google/wiki40b huggingface dataset:
Samuel Rinta-Nikkola

Samuel Rinta-Nikkola (2. joulukuuta 1763 Ilmajoki – 21. maaliskuuta 1818 Ilmajoki) oli suomalainen Ilmajoella asunut räätäli, uskonnollinen mystikko, kansanmusiikin tallentaja ja suomentaja.
Rinta-Nikkolan vanhemmat olivat talollinen Jaakko Esaiaksenpoika ja Kristiina Jaakontytär. Hän kävi vain lukkarinkoulun mutta opiskeli sitten omin päin muun muassa ruotsin kieltä.
Rinta-Nikkola laati 1800-luvun alussa nuottikirjan johon hän kopioi 94 viulupolskasävelmää. Hän suomensi ja kopioi myös kymmeniä ulkomaisia teoksia. Suomennokset jäivät Rinta-Nikkolan elinaikana painamatta mutta vuonna 1999 ilmestyi Rinta-Nikkolan suomentama maantiedon oppikirja Geografia alkavillen. Rinta-Nikkolan nuottikirja on julkaistu muun muassa Ilmari Krohnin kokoelmassa Suomen kansan sävelmiä III.
Pohjanmaalla vaikutti 1800-luvun alussa uskonnollinen liike jonka kannattajia kutsuttiin mystikoiksi. Nämä Pohjanmaan mystikot joihin myös Rinta-Nikkola kuului olivat tavallisia talonpoikia ja käsityöläisiä jotka levittivät keskuudessaan uskonnollista kirjallisuutta käsin kopioimalla. Heidän oppi-isiään olivat saksalainen 1600-luvun alussa elänyt suutari ja itseoppinut filosofimystikko Jakob Böhme ja ruotsalainen Anders Collin (1754-1830). Mystikoiden oppi poikkesi jonkin verran valtiokirkon opeista mutta he eivät asettuneet avoimesti kirkkoa vastaan. Rinta-Nikkola tutustui Jakob Böhmen teoksiin saatuaan käsiinsä niiden käsinkirjoitettuja suomennoksia. Hän sai 1805 varoituksen Ilmajoen kirkkoneuvostolta arvosteltuaan ulkokultaista uskonnollisuutta. Samuel Rinta-Nikkola käytti virallisesta valtiokirkosta sanaa Baabeli, joka ”on pois kasseerannut [hylännyt] ja vääräxi duominnut kaikki ne, joita ei hänen Jaaritustens kansa ole yhteen sopineet”.
Rinta-Nikkola kopioi käsin vuosien 1794-1805 välillä yhteensä 32 kirjaa. Näiden joukossa oli kuusi Jakob Böhmen teosta (Theosophillinen epistola, Tie Christuxen tygö, Uudesta jällen-syndymisestä,.40 kysymystä sielusta, Neljästä complexionista ja Magilliset prophetiat). Muita Rinta-Nikkolan kopioimia kirjoja olivat Geografia alkavillen, Kirja unista ja näyistä, Dusitangin Ristin salaisuus, Cichtelin ja Uberfeldin kreivit, Pordagen Sophia, Joh. Crucen Kahdenkaldaisesta yöstä, Lutheruxen ja Augustinuxen puheita ja Christuksen lapsuuden kirja. Viimeksimainitusta kirjasta Rinta-Nikkola teki 9 kopiota.
Ilmajoella Nikkolan sillan kupeessa sijaitsee Samuel Rinta-Nikkolalle pystytetty luonnonkivipaasi.
Heino Lipp

Heino Lipp (21. kesäkuuta 1922 Kiviõli, Viro – 28. elokuuta 2006) oli virolainen 1940-luvun lopun ja 1950-luvun alun huippumoniottelija, kiekonheittäjä ja kuulantyöntäjä. Hän oli 12-kertainen Neuvostoliiton mestari vuosina 1946–1951.

Huippu-urheilu-ura

Lipp saavutti ensimmäisen Neuvostoliiton ennätyksensä kuulantyönnössä 3. kesäkuuta 1946 Tartossa tuloksella 15,62 m. Lippin kohtalo oli urheilullisesti traaginen, sillä hän ei huippukautenaan päässyt esiintymään olympia-areenalla. Lontoon kisojen aikaan 1948 Neuvostoliitto ei osallistunut kisoihin. Sinä vuonna hän oli työntänyt kuulassa uudeksi Euroopan ennätykseksi 16,73 m ja tehnyt kymmenottelussa 7 780 pistettä. Lontoon kisojen kymmenottelun voitti 17-vuotias amerikkalainen Bob Mathias saavuttaen 7 139 pistettä. Neljä päivää myöhemmin Heino Lipp saavutti Tartossa 7 584 pistettä. Silloin 26-vuotias olisi ollut vahva mestarisuosikki, jos olisi päässyt osallistumaan. Neljä vuotta myöhemmin vuoden 1952 kisoihin Helsinkiin häntä ei päästetty poliittisesti epäluotettavana. Tällöin hän oli jo matkalla kisoihin Leningradissa, jossa hänen matkansa pysäytettiin. Syynä pidettiin sitä, että Heino Lippin vanhemmat olivat tunnettuja sotia edeltäneen itsenäisyyden ajan henkilöitä.
Heino Lippin uran parhaat tulokset olivat kuulassa 16,98 m, kiekossa 52,18 m ja kymmenottelussa 7 780, joka nykytaulukon mukaan on 7 072.

Urheilu-uran jälkeinen aika

Erikoisuutena voi mainita, että Suomen presidentin Urho Kekkosen tehdessä maaliskuussa 1964 vierailun Neuvosto-Viroon Heino Lipp oli kutsuttu mukaan Kekkosen vierailun yhteydessä järjestettyyn hiihtoretkeen.
Kunnianosoituksena Heino Lippille hän kantoi uudelleenitsenäistyneen kotimaansa Viron lippua joukkueen marssiessa Barcelonan kisojen avajaisissa 1992.
Ylistaro (Kokemäki)

Ylistaro on kylä Satakunnassa Kokemäen kaupungissa. Se sijaitsee muutaman kilometrin päässä kunnan keskustaajamasta sen itäpuolella, Sonnilanjoen ja Ronkankankaan välisellä alueella. Etelässä Ylistaroa rajaa Valtatie 2.
Yhdessä Sonnilan kylän kanssa se muodostaa historiallisesti arvokkaan kulttuurimaiseman, joka koostuu Sonnilanjoen molemmille puolille levittäytyvästä laajasta peltoaukeasta sekä kylien rakennuksista. Vanhimmat niistä ovat keskiajalta periytyviä kantatiloja.

Historia

Ylistaro oli alun perin jo keskiajalla muodostunut ryhmäkylä, joka sijaitsi aivan Kokemäenjoen rannassa. Vanhan perimätiedon mukaan Ylistaron edeltäjä oli samalla paikalla sijainnut rautakautinen Teljän muinaiskaupunki. Professori Unto Salo teki alueella arkeologisia tutkimuksia kesällä 1960. Kaivauksissa ei löydetty todisteita rautakautisesta kauppapaikasta tai kaupungista, mutta keskiajalta löydettiin muun muassa kolmentoista vanhan rakennuksen perustukset.
Keskiaikaisissa lähteissä Kokemäellä sijainneeksi mainitun Villa Cuman kylän on arveltu tarkoittavan juuri Ylistaroa. Toinen mahdollinen paikka on joen pohjoispuolella oleva Villiö. Varmaksi tiedetään, että Ylistarossa säilytettiin keskiajalla Satakunnan sinettiä, jolla vahvistettiin erilaisia maakuntaa koskevia asiakirjoja. Ensimmäisen kerran sinettiä tiedetään käytetyn vuonna 1331.
Ylistaro oli Kokemäen suurin kylä aina 1830-luvulla raivonneeseen kyläpaloon saakka. Tulipalon jälkeen rakennukset siirrettiin hajalle nykyisille paikoilleen ja vanhan kylän alueelle jäi vain yksi talo. Nykyään paikalla on lisäksi toinen sinne myöhemmin siirretty talo sekä vuonna 1857 valmistunut Pyhän Henrikin kappeli, jonka sisällä on ns. Piispa Henrikin saarnahuone. Perimätiedon mukaan piispa Henrik vietti rakennuksessa viimeisen yönsä ennen Köyliönjärven jäällä tapahtunutta surmaansa vuonna 1156.
Eva Pigford

Eva Marcille (oik Eva Marcelle Pigford) (s. 30. lokakuuta 1984 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä. Hän voitti Huippumalli haussa -mallikilpailun ensimmäisenä afroamerikkalaisena ja lyhyimpänä kilpailijana (169 cm).
Kilpailun päättymisen jälkeen Pigford on tehnyt mallintöitä mm. Donna Karanille, Samsungille ja CoverGirlille ja esiintynyt Elle- ja In Touch -lehdissä. Hän on näytellyt Kevin Hill -sarjassa ja Jamie Foxxin musiikkivideolla.
Zsolt Becsey

Zsolt László Becsey (s. 12. tammikuuta 1964) on unkarilainen poliitikko. Becsey syntyi Szegedissä ja sai taloustieteellisen koulutuksen. Hän kuuluu Fidesz – Magyar Polgári Szövetség -puolueeseen ja istui vuosina 2004–2009 Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraattien) ja Euroopan demokraattien ryhmän jäsenenä Euroopan parlamentissa.
Tepe Malyan

Tepe Malyan, Tall-i Malyan (Anšan) on muinainen rauniokumpu Lounais-Iranissa. Se oli eräs Elamin varhaisista pääkaupungeista.

Sijainti

Tepe Malyan sijaitsee 46 kilometriä nykyisestä Shirazin kaupungista pohjoiseen, Farsin provinssissa, Beyza/Ramjerdin tasangolla. Tepe Malyan on luultavimmin sama paikka kuin savitauluissa mainittu Elamin vuorimaalla sijainnut Anšan, elamiksi Anzan.

Historia

Arkeologien mukaan alueella alettiin asua noin 5500 eaa. Ns. Banesh-jaksolla noin 3400-2800 eaa paikka kasvoi noin 50 ha kokoiseksi kaupungiksi. Silloin se oli 5 kertaa Elamin pääkaupunkina myöhemmin tunnettua Susaa suurempi. Noin 3100–2800 eaa Tepe Malyanille rakennettiin lopulta noin 5 km pitkä valli, joka sulki sisäänsä noin 200 ha. Tuolloin asukkaat elivät pääosin vehnän viljelyllä ja lampaanhoidolla. Varhaisempina aikoina alueen kylissä valmistettiin jonkin verran saviruukkuja ja kiviastioita. Myöhemmin keskustassa oli pienimuotoista kuparinkäsittelyä.
Sumerilaiset mainitsevat Anshanin ensi kertaa eepoksessa Enmerkar ja Arattan herra, sanoen kaupungin olevan Arattan ja Sumerin välissä. Akkadin Manishtusu väitti joukkojensa vallanneen Anshanin. Tämän jälkeen Akkadin ote herpaantui, ja Awanin dynastia nousi Elamissa.  Sumerin kukinkaista ainakin Gudea, Shulgi ja Shu-Sin valvoivat Anshania kuvernöörin avulla. Larsan Gungunum hävitti Anshanin. 15. vuosisadalla eaa Elamin kuninkaat alkoivat käyttää itsestään nimitystä Susan ja Anshanin kuningas. Viimeisen kerran titteliä käytti kuningas Shutruk-Nahhunte II (717–699 eaa.)
Kenttäpuhelin

Museoita ja näyttelyitä

Kenttäpuhelinkeskuksia on nähtävissä Suomessa muun muassa Hämeenlinnassa Museo Militariassa, Lylyn Viestivarikon museossa sekä Pietarissa Tykistön, pioneeri- ja viestijoukkojen sotahistoriallisessa museossa.
Kaarle II (Espanja)

Elämäkerta

Kaarle oli ainoa hengissä säilynyt poika kuningas Filip IV:n ja hänen toisen vaimonsa Maria Anna Itävaltalaisen liitosta. Kaarlen äiti oli, paitsi Filipin vaimo, myös hänen sisarentyttärensä, sillä Mariannan äiti Maria Anna Espanjalainen oli Filipin sisar. Näin ollen Maria Anna Espanjalainen oli samaan aikaan sekä Kaarlen isoäiti että täti. Lisäksi Kaarlen äidinisä, Ferdinand III, oli Filip IV:n serkku. 
Useat peräkkäiset sukulaisavioliitot olivat vaikuttaneet suvun perimään,  minkä seurauksena Kaarle oli pienikokoinen, sairaalloinen ja henkisesti häiriintynyt ja lisäksi impotentti. Tästä kaikesta seurasi voimakas taistelu hänen perinnöstään, sillä hänellä ei ollut perillisiä ja hänen mukanaan siis sammui Espanjaa hallinnut Habsburgien sukuhaara. Hänellä oli niin vaikeita kehityshäiriöitä, että hän oppi kävelemään ja puhumaan vasta viisivuotiaana.
Kaarle II julistettiin kuninkaaksi vuonna 1665, mutta hän jäi silti äitinsä holhoukseen. Hän sai  valtaistuimensa, kun äiti, velipuoli Juhana Itävaltalainen (Juan de Austria, Filip V:n äpärä), Valenzuela ja kardinaali Nidhar kävivät kiivasta valtataistelua. Kaarle II:n, heikon ruhtinaan, kohtalo oli olla aina toisten hallittavana ja määräiltävänä, ensiksi äitinsä, sittemmin velipuolensa Juhana Itävaltalaisen ja sittemmin vaimonsa Marie Louise d'Orléansin, ja lisäksi tulivat vielä kuninkaan ministerit.
Aateliston tukemana Juhana Itävaltalainen marssi Madridiin ja otti siellä vallan vuonna 1677, mutta jo pari vuotta myöhemmin hän kuoli. Koska Kaarle oli kyvytön hallitsemaan itsenäisesti, häntä avustivat Medinacelin herttua (1680–1685), Oropesan kreivi (1685–1691 ja 1695–1699) ja kardinaali Fernández de Portocarrero (1699–1700).

Avioliitot

Kaarle II avioitui kahdesti, ensiksi Marie Louise d'Orléansin kanssa (kuoli 1689) ja toisen kerran Maria Anna von Pfalz-Neuburgin kanssa. Hovi oli hyvin huolissaan, koska perillisiä ei syntynyt. Tilanteen parantamiseksi käytettiin kaikkia mahdollisia keinoja, jopa pahojen henkien manaamista pois kuninkaasta.

Espanjan perimyssota

Kaarle II kuoleman jälkeen syttyi hänen valtakunnastaan sota eli Espanjan perimyssota (1701–1714). Siinä olivat osallisina Itävallan arkkiherttuan tukijat Itävalta, Englanti, Portugali ja Alankomaiden yhdistyneet maakunnat, Preussi, Savoiji sekä Hannover sekä Ranskan Kuninkaan Ludvig XIV pojanpoika Anjoun herttua Filip tukenaan vain Ranska. Valituksi tuli ranskalaisten tukema ehdokas, josta tuli hallitsija nimellä Filip V. Hänen myötään Bourbon-suku tuli myös Espanjan valtaistuimelle, mutta valinta aiheutti melkoisia ongelmia vähän myöhemmin Ranskan omassa vallanperimyksessä.
Sue

SUE-CD

Sue julkaisi joitakin kokoelmalevyjä. Niiden teemat ovat vaihdelleet kokoelmittain, mutta levyille valitut yhtyeet ovat lehden linjan mukaisesti sekoitus tuntemattomampia ja kokeilevampia yhtyeitä sekä isompia nimiä. Sue-levyjä on ilmestynyt kahdeksan, minkä lisäksi on julkaistu Sue: Vuosikymmenen parhaat levyt 2000–2009 -albumi, johon on koottu Suen ”vuosikymmenen parhaat levyt” -äänestyksen artisteja.
Haapamäen museoveturiyhdistys

Haapamäen museoveturiyhdistys ry on Haapamäen aseman vieressä vanhassa veturitallissa toimiva yhdistys. Yhdistyksen toiminta koostuu esimerkiksi vanhan rautatiekaluston kunnossapidosta, museojunaliikenteestä, kaluston kunnossapitoon ja liikennöintiin liittyvän koulutuksen järjestämisestä ja Haapamäen veturitallien säilyttämisestä alkuperäisessä käyttötarkoituksessaan. Museoveturiyhdistys toimii yhteistyössä Haapamäen höyryveturipuiston kanssa, mutta on täysin erillinen organisaatio.

Kalusto

Yhdistyksen omistuksessa ja hallussa on runsaasti rautatiekalustoa 1900-luvun eri vuosikymmeniltä.

Veturit

Osa vetureista on ajokuntoisia ja osaa kunnostetaan ajokuntoon.
Jordan Pruitt

Jordan Lynne Pruitt (s. 19. toukokuuta 1991 Loganville, Georgia) on yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä. Pruittilla on sopimus Hollywood Recordsin kanssa.

Ura

Pruitt aloitti gospel-tyylisten laulujen laulamisen kirkossa 4-vuotiaana, ja laulujen kirjoittamisen 9-vuotiaana. Pruitt solmi levytyssopimuksen Hollywood Recordsin kanssa ensimmäisen albumin tuottajiin kuuluneen Keith Thomasin kuultua Pruittin tekemän demonauhan Franklinissa, Tennesseessä. Hänen ensimmäinen singlensä oli nimeltään "Outside Looking In" ja sitä käytettiin Disney-elokuvassa Read It and Weep. Jordan teki myös coverin Sisten Sledgen We Are Family -kappaleesta. Hänen ensimmäinen albuminsa, No Ordinary Girl, ilmestyi 6. helmikuuta 2007.
Pruitt on konsertoinut yhdessä The Cheetah Girlsien kanssa ja oli mukana High School Musical: The Concert -kiertueella. Pruittin toinen albumi, 12 kappaletta sisältävä Permission to Fly, ilmestyi vuonna 2008. Albumilta on julkaistu kaksi singleä, One Love ja My Shoes.
Viron vihreät

Historia

Vihreän puolueen aloiteryhmän organisaattori Valdur Lahtvee ilmoitti 1. marraskuuta 2006, että sen jäsenmäärä oli ylittänyt puolueen rekisteröintiin tarvittavan tuhannen jäsenen rajan. Puolueen perustava edustajakokous pidettiin Tallinnan teknillisellä yliopistolla 25. marraskuuta 2006. Perustava edustajakokous vahvisti vihreiden puolueohjelman ja valitsi 13-henkisen puoluehallituksen. Puhemiehiksi nousivat Peeter Jalakas, Valdur Lahtvee, Maret Merisaar ja Marek Strandberg. Strandberg ilmoitti puolueen tavoitteeksi viisi paikkaa ja vihreän eduskuntaryhmän muodostamisen Riigikogussa.
Maaliskuun 2007 parlamenttivaaleihin vihreät lähtivät 159 776,57 euron (2 499 960,13 kruunun) kampanjarahalla ja lopulta ylittivät alkuperäisen tavoitteensa saamalla kuusi paikkaa ja 39 279 ääntä eli 7,1 prosenttia kaikista äänistä. Näin ollen puolue oli yksi vaalivoittajista.
Suurimmaksi puolueeksi noussut vaalivoittaja Reformipuolue tarjosi vihreille hallituspaikkaa ja kutsui vihreiden valtuuskunnan mukaan hallitusneuvotteluihin. Vihreät ottivat osaa hallitusneuvotteluihin. Vihreille oltiin tarjoamassa tavallisia yleisiä ministerinvirkoja, mutta tämä ei innostanut vihreitä, koska he olivat olettaneet, että heille tarjottaisiin ympäristö- tai talous- ja viestintäministerin virkaa. Lopulta puolue ilmoitti hallitusneuvotteluiden loppuvaiheessa jäävänsä pois Andrus Ansipin toisesta hallituksesta.
Vuoden 2009 paikallisvaaleissa vihreät menetti kunnanvaltuutettunsa kaikkialla Harkua lukuun ottamatta. Vuoden 2011 parlamenttivaaleissa puolue jäi äänikynnyksen alle menettäen paikkansa ja putosi näin riigikogusta. Samalla myös vihreiden johto ilmoitti eroavansa.

Ideologia

Viron vihreät ovat pääasiassa perinteinen ympäristöpuolue, eikä se kuulu vasemmistoon tai arvoliberaaleihin, kuten joissain muissa Euroopan maissa. Vuoden 2007 vaaleissa puolueen teemoina olivat Viron metsien, merialueiden ja muiden luonnonvarojen suojelu, ilmastonmuutoksen vastainen taistelu ja suoran demokratian tukeminen. Taloudessa puolue kannattaa innovatiivisuutta ja konservatiivista veropolitiikkaa. Sen talousajattelua on Virossa kuvailtu myös keskustalaiseksi.

Johto

Viron vihreiden johto on hieman erilainen kuin muiden Viron puolueiden. Puolueen puheenjohtajana toimii Züleyxa Izmailova. Puolueen varsinainen johtoelin on jäsenten muodostama johtokunta tai puoluehallitus, joka perustamisvaiheessa oli 13-jäseninen.
Vihreiden ensimmäinen vakinainen puoluekokous kokoontui 13. kesäkuuta 2007. Kokous päätti kasvattaa johdon 19-henkiseksi. Samalla päätettiin olla valitsematta puolueelle puheenjohtajaa.
Suupohjan seutukunta

Yleistä

Alueella oli asukkaita 30. kesäkuuta 2017 yhteensä 17 507. Suupohja on merkittävä tyrnimarjan tuotantoalue ja myös merkittävä ruokaperunan tuotantoalue. Yli puolet Suomen ruokaperunasadosta tuotetaan Suupohjassa. Suupohjan alueella sijaitsevat myös Suomen suurimmat spelttivehnän ja öljypellavan tuotantoalueet.
Madrugada

Madrugada on norjalainen rockyhtye. Se perustettiin Stokmarknesissa vuonna 1995.
Madrugadan ensimmäinen albumi Industrial Silence ilmestyi vuonna 1999. Neljännen studioalbumin, The Deep Endin äänitykset saatiin päätökseen loppuvuodesta 2004, ja levy julkaistiin Norjassa 28. helmikuuta 2005, muualla Euroopassa 31. maaliskuuta sekä lopulta Yhdysvalloissa 11. huhtikuuta.
Madrugadan ensimmäinen ja tähän mennessä ainoa livelevy Live at Tralfamadore julkaistiin vuonna 2005. Yhtye voitti saman vuoden lopussa Spellemannprisenin kolmessa eri kategoriassa.
Madrugadan aktiiviset jäsenet ovat laulaja Sivert Høyem ja basisti Frode Jacobsen. Aiempiin jäseniin lukeutuvat rumpalit Jon Lauvland Pettersen ja Simen Vangen sekä kosketinsoittaja Mikael Lindqvist. Kitaristi Robert Burås löydettiin kuolleena kotoaan Oslosta 12. heinäkuuta 2007. Hän oli 31-vuotias; tapaukseen ei liittynyt "epäilyttäviä olosuhteita". Kitaristi oli kuulunut yhtyeen vakituiseen kokoonpanoon kuolemaansa saakka.
Madrugadan jäsenillä on ollut myös muita projekteja. Høyem on julkaissut kaksi sooloalbumia, ja Burås julkaisi My Midnight Creeps -yhtyeen kanssa kaksi albumia vuosina 2005 ja 2007. Madrugadan seuraavan studioalbumin ilmestymisajankohta ei ole tiedossa.
Uusin albumi on ilmestynyt Norjassa tammikuussa 2008. Albumin nimi on Madrugada ja tuli hyvin suosituksi heti ilmestymisen jälkeen Norjassa.
Kokoelma-albumi tuli myyntiin joulukuussa 2010 nimellä The Best Of Madrugada. Tupla-cd sisältää 27 Madrugada-klassikkoa mukanaan myös ennenjulkaisematon All This Wanting To Be Free.
Sotakamreeri

Sotakamreeri (ruots. fältkamrer) on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka on arvonimihierarkiassa sijoitettu 14. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 640 euroa tai 160 euroa.
Arvonimi myönnettiin itsenäisyyden aikana ensimmäisen kerran vuonna 1920. Vuosien 1918–2013 aikana sotakamreerin arvonimi on myönnetty 53 henkilölle. 
Sotakamreerin arvonimen saaneita ovat muun muassa kirjailija Reino Lehväslaiho, Rauno Suhonen Joensuun Ilmasillasta.  ja kyyjärveläinen dokumenttituottaja Raimo Salo

Arvonimen historia

Sotakamreerin arvo oli käytössä jo Suomen suuriruhtinaskunnassa. Sotakamreeri kuului keisari ja suuriruhtinas Nikolai II:n vahvistamassa vuoden 1897 Suomen Suuriruhtinaanmaan arvojärjestyksessä yhdeksänteen luokkaan. Samassa arvoluokassa olivat  myös esimerkiksi taapikapteenin sotilasarvo sekä nimineuvoksen arvonimi.
Myrtidiótissan luostari

Ihmeitätekevä ikoni

Luostarissa on säilytetty vuosisatojen ajan Panagía Myrtidiótissan (kreik. Παναγία η Μυρτιδιώτισσα) eli ”myrtin Neitsyt Marian” ihmeitätekevää ikonia. Tämä ikoni on kuvastanut tuhansille kytheralaisille ortodoksista uskoa sen löytymisestä lähtien. Myös saarelta lähteneet siirtolaiset pitävät ikonia siteenä Kytheraan.
Legendan mukaan eräs paimen oli paimentamassa lampaitaan alueella, kunnes eräänä päivänä hän eläimiä juomapaikalle viedessään löysi Neitsyt Marian ikonin läheltä pientä myrttipuuta. Paimen vei ikonin mukanaan kotiinsa, mutta yön aikana ikoni palautui takaisin myrttipuun ääreen. Paimen näki unessaan enkelin, joka kertoi Neitsyt Marian haluavan paimenen rakentavan pienen kirkon myrttipuun viereen. Paimen rakensi kirkon ja sijoitti ”Myrtidiótissaksi” nimeämänsä ikonin sinne. Tämä kirkko ikoneineen sijaitsee uudemman vuonna 1857 valmistuneen Panagía Myrtidiótissan kirkon alapuolella luostarin alueella. Merirosvojen tehdessä hyökkäyksiä saarelle ikonia säilytettiin turvallisuussyistä eräässä kirkossa Chóran linnoituksessa.
Ikoni on asetettu löytymisensä jälkeen puisten kehysten sisään, ja vuonna 1837 taiteilija Nikólaos Spithákis koristeli sitä kullalla. Nykyisin vain ikonissa olevat kasvojen kohdat ovat alkuperäisasussaan, vaikkei niistäkään käy enää ilmi kasvonpiirteet. Kultaisen koristelun alaosassa on esitetty kolme Panagía Myrtidiótissan ansioksi luettavaa ihmettä, jotka ovat ikonin löytyminen, halvaantuneen parantuminen ja Chóran linnoituksen pelastuminen salamaniskulta vuonna 1829.

Tapahtumat

Vuosittain 1.–15. elokuuta, väliseksi ajaksi sadat uskovaiset menevät johonkin saaren kolmesta luostarista eli Myrtidiótissaan, Agía Móniin tai Agía Elésaan paastoamaan ja elämään luostarien päiväohjelman mukaan. 15. elokuuta on Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen muistopäivä. Vuosittain 24. syyskuuta luostarissa juhlitaan ikonin löytymistä. Vuosittain suuren paaston ensimmäisestä sunnuntaista lähtien ikoni kuljetetaan 15. päivän kuluessa luostarista Chóraan. Saattue kulkee useimpien Kytheran kylien läpi ja monet uskovaiset seuraavat ikonisaattuetta koko matkan alusta loppuun.
Mason McDonald

Pelaajaura

McDonald oli ensimmäinen tilaisuudessa varattu maalivahti tultuaan valituksi 34. pelaajana vuoden 2014 varaustilaisuudessa. Hänet varasi Calgary Flames.
Aiemmin McDonald varattiin QMJHL:ään 20. pelaajana vuonna 2012.

Maajoukkueura

McDonald edusti Kanadaa nuorten jääkiekon MM-kilpailussa vuonna 2016. Hän pelasi kaksi ensimmäistä ottelua.
Eric Murray

Maailmancupin voitot

Lähde: World Rowing
Ganaraskankoira

Ulkonäkö

Rotu on keskikokoinen. Karvapeite on pehmeä, runsas ja aaltoileva. Villakoiran ja bichon frisén tapaan ei esiinny lainkaan karvanlähtöä. Väritys vaihtelee: se voi olla kultainen, punainen, musta ruosteenruskein merkein, musta hopeisin merkein, soopeli, musta tai monivärinen (valkoinen pohjaväri muunvärisillä merkeillä). Säkäkorkeus vaihtelee 35,5–40,5 cm ja paino 7–8 kg välillä.

Luonne ja käyttäytyminen

Ganaraskankoira on keskimääräistä älykkäämpi, tasapainoinen, rakastava, miellyttämishaluinen, uskollinen ja nopea oppimaan. Se muodostaa perheeseensä vahvan siteen. Se on herkkä ja tyyni, mutta kuitenkin valpas ja halukas työskentelemään.

Alkuperä

Rotu on kotoisin Port Hopesta Ontariosta, ja on saanut nimensä siellä sijaitsevasta Ganaraska-joesta. Se jalostettiin cockerspanielista, villakoirasta, bichon friséstä ja kääpiösnautserista terapiakoiraksi 1970-1980-luvuilla. Jalostukseen huolittiin vain yksilöitä, joiden oppimiskyky oli poikkeuksellisen hyvä. Nykyisin on toiminnassa rotujärjestö nimeltä The Canadian Ganaraskan Breeders Association.