google/wiki40b huggingface dataset:
Aftonposten (1944)

Aftonposten oli Suomessa 1944–1945 kuudesti viikossa ilmestynyt oikeistoradikaali ruotsinkielinen iltapäivälehti. Lehden perustivat kesällä 1944 ruotsinkieliset oikeistopiirit, jotka olivat aiemmin tukeneet Svensk Botten -nimistä lehteä. Aftonposten julisti olevansa torjumassa "maailmanbolševismin" uhkaa Suomessa ja esiintyi myös välirauhansopimuksen solmimisen jälkeen avoimen kommunisminvastaisena. Lehden päätoimittajana toimi Torsten G. Aminoff, joka oli ollut myös Svensk Bottenin päätoimittaja. Lehteä julkaisseen yhtiön suurimmat osakkaat olivat vuorineuvokset Carl-Gustaf Herlitz ja Petter Forsström. Lehden perustajiin ja toimittajiin kuului myös saksalaismielisenä aktivistina tunnettu pankinjohtaja Pehr Norrmén.
Liittoutuneiden valvontakomissio pyysi syksyllä 1944 Suomen ulkoministeriöltä selvitystä lehden ja sen rahoituksen saksalaiskytkennöistä, joista oli liikkunut huhuja. Vastaperustettu SKDL vaati sen lopettamista natsimielisenä. Aftonpostenin kuitenkin tasoitettua pian linjaansa valvontakomissio menetti mielenkiintonsa, eikä viranomaisten tarvinnut lakkauttaa lehteä. Se lakkasi ilmestymästä toukokuun 1945 lopussa taloudellisista syistä – lehden oman ilmoituksen mukaan koska "pahin uhka oli jo ohi".
Mohammadou Idrissou

Maajoukkueura

Idrissou on pelannut urallaan 40 maaottelua ja edustanut Kamerunia Maanosaliittojen cupissa vuonna 2003, sekä Afrikan-mestaruuskilpailuissa vuosina 2008 ja 2010.
Glykogeenifosforylaasi

Rakenne ja toiminta

Glykogeenifosforylaasista esiintyy nisäkkäillä kahta eri isoentsyymiä, toinen lihaksistossa ja toinen maksassa. Rakenteeltaan entsyymi on kahdesta samanlaisesta massaltaan noin 97 kDa kokoisesta yksiköstä muodostunut dimeeri. Entsyymi esiintyy kahdessa eri konformaatiossa, aktiivisessa R-konformaatiossa ja inaktiivisessa T-konformaatiossa. Fosforyloitu katalyyttisesti aktiivisempi glykogeenifosforylaasi, jota kutsutaan glykogeenifosforylaasin a-muodoksi, on pääasiassa R-konformaatiossa, ja inaktiivisella fosforyloimattomalla glykogeenifosforylaasi b:llä on T-konformaatio. 
Glykogeenifosforylaasi tarvitsee koentsyymikseen pyridoksaalifosfaatin. Pyridoksaalifosfaatti on liittyneenä entsyymin erään lysiiniaminohapon sivuketjuun ja muodostaa sen kanssa aldimiinin eli Schiffin emäksen. Entsyymi katalysoi α-1,4-glykosidisen sidoksen hajottamista, ja hajotus alkaa glykogeenipolymeerin glukoosiketjun päästä. Ortofosfaatti-ioni ja pyridoksaalifosfaatin fosfaattiryhmä esiintyvät solun pH:ssa vetyfosfaatteina. Ortovetyfosfaatti-ioni protonoi glykogeenin glukoosiyksikön 4-asemaan kiinnittyneen hapen ja vastaanottaa protonin pyridoksaalifosfaatin fosforyyliryhmältä. Nyt glykosidinen sidos katkeaa, ja muodostuu karbokationi. Fosfaatti-ioni hyökkää karbokationiin ja luovuttaa protonin pyridoksaalifosfaatille.
Glykogeenifosforylaasin toimintaa solussa säätelevät toiset entsyymit ja eräät hormonit sekä kovalenttisesti että allosteerisesti. Tärkeässä asemassa ovat entsyymin fosforylointiin ja defosforylointiin osallistuvat toiset entsyymit, joiden toimintaa selvittivät 1950-luvulla Edmond H. Fischer ja Edwin G. Krebs, jotka saivat Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 1992 proteiinien fosforylaatiota koskevista tutkimuksistaan. Fosforylaasikinaasi katalysoi eliöiden soluissa inaktiivisen glykogeenifosforylaasin muutosta aktiiviseksi fosforyloiduksi muodoksi. Vastaavasti proteiinifosfataasi 1 katalysoi glykogeenifosforylaasin defosforylaatiota glykogeenifosforylaasi b:ksi. Fosforylointia säätelevät hormonit, kuten insuliini, adrenaliini ja glukagoni entsyymikaskadien vaikutuksella. Aktivoivia näistä ovat adrenaliini ja glukagoni ja inhiboivia insuliini. Kalsiumionit aktivoivat fosforylaasikinaasia ja siten myös glykogeenifosfataasia.
Glykogeenifosforylaasi on myös allosteeriserisesti säädelty. Kun solut kuluttavat paljon energiaa, on AMP-pitoisuus suuri. AMP-molekyyli sitoutuu glykogeenifosforylaasiin ja saa konformaation muuttumaan inaktiivisesta aktiiviseksi, se on siis allosteerisesti aktivoiva yhdiste. Kun solussa on suuri määrä adenosiinitrifosfaattia ja glukoosi-6-fosfaattia, käynnistyy glykogeenin biosynteesi glykogeenisyntaasin katalysoimana. ATP-molekyyli sitoutuu samaan kohtaan kuin AMP, mutta muuntaa konformaation T-muotoon ja inaktiiviseksi. Myös glukoosi-6-fosfaatti indusoi entsyymin inaktivoitumista. Levossa lihaskudoksen sisältämä glykogeenifosforylaasientsyymi on ATP:n ja glukoosi-6-fosfaatin vaikutuksesta pääosin fosforylaasi b:nä ja siten inaktiivisena.
Abskissihappo

Rakenne

Abskissihapon rakenne muistuttaa karotenoideja. ABA voi konjugoitua esimerkiksi glukoosiin inaktivoimista ja varastoimista varten. ABA inaktivoituu myös hapettumisen seurauksena. ABA valmistetaan kasvissa isopentenyylipyrofosfaatista. Valmistuksen välituotteina on ksantofyllejä. Valmistus alkaa kasvin plastideissa, mutta loppuu solulimassa. 
ABA voidaan määrittää biotesteillä, joissa esimerkiksi seurataan ilmarakojen sulkeutumista, jota ABA aiheuttaa. Määritys voidaan toteuttaa myös immunologisesti tai kaasukromatografian keinoin.

Vaikutukset

ABA lisää eteenin tuottoa, jolloin solukkojen vanheneminen kiihtyy. ABA vanhentaa solukoita myös eteenistä riippumatonta reittiä pitkin.
ABA auttaa kasvia selviämään kuivuudesta. Kuivuudesta kärsivä kasvi tuottaa enemmän ABA:a, joka saa ilmaraot sulkeutumaan ja vähentää täten haihdutusta. ABA hidastaa versojen kasvua, mutta kiihdyttää kasvua juurissa, jolloin kasvi voi hamuta pidemmillä juurillaan vettä syvemmältä. ABA saa siemenissä tuottumaan proteiineja, joilla siemen pärjää kuivuudessa.
ABA auttaa kasvia selviämään myös kylmyydestä aikaansaamalla kylmänkestoa lisäävien proteiinien tuoton soluissa.
ABA pitää siemenet ja silmut lepotilassa.
Mikel John Obi

Ura

Juniorina Mikel edusti synnyinseudultaan kotoisin olevaa Plateau Unitedia, josta hän siirtyi eteläafrikkalaiseen Ajax Cape Towniin. Ammattilaisuransa hän aloitti vuonna 2005 Norjan pääsarjassa, Tippeligaenissa, pelaavan FC Lyn Oslon joukkueessa. Vain kuuden pääsarjaottelun jälkeen hän siirtyi Englantiin. Siirto ei sujunut ongelmitta, sillä suurseurojen Manchester Unitedin ja Chelsean välille syntyi erimielisyyksiä sopimuksesta. Pitkän riidan jälkeen Mikel siirtyi Chelseaan. 23,6 miljoonan euron siirtokorvauksesta ManU sai 17,7 miljoonaa ja Lyn 5,9 miljoonaa euroa. Mikelillä oli suuria ongelmia sopeutua Chelseaan alkukaudella 2006, mutta kevätkaudella hän esitti parhaimmillaan huikeita otteita Chelsean paidassa ja murtautui manageri José Mourinhon luottomiesten joukkoon.  Mikelin ominaisuudet, kuten voimakkuus ja harvinaisen laaja syöttörepertuaari mahdollistavat hänen käyttämisensä sekä keskikentän rikkovassa että rakentavassa roolissa.

Maajoukkueura

Nigerian A-maajoukkueessa Mikel on pelannut viisi ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. Ensimmäisen noista otteluista hän pelasi vuonna 2005. Aiemmin hän oli esiintynyt lukuisia kertoja maan juniorimaajoukkueissa. Mikel tuli ehkä ensi kertaa suuremman yleisön tietoisuuteen vuonna 2003 Suomessa pidetyissä alle 17-vuotiaiden MM-kisoissa, joissa hän pelasi Nigerian kaikki ottelut. Pelaajanimensä "Mikel" hän on ottanut kisojen paidan kirjoitusvirheestä.
Hohenzollern-Sigmaringen

Historia

Hohenzollern-Sigmaringenin kreivikunta luotiin vuonna 1576, kun Zollernin kreivikunta jaettiin kreivi Kaarle I:n kuoltua hänen kolmen poikansa kesken. Alueen oli lahjoittanut hänelle Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta. Samassa jaossa luotiin myös Hohenzollern-Haigerlochin ja Hohenzollern-Hechingenin kreivikunnat. Toisin kuin protestanttiseksi kääntynyt Brandenburgiin asettunut Hohenzollernien frankkilainen haara, eteläisiä kreivikuntia hallinnut Hohenzollernien svaabialainen haara pysyi katolilaisena. Hohenzollern-Sigmaringenin kreivikunta korotettiin vuonna 1623 ruhtinaskunnaksi. Se kuului vuosina 1806–1813 Reinin liittoon ja vuosina 1815–1850 Saksan liittoon. Euroopan hullun vuoden jälkeen Hohenzollern-Sigmaringenissa otettiin käyttöön demokratia. Preussi miehitti maan saman vuoden elokuussa, koska ruhtinaskunnassa oli puhjennut levottomuuksia monarkistien ja demokratiaa kannattaneiden välillä. Preussi liitti maan itseensä 1850. Maan viimeinen ruhtinas, Kaarle Anton (myöh. Karl Anton von Hohenzollern), palveli kruununsa menetettyään Preussin pääministerinä vuosina 1858–1862. 
Karl Antonin pojasta Karl Eitel Friedrich Hohenzollernista tuli Romanian ruhtinas (1866–1881) ja kuningas (1881–1914). Sukuhaara pysyi Romanian valtaistuimella vuoteen 1947 saakka.
Maria Järvenhelmi

Yksityiselämä

Järvenhelmen äiti on entinen diplomaatti ja elokuva-alan vaikuttaja Kirsi Tykkyläinen. Järvenhelmi meni naimisiin muusikko Valo Lankisen kanssa helmikuussa 2015, ja he jättivät eroanomuksen tammikuussa 2016. Järvenhelmi asuu Katajanokalla Helsingissä.
Marja Lehto

Marja Lehto on suomalainen diplomaatti ja kansainvälisen oikeuden dosentti Helsingin yliopistossa. Hän on ollut Suomen suurlähettiläänä Luxemburgissa vuodesta 2009 ja hänet valittiin kaudelle 2017–2021 YK:n kansainvälisen oikeuden toimikunnan (International Law Commission, ILC) jäseneksi. Lehto toimii ILC:n erityisraportoijana aiheesta Ympäristönsuojelu aseellisissa konflikteissa (Protection of the environment in relation to armed conflicts).
Lehto on toiminut ulkoministeriön kansainvälisen oikeuden yksikön päällikkönä 2000–2009. Hän on aloittanut ulkoministeriössä vuonna 1985 ja työskennellyt sen jälkeen eri tehtävissä oikeudellisella, poliittisella ja kauppapoliittisella osastolla. Ulkomaanedustustoissa hän on palvellut Pariisissa ja Suomen pysyvässä YK-edustustossa New Yorkissa.
Lehto toimi 2014-2018 Justice Rapid Response -yhteistyöverkoston johtokunnan puheenjohtajana. Aikaisemmin hän on toiminut muun muassa Euroopan neuvoston terrorismiasiantuntijoiden komitean puheenjohtajana  2006–2007. Hänellä on ollut 1990-luvulla useita luottamustehtäviä YK:n yleiskokouksessa, hän oli muun muassa YK:n peruskirjakomitean puheenjohtaja vuonna 1999. Ulkoministeriön tasa-arvotyöryhmän puheenjohtaja hän oli vuosina 2003–2005.
Cox & Forkum

Cox & Forkum on John Coxin ja Allen Forkumin piirtämä verkkosarjakuva. Sarjakuvan pääasiallinen julkaisukanava on Internet, vaikka sitä on satunnaisesti julkaistu myös sanomalehdissä. Cox ja Forkum ovat julkaisseet myös kolme sarjakuvakokoelmaa.

Sarjakuva käsittelee yleensä Terrorismin vastaista sotaa ja islamilaista fundamentalismia. Sarjakuvien ideologinen perspektiivi on objektivismi. Cox ja Forkum ovat kritisoineet republikaanipuoluetta asiakysymyksissä, joista objektivistit ovat perinteisesti olleet eri mieltä republikaanien kanssa, kuten uskonnosta, abortista ja maahanmuutosta.
Lentopallon miesten 1-sarjakausi 2013–2014

Pudotuspelit

Pudotuspelien ensimmäinen kierros pelattiin kerrasta poikki -menetelmällä paremmin sijoittuneen kotikentällä. Välierät aloitettiin heikommin sijoittuneen kotikentällä. Mikäli otteluvoitot olivat tasan toisen ottelun jälkeen, pelattiin ratkaiseva lisäerä jatkoon pääsystä välittömästi toisen ottelun jälkeen. Loppuottelut pelattiin kahdesta voitosta, ensimmäinen ottelu jatkosarjassa heikommin sijoittuneen kotona.
Erkki Latvala

Erkki Paavo Latvala (s. 7. huhtikuuta 1923 Vimpeli) oli suomalainen pesäpalloilija. Hän pelasi Vimpelin Vedossa.
Latvala pelasi Vedon joukkueessa mestaruussarjassa 1940–1947, saavutti SM-pronssin vuosina 1940, 1946 ja useita Etelä-Pohjanmaan piirin mestaruuksia. Vuonna 1946 Latvala voitti pesäpallon SM-sarjan lyöjäkuninkuuden.
Mustapitkäjalka

Koko ja ulkonäkö

Mustapitkäjalka kasvaa noin 40 senttimetriä pitkäksi ja aikuinen yksilö voi painaa noin 220 grammaa. Nuorten yksilöiden höyhenpeite on valkomusta, mutta noin 18 kuukauden iässä höyhenpeite muuttuu täysin mustaksi. Mustapitkäjaloilla on pitkät, punaiset jalat.

Levinneisyys

Mustapitkäjalka elää Uuden-Seelannin eteläsaarella. Sen harvinaistumiseen ovat vaikuttaneet ihmisen saarille tuomat lajit kuten kissa, rotta ja hilleri sekä sopivan elinalueen menetys muun muassa vesivoimaloiden rakentamisen ja maanviljelyn seurauksena.

Pesiminen ja lisääntyminen

Mustapitkäjalka saavuttaa lisääntymiskyvyn kahden-kolmen vuoden iässä. Linnut ovat yksiavioisia. Linnut saattavat lisääntyä myös lähisukuisen pitkäjalan kanssa, mikäli mustapitkäjalkapartneria ei ole saatavilla. Pesä rakennetaan vakaalle maalle joen, puron tai suon reunustoille. Parin naaras ja uros hautovat muniaan 25 päivän ajan, jonka jälkeen poikaset kuoriutuvat. Vuonna 1981 elossa oli ainoastaan 23 yksilöä. Vuonna 2005 lukumäärä oli noussut 55 yksilöön suojelutoimien ansiosta, ja vuonna 2016 noin 93 luonnossa elävään yksilöön.
Lisääntymistä haittaa ja lajin lukumäärän kehitystä hidastaa poikasilla tavattava sairaus, joka vaikuttaa noin 10 prosenttiin poikasista, johtaen usein sairastuneen poikasen kuolemaan ennen 35 päivän ikää. Lisäksi lajin elintavat ja laajoille alueille ulottuvat elinalueiden muutokset estävät lajin tehokkaan suojelun yksittäisillä suojelualueilla, mikä johtaa korkeaan kuolleisuuteen luonnossa; noin 70 prosenttia nuorista yksilöistä kuolee ennen lisääntymisiän saavuttamista petoeläimien saaliina.

Ravinto

Mustapitkäjalka syö vedestä selkärangattomia, pieniä kaloja ja simpukoita.
Carl Tuderus

Carl (Carolus Danielis) Tuderus (noin 1675 – 25. maaliskuuta 1745 Laukaa) oli suomalainen kirkkoherra joka toimi pappina Keski-Suomessa isovihan venäläismiehityksen aikana 1710-luvulla.
Tuderuksen vanhemmat olivat Tervolan kappalainen Daniel Tuderus (k. 1687) ja hänen toinen puolisonsa Brita Camron. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1696 ja Uppsalassa 1704. Tuderus vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1707. 
Tuderus oli apulaispappina Kokkolassa vuodesta 1707 ja Laukaan pitäjänapulaisena Viipurin hiippakunnassa vuodesta 1710 noin vuoteen 1714. Hänestä tuli Viitasaaren pitäjänapulainen 1716 ja hän oli Viitasaaren vt. kirkkoherrana 1720–1721. Tuderus oli sitten Kangasniemen kappalaisena vuodesta 1724 ja Laukaan kirkkoherrana vuodesta 1729.
Carl Tuderus oli naimisissa vuodesta 1713 Laukaan kirkkoherran Johan Siniuksen (k. 1729) tyttären Magdalena Siniuksen (k. 1760) kanssa. Heidän poikiaan olivat Laukaan kirkkoherra Johan Tuderus (1713–1785), porvoolainen kauppias Gabriel Tuderus (1716–1764), Kuopion kirkkoherran apulainen Karl Tuderus (k. 1742), Saarijärven kappalainen Jakob Tuderus (noin 1716–1787), laukaalainen tilallinen Daniel Tuderus (1725–1800) ja oululainen kauppias, raatimies ja valtiopäivämies Fredrik Tuderus (1727–1808). Perheen kasvattipoika oli Joroisten kirkkoherra Daniel Tuderus (1721–1769).
Tiina Pyykkinen

Tiina Pyykkinen (s. 1983) on vuoden nuori taiteilija 2017. Saarijärvellä syntynyt Pyykkinen valmistui kuvataiteen maisteriksi Helsingin Kuvataideakatemiasta vuonna 2014. Hän on opiskellut myös Kokkolan Pohjoismaisessa taidekoulussa, Kankaanpään taidekoulussa sekä Hochschule für Grafik und Buchkunst -taidekorkeakoulussa Saksassa. 
Ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Pyykkinen piti Helsingissä vuonna 2011, minkä jälkeen hänen teoksiaan on ollut esillä yksityis- ja ryhmänäyttelyissä Suomessa, Saksassa ja Iso-Britanniassa. Hänen teoksiaan löytyy muun muassa Saastamoisen ja Paulon säätiöiden kokoelmissa, Salon taidemuseossa ja Valtion taideteostoimikunnan kokoelmissa.
Pyykkinen tutkii taiteessaan valoa ja sen heijastuksia. Pyykkistä kiinnostavat erityisesti valon taittuminen ja millaisia illuusioita matan ja kiiltävän maalin yhdistelmillä voi luoda. Valo, arkkitehtuuri ja tilaan sijoitellut esineet vaikuttavat näkymään. Kun katsoja vaihtaa kuvakulmaa, kokonaiskuva maalauksista muuttuu. Valoon, tilaan ja tilanteeseen nojaavan tyylinsä Pyykkinen löysi opiskellessaan Kuvataideakatemiassa.
Papuankotka

Elinalue

Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat metsät sademetsät, suometsät ja niiden lähellä viljellyt ja ranta-alueet.

Kuvaus

Tämä on melko suuri kotkalaji, joskin Aquilan suvussa keskikokoinen. Sen pääväritys on tummanruskea tai musta, ja alapuoli on vaalea lentosiipiä ja pyöreähköä pyrstöä myöten. Sen ruumiin pituus on 74–86 cm ja siipiväli 165–190 cm. Erään nuoren linnun on kerrottu painaneen 3.06 kg. Naaraat ovat koiraita kookkaampia. Siivet ovat sen liitäessä vaakasuorassa. Se syö nisäkkäitä, esimerkiksi kuskuksia.
Orléansin herttua

Orléansin herttua oli Ranskan merkittävimpiä aatelisarvoja. Se luotiin ensimmäisen kerran 1300-luvulla ja periytyi aina Ranskan kuninkaan pojalta, joten Orléansin herttuat edustivat kuningassuvun nuorempaa haaraa. Ennen Ranskan vallankumousta Orléansin herttua oli usein merkittävä poliittinen vaikuttaja. Vuodesta 1660 arvo periytyi Orléans-suvussa.
Interceptor Body Armor

Interceptor Body Armor, lyhennettynä IBA tai Inceptor, on Yhdysvaltain asevoimien käyttämä sirpaleliivi. Liivissä on PALS-lenkit, mutta jotkut sotilaat käyttävät sen kanssa erillistä varusteliiviä kuten FLC (Fighting Load Carrier) Näin tekevät lähinnä motorisoidut joukot jotka joutuvat olemaan paljon ajoneuvoissa, sillä erillisen liivin saa taskuineen ja varusteineen pois päältä, jolloin kulkuneuvoon on helpompi ahtautua ja oleilu on yleisesti mukavampaa. U.S. Army Soldier Systems Center (Natick) järjesti tarjouskilpailun liivin valmistamisesta, jonka DHB Industries Point Blank Body Armor Inc. voitti. Yhdysvaltain maavoimat käyttää liiviä nykyään ACU-kuvioisena, ja Yhdysvaltain merijalkaväki ruskeana. Liivi on käytössä joka päivä mm. Irakissa ja Afganistanissa.
Ahti Haljala

Ahti Kalevi Haljala (19. marraskuuta 1924 Kuhmoinen – 7. marraskuuta 2005 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Haljala muistetaan muun muassa Antti Metsolan roolista televisiosarjassa Metsolat ja 1970-luvun Rintamäkeläiset-sarjan Veikko Honkosena sekä Pertsa ja Kilu -filmeistä Pertsan isänä.

Elämäkerta

Ahti Haljala oli kotoisin Kuhmoisista, mistä hän lähti jatkosotaan marraskuussa 1943. Hänet komennettiin JR 44:n ryhmänjohtajaksi. Hän haavoittui Kaukoijärven kylässä 30. kesäkuuta 1944 luodin raapaistessa hänen päätään. Joukkosidontapaikalla paljastui, että kyseessä oli kaksi luotia, joista toinen oli jäänyt pääluuhun. Haavoittuminen aiheutti Haljalalle pysyvän oikean käden vamman: käden puristusvoima oli vain puolet entisestä.
Sodan jälkeen Haljala haki ja pääsi ensimmäisten joukossa kolmivuotiseen teatterikouluun Helsinkiin vuonna 1947. Samalla kurssilla olivat muiden muassa Jussi Jurkka, Mikko Niskanen, Leo Jokela, Rauni Mollberg ja Veikko Sinisalo. Haljala avioitui myöhemmin kurssitoverinsa Helinä Viitasen kanssa. Haljala näytteli 1950–1960-luvuilla Hämeenlinnassa, Lappeenrannassa, Kotkassa, Vaasassa ja Oulussa kunnes päätyi 1965 Tampereen Työväen Teatteriin, mistä jäi eläkkeelle 1987.
Eläkkeelle jäämisen jälkeen Haljalaa ja Helinä Viitasta pyydettiin mukaan televisiosarja Metsoloihin. Sarjan suosio yllätti heidät, ja kaupungilla heitä jopa puhuteltiin roolihahmojensa mukaan Antiksi ja Annikiksi. Metsoloissa hän näytteli 41 jaksossa.
Haljalan viimeiseksi esitykseksi näyttämöllä jäi Tampereen Työväen Teatterin näytelmä Rakastettu Johansson vuosina 2001–2002.
Singaporen Grand Prix 2017

Kilpailu

Heti kilpailun alussa, jo ennen ensimmäistä mutkaa, Ferrarin Sebastian Vettel ja Kimi Räikkönen sekä Red Bullin Max Verstappen kolaroivat keskenään. Räikkösen auto liukui ensimmäiseen mutkaan ja osui uudelleen Verstappenin autoon, joka osui myös McLarenin Fernando Alonson autoon. Räikkösen ja Verstappenin autot jäivät mutkan turva-alueelle, kun taas Vettel pystyi jatkamaan muutaman mutkan verran, ennen kuin tämän autosta kolarivaurioista johtuen vuotanut jäähdytinneste sai tämän pyörähtämään seinää päin. Alonso jatkoi kilpailua muutaman kierroksen, mutta joutui lopulta keskeyttämään kolarista saatujen vaurioiden takia.
Kulttuurinen mosaiikki

Kulttuurinen mosaiikki (ransk. la mosaïque culturelle canadienne) on termi, jota käytetään kuvaamaan Kanadan etnisiä ryhmiä, kieliä ja kulttuureja. John Murray Gibbon käytti ensimmäisenä termiä mosaiikki kuvaamaan kanadalaista yhteiskuntaa vuonna 1938 julkaistussa teoksessaan Canadian Mosaic. Gibbon vastusti yhdysvaltalaista käsitettä sulatusuunista, jonka hän näki pyrkivän siirtolaisten sulauttamiseen amerikkalaiseen kulttuuriin.
Allen Klein

Allen Klein (18. joulukuuta 1931 Newark, New Jersey, Yhdysvallat – 4. heinäkuuta 2009) oli yhdysvaltalainen liikemies. Hän toimi muun muassa The Rolling Stonesin ja The Beatlesin managerina sekä Apple Corpsin johtajana. 
Klein perusti oman yrityksensä ABKCO Recordsin 1950-luvun lopulla, The Rolling Stonesin ja The Beatlesin lisäksi hänen asiakkaihinsa kuuluivat muun muassa Sam Cooke, Bobby Darin ja Herman's Hermits. Klein omisti oikeuden The Rolling Stonesin 1960-luvun tuotantoon – sopimus, jota Keith Richards kutsui myöhemmin ”oppirahoiksi”. The Beatles palkkasi Kleinin managerikseen vuonna 1969 Paul McCartneyn vastusteluista huolimatta. McCartney olisi halunnut tehtävään appensa Lee Eastmanin. Hän sai neuvoteltua Beatleseille rahakkaan sopimuksen, mutta yhtye hajosi vuonna 1970. Vuotta myöhemmin Klein oli järjestelemässä George Harrisonin Concert for Bangladesh -hyväntekeväisyyskonserttia Madison Square Gardenissa. 
Associated Pressin mukaan Klein oli esikuvana John Belushin vuoden 1978 elokuvassa The Rutles esittämälle lipevälle managerihahmolle Ron Declinelle. Hänen myös sanotaan inspiroineen John Lennonin vuoden 1974 laulun ”Steel and Glass”. Klein kuoli 77-vuotiaana kärsittyään Alzheimerin taudista.
Mäyhäjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 209 hehtaaria ja sen vedenpinnan korkeus on 94,4 metriä meren pinnan yläpuolella. Järvi sijaitsee Lempäälän kirkosta 4,5 kilometriä kaakkoon maatalousvaltaisella seudulla. Se on alueensa huomattavin järvi. Sen sijainti on kuitenkin sellainen, että sillä on vain yhdeksän lyhyttä tulo-ojaa. Mäyhäjärven laskujoki on Myllyoja, joka lähtee järven pohjoispäästä. Se alittaa valtatien 3 ennen kuin se yhtyy kuivatettua Tervajärveä kiertävään kanavaan sen alajuoksulla noin 1,3 kilometriä ennen sen laskemistaan Vanajaveden Ahtialanjärveen.
Järvi on 3,2 kilometriä pitkä, 1,3 kilometriä leveä ja sen rantaviivan pituus on 11,6 kilometriä. Järven rannat ovat savipohjaista peltomaata, moreeni- tai hiekkapohjaista metsämaata. Järven yli kulkee harju, joka saapuu luoteisrantaan Lempäälän kirkon suunnalta, ja kulkee järvenpohjassa näyttäytyen välillä Pitkäsaarena, ja kiipeää kaakkoisrannassa Leponokan kohdalta ylös järvestä jatkaen siellä kohoavalle mäelle. Vastakkaisella rannalla harjua ovat Eevansaari ja Tupsuluhta niminen luoto. Näiden lisäksi järvessä on vielä kaksi pientä rannanläheistä luotoa.
Rannoilla on toiminut kahdeksan maatilaa, joiden pellot ovat edelleen viljelyssä. Rantaan on rakennettu muutakin asutusta ja niiden lisäksi siellä sijaitsee lähes 60 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdysteiltä 3041 ja 13773. Valtatie 3 ohittaa järven 800 metrin etäisyydeltä.

Historiaa

Jääkauden loppupuolella seudulla virtasi ohenevan mannerjäätikön alla jäätikköjoki, joka keräsi uomaansa ympäristön moreenista huuhtoutunutta savea, hiekkaa ja kiviä. Niistä muodostui jäätikköjoen tunneliin harjumainen muodostuma, joka jäi myöhemmin jäljelle jäätikön sulaessa pois. Hajujakso on varsin matala ja se on paikoin peittynyt jälkeenpäin ympäristöön syntyneiden savikoiden alle. Harjujaksoa on jäljitetty Mäyriältä Lempäälän kirkolle ja siitä Mäyhäjärven rantaan ja ylös Leukamaalle. Se on pahoin vahingoittunut hiekan- ja soranotossa.
Mäyhäjärven ympäristössä oli vielä 100 vuotta sitten muitakin suuria järviä, mutta ne on kuivatettu pois. Niitä olivat Nääjärvi, Tervajärvi ja Koivistonjärvi. Itse Mäyhäjärvelläkin on merkkejä pienestä järvenlaskusta. Itärannalla on niemi, jonka kärkeä kutsutaan edelleen Karjusaareksi. Edelleen, vanhassa Tampereen seudun taloudellisessa kartatassa järven Pitkäsaari on piirretty kaksiosaisena. Saman vaikutelman saa Kalmbergin kartastosta, joka on painettu 1855–1856.
Vuoden 1959 peruskartassa oli rannoille rakennettu muutamia mökkejä. Järven itärannoille ei silloin johtanut teitä, mutta vuoden 1976 kartassa oli mökkiteitä alettu rakentaa pohjoisesta alkaen. Kun itäpuolen metsiä hyödynnettiin, parani itäpuolen tieverkko.