google/wiki40b huggingface dataset:
Mislav Blagus

Seuraura

Blagus on KHL Zagrebin kasvatti. Hän pelasi seurassa ensimmäiset miesten pelinsä vain 15-vuotiaana Kroatian pääsarjassa kaudella 2006–2007. Kaudeksi 2009–2010 Blagus siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella pelaamaan Itävallan Erste Bank Eishockey Ligaa Medveščak Zagrebiin. Hänen ensimmäinen kautensa ammattilaisena toi 34 runkosarjaottelussa kolme syöttöpistettä. Kahtena seuraavana kautena Blagus pelasi molempina kausina EBEL:ssä 48 runkosarjaottelua ja teki niissä kolme tehopistettä. Kaudella 2012–2013 hän pelasi liigassa vain kolme ottelua ja Blagusin kausi eteni suurimmaksi osaksi Medveščakin A-nuorissa Itävallan A-junioriliigassa. Hän vahvisti jokaisen EBEL-kautensa päätteeksi myös seuran miesten kakkosjoukkuetta Kroatian pääsarjassa voittaen mestaruuden jokaisena vuonna.
Kaudeksi 2013–2014 Blagus palasi kasvattajaseuraansa KHL Zagrebiin pelaamaan kotimaansa pääsarjaa. Kaudeksi 2015–2016 seura siirtyi pelaamaan Slovenian pääsarjaa, jossa Blagus voitti KHL Zagrebin sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 10+10=20. Kaudella 2016–2017 hän voitti joukkueen sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 20+27=47, joilla Blagus jakoi Slovenian liigan pistepörssin viidennen sijan HK Celjen Aljaž Ogrizekin kanssa.

Maajoukkueura

Blagus edusti Kroatiaa I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2010 sekä IB-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2014, 2015, 2016 ja 2017. Vuoden 2016 turnauksessa hän toimi joukkueensa varakapteenina. Vuoden 2017 Blagus jakoi kolmella osumallaan Kroatian sisäisen maalipörssin voiton Borna Rendulićin kanssa.
Blagus pelasi myös II-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2011 voittaen B-lohkon hopeaa sekä IIA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2013. Vuoden 2012 turnaus päättyi pronssiin ja vuoden 2013 turnaus hopeaan sekä sarjanousuun IB-divisioonaan. Blagus pelasi myös Sotšin olympiakisojen 2014 ja Pyeonchangin olympiakisojen 2018 karsinnoissa, joista jälkimmäisessä turnauksessa hän jakoi Kroatian sisäisen tehotilaston voiton Ivan Puzićin ja Bruno Kegalj'n kanssa lukemalla +1.
Blagus pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2010 ja 2011. Hän jakoi vuoden 2011 turnauksen B-lohkon syöttöpörssin voiton Tanskan Markus Lauridsenin kanssa kuudella syötöllään. Blagus pelasi myös II-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2008 ja 2009. Vuoden 2008 turnaus päättyi lohkopronssiin. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden II-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2006, 2007, 2008 ja 2009 voittaen kahdesta lohkopronssia vuosina 2007 ja 2008 sekä lohkokultaa vuonna 2009.

Muuta

Blagusin isoveli Sinisa on entinen jääkiekkomaalivahti.
Sibelius-Seura

Sibelius-Seura ry (ruots. Sibelius-Samfundet rf) on vuonna 1957 perustettu aatteellinen yhdistys, joka pyrkii kokoamaan Jean Sibeliukseen liittyvää aineistoa sekä levittämään tietoa säveltäjästä ja hänen musiikistaan. Sibelius-Seura tekee yhteistyötä muun muassa Åbo Akademin Sibelius-museon, valtionarkiston, Ainola-Säätiön ja Hämeenlinnan Sibelius-kodin kanssa. Vuodesta 1965 alkaen seura on järjestänyt Jean Sibelius -viulukilpailun yhdessä Sibelius-Akatemian kanssa ja vuodesta 1996 alkaen valmistellut Sibeliuksen sävellystuotannon kriittistä kokonaisjulkaisua yhdessä Kansalliskirjaston ja kustannusliike Breitkopf & Härtelin kanssa. Seura jakaa vuosittain Sibelius-mitalin.
Anna Maxwell Martin

Elämä ja ura

Martin syntyi Beverleyssä Yorkshiressä 1970-luvun lopulla. 18-vuotiaana hän lähti Liverpoolin yliopistoon opiskelemaan historiaa, vaikka haaveilikin jo tuolloin näyttelijän urasta – hän ei kuitenkaan uskonut olevansa vielä tarpeeksi kypsä teatterikouluun. Hän valmistui yliopistosta vuonna 1998. Royal Academy of Dramatic Artiin Martin rohkeni hakea vasta 21-vuotiaana, mutta ei päässyt sisään. Sen sijaan hänet hyväksyttiin London Academy of Music and Dramatic Artiin. Kertomansa mukaan hän ei menestynyt koulussa, mutta onnistui kuitenkin valmistumaan.
Martinin ensimmäinen roolityö koulun jälkeen oli Lillian Hellmanin näytelmässä The Little Foxes. Hänen isänsä kuoli pian näytelmän ensiesityksen jälkeen syöpään, joka oli diagnostisoitu Martinin käydessä viimeistä vuottaan teatterikoulussa. Liittyessään Equityyn, näyttelijöiden brittiläiseen ammattijärjestöön, Martin otti toiseksi nimekseen isoisänsä nimen Maxwell, koska jäseniin kuului jo yksi Anna Martin.
Kun Martin kuuli Royal National Theatren suunnittelevan Philip Pullmanin Universumien tomusta näytelmäversiota, hän otti teatteriin yhteyttä ja sai kuin saikin Lyran pääroolin. Kaikkiaan peräti kuusituntista näytelmää esitettiin joulukuusta 2003 maaliskuuhun 2004. Loppuvuodesta 2004 näytelmä palasi muutamaksi kuukaudeksi ohjelmistoon, mutta vaihdetuin näyttelijöin. Martin sai roolistaan kiittäviä arvosteluja ja myös Laurence Olivier -palkintoehdokkuuden parhaasta naispääosasta.
Martin on palkittu televisiorooleistaan kahdesti parhaan naisnäyttelijän Bafta-palkinnolla. Ensimmäisen kerran hänet palkittiin roolistaan Esther Summersonina BBC:n vuoden 2005 Dickens-sovituksessa Kolea talo (Bleak House) ja toistamiseen roolistaan vuoden 2008 televisioelokuvassa Hullu-Poppy (Poppy Shakespeare).
Vuoden 2007 elokuvassa Jane Austenin jalanjäljillä Martin esittää kirjailija Jane Austenin sisarta Cassandraa.
Martin on naimisissa ohjaaja Roger Michellin kanssa. Heillä on vuonna 2009 syntynyt tytär.
Hannu Herranen

Hannu Antero Herranen (s. 20. toukokuuta 1950 Pieksämäki) on suomalainen kenraaliluutnantti ja entinen puolustusvoimien henkilöstöpäällikkö.
Herranen kirjoitti ylioppilaaksi Pieksämäen yhteislyseosta vuonna 1969 ja kävi Kadettikoulun vuosina 1972-1975. Hän on toiminut aiemmin muun muassa Kymen Ilmatorjuntarykmentin komentajana, Pääesikunnassa ja Puolustusministeriössä. Puolustusvoimien henkilöstöpäällikkönä hän toimi 1. tammikuuta 2006 - 31.12.2009.
Herraselle on myönnetty Suomen Leijonan I lk:n komentajamerkki, Suomen Valkoisen Ruusun I lk:n ritarimerkki ja Sotilasansiomitali.
Lastenkulttuuri

Lastenkulttuurilla tarkoitetaan ammattilaisten lapsille tuottamaa, lasten kanssa yhdessä tekemää kulttuuria. Lastenkulttuuria on myös lasten itsensä luoma kulttuuri, joka perustuu esimerkiksi leikkiin. Usein lastenkulttuurista puhuttaessa tarkoitetaan alle 18-vuotiaille suunnattua kulttuuritoimintaa. Näin ollen lastenkulttuurin käsite kattaa yleensä myös nuortenkulttuurin.
Lapsille suunnattu kulttuuri on hyvin laaja ja monitahoinen kokonaisuus. Lastenkulttuurin ammattilaiset, joihin voi kuulua niin tuottajat ja lastenkulttuurikeskusten henkilökunta kuin taiteilijat ja taidekasvattajat, operoivat yleensä monen taiteenlajin kentällä yhtäaikaisesti. Myös erilaiset erityisryhmät ja vähemmistöt näkyvät vahvasti lastenkulttuurin arjessa. Esimerkiksi koululuokalle järjestettävässä taidetyöpajassa huomioidaan nykyään niin erityistä tukea tarvitsevat lapset kuin kulttuuriset vähemmistötkin, ja vuosittaisen valtakunnallisen lastenkulttuurifoorumin teemana on vuonna 2018 kulttuurinen diversiteetti lastenkulttuuripalveluissa.

Lastenkulttuuripolitiikka

Lastenkulttuuripolitiikka on erityisesti opetus- ja kulttuuriministeriön painopiste. Sen tavoitteena on, että taide ja kulttuuri olisivat pysyvä osa lasten ja nuorten elämää lastenkulttuurikeskusten, taiteen perusopetuksen järjestäjien, taidelaitosten, museoiden, teattereiden, orkestereiden, kirjastojen, perinneyhdistysten ja muiden taide- ja kulttuuritoimijoiden työn kautta.
Lastenkulttuuripolitiikka liittyy lapsen oikeuksiin, joiden perustana on Yhdistyneiden kansakuntien yleissopimus lapsen oikeuksista. Lapsen oikeuksien sopimus on kansainvälinen ihmisoikeussopimus, joka asettaa sopimusvaltioille velvoitteen kunnioittaa ja noudattaa siinä taattuja lapsen oikeuksia ja myös velvoitteen saattaa kansallisen lainsäädäntönsä vastaamaan sopimuksessa vahvistettuja oikeuksia. 
Suomessa lapsen oikeuksien toteutumista edistää mm. lapsiasiavaltuutettu yhteistyössä eri viranomaisten kanssa.
Järjestötasolla lasten kulttuuristen oikeuksien toteutumista edistää muun muassa Suomen lastenkulttuurikeskusten liitto, joka kokoaa yhteen lastenkulttuurin laatuperiaatteisiin sitoutuneet lastenkulttuurikeskukset.
Ensimmäinen kuukävely

Ensimmäinen kuukävely oli historiallinen tapahtuma, jolloin ihminen ensi kerran astui vieraan taivaankappaleen pinnalle. Kuutisen tuntia Apollo 11 -kuulennon laskeutumisen jälkeen astronautti Neil Armstrong astui ulos kuumoduulista ja laski jalkansa Kuun pinnalle. Viitisentoista minuuttia myöhemmin häntä seurasi Buzz Aldrin. Lennon kolmas astronautti Michael Collins seurasi tilannetta radioteitse Kuun kiertoradalla komentomoduulista.
Kuukävelyllään astronautit pystyttivät Yhdysvaltain lipun, asensivat kameroita ja tieteellisiä laitteita, valokuvasivat ympäristöä ja ottivat näytteitä kuuperästä tulevia geologisia tutkimuksia varten.

Kuuhun laskeutuminen

20. heinäkuuta 1969 kuumoduuli Eagle irrottautui emäalus Columbiasta ja laskeutui kello 20.17.40 UTC Rauhallisuuden mereen. Neil Armstrong käytti käsiohjausta, koska alkuperäinen laskeutumisalustaksi kaavailtu paikka oli kivikkoinen, mitä ei voitu nähdä korkealla Kuun yllä kiertäneistä satelliiteista. Armstrong sammutti kuumoduulin moottorin vasta hyvin matalalla tai laskeutumisen jo tapahduttua. Armstrong ja Aldrin ovat kuvailleet laskeutumista pehmeäksi ja lähinnä paikalleen asettumiseksi, missä oli vaikeata huomata tarkkaa laskeutumishetkeä.

Aldrinin ja Armstrongin ensimmäiset sanat Kuusta olivat teknistä ammattikieltä, jonka jälkeen Armstrong lausui ”Houston, täällä Rauhallisuuden meren tukikohta, Kotka on laskeutunut.” 
»Houston, Tranquillity Base here. The Eagle has landed.

»
Taajama

Taajama (ruots. tätort, tansk. byområde, norj. tettsted) on Suomessa, Ruotsissa, Tanskassa ja Norjassa käytössä oleva käsite, jonka avulla voidaan tilastoida väestökeskittymiä hallinnollisista rajoista riippumatta. Taajamaksi määritellään asutuskeskittymä, jossa asuu vähintään 200 asukasta ja asuinrakennusten etäisyys on enintään 200 metriä. Taajaman vastakohta on haja-asutusalue.
Koska taajamat eivät riipu hallinnollisista rajoista, niitä voi olla niin kaupungeissa kuin maaseutualueillakin. Useimmat taajamat kuuluvat vain yhteen kuntaan, mutta varsinkin suurten kaupunkien tapauksessa taajama voi jatkua useammankin naapurikunnan puolelle. Taajamaväestön osuus kunnan asukkaista eli taajama-aste vaihtelee huomattavasti. Joissakin kunnissa ei välttämättä ole lainkaan taajamia, joissakin esimerkiksi kirkonkylä on ainoa taajama tai sitten taajamia voi olla useita. Vain harvoissa kunnissa kaikki tai lähes kaikki kunnan asukkaat asuvat taajamissa.
Taajamat syntyvät ja kehittyvät kaupungistumisen tuloksena. Taajamatilastojen avulla voidaan tutkia väestön alueellista jakautumista paremmin kuin pelkkiä hallinnollisia alueita koskevien tilastojen perusteella. Taajamakäsite mahdollistaa esimerkiksi kaupunkirakenteen kehityksen tutkimisen. Taajamille on ominaista tiheä asutus, mutta väentiheydessä on suuria eroja pienten maaseututaajamien ja tiheään asuttujen kaupunkitaajamien välillä.
Taajaman määritelmää sovelletaan vain Pohjoismaissa, mutta monissa muissakin maissa on vaihtelevansisältöisiä määritelmiä sille, millainen asutus määritellään kaupunkimaiseksi, esimerkiksi Ranskan "unite urbaine". Taajama-alueiden määrittelemisessä käytetään usein apuna satelliitti- tai ilmavalokuvia.
Tilastollisen taajamakäsitteen lisäksi tieliikennelaissa on määräyksiä, jotka koskevat taajamamerkeillä rajattuja alueita.

Taajamat Virossa

Myös Virossa määritettiin vuoden 2011 väestönlaskennassa taajamat (vir. tiheasustusega paikkond), joiden asukasluku on vähintään 200 henkeä ja joissa rakennusten välinen etäisyys on enintään 200 metriä. Virossa on 369 taajamaa, joissa asuu noin 85 prosenttia maan väestöstä. Tallinna on suurin taajama sekä väkiluvultaan että pinta-alaltaan.
Onkilammi (Tammela)

Maantiede

Järven pinta-ala on 4,3 hehtaaria ja sen pituus on 400 metriä ja leveys 250 metriä. Siihen ei laske ojia, mutta se saa vetensä sadannasta, suovedestä ja harjualueen pohjavedestä. Järven luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkuunsa yli 2,5 kilometriä pitkä Vääräoja.
Järven rantaviiva on 1,1 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin hiekkapohjaista kangasmaastoa. Järven pohjoisrannat ovat soistuneita ja etelärantoja reunustaa Kolmannen Salpausselän hiekkaiset reunamuostostumat. Kaakkoiskulman suo sivuaa soraharjun reunaa, josta virtaa järveen pohjavettä. Rannoille on rakennettu muutamia loma-asuntoja, joille johtaa tiet yhdystieltä 2824.

Vesihuolto

Alue kuuluu Pernummen hiekkamuodostuman alueeseen. Onkilampeen ja Väärätojaan purkautuu Kolmanteen Salpausselän harjujaksoon kuuluvasta Karjuharjusta ja sen ympäristöstä paljon pohjavettä. Sen pumppaamisesta talousvedeksi harkitaan vakavasti.

Historia

Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järven nimenä luki "Onkilampi".
Maha Shivratri

Maha Shivaratri (”Shivan yö”) on tärkeimpiä juhlia hindulaisuudessa. Siinä juhlitaan maailman pelastumista tuhon jumala Shivan ansiosta. Maha Shivaratri on varsinkin naisten juhla, jonka aikana avioituneet naiset rukoilevat perheensä miespuolisten jäsenten puolesta. Naimattomat naiset puolestaan rukoilevat sitä, että löytäisivät itselleen hyvän aviomiehen. Shivatrin viettoon kuuluu muun muassa kolmikerroksisen alttarin rakentaminen ja palvontamenot, joita pidetään pitkin yötä.
Jyvitys

Jyvitys tarkoittaa Suomessa maa-alan tai huoneiston suhteellisen arvon määräämistä verrattuna toisiin samanlaisiin. Jyvityksellä määrätään jyväluku.

Maanjako Suomessa

Jyvitys tarkoittaa maanjaoissa ja tilusvaihdoissa toimitettavaa tilusten suhteellisen arvon määräämistä, jonka kautta saadaan oikea peruste jaettavien tilusten vertaamiselle toisiinsa. Kullekin erilaatuiselle tilukselle määrätään jyväarvo, joka riippuu muun muassa maan luonnollisesta laadusta ja asemasta, sen viljelemisen vaikeudesta tai kalleudesta sekä siitä saatavasta hyödystä. Jyväarvon tulee ilmaista oikein tiluksen arvo suhteessa muihin tiluksiin.
Vuoden 1951 jakolain 15. luvussa säädettiin, että jyvityksessä on tilukset tutkittava ja sen nojalla määrättävä kullekin tiluskuviolle jyväluku, joka osoittaa tiluksen pysyvän arvon verrattuna toisten tilusten samanlaiseen arvoon.
Voimassa olevassa kiinteistönmuodostamislaissa on säännökset jyvityksestä ja muusta arvioinnista sen 195–198 §:ssä.
Shlomo Zabludowicz

Shlomo Zabludowicz (1914 Łódź, Puola – 8. elokuuta 1994) oli puolalaissyntyinen, Suomessa ja Israelissa vaikuttanut kansainvälinen asekauppias, joka keräsi omaisuuden muun muassa Tampellan ja Israelin valtion välisellä asekaupalla.
Zabludowicz oli syntyjään puolanjuutalainen. Hänen isänsä oli rabbi. Koko hänen perheensä joutui toisen maailmansodan aikana Auschwitzin tuhoamisleirille, josta hän selvisi perheensä ainoana vaimonsa Polan (k. 2000-luvun alussa) kanssa. Sodan jälkeen Zabludowicz asui Ruotsissa ja Israelissa ennen asettumistaan Suomeen, Tampereelle. Hän muutti pysyvästi Israeliin vuonna 1975.
Zabludowicz onnistui aloittamaan asekauppiaan uransa Tampereella ilman minkäänlaista pääomaa 1950-luvun alussa, koska hänellä oli yhteys israelilaiseen teollisuusyhtymään Sollel-Bonehiin. Hänen aloitteestaan Tampella perusti Sollel-Bonehin kanssa Soltam-nimisen yhteisyrityksen, joka valmisti Tampellan suunnittelemia aseita. Zabludowicz ei virallisesti ollut koskaan Tampellan palveluksessa, mutta toimi Tampellan luxemburgilaisen tytäryhtiön Salgadin toimitusjohtajana ja alkoi 1960-luvulla järjestää Tampellan aseille kauppoja pitkin maailmaa. Hän myi muun muassa vuonna 1988 Tampellan kehittämiä ja Soltamin valmistamia kranaatinheittimiä Yhdysvaltain armeijalle. 1950-luvun lopussa hän myi israelilaisia asejärjestelmiä Länsi-Saksaan, minkä paljastuminen synnytti Israelissa poliittisen skandaalin ja uhkasi kaataa David Ben-Gurionin hallituksen. 1980-luvulla Zabludowicz alkoi irtautua asekaupasta ja siirtää sijoituksiaan muun muassa kiinteistöihin, hotelleihin sekä rakennus- ja astiateollisuuteen. Zabludowicz isännöi kesäkuussa 1971 Israelin pääministerin Golda Meirin vierailua Rovaniemellä.
Zabludowiczilla oli kaksi lasta, Poju Zabludowicz ja Yhdysvalloissa asuva Rebecka Belldegrun (s. 1950), jotka ovat riitaantuneet perintöasioista. Zabludowicz perusti myös sijoitusyhtiö Tamaresin, jonka omistaa nykyään hänen poikansa Poju Zabludowicz.
Josif Gurko

Josif (Iosif) Vladimirovitš Gurko (ven. Иосиф Владимирович Гурко, puol. Iosif Hurko, 28. heinäkuuta (J: 16. heinäkuuta) 1828 Novgorod – 28. tammikuuta (J: 15. tammikuuta) 1901 Tverin kuvernementti) oli venäläinen sotamarsalkka, joka ansioitui komentajana Turkin sodassa 1877–1878.
Gurkon sotilasura alkoi 1846 kornettina henkikaartin husaarirykmentissä. Hän yleni 1866 ratsuväkirykmentin komentajaksi, 1867 kenraalimajuriksi, 1874 prikaatinkomentajaksi ja divisioonankomentajaksi sekä 1876 kenraaliluutnantiksi.
Turkin sodan alussa heinäkuussa 1877, Venäjän armeijan tultua Tonavan yli Bulgariaan, Gurko sai johdettavakseen kymmenen pataljoonan suuruisen erikoisosaston ja tehtäväkseen ylittää Balkanvuoret ja hyökätä Adrianopoliin. Kuljettuaan aluksi vuorten yli Hainköj-solan kautta hän sai vallattua tärkeän Šipkansolan ja heinäkuun lopussa edelleen Nova Zagoran, mutta turkkilaisen Suleiman paššan häthätää koottu armeija esti häntä pääsemästä Stara Zagoraan. Kun Venäjän pääarmeija epäonnistui 30. heinäkuuta yrityksessä vallata Plevnan linnoitus, Gurkon eteentyönnetyn osaston asema kävi uhanalaiseksi, ja hän joutui perääntymään takaisin Balkanvuorten yli samaa reittiä kuin oli tullutkin.
Lokakuussa 1877 venäläiset saivat vahvistuksia, ja Gurko asetettiin johtamaan uutta kahdesta jalkaväkidivisioonasta ja 11 ratsuväkiprikaatista koottua osastoa, joka onnistui kuukausien taistelujen jälkeen katkaisemaan huoltotien Plevnasta Sofiaan valtaamalla Gornyi Dubnjakin, Telišin ja Dolnyi Dubnjakin, ja siten saattamaan Plevnan täydellisesti saarroksiin. Gurko vei seuraavaksi armeijansa etelään, ja Plevnan antauduttua hän ylitti vuodenvaihteessa Balkanvuoret uudelleen, tällä kertaa Arab Konakin solan kautta. Sen jälkeen hän valtasi Sofian ja löi lopuksi Suleiman paššan Filippopolin taistelussa.
Turkin sodan jälkeen Gurko ylennettiin kenraaliksi ja keisarilliseksi kenraaliadjutantiksi. Vuonna 1879 hänestä tehtiin Pietarin alueen sotilaskuvernööri, 1882 Odessan sotilaspiirin kenraalikuvernööri ja 1883 Varsovan sotilaspiirin ylipäällikkö sekä Veikselin departementin (eli entisen Puolan) kenraalikuvernööri. Jäädessään eläkkeelle tästä tehtävästä vuonna 1894 Gurko ylennettiin sotamarsalkaksi.
Josif Gurkon poika oli ensimmäisessä maailmansodassa komentajana toiminut kenraali Vasili Gurko.
Windir

Windir (suomeksi ”soturi”) oli black metal -yhtye Sogndalista, Norjasta. Yhtye yhdisteli musiikissaan black metallia, folk-musiikkia ja paikallista mytologiaa. Yhtye perustettiin vuonna 1994, ja sen ensimmäinen albumi Sóknarldalr julkaistiin vuonna 1997. Yhtye oli alun perin multi-instrumentalistin ja laulaja Terje ”Valfar” Bakkenin sooloprojekti, mutta laajeni täyteen kokoonpanoon albumin Arntor jälkeen.
Windir tuotti neljä studioalbumia kymmenvuotisen taipaleensa aikana. Yhtye hajosi Valfarin kuoltua hypotermiaan eksyttyään lumimyrskyssä vuonna 2004.

Sognametal

Windir inspiroi useita paikallisia yhtyeitä Sogn og fjordanen alueella, , ja joiden kokoonpanoissa on entisiä Windirin jäseniä. Näitä yhtyeitä ovat Vreid, Cor Scorpii, Mistur, Sigtyr ja Feigd. Niiden musiikista käytetään yhteisesti nimitystä Sognametal.
Heikki Taskinen (arkkitehti)

Heikki Taskinen (15. toukokuuta 1940 Kuopio – 17. joulukuuta 1992 Temmes) oli suomalainen arkkitehti.
Taskinen kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion yhteislyseosta 1961 ja valmistui arkkitehdiksi Oulun yliopiston arkkitehtuurin osastolta 1969.
Valmistuttuaan Taskinen oli aluksi töissä Arkkitehtitoimisto Risto Harju Ky:ssä. Vuonna 1972 hän perusti Arkkitehtitoimisto Arktosin yhdessä Jaakko Antti-Pojan, Pekka Laation ja Jorma Vesasen kanssa. Oman toimiston Heikki Taskinen perusti 1977. Taskinen tuli tunnetuksi erityisesti suunnittelemistaan koulurakennuksista. Hänet liitetään yleensä Oulun kouluksi kutsuttuun arkkitehtuurin koulukuntaan. Vuonna 1984 Taskinen sai koulurakennusten suunnittelusta rakennus- ja yhdyskuntasuunnittelun valtionpalkinnon.
Taskinen kuoli 52-vuotiaana liikenneonnettomuudessa joulukuussa 1992.
Tampereen kristillinen koulu

Tampereen kristillinen koulu toimii Tampereella Nurmin kaupunginosassa 12 kilometriä kaupungin keskustasta. Koulu toimii yhteiskristilliseltä pohjalta Adventtikirkon ylläpitämänä. Koulu on perustettu vuonna 1966 ja nykyisiin tiloihinsa se muutti vuonna 2000.
Koulu tarjoaa maksutonta kristillisiin perusarvoihin ja elämänkatsomukseen pohjautuvaa perusopetusta peruskoulun kaikille vuosiluokille.
Ekologinen lokero

Ekologinen lokero, eli ekolokero kuvaa eliölajin tai -populaation paikkaa eliöyhteisössä. Myös ympäristö käsitetään osaksi ekologista lokeroa, koska se vaikuttaa eliölajipopulaatioon. Ekologinen lokero kertoo myös sen, miten populaatio suhtautuu esimerkiksi ravinnon, tilan ja petojen määrän muutokseen.

Historia

Ekologisen lokeron termin mainitsi ensimmäistä kertaa Roswell H. Johnson vuonna 1910. Ensimmäisenä termiä käytti artikkelissa Joseph Grinnell vuonna 1917. Brittiläinen ekologi Charles Elton määritteli ekologisen lokeron vuonna 1927 ja vaati sitä yleisempään käyttöön lajien kuvailussa. Ekologisen lokeron käsite on muuttunut vuosien mittaan, ja nykyisen kaltainen G. Evelyn Hutchinsonin muotoilema ekologisen lokeron määritelmä on peräisin vuodelta 1957. Esimerkiksi vuonna 1967 kehitellyllä MacArthurin ja Levinsin indeksillä voidaan tutkia matemaattisesti eri lajien ekologisten lokerojen päällekkäisyyttä.

Tyypit

Kun lajilla ei ole kilpailua ympäristössään, esiintyy laji peruslokerossa. Mikäli kilpailua kuitenkin on, niin kuin luonnossa yleensä, supistuu peruslokero toteutuneeksi lokeroksi. Ydinlokerosta puhutaan silloin, kun toteutunut lokero on niin pieni, että sitä pienemmässä lokerossa laji ei enää selviytyisi.

Merkitys

Lajin ekologinen lokero vaikuttaa myös muihin lajeihin. Lajit kilpailevat sitä rajummin, mitä enemmän niiden ekologiset lokerot menevät päällekkäin. Ekologisen lokeron käsitettä käytetäänkin paljon lajien välisten kilpailutilanteiden tarkasteluun. Kilpailutilanteessa ekologinen lokero yleensä kutistuu toteutuneeksi lokeroksi. Esimerkiksi talvella parveksi lyöttäytyvät tiaiset ruokailevat puun eri osissa, vaikka tiaislajit kesällä käyttäisivätkin samoja puun osia. Yleensä ekologinen lokero palautuu normaalikokoonsa kilpailun vähetessä (kesällä tiaiset ruokailevat suuremmilla alueilla puuta), mutta mikäli kilpailu jatkuu pitkään, voi ekologinen lokero muuttua pysyvästi. Luonnonlakina pidetään sitä, että kaksi lajia, joiden ekologiset lokerot ovat samat, eivät voi asuttaa samaa aluetta pitkään.
Esimerkkinä ekologisen lokeron käsitteen avulla tapahtuvasta tutkimuksesta on seuraava myyrähavainto. Pohjois-Euroopan myyriä tutkittaessa on huomattu, että pienempiä myyriä esiintyy useamman kaltaisissa ympäristöissä kuin isompia myyrälajeja. Tämä johtuu siitä, että isommat ja vahvemmat myyrät ovat vallanneet suotuisimman lokeron, ja pienet lajit joutuvat tyytymään erilaisiin vähemmän suotuisiin lokeroihin, joissa isommat lajit eivät menesty.
Kun kilpailevien lajien ekologiset lokerot osuvat päällekkäin jonkin tekijän suhteen, mutta ei toisen, puhutaan lokeroiden komplementaarisuudesta. Esimerkiksi talvisessa tiaisparvessa tiaisten ekologiset lokerot saattavat mennä päällekkäin ravinnon suhteen, mutta lokerot eivät käytännössä ole päällekkäin, koska linnut ruokailevat puun eri osissa. Päällekkäisyyttä aiheuttava tekijä on tällöin ravinto, ja toinen, ei-päällekkäinen tekijä on ruokailupaikan sijainti.
Koska kaikkia moninaisia ympäristötekijöitä on vaikea määrittää, on ekologisen lokeron täydellinen määrittäminen käytännössä hyvin vaikeaa, ellei mahdotonta.