Tampereen Pyrintö (koripallo)

1950-luvulla ensimmäinen SM-mitali

Tampereen Pyrinnön koripallojaosto perustettiin vuonna 1941, kun seuran yleisurheilijoiden kuntoharjoitteluna käytetty laji liitettiin Pyrinnön silloisen puheenjohtajan Into Harjun aloitteesta seuran harjoittamien lajien joukkoon. Alussa koripalloilijat heittivät palloa korkeushyppytelineen päälle laitettuun renkaaseen tai seinään piirrettyyn ympyrään Frenckellin salissa. Pyrintö menestyi valtakunnallisessa koripallossa ensimmäisen kerran vuonna 1945 voitettuaan A-poikien Suomen mestaruuden, ja seuran miehet voittivat maakuntasarjan vuonna 1947. Seuraavaksi Pyrinnön miehet pelasivat Suomensarjassa ja vuosina 1949–1952 Koripalloliiton mestaruussarjassa. Vuonna 1949 Pyrinnön Seppo Aarnivala esiintyi SKL:n voitokkaassa Ruotsi-maaottelussa, jossa huoltajana toimi Teuvo Tuominen. Vuonna 1952 miesten sarjat yhdistettiin.
Ensimmäisen pääsarjaottelunsa miesten edustusjoukkue pelasi Helsingin Kisa-Tovereita vastaan 23. helmikuuta 1952. Pyrintö sijoittui Olof Sarnesin alaisuudessa ensimmäisellä pääsarjakaudellaan itälohkon kolmanneksi ja kokonaistuloksissa viidenneksi. Ensimmäisellä pääsarjakaudellaan Pyrinnön toinen pelaajaviisikko oli koottu pääkaupunkiseudulla opiskelevista pelaajista, mikä toi haasteita harjoitteluun. 1950-luvun alusta lähtien Pyrinnön tärkeimpiin pelaajiin kuuluivat Arvo Jantunen ja Kalevi Tuominen, joiden lisäksi joukkuetta edustivat ensimmäisestä pääsarjakaudesta pitkään 1950-luvulle muun muassa Seppo Aarnivala, Reijo Koski ja Pekka Airaksinen. Kauden 1953 Pyrintöä valmensi Henry Framelius, ja joukkue sijoittui seitsemänneksi. Seuraavaksi kaudeksi päävalmentajaksi palasi Sarnes, jonka valmennuksessa Pyrintö sijoittui seuraavina kausina kuudenneksi ja viidenneksi. Kaudella 1954 Pyrinnön edustusjoukkueeseen nousi Heino Komusaari, josta tuli joukkueen pitkäaikainen runkopelaaja. Kaudella 1956 Pentti Hotisen valmentama Pyrintö sijoittui jälleen sarjan keskikastiin, kuudenneksi.
Kaudeksi 1957 Pyrinnön valmentajavastuun otti Martti Huhtamäki, jonka ensimmäinen kausi oli Pyrinnön pääsarjahistorian siihen mennessä huonoin joukkueen oltua kahdeksas. Seuraava kausi sujui sen sijaan hyvin: Pentti Palkoaholla vahvistunut Pyrintö voitti sarjan 22 ottelustaan 15 ja pelasi kahdesti tasan, mikä tuotti 32 sarjapistettä, yhtä paljon kuin Helsingin Jyryllä ja kaksi pistettä vähemmän kuin Kotkan Työväen Palloilijoilla. Suomen mestaruus meni ensimmäisen kerran pääkaupunkiseudun ulkopuolelle, ja Pyrintö saavutti hopeaa, seuran mieskoripallon ensimmäisen SM-mitalin, Jyryn jäädessä pronssille. Kausi 1959 oli Huhtamäen viimeinen joukkueen päävalmentajana, ja Pyrintö sijoittui viidenneksi.

1960-luku huipentuu cup-voittoon

Vuonna 1960 joukkueen valmennusvastuun otti oman pelaamisensa ohella vuoteen 1964 saakka Kalevi Tuominen ja tämän jälkeen kahden kauden ajaksi Arvo Jantunen. Ensimmäisellä Tuomisen-kaudellaan Pyrintö oli kuudes ja putosi tämän jälkeen sijoille 8–10. 1960-luvulla Pyrinnön tärkeimpiin pelaajiin lukeutui maajoukkueenkin vakipelaaja Olavi Ahonen. Hänen lisäkseen joukkueessa saivat 1960-luvun alussa pelivastuuta muun muassa Teppo Kaivola ja jo edellisellä vuosikymmenellä seuraa edustaneet Pertti Parviainen ja Eero Jarmas. Pyrintö oli läpi 1960-luvun pääsarjan huonoimpia joukkueita ja putosi kolmesti alempaan sarjaan. Vuonna 1965 se säilyi pääsarjassa voitettuaan uusinnassa Pantterit 70–62. Pantterit yritti säilyttää sarjapaikkansa tarjoamalla rahaa vastustajilleen, mistä Koripalloliiton sääntövaliokunta antoi seuralle sekä muutamalle kolmannen karsintajoukkueen Turun Riennon pelaajalle varoituksen. Pyrintö putosi pääsarjasta kuitenkin jo seuraavana vuonna pelattuaan siinä yhtäjaksoisesti 15 vuotta, mihin sen lisäksi oli yltänyt vain TMP. Kauden 1969–1970 jälkeen se palasi pääsarjatasolle vasta vuonna 1978. Tällä välin tamperelaiskoripalloa pääsarjassa edusti kohtuullisen vaatimattomalla menestyksellä Pispalan Tarmo, jossa Pyrinnössä pelanneista muun muassa Ahonen, Reijo Rautajoki ja Kari Sievers jatkoivat pelaajauriaan.
1960-luvun tähtihetkensä Pyrintö koki vuonna 1969, kun edelliskaudella ensimmäisen kerran ratkaistu Suomen cup ratkesi joukkueen voittoon vuosikymmenen jälkipuoliskon sitä valmentaneen Kari Hautamäen johdolla. Cupin loppuottelussa Pyrinnön nuori joukkue voitti Helsingin NMKY:n pistein 60–58. Ottelun paras pisteidentekijä oli 20 pistettä tehnyt ja ainoan Pyrintö-kautensa pääsarjassa pelannut Heikki Välimäki. Yllättävästä cup-voitosta huolimatta Pyrintö putosi pääsarjasta. Joukkueen ensimmäinen amerikkalaispelaaja Clyde Alexander pelasi ensimmäisen Pyrintö-kautensa 1973–1974, kun Pyrintö oli päättänyt herättää henkiin laantuneen junioritoimintansa. Alexander toimi myös juniorivalmentajana. Hän jatkoi joukkueessa vuosina 1975–1978. Kauden 1974–1975 Pyrinnön ulkomaalaispelaajana toimi Ervin Latimer. Alexander palasi Yhdysvaltoihin vaimonsa sairastuttua. Viimeisellä kaudellaan hän oli nostamassa Pyrintöä takaisin SM-sarjaan.

1980-luvun SM-hopeat

Pyrintö palasi SM-sarjaan voitettuaan KTP:n karsinnassa voitoin 2–1. Paluunsa jälkeen se pelasi kolme kautta länsilohkossa, jossa se sijoittui kaudella 1978–1979 kolmanneksi selviytyen pudotuspeleihin. Puolivälierissä se hävisi Hyvinkään Tahkolle 1–2 sijoittuen kuudenneksi. Runkosarjassa vahvalla 36,5 pisteen keskiarvolla pelanneen yhdysvaltalaisvahvistus Vernon Freemanin lisäksi Pyrinnössä pelasivat paluukaudella joukkueen rungon 1980-luvulla muodostaneet suomalaispelaajat Pentti Kaivonen, Timo Harju ja Suomen pääsarjahistorian parhaimpiin pelaajiin lukeutuva Mikko Koskinen, joka oli muuttanut Tampereelle vuonna 1978. Lisäksi joukkueessa pelasi myöhemmin erinäisissä seuran tehtävissä toiminut Ismo Niemi. Joukkuetta valmensi vuoteen 1982 asti Raimo Lammi.
Seuraavalla kaudella Pyrintöön siirtyi Jarmo Laitinen, ja joukkue voitti länsilohkon. Välierissä se kaatoi Playhongan voitoin 3–0 ja eteni loppuotteluihin Panttereita vastaan. Pyrintö hävisi Panttereille 2–3-voitoin mutta otti historiansa toisen miesten SM-mitalin. Finaalihäviöihin oli valmentaja Lammin mukaan tärkeimpänä syynä vahvistus-Freemanin edellisöiden juhliminen Helsingin yöelämässä. Seuraavaksi kaudeksi Pyrintö hankki ulkomaalaisvahvistuksikseen NBA:ssa pelanneen sentteri Carl Kilpatrickin, joka oli kuitenkin keskenkuntoinen, ja Bobby Jonesin. Pyrintö voitti jälleen länsilohkon ja välierissä Helsingin NMKY:n voitoin 3–1. Loppuotteluissa se hävisi kuitenkin jälleen, tällä kertaa Torpan Pojille suoraan voitoin 0–3.
Kaudella 1981–1982 Pyrinnön ulkomaalaisvahvistuksena pelasi NBA:ssa pelannut Edmund Lawrence. Pyrintö pelasi Euroopan cup-voittajien cupin ensimmäisellä kierroksella sveitsiläistä BBC Lyonia vastaan. Pyrintö hävisi kotonaan pistein 79–87 ja vieraissa pistein 97–84 ja putosi näin ollen jatkosta yhteispistein 163–184. SM-sarjan runkosarjassa Pyrintö oli kuudes, ja se hävisi puolivälierissä Torpan Pojille 0–2. Seuraavalla kaudella Mikko Koskisen valmentama Pyrintö oli vasta yhdeksäs eli toiseksi viimeinen ja säilytti sarjapaikansa karsinnan jälkeen. Uutena ulkomaalaispelaajana joukkueessa pelasi Garcia Hopkins, joka edusti Pyrintöä yhteensä viiden kauden ajan ja nousi uraansa Suomessa jatkettuaan yhdeksi maan pääsarjahistorian parhaista pelaajista.

Alamäkeä 1980-luvun lopulla ja TP-Basketina

Vuosina 1983–1985 Pyrinnön valmentajana toimi Eero Neva, jonka aikana Pyrintö pysyi sarjan hyvällä keskitasolla. Kausi 1983–1984 sujui edelliskautta paremmin: runkosarjassa Pyrintö oli vasta kuudes, mutta puolivälierissä se voitti Turun NMKY:n otteluvoitoin 2–1. Välierissä Helsingin NMKY oli Pyrintöä selkeästi vahvempi 0–3-voitoin, ja pronssiotteluissa tamperelaiset taipuivat KTP:lle yhteispistein 179–210. Pyrintö sijoittui lopputuloksissa näin ollen neljänneksi. Kahdella seuraavalla kaudella Pyrintö selviytyi pudotuspeleihin mutta hävisi puolivälierissä, ensin Uudenkaupungin Urheilijoille 0–2 ja sitten Torpan Pojille 1–2. Jälkimmäisellä kaudella Pyrinnön päävalmentajaksi oli siirtynyt Jarmo Laitinen, joka valmensi joukkuetta vuoteen 1988 asti. Kolmella seuraavalla kaudella Pyrintö ei selviytynyt pudotuspeleihin, ja kaudella 1988–1989 se neuvostovirolaisen maailman- ja euroopanmestari Heino Endenin vahvistamana voitti Arto Savanderin alaisuudessa vain yhden 18 ottelustaan pudoten alemmalle sarjatasolle, jolla se pysyi vuoteen 1995 asti. Suomalaispelaajista 1980-luvun loppupuolella Pyrinnössä pelasivat jo aikaisemmin mainittujen lisäksi muun muassa Pekka Kurvinen, Markku Palkoaho, Pasi Lahtinen, Keijo Alen ja SM-sarjauraansa aloitellut Mika Kankaanpää.
1980-luvun lopulla Mikko Koskinen pyöritti Pyrinnön edustuskoripalloa. Koska seuralla ei ollut rahaa joukkueen koossa pitämiseksi, eriytettiin Pyrinnön koripallotoiminta TP-Basket-erikoisseuraksi kaudella 1989–1990. TP-Basketilla vaikutti olevan aluksi mahdollisuus nousta takaisin SM-sarjaan, mutta etenkin Pasi Lahtisen yllättävä lähtö Yhdysvaltoihin vaikeutti pyrkimystä, ja nousu kariutui lopullisesti ratkaisuotteluun, jossa Turun NMKY oli Koskisen ja monen muun mukaan maksanut ulkomaalaispelaaja Hopkinsille, eikä tämä pelannut ottelussa tosissaan. Koskisen mukaan Hopkins oli jo talvella tehnyt sopimuksen Turkuun, jossa tämä pelasikin seuraavalla kaudella. Asia eteni oikeuteen, joka totesi, ettei näyttöä Hopkinsin tahallisesta huonosta pelaamisesta ollut, ja Koskinen tuomittiin maksamaan Hopkinsille korvaus. Koskiselle jäi kaudesta 200 000 markan henkilökohtainen velka, ja hän vetäytyi joukkueen johdosta. Myöhemmin Koskinen uskoi TP-Basketin nousun epäonnistumisen olleen hyvä asia samaan aikaan iskeneen laman johdosta. TP-Basket liitettiin takaisin emoseuraansa vuonna 1992.

Pyrbasket ja takaisin Pyrinnöksi

Kaudeksi 1995–1996 Pyrintö nousi jälleen pääsarjaan mutta jäi itälohkon ja koko sarjan viimeiseksi. Seuraavalla kaudella miesten edustuskoripalloon ei seurassa enää löytynyt tarpeeksi vastuunkantajia, eikä ammattimaistunutta pääsarjakoripalloa haluttu rahoittaa velkarahalla. Joukkue jatkoi pääsarjassa fuusioiduttuaan Raholan Pyrkivän kanssa Pyrbasket ry:ksi. Pyrbasketin valmentajaksi valittiin Ilpo Rantanen, joka valmensi joukkuetta vuoteen 1999 asti. Rantasen saapumista edeltäneellä kaudella Pyrintö oli voittanut kahdeksan ottelua 39:stä ja menettänyt sen jälkeen kaksi avainpelaajaa. Pelaajia joukkueeseen hankittiin paikallisista junioreista, ja suoraan yhdysvaltalaisyliopistoista joukkueeseen liittyivät Marcus Norris ja Marlow Talley. Norris teki 6. joulukuuta 1996 jatkoajalle venyneessä ottelussa Korihaita vastaan 62 pistettä, joka on Pyrinnön ennätys pääsarjassa. Maaliskuussa 1998 hän teki varsinaisella peliajalla 48 pistettä. Koripallo nosti tällöin suosiotaan Tampereella, ja kauden 1997–1998 Itä–Länsi-ottelu pelattiin täydessä Pyynikin palloiluhallissa. Pyrinnöstä otteluun osallistuivat valmentaja Rantanen ja avausviisikossa Norris sekä nuori Antti Nikkilä, joka valittiin vuonna 1998 vuoden tulokkaaksi. Rantanen sai kohtuullisen hyvin sujuneen syyspuoliskon jälkeen potkut jouluna 1999. Miikka Sopanen toimi muutaman ottelun ajan joukkueen päävalmentajana, kunnes toimeen astui Jarmo Laitinen.
Vuosina 1999–2001 joukkueessa pelasi yhdysvaltalainen Damon Williams, joka valittiin kauden 2000–2001 päätteeksi sarjan vuoden ulkomaalaisvahvistukseksi. Joukkueen päävalmentaja Laitinen valittiin vuosina 2000–2001 kahdesti peräkkäin vuoden valmentajaksi. Tero Minetti puolestaan valittiin kaudella 2000–2001 vuoden puolustuspelaajaksi ja Antero Lehto kauden 2003–2004 päätteeksi kehittyneimmäksi pelaajaksi. Vuonna 2000 joukkue pelasi Suomen cupin finaalissa, jossa se hävisi Namika Lahdelle 96–75. Kaudella 2000–2001 Pyrbasket pelasi myös suomalais-ruotsalaisessa liigassa. Seuraavalla kaudella Pyrbasket selviytyi ainoana suomalaisjoukkueena jatkoon alkulohkostaan Pohjois-Euroopan liigan haastesarjassa NEBL Challenge Cupissa voitettuaan muun muassa kahdesti Venäjän pääsarjajoukkue Arsenal Tulan. Pyrbasket sijoittui NEBL Challenge Cupissa lopulta kolmanneksi, ja Darrell Waters valittiin sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Pyrbasketin yhdysvaltalaispelaajat voittivat vuosien 1996–2003 välillä yhtä kautta lukuun ottamatta runkosarjan korikuninkuuden: vuosina 1997 ja 1998 kunnian sai Norris, vuosina 2000 ja 2001 Williams, vuonna 2002 Ashante Johnson ja vuonna 2003 William McFarlan. Lukuisista henkilökohtaisista palkinnoista huolimatta Pyrbasket ylsi mitaleille vain kerran, kaudella 2000–2001, jolloin se ylsi finaaleihin. Niissä se hävisi Espoon Hongalle voitoin 3–0. Vuoden 2002 Suomen cupista se putosi Semi Final Four -turnauksessa.
Pyrbasket-fuusio purettiin kauden 2004–2005 jälkeen, ja joukkue jatkoi pääsarjassa alkuperäisellä nimellään Tampereen Pyrintönä. Vuosina 2006–2008 Pyrinnön yhtenä ulkomaalaisvahvistuksena pelasi NBA:ssakin pelannut Eric Washington. Seura alkoi kehittää organisaatiotaan ammattimaisempaan suuntaan ja antaa vastuuta omille nuorille pelaajilleen. Petri Heinonen valittiin vuonna 2007 vuoden tulokkaaksi, ja seuraavana vuonna saman palkinnon sai Jesse Niemi. Pyrintö pelasi seuraavat kaudet ilman kummempaa menestystä sijoittuen runkosarjan päätteeksi pudotuspeliviivan tuntumaan. Päävalmentaja Jarmo Laitinen siirtyi pois päävalmentajan paikalta kauden 2007–2008 jälkeen.

Menestystä Poikolan valmennuksessa

Kaudeksi 2008–2009 Pyrinnön päävalmentajaksi tuli Pieti Poikola. Pyrinnön alkukausi käynnistyi heikohkosti. Poikola perusti joukkueen pelitavan muun muassa Chicago Bullsin aikaisemmin käyttämään kolmiopeliin, jonka ratkaisevaksi palaseksi nousi sarjan puolivälissä joukkueeseen palannut Damon Williams. Williamsin paluu muutti Pyrinnön pelin lähes täysin: joukkue sijoittui runkosarjassa lopulta seitsemänneksi, ja yllätti voittamalla puolivälierässä Kouvot voitoin 3–0. Välierässä se hävisi Katajalle 3–1, mutta pronssiottelussa se kykeni voittamaan Espoon Hongan 83–74 ja voitti seuran historian ensimmäisen pronssimitalin. Antti Nikkilä valittiin kauden päätteeksi ensimmäisenä pyrintöläisenä vuoden pelaajaksi.
Vuoden 2009 Suomen cupissa Pyrintö selviytyi loppuotteluun, jossa se hävisi Hongalle 83–101. Korisliigan kaudella 2009–2010 Pyrintö voitti runkosarjan. Pudotuspeleissä joukkue voitti Hongan ja KTP:n voitoin 3–1, ja finaaleissa sitä vastaan asettui Torpan Pojat. Finaalisarja venyi viidenteen otteluun, joka käytiin Pyrinnön kotiareenalla Pyynikin palloiluhallissa. Pyrintö voitti ottelun kaksi ensimmäistä neljännestä 11–4 ja 22–10, ja Williams teki ottelussa 19 pistettä, otti 16 levypalloa ja antoi kahdeksan syöttöä. Pyrintö voitti ToPon ja pääsi juhlimaan seuran ensimmäistä miesten koripallon Suomen mestaruutta. Damon Williams valittiin loppuottelusarjan MVP:ksi ja Pieti Poikola vuoden valmentajaksi.
Seuraavalla kaudella Pyrintö voitti runkosarjan uudella piste-ennätyksellä, ja pudotuspeleissä se voitti Torpan Pojat ja Korihait suoraan otteluvoitoin 3–0. Finaaleissa Pyrintö kohtasi Katajan, jolle se hävisi kaksi ottelua. Viimeinen ratkaiseva ottelu pelattiin Pyynikillä, jolloin Pyrintö voitti Katajan lopulta 80–57. Seuran toisen miesten koripallomestaruuden voittaneesta joukkueesta Williams ja Poikola uusivat edellisvuoden palkintonsa. Kirjoittaja Hippo Taatilan mukaan kauden 2010–2011 Pyrintö, jossa Williamsin ja Nikkilän lisäksi pelasivat muun muassa Kenneth Lowe ja Olli Ahvenniemi, oli Korisliigahistorian parhaita puolustuspään joukkueita.
Kaudella 2011–2012 Pyrintö osallistui Korisliigan lisäksi EuroChallengen karsintakierrokselle, jossa se kohtasi unkarilaisen Szolnoki Olaj´n. Pyrintö voitti ensimmäisen osaottelun Tampereella, mutta hävisi Unkarissa. Szolnoki voitti otteluparin yhteispistemäärin 138–134 ja eteni lohkovaiheeseen. Pyrintö oli ensimmäinen FIBA:n alaisiin eurocupeihin osallistunut suomalaisjoukkue sitten kauden 2007–2008. Cupissa Pyrintö sijoittui samalla kaudella hopealle hävittyään Pyynikillä pelatun loppuottelun Katajalle pistein 68–78. Runkosarjassa tamperelaiset olivat kolmansia, ja puolivälierässä joukkue voitti KTP:n otteluvoitoin 3–2. Välierissä Pyrintö taipui mestaruuden vieneelle Loimaalle 2–3-voitoin, ja pronssiottelussa tamperelaiset hävisivät Torpan Pojille 90–97. Kauden päätteksi Antero Lehto valittiin vuoden puolustuspelaajaksi.

Poikolan paluu ja kolmas mestaruus

Kaudeksi 2012–2013 Pyrinnön päävalmentajaksi valmennuksesta taukoa pitävän Poikolan tilalle nimettiin edelliskaudella BC Nokiaa valmentanut Ville Tuominen. Joukkueeseen siirtyi maajoukkuepelaaja Carl Lindbom, ja yhdysvaltalaispelaajista Antwine Williamsin tilalle hankittiin LaMonte Ulmer. Kauden aikana Pyrintö pelasi Korisliigan lisäksi EuroChallengea, jonka lohkovaiheessa se pelasi Norrköping Dolphinsia, Södertälje Kingsiä ja BK Ventspilsiä vastaan. Pyrintö voitti molemmat ruotsalaisjoukkueet kotonaan, mutta hävisi loput ottelunsa ja putosi jatkosta seitsemän pisteen korierolla. Kesken kauden loukkaantuneen Lowen sijaiseksi seura hankki Reginald Brattonin. Tammikuun alussa Brattonkin loukkaantui, ja Pyrintö pelasi muutaman viikon kahdella ulkomaalaispelaajalla. Pyrintö johti Korisliigaa sen runkosarjan puolivälissä, jolloin se isännöi liigacupin lopputurnausta. Cupin loppuottelussa joukkue voitti Loimaan 78–73. Pyrintö sijoittui runkosarjassa neljänneksi ja sai vastaansa sarjan viidenneksi sijoittuneen Kauhajoen Karhun, jolle hävisi otteluvoitoin 1–3 muun muassa Lowen hitaan kuntoutumisen vuoksi.
Kauden jälkeen Tuominen siirtyi valmentamaan Tanskaan, ja Poikola palasi joukkueen päävalmentajaksi. Joukkueen pelaajisto vaihtui jonkin verran, ja Tampereelle hankittiin muun muassa yhdysvaltalainen Kelvin Lewis ja paluumuuttaja Petri Heinonen. Kaudella 2013–2014 Pyrintö pelasi Korisliigan lisäksi ensimmäisenä suomalaisjoukkueena Baltian liigaa, jossa se voitti alkulohkonsa ja sijoittui runkosarjan toiseksi. Joukkue eteni välieriin, jossa se koki tappion BC Siauliaille. Pronssiottelussa TU/Rock voitti Pyrinnön, joka sijoittui sarjassa neljänneksi. Korisliigassa Pyrintö voitti runkosarjan ennätyksellisillä 38 voitolla ja 6 tappiolla. Menestyksen syitä olivat muun muassa edelliskaudesta parantunut joukkuepeli, Poikolan ja Williamsin hyvä henkilökemia, voimakas uusi pelaaja Benjamin Raymond ja kapteeni Lehdon täysammattilaisuus. Pyrintö voitti puolivälierissä Namika Lahden voitoin 3–1 ja välierissä KTP:n voitoin 3–2. Loppuottelusarjassa sitä vastaan asettui jälleen Kataja, joka onnistui voittamaan ensimmäisen kotiottelunsa Joensuussa. Pyrintö voitti kuitenkin kolmannen mestaruutensa otteluvoitoin 3–1. Pyrintö pelasi loppuottelusarjan kotipelinsä Tampereen jäähallissa yli 4 000 katsojan edessä. Antero Lehto voitti kauden päätteeksi vuoden pelaajan ja vuoden kehittyneimmän pelaajan, Williams SM-finaalien arvokkaimman pelaajan ja Poikola vuoden valmentajan palkinnon. Pyrinnön mestaruusvuosina joukkueen markkinointi ja fanitoiminta kehittyivät huomattavasti, suurilta osin Vesa Kuokkalan henkilökohtaisen työn ansiosta.

Kannattajat ja kilpailijat

Pyrintö tarjoaa virallista kannattajajäsenyyttä etuuksineen (Pyrintö Fan Club). Fan Club aloitti virallisen toimintansa kaudella 2010–2011.
Pyrinnön faniryhmän de facto nimitys on Punakaarti. Se alkoi muodostua nykyiseen muotoonsa keväällä 2009 ja kannustaa otteluissa A4-katsomon yläosasta käsin. Pyrinnölle on myös tehty oma kannatuslaulu, Iso P, ja joukkueen ottelussa on usein paikalla kannattajahahmo Punainen mies. Tunnettuja Pyrinnön kannattajia ovat muun muassa rap-artistit Kalle Kinos ja Majuri x Pyrintö -t-paidan yhteistyössä Pyrinnön kanssa tehnyt Majuri sekä eläköitynyt päätoimittaja Jorma Pokkinen.
Pyrinnön lisäksi Tampereen seudulta on historian saatossa pelannut miesten pääsarjatasolla muitakin joukkueita: Tampereen Kiertäjät, Pispalan Tarmo ja viimeisimpänä muun muassa Pyrinnön kasvatteja ostamaan pyrkivä BC Nokia edeltäjineen. 2000-luvulla Pyrintö on kilvoitellut muun muassa muiden pääsarjan maratontaulukon kärkijoukkueiden, Torpan Poikien ja KTP-Basketin, kanssa. Loppuottelusarjoissa Pyrintö on pelannut Joensuun Katajaa vastaan.
2010-luvun Suomen mestaruudet ovat jakautuneet pääosin Pyrinnön ja Loimaan Korikonkarien (Bisons Loimaa) kesken. Joukkueiden kohtaamiset ennen Bisonsin liigajoukkueen ajautumista konkurssiin olivat vetovoimaisia, ja joukkueita voitiin joillakin tavoin pitää toistensa vastakohtina: Pyrinnöllä on takanaan vuosikymmeniä korkeimmalla sarjatasolla, kun taas Bisons oli tuotemerkkinä tuore. Vastakkainasettelua oli myös seurojen toimintastrategioissa: kasvattajaseuraksi profiloitunut Pyrintö on ollut Korisliigassa eniten omia kasvattejaan peluuttavia joukkueita, kun taas selvästi suuremmalla budjetilla pitkään toiminut Bisons hankki pelaajansa muualta ja kärsi pitkään myös talousvaikeuksista, joiden estämiseksi Pyrinnöllä on ollut tiukka linja.

Maratontaulukko

13. huhtikuuta 2019 mennessä Pyrintö on pelannut pääsarjatasolla 1595 runkosarjaottelua, joista se on voittanut 810 ja pelannut yhdeksän kertaa tasan. Voitetuissa runkosarjaotteluissa Pyrintö on kolmantena ToPon ja KTP:n jälkeen, ja pelattujen pääsarjaotteluiden määrässä se on KTP:n jälkeen toisena. Enemmän pelattuja SM-kausia on lisäksi Panttereilla. SM-mitalien määrällä sekä mestaruuksien määrällä mitattuna Pyrintö on maratontaulukon kymmenentenä.

Organisaatio

Pyrinnön koripallojaoston taustalla on yleisseura Tampereen Pyrintö. Pyrinnön koripallojaosto on keskittynyt toimintansa kehittämiseen ja pelaajakasvatukseen eikä tavoittele menestystä vuosittain muun toiminnan kustannuksella. Seura panostaa pitkäjänteisesti sekä edustus- että juniorikoripalloon. Seuran juniorityö tuottaa pelaajia aina seuran edustusjoukkueeseen ja ulkomaille asti. Vapaaehtoistyöllä on merkittävä osa Pyrinnön toiminnassa, ja seuraihmisiä on runsaasti.

Pyrintö Akatemia

Pyrinnön akatemia- ja reservijoukkue  Pyrintö Akatemia pelaa kaudella 2018–2019 I-divisioona A:ssa, toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, jossa se on pelannut kaudesta 2011–2012 lähtien. Vuoteen 2018 asti joukkueen nimi oli Pyrintö II. Parhaimmillaan kakkosjoukkue on sijoittunut I-divisioonassa neljänneksi. Pyrintö Akatemia pelaa muun muassa Pyrinnön A-nuoria ja pääsarjatasolla esiintyneitä pelaajia. Joukkueessa on pelannut myös ulkomaalaispelaajia, kuten J’son Stamper, Yannick Anzuluni, David Jackson ja Tyrone Kent.
Akatemia harjoittelee seuran edustusjoukkueen kanssa ja mahdollistaa pelaajien kehityksen sarjatasojen välillä. Seura itse on kuvaillut kakkosjoukkuetta pelaajahautomoksi, jonka kautta voi nousta edustusjoukkueeseen taitojen kehityttyä riittävälle tasolle. Esimerkiksi Topias Palmi siirtyi edustusjoukkueeseen reservijoukkueen kautta. Pyrintö Akatemia on muiden Pyrinnön divisioonajoukkueiden tavoin myös mahdollisuus jatkaa pelaamista nuorisojoukkueiden jälkeen.
Reservijoukkue tarjoaa edustusjoukkueelle myös mahdollisuuden käyttää jatkuvasti kunnossa olevia pelaajia. Muun muassa Osku Heinonen kuntoutti itseään jonkin aikaa Pyrintö II:ssa loukkaantumisensa toipumisvaiheessa.
Pyrinnöllä oli reservijoukkueita myös ennen nykyistä versiota. Kuuluisin näistä lienee varsinkin 1960-luvulla Arvo Jantusen ja Heino Komusaaren vahvistamana hyvin pelannut Reuhari-ryhmittymä.

Media

Pyrinnöllä on virallinen sivu Facebookissa ja Twitterissä, Instagram-tili sekä virallinen YouTube-kanava. Paikallisviestimistä Aamulehti ja radiokanava FUN Tampere sponsoroivat joukkuetta, ja Aamulehti julkaisee raportteja Pyrinnön otteluista. Joukkueen ottelut lähetetään muiden Korisliigaseurojen tavoin Elisa Viihteen Fanseat-verkkopalvelun kautta ja suurin osa television Elisa Viihde Sport -kanavilta. Satunnaisia otteluita televisioidaan muun muassa Yleisradion kautta. Kaudella 2014–2015 Aamulehti näytti verkkosivuillaan suorana Pyrinnön Baltian liigan runkosarjan kotiotteluita.