google/wiki40b huggingface dataset:
Bret McKenzie

Bret McKenzie (s. 1976) on uusiseelantilainen muusikko, näyttelijä ja koomikko, joka tunnetaan Flight of the Conchords -duon toisena osapuolena Jemaine Clementin rinnalla. Kaksikko on pääosassa BBC:n radiokuunnelmasarjassa sekä HBO:n kahden tuotantokauden mittaisessa televisiosarjassa Flight of the Conchords (2007–2009). McKenzie on näytellyt Peter Jacksonin Taru sormusten herrasta- ja Hobitti-elokuvatrilogioissa ja kirjoittanut Oscar-palkitun kappaleen ”Man or Muppet” elokuvaan The Muppets (2011).
Ensimmäisessä Taru sormusten herrasta -elokuvassa, Sormuksen ritareissa (2001), McKenziellä on vain parin sekunnin mittainen vuorosanaton rooli. Hän esittää Elrondin neuvonpitoon osallistuvaa haltiaa. Jotkut katsojat kiinnittivät kuitenkin huomionsa McKenzieen ja nimettömän hahmon ympärille syntyi pieni internet-ilmiö. Hahmo sai kutsumanimen Figwit, lyhenteenä hänen lyhyttä esiintymistään kuvaavasta lausahduksesta ”Frodo is grea ... who is that?” (suomeksi jotakuinkin ”Frodo on mahtav– – kuka tuo on?”). Elokuvantekijätkin huomasivat ilmiön ja McKenzie pääsi uusimaan roolinsa trilogian päätösosassa, Kuninkaan paluussa (2003). Tällä kertaa hän sai myös yhden repliikin. Vuosikymmentä myöhemmin McKenzie sai roolin Lindirinä, Rivendellin haltiana, Jacksonin Hobitti-elokuvatrilogiassa.
FS Infernet (1899)

Palvelus

Alus ajoi matalikolle 22. marraskuuta 1910.
SESKO

SESKO ry (Suomen sähköteknillinen standardisoimisyhdistys SESKO) on Suomen sähkö- ja elektroniikka-alan kansallinen standardisoimisjärjestö. SESKO osallistuu alansa kansainväliseen (IEC) ja eurooppalaiseen (CENELEC) yhteistyöhön Suomen edustajana sekä tekee Suomessa kansallisia SFS-standardeja.
Guy Landry Edi

Seurajoukkueet

Edi pelasi yliopistokoripalloa neljä vuotta joista kaksi jälkimmäistä Gonzagassa vuosina 2011–2013.
Yliopistouransa jälkeen Edi pelasi Ranskan kahdella ylimmällä sarjatasolla useissa joukkueissa. Marraskuussa 2018 hän siirtyi hetkeksi Suomen pääsarjaan Joensuun Katajaan sijaistamaan loukkaantunutta pelaajaa.

Maajoukkueet

Edi syntyi Norsunluurannikon Agbovillessä mutta varttui Pariisissa. Hän pelasi otteluita Ranskan alle 16-vuotiaiden nuorisomaajoukkueessa mutta siirtyi kansainväliseltä lajiliitolta luvan anottuaan edustamaan Norsunluurannikkoa miesten tasolla. Edi on kuulunut maajoukkueen kokoonpanoihin muun muassa vuosien 2010 ja 2019 MM-kilpailuissa. Vuosien 2011 ja 2013 Afrikan-mestaruuskilpailuissa Edin edustama Norsunluurannikko sijoittui neljänneksi.
Kieleke

Kieleke (lat. ligula) on erityisesti heinäkasveilla tavattava pienikokoinen, usein kalvomainen rakenne lehtilavan ja lehtitupen yhtymäkohdassa eli kohdassa, jossa lehti yleensä erkanee varresta. Kielekkeen koko ja ulkonäkö vaihtelevat lajeittain ja se voi olla yksi lajin tuntomerkeistä lajinmäärityksessä. Joillakin heinäkasveilla kieleke voi puuttua kokonaan tai kielekkeen paikalla voi olla karvarivi, kuten esimerkiksi siniheinällä (Molinia caerulea).
Kielekerakenne löytyy myös joiltakin sanikkaisilla.
Ӎ

Ääntäminen

Ӎ ääntyy kiltinänsaamessa soinnittomana bilabiaalisena nasaalina /m̥/.
Valerian Okeke

Valerian Okeke (s. 20. lokakuuta 1953) on nigerialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Onitshan arkkihiippakuntaan Francis Arinze 11. heinäkuuta 1981. Hänet nimitettiin sen koadjuuttoriarkkipiispaksi 9. marraskuuta 2001, ja piispaksi konsekroinnin suoritti 9. helmikuuta 2002 Osvaldo Padilla, jota avustivat Albert Kanene Obiefuna ja Anthony Okonkwo Gbuji.
Okekesta tuli 1. syyskuuta 2003 Onitshan arkkipiispa.
Marcel Ophüls

Marcel Ophüls (s. 1. marraskuuta 1927) on dokumenttielokuviin erikoistunut saksalainen ohjaaja. Hän syntyi Max Ophülsin pojaksi Frankfurtissa ja sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1950. 
Ophülsille myönnettiin vuonna 1992 Bochumin kaupungin Peter Weiss -palkinto.
MSL-studio

MSL-studio on musiikkistudio, joka aloitti toimintansa Ylöjärven Mettistössä vuonna 1978. Studion perustivat omistajat Mika Sundqvist ja Simo Luukkanen. Studioilla on äänitetty ja tuotettu etenkin Suomirockin kuten Yön, Eppu Normaalin, Popedan, Riistettyjen, Karanteenin, Bastardsin, Juice Leskisen ja Mikko Alatalon albumeita, ja se tuli tunnetuksi alkuvaiheessa erityisesti yhteistyöstään Epe Heleniuksen Poko Rekordsin kanssa. Ensimmäinen MSL-studiolla äänitetty Poko Rekords -single oli 12-tuumainen heinäkuussa 1978 tehty Popedan ”Erkki ja Leena”.
Studio muutti alkuvuonna 1981 Lempäälään. Muutosta aiheutuneita sotkuja syytettiin Eppu Normaalin ja Popedan vuoden 1981 albumien soundien epäonnistumisesta. Lempäälästä Sundqvist siirsi MSL-Studion synnyinsijoilleen Kihniöön. Kesällä 2016 poistettiin 38-vuotias yhtiö kaupparekisteristä. Studiosta uusimpana albumina ilmestyi Masa Maindsin albumi Made in MSL 10. päivänä maaliskuuta 2017. Albumi juhlisti samalla levyllä soittavan ja äänittäneen Mika Sundqvistin 70-vuotissyntymäpäivää.
Lapuan tuomiokirkko

Urut

Lapuan tuomiokirkossa on vuonna 1938 valmistuneet urut. Ne ovat yhä Suomen suurimmat. Niissä on 85 varsinaista äänikertaa, 6 siirtoäänikertaa ja velesta-lyömäsoitin. Uruissa on neljä sormiota ja jalkio.
Alkujaan Lapuan tuomiokirkossa oli vuonna 1876 valmistuneet kirkkourut. Ne olivat 14-äänikertaiset Jens Alexander Zachariassenin valmistamat urut. Myöhemmin 1930-luvulla kirkkoon päätettiin hankkia iso ja ajanmukainen soitin. Alun perin Lapuan tuomiokirkkoon oli suunniteltu noin 50-äänikertaiset urut. Uusista uruista järjestettiin kuitenkin tarjouskilpailu tšekkoslovakialaisen Riegerin ja suomalaisen Kangasalan urkutehtaan välille. Uusia kirkkourkuja oli mukana suunnittelemassa Tampereen vanhan kirkon urkuri Aarne Wegelius, joka oli tuona aikana merkittävä urkuasiantuntija Suomessa.
Tarjouskilpailun aikana urkujen koko kasvoi ja hinta laski. Lopullisen tarjouksen voitti Kangasalan urkutehdas. Lopulta urkuihin tuli yhteensä 6 667 urkupilliä, joista seitsemäntoista äänikerran pillit ovat peräisin kirkon vanhemmista Zachariassen-uruista. Urkujen ensimmäinen sormio on vankka koraalisormio ja toinen on positiivityyppinen sormio. Kolmas sormio on voimakas, ranskalaistyylinen paisutuspillistö ja neljäs sormio täydentää kolmatta sormiota. Jalkiossa on bassoääniä ja soolojen soittoon sopivia sointeja.
Urkujen koneisto on sähköpneumaattinen. Osaa uruista on kuitenkin mahdollista soittaa polkemalla. Urkujen soittopöytä sijaitsee lehterin kaiteen vieressä. Alttaritaulun takana on kaukourut, joita voidaan soittaa pääurkujen soittopöydän lisäksi liikuteltavasta soittopöydästä. Urkujen julkisivu koostuu teräksisistä mykistä pilleistä, jotka muodostavat leveän ja yläosastaan kirkon kattoa mukailevan kaaren.
Zeb Atlas

Zeb Atlas (s. 15. lokakuuta 1970, Portland, Oregon) on yhdysvaltalainen kehonrakentaja, softcore-esiintyjä, kuntosaliohjaaja ja pornonäyttelijä. Zeb Atlas on 193 cm pitkä ja painaa 110 kiloa, hänen rintansa ympäryysmitta on 146 cm ja hauiksen 52 cm. Hänen peniksensä on 18 cm.
Markku Hoikkala

Markku Hoikkala (s. 18.lokakuuta 1956 Perniö) on Salossa ja Somerolla asuva suomalainen runoilija, näytelmäkirjailija ja puuseppä.  
Vuonna 1985 julkaisi WSOY Hoikkalan esikoisrunokokoelman Riehukatseinen madonna. Samana vuonna valmistui ensi-iltaan Hoikkalan ja Harri Nordellin yhdessä kirjoittama näytelmä Kerjäläisten jalkapuu. Hoikkalan tuotannossa runous, draama ja esittävä taide limittyvät toisiinsa erottamattomasti.
Hoikkala on humanististen tieteiden kandidaatti. Hän on opiskellut Turun yliopiston Historian, kulttuurin ja taiteiden tutkimuksen laitoksella pääaineenaan folkloristiikka.
Kirjailijan ammatin lisäksi Hoikkala on myös konepiirtäjä, muotoilija ja puuseppä. Hän on toiminut saunojen suunnittelijana ja rakentajana, kuriositeettina maailman nopein sauna. Saunojen lisäksi Hoikkala suunnitteli ja rakensi 70 katsojaa vetävän teatterijurtan, jolla Teatteri Quo Vadis kiersi Eurooppaa 10 vuoden ajan.
Hoikkala oli perustamassa kansainvälistä Teatteri Quo Vadista vuonna 1985 ja veti teatterin toimintaa tuottajan, käsikirjoittajan, näyttelijän, ajoittain myös muusikon ja ohjaajan rooleissa vuoteen 2015 asti. Quo Vadiksen lisäksi Hoikkala on ollut perustamassa 11 muuta taideyhteisöä.
Hoikkala on tuottelias, hänen vuodesta 1985 alkaneeseen tuotantoonsa kuuluu 75 teosta. Niistä näytelmiä on 45, muun tuotannon muodostuessa runo-, elokuva-, televisio-, musiikki-, kuunnelma- ja videoteoksista. Julkaisuja on 24. Hän on kirjoittanut televisioon ja teatteriin myös lasten- ja nuorten näytelmiä ja sarjoja. Osan tuotannostaan Hoikkala on kirjoittanut yhdessä toisen kirjoittajan kanssa. Hänen tuotantoaan on käännetty 10 eri kielelle.
Hoikkala on Suomen näytelmäkirjailijat ja käsikirjoittajat ry:n hallituksen jäsen vuodesta 1994, Nordiska Dramatikerunionin hallituksen puheenjohtaja 1994-1997, Teatterin tiedotuskeskuksen hallituksen jäsen 1999-2002 sekä uudelleen 2018-, Teosto ry:n ja Suomen musiikintekijät ry:n jäsen vuodesta 1998.
Hoikkala yksin tai työryhmän kanssa on palkittu Varsinais-Suomen taidepalkinnolla 2008, Salon Seudun Sanomien kulttuuripalkinnolla 2009, Olavi Veistäjä palkinnolla 2009 ja Kiitos kotimaisesta näytelmästä 2011. Lisäksi hänen tuotantoaan on palkittu useilla kansainvälisillä teatteri- ja AV-alan palkinnoilla.
Hoikkalan aviopuoliso on henkilöstövalmentaja Päivi Hoikkala. Heillä on kolme lasta ja seitsemän lastenlasta.
Silvola (Vantaa)

Silvola (ruots. Sillböle) on vanha kylä ja nykyinen pien­talo­alue Vantaalla Vantaan­joen varrella lähellä Helsingin rajaa.

Silvolan alue

Vanhana maarekisterikylänä Silvola käsittää alueita Vantaan­joen molemmilta puolilta. Nykyisin Vantaalla ei ole Silvola-nimistä kaupunginosaa, vaan kylän Vantaan­joen länsi­puoliset alueet muodostavat pääosan Kaivokselan kaupungin­osasta, kun taas sen Vantaanjoen itä­puolella oleva osa, jossa muun muassa Silvolan tekoallas sijaitsee, kuuluu Ylästön kaupungin­osaan. Silvola on kuitenkin käytössä Kaivokselan itä­osassa, Vantaanjoen rannalla olevan pientaloalueen nimenä. Alueella toimii Silvolan pientaloyhdistys r.y. Pien­talo­alueen ja Hämeenlinnanväylän välissä on Silvolan yritys­alue, jossa toimii useita suuria auto­liikkeitä.

Nimen alkuperä

Kylän alkuperäinen ruotsinkielinen nimi Sillböle johtuu todennäköisesti muinaisruotsalaisesta miehen nimestä Sille, joka ilmeisesti on lyhentymä nimestä Silvester, Sighlef tai Silvast. Nimen loppuosa böle tarkoittaa uudistaloa.

Historia

Silvolan (Sillbölen) kylä oli olemassa jo 1500-luvulla. Kylän tonttialue sijaitsi tuolloin Vantaanjoen itärannalla paikalla nykyisen Sillböle gårdin paikalla, Silvolantien varrella.
Kylän alueen länsiosasta löydettiin vuonna 1744 rautamalmiesiintymä, ja jo samana vuonna alueella aloitettiin kaivostoiminta. Sillbölen kaivos oli toiminnassa ensimmäisessä vaiheessa vuoteen 1770 saakka sekä uudelleen vuodesta 1823 lähtien muutamien keskeytyksin vuoteen 1866 saakka. Sieltä louhittiin kaikkiaan 207 952 kippuntaa eli noin 35 352 tonnia malmia. Kaivoksela on saanut nimensä tästä kaivosalueesta, joka sijaitsee Kaivokselan koulun länsipuolella.
Nälkäpäivä (lyhytelokuva)

Nälkäpäivä on suomalaisen indie-elokuvaryhmä Anti-Teatterin valmistama lyhytelokuva vuonna 2003. Elokuva on yhtiön kolmas.

Juoni

Kahvitauko-elokuvasta tuttu Setä-Samuli saapuu erään Nakkikioskin luokse tilaamaan nakkia ja maitoa. Paikalla olevat eläinaktivistit ja homojen edustaja alkavat ärsyttää Samulia. Kun Samuli oli melkein syömässä nakin, homojen edustaja tuuppaa Samulia, jonka seurauksena Samuli pudottaa nakkinsa maahan. Samuli hermostuu ja heittää maidon homoa päin, joka sytyttää tämän tuleen. Alkaa tulitaistelu. Samuli tappaa kaikki paikalla olevat ja käy viimeisen taistelun nakkimyyjää vastaan. Samuli lyö myyjältä ensin käden irti ja myöhemmin kasvosta palan. Taistelun jälkeen Samuli alkaa juoda olutta.
Fritz Klein

Fred "Fritz" Klein (27. joulukuuta 1932 Wien, Itävalta – 24. toukokuuta 2006 San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen seksuaalisuuden tutkija, psykiatri ja biseksuaalisuusalan edelläkävijä. Hän kehitti "Klein Sexual Orientation Grid" -nimellä tunnetun Kinseyn asteikolle vaihtoehtoisen tavan mitata yksilön seksuaalista suuntautumista.
Klein syntyi Wienissä, Itävallassa juutalaiseen perheeseen, ja pakeni lapsena New Yorkiin. Hän opiskeli Yeshivan yliopistossa, Columbian yliopistossa ja Sveitsissä.
Klein toimi psykiatrina New Yorkissa 1970-luvulla. Hän oli biseksuaali ja yllättyi siitä saatavilla olevan tiedon vähyydestä. Hän julkaisi vuonna 1978 teoksen The Bisexual Option: A Concept of One Hundred Percent Intimacy, joka on yksi alan merkittävimmistä teoksista. 
Klein muutti vuonna 1982 San Diegoon ja perusti Journal of Bisexuality -julkaisun. Myös American Institute of Bisexuality on hänen aloittamansa. Vanhemmalla iällään Kleinilla todettiin syöpä, jonka vuoksi hän joutui leikkaukseen. Hän kuoli kotonaan sydänkohtaukseen vuonna 2006 ollessaan 73-vuotias.
Carlton Fairweather

Ura

Fairweatherin ura alkoi 70- 80-lukujen taitteessa alasarjajoukkueissa. Hänen hyvät otteet kiinnittivät kuitenkin Wimbledonin huomion. Kaudeksi 1984-85 hän siirtyikin Wimbledoniin. Tätä siirtoa edeltävän kesän 1984 hän oli pelannut Suomessa Porin Pallo-Tovereissa. Seuraavan kesän hän pelasi Kopareissa joka oli Wimbledonin yhteistyöjoukkue. Kausi 1985 oli pettymys ja Koparit joutui lopulta karsimaan sarjapaikastaan. Fairweather pelasi 19 ottelua ja teki kaksi maalia.
Wimbledonissa Fairweather teki komean uran pelaten seurassa kaudet 1984–1992. Kauden 1985-86 päätteeksi Wimbledon nousi Englannin pääsarjaan. Ensimmäisellä pääsarjakaudella Fairweather teki komeat kahdeksan maalia. Myös seuraavat neljä kautta olivat Fairweatherille menestyksekkäitä Wimbledonissa. Noihin vuosiin mahtuu Wimbledonin unohtumaton Englannin cupin voitto kaudella 1987-88. Fairweather ei kuitenkaan pelannut finaalissa, jossa kaatui aikansa suurseura Liverpool FC. Liigaotteluita Wimbledonissa Fairweatherille kertyi yhteensä 138 ja maaleja 26.
1990-luvulla Fairweather pelasi useissa eri seuroissa muun muassa Hongkongissa ja Yhdysvalloissa.
Technopolis

Strategia

Tavoitteena on toimialallisesti ja maantieteellisesti hajautettu asiakasrakenne. Asiakaskunta on painottunut teknologia- ja palveluyrityksiin, mutta pyrkimyksenä on vahvistaa erityisesti terveydenhuollon ja koulutusalojen osuutta panostamalla näiden segmenttien tarvitsemiin erityispalveluihin.

Kiinteistöt

Technopoliksen omistamat ja hallinnoimat kiinteistösijoitukset vuonna 2017. Yhtiön kiinteistöt sijaitsevat on Suomen lisäksi Pietarissa, Tallinnassa, Vilnassa, Göteborgissa sekä Oslossa.
Kalliojärvi (Jyväskylä, Synsiä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,5 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Tyystijoen valuma-alueeseen (14.239) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 145,2 metriä mpy.
Jana Tšurikova

Jana Tšurikova (ven. Яна Чурикова) (s. 6. marraskuuta 1978 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen toimittaja, joka on työskennellyt Venäjän MTV-kanavalla, jossa hän juonsi kuusi kautta Star Factory -nimistä show’ta. Hän on toiminut Venäjän pisteidenlukijana Eurovision laulukilpailussa useina vuosina.
Eduardo Coutinho

Eduardo de Oliveira Coutinho (11. toukokuuta 1933 São Paulo – 2. helmikuuta 2014 Rio de Janeiro) oli brasilialainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Coutinhon ohjaama ja käsikirjoittama El ABC de amor sai kantaesityksensä Berliinin elokuvajuhlilla kesäkuussa 1967 ja oli ehdolla Kultaisen karhun saajaksi. Hänen myöhempiä käsikirjoituksiaan olivat muiden muassa Rakkauden oppitunti (1975) ja Dona Flor ja hänen kaksi aviomiestään (1976). 
Opiskeltuaan IDHEC:ssä Pariisissa Coutinho palasi Brasiliaan vuonna 1960. Hänet  tunnetaan kotimaassaan varsinkin dokumenteista, joista pari esimerkkiä ovat Cabra marcado para morrer (1984) ja Babilônia 2000 (2001).
Coutinho puukotettiin kuoliaaksi kotonaan Rio de Janeirossa 2. helmikuuta 2014. Hänen poikansa pidätettiin epäiltynä teosta.
Mikko Mäkinen

Mikko Mäkinen (s. 1967) on suomalainen jazzsaksofonisti. Mäkinen on opiskellut Sibelius-Akatemiassa jazzosastolla. Hän on työskennellyt saksofonistina muun muassa UMO Jazz Orchestrassa, Riku Niemi Orchestrassa ja Kansallisteatterissa, sekä opettajana muun muassa Sibelius-Akatemiassa, Lappeenrannan musiikkiopistossa ja Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa. Saksofonien lisäksi Mäkinen soittaa myös klarinetteja ja huiluja.
Sannois

Nähtävyyksiä

Kunnan nähtävyyksiä on tuulimylly Moulin de Sannois. Tuulimylly rakennettiin 1700-luvun lopulla ja se oli toiminnassa vuoteen 1866 saakka. Se sijaitsee mäen päällä josta näkyy ympäröivään Montmorencyn laaksoon. Maurice Utrillo maalasi useita tuulimyllyjä vuosina 1912 – 1913 ja tämä oli yksi niistä.
Arvi Turkka

Arvi Turkka (2. lokakuuta 1894 Oulu – 28. tammikuuta 1965 Oulu) oli kansanedustaja. Hän oli eduskunnassa kahteen otteeseen, ensin 1933–1945 ja sitten 1948–1958 Sosialidemokraattisen puolueen listalta ja vuonna 1958 hän siirtyi ensin sos.dem. oppositioon ja sitten Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattiseen liittoon ja oli kansanedustaja vuoteen 1962.
Turkka kävi oppikoulua kuusi luokkaa ja oli sen jälkeen saha- ja rakennustyömies, myöhemmin hän oli Valtionrautateiden liikenneosaston virkamiesosastolla vuoteen 1918. Sen jälkeen hän työskenteli toimittajana Pohjan Kansassa Oulussa 1919–1923 ja oli Pohjan Kansan vastaava toimittaja 1920. Pohjolan Työmiehen aputoimittaja hän oli 1924–1929, Pohjolan Työmiehen vastaava toimittaja 1931–1937 ja Pohjolan Työn toimittaja Oulussa, Pohjolan Työn päätoimittaja 1937 ja 1942.
Turkka oli Sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän jäsen 1. syyskuuta 1933 – 5. huhtikuuta 1945 ja 22. heinäkuuta 1948 – 21. heinäkuuta 1958. Sosialidemokraattisen opposition eduskuntaryhmään hän siirtyi 22. heinäkuuta 1958 – 5. toukokuuta 1959 ja sen jälkeen Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattisen liiton ryhmässä 6. toukokuuta 1959 – 19. helmikuuta 1962. 
Turkka oli presidentin valitsijamies vaaleissa vuosina 1937, 1940, 1943, 1950, 1956, ja hän oli Oulun kaupunginvaltuuston jäsen. Hän oli allekirjoittajana rauhanopposition Kolmenkymmenenkolmen kirjelmässä 1943.
Turkan puoliso oli vuodesta 1922 Naima Eliina Helin.
Vaalimo Hannula

Verneri Väinö Hannula, kirjailijanimi Vaalimo Hannula, (sukunimi vuoteen 1906 Piensoho; 6. maaliskuuta 1897 Lavansaari – 9. maaliskuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Feeliks Jokipii

Feeliks Jokipii (20. maaliskuuta 1893 Jalasjärvi – 13. marraskuuta 1963) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Sameli Jokipii ja Katri Riihimaa. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1927 Rakel Kristiina Maneliuksen kanssa.

Opinnot

Jokipii kävi kansakoulun, sitten Ilmajoen kansanopiston vuonna 1913 sekä Etelä-Pohjanmaan kotiteollisuusyhdistyksen yksivuotisen käsityökoulun vuonna 1914. Hän suoritti Reserviupseerikoulun vuonna 1926 ja Taistelukoulun kanta-aliupseerikurssin vuonna 1933.

Jääkärikausi

Jokipii liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 25. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella, jonka jälkeen hänet siirrettiin pataljoonan pioneerikomppaniaan 23. syyskuuta 1917.

Suomen sisällissota

Jokipii saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) aliupseeriksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin joukkueen varajohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, jonka mukana otti osaa taisteluihin Lempäälässä ja Säiniöllä sekä Viipurissa.

Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Jokipii määrättiin armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä Suomen valkoiseen kaartiin, missä hän palveli koulutusaliupseerina, komppanianvääpelinä ja joukkueenjohtajana eri komppanioissa ja aliupseerikoulussa. Armeijasta hän erosi 1. lokakuuta 1920 ja matkusti Pohjois-Amerikan Yhdysvaltoihin, missä hän toimi kaivos- ja sahateollisuuden parissa. Takaisin Suomeen hän palasi keväällä 1925 ja astui Suomen armeijan palvelukseen 1. elokuuta 1925 ja hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen kaartiin, missä hän toimi koulutusaliupseerina, komppanianvääpelinä sekä asevaraston hoitajana.
Antoine Plamondon

Antoine Plamondon (29. helmikuuta 1804 Ancienne-Lorette, Québec – 4. syyskuuta 1895 Neuville, Québec) oli kanadalainen taidemaalari. Hän oli kuuden vuoden ajan Joseph Légarén oppipoikana ja lähti sitten Eurooppaan vuonna 1826. Pariisissa häntä opetti J. B. Paulin Guérin. Palattuaan Québeciin vuonna 1830 Plamondon erikoistui muotokuvamaalaukseen ja uskonnollisten töiden kopioimiseen.
Vuonna 1838 Québecin kirjallinen ja historiallinen seura lahjoitti Plamondonille mitalin teoksesta Zacharie Vincent, le dernier des Hurons. Vuonna 1841 hän maalasi kolme huomattavaa muotokuvaa nunnista; näiden töiden joukossa on Soeur Saint-Alphonse. Plamondon opetti useissa oppilaitoksissa, ja hänen oppilaidensa joukossa oli Théophile Hamel. 
Plamondon kirjoitti usein poleemisia tekstejä sanomalehtiin. Vuonna 1850 hän voitti Exposition de Québec -tapahtumassa ensipalkinnon teoksellaan Chasse aux tourtes, ja seuraavana vuonna hän siirsi studionsa Neuvilleen, jossa hän jatkoi maalaamista 1880-luvulle saakka.
Emily Blunt

Lapsuus ja nuoruus

Bluntilla on kolme sisarusta. Hänen isänsä on asianajaja ja äitinsä opettaja, joka myös näytteli televisiossa ja teatterissa nuorena. Blunt harrasti lapsena laulamista, sellonsoittoa ja ratsastusta. Korjattuaan änkytysongelmansa puheterapiassa hän kiinnostui näyttelemisestä ja meni 16-vuotiaana esittävien taiteiden kouluun Hurtwood Houseen.

Ura

Hänen ensimmäinen näyttämöroolinsa oli vuonna 2001 näytelmässä The Royal Family, ja ensimmäinen televisioroolinsa vuonna 2003 sarjassa Boudica. Elokuvaläpimurtonsa hän teki vuonna 2004 roolissaan elokuvassa My Summer of Love.
Vuonna 2006 Blunt näytteli draamakomediaelokuvassa Paholainen pukeutuu Pradaan, joka perustuu Lauren Weisbergerin samannimiseen romaaniin vuodelta 2003. Elokuva oli kansainvälinen arvostelu- ja lipputulomenestys tuottaen maailmanlaajuisesti yli 326 miljoonaa dollaria. Blunt sai roolistaan parhaan naissivuosan Golden Globe ja Bafta-ehdokkuudet.
Vuonna 2009 Blunt näytteli  kuningatar Viktoriaa elokuvassa Nuori Victoria. Hän sai roolistaan parhaan naispääosan Golden Globe -ehdokkuuden.
Vuonna 2014 Blunt näytteli leipurin vaimoa Rob Marshallin ohjaamassa musikaalielokuvassa Into the Woods, josta Blunt sai parhaan naispääosan Golden Globe -ehdokkuuden.
Vuonna 2016 Blunt näytteli jännityselokuvassa Nainen junassa, joka perustuu Paula Hawkinsin samannimiseen romaaniin. Blunt sai roolistaan parhaan naispääosan Bafta- ja SAG-ehdokkuudet.
Blunt näyttelee Maija Poppasta vuonna 2018 ensi-iltansa saavassa elokuvassa Maija Poppasen paluu. Musikaalielokuvan ohjaa Rob Marshall ja se on jatko-osa vuoden 1964 elokuvalle Maija Poppanen. Muissa rooleissa näyttelevät muun muassa Lin-Manuel Miranda ja Meryl Streep.

Yksityiselämä

Blunt on ollut naimisissa näyttelijä John Krasinskin kanssa vuodesta 2010 ja heillä on kaksi tytärtä, Hazel (s. 2014) ja Violet (s. 2016). Bluntin setä Crispin Blunt on parlamentin jäsen.