Callinicumin taistelu

Taistelun kulku

Belisarius järjesti joukkonsa taisteluun aamulla 19. huhtikuuta 531. Roomalaisten vasenta sivustaa suojasi Eufratjoki, ja oikealla maasto nousi loivasti ylöspäin. Rooman armeija järjestettiin yhteen taistelulinjaan. Vasemmalla siivellä oli jalkaväki, jota komensi Justinianuksen henkivartiokaartin sotilas Petrus. Heidän oikealla puolellaan oli Belisariuksen komennossa roomalainen ratsuväki, ja hänen oikealla puolellaan Simmasin ja Sunicasin johtama hunniratsuväki. Sitten tulivat Ascanin johtama yksikkö roomalaista ratsuväkeä ja vastavärvätty ainakin 2 000 miehen vahvuinen lykaonialainen jalkaväki, joista Prokopioksen mukaan osa oli värvätty myös Isauriasta Vähästä-Aasiasta. Heidän komentajistaan ei ole varmaa tietoa. Prokopioksen mukaan lykaonialaiset olivat sotaretken alussa Longinoksen ja Stefanakioksen komennossa, mutta ei tiedetä, komensivatko he lykaonialaisia myös Callinicumissa. Prokopioksen mukaan lykaonialaisten komentajat kuolivat Callinicumin taistelussa, mutta hän ei kuitenkaan nimeä heitä. Aikalaiskronikoitsija Johannes Malalaksen mukaan Stefanakios kuoli taistelussa, mutta hän ei yhdistä tätä lykaonialaisiin. Sen sijaan Malalaksen mukaan lykaonialaisia johtivat Dorotheos ja Mamas. Longinos mainitaan myöhemmin Belisariuksen henkivartijana vuonna 538, joten on mahdollista, että hän ja Stefanakios olivat Belisariuksen henkivartiokaartin sotilaita, jotka komensivat lykaonialaisia sotaretken alussa mutta jättivät sitten komennon Dorotheokselle ja Mamasille Callinicumissa. Lykaonialaisen jalkaväen oikealla puolella armeijan oikealla siivellä, missä maasto nousi hieman, oli al-Harithin 5 000 ghassanidia.
Myös persialaisten puolella Azarethes järjesti joukkonsa yhteen taistelulinjaan. Eufrat suojasi persialaisten oikeaa sivustaa, ja vasemmalla siivellä olivat lakhmidit vastapäätä ghassanideja. Azarethes itse asettui armeijan keskelle.
Taistelu alkoi osapuolten ampuessa nuolia toisiaan kohti. Prokopioksen mukaan persialaiset pystyivät ampumaan enemmän nuolia, mutta roomalaiset olivat ottaneet hunnien tekniikoita käyttöönsä, ja heidän nuolensa läpäisivät paremmin persialaisten haarniskoja, joten osapuolet olivat suunnilleen tasaväkisiä. Azarethes päätti pian keskittyä roomalaisten taistelulinjan heikoimpaan kohtaan eli sen oikeaan siipeen. Hän käski etulinjan yksiköiden jatkaa ampumista sitoakseen roomalaiset paikoilleen. Azarethes käytti hyväkseen taistelun sekasortoa ja pölypilviä ja käski Persian armeijan takarivien siirtyä persialaisten vasemmalle siivelle vahvistamaan lakhmideja. Belisarius ei maastonmuotojen takia nähnyt tätä liikettä.
Persialaiset hyökkäsivät ylivoiman turvin roomalaisten oikean siiven ghassanideja vastaan, jotka murtuivat nopeasti. Paniikki levisi kokemattomaan lykaonialaiseen jalkaväkeen, joka kääntyi myös pakoon. Suurin osa lykaonialaisista ja lisäksi heidän komentajansa saivat surmansa. Rooman armeijan oikea siipi oli luhistumassa ja persialaiset hyökkäsivät Ascanin roomalaista ratsuväkeä vastaan. Ascan taisteli kuitenkin raivoisasti ennen kuin sai surmansa, ja sen jälkeen myös hänen miehensä pakenivat. Ascanin kuoltua myös Belisarius ja hänen joukkonsa kääntyivät pakoon.
Tällöin Petruksen johtama roomalainen jalkaväki asettui joen varrelle puolustusasemiin ja suojasi perääntyviä roomalaisia, ja todennäköisesti se pelasti Belisariuksen ja monien muiden hengen. Petruksen joukot pitivät asemansa iltaan asti, jolloin persialaiset viimein vetäytyivät. Taistelun tässä kohtaa lähteet eivät ole aivan yksimielisiä tapahtumista. Aikalaishistorioitsija Prokopioksen mukaan Belisarius jalkautui ja taisteli jalkaväen kanssa iltaan asti, mutta aikalaiskronikoitsija Johannes Malalaksen mukaan taas Belisarius pakeni jo aiemmin veneellä joen yli. Malalaksen versiossa hunnijohtajat Simmas ja Sunicas taistelevat jalkaväen kanssa. Nykyhistorioitsijoiden mukaan Malalaksen versio on todennäköisesti lähempänä totuutta. Uransa alkuvaiheessa Prokopios ihaili Belisariusta ja vältti kirjoittamasta hänestä pahaa. Prokopios ei mainitse lainkaan Simmasta tai Sunicasta, vaikka kertoo muiden komentajien kohtalot. Prokopios ei myöskään mainitse keisari Justinianuksen järjestämää tutkimusta Belisariuksen toimista, vaikka Malalaksen ja aikalaishistorioitsija Zakharias Mytileneläisen ansiosta tiedetään, että se järjestettiin. Prokopios myös syytti ghassanidien päällikköä al-Harithia petturuudesta. Todennäköisesti Prokopios yritti vain suojella Belisariusta.

Taistelun jälkeen

Taistelun jälkeen keisari Justinianus lähetti Constantioluksen itään tutkimaan Belisariuksen toimintaa. Belisarius syytti Callinicumin tappiosta joukkojen kurin puutetta ja liikaa innokkuutta, ja tätä tuki myös Hermogeneen keisarille antama lausunto. Lopulta syytteistä luovuttiin, mutta Belisarius joutui luopumaan magister militumin virastaan, ja hänet kutsuttiin takaisin Konstantinopoliin.
Prokopioksen mukaan myös Persian kuningas Kavadh oli tyytymätön Azarethesin toimintaan. Voitosta huolimatta yhtään linnoitusta ei ollut vallattu ja persialaisten tappiot olivat suuret. Azarethes joutui pian kuninkaan epäsuosioon. Persialaiset käyttivät kuitenkin pian voittoa hyväkseen ja valtasivat linnoituksen Osroenessa. Samaan aikaan roomalaiset yrittivät aloittaa neuvottelut persialaisten kanssa, mutta ilman menestystä. Kesällä 531 persialaiset hyökkäsivät roomalaisten hallitsemaan Armeniaan, mutta kärsivät tappion Martyropoliksen duxia Bessasta vastaan. Roomalaiset tekivät seuraavaksi ryöstöretken persialaisten alueelle Arzaneneen, ja tämän jälkeen Kavadh lähetti armeijan valtaamaan Martyropoliksen. Kavadh kuitenkin kuoli syyskuussa 531, ja hänen jälkeensä valtaan nousi hänen poikansa Khosrau I. Tämä halusi turvata valtansa ja oli siksi valmis rauhaan roomalaisten kanssa. Rauha valtakuntien välille solmittiin vuonna 532.