google/wiki40b huggingface dataset:
Eino Tulikari

Eino Ilmari Tulikari (vuoteen 1935 Tofferi, 28. helmikuuta 1905 Halsua – 19. marraskuuta 1977 Jyväskylä) oli suomalainen kanteleensoittaja, pelimanni, opettaja ja rehtori.
Hän kuului Halsuan tunnettuun Tofferin soittajasukuun. Hän alkoi näppäillä kannelta jo viisi-kuusivuotiaana, ja ollessaan vasta 10-vuotias hän osallistui ensimmäisiin soittokilpailuihin, joissa sijoittui toiseksi veljensä Oskari Tofferin jälkeen. Samoihin aikoihin aloitti myös viulunsoiton ja kulki pelimannina häissä ja iltamissa.
Hän lähti opiskelemaan Sibelius-Akatemiaan, mutta siirtyi sieltä vuoden opintojen jälkeen syksyllä 1926 Jyväskylän seminaariin, jossa valmistui kansakoulunopettajaksi 1931. Tässä tehtävässä hän toimi Jyväskylässä yli 30 vuotta, josta suurimman osan rehtorina.
Jyväskylän seminaarin ilmapiiri oli omiaan vauhdittamaan hänen kanteleharrastuksiaan. Esiintymisiä tarjoutui seminaarin piirissä hänen itsensä mukaan liikaakin.
Hän esiintyi ensimmäisen kerran radiossa 1932, aluksi kymmenen vuotta A.O.Väisäsen ohjelmassa ”Puoli tuntia kansanmusiikkia” ja sen jälkeen säännöllisesti muissakin ohjelmissa. Vuonna 1937 hän osallistui Saksassa järjestettyihin kansantanhu- ja kuoropäiviin. Hän sai tilaisuuden levittää kanteleen ja kantelemusiikin tuntemusta Saksassa, jossa kanteletta ei lainkaan tunnettu. Myöhemmin 1950-luvulla hän esiintyi Kreeta Haapasalon muistomerkin paljastustilaisuudessa 1954 ja Sibelius-viikon kansanmusiikkikonsertissa 1957. Tämän jälkeen hän soitti kanteletta vain kotioloissa ja pienemmissä tilaisuuksissa.
Tulikari käytti Perhonjokilaakson tyypillistä kanteleensoittotyyliä: lyhyet kielet ovat soittajaan päin, jolloin oikea käsi on kanteleen lyhyessä päässä ja vasen käsi viritystappien puolella. Oikea käsi soittaa melodiaa ja vasen toimii säestäjänä. Tätä soittotyyliä hän on itse kehitellyt säestys- ja korukuvioin .
Ahmad Baba

Ahmad Baba eli Abu al-Abbas Ahmad ibn Ahmad al-Takruri al-Massufi (26. lokakuuta 1556 Timbuktu – 22. huhtikuuta 1627 Timbuktu) oli länsisudanilainen lainoppinut ja elämäkerturi.
Ahmad Baba kuului Akitin berberisukuun, jonka jäsenet olivat toimineet Timbuktussa muslimipappeina ja tuomareina. Kun Marokon sulttaani Ahmad al-Mansur valloitti songhaivaltakunnan, Ahmad Baba ja joukko hänen virkaveljiään kieltäytyi tunnustamasta sulttaanin hallitusvaltaa. Heidät vangittiin vuonna 1594 ja vietiin kahlittuina Marokkoon. Ahmad Baba vapautettiin vuonna 1596, mutta hän joutui jäämään Marrakechiin, jossa hänestä tuli kuuluisa lainoppinut. Ahmad al-Mansurin kuoltua vuonna 1607 hänen seuraajansa Mawlay Zaydan salli Ahmad Baban ja muiden karkotettujen palata Timbuktuun. Ennen kuolemaansa Ahmad teki pyhiinvaellusmatkan Mekkaan.
Ahmad Baba on kirjoittanut noin viisikymmentä teosta, jotka käsittelevät islamilaista lakia, kielioppia ja muita aiheita. Hänen pääteoksensa on Ibn Farhunin laatiman lainoppineiden elämäkerraston täydennysosa, joka valmistui Marrakechissa vuonna 1596. Myöhemmin hän laati siitä lyhennetyn version, jonka nimenä on Kifayat al-muhtadj li-marifat ma laysa fil-dibadj. Ahmad Baban teos on tärkeä Maghrebin alueen henkilöbibliografinen lähde, ja hänen osittain säilyneestä kirjastostaan on julkaistu Espanjaa koskevaa lähdeaineistoa.
Oppineen mukaan on nimetty vuonna 1973 avattu Ahmed Baban instituutti, jonka tehtävänä on Afrikan historiaa koskevien kirjallisten lähteiden kerääminen, konservointi ja tutkimus.
Algebrallinen luku

Merkintä

Algebrallisten lukujen joukkoa merkitään joskus  tai . Niitä kompleksilukuja, jotka eivät ole algebrallisia lukuja eli , kutsutaan transkendenttiluvuiksi.

Esimerkkejä algebrallisista yhtälöistä ja -luvuista

Luvun voi todeta algebralliseksi, jos keksii sille rationaalilukukertoimisen polynomiyhtälön, jonka juuri luku on. Luvun asteen voi päätellä retusoimalla polynomin tekijöitä. Seuraavassa on joitakin esimerkkejä lukuisasta soveltamiskentästä.

Tiheys

Algebrallisten lukujen joukko on tiheä, jolloin kahden mielivaltaisen algebrallisen luvun välistä löytyy aina kolmas algebrallinen luku riippumatta kuinka lähellä ensin mainitut kaksi lukua olivat.

Algebrallisten lukujen mahtavuus

Algebrallisten luvut ovat numeroituvasti ääretön joukko, jonka mahtavuus on siis  . Transkendenttisten lukujen mahtavuus on kuitenkin ylinumeroituvasti ääretön.
Yhdyntä (kirja)

Yhdyntä on suomalaisen kirjailija Asko Sahlbergin kirjoittama kirja, joka on ilmestynyt vuonna 2005. Se käsittelee varsin vaikeita teemoja, kuten sotaa, rakkautta ja yksinäisyyttä. Kirja on jakanut mielipiteitä varsinkin havainnollisten yhdyntäkohtausten ja muiden ominaisuuksiensa vuoksi.

Juoni

Eletään jatkosodan aikaa Helsingissä. Kaksi nuorta ihmistä, Axel ja Valma, antautuvat pommitusten lomassa ja aikana seksuaalisen kanssakäymisen iloihin. Tarinan keskiössä on myös Valman kohdunkaulassa kypsyvä homeerinen eepos.
Nika

Anni Mattila (s. 1985), taiteilijanimiltään Nika ja Anni, on tamperelaislähtöinen, sittemmin helsinkiläistynyt laulaja-lauluntekijä ja tuottaja. Anni Mattila tuli tunnetuksi sekä Nika-taiteilijanimellä että erilaisista yhteistyöprojekteista.

Sooloprojekti Nika

Anni Mattila kokeili soolouraa aluksi suomen kielellä Nika-nimellä. Nika yhdisteli musiikissaan poppia, soulia ja hip hoppia. Nikan ensimmäinen single Sanot vaan julkaistiin syksyllä 2007, ja se sai singlelistalla 7. sijan. Esikoisalbumi Lauluni mun ilmestyi 25. helmikuuta 2009 Poko Recordsin kautta. Nika vaikutti myös Mikseri.netissä.

Yhteistyöprojekteja

Vuonna 2011 Anni oli mukana tekemässä Pyhimyksen Medium-albumia. Lisäksi vuonna 2013 hän sävelsi musiikkia Jannika B:lle ja Jussu Pöyhösen Bel Vel-projektille jonka keikoilla hän oli myös mukana.

Omaa englanninkielistä musiikkia

Anni on vuodesta 2013 levyttänyt Anni-nimellä englanninkielistä musiikkia. Aikaisemmin hän on levyttänyt kolme EP-levyä ja tällä hetkellä tekeillä on täyspitkä sooloalbumi jonka olisi tarkoituksena ilmestyä keväällä 2019.

Yksityiselämä

Anni on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri. Lisäksi hän on opiskellut musiikkia Bostonissa Berklee College of Musicissa stipendillä ja Metropolian pop/jazz-musiikin koulutusohjelmassa.
Baltian Landeswehr

Baltian Landeswehr, joka toimi 7. joulukuuta 1918:sta 3. heinäkuuta 1919, oli alkujaan Latvian armeija, mutta muodostui Saksan keisarikunnan lakattua olemasta lähinnä Baltian yhdistyneen herttuakunnan baltiansaksalaisten vapaaehtoiseksi sotajoukoksi.
Sen tavoitteena oli Versailles’n rauhansopimuksen mukaisesti estää neuvosto-Venäjää valtaamasta yhdessä balttilaisten punakaartien kanssa Viroa tai Latviaa, sekä toisekseen yrittää saada saksalaisille vähemmistöille johtava asema näissä maissa. Landeswehrin sotilaallinen merkitys katosi sen hävittyä virolaisten tukemille latvialaisjoukoille Wendenin taistelussa 19.–21. kesäkuuta 1919, jonka jälkeen se alistettiin Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimien everstiluutnantti Harold Alexanderin alaisuuteen ja yhdistettiin Latvian armeijaan.
Joukko-osaston ensimmäisenä komentajana toimi majuri Emil von Scheibler, jonka jälkeen hänen seuraajakseen 6. helmikuuta 1919 tuli majuri Alfred Fletcher. Viimeisenä komentajana toimi brittiläinen everstiluutnantti Harold Alexander.
Baltian Lahdeswehrin tappio Viron 3. divisioonaa vastaan päätti Viron vapaussodan. Joukko-osastona Viron 3. divisioonassa oli myös latvialainen Cesiskuksen 2. rykmentti, jota komensi Venäjän keisarikunnan armeijan palveluksessa aikaisemmin ollut eversti Ernst Põdder, josta tuli 4. huhtikuuta Viron 3. divisioonan komentaja.
Baltian Landeswehrista vapautuneita sotilaita liittyi elokuussa 1919 muodostuneeseen ja joulukuuhun 1919 saakka toimineeseen Deutsche Legioniin, joka taisteli ympärysvaltojen puolelle Venäjän sisällissodassa yhdessä venäläisten valkoisen liikkeen kanssa bolševikkeja ja neuvostovenäläisiä joukkoja vastaan.
Profile Vehicles

Historia

Yhtiö perustettiin vuonna 1982 Iikorin nimellä. Iikori Ky erikoistui nopeasti ambulanssien valmistamiseen ja jo saman vuosikymmenen aikana kehittyi Suomen suurimmaksi ambulanssivalmistajaksi.
Yhtiömuoto muuttui 1990-luvun alussa konserniksi ja myöhemmin alkoi myös vientitoiminta. Sittemmin konserni on perustanut myyntitoimiston Tallinnaan ja tytäryhtiöt Ruotsiin, Saksaan ja Isoon-Britanniaan.
Friedrich von Wieser

Friedrich von Wieser (1851 Wien – 1926) oli itävaltalainen taloustieteilijä ja sosiologi. Hänen tunnetuin saavutuksensa on rajahyödyn teorian kehittäminen. Hän opiskeli  Heidelbergin, Jenan ja Leipzigin yliopistoissa ja sai professuurin Prahan saksalaisesta yliopistosta (1884-1903). Myös Wienissä hän toimi professorina (1903-17 ja 1919-22) ja Itävalta-Unkarin ulkomaankauppaministerinä (1917-18). Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat Der natürliche Wert (1889) ja Theorie der gesellschaftlichen Wirtschaft (1914). Myöhempinä vuosinaan Wieser julkaisi suuren sosiologisen tutkimuksen Das Gesetz der Macht (1926).
Operaatio Litani

Operaation lopputulos

Konflikti johti 1 100 - 2 000 libanonilaisen ja palestiinalaisen sekä 20 israelilaisen kuolemaan, 100 000 - 250 000 ihmisen siirtymiseen Libanonin sisällä, sekä PLO:n joukkojen vetäytymiseen pohjoiseen Litani-joelta.
Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvosto hyväksyi päätöslauselma 425:n, joka vaati Israelia vetämään joukkonsa Libanonista. UNIFIL-rauhanturvaoperaatio perustettiin valvomaan tulitaukoa. Israel vetäytyi alueelta miltei kokonaan.
Antony Gormley

Antony Gormley (s. 30. elokuuta 1950 Lontoo) on englantilainen kuvanveistäjä. Hänen tunnetuimmat julkiset teoksensa ovat Angel of the North (1998) Gatesheadissa Englannissa  ja Another Place (1997) Liverpoolin lähellä.

Opiskelu

Gormley varttui Kentissä. Hän suoritti tutkinnon arkeologiassa, antropologiassa ja taidehistoriassa Trinity Collegessa Cambridgessa. Sen jälkeen hän matkusti Intiaan ja Sri Lankaan opiskelemaan buddhalaisuutta. Palattuaan Lontooseen 1974 Gormley opiskeli Central School of Artissa ja Goldsmiths Collegessa ja päätti jatko-opintonsa kuvanveistossa Slade School of Artissa 1979. Hänen uraansa tuki varhaisvaiheessa brittiläinen kuraattori Nicholas Serota.

Kuvanveiston uudistaja

Viimeisten kolmenkymmenen vuoden aikana Gormley on uudistanut ihmisen kuvaa kuvanveistossa tutkimalla vartaloa muistin ja muodonmuutoksen sijaintipaikkana käyttäen omaa vartaloaan subjektina, työvälineenä ja materiaalina. Vuoden 1990 jälkeen hän on tutkinut suurikokoisissa teoksissaan Allotment, Critical Mass, Another Place, Domain Field, Inside Australia ja Blind Light ihmiseloa yhteisenä aineksena sekä itsen että toiseuden suhdetta. 
Gormley kuvaa työtään ”yrityksenä aineellistaa paikka läsnäolon toisella puolella, jossa me kaikki elämme”. Monet hänen teoksistaan perustuvat hänen omasta vartalostaan otettuihin muotteihin tai ”kaikkein lähimmälle kokemukselle, mitä voin aineesta saada ja olemalla ainoa osa materiaalia, jonka sisällä olen”. Hänen työnsä ei yritä muokata vartaloa esineenä vaan paikkana, ja tehdessään sellaisia töitä, jotka sulkevat tietyn vartalon piiriinsä, hän yrittää tunnistaa kaikille ihmisille yhteisen tilanteen. Teokset eivät ole symbolisia vaan osoittavia: jälkiä todellisen vartalon todellisista ilmiöistä ajassa.

Teoksia ja näyttelyitä

Englannissa Gormleyn teoksia on ollut esillä runsaasti, ja hänellä on ollut yksityisnäyttelyitä Louisiana-museossa Tanskassa, Corcoran-galleriassa Washingtonissa, Irlannin nykytaiteen museossa Dublinissa ja Kölnischer Kunstvereinissa Saksassa. Hänen teostensa suuri näyttely "Blind Light" oli Lontoon Hayward Galleryssa vuonna 2007. 
Gormley on osallistunut yhteisnäyttelyihin, kuten Venetsian biennaaliin ja Kasselin documenta 8:aan. Gormleyn yhteisöteos oli vuonna 2006 Sydneyn biennaalin yhteydessä toteutettu Asian Field, joka koostui 350 kiinalaisen tekemästä 180 000 pienestä savihahmosta.
Gormley on myös tehnyt töitä tanssi- ja teatterinäyttämöille. Hän toimi yhdessä koreografien, tanssitaiteilijoiden ja säveltäjien kanssa produktiossa, joka esitettiin Lontoossa 2005, ja sen jälkeen produktio sai kansainvälisen kiertueen. Hän suunnitteli lavastuksen ja teki mallit tanssijoista, joita esityksessä käytettiin. Hän on myös tehnyt yhteisteoksen Kiinassa Shaolinin temppelissä.
Lukuisista Gormleylle myönnetyistä palkinnoista ja ansiomerkeistä tunnetuin on Turner-palkinto, joka myönnettiin 1994.

Suomessa

Ars 95-näyttelyyn Gormley osallistui 1995 suurella kattoinstallaatiollaan Learning to Think (1991). Gormley toteutti Taidesäätiö Pro Arten organisoiman vuoden 2009 Ihme-projektin yhteisöteoksen Savi ja kollektiivinen keho Helsingissä ja osallistui seminaariin.
Kari Hakkarainen

Kari Hakkarainen (s. 17. huhtikuuta 1969) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija. Erinomaisena vaihtolyöjänä tunnettu Hakkarainen muodosti 1990-luvulla yhdessä Sami Sirviön ja Janne Vuorisen kanssa Sotkamon Jymyn kärjen. Hakkarainen lopetti uransa vuonna 2001, mutta teki lyhyen paluun pääsarjatasolle loppukaudella 2007. Hakkarainen edusti koko uransa ajan Sotkamon Jymyä. Ammatiltaan hän on sähköasentaja.
Hakkarainen voitti urallaan seitsemän Suomen mestaruutta ja kärkilyöntitilaston neljä kertaa (1993,1994, 1996 ja 1998). Vuoden pesäpalloilijaksi hänet valittiin 1996.Lisäksi hänet palkittiin kauden parhaalle sisäpelaajalle myönnettävällä kultaisella mailalla kolmesti (1993, 1996 ja 1998).

Perhe

Saku Hakkarainen, Hakkaraisen poika, oli myös pääsarjatason pesäpalloilija. Hän edusti isänsä tavoin Sotkamon Jymyä, ja voitti kaudella 2013 ensimmäisen Suomen mestaruutensa. Hakkarainen lopetti pelaajauransa kauteen 2018.
Pucarán kulttuuri

Pucarán kulttuuri noin 250 eaa. - n 380 jaa. oli muinaisten intiaanien luoma perinne Etelä-Amerikan Andeilla nykyisten Perun ja Bolivian valtioiden rajaseudulla. Pucaran alueella intiaanit rakensivat suuren viljelyllä elävän asutuskeskuksen Perun Andien vuoriston ylätasangolle altiplanolle, Titicaca-järven altaan pohjoispuoliskolla Punon departementissa.
Pucaran taide liittyi ihmisuhrien sävyttämään uskontoon. Pucaran kulttuuri eli muun muassa perunan ja muiden kylmää sietävien kasvien viljelyllä, metsästyksellä ja laaman ja alpakan hoidolla. Kulttuuri tuotti metallituotteita, keramiikkaa ja tekstiilejä. Ei osata sanoa mikä intiaaniheimo Pucarán rakensi.
Pucaran keramiikka oli omintakeista, moniväristä ja viiltokuvioista. Kuvioissa oli geometrisia ja esittäviä aiheita. Esittävissä aiheissa oli muun muassa irti leikattuja päitä, eläimiä: hirviä, laamoja, lintuja, kissaeläin. Kivipatsaissa esiintyy "pyöveli", ja kivikaiverruksissa eläimiä, ihmisiä ja geometrisia kuvioita. Steeloja oli perinteiseen andiseen tapaan temppeleissä, joissa oli syvennettyjä pihoja ja U:n muotoisia rakennuksia. Pucaran JKalasyan pyramidikompleksi on rakennettu noin 200 eaa. alkaen.
Pucarássa on nykyään raunioituneita palatsimaisia ja temppelimäisiä rakennelmia sekä aikoinaan hyvin tiheästi asuttu asuinalue. Täällä on puoliksi maanalaisia kenttiä muinaiselle Andien kulttuurille ominaisesti. Koko muinaisen rakennetun alueen ala on 6 km². Pucarassa oli käsityöläisten tiheään asuttu alue, jota arkeologit sanovat "kaatopaikaksi", muinaiselle tulvaterassille rakennettu ryhmä moniosaisia asuintaloja, kolme suurta rakennusta, ehkä temppeleitä tai palatseja, kuusi katkaistun pyramidin muotoista temppeliä, ja hautakumpujen alue.
Pucaran vaikutusta löytyy myös Perun rannikolta Moqueguan ja Azapan jokilaaksoista. Pucaran vaikutus ulottui Titicaca-järven pohjoispuolisen laakson keskuksiin ja kyliin, mutta jopa pohjoiseen Cuzcon laaksoon ja Etelä-Peruun, ja Morequan laaksoon Tyynenmeren rannikolla Etelä-Perussa, Chilen pohjoisosiin Azapaan ja myös Pohjois-Chilen Iquiquen alueelle ja Loa-joen seudulle.
Pucará romahti noin 380 jaa. Samoihin aikoihin eteläinen Titicaca-järven rannan Tiwanaku alkoi kasvaa. Tiwanaku alkoi laajeta joskus välillä 350-400 jaa. Joko Pucaran luhistuminen antoi Tiwanakulle mahdollisuuden, tai Tiwanaku kukisti Pucaran. Titicacan pohjoispuoliset alueet olivat tyhjillään väestöstä noin 380-1250 jaa.
Ulla-Maarit Magga

Ulla-Maarit Magga on saamelainen luokanopettaja. Magga on valittu saamelaiskäräjien kausille 2012–2015 ja 2016–2019. Hän on ollu saamelaisten edustaja Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokouksessa vuosina 2016–2020.
Harmaakerttuorneero

Levinneisyys

Harmaakerttuorneeroa tavataan Ecuadorissa, Kolumbiassa ja Panamassa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi, mutta sen levinneisyysalue on laaja, eikä sen uskota olevan vaarassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Penikkatauti (ihmisellä)

Penikkatauti eli säären lihasaitio-oireyhtymä on lihaskiinnitysten ja -kudosten tulehdus sääriluussa (Syndroma tibialis medialis). Penikkataudille tyypillistä on kipu tai arkuus säären sisäosan puolella, yleensä puolivälissä, säärtä kosketettaessa tai painettaessa. Juostaessa kipu on pahimmillaan alussa mutta voi hävitä myöhemmin. Kipua saattaa myös esiintyä, kun paino asetetaan jalalle (käveleminen tai portaiden nouseminen).
Penikkatauti johtuu monesti kireistä pohjelihaksista ja akillesjänteistä, jotka aiheuttavat ylimääräistä rasitusta lihaskiinnityksille, sekä liiallisesta juoksemisesta kovilla alustoilla, kuten asfaltilla. Vääränlaiset tai kuluneet kengät sekä liika harjoittelu tai liian nopea harjoitusmäärän tai harjoitustehon lisäys saattavat myös aiheuttaa penikkatautia. Aloittelevat juoksijat kärsivät tästä vaivasta useimmin, koska heidän jalkansa eivät ole vielä tottuneet juoksemiseen. Myös jalan virheasennot altistavat penikkataudille.

Hoitotapa ja lääkitys

Paras hoitotoimenpide on lepo. Lisäksi käytetään tavanomaisia tulehduskipulääkkeitä ja paikallista kylmähoitoa. Myös hieronta on hyvä hoitokeino mutta usein erittäin kivulias. Juoksua ja muita jalkoja rasittavaa liikuntaa pitäisi välttää, kunnes kipu hellittää eikä enää tule esiin liikkuessa. Ehkäisyyn ja hoitoon ei ole todettu olevan merkittävän tehokkaita keinoja, leikkaushoitoa lukuun ottamatta. Nilkkatuet, iskua vaimentavat pohjalliset ja asteittainen harjoitusohjelma voivat auttaa. Oireiden jatkuessa hankalina useita kuukausia on harkittava tarvetta leikkaukseen, jolla lihasaition painetta saadaan laskettua.

Muualla raajoissa

Lihasaitio-oireyhtymää esiintyy myös reisissä ja käsivarsissa. Niissä tauti ilmenee harvemmin kuin säärissä mutta on silloinkin erittäin kivulias.
Muumuu

Muumuu on löysä havaijilainen mekko. Kuten havaijipaidat, muumuut ovat yleensä värikkäitä ja niissä on trooppisia kuva-aiheita. Vaatteen nimi tulee havaijin kielen irtileikattua tarkoittavasta sanasta, koska vaatteesta puuttuu kaarroke. Muumuut eivät ole enää yhtä suosittuja työvaatteina kuin havaijipaidat, mutta niitä käytetään yhä juhlavaatteena esimerkiksi häissä.
Muumuulla on nykyisin maine ylipainosten ja vanhempien ihmisten vaatteena sen löysyyden vuoksi, mutta 1960-luvulla niitä nähtiin muun muassa Christian Diorin ja Yves Saint-Laurentin muotinäytöksissä.
The Pastels

The Pastels oli vuonna 1982 Glasgow'ssa, Skotlannissa perustettu yhtye. Se edustaa indie-rockin twee/shambling/anorak pop/C-86 kutsuttua liikettä.
Sen jäsenet olivat Stephen Pastel (laulu/kitara), Katrina Mitchell (rummut/laulu), ja Aggi Wright (basso/laulu).
The Pastelsin innoittajina ovat toimineet muun muassa Velvet Underground, Teenage Fanclub ja The Beatles.
The Pastelsista puolestaan on intoutunut saman genren skottikasariyhtye Talulah Gosh, joka on Pastels-fanaattisuuttaan tehnyt kappaleen "The Day She Lost Her Pastels Badge". Tunnetuin Pastels-fani lienee kuitenkin edesmennyt teini-idoli Kurt Cobain.
Kempeleen pappila

Historia

Kempeleen ensimmäinen pappila perustettiin vuonna 1741, jolloin kamarikollegio määräsi pappilan Kullio-nimiselle kruununtilalle. Uusi pappila valmistui vuonna 1804 edellisen pahoin ränsistyneen pappilan tilalle. Sen rakennuskustannuksiin osallistui silloinen pitäjänapulainen 1/3:lla. 
Kaksi edeltävää pappilaa eivät olleet järin tilavia, ja vastasivat kuitenkin keskitasoista talonpoikaisasumusta. Kolmas nykyinen vuonna 1899 valmistunut pappila oli edeltäjäänsä huomattavasti komeampi ja tilavampi. Toisen pappilan hirsistä rakennettiin kunnan nuorisoseurantalo.

Tulipalo

Pappilassa syttyi tulipalo 16. huhtikuuta 2019. Palon syttymissyynä oli sähkölämmittimen kaapeliin tullut oikosulku. Syttymishetkellä pappila oli ollut tyhjillään noin kahden vuoden ajan. Seurakunnan arvokasta esineistöä ei ollut sisällä, koska ne oli aiemmin siirretty pois tulevan remontin tieltä.
Ersän kieli

Vokaalit

Ersän kirjakielessä on viisi vokaalia: a, e, i, o ja u. Vokaalit e ja i ääntyvät hieman takaisina liudentumattomien konsonanttien (d, n, s, t, z, ʦ, l ja r) jälkeen. Tämä takainen ääntämys saattaa esiintyä onomatopoeettisissa sanoissa silloinkin, kun edellinen konsonantti ei ole dentaali. Vokaalilla "a" saattaa olla keskivokaalinen allofoni, kun se esiintyy liudentuneen konsonantin jälkeen. esimerkiksi s'kamonzo ~ s'kämonzo.

Nominien taivutus

Nominit taipuvat sijoissa ja luvussa (yksikössä ja monikossa). Nomini voi olla joko epämääräinen tai määräinen. Epämääräinen taivutus on monikossa vain nominatiivissa. Lisäksi nomineihin voidaan liittää verbinpäätteitä (esimerkiksi mazijan, ”olen kaunis”). Substantiiveilla on myös possessiivitaivutus.

Verbien taivutus

Verbeillä on sekä subjekti- että objektikonjugaatio. Objektikonjugaatio on suomalais-ugrilaisissa kielissä mordvalaiskielten lisäksi ainoastaan ugrilaisissa kielissä (unkarissa, hantissa ja mansissa). Ersän objektikonjugaatiolla ilmaistaan sekä subjektin että objektin luku ja persoona. Joitain poikkeuksia lukuun ottamatta objektikonjugaatio voidaan muodostaa vain transitiivisista verbeistä.
Suffiksien avulla muodostettavia aikamuotoja on kolme: futuuri-preesens, 1. preteriti ja 2. preteriti. Lisäksi voidaan ilmaista futuuria käyttämällä taipuvaa apuverbiä karmams ja siihen liitettyä pääverbin infiniittistä muotoa. 
Suomalais-ugrilaisista kielistä eniten moduksia on mordvalaiskielissä. Ersän moduksista indikatiivi on tunnusmerkitön. Imperatiivi ilmaisee suoraa kehotusta tai käskyä, ja siitä voidaan muodostaa ainoastaan yksikön ja monikon toisen persoonan muodot. Epäsuorempaa kehotusta tai toivetta ilmaistaan optatiivilla, joka taipuu myös muissa persoonissa. Konjunktiivi ilmaisee ehtoa ja vastaa käytöltään suomen konditionaalia. Ersän konditionaali ilmaisee mahdollista toimintaa, jonka toteutumisesta riippuu toisen toiminnan toteutuminen. Konditionaalilla voidaan siis korvata "jos"-alkuiset sivulauseet. Konditionaali-konjunktiivi ilmaisee tapahtumaa, joka ei toteutunut, koska toteutumisen mahdollistavat ehdot eivät täyttyneet. Desideratiivi ilmaisee halua tehdä jotakin.
Nathan MacKinnon

Ura

MacKinnon on ollut yksi ikäluokkansa lupaavimpia pelaajia ja häntä on verrattu usein toiseen Nova Scotian provinssista lähtöisin olevaan tähteen, Pittsburgh Penguinsin Sidney Crosbyyn. Hänestä ennakoitiin NHL:n varaustilaisuuden 2013 kärkivarausta ja hänet varattiinkin tilaisuuden ensimmäisenä pelaajana.
KHL:n varaustilaisuudessa 2012 KHL-seura Vitjaz Tšehov varasi MacKinnonin neljännellä kierroksella 114. pelaajana.
MacKinnon pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 2. lokakuuta 2013 Anaheim Ducksia vastaan tehden kaksi syötöpistettä. Hänestä tuli nuorin kaksi pistettä tehnyt pelaaja sitten vuoden 1944. Colorado voitti ottelun lopulta 6–1 ja MacKinnon valittiin ottelun kolmostähdeksi. Ensimmäisen NHL-maalinsa MacKinnon teki 12. lokakuuta 2013 ottelussa Washington Capitalsia vastaan.
MacKinnon teki tulokaskaudellaan runkosarjassa tehot 24+39=63, joilla hän oli tulokkaiden pistepörssin ykkönen ja joukkueensa neljänneksi paras pistemies. Seitsemässä pudotuspeliottelussa hän iski tehot 2+8=10. MacKinnon palkittiin parhaan tulokkaan Calder Memorial Trophylla. Hän on kaikkien aikojen nuorin kyseisen palkinnon voittanut pelaaja. 
MacKinnon kuului maailmanmestaruuden voittaneeseen Kanadan joukkueeseen Tšekissä 2015. Hän teki turnauksessa neljä maalia ja antoi viisi maalisyöttöä.
2. maaliskuuta 2016, Stan Bowman ja Peter Chiarelli valitsivat MacKinnonin ensimmäisten pelaajien joukossa edustamaan Pohjois-Amerikan alle 23-vuotiaiden yhdistelmäjoukkuetta vuoden 2016 maailmancupiin.
Vuoden 2017 MM-kisoissa MacKinnon oli tehoilla 6+9=15 turnauksen kolmanneksi paras pistemies ja valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.