google/wiki40b huggingface dataset:
Montenegron kroaatit

Asuinalueet ja lukumäärä

Pääosa kroaateista on keskittynyt kolmeen kuntaan Kotorinlahden ympärillä. Vuonna 1991 heitä oli eniten Tivatissa, jossa asui 2 640 kroaatia, eli 23,16 % sen väestöstä. Kaksi muuta kuntaa olivat Kotor (1 620; 7,23 %) ja Herceg Novi (636; 2,3 %). Perinteisten alueiden lisäksi heitä asui myös Podgoricassa, jossa heitä oli 608. Väestönlaskenta tosin todennäköisesti arvioi kroaatien määrän liian alhaiseksi, mutta heitä ei silti ole todennäköisesti 10 000:ta enempää.

Historia

Kotorinlahden asukkaat ovat perinteisesti jakaantuneet kaupungeissa asuneisiin katolilaisiin ja maaseudun ortodokseihin. Lahden alue oli pitkään Venetsian vallan alaisuudessa, mutta 1700-luvulla siitä tuli osa Habsburgien Itävallan valtakuntaa. 1800- ja 1900-luvun aikana alueen katolilaisille kehittyi kroaatilainen identiteetti ortodoksien alkaessa mieltää itsensä montenegrolaisiksi ja serbeiksi. Vuonna 1918 alue vaihtoi taas omistajaa kun siitä tuli osa Jugoslavian kuningaskuntaa. Kroaatit olivat pitkään enemmistössä Kotorinlahden alueella Risania lukuun ottamatta, mutta heidän suhteellinen määränsä väheni siten että Jugoslavian hajotessa 1990-luvun alussa he olivat enää vähemmistö alueella. Tämä johtui pääasiassa uusista tulokkaista sisämaasta.
Jugoslavian hajoamisen alettua kroaatit leimattiin propagandassa viidenneksi kolonnaksi, jotka halusivat liittää Kotorinlahden alueen Kroatiaan. Tämä kiihtyi Kroatian annettua itsenäisyysjulistuksen vuonna 1991 ja kroaatijoukkojen tehtyä iskun montenegrolaisia reserviläisiä vastaan Kotorissa vähän tämän jälkeen. Alueella ei kuitenkaan ryhdytty etnisiin puhdistuksiin, mutta pelon ilmapiirin takia arviolta noin neljännes kroaateista lähti alueelta. Alueelle tuli lisäksi sittemmin serbipakolaisia Bosniasta ja Kroatiasta. Montenegron valtaapitävien alettua ottaa etäisyyttä Belgradista vuosikymmenen lopulla kroaatien ja muiden vähemmistöjen asema koheni. Vuonna 1999 avattiin rajanylistyspaikka Kroatiaan Debeli Brijegissä ja Kroatia avasi konsulaatin Kotoriin.

Kulttuuri

Montenegrossa toimii useita kroaatien kulttuuriseuroja, joihin lukeutuvat esimerkiksi Napredak ja Hrvatski dom, sekä useita musiikkiseuroja. Maan kroaateilla on oma puolueensa Hrvatsko gradjansko društvo, joka on keskittynyt lähinnä aluepolitiikkaan ja sillä on ollut edustajia Tivatin kunnanvaltuustossa.
Katkera kuu

Arviot

Arto Pajukallio toteaa Tv-maailmassa, että Polański työskentelee jälleen "tappavan tehokkaasti". Janet Maslin kirjoittaa New York Timesissa, että elokuva on "hirveä". Seignerin näyttelijäntyön laadun hän tulkitsee selittyvän sillä, että tämä on naimisissa Polańskin kanssa.
Leena Virtanen (HS) toteaa, että elokuva ei ole Polańskin parhaita mutta kuitenkin tunnistettavissa helposti. Hänkin kritisoi Seigneriä: tällä ei "komiikan taju ole samalla tasolla kuin muilla".
HMAS Tarakan (L3017)

Valmistus

Britannian Amiraliteetti tilasi aluksen R & W Hawthorn, Leslie and Companyltä Hebburn-on-Tynestä ja sen köli laskettiin 7. huhtikuuta 1944 telakkanumerolla 679. Alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 28. marraskuuta ja se valmistui 9. kesäkuuta 1945. Alus otettiin palvelukseen Britannian kuninkaallisessa laivastossa 1945. Alus lainattiin 1. heinäkuuta 1946 Australialle ja se otettiin palvelukseen Australian laivastossa 4. heinäkuuta Trincomaleessa nimellä HMAS LST 3017 ensimmäisenä päällikkönään George M. Dixon.

Palvelus

Alus palveli Australian ja Uuden-Guinean vesillä kuljetusaluksena, mutta pääasiassa se kuljetti käytöstä poistettavia ampumatarvikkeita mereen pudotettavaksi. Alus nimettiin uudelleen 16. joulukuuta 1948 HMAS Tarakaniksi.
Alus oli 25. tammikuuta 1950 Garden Islandilla laiturissa valmistautuen Uuteen-Guineaan lähtöön, kun aluksen perässä messikannen alla räjähti. Onnettomuudessa sai surmansa seitsemän merimiestä ja yksi telakkatyölainen. Lisäksi kaksitoista merimiestä ja yksi telakkatyölainen loukkaantui. Alus kärsi merkittäviä vaurioita ja se ei palannut enää meripalvelukseen.
Alus myytiin 12. maaliskuuta 1954 Britannian liikenneministriön puolesta romutettavaksi E. A: Marr and Sonsille Sydneyn Mascotiin.
James McCarthy

Seurajoukkueura

McCarthy aloitti uransa Skotlannin 1. divisioona Hamilton Academicalissa, jota hän edusti vuodet 2006-2009 tehden 95 ottelussa 13 maalia. Voitettuaan 1. divisioonan kaudella 2007-2008 seura pelasi kauden 2008-2009 Skotlannin valioliigassa ja McCarthy teki pääsarjadebyyttikaudellaan 37 pelissä kuusi maalia. 
Heinäkuussa 2009 McCarthy siirtyi Englannin Valioliigan Wigan Athleticiin, jonka riveissä hän debytoi elokuussa 2009 Manchester Unitedia vastaan. Uran avausmaali Wiganissa ja kauden 2009-2010 ainoa osuma syntyi tammikuussa 2010 Wolverhampton Wanderersin verkkoon. McCarthy pelasi Wiganissa neljä kokonaista kautta, joista viimeisellä, kaudella 2012-2013 hän pelasi seuran paidassa kaikissa Valioliigan 38 ottelussa tehden kolme maalia. Kaudella 2012-2013 McCarthy onnistui voittamaan Wiganin kanssa myös FA Cupin Manchester Cityn kaaduttua finaalissa.
Wiganin pudottua Mestaruussarjaan kaudeksi 2013-2014 McCarthy siirtyi Wiganin entisen valmentajan Roberto Martínezin perässä Valioliigan Evertoniin. Debyytti seuran paidassa tapahtui syyskuussa 2013 Chelsea FC:tä vastaan ja kauden ainoa maali syntyi päätöskierroksella Hull Cityn verkkoon. Avauskaudellaan seurassa McCarthy pelasi 34 ottelua. Kaudella 2014-2015 hän debytoi Eurooppa-liigassa.

Maajoukkueura

Skotlannissa syntynyt ja kasvanut McCarthy päätti edustaa maajoukkuetasolla Irlantia, jonka edustusoikeuden hän sai maassa syntyneiden äidin puolen isovanhempien kautta. McCarthy pelasikin käytännössä kaikissa Irlannin nuorten maajoukkueissa. Irlannin jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi maaliskuussa 2010 harjoitusottelussa Brasiliaa vastaan. Hän on pelannut kaikkiaan 41 maaottelua.
Hans Elo

Hans Einer Elo (15. huhtikuuta 1891 Uusikirkko Tl – 24. marraskuuta 1981 Rauma) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Hans Stenros-Laurila ja Olga Palmroos. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Elly Tuomisen kanssa.

Opinnot

Hän kävi kansakoulun ja yksityisesti keskikoulukurssin Viipurissa vuonna 1926. Suojeluskuntaupseerikurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa hän suoritti vuonna 1922 ja täydennyskurssin vuonna 1924, reserviupseerikurssin hän suoritti vuonna 1926, taktiikan soveltamiskurssin hän suoritti vuonna 1928 ja komppanianpäällikkökurssin vuonna 1933.

Jääkärikausi

Tämä kalantilainen merimies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 27. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella, josta hänet siirrettiin 23. maaliskuuta 1917 pataljoonan pioneerikomppaniaan.

Sisällissodan jälkeinen aika

Suomen sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen 2. Krenatöörirykmentissä ja nyt 1. komppaniassa vääpelinä sen hajottamiseen asti, jolloin hänet siirrettiin 17. heinäkuuta 1918 Viipurin vartiopataljoonaan komppanianvääpeliksi, josta edelleen myöhemmin muodostettuun Terijoen rajavartiopataljoonaan. Hän erosi armeijasta 4. joulukuuta 1918 ja liittyi 1. tammikuuta 1919 Eräjärven suojeluskuntaan paikallispäälliköksi, missä toimi vuoden loppuun asti, jolloin hänet siirrettiin harjoituspäälliköksi Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiiriin. Akaan–Toijalan suojeluskuntaan hän siirtyi 1. kesäkuuta 1920 ja edelleen Pyhärannan suojeluskunnan paikallispäälliköksi hän siirtyi 1. joulukuuta 1920 ja oli tehtävässä vuoden 1921 loppuun saakka, jonka jälkeen hän siirtyi Varsinais-Suomen suojeluskuntapiirin 12. alueen ja 1. helmikuuta 1927 alkaen 13. alueen päälliköksi.

Talvi- ja jatkosota

Talvisotaan hän osallistui komppanianpäällikkönä JR 13:n konekiväärikomppaniassa ja osallistui taisteluihin Summassa. Myöhemmin hänet komennettiin Suomen suojeluskuntapiirin esikuntaan toimistoupseeriksi. Välirauhan aikana hän toimi Vakka-Suomen suojeluskuntapiirin taisteluvälineupseerina ja sotilasohjaajana. Jatkosotaan hän osallistui Jalkaväenkoulutuskeskus 18:ssa pataljoonan komentajana ja koulutusupseerina. Pataljoonan nimi muutettiin myöhemmin Järjestelykeskus 1:ksi. Vuodesta 1943 alkaen hän toimi Maaselän esikunnassa koulutusupseerina ja Osasto Elon komentajana Henkilötäydennyskeskus 8:ssa.

Sotien jälkeinen aika

Sotien jälkeen hän työskenteli osastonhoitajana ja kustannuslaskijana Rauman Nahkatehdas Oy:ssä.
Hannele Pokka

Yksityiselämä

Pokka oli naimisissa Simon kunnanjohtajan, everstiluutnantti (evp.) Esko Tavian kanssa vuodesta 1993. Heillä on vuonna 1994 syntynyt tytär. Liitto päättyi eroon kesäkuussa 2008.
Dasypogonaceae

Tuntomerkit

Heimon kasvit ovat juurakollisia ruohoja tai puumaisia kasveja, joilla esiintyy joskus huomattavaa primaarista paksuuskasvua palmukasvien tapaan. Yksisirkkaisille ominaisesti putkiloita esiintyy vain juurissa. Lehdet ovat kierteisasentoisia, joskus hienosahaisia ja niiden tupet ovat hyvin kehittyneet. Lehtikannat jäävät varteen pysyvästi. Kukkien kehälehdet ovat kuivia. Sikiäimessä on mesiäisiä eli nektarioita ja yksi kohoava siemenaihe kutakin emilehteä kohden. Siemenet ovat pyöreitä ja niissä on lyhyt ja leveä alkio.

Levinneisyys

Heimoon kuuluu 16 lajia, jotka kasvavat Länsi-Australiassa ja Victorian osavaltiossa.

Suvut

Heimossa on kaikkiaan neljä sukua, jotka sukulaisuutensa perusteella jakautuvat kahteen ryhmään. Toisen muodostavat suvut Kingia ja Baxteria, toisen Dasypogon ja Calectasia. Kullekin suvulle on jossain vaiheessa annettu myös itsenäisen heimon asema, mistä johtuu heimon kolme synonyymia: Baxteriaceae, Calectasiaceae ja Kingiaceae.
Lang Lang

Lang Lang (s. 14. kesäkuuta 1982 Shenyang, Liaoning, Kiina) on kiinalainen pianisti. Hänen innostuksensa klassiseen musiikkiin sai alkunsa, kun hän kuuli kahden vuoden ikäisenä Tom ja Jerry -televisio-ohjelmassa Franz Lisztin säveltämää musiikkia. 
Lang teki läpimurtonsa lännessä 1999. Tuolloin André Watts tarvitsi tuuraajaa Ravennan festivaalin ”vuosisadan gaala” -tilaisuudessa. Niinpä Lang Lang ja Chicagon sinfoniaorkesteri esittivät yhdessä Tšaikovskin ensimmäisen pianokonserton. Myöhemmin Lang on ollut solistina lukuisten maailman huippuorkestereiden esityksissä.
Lang Lang on Unicefin hyvän tahdon lähettiläs.
Jukolan viesti 2018

Jukolan viesti 2018 eli Lahti-Hollola-Jukola oli 70:s Jukolan viesti -tapahtuma. Se käytiin 16.–17. kesäkuuta 2018 Hollolan Hälvälässä. Järjestävänä seurana toimivat Lahden Suunnistajat -37 ja Hollolan Urheilijat -46. Edellisen kerran Hollola oli isännöinyt Jukolan viestiä vuosina 1951 ja 1987. Miesten Jukolan viestin voitti Koovee, jolle voitto oli kolmas. Naisten 41:sen Venlojen viestin voitti jo neljännen voittonsa ansainnut Stora Tuna OK.
Bolognan pommi-isku

Tuomiot

Hitaasti ja vaivalloisesti, poliittisten ja oikeudellisten käänteiden jälkeen ja uhrien omaisjärjestön (Associazione tra i familiari delle vittime della strage alla stazione di Bologna del 2 agosto 1980) jutulle nostattaman huomion ansiosta, 23. marraskuuta 1995 saatiin lopullinen tuomio: uusfasistit Valerio "Giusva" Fioravanti ja Francesca Mambro, jotka tuolloin olivat olleet vankilassa jo pitkälti toistakymmentä vuotta ja ovat aina vakuuttaneet syyttömyyttään, tuomittiin iskun toimeenpanosta elinkautiseen vankeuteen, kun taas P2:n entinen johtaja Licio Gelli, SISMI:n entinen agentti Francesco Pazienza ja salaisen palvelun viranomaiset Pietro Musumeci ja Giuseppe Belmonte tuomittiin tutkimusten harhaanjohtamisesta.  Fioravanti ja Mambro tuomittiin sittemmin erillisessä oikeudenkäynnissä yli kahden miljardin euron vahingonkorvauksiin. Fioravanti pääsi ehdonalaiseen vapauteen vuonna 2004, hänen vaimonsa (vuodesta 1985) Mambro vuonna 2008. 
9. heinäkuuta 2000 Bolognan tuomioistuin langetti uuden tuomion harhaanjohtamisesta: yhdeksän vuotta vankeutta äärioikeistolaiselle Massimo Carminatille, neljä ja puoli vuotta Ivano Bongiovannille ja Federigo Mannucci Benincasalle, joka oli entinen Firenzen SISMI:n johtaja. Carminatin ja Mannucci Benincasan tuomiot kuitenkin kumottiin korkeammassa oikeusasteessa jo seuraavana vuonna.

2. elokuuta on Italiassa kaikkien pommi-iskujen muistopäivä, jolloin Bolognan kaupunki yhdessä uhrien omaisjärjestön kanssa järjestää vuosittain kansainvälisen sävellyskilpailun sekä konsertin kaupungin pääaukiolla, Piazza Maggiorella.

Muuta

Räjähdyksessä tuhoutunut asema on uudelleenrakennettu, paitsi lattiat ja odotussalin pääseinässä oleva syvä halkeuma, jotka on jätetty niilleen muistoksi. Bolognan asemalta löytyy myös muistolaatta, jossa on lista 'fasismiterrorismin' uhreista. Lisäksi asemarakennuksen suuri kello on pysäytetty aikaan 10:25, tismalleen samaan hetkeen kuin iskun ajankohta. Kello korjattiin pommi-iskun jälkeen mutta monta vuotta myöhemmin se päätettiin asettaa pysyvästi samaan aikaan tapahtuman muistoksi.
Iskusta on kirjoitettu kirjoja ja tehty muutamia elokuvia, jotka kuvaavat päivän tapahtumia uhrien tai auttajien näkökulmasta.
James Somerville

Sir James Fownes Somerville (17. heinäkuuta 1882 Weybridge, Surrey – 19. maaliskuuta 1949 Dinder House, Somerset) oli brittiläinen amiraali toisen maailmansodan aikana.
Somerville liittyi Kuninkaalliseen laivastoon kadetiksi tammikuussa 1897. Hänestä tuli laivaston johtava radioviestintäasiantuntija, jossa ominaisuudessa hän osallistui muun muassa Gallipolin taisteluun ensimmäisessä maailmansodassa. Sotien välisen ajan Somerville pysyi laivastossa, toimien muun muassa Välimeren laivaston hävittäjäosaston komentajana. Hän sai ylennyksen kontra-amiraaliksi 1938. Seuraavana vuonna hän joutui jäämään varhaiselle eläkkeelle, sillä hänellä todettiin tuberkuloosi.
Diagnoosi oli ollut kuitenkin virheellinen ja Somerville kutsuttiin uudestaan palvelukseen toisen maailmansodan sytyttyä. Hän oli mukana merivoimien tutkan kehittämistyössä ja Dunkerquen evakuoinnissa 1940. Ranskan antauduttua Winston Churchill nimitti Somervillen johtamaan Force H:ta, joka muun muassa tuhosi Ranskan laivaston raskaat yksiköt, ennen kuin natsi-Saksa saisi sota-alukset haltuunsa. Operaatio Catapult oli menestyksekäs, vaikka Somerville rajoitti hyökkäystään säästääkseen ranskalaisten merisotilaiden henkiä. Seuraavaksi Somerville organisoi laivastopommitusoperaation Genovaan sekä osallistui saksalaisen taistelulaiva Bismarckin saalistukseen. Hänen osastonsa suojeli myös Maltan ja Egyptin huoltokuljetuksia.
Maaliskuussa 1942 Somervillestä tuli brittien Itäisen laivaston komentaja. Hän onnistui tuhoamaan joitain japanilaisia sota-aluksia, mutta jotui odottamaan vahvistuksia vuoteen 1944 kyetäkseen toimimaan kunnolla Japanin laivastoa vastaan. Elokuussa 1944 hänen tilalleen astui amiraali Bruce Fraser. Somerville siirtyi brittiläisen Yhdysvaltojen laivastodelegaation johtoon ja hän toimi tehtävässä joulukuuhun 1945. Hänet ylennettiin laivastoamiraaliksi aivan sodan lopulla. Somerville kuoli 1949.
Nelijalkakrotti

Koko ja ulkonäkö

Nelijalkakrotti on pienehkö kala, joka saavuttaa korkeintaan 5–7,5 cm:n pituuden. Ruumiinmuodoltaan kala on pitkulainen ja ensimmäinen selkäevän ruoto on pidentynyt ja sen päässä on valoa tuottava elin. Myös toinen ja kolmas selkäruoto ovat pitkähköt ja piikkimäiset. Nelijalkakrotin rintaevät ovat raajamaisten varsien päässä. Lajin silmät ovat pienikokoiset ja suu suuri. Nelijalkakrotti on pohjaväriltään valkoinen tai vaaleanpunainen ja ruumiissa on tummempi ruskea verkkokuvio. Evät ovat ruskeat.

Levinneisyys ja elintavat

Nelijalkakrottia tavataan lämpimistä vesistä Tyyneenmereen kuuluvasta Arafuranmerestä. Se elää meren pohjalla ja houkuttelee saaliskaloja lähelleen valoelimensä avulla.
Heikki Kanninen

Heikki Juhani Kanninen (s. 11. tammikuuta 1952 Helsinki) on suomalainen juristi ja korkeimman hallinto-oikeuden jäsen eli hallintoneuvos. Hän on ollut vuodesta 2005 alkaen tehtävästä virkavapaana toimiessaan Luxemburgissa EY:n virkamiestuomioistuimen ja sittemmin Euroopan yhteisöjen ensimmäisen asteen tuomioistuimen tuomarina. Kanninen toimi vuosina 1986–2000 oikeusministeriössä lainsäädäntöneuvoksena, mutta oli kuitenkin vuosina 1993–1995 EFTA-tuomioistuimen apulaiskansliapäällikkönä sekä EY-tuomioistuimen lakimiesavustajana vuosina 1995–1998.
Kanninen toimi Tuomioistuinlaitoksen kehittämiskomitean varapuheenjohtajana vuosina 2001–2003. Hän oli turvapaikkalautakunnan jäsen 1991–1996.
Kanninen on valmistunut ekonomiksi 1976, oikeustieteen kandidaatiksi 1978 ja oikeustieteen lisensiaatiksi 1988.
Helmikuussa 2009 Kanninen nimitettiin Euroopan yhteisöjen ensimmäisen asteen tuomioistuimen tuomariksi  Virpi Tiilin seuraajaksi. Syyskuun alusta 2010 Kanninen nimitettiin uudelle kuusivuotiselle toimikaudelle. 
Heikki Kannisen isä oli kenraaliluutnantti Ermei Kanninen.
FN MAG

FN MAG (lyhenne sanoista Mitrailleuse d'Appui Général, eli yleiskonekivääri) on belgialaisen FN Herstalin suunnittelema ja valmistama kevyt konekivääri. 1950-luvun lopulla suunniteltu ase on nykyään eräs maailman eniten käytettyjä kevyitä konekivääreitä.
Ampuja voi valita kahdesta eri tulinopeudesta tilanteeseen sopivimman: joko 650-750 tai 950-1000 laukausta minuutissa. MAG painaa versiosta riippuen 11-13 kg. Kaliiperi on 7,62 mm NATO (7,62x51 mm). Aseen piippu voidaan ylikuumenemisen ehkäisemiseksi vaihtaa muutamassa sekunnissa uuteen.
MAG on käytössä muun muassa Belgian, USA:n (M240), Ison-Britannian (L7 ja L8) ja Ruotsin (Ksp M/58B) armeijoissa.
MAG on käytössä myös Suomen puolustusvoimien Hollannista ostamissa Leopard 2A6 -taistelupanssarivaunuissa.
Roy Welensky

Sir Raphael ”Roy” Welensky, KCMG (20. tammikuuta 1907 – 5. joulukuuta 1991) oli rhodesialainen poliitikko, joka toimi lyhytikäisen Rhodesian ja Njassamaan liittovaltion (1953–1963) toisena ja viimeisenä pääministerinä 1956–1963.
Welensky kasvoi Pohjois-Rhodesian Salisburyn (nyk. Harare) slummikortteleissa liettuanjuutalaisen isän poikana ja toimi nuorena muun muassa kauppiaana ja rautateillä. Hän oli myös huipputason nyrkkeilijä. Walensky oli mukana ammattiyhdistysliikkeessä ja kiinnostui sitä kautta politiikasta.
Pääministerinä Walensky vastusti brittien ajamaa mustan enemmistön valtaa. Walensky oli vakaumuksellinen apartheidin kannattaja, mutta muistutti puheissaan, että mustien perustarpeet on tyydytettävä niin he pysyvät poissa politiikasta.
Rhodesian ja Njassamaan liittovaltion hajottua 1963 Sambiaksi, Malawiksi ja Rhodesiaksi Walensky vetäytyi politiikasta. Rhodesiankin muututtua mustien vallanpitäjien Zimbabweksi 1980 Walensky muutti Lontooseen. Hän kuoli 1991.
Tuliköynnökset

Ulkonäkö ja koko

Versot riippuvat alaspäin. Lehdet ovat soikeita. Kukat ovat yleensä punaisia.

Levinneisyys

Tuliköynnökset ovat kotoisin Keski- ja Etelä-Amerikasta.

Elinympäristö

Luonnossa tuliköynnökset kasvavat toisten kasvien päällä. Kasvit tarvitsevat kuohkean kasvualustan. Ne viihtyvät valoisalla paikalla, jossa on kostea ilma. Ne eivät tarvitse talvella paljoa lämpöä.

Käyttö

Tuliköynnöksiä käytetään huonekasveina. Ne sopivat amppeliin. Kasveista leikataan kukinnan jälkeen vanhat varsot pois.
Isoindoli

Ominaisuudet ja reaktioita

Isoindolilla on kaksi tautomerista muotoa 2H-isoindoli ja 1H-isoindoli. Näistä 2H-isoindoli on stabiilimpi sen alhaisemman energian vuoksi. Liuoksessa proottiset liuottimet suosivat 1H-isoindolia, kun taas aproottisisa polaarisissa liuottimissa 2H-isoindoli on vallitseva tautomerinen muoto. Isoindoli on hyvin reaktiivinen ja hajoaa huoneenlämpötilassa. Alhaisissa lämpötiloissa se on valkoinen kiinteä aine.
Ensimmäisen kerran isoindolia valmistettiin vuonna 1951 kuumentamalla 2-(metoksikarbonyylioksi)isoindoliinista. Muita tapoja ovat N-hydroksi-isoindoliinin bentsyylieetterin, isoindolimesylaatin tai bentsyynin ja 1-metoksikarbonyylipyrrolin sykloadditiotuotteen kuumennus. Isoindoli on emäksinen ja muodostaa happojen kanssa suoloja, joissa se esiintyy isoindoliniumkationina.
Fontanka

Fontanka (ven. Фонтанка) on Nevan suuhaara Pietarin kaupungissa Venäjällä. Se irtautuu Nevasta vasemmalle Liteinin ja Troitskin siltojen puolivälistä Kesäpuiston kohdalla ja laskee Nevan suistoon Gutujevskin saaren pohjoispuolella lähellä Pietarin satamaa. Fontanka on pituudeltaan 6,7 km, leveydeltään enimmillään 70 m ja syvyydeltään enimmillään 3,5 m.

Historia

Ennen vuotta 1719 jokea kutsuttiin "Nimettömäksi" (ven. Безымянный ерик, Bezymjannyi jerik), sittemmin Fontannajaksi (ven. Фонтанная река, Fontannaja reka). Nimi Fontanka ("suihkulähde") juurtui käyttöön 1737 sen jälkeen, kun Kesäpuiston suihkukaivot rakennettiin, sillä niiden vesi nostettiin Fontankasta. 1700-luvun puoliväliin saakka Fontanka toimi Pietarin eteläisenä rajana. Arkkitehti Andrei Kvasov suunnitteli kanavan penkeröinnin 1780-1789.

Palatsit

Fontankan rantakadun varsilla on monia huomattavia aatelispalatseja, kuten Pietari Suuren kesäpalatsi, Šuvalovin palatsi, Ostankinon palatsi, jossa toimii nykyään Anna Ahmatovan museo, Beloselski-Belozerskin palatsi ja keisarillinen Anitškovin palatsi, jossa Nikolai II asui ennen valtaistuimelle nousuaan.
Peräjärvi (Parkano)

Maantietoa

Järven pituus on 1 kilometriä, leveys 400 metriä ja sen pinta-ala on 17 hehtaaria. Se sijaitsee Jaakkolankylästä neljä kilometriä pohjoiseen ja Poikkeusjärven ja Saaresjärven keskivaiheilla. Järvi on pitkä ja kapea ja eteläpäässä lounaaseen työntyy 200 metriä pitkä lahti, joka on soistumassa umpeen. Järven pohjoispäässä on ainoana saarena pieni luoto.
Järveen laskee metsäojia, jotka tuovat vettä ympäröiviltä ojitetuilta soilta. Länsipuolella sijaistevasta suuresta Ainesnevalta laskee järveen kaksi ojaa ja pohjoiselta vieläkin suuremmalta Lehminevalta laskee Peräjärvenluoma järven pohjoispäähän. Myös pieni 800 metrin päässä sijaitseva Korpilampi laskee näiden samojen ojien kautta. Järven laskujoki on ojamainen Peräjärvenjoki, joka kulkee kaakkoon ja etelään ohittaen ensin 2,4 kilometrin jälkeen Sammatinlammen ja laskee lopulta kuuden kilometrin jälkeen Jaakkolanjärveen. Jokeen yhtyy pohjoisesta eli vasemmalta Saaresjärven laskuoja, jonka kautta laskevat myös Lylyjärvi, Reppulampi ja Hakojärvi, ja idästä Kolulampi.
Rantaviivan pituus on 2,8 kilometriä. Rannat ovat kovaa metsämaata lukuun ottamatta pohjoispäätä, joka on avosuota, ja länsiranta, jossa ranta muodostaa kosteikon. Järven luusuassa rannat viettävät jyrkästi veteen ja laskujokeen. Eteläpuolella kohoaa Peräjärvenvuoden kallioinen huippu 23 metriä korkealle. Järvellä on kaksi maataloa ja noin 10 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet Jaakkolankylän ja Karttiperän yhdistävältä yhdystieltä 13355. Rannan tuntumassa on myös kota. Kodan kautta kulkee Saaresjärveltä tuleva polku, joka johtaa lounaaseen Parkanon seurakunnan leirikeskukseen Poikkeusjärvelle.

Vedenlaatu

Järven vedenlaatua on tutkittu ainakin kahdesti vuosina 1994 ja tammikuussa 2008. Vuonna 2008 oli järvessä 0,25 metriä jäätä. Ensimmäinen mittaus tehtiin metrin syvyydessä ja toinen 1,6 metrin syvyydestä. Mittausten mukaan veden hapen kyllästysaste oli ensin 12% ja myöhemmin 32%. Happea oli vedessä ensin 1,6 mg/l (milligrammaa litrassa) ja myöhemmin 4,4 mg/l. Veden kokonaisfosforipitoisuudet olivat 64 µg/l (mikrogrammaa litrassa) ja 25 µg/l. Vastaavasti kokonaistyppipitoisuudet olivat 690 µg/l ja 740 µg/l. Näkösyvyys oli vuonna 2008 0,8 metriä ja sameus päällysvedessä ensin 1,1 FNU ja vuonna 2008 0,7 FNU. Veden happamuusarvot (pH) olivat vastaavasti 5,0 ja 4,5.

Historiaa

Vuonna 1959 painetussa peruskartassa oli Peräjärvi suuremman kokoinen kuin se on nykyään. Sillä oli tuolloin myös kaksi saarta, joista eteläisempi on maatunut kiinni rantaan suoritetun järvenlaskun yhteydessä. Järvenlaskun vaikutukset voidaan havaita seuraavassa peruskartassa vuodelta 1984.
Korppu

Etelä-Afrikka

Etelä-Afrikassa korppu on perinteinen pikkuleipä (Afrikaansin kielellä nimeltään bescuit), jota syödään sen jälkeen, kun sitä on kastettu kahviin, teehen tai rooibos-teehen.
Historiassa korput ovat kehittyneet (biltong-ruoan kanssa) aikaisilla edelläkäyntipäivillä, tapana tarjota korppua kuivassa ilmapiirissä. Sitä on käytetty myös matkustettaessa pitkiä matkoja tai sodan aikana.
Perinteisesti korput on leivottu kotona, mutta nykyään niitä saa myös ruokakaupoista. Luultavasti kaikista tunnetuimpia korppuja ovat Ouma Rusks -nimiset korput. Useat leipomot ja kotitaloudet myyvät niitä, yleensä käyttäen enemmän eksoottisia ainesosia kuin ruokakaupat.
Normaalien korppujen lisäksi on olemassa piimä-, anisruoho-, kokovehnä-, nestemaito, mysli ja sitruuna unikonsiemenmakuja.