google/wiki40b huggingface dataset:
Place de la Bataille-de-Stalingrad

Place de la Bataille-de-Stalingrad ("Stalingradin taistelun aukio") on aukio Pariisin koillisosassa, 10. ja 19. arrondissementtien rajalla Hòpital-Saint-Louis'n ja La Villetten kaupunginosissa.

Sijainti ja kulkuyhteydet

Aukio sijaitsee Bassin de la Villetten länsipäässä, ja sieltä johtaa kanavasulku Canal Saint-Martiniin. Aukion laidalla sijaitsee Claude-Nicolas Ledoux'n suunnittelema pyöreä rakennus, Rotonde de la Villette.
Aukion välittömässä läheisyydessä sijaitsee kaksi Pariisin metron asemaa: Jaurèsin metroasema, jolla pysähtyvät linjat 2, 5 ja 7bis, sekä Stalingradin metroasema, jolla pysähtyvät linjat 2, 5 ja 7.

Nimen alkuperä

Aukio on saanut nimensä Stalingradin taistelun mukaan, jossa Neuvostoliiton sotajoukot saivat 19. syyskuuta 1942 - 2. helmikuuta 1943 välisenä aikana ratkaisevan voiton Saksan armeijasta.
Aukio oli ennen vain osa Boulevard de la Villetteä, eikä sillä ollut erillistä nimeä, ennen kuin se 7. heinäkuuta 1945 sai nimen Place de Stalingrad ("Stalingradin aukio"). Nimi muutettiin nykyiseen muotoon 26. marraskuuta 1993.

Historia

Place de la Bataille-de-Stalingrad ja sen reunalla sijaitseva Rotonde de la Villette sijaitsevat paikalla, jonka kautta aikoinaan kulki Pariisia ympäröinyt 1780-luvulla rakennettu tullimuuri, Mur des Fermiers généraux. Rotonde de la Villette rakennettiinkin alun perin tulliasemaksi.
Pariisin vapautuksen muistoksi aukiolle istutettiin 4. marraskuuta 1945 hopealehmus (Tilia tomentosa), joka on luokiteltu Ranskan kansalliseen perintöön kuuluvaksi.
Aukio toimi 1980-luvulle saakka linja-autoasemana.
Aukio järjesteltiin vuonna 1988 arkkitehti Bernard Huetin suunnitelmien mukaan uudestaan. Sitä sivuava Boulevard de la Villette linjattiin uudestaan, niin että varsinainen aukio, johon myös Ledouxin rotonda rajoittuu suoraan, on nykyisin vain jalankulkijoiden käytössä. Samalla aukiolle rakennettiin myös vesiallas monine suihkulähteineen sekä pienempi suihkulähde, jonka keskellä on Georges Jeanclos'n pronssiveistos.
Vuonna 2006 aukio kivettiin uudelleen, ja samalla myös Rotonde de la Villette kunnostettiin.
Jinxx

Yksityiselämä

Jinxx asuu Los Angelesissa. Hän on ollut naimisissa ammattivalokuvaaja Sammi Dollin kanssa.
Socinolaisuus

Socinolaisuus oli Fausto Paolo Sozzinin (1539–1604) mukaan nimensä saanut unitarianistinen liike. Sozzini vaikutti muun muassa Transilvaniassa ja pakeni Puolaan, jossa vuonna 1605 kirjoitettiin socinolaisuuden ensimmäinen virallinen julistus, niin sanottu Rakowin katekismus. Liike tukahdutettiin Puolassa 1658, mutta se eli edelleen muun muassa Transilvaniassa ja Englannissa, jossa sitä kutsuttiin unitarianismiksi.
Lino Esterino Garavaglia

Lino Esterino Garavaglia (s. 9. syyskuuta 1927 Mesero) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin kapusiinien papiksi 5. joulukuuta 1954 ja nimitettiin Tivolin hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 11. helmikuuta 1986. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Lucas Moreira Neves, jota avustivat Vincenzo Fagiolo ja Guglielmo Giaquinta.
25. kesäkuuta 1987 Garavagliasta tuli Tivolin piispa, ja 25. maaliskuuta 1991 hän sai nimityksen Cesena-Sarsinan hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 3. joulukuuta 2003.
Saksan 16. jalkaväkidivisioona

Perustaminen

Wehrkreis VI perusti lokakuussa 1934 Münsterissä divisioonan peitenimellä Kommandant von Münster, josta nimi vaihdettiin 15. lokakuuta 1935 Saksan irtautuessa Versailles'n rauhan rajoituksista 16. jalkaväkidivisioonaksi.

Palvelus

Divisioona asetettiin liikekannalle 25. elokuuta 1939, jolloin se siirrettiin länsirajan valvontaan esikunnan ollessa Bitburgissa ja joukkojen Eifelin alueella. Se ylitti Luxemburgin rajan 10. toukokuuta 1940 osallistuen sotatoimiin Belgiassa. Divisioona jaettiin kahtia ja osista muodostettiin 6. elokuuta 1940 16. panssaridivisioona ja 16. motorisoitu jalkaväkidivisioona.

16. motorisoitu jalkaväkidivisioona

Divisioonsa osallistui 1941 Balkanin sotatoimiin, mistä se siirrettiin operaatio Barbarossan Etelän armeijaryhmään. Divisioona eteni Kaukasukselle päästen lopulta noin 30 kilometrin päähän Astrahanista, mikä oli samalla saksalaisjoukkojen saavuttama itäisin piste sodan aikana. Divisioona muutettiin 1943 16. panssarikrenatööridivisioonaksi.

16. panssarikrenatööridivisioona

Divisioona kärsi pahoja tappioita vetäytymistaisteluissa ja se siirrettiin Ranskaan lepoon ja täydennettäväksi. Divisioona muutettiin 28. maaliskuuta 1944 panssaridivisioonaksi liittämällä siihen 179. reservipanssaridivisioona. Muodostettu yhtymä sai nimen 116. panssaridivisioonaksi, koska 16. panssaridivisioona oli jo käytössä.

116. panssaridivisioona

Divisioona osallistui Normandian taisteluihin ja se lähes tuhoutui Falaisen motissa. Divisioona puolusti Siegfried-linjaa Aachenin kohdalla. Se vedettiin täydennettäväksi, jonka jälkeen divisioona palasi Aacheniin. Taistelu päättyi divisioonan vetäytymiseen ja se osallistui Hurtgenin metsän taisteluihin ja Ardennien taisteluihin kärsien suuria tappioita. Divisioona joutui saarroksiin Weselissä, mutta se kykeni murtautumaan ulos ja ylittämään Reinin. Divisioona antautui Ruhrin motissa huhtikuussa 1945.
Jeanne Lanvin

Jeanne Lanvin (s. 1. tammikuuta 1867 Pariisi, Ranska - k. 6. heinäkuuta 1946 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen muotisuunnittelija. Lanvin oli yksi 1920- ja 1930-lukujen vaikutusvaltaisimmista muotisuunnittelijoista. Jeanne Lanvin johti luomaansa ja omistamaansa muotitaloa puoli vuosisataa. Vuodesta 2002 alkaen Lanvinin naisten valmisvaatteiden osaston pääsuunnittelija on ollut Alber Elbaz, miesten valmisvaatteiden vastaava suunnittelija on ollut vuodesta 2003 Martin Krutzki.
Lanvinin vaatteiden suunnittelu alkoi oman tyttären vaatteista. Varakkaat ihmiset ihailivat niitä ja pyysivät samanlaisia omille lapsilleen. Pian Lanvin suunnitteli jo lasten äideille ja perusti 1909 liikkeen Pariisiin rue du Faubourg Saint-Honorélle. Hän liittyi alan järjestöön, ja siitä alkoi hänen uransa muotisuunnittelijana.
Kataarit

Historia

Kataarilaisuuden arvellaan alun perin syntyneen Balkanilla noin vuoden 1000 paikkeilla (bogomiilit) ja levinneen sieltä muualle Eurooppaan, muun muassa Italiaan, Saksaan ja Ranskaan. Kataarilaisuus katosi Ranskasta viimeistään 1350-luvun paikkeilla. Katolinen kirkko kävi lahkolaisia vastaan niin sanotun albigenssisodan, ja myöhemmin uskovia vainottiin inkvisition avulla.
Nimitys "kataari" tulee ilmeisesti kreikan sanasta katharos, "puhtaat". Toinen ehdotettu alkuperä nimelle on latinan sana cattus, "kissa". Kissa yhdistettiin katolisen kulttuurin piirissä yleisesti noitiin ja kerettiläisiin. Käsitteen kataari ensimmäisiä käyttöyhteyksiä on Eckbert von Schönaun kirjoitus Kölnin kerettiläisistä 1181: "Hos nostra germania catharos appellat."
Kataareita kutsuttiin myös albigensseiksi. Nimitys on peräisin 1100-luvun lopusta ja sitä käytti kronikoitsija Geoffroy du Breuil Vigeoisilainen vuonna 1181. Nimi viittaa eteläiseen Albin kaupunkiin (muinainen Albiga). Määritelmä on väljä ja se sijaitsi noin Toulousen tienoilla.

Oppi

Tärkein katarismin ja kristinuskon välinen opillinen ero oli kataarien ehdoton dualismi. Kataarien mukaan henki oli hyvää ja liha saastaista. Heidän mukaansa oli olemassa kaksi toisistaan riippumatonta jumalaa: henkisen maailman luonut hyvä Jumala ja aineellisen maailman luonut paha Saatana.
Katarismin oppien uskollinen noudattaminen edellytti kieltäytymistä lähes kaikista maallisista iloista, sillä vain siten voitiin irrottautua kokonaan Saatanan vallasta. Käytännössä kuitenkin vain harvat kataarit noudattivat opinkappaleitaan ehdottomasti, ja kataarit jakoivatkin uskovat kahteen ryhmään, tavallisiin uskoviin (credentes) sekä hyviin miehiin ja naisiin (bons homs, bonas femnas). Hyvät miehet ja naiset olivat kataarien henkisiä johtajia, ja he elivät pidättyväistä elämää. He eivät saaneet harrastaa sukupuolisuhteita ja noudattivat tarkkaa ruokavaliota, johon ei kuulunut lihaa, vain kala ja kasvisravinto oli sallittua. Tavallinen kataarikansa sen sijaan sai viettää melko vapaata ja rajoituksetonta elämää. Vasta kuolinvuoteella uskovalle annettiin kaste, joka saattoi päättyä paaston aiheuttamaan kuolemaan.
Katolinen kirkko koki kataarien vaikutusvallan Etelä-Ranskassa uhkaksi omalle toiminnalleen. Toisaalta kirkko myös muutti toimintatapojaan kataarivaikutuksen seurauksena ja alkoi määritellä oppiaan täsmällisemmin dogmein. Askeesillaan kataarit kiinnittivät kirkon huomiota köyhäinhoidossa tapahtuneisiin laiminlyönteihin. Köyhyyden ihanteen noudattamisessa kataareilla on yhtymäkohtia valdolaisiin.
Kangasalan vaakuna

Kangasalan vaakuna on Kangasalan kaupungin virallinen tunnus, ja se on saanut aiheensa laulusta Kesäpäivä Kangasalla sekä vanhan kivikirkon seinään muuratusta verta itkevästä kivestä. Vaakunan harppu viittaa sävelmään ja veripisarat kertomukseen kivestä, jonka kerrottiin hikoilleen verta aina siitä saakka, kun sen päälle oli mestauksessa vuotanut viatonta verta.
Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja se vahvistettiin käyttöön 11. syyskuuta 1951. Vaakunan heraldinen selitys on ”hopeakentässä harppu, jonka yhdyspuu ja kaula muodostavat kotkakuvion, saatteena seitsemän pisaraa asetettuina 2+2+2+1; kaikki punaisia.”
Dimetenamidi

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa dimetenamidi on kellertävänruskeaa siirappimaista nestettä. Yhdiste liukenee hieman veteen ja hyvin useaan orgaaniseen liuottimeen esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja tolueeniin. Yhdisteen herbisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää kasvien soluja jakaantumasta.

Valmistus ja käyttö

Dimetenamidia valmistetaan 2,4-dimetyyli-3-aminotieenin ja 2-kloori-3-metoksipropaanin välisellä reaktiolla. Viimeisessä vaiheessa tapahtuu reaktio klooriasetyylikloridin kanssa. Dimetenamidia käytetään laajakirjoisena rikkaruohomyrkkynä muun muassa maissi- ja soijaviljelmillä. Yhdisteen käyttö on sallittua rajoitetusta Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Etelä-Afrikassa, mutta ei Euroopan unionin alueella
Gaya (departementti)

Gaya on departementti Nigerin Dosson alueella. Sen arvioitu pinta-ala on 2 581,98 neliökilometriä. Asukkaita on 261 693 henkeä (vuonna 2012).
Gayan departementti sijaitsee Dosson alueen eteläisimmässä osassa. Se rajoittuu lännessä Dosson ja pohjoisessa Dioundioun departementteihin, idässä Nigeriaan ja lounaassa Beniniin.
Seutu kuuluu Sudanin ilmastovyöhykkeeseen. Kuiva kausi kestää lokakuusta maaliskuuhun ja sadekausi huhtikuusta syyskuuhun. Luonnonvarainen kasvillisuus on pensas- ja metsäsavannia sekä metsää. Beninin rajalla virtaa Nigerjoki, johon laskee joukko dallol-nimellä kutsuttuja vadeja.
Departementin hallinnollinen keskus on Gayan kaupunki. Samannimisen kaupunkikunnan lisäksi siihen kuuluu viisi maalaiskuntaa: Bana, Bengou, Tanda, Tounouga ja Yélou. Perinteinen hallinto käsittää Banan, Gayan ja Yéloun kantonit. Hallinnollisia kyliä on yhteensä 126. Asukkaat ovat etupäässä tchiangoja (djermojen ja hausojen sekakansaa), dendejä ja djermoja.
Gayaan johtaa päällystetty maantie Dossosta. Kaupungissa on lentokenttä. Seudun pääelinkeinot ovat maatalous ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, fonio, maissi, riisi ja maapapu. Myytäväksi kasvatetaan maapähkinää, lehmänpapua, maniokkia, bataattia, seesamia, sipulia ja sokeriruokoa. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, kamelit, hevoset, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja erityisesti Beniniin suuntautuvaa kaupankäyntiä.
Psykopaatin jäljillä

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo elokuvan ohjauksen pysyvän kuosissaan ja antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Dragon Inn

Juoni

Ming-dynastian aikana vallanhimoinen eunukki Tsao Siu-yan haluaa valloittaa oman valtakunnan. Hänen vartijoidensa komentaja Chow ei kuitenkaan hyväksy tätä ja päättää nousta vastarintaan eunukki Tsaota vastaan. Tsao päättää tuhota Chow'n takana olevat kapinalliset klaanit sieppaamalla Chow'n ystävän lapset. Chow kuitenkin onnistuu pelastamaan heidät juuri ennen rajan ylittämistä ja he jäävät majoittumaan Dragon Inniin. Chow pyytää Jadea auttamaan heitä pakenemaan, mutta talon emäntä päättää käyttää tilaisuutta hyväkseen yrittääkseen tehdä Chow'sta hänen rakastajansa. Pettyneenä Jaden käytökseen hän päättää viedä yksin lapset turvaan, mutta joutuu kohtaamaan Tsaon, joka on pitänyt häntä silmällä koko ajan.
Pikaruokala

Pikaruokala on ravintola, josta saa ostettua nopeaa ruokaa, kuten hampurilaisia ja ranskanperunoita. Pikaruokaloiden tarjoilu keskittyy pikaruokaan ja virvoitusjuomiin, eikä niissä yleensä ole alkoholitarjoilua.
Pikaruokalat ovat hyvin yleisiä Yhdysvalloissa sekä joissakin Aasian valtioissa, kuten muun muassa Kiinassa ja Japanissa. Itämaisissa pikaruokaloissa tarjoillaan enemmän nuudeleita hampurilaisten sijaan. Kansainvälisesti tunnetuimpia pikaruokalaketjuja ovat muun muassa McDonald's, Burger King, Subway ja KFC. Yleismaailmallisesti Subway on suurin pikaruokalaketju, mutta Suomessa Hesburgerilla on suurin markkinaosuus. Suomessa perinteikkäämpiä pikaruokaloita ovat grillikioskit. Pikaruokaa on yleisesti saatavilla myös muun muassa huoltoasemilta ja huvipuistoista.
Amerikkalaistyyliset hampurilaisravintolat tulivat Suomeen 1970-luvulla, joista ensimmäisiä olivat Go-Inn, Matkaravinnon Wimpy ja Tukon Carrols. Myös pizza yleistyi tuohon aikaan. Pikaruokaloiden kirjo Suomessa on laajentunut jopa viime vuosinakin: uusimpia tulokkaita ovat muun muassa meksikolaista pikaruokaa tarjoava ketju Chalupa ja sushiburritoa tarjoavat ruokapaikat.
Monet pikaruokalat ovat auki ympäri vuorokauden, jotkut taas aamuyöhön saakka. Yleensä pikaruokaloista voi myös hakea ruokaa mukaan (take away), joskus myös autokaistan kautta.
McKinseyn tutkimuksen mukaan lähes kolmeneljäsosaa pikaruokaloiden ja ravintoloiden työntekijöistä korvautuu roboteilla. Vuonna 2017 McDonaldsin entinen toimitusjohtaja Ed Rensi kertoi, että työntekijöiden korvaaminen roboteilla etenee palvelualoilla ja lopulta käytetään robotteja. Robottien käyttöönottoon vaikuttaa työntekijöiden palkkojen lisäksi Rensin mukaan työn liikasääntely jota hän kuvailee hölynpölyksi.
Ernst Lampén

Henkilöhistoria

Lampénin vanhemmat olivat Rantasalmen kirkkoherra, teologian tohtori Johan Kristian Lampén ja Selma Adolfina Ottelin.  Perheessä oli yhdeksän lasta, joista Ernst oli viides. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion Lyseosta 1883 ja opiskeli suomen ja ruotsin kieltä Helsingin yliopistossa, valmistuen filosofian kandidaatiksi 1889.  Lampén toimi valmistumisensa jälkeen suomen ja ruotsin kielen lehtorina Helsingin suomalaisessa lyseossa 1891–1934, mutta hän oli myös laulunopettajana Helsingin suomalaisessa normaalilyseossa 1887–1901.
Opettajantyönsä ohella Lampén oli toimittajana Matkailulehti-Turisttidskrift-lehdessä 1912–1921 ja Savon seuran äänenkannattajassa Savotar-lehdessä 1923–1926, samoin kuin Lipeäkala-lehden päätoimittajana 1926-1932 ja 1934. Suuri osa hänen kirjoittamistaan lehtiartikkeleista ja kirjoista liittyi juuri matkustamiseen. Hän halusi kirjoituksillaan saada suomalaiset tutustumaan omaan maahansa. Lampénilla oli käytössään rautateiden ilmaislippu ja hän matkusti ahkerasti ympäri Suomea ja kirjoitti näkemästään ja kokemastaan. Ulkomailla Lampén kävi muun muassa Ruotsissa, Saksassa, Itävallassa, Sveitsissä ja Unkarissa. Toinen Lampénin kirjallisen tuotannon pääteemoista matkailun ohella oli Savo ja savolaisuus. Lampén oli Suomen Matkailijayhdistyksen kunniajäsen.
Lampénin tuttavapiiriin kuului monia taiteilijoita ja kirjailijoita, kuten Jean Sibelius, Juhani Aho, Eino Leino, Joel Lehtonen, L. Onerva ja Ilmari Kianto. 1930-luvulla juuri Lampén antoi Ilmari Kiannolle lempinimen Iki-Kianto .
Lampén oli innokas musiikin harrastaja. Hän kuului opiskeluaikanaan Ylioppilaskunnan Laulajiin ja toimi myöhemmin laulunopettajana ja kuoromiehenä. Lampén oli myös vapaa-ajattelija: hän kuului Vapaa-ajattelijain liittoon ja oli mukana perustamassa ympäri Suomea siviilirekisteriin kuuluvien yhdistyksiä uskonnonvapauslain tultua voimaan 1922.
Lampén oli naimisissa Lyydia Dagmar Sieväsen kanssa 1925–1926. Heille syntyi Erkki-niminen poika, minkä lisäksi Lampénilla oli myös ottolapsi Impi Maria Tiihonen. Lampén kuoli sydänkohtaukseen keväällä 1938 ja hänet on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Kun kesä kuolee

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen piti teosta hyvien näyttelijöiden ansiosta yllättävän laadukkaana tv-elokuvana ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Waichirō Ōmura

Jalkapallomaajoukkue

Waichirō Ōmura edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1956-1958. Hän on osallistunut mm. Kesäolympialaisissa 1956.
Nižni Novgorodin alue

Maantiede

Nižni Novgorodin alue rajoittuu luoteessa Kostroman alueeseen, koillisessa Kirovin alueeseen, idässä Mari Eliin ja Tšuvassiaan, etelässä Mordvaan, lounaassa Rjazanin alueeseen sekä lännessä Vladimirin ja Ivanovon alueisiin. Alueen pinta-ala on 76 900 km².
Nižni Novgorodin alue sijaitsee Itä-Euroopan tasangolla. Alueen läpi virtaa Volga sekä siihen laskeva Oka, Sura ja Vetluga. Alueen länsiosassa on osa Nižni Novgorodin tekojärvestä.
Alueen luonnonsuojelualueista merkittävimpiin kuuluu Karženskin biosfäärialue.

Historia

Neuvostoaikana alue tunnettiin nimellä Gorkin alue.

Väestö

Nižni Novgorodin alueen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 3 310 597. Alueen suurimmat kaupungit olivat Nižni Novgorod (1 250 619 as.), Dzeržinsk (240 742 as.), Arzamas (106 362 as.) ja Sarov (92 047 as.).
Alueen väestöstä oli venäläisiä 95,1 %, tataareja 1,4 %,  mordvalaisia 0,6 %, ukrainalaisia 0,5 % ja etniseltä taustaltaan muita 2,4% (2010).

Hallinto

Nižni Novgorodin alue on yksi Venäjän federaation alueista (subjekti) ja sen pääkaupunki on Nižni Novgorod (1932–1991 nimenä Gorki). Alue on jaettu hallinnollisesti 47 piiriin ja 25 kaupunkialueeseen. Paikallishallinnon johdossa ovat kuvernööri ja lakiasäätävä kokous.

Talous

Nižni Novgorodin alue tuotti Venäjän tilastokeskus Rosstatin mukaan vuonna 2010 yhteensä 646,7 miljardia ruplan osuuden eli 1,73 % Venäjän federaation BKT:stä. Jokaista alueen asukasta kohti BKT:tä kertyi vuodessa 195,3 tuhatta ruplaa eli noin 4 785 euroa. Tämä oli 75 % Venäjän keskiarvotasosta.
Alueen tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus, rauta-, kemian-, metsä-, elintarvike- ja kevytteollisuus. Maanviljely tuottaa viljaa, sokerijuurikasta, pellavaa, sipulia, perunaa ja vihanneksia. Karjataloudessa kasvatetaan nauta- ja siipikarjaa.
Maria Kilpi

Maria Kilpi (s. 1979) on suomalainen dramaturgi. Hän on sekä kirjoittanut omia tekstejä että dramatisoinut muiden tekstejä. Hän on ollut myös perustamassa näytelmäkirjailijayhteisö Tekstiä. Kilpi on valmistunut dramaturgiksi Teatterikorkeakoulusta.
Maria Kilven tunnetuin teos on näytelmä Harmin paikka (2007). Se hyväksyttiin Berliinin Theatertreffenin Stückemarkt-teatterikatselmukseen, jossa se valittiin katselmuksen parhaaksi näytelmäksi. Näytelmä on tämän jälkeen esitetty Berliinissä Maxim-Gorki-teatterissa, Wienin Burgtheaterissa ja Suomen Kansallisteatterissa.
Timorinapotti

Levinneisyys

Timorinapottia tavataan Indonesiassa ja Itä-Timorissa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Grosse Pointe Blank – Palkkamurhaaja pikkukaupungista

Tarina

Palkkamurhaaja Martin Q. Blank (John Cusack) päätyy keikan myötä vanhaan kotikaupunkiinsa Grosse Pointeen, jossa järjestetään samaan aikaan myös luokkakokous.
Eino Tuompo (arkkitehti)

Eino Erkki Johannes Tuompo (23. syyskuuta 1917 Alatornio – 15. lokakuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Tuompo kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1934 ja valmistui arkkitehdiksi Helsingin Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1941. Hän osallistui nuorena talvi- ja jatkosotaan ja yleni luutnantiksi. Jatkosodan loppuvaiheessa hän oli Viipurin jälleenrakennustoimiston arkkitehtina. Sodan jälkeen Tuompo työskenteli aluksi arkkitehtina Yrjö Lindegrenin arkkitehtitoimistossa 1945–1946. Vuosina 1946–1949 hän oli Tukholmassa Ruotsissa asunto-osuuskunta Hyresgästernas Sparkasse och Byggnadsföreningin (HSB) palveluksessa osastoarkkitehtina, ja sai suunnitella asuinalueita Tukholmaan sekä asemakaavaluonnoksia muualle Ruotsiin. Ruotsin-vuosiensa jälkeen hän täydensi opintojaan Massachusetts Institute of Technologyssa (MIT) Bostonissa Yhdysvalloissa, jonka erikoiskurssilta valmistui 1949. Suomeen palattuaan Tuompo toimi 1950–1954 Kulutusosuuskuntien Keskusliiton (KK) asunto-osaston teknillisenä johtajana. Vuonna 1955 hän perusti oman arkkitehtitoimiston, joka toimi vuoteen 1992. Hän oli myös Arkkitehti-lehden toimittaja 1950–1952.
Tuompo sai useita palkintoja arkkitehtikilpailuissa, sekä avoimissa että kutsukilpailuissa. Hän suunnitteli Helsinkiin muun muassa Autotalon (1958) yhdessä Veli Valorinnan kanssa, Pelastusarmeijan talon Punavuoressa (1968), Venäjän kaupallisen edustuston talon Tehtaankadulla (1972), Merikampin korttelin (1981), Pohjola-yhtiöiden rakennuttaman Kultareunan asuinalueen Etelä-Haagassa, Gunillankujan asuintalot Laajasalossa ja Takaniityntien alueen talot Malmilla. Muualle Suomeen hän suunnitteli muun muassa KK:n palveluksessa 1950-luvun alussa yhdessä Mauri Karkulahden kanssa niin sanotut Hakatornit Lahden Fellmaninpuiston viereen ja vuonna 1966 niin sanotun Pohjolatalon Kotkan keskustaan. Tuompo suunnitteli myös yhdessä Veikko Larkaksen, Pauli Salomaan ja Esko Suhosen kanssa vuonna 1951 Helsingin Lauttasaareen rivitalon, johon kaikki arkkitehdit muuttivat asumaan..
Kansan Pula

Kansan Pula oli vuosina 1932–1936 ilmestynyt Muhoksen pulaliikkeen lehti.
Suomen Kommunistisen Puolueen alulle paneman ja ohjaaman Muhoksen liikkeen lehden taustalla oli puolueen pyrkimys vaikuttaa talonpoikiin taloudellisesti vaikeana pula-aikana. Vasemmistoradikaalien lehtien lakkauttamisen jälkeen vuonna 1930 Kansan Pula oli ainoa julkinen lehti, johon puolueella oli huomattava vaikutus. Oulussa painettua lehteä toimitti aluksi Muhoksella maanviljelijä Väinö Mustonen apunaan pulaliikkeen sihteeri Eino Aitamurto. Vuoden 1936 alussa toimittajaksi palkattiin Arvid Oukka, minkä jälkeen lehdelle hankittiin toimitushuoneisto Oulusta. Avustajina toimivat SKP:n pulaliikkeen neuvonantajiksi asettamat kommunistit, joista tärkein oli Yrjö Leino. Muita avustajia olivat Toivo Antikainen, Antti Hyvönen, Leinon jälkeen yhdyshenkilönä toiminut Toivo I. Sormunen, Armas Piirala ja Juho Laamanen. Lehti kirjoitti paljon talouspulasta ja siihen liittyvistä ongelmista sekä käsitteli myös Saksan tilannetta ja Neuvostoliiton oloja. Se hyökkäsi varsinkin maalaisliittoa ja oikeistoradikaaleja vastaan ja suhtautui kielteisesti myös muihin pulaliikkeisiin, Kansanpuolueeseen ja sosiaalidemokraatteihin. Arvid Oukan nimellä julkaistu kirjoitus Mitä talonpojan tulee tietää aiheutti lehdelle painokannejutun ja 1500 markan sakot sekä Oukalle että vastaavana toimittajana toimineelle Mustoselle.
Ulkonäöltään vaatimaton ja pienikokoinen Kansan Pula ilmestyi epäsäännöllisesti, parhaimmillaan noin joka toinen viikko vuonna 1933. Vuoden 1934 lopussa se lakkasi kokonaan yli puolen vuoden ajaksi, kun Leinon pidätys katkaisi yhteyden SKP:hen. Kaikkiaan lehdestä ilmestyi viiden vuoden aikana vain 62 numeroa. Taloudellisesti Kansan Pula oli lähes kokonaan SKP:n avun varassa. Vuonna 1933 perustettiin kustannusyhtiö, joka ilmeisesti kannatuksen puuttuessa jäi rekisteröimättä. Lehdellä oli noin tuhat tilaajaa, jotka asuivat enimmäkseen Muhoksella ja sen lähiympäristössä. Kansanrintamataktiikkaan siirryttyään SKP alkoi saada käyttöönsä muitakin vaikutuskanavia, jolloin Kansan Pulan annettiin lakata.
Cincinnatin sinfoniaorkesteri

Cincinnatin sinfoniaorkesteri (engl. Cincinnati Symphony Orchestra, CSO) on Cincinnatissa, Ohiossa toimiva yhdysvaltalainen sinfoniaorkesteri, jonka William Howard Taftin vaimo perusti vuonna 1895. Se on Yhdysvaltain viidenneksi vanhin sinfoniaorkesteri.
Cincinnatin sinfoniaorkesteri piti ensimmäiset konserttinsa perustamisvuonnaan 1895. Varhaisina vuosinaan se piti muun muassa Gustav Mahlerin viidennen sinfonian ensiesityksen. Orkesteri on toiminut yhtämittaisesti lukuun ottamatta muutamaa vuotta 1900-vuosikymmenen lopussa, jolloin se oli tauolla lähinnä taloudellisten ongelmien vuoksi. Orkesterin nykyisenä ylikapellimestarina toimii ranskalainen Louis Langrée.