google/wiki40b huggingface dataset:
Mili Balakirev

Mili Aleksejevitš Balakirev (ven. Милий Алексеевич Балакирев, 2. tammikuuta 1837 (J: 21. joulukuuta 1836) Nižni Novgorod – 29. toukokuuta (J: 16. toukokuuta) 1910 Pietari) oli venäläinen pianisti ja taidemusiikin säveltäjä. Hän on nykyään ehkä paremmin tunnettu Viiden ryhmään kuuluneiden säveltäjien teosten yhdistelystä kuin omasta musiikistaan.

Elämänvaiheita

Balakirev syntyi Nižni Novgorodissa. 18-vuotiaana hän matkusti Pietariin ja tutustui siellä Mihail Glinkaan, jolla oli voimakas näkemys kansallisesta venäläisestä musiikista. Glinka avasi Balakireville ovia Pietarin musiikkielämään, ja Balakirev tutustui César Cuihin sekä muihin tulevan Viiden ryhmän jäseniin.
Viiden ryhmä muodostettiin venäläisistä säveltäjistä vuonna 1862, ja Balakirev otti siinä johtajan aseman. Ryhmä tavoitteli kansallista venäläistä sävellystyyliä, ja varsinkin Balakirev oli ottanut elämäntehtäväkseen venäläisen musiikin kaikkinaisen edistämisen. Hän perusti muun muassa koulun, jossa kuka tahansa saattoi saada maksutta musiikillisen koulutuksen. Balakirev keräsi venäläisiä kansanlauluja Kaukasuksella ja Volgan alueella. Alueen väestön, esimerkiksi Kaukasuksen tšerkessien musiikki ihastutti häntä suuresti.
Balakirev ei ollut pidetty opettaja pikkutarkan, jopa tyrannimaisen valvontansa ja kiihkoilevan kansallismielisyytensä vuoksi. Hän muutteli ja viilaili alinomaa oppilaidensa tuotoksia. Henkilökohtainen kriisi, johon yhdistyi uskonnollinen fanaattisuus sai hänet lopettamaan konsertoinnin ja säveltämisen hetkeksi 1870-luvulla. Muutamaa vuotta myöhemmin hän palasi tehtäviinsä ja sävelsi viimeisinä vuosinaan hyvinkin tuotteliaasti. Balakirev kuoli vuonna 1910, ja hänet haudattiin Pietariin.
Balakirevin sävellystyö koostuu suurelta osin lauluista ja kansanlaulukokoelmista, mutta sisältää myös kaksi sinfoniaa, kaksi sinfonista runoa (Venäjä ja Tamara) sekä pianoteoksia, joista tunnetuin on Islamei.
Sungei Bulohin kosteikonsuojelualue

Sungei Bulohin kosteikonsuojelualue on luonnonsuojelualue Singaporessa.  Se perustettiin lintuharrastajien vuonna 1986 tekemän aloitteen pohjalta. Siellä tavataan ympäri vuoden mangrovesoiden tyypillisiä lajeja kuten taskurapuja ja vesikäärmeitä, ja syyskuun ja maaliskuun väisenä aikana lisäksi muuttolintuja, etenkin vesilintuja ja kahlaajia. 
Puisto sijaitsee Singaporen luoteisosassa katkarapukasvattamoiden keskellä. Se on tärkeä muuttolintujen levähdyspaikka.
Stratagus

Stratagus on pelimoottori, joka mahdollistaa erilaisten reaaliaikaisten strategiapelien pelaamisen.
Strataguksen lähdekoodi on saatavilla avoimesti. Ohjelma toimii 32-bittisissä Windowseissa, Mac OS X:ssä, AmigaOS 4:ssä ja POSIX-tyyppisissä UNIX-järjestelmissä (Mukaan lukien *BSD ja Linux). Pelimoottori on tehty C-kielellä, ja eri peliskenaarioiden skriptauksessa käytetään Lua-skriptikieltä.
Stratagus oli alkuperäiseltä nimeltään Freecraft, ja sen alkuperäinen tarkoitus oli nimenomaan toimia uutena pelimoottorina Warcraft II-pelille. Freecraft-koodi kuitenkin laadittiin niin, että sillä pystyttiin pelaamaan muitakin pelejä. Freecraft-projekti loppui Blizzard Entertainmentin vaatimuksesta, sillä heidän näkemyksensä mukaan nimi oli liian lähellä Warcraft-tavaramerkkiä - ja myös siksi että Freecraftin tekijätiimi oli kyllästynyt.
Suhteellisen pian sen jälkeen uudet tekijät jatkoivat työtä Stratagus-nimen alla. Nykyisin Strataguksen Warcraft II-tuki on hajautettu omaan projektiinsa nimeltä Wargus, ja lisäksi on ilmaantunut useita muita peliprojekteja. Muutamia esimerkkejä toimivimmista ovat esimerkiksi Magnant, Battle for Survival, Astroseries ja Battle for Mandicor.
Oulun Ilmoituslehti

Oulun Ilmoituslehti oli Oulussa vuosina 1886–1905 ilmestynyt sanomalehti.
Lehden perustaja oli kauppias ja kirjapainonomistaja Nils Emmanuel Ringvall. Vuonna 1890 sen taakse muodostettiin Uleåborgs Tryckeri Ab, joka alkoi julkaista myös ruotsinkielistä Uleåborgsbladetia. Ilmoituslehden takana olivat ruotsinmieliset piirit, mutta se pyrki esiintymään puolueettomana maakuntansa äänenkannattajana. Sortovuosina lehti oli varovaisen perustuslaillinen. Se kärsi lopulta tappion kilpailussa oululaisten Kaiun, Louhen ja Kalevan kanssa.
Lehti ilmestyi vuodesta 1887 lähtien kahdesti, vuodesta 1890 kolmesti ja vuodesta 1904 kerran viikossa. Sen levikki oli 2800 kappaletta vuonna 1894. Päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Nils Emmanuel Ringvall (vast. toim. 1887–1891), Gustaf Adolf Arvidsson (1891–1893), Frans Enqvist (vast. toim. 1894–1896), Väinö Jurvelius (1896–1897), K. Hjalmar J. Wialén (vast. toim. 1897–1899), V. A. Marjanen (1902–1904) sekä H. H. Messman (1899–1901? ja 1904–1905).
Algerianskinkki

Ulkonäkö ja koko

Yksilön pituus kuonosta hännäntyveen mitattuna on 15–20 cm. Väri on selkäpuolelta tummanruskean sävyinen ja vatsapuolelta vaalea. Selässä on valkoisia, mustia, punertavia tai keltaisia pilkkuja.

Levinneisyys ja elinympäristö

Algerianskinkkiä tavataan enimmäkseen Algerian luoteisosassa ja Marokossa.

Lisääntyminen

Eläin on sukukypsä 3–4-vuotiaana. Munia voi olla noin 3–7.

Ravinto

Eläin syö selkärangattomia eläimiä ja hedelmiä.
Kalle Rokala

Kalle Edvard Rokala (12. tammikuuta 1895 Karstula –) oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa sotilaskoulutuksen saanut jääkäri. Myöhemmin hän toimi Suomen sisällissodassa muun muassa joukkueenjohtajana Valkoisessa armeijassa. Hän osallistui vielä talvi- ja jatkosotaankin esikuntatehtävissä.

Perhe ja koulutus

Hänen vanhempansa olivat puuseppä Matti Rokala ja Anna Oikari. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Aino Paasosen kanssa. Rokala kävi kansakoulun ja kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1921. Hän kävi Reserviupseerikoulun vuonna 1922 ja kaasusuojelukurssin vuonna 1928.

Jääkärikausi

Rokala työskenteli liikeapulaisena Kokkolassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 10. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin 1. maaliskuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin 12. heinäkuuta 1917 siviilitöihin Saksaan. Takaisin pataljoonan täydennysjoukkoon hän palasi 13. elokuuta 1917, josta hänet siirrettiin 18. elokuuta 1917 alkaen pataljoonan 4. komppaniaan. Neljännestä komppaniasta hänet palautettiin alkuperäiseen komppaniaansa (2. komppania) 6. lokakuuta 1917.

Suomen sisällissota

Rokala astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan aluksi kirjurialiupseeriksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan esikuntaan, josta hänet siirrettiin joukkueenjohtajaksi pataljoonan 2. komppaniaan 5. huhtikuuta 1918 alkaen. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella sekä Aittolahdessa, Lyykylässä, Vannikkalassa ja Talissa.

Sisällissodan jälkeinen aika

Rokala palveli sisällissodan jälkeen edelleen joukkueenjohtajana 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Savon jääkärirykmentti 3:ksi ja sitten Uudenmaan rykmentiksi. Rokala siirrettiin 25. lokakuuta 1922 Keski-Suomen rykmenttiin, jossa hän toimi aluksi nuorempana upseerina eri komppanioissa ja 29. toukokuuta 1925 alkaen I pataljoonan taloudenhoitajana ja 31. elokuuta 1928 alkaen pataljoonan adjutanttina sekä 27. toukokuuta 1931 alkaen udelleen nuorempana upseerina. Lopulta hänet nimitettiin 12. helmikuuta 1935 alkaen Kaasusuojelukoulun taloudenhoitajaksi.
Ruusupapu

Ulkonäkö ja koko

Ruusupapu kasvaa 2–4 m korkeaksi. Sen lehdet ovat halkaisijaltaan noin 10 cm ja muodostuvat kolmesta lehdykästä. Kukat ovat valkoiset, punaiset tai oranssinsävyiset. Palot ovat keitettyinä syötäviä, kun ne ovat vielä litteitä ja korkeintaan n. 16 cm pitkiä. Sitä isommista, jo pullistuneista paloista otetaan talteen ja keitetään pelkät pavut.

Alkuperä

Ruusupapu on kotoisin Keski-Amerikasta, missä se on monivuotinen kasvi. Intiaanit ovat käyttäneet sen tärkkelyspitoisia juuria ravinnoksi.

Viljely

Ruusupapu kasvatetaan yleensä siemenistä taimiksi sisätiloissa ja istutetaan kasvupaikalle pieninä taimina hallojen mentyä  tai kylvetään suoraan lämpimään maahan. Se kasvaa vehreäksi seinämäksi varsin nopeasti. Se pitää tukea säleikköön tai muuhun vastaavaan. Se kukkii heinäkuulta syyskuulle. Jos köynnöksestä haluaa siemeniä talteen seuraavaksi vuodeksi, siemenpalon täytyy antaa tuleentua aivan ruskeaksi ja kuivaksi, ennen kuin se poimitaan. Musta-violetinkirjavat pavut otetaan sisältä talteen siemeniksi. Siemenet säilytetään kuivassa, ilmavassa ja pimeässä paikassa, missä ne saavat jatkaa kuivumistaan, kunnes ne kylvetään keväällä.
Katso kenguru loikkaa / Putti putti

Katso kenguru loikkaa/Putti putti on vuonna 2000 julkaistu albumi, jolla esiintyy kaksi 1960-luvun suosittua lauluyhtyettä, Kukonpojat ja Neloset. Albumi on osa 20 suosikkia -sarjaa.
Anne-Liisa Palmu

Ura

Annu (Anne-Liisa) Palmu kirjoitti ylioppilaaksi Vuoksenniskan lukiosta 1978, valmistui yo-merkonomiksi Helsingin kauppaoppilaitoksesta 1982 ja oikeustieteen kandidaatiksi 1988 Turun yliopistosta. Palmu työskenteli vuosina 1988–2005 Nokia-konsernissa juristina, lakiasiainjohtajana ja johtoryhmän jäsenenä. Hän aloitti Nokia-Mobira Oy:n ensimmäisenä juristina ja eteni Nokia Mobile Phones -liiketoimintaryhmässä lakiasiainjohtajaksi ja johtoryhmän jäseneksi, missä tehtävissä toimi vuoteen 2006. Nokialta lähdon jälkeen Palmu toimi johtajuuskouluttajana. Hän on kirjoittanut kaksi kirjaa.
Arnulf (keisari)

Arnulf Kärnteniläinen (saks. Arnulf von Kärnten; 850 – 8. joulukuuta 899) oli karolingien hallitsijasukuun kuulunut hallitsija, joka oli Itä-Francian kuningas vuodesta 887, kiistelty Italian kuningas vuodesta 894 ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsija vuodesta 896 kuolemaansa asti.
Arnulfilla oli Ota-niminen vaimo, jonka kanssa hänellä oli poika Ludvig Lapsi. Arnulfilla oli myös kaksi aviotonta poikaa, Ratold ja Zwentibold, joista jälkimmäisestä hän teki Lotharingian kuninkaan vuonna 895. Arnulf kruunattiin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsijaksi 22. helmikuuta 896, ja hän hallitsi sitä kuolemaansa, 8. joulukuuta 899, asti. Itä-Francian kuninkuus periytyi tuolloin vasta kuusivuotiaalle Ludvig Lapselle.
Aigina (mytologia)

Aigina (m.kreik. Αἴγινα) oli kreikkalaisessa mytologiassa najadi, jokijumala Asopoksen ja nymfi Metopen tytär. Hänen kerrotaan saaneen Aktorin kanssa pojan, Menoitioksen.
Zeus sieppasi Aiginan isänsä luota ja vei tämän Oinonen saarelle, joka on sittemmin nimetty Aiginaksi tämän mukaan. Hänen isänsä lähti etsimään tytärtään, ja lopulta Sisyfos kertoi Zeuksen vieneen tämän. Kun Asopus yritti pelastaa tytärtään, karkotti Zeus tämän takaisin omille vesilleen salamillaan. Loppujen lopuksi Aigina synnytti saarella Zeukselle Aiakoksen.
Hera suuttui puolisonsa uskottomuudesta tämän vieteltyä Aiginan niin, että lähetti käärmeen myrkyttämään saaren vedet. Kun vettä juoneet ihmiset alkoivat kuolla myrkytyksen seurauksena, Aiakos rukoili Zeusta muuttamaan muurahaiset ihmisiksi. Näin tapahtui, ja siitä sai alkunsa myrmidonien heimo.
Juha Soisalo

Juha Heikki Soisalo (16. toukokuuta 1941 Helsinki – 24. elokuuta 2016 Hanko) oli suomalainen taidemaalari.
Soisalo opiskeli Taideteollisen oppilaitoksen graafisella osastolla 1961–1963 ja 1967. Graafikko Soisalo aloitti maalausuransa 1961, edustaen konstruktivistista abstraktia taidesuuntaa ja käyttäen kirkkaita värejä ja vahvoja kontrasteja. Vuosikymmenen lopulla hänen teoksissaan saattoi nähdä poptaiteen piirteitä ja jo sitä ennen hän kokeili myös kineettistä taidetta. ”Epävärien mestari” Soisalon teokset tulivat ajan myötä, esimerkiksi väritelevision yleistyessä, osaksi ihmisten kokemaa modernia kontrastien sävyttämää kokemusmaailmaa.
Taidemaalari ja -graafikko Pentti Melanen (1917–2003) oli Soisalon eno.
Piilin rautatieasema

Historia

Pysäkki perustettiin 1938 paikallisteiden risteykseen, ja paikalle valmistui samana vuonna Thure Hellströmin tyyppipiirrustusten mukainen pysäkkirakennus. Pysäkin merkitys henkilöliikenteelle jäi vähäiseksi, sillä sen ympärillä oli vain vähän asutusta. Pysäkki muodostui kuitenkin tavaraliikenteelle merkittäväksi: Piilissä oli vilkasliikenteinen soraraide, ja pysäkki oli merkittävä raakapuun lastauspaikka. Pysäkki alennettiin laiturivaihteeksi jo 1954, ja Piili muutettiin miehittämättömäksi liikennepaikaksi toukokuussa 1972. Henkilöliikenne loppui koko radalta 1981 samoin kuin tavaraliikenne vuonna 1985 radan sulkemisen yhteydessä. Vaikka rata olikin jo suljettu, Piili heräsi uudestaan eloon 1990-luvun alussa, jolloin Piili toimi museoliikenteen pysähdyspaikkana ja raakapuun lastauspaikkana. Asemalle varastoitiin lisäksi vanhoja vaununalustoja. Liikenne kuitenkin loppui 1990-luvun puoliväliin mennessä radan kunnon heikettyä. Asemarakennus ja sivuraiteet ovat yhä olemassa mutta soraraide ja vaihteita on purettu.
Apomiksia

Apomiksi t. vanh. apomiksia on kasvitieteen ja mikrobiologian termi. Kasvitieteessä se tarkoittaa korkeampien kasvien lisääntymistä ilman hedelmöitystä. Sitä on kaksi päätyyppiä, agamospermia ja kasvullinen lisääntyminen. Eläintieteessä sitä vastaa partenogeneesi.
Mikrobiologiassa se taas on eräiden diploidien eliöiden lisääntymisen muoto, jossa solun rakenteet näyttävät siltä että solu lisääntyy suvullisesti, mutta tarkemmalla tarkastelulla havaitaan ettei näin olekaan.
Charlotte Flair

Showpainiura

Charlotte Flair on showpainija Ric Flairin tytär. Hän aloitti oman painiuransa vuonna 2012 WWE NXT:ssä, WWE:n ”farmisarjassa”, ja tunnettiin alun perin pelkästään nimellä Charlotte. Hänen ensimmäinen televisioitu ottelunsa esitettiin 18. heinäkuuta 2013. Siinä hän kohtasi ja voitti Bayleyn. 29. toukokuuta 2014 Charlotte voitti NXT:n naisten mestaruuden (NXT Women's Championship) kahdeksan naisen turnauksen loppuottelussa, joka käytiin NXT TakeOver -tapahtumassa. Vastustajanaan hänellä oli Natalya. Hän oli mestari 11. helmikuuta 2015 asti, jolloin hävisi Sasha Banksille NXT TakeOver: Rival -tapahtumassa käydyssä Fatal 4-Way -ottelussa, johon osallistuivat heidän lisäkseen Bayley ja Becky Lynch.
Charlotte debytoi WWE:n päärosterissa 13. heinäkuuta 2015, jolloin hän esiintyi WWE Raw -ohjelmassa. Hän oli tuolloin osa Team PCB:tä yhdessä Paigen ja Becky Lynchin kanssa. 20. syyskuuta 2015 Charlotte voitti WWE:n diivojen mestaruuden (WWE Divas Championship) Night of Champions -tapahtumassa käydyssä ottelussa Nikki Bellaa vastaan. Hän jatkoi mestarina myös sen jälkeen, kun huhtikuussa 2016, Wrestlemania 32 -tapahtuman yhteydessä, mestaruuden nimeksi palautettiin WWE:n naisten mestaruus (WWE Women's Championship).
Heinäkuussa 2016 WWE:n päärosterin ottelijat jaettiin uudelleen ohjelmien Raw ja SmackDown kesken. Charlottesta tuli Raw'n ottelija ja hänen hallussaan olleen mestaruuden nimeksi muuttui Raw Women's Championship. Hänen ensimmäinen mestaruuskautensa kesti 25. heinäkuuta 2016 asti, jolloin Sasha Banks voitti hänet Battleground-tapahtuman jälkeisessä Raw-jaksossa. Charlotte voitti mestaruuden Banksiltä takaisin 21. elokuuta 2016, mutta hävisi sen uudelleen 3. lokakuuta 2016.

Yksityiselämä

Ashley Fliehr on harrastanut lentopalloa. High school -aikoinaan hän toimi koulunsa joukkueen kapteenina ja joukkue voitti kahdesti osavaltionsa mestaruuden. Fliehr työskenteli ennen painiuraansa personal trainerina.
Fliehr on ollut kahdesti naimisissa, Riki Johnsonin kanssa vuonna 2010 ja showpainija Thomas ”Bram” Latimerin kanssa vuosina 2013–2015.
Lysandros

Lysandros (kuoli 395 eaa.) oli spartalainen laivaston komentaja, joka kukisti ateenalaiset peloponnesolaissodan aikana käydyssä Aigospotamoin taistelussa vuonna 405 eaa.
Lysandroksen urasta ei tiedetä mitään ennen vuotta 407 eaa., jolloin hänet määrättiin johtamaan Spartan laivastoa niin sanottuna navarkkina. Laivaston päämaja sijaitsi tuolloin Jooniassa Efesokessa. Ateenalaiset lähettivät Lysandrosta vastaa Alkibiadeen. Jooniassa Lysandros tapasi uuden persialaisen satraapin Kyyroksen, joka oli kuningas Dareios II:n poika. Lysandros ja Kyyros tulivat hyvin keskenään toimeen, ja Kyyros lupasi maksaa spartalaisen laivaston soutajien palkat. Lysandroksen johtama laivasto kukisti vuonna 408 eaa. ateenalaiset Notionin taistelussa. Ateenalaiset komentaja Alkibiades ei ollut itse paikalla ja oli jättänyt laivastonsa kokemattoman avustajansa huostaan.
Kukistettuaan ateenalaiset Lysandros yllytti Joonian kaupunkeja kapinoimaan Ateenaa vastaan. Monissa kaupungeissa valtaan nousi Lysandroksen tuella hänelle itselleen uskollisia oligarkkisia ryhmiä. Näitä kutsuttiin dekarkkeiksi, koska heitä oli aina kymmenen.
Spartan lain mukaan kukaan ei saanut olla navarkkina kuin korkeintaan vuoden. Siksi Lysandroksen oli palattava Spartaan virkakautensa päätyttyä. Vuonna 405 eaa. hänet lähetettiin kuitenkin uudestaan johtamaan laivastoa, tällä kertaa nimellisesti vain sen varakomentajana, mutta käytännössä hän oli laivaston todellinen komentaja. Aigospotamoin taistelussa Lysandros kukisti ateenalaiset perusteellisesti ja tuhosi heidän laivastonsa. Ateena antautui sen jälkeen vuonna 404 eaa.
Peloponnesolaissodan jälkeen Lysandros joutui riitaan Spartan kuninkaiden kanssa. Vuonna 399 eaa. kuningas Agis II:n kuoltua Agesilaios II:a tuli kuningas ehkä Lysandroksen ansiosta. Kun Agesilaios hyökkäsi Persiaa vastaan, hän ja Lysandros riitaantuivat, ja Lysandroksen oli palattava Spartaan. Korintin sodan aikana Lysandros johti armeijaa Boiotiassa, mutta hän kaatui, kun thebalaiset yllättivät hänet Haliartoksen taistelussa.
Teräkala

Ulkonäkö ja koko

Teräkala on litteän puikkomainen, harmahtava kala joka kasvaa noin 30 cm pitkäksi. Sen suomut ovat hyvin pienet niin että kala näyttää sametinsileältä. Teräkalan selkä- ja peräevät ovat sulautuneet yhdeksi pitkäksi eväksi, jonka ansiosta se voi uida eteen- ja taaksepäin muuttaen suuntaa nopeasti. Se liikkuu usein pää alaspäin ja etsii pohjasta ruokaa tarkkojen silmiensä ja pienten viiksiensä avulla. Teräkala on yöaktiivinen ja sillä on hyvä hämäränäkö.

Levinneisyys

Teräkala esiintyy laajalla alueella Tšadin, Niilin, Kongon ja Nigerin vesistöalueilla, ja myös Länsi-Afrikan jokien alajuoksulla Sierra Leonessa, Liberiassa, Togossa, Beninissa ja Kamerunissa.

Käyttäytyminen

Teräkala elää nuorena parvessa, mutta erakoituu vanhemmiten. Se voi syödä samaan akvaarioon joutuneet pienemmät kalat. Nuoret yksilöt ovat päivälläkin aktiivisia, vanhemmiten ne viettävät päivän koloissa.

Ravinto ja vesiolot

Teräkala syö lihapitoista ruokaa. Sille sopii pehmeä, humuspitoinen vesi, jonka lämpötila on 22-28 astetta.
Esa Niemelä

Esa Niemelä (s. 1963) on suomalainen näyttelijä. Hän esitti pääosan Tapio Suomisen elokuvassa Täältä tullaan, elämä! (1980). Hän näytteli myös samana vuonna ensi-iltansa saaneessa Rauni Mollbergin elokuvassa Milka.
Vuodesta 1987 lähtien Niemelä on toiminut kameramiehenä Yleisradiossa.
Eschweiler

Historia

Varhaisin maininta Eschweilerista ajoittuu vuodelle 828. Se mainittiin tuolloin frankkilaisen historioitsijan ja Kaarle Suuren avustajan Einhardin luomassa asiakirjassa. Vuoden 962 tienoilla Eschweilerin hallinta siirtyi Frankkien valtakunnalta Pyhälle saksalais-roomalaiselle keisarikunnalle.
Ranskalaiset joukot tuhosivat Eschweilerin täysin vuonna 1678 ja kaupungin hallinta siirtyi ranskalaisille vuonna 1794. Osana Ranskaa se toimi kantoninsa pääkaupunkina vuodesta 1800 vuoteen 1815. Vuonna 1815 Eschweilerin ja Burtscheidin kantonit yhdistettiin preussilaiseen Aachenin piirikuntaan. Eschweilerille myönnettiin preussilaiset kaupunginoikeudet vuonna 1856. 
Vuonna 1932 kaupunkiin liitettiin Hastenrath ja Nothberg. Kaupunki kärsi merkittäviä vaurioita lukuisten muitten saksalaisten kaupunkien tavoin toisessa maailmansodassa. Vuonna 1972 Nordrhein-Westfalenin hallintouudistusten myötä Eschweilerin väkiluku nousi tuhansilla, kun kaupunkiin liitettiin Dürwiß, Kinzweiler, Laurenzberg, Lohn ja Weisweiler.

Väestö

Vuoden 2006 lopussa Eschweilerin asukasluku oli 55 646. Kaupungin asukkaista noin kahdeksan prosenttia on ulkomaalaisia. Suurin ulkomaalaisryhmä on turkkilaiset, joita on noin 20 prosenttia ulkomaalaisista. Turkkilaisten jälkeen suurimmat ulkomaalaisryhmät ovat bosniahertsegovinalaiset, marokkolaiset ja portugalilaiset. Kaupungin asukkaista noin 66 prosenttia on katolisia ja noin 13 prosenttia evankelisia.
Rotimo (Vieremä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 860 hehtaaria eli 8,6 neliökilometriä. Se on 5,1 kilometriä pitkä ja 2,7 kilometriä leveä. Järvi on muodostunut Kumpulanharjun taakse ja sen laskujoki on murtautunut harjun läpi lounaaseen päin. Harju kuuluu Iso-Iiltä alkavaan harjujaksoon, joka katoaa Pyhännällä savipeltojen maapeitteisiin. Sen järvenselkä on avoin ja se on koko järven kokoinen. Järven rannat ovat alavaa maata.
Järvessä on laskettu olevan 7 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 3 hehtaaria, mikä on noin 0,3 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista yksi Rämeenniemi on yli hehtaarin suuruinen ja loput kuusi saarta ovat yli aarin kokoisia. Muita saaria ovat Voisaari, Suomensaari, Selkäsaari ja Lokkisaari.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 26 miljoonaa kuutiometriä eli 0,026 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 3,1 metriä ja suurin syvyys on 12,9 metriä. Syvin kohta sijaitsee Selkäsaarelta yli 500 metriä etelään.
Järven rantaviivan pituus on 20 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 2 kilometriä. Sen rannat ovat metsämaata, jota rikkoo järven lounaspuolella peltopalstat. Asutus on haja-asutusta, josta vain muutama kiinteistö sijaitsee rannan tuntumassa. Rannoille on rakennettu noin 40 vapaa-ajan asuntoa. Järven kaakkoispäässä sijaitsee Nissilän kylä, jonka läpi kulkee harjua seuraava yhdystie 8770. Tieltä haarautuu kummallekin puolelle järveä tiet, joista ranta-asutukselle tulee tiet.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Iisalmen reitin valuma-alueen (04.5) Salahminjärven valuma-alueella (04.54), jonka Rotimojoen alueeseen (04.546) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 154,3 metriä mpy.
Valuma-alue saa pääosan vedestään Rahajoen valuma-alueelta (04.548), jonka laskujoki Rahajoki tulee Rahajärvestä (201 ha), ja Petäjäjoen valuma-alueelta (04.547), joka laskee Petäjäjärvestä (25 ha) Petäjäjokea myöten myös järven pohjoisosiin. Rotimojoen alueella on kolme yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Ne ovat Hällämö (88 ha), Koiralampi, Kotilampi ja Mustalampi (2 ha), jotka laskevat järven luusuan viereen samaa laskuojaa myöten, sekä Hirvilampi (1 ha), joka sijaitsee järven itäpuolella sijaitsevalla Hirvisuolla.
Järven laskujoki Rotimonjoki laskee 8,5 kilometrin päässä Salahminjärveen (520 ha), jonka vedenpinta on 45 metriä alempana. Jokeen yhtyy oikealta Luvejoki, joka virtaa siihen pohjois-luoteesta.
Piikkikaunokki

Ulkonäkö ja koko

Piikkikaunokki kasvaa 20–70 senttimetriä korkeaksi. Varsi on jäykkä ja harittavahaarainen. Sekä varsi että lehdet ovat aluksi harmaakarvaisia. Kierteisesti olevien alus- ja keskilehtien lapa on pariliuskainen, mutta latvalehtien lapa on ehyt. Lehtilaita on harvaan piikkihampainen. Yksittäin latvahaarojen kärjissä olevat kukkamykeröt ovat perättömiä ja lehtien ympäröimiä. Mykerön kehto on 6–8 mm leveä ja pullean lieriömäinen. Mykerön vaaleanvihreät kehtosuomut ovat paksuja, tyviosasta puikeita, kalvolaitaisia ja laidoiltaan hentopiikkisiä lukuun ottamatta kärkiä, joiden piikki on vankka. Kehtosuomujen kärkilisäkkeet ovat kolmiomaisia ja väriltään vaalean kellanruskeita tai punertavia. Kukan teriö on vaaleanpunainen. Suomessa piikkikaunokki kukkii elo-syyskuussa. Pähkylät ovat litteitä ja niiltä puuttuu pappus.

Levinneisyys

Piikkikaunokki on kotoisin Välimeren alueelta Etelä-Euroopasta, Pohjois-Afrikasta ja Länsi-Aasiasta. Suomessa, kuten myös muualla Fennoskandiassa, piikkikaunokki on hyvin harvinainen uustulokas, jota on tavattu muutamin paikoin Etelä- ja Lounais-Suomessa. Suomen löydöt kasvista ovat usein vanhoja ja kytkeytyvät purjelaivakauteen. Esimerkiksi Ahvenanmaalla laji on ollut painolastitulokas ja se on löydetty maakunnasta viimeksi vuonna 1911.

Elinympäristö

Suomessa piikkikaunokki kasvaa tyypillisillä tulokaslajien kasvupaikoilla, kuten myllyalueilla, kaatopaikoilla, satamissa ja painolastipaikoilla.