google/wiki40b huggingface dataset:
Oliver ja kumppanit

Juoni

Tarina kertoo New Yorkissa kadulla asuvasta pienestä oranssinvärisestä kissanpennusta Oliveristä. Kissapentueelle etsitään omistajia, mutta kun kukaan ei huoli Oliveria omakseen, omistaja hylkää hänet pahvilaatikossa kadulle. Ruokaa etsiessään Oliver sekaantuu kulkukoirien muodostamaan jengiin ja sisukkuudellaan lunastaa paikkansa porukassa. Jengi pitää Oliverin hengissä New Yorkin kaduilla ja opettaa tälle retostelevan ja varastelevan elämäntyylinsä. Oliver ei kuitenkaan koskaan sopeudu täysin kulkukoirien elämään, vaikka ystävystyykin heihin. 
Sattuman kautta Oliver löytää itselleen rakastavan omistajan, Jenni-nimisen tytön, jolla on miljonäärivanhemmat. Jennillä on jo entuudestaan Rusetti-niminen koira, joka ei hyväksy Oliveriä perheeseen ja yrittää savustaa tämän ulos. Lopulta Rusetti pyytää kulkukoiria hakemaan Oliverin takaisin kaduille pois Jennin luota. Itsenäisyyteen tottuneet kulkukoirat pitävät kaikkia lemmikkien omistajia orjuuttajina ja luulevat tekevänsä Oliverille palveluksen pelastaessaan tämän takaisin vapauteen Jennin kynsistä. Yllättäen Oliver ei kuitenkaan ole teosta mielissään vaan jää kaipaamaan takaisin omistajansa luo. Myös Jenni alkaa etsiä kissaansa.
Kulkukoirilla on yhteinen koditon isäntä Pultsi joka on köyhä, eikä hänellä ole juurikaan rahaa mutta sitäkin enemmän velkaa. Sarjan pahis on Jysky, jolta Pultsi on lainannut rahansa. Tapahtumat kärjistyvät kun Jysky alkaa vaatia rahojaan takaisin Pultsilta. Rahan toivossa Pultsi ilmoittaa Jennille löytäneensä Oliverin ja pyytää tältä rahaa. Pultsi toivoo saavansa Oliverista löytöpalkkion, jolla voisi kuitata velkansa Jyskylle. Pultsin suunnitelma eteneekin odotetusti ja Jenni on aikeissa toimittaa tarvittavat rahat sovittuna aikana New Yorkin satamaan. Jysky on kuitenkin jo kyllästynyt velan odotteluun ja Jennin satamassa tavatessaan kidnappaa hänet tietäen saavansa miljonäärivanhempien lapsesta paremmat rahat kiristämällä kuin koskaan Pultsilta.
Oliver, Pultsi, kulkukoirat sekä Rusetti motivoituvat kaikki etsimään yhdessä kidnapattua Jenniä ja luovat yhdessä suunnitelman tämän pelastamiseksi. Yhteinen missio kärjistyy seikkailuksi, josta kukaan ei pääse helpolla. Vaarallisten käänteiden jälkeen Jenni saadaan kuitenkin palautettua vanhemmilleen ja hän saa Oliverin takaisin. Rusetti ei muista enää kantaa kaunaa Jennin huomiosta kissalle, sillä on ihastunut yhteen kulkukoirista, nokkelaan pikkukoiraan Titoon, ja päästää Oliverin perheeseen. Tito on ensin viehättynyt hurmaavan ja rikkaan Rusetin huomiosta, mutta toteaa nopeasti, ettei herraselämä ole häntä varten. Titon ja Rusetin suhde katkeaa Titon karatessa takaisin kaduille. Alkuperäinen kulkukoirien jengi jatkaa elämäänsä samanlaisena kuin ennenkin. Pultsi ei joudu koskaan maksamaan velkojaan takaisin, sillä  ilmeisesti Jysky kuolee taistelun temmellyksessä junan törmätessä  hänen autoonsa. Jyskyn koirat putoavat radalle joten mahdollisesti hekin menehtyivät.
Lehtimäenkulma

Lehtimäenkulma (myös Lehtimäki) on kulmakunta ja entinen koulupiiri Somerolla lähellä Ypäjän rajaa. 2010-luvulla kulmakunnalta käytiin koulua pääasiassa Pitkäjärven koulussa. Kulmakunnalla toimii Lehtimäenkulman Pienviljelijäyhdistys ry, jonka omistuksessa on maamiesseurantalo Lehtilä. 
Aiemmin kulmakunnalla oli myös koulu ja kauppa.  Lehtimäen koulu perustettiin vuonna 1926 ja lopetettiin vuonna 1971. Lehtilän seuraintalo rakennettiin 1950-luvun alussa. 1970-luvulla talo paloi, mutta rakennettiin uudelleen. Nykyinen loivakattoinen puurakennus valmistui vuonna 1978 ja sen pinta-ala on 504 m².
Kulmakuntaan kuuluu takamaita neljästä Someron kylästä: Pitkäjärvestä, Sillanpäästä, Pyölistä ja Lahdesta. Nimensä kulmakunta on saanut Lahden ja Pyölin jakokunnan maille Pyölin kylään isossajaossa perustetusta Löfbackan eli Lehtimäen uudistalosta, joka 1800-luvulla oli Someron nimismiehen virkatalona. Lehtimäen nykyinen päärakennus on perimätiedon mukaan pystytetty 1834, ja talo rakennuksineen on maisemallisesti ja paikallishistoriallisesti arvokas ja hyvin säilynyt kokonaisuus. Viereinen Lehtimäen koulu, joka nykyään on asuinkäytössä, on rakennettu vuonna 1929. Kaksikerroksinen, hirsirakenteinen, tyyliltään klassistinen rakennus on maisemallisesti merkittävä.
Luonnonympäristöltään Lehtimäenkulma on osa Somerolta Loimaalle ulottuvaa savitasankoa, jossa saven täyttämät kallioperän murrokset ja kalliosydämiset moreenimäet vuorottelevat. Vedet virtaavat alueelta kolmeen suuntaan: Loimijoen sivujoen Kuusjoen latvahaaroihin Ypäjällä ja Paimionjoen sivujokien Palojoen ja Jaatilanjoen latvahaaroihin Somerolla.
Otajärvi (Sastamala)

Maantiede

Järven pinta-ala on 18,7 hehtaaria ja sen pituus on 750 metriä ja leveys 300 metriä. Järveen laskee kaksi metsäojaa ja sen luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkuunsa 1,3 kilometriä pitkä laskuoja, joka yhtyy Karvasalonojaan. Tämä virtaa pelloksi kuivatetun Isosuon läpi Rainion kylään Myllyojana ja laskee Kuloveteen Kutalanvuolteen lounaispuolelle.
Järven rantaviiva on 2,0 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Sastamalan puolella on runsaasti loma-asuntoja, jonne johtaa tiet valtatieltä 12.
Leena Peisa

Elämä

Leena Peisa syntyi Vantaalla, mutta asui lapsuutensa Porvoossa. Hän on soittanut lapsesta lähtien ja meni kuusivuotiaana musiikkiopistoon. Yhtyeissä soittaminen alkoi 15-vuotiaana. Peisa soitti koskettimia Punaiset Messiaat -yhtyeen kolmella albumilla 1995–1997.
Peisa alkoi opiskella vuonna 2000 Helsingin yliopistossa sosiaalipolitiikkaa. Opiskeluidensa vuoksi Peisa joutui eroamaan yhtyeistä, joissa hän tuolloin vaikutti. Pro gradu -työtä tehdessään hän pääsi töihin sosiaali- ja terveysturvan keskusliittoon ja siirtyi sieltä erilaisten oppijoiden liittoon tapahtumanjärjestäjäksi.
Peisa soitti koskettimia Dolchamar-yhtyeen albumilla Rebela Sono vuonna 2005.
Vuonna 2005 Peisa tapasi vanhan tuttavansa Arska Tiaisen, jonka kanssa hän oli tehnyt yhteistyötä vaikuttaessaan porvoolaisissa yhtyeissä. Tiainen esitteli Peisan Sampsa Astalalle ja myöhemmin Astala pyysi Peisaa liittymään Lordi-yhtyeen kosketinsoittajaksi. Peisa liittyi yhtyeeseen syksyllä 2005.
Awa erosi Lordi-yhtyeestä heinäkuussa 2012. Peisa tapasi miesystävänsä Cosimon vuonna 2006 Lordin Euroopan kiertueella, ja he asuivat yhdessä Italiassa, kunnes erosivat vuonna 2015 ja Peisa muutti takaisin Helsinkiin. Sen jälkeen Peisa liittyi soittamaan koskettimia muutamia singlejä julkaisseessa Sampsa Astala ja Qma -yhtyeessä, mutta soittaa myös muissa projekteissa. Sampsa Astala oli aiemmin Lordin rumpali.
Peisa liittyi helmikuussa 2018 Dingoon kosketinsoittajaksi.
Vasil Tole

Vasil S. Tole (s. 22. marraskuuta 1963, Përmet) on albanialainen taidemusiikin säveltäjä ja etnomusikologi. Hän on myös kirjoittanut kirjoja albanialaisesta musiikista. 
Tole opiskeli vuosina 1984-1987 Tiranan konservatoriossa. Hän toimii tällä hetkellä professorina Tiranan taideakatemiassa ja Albanian musiikkineuvoston puheenjohtajana. Hän on säveltänyt muun muassa oopperan Eumenides (2004), kamarimusiikkia, orkesteriteoksia ja pienimuotoisia kappaleita.
Eemil Erholtz

Seuraura

Erholtz syntyi Mikkelissä, kun hänen isänsä Markku pelasi Mikkelin Jukureissa. Eemil Erholtz pelasi kaudella 2013–2014 Kiekko-Laserissa, josta hän C-juniori-ikäisenä Oulun Kärppiin, jossa Erholtz voitti kauden 2015–2016 päätteeksi C-nuorten Suomenmestaruuden. Kauden 2016–2017 päätteeksi hän voitti B-nuorten Suomenmestaruuden. Kesken kauden 2017–2018, syyskuussa 2017 Erholtz siirtyi Kärppien B-nuorista Vaasan Sportin A-nuoriin. 
Kaudella 2018–2019 Erholtz debytoi miesten peleissä. Tammikuussa 2019 Sport vuokrasi hänet viiden ottelun ajaksi Mestis-joukkue Kokkolan Hermekseen. Erholtz teki Sportissa SM-liigadebyyttinsä 22. helmikuuta 2019 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Hänelle avautui paikka joukkueen kokoonpanosta, kun Brody Sutter, Tomi Körkkö ja Aleksi Ainali olivat loukkaantuneina. Erholtz merkittiin Sportin kolmosketjun oikeaan laitaan William Rapuzzin ja Roope Talajan viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 10.03 minuuttia. Ottelu jäi hänelle kauden ainoaksi SM-liigassa. Erholtz pelasi suurimman osan kaudestaan Sportin A-nuorissa, joiden toiseksi paras pistemies hän oli Santeri Haaralan jälkeen tehoilla 24+35=59. Erholtz voitti kauden päätteeksi A-nuorten SM-pronssia. Hänet valittiin A-nuorten SM-liigan toiseen tähdistökentälliseen.
Huhtikuussa 2019 Erholtz teki Sportin kanssa kolmivuotisen SM-liigasopimuksen.

Maajoukkueura

Erholtz on pelannut seitsemän nuorten maaottelua.

Muuta

Erholtzin isä Markku pelasi omalla urallaan puolustajana 39 SM-liigaottelua Hämeenlinnan Pallokerhossa kaudella 2006–2007. Hän loi pääsarjauraa myös Norjassa, mutta pelasi suurimman osan urastaan kuitenkin Mestiksessä.
K.A.A.K.K.O.

Vastaanotto

Albumi sai hyvän vastaanoton. Soundin Asko Alanen antoi albumille kolme tähteä viidestä ja sanoi sen olevan ”rehvakasta rytistelyä”, jonka kappaleisiin taustalaulajat Hansu & Pirre tuovat sievän musiikillisen koukun, mutta kritisoi sanoituksia ajoittain alkeellisiksi. Niin ikään Desibelin Mika Roth antoi albumille kolme tähteä ja sanoi albumin sisältävän ”asiallisia turpasaunoja”, vaikka moittikin albumia liian tasapaksuksi. Kaaoszinen Ville Syrjälä piti albumia yhtyeen yhtenäisimpänä ja antoi sille arvosanan 8/10. Imperiumin Janne Rintala antoi albumille seitsemän tähteä viidestä. Hän piti albumia yhtyeelle ominaisen suoraviivaisena ja hyvällä sykkeellä etenevänä teoksena, jonka sanoitukset ovat typerät, jopa naurettavat.
Isoloisnokkeli

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan isoloisnokkeli on noin 19–21 senttiä. Lajin selkä ja pää ovat väriltään harmahtavan ruskeat. Alaselkä ja perä ovat väritykseltään vaalean kellertävän ruskeat. Vatsa on vaalean ruskea. Nokka on keltainen ja punakärkinen. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Nuoret linnut ovat väritykseltään vaaleampia kuin aikuiset. Isoloisnokkeli muistuttaa ulkonäöltään lähisukulaistaan loisnokkelia (Buphagus erythrorhynchus) mutta on vaaleampi, ja loisnokkelin nokka on täysin punainen.

Elinympäristö ja kanta

Isoloisnokkelit elävät laajalti Saharan eteläpuolisessa Afrikassa ja erityisesti sen itäosissa. Laji elää savannimailla, joilla pidetään karjaa ja liikkuu luonnostaankin nisäkkäitä kuten muita sorkkaeläimiä, jotka tarjoavat linnuille ravintoa.
Isoloisnokkelikanta on pienentynyt viime aikoina. Yksi syy on karjan desinfioinnin lisääntyminen, mikä tappaa karjan loiset, joita isoloisnokkelit syövät. Desinfektioaineet saatavat tappaa myös lintuja, jotka syövät myrkyllisiksi tulleita loisia kuten punkkeja. Isoloisnokkelit ovat hävinneet muutamilta alkuperäisiltä levinneisyysalueiltaan.

Elintavat ja lisääntyminen

Isoloisnokkelit saattavat kerääntyvät erityisesti karjan, sarvikuonojen ja virtahepojen selkiin ruokailemaan. Yhdessä eläimessä voi näitä lintuja olla jopa kymmenittäin.
Isoloisnokkelien pesimäaika vaihtelee sadekausien ja ruokapöytinä toimivien eläinten liikkeiden mukaan. Yksi isoloisnokkelipari voi pesiä vuodessa jopa kolme kertaa. Pesä rakennetaan puun tai kiven koloon. Materiaalina on kuiva ruohoja nisäkkäiden selästä kiskotut karvatupot. Naaras munii pesään kahdesta kolmeen munaa. Hautominen kestää noin kahden viikon ajan ja poikaset poistuvat pesästään kuukauden kuluttua kuoriutumisestaan. Sekä naaras että koiras huolehtivat hautomisesta ja poikasten ruokkimisesta. Tosin vain naaras hautoo munia yöllä. Pesivällä parilla on kahdesta kolmeen muuta lintua auttajinaan.

Isoloisnokkeli ja eläimet

Isoloisnokkeleista on sekä hyötyä että haittaa karjalle, sarvikuonoille ja virtahevoille. Linnut varoittavat nisäkkäitä äänillään ja lentelemällä niiden ympärillä.
Isoloisnokkelit syövät nisäkkäiden loisia. Suurimmaksi osaksi ravinto koostuu punkeista ja kärpäsistä, mutta myös täitä ja kirppuja syödään. Syödessään isoloisnokkelit voivat kuitenkin vahingoittaa eläimiä, koska ne syövät myös nisäkkäiden verta ja lihaa. Näin ne suurentavat loisten tekemiä haavoja ja haittaavat niiden parantumista. Tästä huolimatta eläimet antavat isoloisnokkeleiden olla selässään.
Hietakiitäjäkäärme

Ulkonäkö ja koko

Hietakiitäjäkäärmeellä on hoikka ruumis ja pitkänomainen pää. Sillä on suuret kullanruskeat silmät ja pyöreät pupillit. Käärmeen väritys ja kuviointi on vaihtelevaa, ja siitä esiintyy kolmea pääasiallista värimuotoa. Värityksen ja kuvionnin vaihtelua pidetään sopeutumana yksilön elinympäristöön. Hietakiitäjäkäärmeellä on yläleuassaan kaksi myrkytöntä hammasta ja taaempana kaksi suurta, uurteista myrkyllistä hammasta. Käärme voi kasvaa noin 1,5 metriä pitkäksi.

Levinneisyys ja elinympäristö

Hietakiitäjäkäärme on levinnyt laajalle alueelle. Sitä tavataan Afrikan pohjoisosissa eteläisimmillään Tšadissa, Somaliassa ja Etiopiassa asti. Lisäksi sen levinneisyysalue kattaa Arabian niemimaan ja Lähi-idän, ulottuen pohjoisessa Keski-Aasiaan asti Turkmenistaniin ja idässä Pakistaniin ja Intiaan luoteisosiin.
Hietakiitäjäkäärme viihtyy runsaskasvuisilla alueilla, kuten viljelysalueilla, puiden ja pensaiden seassa sekä matalia pensaita ja ruohoa kasvavilla hiekka- ja sora-alueilla. Sitä tavataan merenpinnan tasolta vuoristoseuduille 1 800 metrin korkeuteen asti.

Elintavat

Hietakiitäjäkäärme on nopealiikkeinen ja aktiivinen. Se on yksi Lähi-idän nopeimmista käärmeistä ja voi saalista jahdatessaan saavuttaa 16 kilometrin tuntivauhdin. Laji saalistaa päivällä, mutta voi kuumimpina kuukausina hankkia ravintonsa yöllä. Hietakiitäjäkäärmeen ravintoon kuuluvat pääasiassa liskot, mutta myös pienet linnut, jyrsijät, pienet nisäkkäät, sammakot ja toiset käärmeet. Se ottaa usein suojaa kivien alla, raunioilla ja hylätyissä jyrsijöiden koloissa. Hietakiitäjäkäärme kiipeilee myös pensaissa ja matalissa puissa, ja nappaa ravinnokseen aikuisia lintuja ja poikasia. Sen myrkky tekee saaliin nopeasti liikkumiskyvyttömäksi, jolloin käärme nielee sen pää edellä. Myrkystä huolimatta se ei ole vaarallinen ihmisille ja se pakenee nopeasti vaaran uhatessa.

Lisääntyminen

Hietakiitäjäkäärmeet parittelevat sadekaudella huhtikuun ja kesäkuun välillä. Naaras munii tavallisesti kuudesta kymmeneen munaa. Koiraat tulevat sukukypsiksi 42 sentin pituisena ja naaraat 45-senttisenä.
RN Aviere

Palvelus

Alus upotettiin 17. joulukuuta 1942.
Sopimus Seitsikko

Sopimus Seitsikko oli turkulaisten liikennöitsijöitten tarjousyhteenliittymä, joka ajoi Turun kaupungin joukkoliikennetoimiston tilaamaa sopimusliikennettä kevääseen 2010 asti. Sopimus Seitsikkoon kuuluivat viime vaiheessa Turun Citybus Oy, Juha Jalo Oy, Linjaliikenne Muurinen Oy ja Linjaliikenne V. Nyholm Oy. Alun perin Sopimus Seitsikkoon kuului nimensä mukaisesti seitsemän liikennöitsijää, mutta Lasse Julin Oy, Raision Linja Oy ja Raision Turistiauto Oy ovat lopettaneet toimintansa.
Sopimus Seitsikolla ei enää ole liikennettä Turussa. Samat liikennöitsijät liikennöivät nykyään LS-Liikennelinjojen nimissä.
Geox-TMC

Doping

Ranskan poliisi pidätti tallin ajajan Riccardo Riccòn 17. heinäkuuta 2008 hänen Ranskan ympäriajon 4. etapilla antamansa positiivisen doping-näytteen jälkeen. Riccòa vastaan nostettiin syyte 18. heinäkuuta 2008, ja talli vetäytyi Ranskan ympäriajosta ennen 12. etapin alkua. 18. heinäkuuta Riccò ja Leonardo Piepoli erotettiin tallista. 23. heinäkuuta 2008 Saunier Duval ilmoitti lopettavansa tallin sponsoroimisen. Ilmoitus annettiin neljä päivää sen jälkeen, kun Barloworld oli antanut vastaavan ilmoituksen.
Kauhajärvi (Pälkäne)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 48 hehtaaria ja se on 2,3 kilometriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 5,7 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Kuohijärven alueeseen (35.782) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 114,5 metriä mpy.
Gabe Hordos

Gabriel Hordos on yhdysvaltalainen animaattori, joka palkittiin vuonna 2007 Anniella elokuvasta Virran viemää. Hän on usein työskennellyt DreamWorksin tuottamissa animaatioelokuvissa, joista ensimmäinen oli Joosef – unten kuningas.
Sikatalous

Sikatalous on maatalouden tuotantohaara, joka tuottaa sianlihaa elintarviketeollisuuden ja kuluttajien käyttöön.

Sikatalous Suomessa

Vuonna 2017 suurin osa sikatiloista sijoittui Varsinais-Suomeen, Etelä-Pohjanmaalle ja Pohjanmaalle, minkä lisäksi merkittäviä sikatiloja sijoittui Satakuntaan, Pirkanmaalle ja Hämeeseen. Keskimäärin koko Suomessa emakkoja oli tilaa kohden 149 kappaletta.
Suomessa porsastuotantoa harjoittavilla tiloilla oli vuonna 2007 keskimäärin 130 emakkoa. Yhdistelmätuotantoa harjoittavilla tiloilla oli keskimäärin 84 emakkoa. Näiden tilojen kannattavuus oli parempi kuin pelkkää porsastuotantoa harjoittavien. Kannattavuutta lisää vielä jalostussikojen kasvattaminen.
Vuonna 2017 sikatiloilla tehdyissä tarkistuksissa havaittiin 15 prosentilla tarkastetuista tiloista eläinsuojelusäädösten vastaista toimintaa, mikä on vähemmän kuin kymmenen vuotta aikaisemmin, jolloin luku oli 23 prosenttia.
Vasaorden

Kuvaus

Vasaorden on rakennettu tammipuusta. Sen pituus on 18 metriä, leveys 3,2 metriä ja syväys 0,7 metriä. Se kulkee yhdeksän airo­parin eli 18 airon voimalla, joten sitä soutamaan tarvitaan 18 henkilöä. Sen keskellä on katettu salonki, jossa on runsaasti kullattuja kustavilais­tyylisiä koristeita, ja sen yllä on kuninkaallinen kruunu.
Vasaordenia säilytetään Ruotsin meri­voimien laskuun Tukholman Meri­historiallisen museon venehallissa 2, Gäral­varvetilla Djurgårdenin saaressa. Venehalli on kesäisin yleisölle avoinna.

Historia

Alkuperäinen Vasaorden rakennettiin Kustaa III:n aikana vuonna 1774. Sen suunnitteli Fredrik Henrik af Chapman, joka myös johti sen rakennus­töitä. Tämä alku­peräinen Vasaorden kuitenkin paloi Gälar­varvetissa elo­kuussa 1921 ja tuhoutui lähes kokonaan. Jäljelle jäivät vain airot, joita säilytettiin Skeppsholmenilla.
Tämän tulipalon älkeen Dan Broström sekä eräät Ruotsin meri­voimien upseerit saivat kerätyksi 40 000 kruunua uuden samanlaisen veneen rakentamista varten. Vuoden 1922 alussa Boström sekä amiraalit W. Dyrsson, Carl August Ehrensvärd, Henning von Krusenstierna sekä kommodori Stig H:son Ericson lähettivät laivaston telakalle kirjeen, jossa he ehdottivat Vasa­ordenin uudelleen­rakentamista tarkoin Chapmanin alkuperäisten piirustusten mukaisesti. Näin tehtiinkin, ja uusi Vasaorden oli ensimmäisen kerran käytössä, kun kuningas Kustaa V juhannusaattona 1923 vihki Tukholman uuden kaupungin­talon. Myöhemmin se on ollut käytössä varsinkin valtio­vierailujen sekä kuninkaallisten häiden yhteydessä.
Boris Kulagin

Boris Kulagin (31. joulukuuta 1924 – 1988 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen jääkiekkovalmentaja, jääkiekkoilija, jalkapalloilija ja jääpalloilija.

Pelaajaura

Hän pelasi VVS-kerhossa ja teki kaksi maalia 15 ottelussa Neuvostoliiton mestaruussarjassa 1947–48. Monipuolisena urheilijana hän pelasi myös Neuvostoliiton jalkapallo- ja jääpallomestaruussarjoissa.
Arabianranta

Liikenne

Raitiolinjat 6 Hietalahdesta,6T Länsiterminaalista ja 8 Jätkäsaaresta liikennöivät Arabianrantaan Kaj Franckin aukiolle.

Historia

Toisin kuin usein luullaan, Arabianranta ei ole saanut nimeään paikalla toimineesta Arabian posliinitehtaasta. Vuonna 1750 myönnettiin helsinkiläiselle kauppiaalle Aron Peronille lupa perustaa tiilitehdas nykyisen Arabianrannan alueelle. Vuotta myöhemmin Peron luovutti rakennusoikeudet Johan Sederholmille ja J.N. Myhrille. Vuokraehdoista syntyi kuitenkin riita. Vuoden 1751 oikeudenkäyntipöytäkirjoissa mainitaan ensimmäisen kerran Arabia ja Kaanaan maa.
Nykyinen Arabian tehdasalue oli yksi niistä vuokra-alueista, joita Helsingin kaupunki muodosti Pitkänsillan pohjoispuolelle. Alue erotettiin Forsbyn tilasta vuonna 1840 ja sen nimeksi merkittiin Arabi-åkern; esikuvina olivat seudun muut eksoottiset paikannimet Jerikohagen (Jerikonniitty) ja Kanansland (Kaanaanmaa). Näiden pohjalta alueen kadut saivat nimensä kaukaisten paikkojen mukaan (Japaninkatu, Syyriankatu, Sumatrantie jne.). Nämä kadunnimet vahvistettiin vuonna 1938.
Vuonna 1874 Arabian posliinitehdas perustettiin ruotsalaisen Rörstrandin, nykyisen Iittalan, tytäryhtiöksi. Tehtaan rakennustyöt aloitettiin vuotta aiemmin, Helsingin Hämeentien ja merenrannan väliin, Kaanaanniityn kapealle kaistalle. Tehdas otti nimensä läheisen Arabian huvilasta.
Sepelvaltimo

Rakenne

Ihmisellä on yleensä kaksi sepelvaltimoa, oikea sepelvaltimo (lat. arteria coronaria dextra) ja vasen sepelvaltimo (lat. arteria coronaria sinistra). Sepelvaltimot lähtevät aortasta heti aorttaläpän yläpuolelta, ja kulkevat sydämen pinnan uurteissa. Oikean sepelvaltimon päähaara kiertyy eteis-kammiovälissä sepeluurteessa oikealle sydämen taakse. Vasen sepelvaltimo puolestaan jakautuu kahteen päähaaraan. Näistä laskeva haara (lat. ramus interventricularis anterior) kulkee alas kohti sydämen kärkeä, ja kiertävä haara (lat. ramus circumflexus) kiertyy sepeluurteessa vasemmalle sydämen taakse. Päähaarat jakautuvat edelleen pienemmiksi haaroiksi, joiden rakenteessa esiintyy vaihtelua ihmisten välillä.
Osa sepelvaltimoiden verestä kulkee takaisin sydämen eteisiin erityisiä pikkulaskimoita myöten. Osa taas kulkeutuu sepelvaltimoita seuraaviin sydänlaskimoihin, jotka yhtyvät sydämen takana sepelpoukamaksi, joka kuljettaa veren edelleen eteisiin.

Fysiologia

Vasemman sepelvaltimon verenkierto hidastuu ja saattaa jopa pysähtyä sydämen supistumisen aikana tapahtuvan paineen nousun vuoksi. Oikeassa sepelvaltimossa veri kiertää koko ajan normaalisti.

Kliininen merkitys

Sepelvaltimotauti tarkoittaa sepelvaltimoiden ahtautumista. Sepelvaltimon tukkeutuminen saattaa johtaa sydäninfarktiin.
Pienet jumalat

Tarina

Tarinan päähenkilö on Brutha-niminen tavallinen mies. Eräänä päivänä Bruthan luo ilmestyy jumala, joka on kovin pieni, mutta sitäkin kovempi komentelemaan. Brutha pääsee jumalan mukana muinaista Kreikkaa muistuttavaan maahan.
Yhdistynyt joukkue olympialaisissa

Kesäolympialaiset

Lähteet:

Talviolympialaiset

Lähteet:

Kesäolympialaiset

Lähteet:

Talviolympialaiset

Lähteet:
Australian aavikot

Australian aavikot sijaitsevat Australian mantereen sisäosissa. Niitä ovat muun muassa Great Sandy, Great Victoria ja Simpson. Australian sisäosien autiomaiden hiekka on enimmäkseen punaista lateriittihiekkaa. Simpsonin aavikolla on jopa 150 kilometrin pituisia punaisia hiekkaharjuja. Australiassakin on "maalattu aavikko" (Painted desert) jossa näkyy vuorten kyljessä värikkäitä kalliokerrostumia, jotka ovat paljastuneet rapautumisen myötä.
Aavikoiden ympärillä on laaja pensasaroalue. Australian aavikoituminen johtuu muun muassa hepoasteiden korkeapaineesta. Hepoasteilla Hadleyn kiertoliikkeen vuoksi ilmavirtaus on laskeva, mikä aiheuttaa lähes pysyvän korkeapaineen. Hepoasteiden alueille ovat tyypillisiä kuumuus, kuivuus ja heikot tuulet. Lisäksi Australian aavikot johtuvat siitä, että alueet sijaitsevat mantereen sisäosissa (mantereisuus), minne meristä sadepilviin haihtuva kosteus ei yleensä yllä.
Aimarat

Aimarat eli aymarat on Andeilla elävä kansa. Boliviassa he muodostavat pääosan maan 3,6 miljoonasta alkuperäiskansojen edustajasta.  Lisäksi heitä elää Perussa, Pohjois-Chilessä ja Pohjois-Argentiinassa. Bolivian aimaroista osa puhuu aimaraa, osa ketšuaa ja osa espanjaa.
Aimarat ovat asuneet Andien alueella jo vuosisatoja ennen kuin inkat ja espanjalaiset tulivat hallitsemaan seutuja.
Useimmat aimarat asuvat Titicaca-järven lähistöllä, varsinkin sen eteläpuolella. Aimara-alueen suurin väestökeskus on El Alto. Aimaroiden alueella maaperä on köyhää ja ilmasto ankara. He laiduntavat laamoja ja alpakoita ja viljelevät perunaa, kvinoaa, maissia ja papuja sekä paikallisia viljelykasveja.
Ennen inkojen valtakuntaa aimaroilla oli useita erillisiä valtioita, joista tärkeimmät olivat Colla ja Lupaca. Noin vuonna 1430 inkat valloittivat alueen. Lopulta suuri osa inkojen alamaisista oli aimaroita, jotka kapinoivat säännöllisesti.
Inkojen jälkeen aimarat joutuivat espanjalaisten vallan alle.
Bolivian presidentti Evo Morales varttui aimarankielisessä kodissa.