google/wiki40b huggingface dataset:
Biokeskus Suomi

Biokeskus Suomi (Biocenter Finland) on suomalaisten yliopistollisten biokeskusten verkosto. Sen tehtävänä on biokeskusten toiminnan rakenteellinen kehittäminen tavalla, joka edistää biotieteitä ja biolääketiedettä ja niitä tukevia teknologiapalveluja valtakunnallisella tasolla sekä parantaa yhteistyötä alan toimijoiden välillä.

Organisaatio

Biokeskus Suomen jäseniä ovat Helsingin yliopiston Biocentrum Helsinki, Biotekniikan instituutti ja Suomen molekyylilääketieteen instituutti FIMM, Itä-Suomen yliopiston Biocenter Kuopio, Oulun yliopiston Biocenter Oulu, Tampereen yliopiston Biolääketieteellisen teknologian yksikkö (IBT) sekä Turun yliopiston ja Åbo Akademin yhteinen BioCity Turku. Biokeskus Suomen hallintoelimet ovat isäntäyliopistojen rehtorien kokous, johtoryhmä ja johtaja. Biokeskus Suomen johtajana toimii professori Marja Makarow.

Toiminta

Biokeskus Suomen toiminnan näkyvin muoto on valtakunnallisten biotieteiden teknologiapalvelujen kehittäminen tavoitteena päällekkäisten ja turhien investointien välttäminen. Kehitettävien teknologiapalvelujen valinta perustuu kansainväliseen arviointiin, joka keskittyy laatuun, tieteelliseen erinomaisuuteen ja palveluja hyödyntävien tutkijoiden määrään. Biokeskus Suomi kehittää biotieteiden keskitettyjä teknologiapalveluja erityisesti seuraavilla alueilla: bioinformatiikka, biologinen kuvantaminen, genominlaajuiset menetelmät, malliorganismit, proteomiikka ja metabolomiikka, kantasolut ja biomateriaalit, rakennebiologia ja biofysiikka, translationaalisen tutkimuksen teknologiat sekä virusvälitteinen geeninsiirto ja soluterapia. Erityistä huomiota kiinnitetään uusiin teknologioihin. Teknologiapalveluja voivat käyttää Biokeskus Suomen jäsenten lisäksi muiden yliopistojen, yliopistosairaaloiden, tutkimuslaitosten ja teollisuuden tutkimusryhmät.
Syanuurikloridi

Valmistus ja käyttö

Syanuurikloridia valmistetaan vuosittain yli 100 000 tonnia. Tyypillisin valmistusmenetelmä on johtaa kuivaa syanogeenikloridia yli 300 °C:n lämpötilassa aktiivihiilellä täytettyyn reaktoriin ja lisäksi reaktorissa voi olla metallisuoloja promoottoreina. Tässä lämpötilassa syanogeenikloridi trimerisoituu syanuurikloridiksi. Pienessä mittakaavassa syanuurikloridia voidaan valmistaa syanuurihapon ja fosforipentakloridin välisellä reaktiolla.
Syanuurikloridi on halpaa ja monikäyttöistä, minkä vuoksi se on yksi yleisimmin käytetyistä ja runsaimmin valmistetuista heterosyklisistä yhdisteistä. Syanuurikloridista valmistetaan muun muassa lääkkeitä, väriaineita, maatalouskemikaaleja, kuten rikkaruoho- ja hyönteismyrkkyjä, melamiinia ja melamiinijohdannaisia, optisia kirkasteita, muovien pehmentimiä ja ristisilloittajia, hapettumisenestoaineita ja raskasmetallien kelatoijia.
Riisimaina

Levinneisyys

Riisimainaa tavataan luonnonvaraisena Kiinassa, Laosissa, Myanmarissa, Taiwanissa ja Vietnamissa. Riisimainan on kuvattu olevan yleinen koko levinneisyysalueellaan, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Conrad Schumann

Hans Conrad Schumann (1942 – 20. kesäkuuta 1998) oli itäsaksalainen sotilas, joka muistetaan kuuluisasta lehtikuvasta, jossa hän loikkasi rakenteilla olevan Berliinin muurin yli. Hän oli yksi kuuluisimmista Itä-Saksasta länteen paenneista henkilöistä. 
Hän palveli Itä-Saksan kansanarmeijassa Dresdenissä, josta hän päätyi vapaaehtoisena Potsdamin kautta Berliiniin. 19-vuotiaana, 15. elokuuta 1961 hän oli vartioimassa Berliinin muurin kolmatta rakennuspäivää Ruppinerstraßen ja Bernauerstraßen kulmassa. Tähän aikaan muuri ei ollut kuin matala piikkilanka-aita. Nähtyään tilaisuutensa tulleen hän päätti hypätä aidan yli länsipuolelle, jossa hänet otettiin poliisiauton kyytiin. Paikalla ollut valokuvaaja Peter Leibing onnistui saamaan hänestä valokuvan juuri kun hän on hyppäämässä aidan yli. Tästä kuvasta tuli yksi kuuluisimmista kylmää sotaa kuvaavista valokuvista.
Myöhemmin hänen sallittiin poistua Länsi-Berliinistä, josta hän muutti Baijeriin, jossa hän avioitui ja eli lopun elämäänsä. Schumann työskenteli Baijerissa yhtäjaksoisesti Audin kokoonpanolinjalla 27 vuoden ajan. Schumann sai perheeltään useita kirjeitä, joissa häntä pyydettiin palaamaan takaisin Itä-Saksaan. Schumann ei kuitenkaan tiennyt, että Stasi oli painostanut hänen perhettään pyytämään häntä palaamaan takaisin kotiin, minkä vuoksi hän vakavissaan harkitsi perheensä luona käymistä. Lopulta hän kuitenkin tapasi Itä-Saksan puolelle jääneen perheensä ja ystävänsä ensimmäisen kerran vasta muurin murtumisen jälkeen. Schumannin mukaan osa hänen läheisistään ei vielä tuolloinkaan ollut antanut hänelle anteeksi sitä, että hän oli loikannut länteen.
Schumann hirtti itsensä 20. kesäkuuta 1998. Hän ei jättänyt jälkeensä itsemurhaviestiä.
Salsiccia

Salsiccia on italialaisen ruoka- ja kestomakkaran yleisnimi. Se muistuttaa jossain määrin saksalaista bratwurstia. Raaka-aine ja mausteet vaihtelevat seudun mukaan.
Usein salsiccia on raaka sianlihamakkara, joka kypsennetään valmistettaessa ruoaksi.
Helmimuura

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan helmimuura on noin 11,5 cm. Koiraan päälaki ja otsa ovat väriltään harmaat. Yläselkä on väritykseltään ruskeanharmaa ja alaselkä musta. Alaselässä on runsaasti kyyneleen muotoisia vaaleita pilkkuja. Mustissa siivissä on kolme valkoista juovaa. Lyhyehkö pyrstö on ruskea. Koiraan kurkku on musta ja valkoisessa rinnassa on suurien mustien pilkkujen muodostama juova. Vatsa on valkoinen ja kyljet ruskehtavat. Helmimuuranaaras muistuttaa koirasta, mutta siipijuovat ovat kellertävämmät ja kurkku on valkoinen.

Levinneisyys ja elinympäristö

Helmimuuraa tavataan Guyanassa, Ranskan Guyanassa, Surinamessa, Venezuelassa, Kolumbiassa, Ecuadorin ja Perun itäosissa, Pohjois-Boliviassa ja Amazonasin alueen Brasiliassa. Lajin elinympäristöä ovat kosteiden sademetsien ja makeavetisten suometsien tiheä aluskasvillisuus. Lajia tavataan aina 1 100 metrin korkeuteen merenpinnasta.

Elintavat

Helmimuurat elävät yleensä pareittain ja liikkuvat lähellä maata. Ne eivät liity sekaparviin eivätkä yleensä seuraa muurahaisryhmiä, toisin kuin monet muun heimonsa lajit.
Helmimuura on yksiavioinen ja pariutuu koko elämänsä ajaksi. Naaras munii kaksi munaa, joita myös koiras hautoo. Molemmat vanhemmat osallistuvat kuoriutuneiden poikasten hoitamiseen. Helmimuuran ravinto koostuu hyönteisistä ja muista niveljalkaisista eläimistä. Ravintoaan lintu etsii kasvillisuuden joukosta.
In a Sentimental Mood

”In a Sentimental Mood” on jazzstandardi jonka nauhoitti ensimmäisenä Duke Ellingtonin orkesteri vuodelta 1935. Ellington oli merkitty teoksen säveltäjäksi, mutta melodian on spekuloitu olevan alun perin alttosaksofonisti Otto ”Toby” Hardwickin kirjoittama.
Vaikka Ellingtonin ensimmäinen nauhoitus ei osoittautunutkaan hitiksi, kappaleen nostivat suosioon seuraavana vuonna Benny Goodmanin ja Ozzie Nelsonin versiot. Kappaleen nauhoittivat 1930-luvulla myös muun muassa Jimmy Dorsey, Mills Blue Rhythm Band ja Dick McDonough. Belgialainen kitaristi Django Reinhardt nauhoitti oman versionsa Quintette du Hot Club de France -yhtyeensä kanssa vuonna 1937. Vaikka useimmat versiot olivat instrumentaaleja, kappaletta esitettiin myös lauluna Irving Millsin ja Manny Kurtzin kirjoittamilla sanoilla. Yhteen aikaan yhdeksän eri radio-ohjelmaa käyttivät sävellystä tunnusmusiikkinaan.
1940-luvulle tultaessa kappaleen suosio hiipui hieman, mutta Sonny Rollinsin ja Art Tatumin nauhoitettua omat versionsa vuonna 1953 se nousi uudelleen pinnalle. Tatum soitti myöhemmin kappaletta yhdessä George Gershwinin sävellyksen ”Someone to Watch Over Me” kanssa, kiinnittäen huomiota melodioiden samankaltaisuuteen. Molemmat käyttivät pentatonista asteikkoa ja varioivat samaa kuuden nuotin mittaista alkumelodianpätkää.
Ellington jatkoi kappaleen soittamista myös myöhemmin urallaan. Eräs tunnettu nauhoitus on vuodelta 1962 saksofonisti John Coltranen kanssa, joka julkaistiin albumilla Duke Ellington and John Coltrane.
Dick Taylor

Richard Clifford ”Dick” Taylor (s. 28. tammikuuta 1943 Dartford) on brittiläinen rock-basisti. Hänet tunnetaan vuonna 1964 toimintansa aloittaneen The Pretty Things -yhtyeen perustajajäsenenä.
Ennen The Pretty Thingsiä Taylor oli jo ehtinyt olla The Rolling Stones -yhtyeen ensimmäinen basisti; hän liittyi yhtyeeseen 1962 mutta jätti sen jo samana vuonna. Taylorin seuraajaksi tuli Bill Wyman. Hän ei ehtinyt osallistua yhdenkään Rolling Stonesin kappaleen levytykseen.
Ohjaaja

Ohjaaja on henkilö, jolla useamman ihmisen tuottamassa taiteellisessa tuotannossa viime kädessä on vastuu ja valta teoksen taiteellisista puolista.
Pääosa ohjaajista työskentelee joko elokuvaohjaajina tai teatteriohjaajina, mutta myös kuunnelmilla, televisio-ohjelmilla jne. on ohjaajansa. Ohjaajan työ on useimmiten urakkaluontoista, sillä on harvinaista, että ohjaaja saa vakituisen kiinnityksen yhteen työpaikkaan.
Televisio- ja radiotoimituksissa ohjaajan tehtävä on johtaa ja koordinoida suoran tai nauhoitettavan ohjelman tekoa, kuten sovittaa yhteen ohjelman eri vaiheet.
Suomessa teatteriohjaajia koulutetaan Taideyliopiston Teatterikorkeakoulussa ja elokuvaohjaajia Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa. Ohjaajien oikeuksia valvoo Teatteri- ja media-alan toimijoiden järjestö TeMe.
ISO 9126

ISO 9126 on kansainvälinen ISO-standardi ohjelmistojen laadun evaluointiin. Standardin tavoitteena on määritellä yhdenmukaiset mittaustavat ohjelmistojen laatuvaatimuksille. Standardia tarvitaan, koska usein erilaiset laatuun liitetyt termit, kuten esimerkiksi ylläpidettävyys, voidaan ymmärtää hyvin eri tavoin eri ihmisten keskuudessa.

Yleistä

Ohjelmiston laatu vaikuttaa useisiin eri osapuoliin. ISO 9216 pyrkii ottamaan ohjelmiston laadussa useita erilaisia näkökulmia huomioon. Jaottelua tehdään esimerkiksi sen suhteen, onko kyseessä ohjelmiston loppukäyttäjä, ohjelmiston kehittäjä vaiko erillinen ohjelmiston laadun evaluoija.
ISO 9216 -standardin lisäksi on olemassa ISO 14598 -standardi, joka määrittelee prosessit, joita tulisi seurata kun ISO 9216:n määrittelemiä kriteereitä mitataan.

Sisäiset mittaustavat

Sisäiset mittaustavat sisältävät mittaustavat, jotka eivät vaadi ohjelmiston ajamista (staattiset mittaukset).

Ulkoiset mittaustavat

Ulkoiset mittaustavat sisältävät mittaukset, jotka tehdään ohjelmiston suorituksen aikana.

Käytön laatu

Käytön laatua voidaan alkaa mittaamaan kun ohjelmisto on valmis sekä lopullisessa käyttöympäristössään.
Ideaalitilanteessa ohjelmiston sisäinen laatu määrittää ulkoisen laadun, ja ulkoinen laatu puolestaan laadun ohjelmiston käytössä.
Käytön laatua mittaava standardi pohjautuu ohjelmiston laatua mittaavaan , jonka McCall sekä hänen kollegansa kehittivät vuonna 1977. McCallin laatumalli on organisoitu kolmen tyyppisten laatukarakterisointien ympärille.
Alghero

Historia

Nykyisen kaupungin alue on ollut asutettuna esihistoriallisilta ajoilta lähtien. Nuraghe-sivilisaatio on vallinnut alueella 1500-luvulta eaa. lähtien, ja kaupungin ympäristöstä on löydetty foinikialaisten rakennusten jäänteitä.
Algheron perusti linnoitetuksi satamaksi vuonna 1102 genovalainen Dorian perhe. Suku hallitsi kaupunkia vuosisatojen ajan, lyhyttä Pisanon suvun valtakautta (1283–1284) lukuun ottamatta. Vuonna 1353 kaupungin valtasivat aragonilaiset, ja myöhemmin se kasvoi katalonialaisten ja aragonilaisten muuttajien ansiosta. 1500-luvun alussa Alghero sai kuninkaan kaupungin aseman (ciutat de l'Alguer) ja kehittyi taloudellisesti.
Aragonilaisia seurasi Habsburgien Espanja, jonka valtakausi päättyi vuonna 1702. Vuonna 1720 Alghero ja muu Sardinia joutuivat Piemonten haltuun. Vuoden 1750 tienoilla rakennettiin leveä kanava parantamaan kaupunginniemen puolustusta.
Fasistien valtakaudella maailmansotien välissä aloitettiin läheisten Fertilian ja S.M. La Palman lähiöiden rakentaminen ja kaupunkia ympäröiviä soita kuivatettiin. Malariaa esiintyi läheisellä maaseudulla kuitenkin 1950-luvulle asti. Toisen maailmansodan aikana Algheron vanhakaupunki kärsi pahoja vaurioita pommituksissa, mutta sodan jälkeen kaupungista tuli suosittu turistikohde.
Kaupungin suojeluspyhimys on arkkienkeli Mikael.
HMS Primrose (K91)

Palvelus

Alus myytiin 1949.
HMS Prince Consort (1862)

Palvelus

Alus otettiin palvelukseen 27. lokakuuta 1863 koeajoja varten ensimmäisenä päällikkönään Charles Vesey.  Alus poistettiin palveluksesta 10, marraskuuta ja se palautettiin palvelukseen 14. tammikuuta 1864 Kanaalin laivastoon päällikkönään George Ommanney Willes. Edward Augustus Inglefield vastaanotti 10. huhtikuuta 1866 aluksen päällikkyyden. Aluksen aseistus muutettiin vuonna 1867 neljään kahdeksan tuuman ja kahteenkymmeneen seitsemän tuuman rihlattuun suustaladattavaan tykkiin (engl. muzzle loading rifles), kun se määrättiin Välimeren laivastoon.
Aluksen päällikkyyden vastaanotti 3. maaliskuuta 1868 William Armytage ja se palasi Kanaalin laivastoon 1869. Seuraavan kerran aluksen aseistusta modernisoitiin vuonna 1871, jolloin aseistukseksi tuli seitsemän yhdeksän tuuman ja kahdeksan kahdeksan tuuman tykkiä. se poistettiin palveluksesta vielä samana vuonna. Alus myytiin maaliskuussa 1882 romutettavaksi Castlelle.
Rauniosavikka

Ulkonäkö ja koko

Yksivuotinen rauniosavikka kasvaa 10–40 cm korkeaksi. Kasvi on kalju ja yleisväritykseltään tavallisesti tummanvihreä. Varsi on pysty tai koheneva, puna- tai vihertäväjuovainen ja runsashaarainen. Lehdet ovat varressa kierteisesti. Lehtilapa on kasvin keskiosissa tavallisesti 2–6 cm pitkä, vinoneliömäisen puikea ja epäsäännöllisen terävähampainen. Vihreä kukinto on melko pieni, osaksi lehtihankainen ja osaksi päätteinen, harsu ja pienisykeröinen. Kehälehtien selkä on siipipalteinen. Suomessa rauniosavikka kukkii heinä-syyskuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Musta siemen on vaaka-asennossa ja tiukasti kiinni pähkylän seinässä. Kooltaan siemen on 1,2–1,4 mm pitkä, ympärykseltään pyöreä, litteäreunainen, terävä ja pinnaltaan tieheään pienikuoppainen.

Levinneisyys

Rauniosavikkaa tavataan Euroopassa Pyreneiden niemimaalta ja Britteinsaarilta läpi Keski- ja Etelä-Euroopan Ukrainaan, Länsi-Venäjälle ja Fennoskandian keskiosiin. Levinneisyysalue jatkuu Aasiassa Turkkiin ja Lähi-itään sekä laajalle alueelle Intiaan ja muualle Etelä-Aasiaan. Afrikassa rauniosavikkaa tavataan monin paikoin koko mantereella. Ihmisen mukana laji on levinnyt myös suureen osaan Yhdysvaltoja, Keski- ja Etelä-Amerikkaan sekä Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Suomessa rauniosavikkaa on tavattu satunnaisesti maan etelä- ja länsiosissa Raahen korkeudelle saakka.

Elinympäristö

Rauniosavikka kasvaa erilaisilla joutomailla, hiekkaisilla pelloilla ja merenrannoilla. Suomessa laji on uustulokas, jota on tavattu satamissa, kaatopaikoilla ja ratapihoilla.

Käyttö

Rauniosavikka sopii useimpien muiden savikkalajien tapaan myös ihmisravinnoksi.
Iso-Miekka

Maantietoa

Järven pinta-ala on 38 hehtaaria, se on 1,3 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Järvenselällä sijaitseva saari ei vähennä avonaisuuden vaikutelmaa. Selältä työntyy etelään kaksi kapeasuista lahtea. Näistä pisin on Kaakkolahti, jonka lahdensuu on alle 20 metriä leveä, mutta pohjukka 150 metriä leveä. Kaakkolahden pohjoispuolella sijaitsee Isoniemi ja niemen pohjoispuolen lahden takana on vielä Vähäniemi, jonka taakse jää Riihilahti. Järvellä on kartan mukaan yksi saari, joka on yli 60 metriä pitkä ja joka sijaitsee keskellä järveä. Sen rantaviivan pituus on 5,0 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järven haja-asutuksena on vain yksi kiinteä talous ja sen lisäksi lähes 30 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet Teiskon ja Oriveden keskustaajaman väliseltä yhdystieltä 3381 tai Viteliin johtavalta tieltä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Taipaleenjoen alaosan alueeseen (35.743) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 144,9 metriä mpy. Siihen on johdettu seitsemän metsä- tai suo-ojaa. Ojat ovat laskuojia pienille järville kuten Iso-Vasulle ja Pikku-Vasulle sekä Ahvenlammille. Näiden lisäksi järven Kaakkolahteen laskee Nuijaoja, jonka kautta laskevat Nuijajärvi, Särkijärvi, Vaatelammi ja Etanalammi. Suurempi tulo-oja on Vitelijärvenoja, jonka valuma-alueella sijaitsevat Ylä-Viteli ja Ala-Viteli, Norojärvi, Likolammi, Vääräjärvi ja Koppelolammit. Järven oma laskuoja laskee Pikku-Miekan kautta Sääksjärveen.

Historiaa

Vuoden 1957 peruskartassa oli järven ympäristössä toiminnassa kolme maatilaa, joiden pellot olivat kuin pieniä sirpalemaisesti maastoon raivattuja peltopalstoja. Seuraavassa vuoden 1977 kartassa olivat kahden maatilan pellon peltoalat kasvaneet yhteen, kun taas kolmannen pellot oli metsitetty.
Joroisten Musiikkipäivät

Joroisten Musiikkipäivät on Savon Joroisissa vuosittain heinä-elokuun vaihteessa järjestettävä musiikkitapahtuma. Musiikkipäivät sai alkunsa vuonna 1977, jolloin Joroisiin perustettiin Joroisten Musiikkiyhdistys ry järjestämään konserttitoimintaa lähialueilla.
Joroisten Musiikkipäivien ohjelmassa keskeisiä ovat konsertit joroislaisissa kartanoissa. Alusta lähtien yhtenä konserttipaikka on ollut Pöyhölän maatila, jonka pihapiirissä on kuultu klassista musiikkia ja kansanmusiikkia laidasta laitaan. Konsertteja järjestetään myös Varkaudessa, Juvalla ja Rantasalmella.
Vuonna 2015 Joroisten Musiikkipäivät järjestettiin 38. kerran.

Historia

Kamarimusiikki on soinut vuosisatoja Joroisten pitäjän kartanoissa. Musiikkia on kuunneltu ja soitettu itse, ja jo 1700-luvun loppupuolella Joroisten seurapiirielämä oli sen verran vilkasta tanssiaisineen, että pitäjää alettiin kutsua ”Pikku Pariisiksi” tai ”Savon Pariisiksi”. Osasyynä nimitykseen olivat musiikki- ja teatteriseurueet, jotka saapuivat Tukholmasta ja huhujen mukaan jopa Pariisista saakka. Aikanaan myös pitäjän salit ja salongit täyttyivät ruotsin- ja ranskankielen puheesta, ja Haapaniemen sotakoulun kadetit pitivät seuraa kartanoiden naisille. Rouva Karin Grotenfelt järjesti Järvikylän kartanossa hyväntekeväisyyskonsertin, ja esiintyjinä olleet oopperalaulaja Raili Viljakainen ja pianisti Ralf Gothóni havaitsivat kamarimusiikin olevan omimmillaan pitäjän kartanoissa. Tästä syntyi musiikkipäiviä jo yli 30 vuotta järjestänyt Joroisten Musiikkiyhdistys.
Schifflerin piste

Schifflerin piste on tasogeometriassa kolmioon liittyvä merkillinen piste. Kolmion kulmanpuolittajat leikkaavat toisensa pisteessä I (Kimberlingin luettelossa ), joka ei kuulu Eulerin suoralle. Eulerin suorat kolmioille , ,  ja  leikkaavat toisensa aina riippumatta referenssikolmion muodosta. Tätä pistettä on alettu kutsumaan Scifflerin pisteeksi (engl. Schiffler point, saks. Schiffler-Punkt, port. Ponto de Schiffler) ja se on luetteloitu Kimberlingin luettelossa tunnuksella .

Ominaisuuksia

Piste on isogonaalinen konjugaatti pisteelle .
Kun tarkastellaan konstruktiota, jossa kolmion viereen ja sisälle on piirretty ympyrät, muodostuu siihen kolme ceviaania, jotka leikkaavat toisensa Schifflein pisteessä. Ensin ulkokeskukset yhdistetään kolmion ympäri piirretyn ympyrän keskipisteeseen. Nämä janat leikkaavat kolmion sivuja kantapisteissä, johon kolmion kärjistä piirretyt ja Schifflerin pisteessä leikkaavat ceviaanit osuvat.
Edellisessä konstruktiossa piilee toinen tilanne, joka johtaa janojen kohtaamiseen Schifflein pisteessä. Kolmion viereen piirretty ympyrä sivuaa kolmion sivuja ja sen jatkeita kolmessa pisteessä. Kun sivun jatkeiden sivuamispisteet yhdistetään keskenään janalla, peilautuu kolmion sivun BC sivuamispiste A' sen yli pisteeksi A". Kun näin toimitaan kahden muunkin vierusympyrän kanssa, saadaan kolme janaa AA", BB" ja CC", jotka leikkaavat Schifflein pisteessä.

Historia

Amatöörigeometrikko Kurt Schiffler (1896−1986) esitti Eulerin suorien leikkauspisteen olemassaolon. Pisteen olemassaolo todistettiin 1986, kun Schiffler, K., Veldkamp, G. R. ja van der Spek, W. A. ratkaisivat sen.
Huppu

Huppu on päällysvaatteeseen kiinteästi ommeltu tai siihen tarvittaessa kiinnitettävä vaatekappale, joka tyypillisesti peittää pään ja niskan, ulottuen toisinaan myös kasvojen päälle. Huppua voidaan käyttää esimerkiksi suojaamaan säältä, muodin sekä perinteen vuoksi, tai vaikeuttamaan käyttäjänsä tunnistamista.

Historia

Vain harvoja keskiaikaisia (erityisesti miesten käyttämiä) hattuja tai huppuja on säilynyt nykypäiviin. Nämä ovat pääasiassa löydetty Islannista, Skandinaviasta ja Englannista. Keskiajalla lyhyeen viittaan yhdistetty huppu chaperon (ransk. chaperon) oli suosittu vaate Euroopassa. Usein huppu oli irtonainen, pään ja hartiat peittävä päähine tai hupullinen hartiaviitta ( suom. luhka / lukka / luukko ), jossa oli kasvojen kohdalla aukko. Hupputyyliset päähineet olivat suosituin päähinetyyppi aina 1400-luvun puoliväliin saakka.

Rakenne

Nykyisin huput ovat tavallisesti valmistettu pehmeästä kankaasta ja ne muodostavat osan muuta vaatetta, kuten päällystakkia, anorakkia tai paitaa. Huppu voi olla kiinteä tai irrotettava. Huppu on kiinnitetty (tai jatkuu saumattomasti) vaatteen selkäosan yläreunasta ja ulottuu tavallisesti pään yli otsan reunalle. Puseroa, johon huppu on kiinnitetty pysyvästi, kutsutaan huppariksi.
Kristoff St. John

Kristoff St. John (15. heinäkuuta 1966 New York – 3. helmikuuta 2019 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi Tunteita ja tuoksuja -draamasarjasta, jossa hän näytteli Neil Wintersiä vuodesta 1991 kuolemaansa saakka.

Yksityiselämä

St. John oli vuosina 1991–1995 naimisissa nyrkkeilijä Mia St. Johnin kanssa. Heillä on kaksi lasta, poika Julian (1989–2014) ja tytär Paris (s. 1992).
Vuosina 2001–2007 St. John oli naimisissa Allana Nadalin kanssa, jonka kanssa hänellä on tytär Lola (s. 2003). Skitsofreniaa sairastanut Julian teki itsemurhan vuonna 2014 ja oli itsemurhan aikoihin sairaalahoidossa mielenterveysongelmien takia. Erityisesti St. John otti poikansa itsemurhan raskaasti. Kolme vuotta myöhemmin poikansa kuoleman vuosipäivän aikoihin St. John uhkasi satuttaa itseään, minkä takia hän joutui hakeutumaan itsekin psykiatriseen hoitoon. Syyskuussa 2018 St. John julkisti kihlauksensa venäläisen mallin Kseniya Mikhalevan kanssa. Heidän oli tarkoitus avioitua vuonna 2019.
St. John löydettiin kuolleena kotoaan. Vierailulle mennyt ystävä soitti ensiapua, mutta mitään ei ollut tehtävissä St. Johnin pelastamiseksi. St. John kuoli sydänlihassairauteen. Kuolema on merkitty ruumiinavauspöytäkirjoihin tapaturmaiseksi, sillä St. John oli kuollessaan voimakkaasti alkoholin vaikutuksen alainen. Hän ei koskaan päässyt yli poikansa kuolemasta, vaan alkoi juoda ja masentui.
Polydekstroosi

Polydekstroosi on elintarviketeollisuudessa käytettävä lisäaine, synteettinen polysakkaridi, jolla lisätään tuotteen tilavuutta. Sitä käytetään myös sokerinkorvikkeena makeuttamiseen. Sen E-koodi on E1200.
Se on täyteaine, jota käytetään elintarvikkeissa muun muassa intensiivimakeuttajien kanssa. Suomessa se on hyväksytty liukoiseksi ravintokuiduksi.
Polydekstroosin kemiallinen kaava on (C₆H₁₀O₅)ₙ ja CAS-numero 68424-04-4.
Opiskelijan syndrooma

Opiskelijan syndrooma viittaa ilmiöön, jossa useat ihmiset aloittavat tehtävän suorittamisen vasta viimeisellä mahdollisellä hetkellä ennen aikarajaa. 
Opiskelijan syndrooma on eräs laiskottelun muoto, johon kuitenkin sisältyy suunnitelma hyvin aikein. Opiskelija tai joukko opiskelijoita voivat esimerkiksi kysyä projektin takarajan jatkamista. Tätä puolustetaan sillä, että projekti onnistuu paremmin, jos ryhmällä on enemmän aikaa; opiskelijat siis pyytävät takarajan jatkamista hyvin aikein. Todellisuudessa suurimmalla osalla opiskelijoista on muita tehtäviä tai tapahtumia, jotka vievät sen ajan, jonka he ajattelivat käyttää esseen tai projektin kehittämiseen.
Lopuksi opiskelijat huomaavat päätyneensä samaan tilanteeseen kuin aiemmin: he toivovat, että heillä olisi enemmän aikaa, kun uusi, viivästetty takaraja lähestyy. Opiskelijan syndroomaa puolustetaan usein tavallisten ihmisten ymmärryksellä ihmisen muistin toiminnasta. Tiedetään, että henkilön lyhyt muisti heikentyy ajan kuluessa, joten opiskelu viimeisellä mahdollisellä hetkellä mahdollistaa suuremman asiamäärän muistamisen koetilanteessa, vaikkakin 'ahtaminen' vahingoittaa pitkällä aikavälillä muistamista ja on huomattavasti heikompi opiskelutapa verrattuna opiskelun levittämiseen pidemmälle aikavälille.
Englannin Valioliigan kausi 2015–2016

Vuoden pelaaja

Vuoden pelaajan palkinnon sai Riyad Mahrez.

Vuoden nuori pelaaja

Vuoden nuoren pelaajan palkinnon sai Dele Alli.