haltuunsa, uituaan ajan 2.04,39, The Woodlandsissa, Texasissa. Smithin ja Sidorenkon välissä ennätystä oli ehtinyt pitää myös yhdysvaltalainen Steve Lundquist. Smith ehti kuitenkin hallita ennätystä toistamiseen vain 24 päivää, jolloin sen rikkoi yhdysvaltalainen Jesse Vassallo.
Vuoden 1978 Kansainyhteisön kisoissa, kotikaupungissaan Edmontonissa, Smith voitti ensimmäisenä uimarina kuusi kultamitalia; hän voitti 100 ja 200 metrin rintauinnit, 200 ja 400 metrin sekauinnit, sekä oli jäsenenä Kanadan voitokkaissa 4×100 metrin seka- ja vapaauintiviesteissä. Samana vuonna hän voitti pitkän radan MM-kilpailuissa, Berliinissä kultaa 200 metrin sekauinnissa, ja hopeaa 100 metrin rintauinnissa.
HMS Sjöhunden (Shu, 1938)

Palveluskäyttö

Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1960 ja se myytiin 1962 Ystadiin romutettavaksi.
Rompaanjärvi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,4 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Kuijasjoen valuma-alueella (67.99), jonka Mellajoen latvaosan valuma-alueeseen (67.995) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 163 metriä mpy.
Musashi (1886)

Palvelus

Alus osallistui ensimmäiseen Kiinan–Japanin sotaan partioiden Korean, Dairenin ja Weihaiwein välillä. Se osallistui läntisen osaston reservialuksena Jalujoen taisteluun. Alus luokiteltiin 21. maaliskuuta 1898 3. luokan tykkiveneeksi, minkä jälkeen se oli lähinnä rannikontutkimus- ja valvontatehtävissä.
Alus ajoi karille 30. huhtikuuta 1902 lähellä Nemoroa, mutta se irrotettiin karilta ja kunnostettiin. Venäjän–Japanin sodassa alus oli Hakodaten sataman vartioaluksena. Se luokiteltiin toisen luokan rannikonvalvonta-alukseksi 28. elokuuta 1912, mutta se palveli lähinnä koulutusaluksena. Musashi luokiteltiin virallisesti tutkimusalukseksi 1. huhtikuuta 1922, ja sen aseistus vaihdettiin kahdeksi kahdeksan tuuman tykiksi. Alus poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1928, ja se siirrettiin reserviin. Alus myytiin vuonna 1935 romutettavaksi.
Niels Räihä

Niels Carl Richard Räihä (20. joulukuuta 1930 Helsinki – 18. joulukuuta 2013 Lund, Ruotsi) oli suomalainen lääkäri ja Ruotsissa pitkään työskennellyt ja asunut professori.
Räihän vanhemmat olivat professori Carl-Eric Räihä ja Gerda Elisabeth Mortensen ja ensimmäinen puoliso vuodesta 1956 sairaanhoitaja Ann-Birgit Veronica Damstén. Hän tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1950, valmistui filosofian kanditaatiksi 1954 ja suoritti samana vuonna Yhdysvalloissa Bachelor of Science -tutkinnon, valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1960 ja väitteli samana vuonna lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi. Lastentauteihin Räihä erikoistui 1965, lääketieteellisen kemian dosentti hänestä oli tullut edellisenä vuonna. Stanfordin yliopistossa Räihä työskenteli 1964–1965 ja sitten HYKSin vastasyntyneiden erikoislääkärinä. Vuonna 1980 hänestä tuli lastentautien professori Lundin yliopistoon vuoteen 1997 asti, jolloin hän jäi eläkkeelle. Räihä toimi samalla myös ylilääkärinä Malmön yliopistollisessa sairaalassa. Hän julkaisi yli 150 alkuperäisjulkaisua ja jatkoi vastasyntyneiden, keskosten ja äidinmaidon proteiinien tutkijana Arvo Ylpön työtä. Arvo Ylppö -mitali hänelle myönnettiin vuonna 1987 eli neljännesvuosisata isänsä jälkeen.
Breheimenin kansallispuisto

Breheimenin kansallispuisto on kansallispuisto Opplandin ja Sognin ja Fjordanen läänien alueella Norjassa. Kansallispuisto perustettiin vuonna 2009 ja sen pinta-ala on 1 691 km². Korkeimmat vuoret alueella ovat Nordre Hestbrepiggen (2 172 m) ja Tverrådalskyrkja (2 088 m).
Pohjois-Amerikan maantiede

Pohjois-Amerikka on 25,3 miljoonaa neliökilometriä pinta-alaltaan ja siten kolmanneksi suurin manner. Manner rajoittuu idästä Atlanttiin, pohjoisesta Jäämereen ja lännestä Tyyneenmereen. Manner kapenee etelään mentäessä, ja Väli-Amerikan kannas yhdistää sen Etelä-Amerikkaan.

Pinnanmuodot

Pohjois-Amerikassa on vanhoja ja nuoria vuoristoja. Nuorten Kordillieerien osat Pohjois-Amerikassa (mm. Kalliovuoret ja Sierra Nevada) kulkevat koko mantereen poikki sen länsipuolelta. Vuoret ovat nuoria poimuvuoria, joissa on aktiivisia tulivuoria. Vuoret nousevat yli neljän kilometrin korkeuteen, ja korkein huippu on Mount McKinley (6 194 m). Vuorijonojen väliin jää tasankoja, altaita, kuten Mojaven aavikko, Kuolemanlaakso ja monet suolajärvet.
Mantereen itärannikolla kulkee Appalakit, joka on vanha vuorijono. Sen korkein kohta on Mount Mitchell (2 037 m). Vuoriston ja rannikon välissä on rannikkotasanko. Mantereen sisäosa koostuu valtavista tasangoista ja alangoista, ns. preeriasta. Jääkausien aikana suuret osa mannerta oli jäätiköiden peitossa, jotka ovat tehneet Kanadan ja Yhdysvaltojen alueiden sedimenttikerrokset.
Pohjois-Amerikan suurimmat joet ovat Missouri (4 088 km pitkä), Mississippi (3 766 km), Rio Grande (3 034 km), Columbia (2 044 km) ja Saint Lawrence (3 058 km). Saint Lawrence yhdistää Suuret järvet Atlanttiin. Mantereen suurin järvi on Yläjärvi (82 100 km²).

Ilmasto

Pohjois-Amerikan ilmasto vaihtelee alueittain. Ilmasto luonnollisesti kylmenee etelästä pohjoiseen mentäesseä, siten että esim. Floridan ilmaston ollessa trooppinen, Yhdysvaltojen pohjoisosissa on jo neljän vuodenajan mannerilmasto, ja Kanadan pohjoisosissa se muuttuu arktiseksi. Etelä-Kaliforniassa vallitsee välimerenilmasto. Erityisen kuivaa on Pohjois-Meksikossa, Lounais-Yhdysvalloissa ja Kalliovuorten altaissa.
Tornadoja ilmenee laajalla alueella Keski-Yhdysvalloissa, ja mantereen eteläosiin kulkeutuu usein hurrikaaneja.

Kasvillisuus

Erilaiset metsät peittävät laajoja alueita Pohjois-Amerikassa. Lehtipuut viihtyvät hyvin lauhkeassa ilmastossa, ja Kaliforniassa kasvaa nahkealehtistä kasvillisuutta, sekä Australiasta tuotuja eukalyptuspuita. Subboreaalisella alueella kasvaa subboreaalista metsää. Tyynenmeren rannikolla menestyvät kookkaat puulajit, kuten punapuu.
Mantereen keskiosissa kasvaa ruohokasvillisuutta. Preeriaheinää kasvaa tasangon niillä alueilla, joissa vuotuinen sademäärä on yli 750 mm. Muualla menestyvät vain matalat heinäkasvit. Pohjoisessa subboreaalisen vyöhykkeen pohjoispuolella Kanadassa ja Alaskassa on tundrakasvillisuutta, eli pääasiassa pensaita, sammalia, jäkälää ja ruohoja.
A. O. Wuorimaa

Artur Oliver Wuorimaa, vuoteen 1906 Blomberg (1. elokuuta 1854 Dragsfjärd – 9. marraskuuta 1921 Kymi) oli Kymin kirkkoherra ja kansanedustaja ensin suomalaisen puolueen eduskuntaryhmässä 1907–1909 ja 1911–1913, sitten Maalaisliiton eduskuntaryhmässä 1917–1921 Viipurin läntisestä vaalipiiristä.
Hän sai vapautuksen eduskuntatyöstä 23. syyskuuta 1921 sairauden tähden. Blombergista tuli Liperin kirkkoherran apulainen vuosiksi 1877–1880, Rääkkylän kirkkoherran apulainen ja armovuoden saarnaaja 1880–1883, Leivonmäen vt. kirkkoherra 1882–1883 ja kirkkoherran 1883–1904, rovasti 1899, Sippolan kirkkoherra 1904–1915 ja Kymin kirkkoherra 1915–1921.
Hän kannatti 1918 eduskunnassa valtiollisten vankien (punaisten) lähettämistä Saksaan (pakko)töihin, mitä Erkki Kaila vastusti.
Artur Wuorimaan poika oli suurlähettiläs Aarne Wuorimaa.
Egyptin presidentinvaali 2012

Ehdokasasettelu

Vaalin ehdokasasettelussa oli ongelmia ja useita ehdokkaita evättiin erinäisten syiden takia. Presidentinvaalien ehdokkaaksi haki yhteensä yli 20 henkilöä, joista 13 ilmoittautuneen ehdokkuus hyväksyttiin. Näihin kuuluvat muun muassa maltillinen islamisti Abdel-Moneim Ablofoth, muslimiveljeskunnan Mohammed Mursi, entinen pääministeri Ahmad Shafiq sekä Mubarakin entinen ulkoministeri ja entinen Arabiliiton johtaja Amr Moussa.
Tuomioistuin hyllytti maallista liberaalipuoluetta edustaneen Aiman Nurin, koska tämä oli istunut viisi vuotta vankilassa petoksesta ja asiakirjojen väärentämisestä. Nur oli ollut vuoden 2005 vaaleissa Mubarakin vastaehdokas, ja tuli vaaleissa toiseksi 7,6 prosentin osuudella. Nurin epäämisen myötä myös Muslimiveljeskunnan alkuperäisen ehdokkaan, puolueen varapuheenjohtaja Khairat al-Shaterin, asema kyseenalaistettiin ja lopulta hänet hylättiin. Al-Shater istui seitsemän vuotta vankilassa tuomittuna terrorismista ja rahanpesusta. Ehdokkaansa epävarman aseman johdosta puolue nimesi varaehdokkaakseen puolueen johtajan Mohammed Mursin. 
Lisäksi äärivanhoillisten salafistien ehdokkaan Hazem Abu Ismailin kelpoisuudesta ei ollut varmuutta, sillä tämän äidin sanottiin olevan kaksoiskansalainen. Lain mukaan ehdokkaiden vanhemmilla saa olla vain Egyptin kansalaisuus. Abu Ismail kiisti väitteen, ja piti ehdokkuuden kyseenalaistusta salajuonena häntä vastaan. Vaalilautakunta päätyi lopulta hylkäämään Abu Ismailin ehdokkuuden. Abu Ismailin asianajaja tuomitsi päätöksen välittömästi, ja uskoi vaalikomitean saanen hylkäämispäätöksen käskynä Egyptiä johtavalta sotilasneuvostolta.
Huhtikuussa 2012 Egyptissä hyväksyttiin laki, joka kielsi presidenttiehdokkuuden niiltä, jotka toimivat pääministerinä, varapresidenttinä, presidenttinä tai puoluejohdossa Hosni Mubarakin valtakauden viimeisenä vuosikymmenenä. Tämän myötä yhtenä kärkiehdokkaista pidetyn entisen pääministeri Ahmed Shafiqin ehdokkuus hylättiin. Shafiq valitti päätöksestä ylimpään vaalilautakuntaan, joka hyväksyi valituksen ja palautti Shafiqin ehdokkuuden, koska tämä oli ilmoittautunut ehdokkaaksi ennen lain voimaan astumista. Ehdokkaista hylättiin myös viimeisimpänä presidenttikisaan ilmoittautunut Mubarakin aikainen tiedustelupäällikkö ja varapresidentti Omar Suleiman, joka keräsi vaaditut 30 000 allekirjoitusta muutamassa päivässä. Suleiman hylättiin, koska hän ei saanut tarpeeksi tukea riittävän monesta maakunnasta.
Kõlleste

Väestö

Vuonna 2011 Kõllesten kunnassa oli 1 004 asukasta, joista 993 (98,9 %) oli virolaisia, 6 (0,6 %) venäläisiä ja 6 (0,6 %) muita kansallisuuksia.
Melville Y. Stewart

Melville Y. Stewart on yhdysvaltalainen uskonnonfilosofi ja Bethel Universityn filosofian emeritus- ja apulaisprofessori. Stewart on käsitellyt myös tietoteoriaa ja metafysiikkaa. 
Stewart on opettanut Bethel Universityn lisäksi useissa yliopistoissa ympäri maailmaa. Hän on toiminut vierailevana professorina muun muassa Pietarin valtionyliopistossa sekä useissa kiinalaisissa yliopistoissa.
Joni Hava

Joni Aksel Olavi Hava (s. 14. kesäkuuta 1999 Vantaa) on suomalainen kilpakävelijä. Hän edustaa Espoon Tapioita ja hänen valmentajanaan toimii Joni Ollinki. Vuoteen 2013 saakka hän edusti Keski-Uudenmaan Yleisurheilua ja vuosina 2014–2018 Kenttäurheilijat -58:aa.
Hava on saanut Kalevan kisoissa pronssia 20 kilometrin kävelyssä 2019. Sisäratojen SM-kilpailuista hän on saavuttanut 5 000 metrin kävelystä hopeaa vuonna 2018 ja pronssia vuonna 2017. Ennätyksikseen hän on kävellyt 5 kilometrin kävelyssä ajan 21.58 (2016), 10 kilometrillä ajan 45.44 (2017) ja 20 kilometrillä 1.32.24 (2019).
Jekaterina Furtseva

Jekaterina Aleksejevna Furtseva (ven. Екатерина Алексеевна Фурцева, 7. joulukuuta 1910 – 24. lokakuuta 1974) oli neuvostoliittolainen poliitikko. Hän nousi ensimmäisenä naisena Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean politbyroon pysyväksi jäseneksi. Jelena Stasova oli ollut ennen häntä politbyroon tilapäisenä jäsenenä lyhyen aikaa vuonna 1919. Kolmas nainen politbyroossa oli Galina Semjonova aivan Neuvostoliiton loppuaikoina 1990–1991. Furtseva toimi Neuvostoliiton kulttuuriministerinä 1960–1974.
Furtseva työskenteli nuoruudessaan kutojana moskovalaisessa tekstiilitehtaassa. Hän liittyi kommunistisen nuorisoliiton Komsomolin jäseneksi 1924 ja kommunistipuolueen (NKP) jäseneksi 1930. Hän työskenteli sitten eri puolilla maata nuorisoliiton tehtävissä ja suoritti niiden ohessa siviili-ilmailuakatemian korkeimman kurssin ja opiskeli myös kemiaa. Vuonna 1939 Furtsevasta tuli Moskovan kaupungin propagandapäällikkö ja aluesihteeri. NKP:n 19. edustajakokouksessa 1952 Furtseva valittiin keskuskomitean jäseneksi ja hän toimi 1956–1960 sen sihteerinä ja kuului 1957–1961 sen puhemiesneuvostoon eli politbyroohon.
Furtseva syrjäytettiin politbyroosta sen jälkeen kun KGB oli kuunnellut hänen kritisoivan Nikita Hruštševia puhelinkeskustelussa. Hän yritti itsemurhaa, mutta sai erheensä anteeksi ja nimitettiin kulttuuriministeriksi vuonna 1960. 
Kulttuuriministerinä Furtseva ohjaili erityisesti teatterin ja elokuvan tekijöitä ja otti huhujen mukaan pieniä lahjuksia ulkomaille haluavilta neuvostotaiteilijoilta. Vuonna 1973 hän jäi kiinni taloudellisista epäselvyyksistä, ilmeisesti datšansa rakentamisesta osittain valtion varoin, minkä jälkeen hänen väitetään tehneen itsemurhan välttyäkseen asian selvittelyltä. Viralliseksi kuolinsyyksi ilmoitettiin sydänkohtaus.