google/wiki40b huggingface dataset:
Saseka

Saseka oli Helsingissä vuosina 1935–1961 toiminut tiili- ja kevytbetonitehdas, joka vuonna 1961 fuusioitiin Lohjan Kalkkitehdas Oy:öön. Sen jälkeen Saseka-nimi toimi Lohja-yhtiön yhtenä tavaramerkkinä ja tuoteryhmän nimenä. Lohjan toimitusjohtaja Petter Forsström oli omistanut Sasekan vuodesta 1937, ja Lohjan Kalkkitehtaan omistukseen se tuli 1943.
Saseka-nimi tulee sanoista santa, sementti ja kalkki. Saseka otti perustamisvaiheessa 1935 hoitoonsa Malmin rautatieaseman lähellä Pukinmäessä aloitettua kalkkihiekkatiilitehtaan toimintaa. Tehdas ja sen yhteydessä ollut hiekkakuoppa olivat tulleet Helsingin kaupungin omistukseen, ja Saseka vuokrasi ne käyttöönsä viideksi vuodeksi.
Petter Forsströmin tultua Sasekan omistajaksi tuotanto-ohjelmaan otettiin myös höyrykarkaistu Siporex-kevytbetoni. Sitä varten rakennettiin juuri ennen talvisotaa uusi tehdas Helsingin Vuosaareen, josta Saseka oli ostanut Nordsjön kartanon suurine hiekkavaroineen. Sementti saatiin Lohjan Kalkkitehtaalta, joka osti Sasekan kaikki osakkeet 1943. Kalkki saatiin pääosin Sipoon kalkkitehtaalta.
Saseka fuusioitiin Lohjan Kalkkitehdas Oy:hyn 1961, minkä jälkeen sen nimen alla harjoitettiin tiili- ja kevytbetonituotannon ohella myös betoni- ja muovilattioiden valua ja rappausurakointia. Vuonna 1978 Sasekan Siporex-liiketoiminta siirtyi hallinnollisesti Lohjan Elementtitehtaat -tuoteryhmään. Vuodesta 1972 lähtien Siporexia valmistettiin myös Ikaalisiin perustetussa tehtaassa, ja Vuosaaressa sen tuotanto lopetettiin vuonna 1978. Kahi-tiilet siirrettiin Lohjan Rudus-tuoteryhmään, ja niitä valmistettiin 1960-luvun lopulta lähtien myös Salon Kiikalassa, Oulussa ja vuodesta 1975 Nurmijärven Rajamäellä.
Vuosina 1976–1984 Sasekan Vuosaaren tehtaalla valmistettiin Lohjan Solifer-asuntovaunuja.
Kallahden Hiekkajaalanpuistoon on jätetty Sasekan hiekkalaivojen purkamisessa käytettyjen nostureiden perustuksia muistoksi tehtaan toiminnasta.

Kerhotalo Saseka

Saseka-talo on arkkitehti Pirkko Wesamaan suunnittelema, Sasekan Vuosaareen vuonna 1952 rakentama ruokalarakennus. Kostholli 8 on vuodesta 1995 toiminut alueen kerhotalona Helsingin kaupungin omistuksessa. Alueen kiinteistö- ja asuntoyhtiöiden asukkaat kustantavat kerhotalon toiminnan yhtiövastikkeillaan.
Rannikkoukonkorento

Ulkonäkö ja koko

Rannikkoukonkorento on hyvin samankaltainen kuin iso-, sini- ja suoukonkorento. Eniten rannikkoukonkorento muistuttaa näistä isoukonkorentoa ja vähiten suoukonkorentoa. Rannikkoukonkorennon koiraan kuviointien pääväri on heleän sininen. Naaraalla on yleensä keltaiset, mutta joskus koirasmaisen sinisetkin kirjailut. Lajilla on keskiruumiissaan jokseenkin niiden väliin jäävän alueen levyiset sivujuovat. Näistä etummainen on joka kohdasta yhtä leveä. Naaraalla taas on keskiruumiissaan selkeästi erottuvat olkajuovat, toisin kuin lähisukuisten lajien naarailla. Korennon otsassa sijaitsevalla T:n muotoisella kuviolla on ohuempi varsi kuin isoukonkorennon vastaavalla. Myös koiraan perälisäkkeet eroavat muista lajeista. Ne kaareutuvat näkyvästi sivulta päin katsottuna, ja alempi perälisäke on ylempiä lyhyempi. Ylempien perälisäkkeiden kärjen yläpuolella on rivi pieniä kyhmyjä.
Lajilla on 53–62 mm pitkä takaruumis ja 46–53 mm pitkä takasiipi. Korento on näin isoukonkorentoa pienikokoisempi mutta sini- ja suoukonkorentoa suurempi.

Elintavat ja ravinto

Rannikkoukonkorennon lentoaika alkaa kesäkuun loppupuoliskolla ja jatkuu syyskuun loppuun. Päälentoaikaa ovat heinäkuu ja elokuu.
Lajilla on tapana laskeutua tavallista useammin maahan, jossa se pysyttelee vaakatasossa.
Rannikkoukonkorento syö usein perhosia ja suuriakin sudenkorentoja.

Levinneisyys ja elinympäristö

Lajin levinneisyysalueeseen kuuluvat Itämeren alue ja Aasia Mongoliaan asti. Tanskasta ja Turkista tunnetaan vain yksi havainto. Itämeren seudun populaatioiden on katsottu muodostavan oman lajinsa Aeshna osiliensis, mutta nykyisin ne lasketaan rannikkoukonkorentoon kuuluviksi. Taksonominen asema ei kuitenkaan ole täysin varma.
Suomessa rannikkoukonkorentoa elää Itämeren rannikkoalueilla, etenkin Lounais-Suomessa. Laji on Suomessa jokseenkin harvinainen. Rannikkoukonkorento elää Suomessa merenlahdilla ja niiden lähiseutujen lammilla, joilla on runsaasti kasvillisuutta. Lajin yksilöitä eksyy toisinaan myös ainakin soiden lammille.
Dave Buckner

David John Lewis Buckner (s. 29. toukokuuta 1976 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli Papa Roach -yhtyeen rumpali. Vuonna 2003 hän avioitui Mia Tylerin kanssa, joka on Aerosmith -yhtyeen laulajan Steven Tylerin toinen tytär.
Risto Saarman

Risto Saarman (s. 25. tammikuuta 1956, Jyväskylä) on suomalainen tenori ja laulunopettaja.
Saarman on valmistunut Sibelius-Akatemiasta ja kerännyt kokemusta monissa laulukipailuissa (mm. Lappeenrannan valtakunnalliset laulukilpailut, 2. sija 1984). Risto Saarman oli kiinnitettynä Suomen Kansallisoopperaan vuosina 1979-1999. Hän on esiintynyt yhdeksässä Euroopan maassa, Suomen kaikkien ammattisinfoniaorkestereiden solistina sekä lukuisilla musiikkijuhlilla, kuten Savonlinnan Oopperajuhlilla.
Risto Saarman on toiminut Lahden Konservatorion laulun lehtorina vuodesta 1996. Riston veljet Jari Saarman sekä Jukka Saarman ovat myös oopperalaulajia.
Tervajärvi (Asikkala, Niinistö)

Maantietoa

Järvi on muodoltaan kolmiosainen. Sen eteläosa on laajin, keskiosa jää kapean salmen taakse ja on pienempi, ja pohjoisin osa on lammikkomainen laajennus. Sen pinta-ala on 5,6 ha ja se on 850 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee laajan metsäalueen keskellä. Rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä, ja rannat ovat puoleksi soistunutta ja puoliksi kuivaa metsämaata. Pohjoisosan rannat ja lounaisrannat kuuluvat luonnonsuojelualueeseen. Järven eteläosassa on kaksi vapaa-ajan asuntoa, ja niille johtaa tiet Ränskälänojaa seuraavalta tieltä.

Vesistösuhteet

Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Teuronjoen valuma-alueeseen. Se jaetaan vielä Mustajoen valuma-alueeseen, johon järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 160,2 metriä merenpinnan yläpuolella. Järven laskuoja lähtee järven eteläpäästä ja yhtyy Ränskälänojaan Rajajärvien yläpuolella. Se on  samalla Asikkalan ja Hämeenlinnan välinen kunnan rajajoki. Sama joki muuttuu alempana nimeltään Arranjoeksi, sitten Isojoeksi ja lopulta Mustajoeksi. Mustajoki laskee Pääjärveen.
Volgan talousalue

Volgan talousalue on (ven. Поволжский экономический район, Povolžski ekonomitšeski raion) on yksi Venäjän 12:sta talousalueesta. Siihen sisältyy Astrahanin alue, Kalmukian tasavalta, Penzan alue, Samaran alue, Saratovin alue, Tatarstanin tasavalta, Uljanovskin alue ja Volgogradin alue. Alueen pinta-ala on 536 400 km² ja asukasluku 16 905 000 asukasta. Väestötiheys on 31 as./km² ja kaupungistumisaste 73 %.
Omar Khadr

Omar Ahmed Khadr (s. 19. syyskuuta 1986 Toronto, Kanada) on kanadalaisen Khadrin perheen neljäs lapsi. Hänet vangittiin 15-vuotiaana Afganistanissa Ayub Kheylin kylän nelituntisen tulitaistelun päätteeksi. Omaria epäiltiin terroristien avustamisesta ja hänen väitettiin heittäneen yhdysvaltalaisen sotilaan tappaneen kranaatin. Tämän johdosta hänet lähetettiin Guantanamo Bayn vankileirille.
Kanadasta kotoisin oleva Omar oli nuorin Guantanamo Bayn vankileireillä pidetty vanki ja häntä kutsuttiin usein lapsisotilaaksi.
Hän oli myös yksi harvoista Guantanamo Bayssä olleista länsimaiden kansalaisista eikä Kanada alkuun hakenut hänen luovutustaan kertaakaan, huolimatta Amnestyn, Unicefin ja useiden muiden merkittävien organisaatioiden vaatimuksista.
Huhtikuussa 2009 kanadalainen tuomioistuin viimein päätti, että kansainvälinen oikeus pakottaa hallituksen vaatimaan Khadrin palautusta.
Khadr oli ainoa Military Commissions Actin myötä habeas corpus -oikeutensa menettänyt vanki, joka ei alkanut boikotoida Guantanamo Bayn oikeusprosesseja. Helmikuussa 2008 Pentagon julkaisi asiakirjoja, jotka paljastivat ettei heillä ollut todisteita siitä, että Khadr olisi heittänyt kranaatin, vaikka hän olikin paikalla tulitaistelun aikaan. Itse asiassa sotilasvastaavat olivat alun perin raportoineet, että eräs toinen sotilas olisi heittänyt kranaatin juuri ennen kuolemaansa. Tammikuussa 2009 64 % kanadalaisista kannatti Khadrin palauttamista Kanadaan.
Vuonna 2010 hänet tuomittiin 40 vuoden vankeuteen muun muassa terrorismista ja amerikkalaissotilaan murhaamisesta. Khadr myönsi syyllisyytensä. Syyskuussa 2012 Khadr palautettiin Kanadaan, missä hän suorittaa lopun vankeusrangaistuksestaan.
Polydaktylia

Polydaktylialla tai hyperdaktylialla eli monisormisuudella tarkoitetaan anatomista poikkeavuutta, jossa yksilöllä on ylimääräisiä sormia tai varpaita. Länsimaissa ylimääräiset sormet ja varpaat yleensä poistetaan kirurgisesti lapsena.
Polydaktyliaa esiintyy noin kahdella lapsella tuhannesta, mutta lukumäärä voi olla suurempi joissakin ryhmissä perustajavaikutuksen vuoksi (esimerkiksi Amish-yhteisössä).
Joidenkin luonnonkansojen, esimerkiksi nenetsien, keskuudessa polydaktyliaa pidetään merkkinä noidan tai šamaanin kyvyistä.
Monivarpaisia kissoja esiintyy erityisesti maine coon -rodulla.
Pasilan konepaja

Pasilan konepaja oli Helsingin Vallilan kaupunginosassa Aleksis Kiven kadun, Sturenkadun ja Teollisuuskadun välisellä alueella vuosina 1903–2001 toiminut Valtionrautateiden ja sittemmin VR-Yhtymän konepaja, jossa valmistettiin ja huollettiin rautatievaunuja. Se oli Helsingin suurimpia yksittäisiä työpaikkoja.

Nykytila

Nykyään konepaja-alueelle ja sen entiselle ratapihalle rakennetaan Konepaja-nimistä asuinkaupunginosaa. Sturenkadun varteen tulee myös uusia toimistotaloja. 1900-luvun taitteessa rakennetut teollisuushallit on suojeltu ja otettu uuteen käyttöön; niitä kutsutaan nykyisin Vallilan makasiineiksi. Rakennukset ovat löytäneet konepajatoiminnan loputtua monenlaista uutta käyttöä: halleissa on media-alan yritysten keskittymä, urheilutiloja, toimistoja, katsastusasema ja rakennuskonevuokraamo. Osa konepajan rakennuksista on purettu lakkautuksen jälkeisinä vuosikymmeninä; nämä ovat olleet pääosin varastoja Aleksis Kiven kadun ja Sturenkadun varrella sekä ratapihalla sijannut punatiilinen halli.
Konepajan suosio media-alalla johtuu hallien kattoikkunoista ja avoimista tiloista. Halleissa on kuvattu mm. tv-mainoksia ja muuta tuotantoa. 
Konepajan uudemmissa sähköjunahalleissa jatkuu yhä raideliikenteeseen liittyvä toiminta. Bombardier tekee siellä määräaikaishuoltoja HKL:n Variotram-vaunuille. 
Aluskehyshallissa toimi yli 10 vuotta konepaja-ajan jälkeen kirpputori Valtteri. Kirpputorin tiloihin remontoitiin Amer Sports Oyj:n pääkonttori.
Vuonna 2015 vanhaan kokoonpanohalliin perustettiin uusi kirpputori- ja tapahtumapaikka, Konepajan Bruno.

Historia

Helsingin päärautatieaseman yhteyteen oli jo vuonna 1861 perustettu Helsingin konepaja, joka kuitenkin kävi vuosisadan lopulla ahtaaksi, ja toimintaa oli laajennettava muualle. Silloisen kaupunkialueen ulkopuolelta ostettiin entinen laidunalue. Bruno Granholmin suunnittelemat suuret tehdashallit valmistuivat 1901 ja Aleksis Kiven kadun varren konttorirakennus 1900. Toiminta käynnistyi vuonna 1903. Suurin kokoonpanohalli oli yli hehtaarin laajuinen. Alueelle rakennettiin lisää konepajan rakennuksia 1980-luvulle saakka. Henkilökuntaa oli enimmillään 1950-luvun lopulla noin 1500.
Konepajan suuri ammattiosasto oli erityisesti sotien jälkeisinä vuosikymmeninä yksi kommunistien tärkeimmistä tukikohdista pääkaupungissa.
Toimintansa aikana konepaja valmisti pääosan Suomessa käytetyistä puisista matkustajavaunuista, niin sanotusta sinisestä kalustosta ja kaikki  lähiliikenteen teräsvaunut.
Konepajan toiminta ajettiin alas asteittain 1990-luvun aikana. Vaunujen valmistuksen päätyttyä konepajaa käytettiin matkustajavaunujen ja sähköjunien huollossa. Viimeisinä VR:n toimintoina konepaja-alueella toimivat muun muassa VR Koulutuskeskus ja VR Keskitetyt toiminnot (entinen VR Teknologia). Koulutus siirtyi Kouvolaan vuonna 2014 Kouvolan Rautatie- ja Aikuiskoulutus Oy:lle ja Keskitetyt toiminnot siirtyivät viimeisenä konepajalla toimineena VR:n yksikkönä Ilmalaan toukokuussa 2017.
Paolo Tofoli

Paolo Tofoli (s. 14. elokuuta 1966) on italialainen lentopalloilija, pelipaikaltaan passari.

Ura

Tofoli esiintyi Italian A1-liigassa jo 19-vuotiaana Padovassa. Padovassa Tofoli pelasi peräti viisi vuotta, kunnes siirtyi todelliseen suurseuraan, Sisley Volleyhin. Sisley Volleyssa hän voitti muun muassa Italian A1-liigan ja CEV Cupin. Sisley Volleyssa pelatessaan hän nousi yhdeksi joukkueen tähdistä. 
Monta vuotta Sisley Volleyssa pelattuaan Paolo Tofoli lähti hakemaan uusia haasteita ja siirtyi Ferraran joukkueeseen kaudeksi kunnes päätti lähteä Roomaan pelaamaan vuonna 1998. Roomassa Tofoli nosti joukkueen profiilia valtavasti loistavalla passipelillään ja Rooma voittikin A1-liigan mestaruuden sekä CEV Cupin mestaruuden vuonna 2000. Tofoli siirtyi 2001 kaudella Trentinoon pelaamaan, jossa hän esitti myös samanlaisia otteita kuin ennenkin. Trentinossa hän pelasi neljä kautta kunnes siirtyi yhdeksi kaudeksi Perugiaan 2006. Perugiasta Tofoli siirtyi kauden jälkeen takaisin Roomaan, jossa hän pelasi uransa loppumiseen vuoteen 2009 saakka.

Maajoukkue

Tofoli on yksi Italian maajoukkueen maineikkaimmista pelaajista kautta aikojen. Tofolin pelatessa maajoukkueessa Italia vakiinnutti paikkansa maailman lentopallohuipulla ja voitti useita arvokisoja, muun muassa kaksi maailmanmestaruutta sekä neljä Euroopan-mestaruutta. Maajoukkueuransa Tofoli lopetti vuonna 2000 pelattuaan kaikkiaan 342 A-maaottelua.
Punahilkka

Punahilkka on vanha eurooppalainen satu.

Juoni

Satu kertoo punahuppuiseen viittaan pukeutuneesta pikkutytöstä, joka lähtee viemään vanhalle isoäidilleen ruokaa metsän halki. Metsässä susi kohtaa tytön ja saa tietää, että tyttö on menossa isoäidin luo. Susi menee oikotietä isoäidin talolle, syö isoäidin ja pukeutuu tämän vaatteisiin. Kun tyttö saapuu perille, susi toivottaa hänet tervetulleeksi. Punahilkka kummastelee isoäidin outoa ulkonäköä, mutta ei arvaa pelätä vaaraa, ja susi syö hänet äkkiarvaamatta. Paikalle sattunut metsämies ampuu suden, ja havaitsee sekä isoäidin että Punahilkan olevan elossa.

Historia

Satu on lähtöisin 1600-luvun Ranskasta, joskin samantapaisia satuja on ollut jo aiemmin. Ensimmäinen laajalti tunnettu muistiin kirjattu versio on vuodelta 1697 ja Charles Perraultin käsialaa; tämä varhaisempi versio loppuu suden syötyä Punahilkan. Nykyisin on tunnetumpi 1800-luvulta peräisin oleva Grimmin veljesten versio, jossa on onnellisempi loppu: Punahilkan syötyään susi menee nukkumaan, ja ohikulkenut puunhakkaaja avaa suden mahan, josta Punahilkka ja isoäiti tulevat ulos vahingoittumattomina.
Pekka Sivonen (professori)

Pekka Tapani Sivonen (s. 11. lokakuuta 1955 Tampere) on Maanpuolustuskorkeakoulun strategian professori.
Pekka Sivonen syntyi Väinö Sivosen ja Enni Merton perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 2006  on Tuuli-Maaria Hytönen, Mattiesko Hytösen ja Heli Sinkkosen tytär. Sivonen tuli ylioppilaaksi 1974, suoritti yhteiskuntatieteiden kandidaatin tutkinnon 1979 Tampereen yliopistossa ja valtiotieteen lisensiaatin tutkinnon 1984 Helsingin yliopistossa, jossa hän myös väitteli tohtoriksi 1992. Sivonen oli vierailevana tutkijana Harvardin yliopistossa 1981–1982, Helsingin yliopiston assistenttina hän toimi 1984–1985, Rauhan- ja konfliktintutkimuslaitoksen tutkijana ja erikoistutkijana 1985–1991, Sotakorkeakoulun tutkijana 1991–1992, Maanpuolustuskorkeakoulun tutkijana ja erikoistutkijana 1993–1995 ja 1999–2003 sekä vs. tutkimusjohtajana 1999–1999. Strategian professori Maanpuolustuskorkeakoulussa hän on ollut vuodesta 2003. Sivonen on myös Helsingin yliopiston valtio-opin dosentti vuodesta 2003 ja Finnish Defence Studies -julkaisusarjan päätoimittaja vuodesta 2003. Sotilasarvoltaan hän on reservin ylikersantti (2008).
Konstan parempi valssi

Konstan parempi valssi on kaustilaisen kansanmuusikon Konsta Jylhän sävelmä vuodelta 1964. Jylhä keksi kertomansa mukaan sävelmän ollessaan risusavotassa.
Konstan paremmasta valssista tuli yksi Konsta Jylhän ja Kaustisen purppuripelimannien suosituimmista kappaleista. Purppuripelimannit levytti sävelmän ensi kerran vuonna 1965. Siitä tehtiin myös laulettu versio, kun Jukka Virtanen kirjoitti sävelmään Konsta Jylhästä kertovan tekstin (alkusanat ”Konstan konsti oli oiva / kokosi soitollansa väen lauantaina...”) ja kappaleen levytti Vesa-Matti Loiri vuonna 1969 Jaakko Salon sovituksena.
Riitta Degerholmin lyhytdokumentti vuodelta 1967 ja Paavo Helistön vuonna 1972 julkaistu Konsta Jylhän elämäkerta ovat myös nimeltään Konstan parempi valssi.
Jaakko Sarlin-Lappeteläinen

Jaakko Sarlin-Lappeteläinen (1937 – kesäkuu 1993, Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen 1950-luvulla Ranskan muukalaislegioonassa palvellut entinen palkkasoturi.
Turusta kotoisin ollut Sarlin-Lappeteläinen liittyi legioonaan Pariisissa huhtikuussa 1954 vain 16-vuotiaana väärennettyään syntymäaikansa henkilöpapereihin. Hän sai jalkaväkikoulutuksen Algeriassa Mascaran koulutuskeskuksessa ja palveli sitten aluksi Orleansvillen autokomppaniassa. Sarlin-Lappeteläinen oli legioonassa vuoteen 1959 saakka ja hän osallistui sinä aikana Algerian sodan taisteluihin. Palattuaan Suomeen hän joutui vielä suorittamaan asevelvollisuutensa Sirkkalan kasarmilla 2. erillisessä autokomppaniassa.
1960-luvun alussa Sarlin-Lappeteläinen oli käynnistämässä judoharrastusta Turun seudulla. Hän toimi kouluttajana ja laati tammikuussa 1962 Johdantoa itsepuolustusjärjestelmälle (J.G.J) nimisen yleiskuvauksen opettamistaan tekniikoista. Näihin kuuluivat Jiu-Jitsu, Glous-Gombat-lähitaistelutekniikka ja judo. Jaakko Sarlinin isä Onni Sarlin toimi kesällä 1962 perustetun Turun Judoseura ry:n ensimmäisenä puheenjohtajana. Jaakko Sarlin jatkoi judokouluttajana ensin Turun Judoseurassa ja sitten 1964 perustetussa Turun Akateemisessa Judokerhossa. 
Heli Santavuori tutustui Tukholmassa asuneeseen ja silloin jo alkoholisoituneeseen Sarlin-Lappeteläiseen 1980-luvun lopulla.  Santavuori tallensi kuukauden ajan Sarlin-Lappeteläisen legioonamuistelmia yhteensä 80 kasetille ja kirjoitti aineiston pohjalta kirjan Legioonan sotilas Suomalainen muukalaislegioonalainen Algerian sodassa 1954-59 (Readme.fi, 2010). Sarlin-Lappeteläisen oma ohje muistelmien kirjoittajalle oli ollut "totuutta, ei mitään Ramboa".
Harusame (1902)

Palvelus

Alus palveli Venäjän–Japanin sodassa osallistuen Port Arthurin, Keltaisenmeren ja Tsushiman meritaisteluihin.
Harusame upposi 24. marraskuuta 1911 ajettuaan karille Matoyanlahdella Mien prefektuurissa, ja se poistettiin alusluettelosta 28. joulukuuta. Aluksen hylky romutettiin 1. elokuuta 1926.
Karlshamnin satama

Karlshamnin satama (ruots. Karlshamns Hamn) on Ruotsin eteläosassa, Blekingen läänin Karlshamnin kunnassa sijaitseva satama. Rahtimääränsä puolesta se kuuluu Ruotsin kymmenen suurimman kauppasataman joukkoon. Satama-alue on jakautunut kuuteen, osin toisistaan erilliseen osaan. Sataman eri laiturien yhteispituus on 3 kilometriä.
Satamasta on säännöllinen DFDS Seaways -yhtiön laivalinja (RoPax- tai RoRo-aluksilla) Liettuan Klaipedaan, Saksan Kieliin ja Venäjän Pietariin.
HMS Aire

Palvelus

HMS Aire oli elokuun 1943 koulutettavana Tobermoryssä, minkä jälkeen se siirtyi läntisen reitin alaisuuteen suojaamaan Atlantin saattueita. Alus suojasi vuoden 1944 menestyksekkäästi saattueita ja se liitettiin tammikuussa 1945 8. saattajaryhmään suojaamaan Jäämeren saattueita.
Alus pysyi kuitenkin ryhmänsä mukana osana läntisen reitin alaisia osastoja eikä se suojannut Kuolan niemimaalle matkanneita saattueita ennen kuin se maaliskuussa siirrettiin suojaamaan Kanaalin saattueita.
Alus määrättiin toukokuussa Euroopan sotatoimien päätyttyä Itä-Intian laivastoon ja se oli kesäkuun huollettavana ulkomaan palvelukseen. Heinäkuussa alus lähti Ceylonille, jossa se liittyi elokuussa Itä-Intian laivaston saattajaosastoihin Japanin antauduttua.
Vuoden 1945 lopulla alus siirrettiin brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon, jonka mukana se matkasi Hong Kongiin. Alus sijoitettiin majoitusalukseksi. Alus nimettiin maaliskuussa 1946 HMS Tamariksi jatkaen palvelustaan majoitusaluksena, kunnes maihin saatiin joulukuuhun mennessä rakennettua tarvittavat majoitustilat. Aluksen vapautuessa majoitustehtävästä sen nimi palautettiin HMS Aireksi.
HMS Airen ollessa paluumatkalla Britteinsaarille se ajoi 20. joulukuuta Hainanin eteläpuolella Bombayn riutalle. HMS Bonaventure pelasti aluksen miehistön, mutta alus tuhoutui täysin.
Tropico

Pelaaminen

Pelissä ohjataan banaanivaltiota kylmän sodan taustaa vasten.
Peli on satiiri, joka keskittyy pienelle Karibian saarelle, jota pelaaja ohjaa diktaattorina (El Presidente). Peliä on kuvailtu SimCityn ja RollerCoaster Tycoonin kaltaisena kaupunginrakennuspelinä, jossa on poliittinen näkökulma.
Alussa saarelta löytyy vain pelaajan kartano ja asukkaiden pieniä epämukavia taloja sekä rakennusyhtiö ja rekkakuskien toimisto, joilla pelaaja voi rakentaa saarelle myöhemmin muita rakennuksia. Pelaaja voi tutkia saaren perheitä valitsemalla satunnaisesti ihmisiä. Saarelle voi rakentaa muun muassa tehtaita, kirkkoja, kioskeja, hotelleja, taloja, satamia, lentokenttiä, maatalousrakennuksia sekä istuttaa puita ja kukkapenkkejä.
Saaren populaatiota voi koetella nälänhätä, mellakat tai rikollisuus. Pelissä voi solmia sopimuksia joko Neuvostoliiton tai Yhdysvaltojen kanssa, riippuen johtajan poliittisesta suuntautumisesta. Osana pelin kulkua ovat poliittiset ratkaisut kuten lukuisat uudet lait. Rakennuksiin voi lisätä osia niiden rakennuksen jälkeen, jotta rakennuksen mahdollinen toiminta tai nopeus lisääntyisivät.

Lisäosat

Tropico: Paradise Island on pelin lisäosa, joka lisää peliin rakennettavia kohteita ja uudistuksena muun muassa sosiaaliturvan.

Vastaanotto

Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 8.6/10.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8.8/10.
Patola

Patolan alue arkikielessä

Arkikielessä Patola tarkoittaa pienempää asutusaluetta Oulunkylän urheilupuiston vieressä. Alue sijaitsee virallisen Patolan osa-alueen pohjoisosassa Tuusulanväylän ja Käskynhaltijantien välissä. Alueella on kerros- ja pientaloja.

Historiaa

Patola (Dammen) on alun perin tarkoittanut Oulunkylän nykyisen keskustan koillispuolella sijaitsevaa asuinaluetta. Alue sijaitsee edelleen Torivoudintien ja Patomäentien välissä. Muistona alkuperäisestä Patolasta on edelleen alueen halki kulkeva Patolantie. Nimensä Patola lienee saanut padosta, joka olisi ollut rautatieaseman kohdalla sijainneen lampimaisen järven ja joen välissä tai joka olisi rakennettu joidenkin joenperkaustöiden yhteydessä.
Hirotaka Takeuchi

Hirotaka Takeuchi (jap. 竹内弘高, Takeuchi Hirotaka, s. 16. lokakuuta 1946) on  japanilainen kansainvälisen liiketoimintastrategian professori, joka työskentelee Hitotsubashi-yliopistossa.
Takeuchi tunnetaan parhaiten Ikujirō Nonakan kanssa kirjoittamastaan kirjasta The Knowledge-Creating Company: How Japanese Companies Create the Dynamics of Innovation, joka käsittelee organisaatioiden tietämyksenhallintaa ja esittelee siitä japanilaisia hyviä käytäntöjä.
Takeuchi ja Nonaka ovat kehittäneet myös SECI-mallin eli tiedon luomisen prosessimallin uuden tiedon luomiseen organisaatiossa.
Henrik Grönqvist

Henrik Vilhelm Grönqvist (17. joulukuuta 1927 Porvoon maalaiskunta – 3. elokuuta 2019 Raasepori) on suomalainen juristi, koulutukseltaan oikeustieteen lisensiaatti. Hän toimi oikeusministeriön lainsäädäntöneuvoksena 1963–1971, lainsäädäntöjohtajana 1971–1972 ja korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena 1972–1991.
Grönqvist hoiti lukuisia luottamustehtäviä, muun muassa osallistui suomenruotsin kielenhuoltoon kielilautakunnan jäsenenä 1959–1976, kuului epäsiveellisten julkaisujen valvontalautakuntaan 1972–1990 sekä toimi Julkisen sanan neuvostossa 1978–1990 ja pohjoismaisessa rikosoikeuskomiteassa 1964–1991.
Huomenna hän tulee

Juoni

Näytelmässä muuan Vladimir odottaa ystävänsä Estragonin kanssa tien varressa puun alla salaperäistä Godot-nimistä henkilöä, joka ei koskaan saavu. Näytelmän tapahtumat ajoittuvat kahdelle päivälle. Miehet väittävät Godot’ta tuttavakseen, mutta osoittautuu, että he tuskin tuntevat häntä. Aikansa kuluksi he puuhailevat kaikenlaista, jopa miettivät itsemurhaa, saadakseen torjutuksi hiljaisuuden. Välillä eräs herra Pozzo kulkee ohi kantajansa kanssa. ”Hiljaisuus valuu tähän näytelmään kuin vesi uppoavaan laivaan”, sanoi Beckett näytelmästä.