google/wiki40b huggingface dataset:
Pekka Hyvärinen

Pekka Antero Hyvärinen (s. 20. heinäkuuta 1951 Kuopio) on suomalainen toimittaja, kirjailija ja mediayrittäjä. Hyvärinen on kirjoittanut Urho Kekkosen henkilöhistorian Suomen mies (2000, yhdessä Hannu Rautkallion kanssa) ja toiminut Suomen Kuvalehden ja MTV3:n uutisten vastaavana päätoimittajana. Hyvärinen on uransa varrella tehnyt haastatteluohjelmia, dokumentteja ja ollut useiden lehtien kolumnistina. Nykyään hän toimii mediayrittäjänä. Hyvärinen on yhteiskuntatieteiden maisteri vuodelta 1975. Vuonna 1970, kun Hyvärinen oli 19-vuotias, julkaistiin hänen kirjansa Minä ja Lootin vaimo Kauppiaitten Kustannuksen Kontakti-sarjassa.
Hyvärinen valittiin tammikuussa 2008 Julkisen sanan neuvoston (JSN) puheenjohtajaksi. Hän erosi joulukuussa 2009 vastalauseena neuvoston vapauttavalle päätökselle niin kutsutun lautakasajutun suhteen.

Hyvärisen kannanottoja internetistä

Hyvärinen on esittänyt, että suomalaiset eivät saisi esittää mielipiteitään internetissä paljastamatta oikeaa nimeään. Nimimerkin käyttö pitäisi sallia vain ”poikkeustapauksissa”. JSN:n 40-vuotisjuhlassa Hyvärinen sanoi, että muun muassa pornografiaa, väkivaltaa ja ”lasten ja nuorten elämää tuhoavaa aineistoa” tulisi sensuroida internetistä. ”Tämäntyyppisten sivustojen karsiminen” ei hänen mielestään ole sensuuria.
Toimessaan JSN:n puheenjohtajana Hyvärinen on myös peräänkuuluttanut lehtien vastuuta nettijournalismissa. Erityisesti verkkokeskusteluista tulisi karsia ”ala-arvoisin aines”. Yksinkertaisimpana vaihtoehtona hän näkee vaatimuksen omalla nimellä kirjoittamisesta. Hyvärinen on myös kritisoinut Wikipediaa, vedoten muun muassa sen tiedon epämääräiseen alkuperään: ”Wikipedian kirjoittajien taustoja ei tunneta, joten tekstien tekijöinä häärii kaikenlaisia poliittisesti nyrjähtäneitä sekä mainos- ja markkinointiviestinnän juonikkaita osaajia.”
Särkijärvi (Muonio)

Särkijärvi on noin 300 asukkaan kylä ja saman niminen järvi Muonion kunnassa. Kylä sijaitsee noin 12 kilometrin päässä Muonion kirkonkylältä Kittilään päin, kantatie 79:n varressa. Särkijärven kylään kuuluvat myös Torassiepin ja Kutunivan sekä Keimiöniemen kyläalueet. Särkijärveltä voi ihailla yhtä Suomen kansallismaisemista, josta on tehty myös postimerkki (Europa: Maisema Pohjois-Suomessa) vuonna 1977. Maisema avautuu kantatieltä ja siinä näkyy Pallastunturit Särkijärven taustalla. Särkijärvi on muutoinkin edullisessa asemassa maisemiensa puolesta. Pohjoisessa ja idässä näkyvät Pallastuntureiden ohella Keimiötunturi, luoteessa Olostunturi ja etelässä Särkitunturi.
Särkijärvellä toimi pitkään Rajavartiolaitoksen toimipiste. Nykyisin alue toimii asuinalueena ja talvisin alueella on autojen testausta arkitisissa olosuhteissa.
Regina Heinonen

Regina Heinonen (myöhemmin Regina Keso; 3. helmikuuta 1924 Kruunupyy – 3. marraskuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen elokuvanäyttelijä ja Suomen Filmiteollisuuden kuvaussihteeri. Hän aloitti uransa näyttelemällä yhtiön elokuvissa ja myöhemmin jatkoi työtään kuvaussihteerinä 1950- ja 1960-luvuilla. Heinonen oli tunnettu 1940-luvulla roolistaan kahdessa Suomisen perhe -elokuvassa, Suomisen Olli rakastuu ja Suomisen Olli yllättää, joissa hän näytteli Olli Suomisen tyttöystävää Ritvaa.
Muutoin Heinosen elokuvaosat olivat lähinnä avustajatasoisia tehtäviä SF:n elokuvissa, kuten Uuteen elämään, Nuoruus sumussa ja Valkoiset ruusut. 
Avioliiton myötä Regina Heinosen sukunimi vaihtui Kesoksi 1950-luvulla ja hän työskenteli saman elokuvayhtiön kuvaussihteerinä yli kymmenen vuoden ajan. Viimeisen roolinsa hän teki elokuvassa Kun tuomi kukkii vuonna 1962.
Wolfram von Richthofen

Varhaisvaiheet

Wolfram syntyi Barzdorfissä 1895. Serkkunsa tavoin hän palveli aluksi Saksan ratsuväessä ja sai myöhemmin siirron ilmavoimiin. Hän pudotti kahdeksan viholliskonetta, ja sai suorituksella myös hävittäjä-ässän nimen. Sodan jälkeen hän opiskeli tekniikkaa, avioitui 1920 Breslaussa (nyk. Wrocław, Puola) ja sai kolme lasta. Hän pestautui uudelleen vielä luvattomaan uuteen Luftwaffeen 1933.
Jean Nidetch

Jean Nidetch (12. lokakuuta 1923 Brooklyn, New York – 29. huhtikuuta 2015 Parkland, Florida) oli Painonvartijoiden (Weight Watchers) yhdysvaltalainen perustaja.
Nidetch ryhtyi 1960-luvulla ylipainoisena laihduttamaan yhdessä ylipainoisten tuttaviensa kanssa. Pari vuotta yhdessä laihduttamisen jälkeen Nidetch päätti perustaa yhtiön, Weight Watchers. Vuonna 1978 hän kuitenkin myi yhtiönsä H. J. Heinzille 70 miljoonalla dollarilla.
Toivo Korhonen (musiikkineuvos)

Palkintoja

Toivo Korhonen palkittiin elämänsä aikana mm. Sulasolin Klemetti-palkinnolla, musiikkineuvoksen arvonimellä, Vantaa-mitalilla ja Heinz Hofmann -mitallilla.
Tammelan ylänkö

Tammelan ylänkö on karu ja harvaan asuttu ylänköalue Kanta-Hämeen, Uudenmaan ja Varsinais-Suomen nykymaakuntien rajaseudulla, suurimmaksi osaksi Kanta-Hämeen maakunnassa Hämeenlinnan, Forssan ja Karkkilan väliin jäävällä alueella.

Maisemat ja pinnanmuodot

Ympäristöministeriön asettaman maisema-aluetyöryhmän laatimassa Suomen maisemamaakuntajaossa vuodelta 1993 alueesta käytetään nimeä Tammelan ylänköseutu ja seutusuunnitteluyhteyksissä ja matkailumarkkinoinnissa nimitystä Hämeen järviylänkö.
Alue on suureksi osaksi supra-akvaattista eli jääkauden jälkeen vedenpinnan yläpuolelle jääneistä muodostumista koostuvaa moreenialuetta. Asutus alueella on harvaa verrattuna ympäröiviin vanhoihin viljelysseutuihin, ja paikoin on havaittavissa piirteitä yleensä vain Savolle tyypillisenä pidetystä mäkiasutuksesta.
Paitsi moreenimuodostumia, kuten drumliineja ja kumpumoreeneja, alueella on myös harjuja ja Salpausselkiin liittyviä reunamuodostumia.

Korkeussuhteet

Korkeuserot alueella ovat pieniä, paitsi reunoilla missä kallioperän murrokset jyrkentävät pinnanmuotoja.
Alueen laajimmat yhtenäiset korkeat alueet ovat sen pohjoisosassa Tammelan Torajärven, Kalvolan Mäyrän ja Vuorenkylän sekä Hattulan Renkajärven suunnalla, missä maasto nousee useissa kohdin yli 160 metriä merenpinnasta. 
Tällä seudulla ovat myös alueen korkeudeltaan yli 140 metriä  merenpinnasta olevat järvet. Näitä ovat Tarpianjoen valuma-alueen latvajärvet Alinen Särkijärvi (140,6 m), Ylinen Särkijärvi (142,1), Hietajärvi (140,1 m) ja Hanhilammi (144,3 m). 
Lisäksi etelämpänä, Pernunnummen kaakkoispuolella Lopella on pienempi yli 160 metriä korkea alue.
Koko Tammelan ylängön korkein kohta on 183,7 metrin korkeuteen yltävä Kaakkomäki Lopen kirkonkylästä vähän luoteeseen. Lähes yhtä korkea kohta, 183,3 metriä on Tammelan Torajärven kylän luona, ja joitakin yli 180 metrin korkeuteen yltäviä kohoumia on myös Lopen Pernunnummen lounaispuolisella alueella.

Luonnonnähtävyyksiä

Tammelan ylängön tunnettuja luonnonnähtävyyksiä ovat Liesjärven kansallispuisto ja Torronsuon kansallispuisto Tammelassa. Valtakunnallisesti arvokkaiksi maisema-alueiksi Tammelan ylängöllä tai sen läheisyydessä on arvioitu Tammelassa sijaitseva Mustialan – Portaan – Kaukolanharjun maisema-alue sekä Hämeenlinnan, Hattulan, Rengon, Lopen ja Tammelan kautta kulkeva Hämeen Härkätie.
Magnus von Eberhardt

Magnus von Eberhardt (1855 Berliini – 1939 Berliini) oli keisarillisen Saksan armeijan jalkaväenkenraali ensimmäisessä maailmansodassa.
Eberhardtin sotilasura alkoi 19-vuotiaana, kun hän liittyi jalkaväkirykmentti nro 93:n Zerbstissä. Kesäkuussa 1890 hän siirtyi Berliiniin yleisesikuntaan. 1898 hän sai ylennyksen majuriksi ja siirtyi komentajaksi krenatöörirykmenttiin "Prinz Karl von Preußen" (2. brandenburgilaisrykmentti nro 12). Hän palveli eri yksiköissä komentajana tai esikuntaupseerina. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1907 ja kenraaliluutnantiksi 1911. 
Eberhardt nimitettiin ala-Elsassin sotilasalueen kuvernööriksi 1913, ja tässä tehtävässä hän toimi, kun ensimmäinen maailmansota syttyi. Tapahtumaa seurasi siirto XV. reservin armeijakunnan komentajaksi ylä-Elsassiin, jossa hänen armeijakuntansa tehtävä oli suojella aluetta mahdollisilta ranskalaisten hyökkäyksiltä. Eberhardt onnistuikin torjumaan ranskalaisten yrityksen vallata Colmar ja puskemaan heidät lähes koko Elsassin alueelta lukuun ottamatta Thann-Altkirchin aluetta. 
Armeijakunta siirrettiin Serbiaan. Eberhardt pysyi yksikön johdossa lokakuuhun 1916 saakka, jolloin armeijakunnan reservit siirrettiin Verdunin alueelle. Eberhardt siirtyi komentamaan X. reservin armeijakuntaa. Hänelle myönnettiin Pour le Merite toukokuussa 1917. 
Elokuussa 1918 Eberhardt nimitettiin 7. armeijan komentajaksi kenraali Max von Boehnin tilalle. Hän pysyi tehtävässä vain lokakuuhun asti, jolloin armeija hajosi karkuruuden ja huonon taistelukunnon vuoksi. Marraskuun alussa Eberhardt siirtyi komentamaan 1. armeijaa, kunnes yksikkö lakkautettiin joulukuussa sodan loppumisen jälkeen. Tämän jälkeen Paul von Hindenburg lähetti Eberhardtin Itä-Preussiin Kulmerlandin puolustusjoukkojen komentajaksi estämään puolalaisia valtaamasta Itä-Preussia. Keväällä 1919 hän sai käskyn vetäytyä Soldaun alueelta, jolloin puolalaiset joukot ottivat sen haltuunsa.
Schoenoplectus corymbosus

Kuvaus

Schoenoplectus corymbosus on tukeva, 1,5 metriä korkeaksi kasvava kasvi. Se kasvaa usein osittain veden alla ja muodostaa tiheitä kasvustoja. Lajin varsi on pyöreä ja 5–10 millimetriä halkaisijaltaan sekä hienolla uurteella ja väriltään vihreä tai harmaanvihreä. Lehtituppi on enintään 13 senttimetriä pitkä, ruskea ja hajoaa kuiduiksi. Lehtilapa on vain pieni kärki. Kukinto on 4,5–15 senttimetriä halkaisijaltaan oleva tähkä.

Levinneisyys ja elinympäristö

Schoenoplectus corymbosus on levinnyt laajalle alueelle Afrikan, Aasian ja Australian trooppisilla alueilla. Euroopassa sitä on tavattu Espanjasta. Se kasvaa veistöjen lähellä, järvien, purojen ja jokien varsilla sekä soilla.
Stephen Kingin Desperation

Juoni

Peter ja Mary Jackson matkustavat autiomaassa autolla ja joutuvat poliisin pysäyttämäksi. Pariskunnan tietämättä heidän takakontistaan löytyy huumausainetta, minkä perusteella poliisi Collie Entragian pidättää heidät ja kuljettaa autioituneeseen Desperationin kaupunkiin. He huomaavat jonkin olevan pahasti vialla, kun kaupungista löytyy asukkaiden kuolleita ruumiita. Poliisi tappaa Peterin ja sulkee Maryn muiden vangittujen matkalaisten kanssa putkaan ja jättää vangit kojootin vartioimaksi. Kirjailija Johnny Marinville onnistuu ottamaan yhteyttä ystäväänsä Steve Amesiin, joka sattuu myös kulkemaan autiomaan halki rekallaan. Vangittujen toivo riippuu Stevestä, sillä he ovat vaarassa joutua tekemisiin pahan voiman kanssa, joka on lähtöisin kaupungin lähellä sijaitsevasta hylätystä kaivoksesta.
Windows Me

Muutokset aiempaan versioon

Suurin muutos Windows Me:ssä aikaisempiin Windowseihin nähden oli kuitenkin, että se ei enää sisältänyt aitoa MS-DOS -tukea. Tämä tarkoitti sitä, että Windows Me ei ladannut DOSia ennen graafista käyttöliittymää, toisin kuin Windows 95 ja 98. Tämä tarkoitti myös sitä, että se käynnistyi nopeammin kuin 95 ja 98, mutta ei myöskään voinut käynnistyä komentokehotteeseen DOS-yhteensopivaan tilaan. Me:ssä oli kuitenkin virtuaalitilan DOS, jota voitiin ajaa ikkunassa, mutta jotkin ohjelmat vaativat aidon MS-DOS -tuen, eivätkä suostuneet toimimaan DOS-ikkunassa.
Windows Me sisälsi järjestelmänpalautus-toiminnon (engl. system restore), joka kirjasi muutoksia lokiin, ja pystyi palauttamaan käyttöjärjestelmän aikaisempaan vaiheeseen. Ohjelma oli tarkoitettu helpottamaan vianselvitystä ja ratkaisemaan ongelmia. Sen piti toimia suojaverkkona tilanteissa, joissa esimerkiksi ohjelman tai ajurin asennus sotki järjestelmän. Tällöin käyttäjä voisi palauttaa järjestelmän aikaisempaan, toimivaan tilaan. Ohjelma suoriutui tästä seuraamalla Windowsin järjestelmätiedostojen sekä rekisterin muutoksia. Järjestelmänpalautus saattoi kuitenkin hidastaa tietokoneen toimintaa, varsinkin, jos se valitsi tallennushetkekseen ajankohdan, jolloin käyttäjä oli juuri käyttämässä tietokonetta. Ohjelman toimintaperiaate oli melko yksinkertainen, ja se saattoi pahimmassa tapauksessa palauttaa jopa viruksen, jonka käyttäjä oli hetkeä aiemmin poistanut järjestelmästä. Järjestelmänpalautus ei kuitenkaan ollut varmuuskopiointiohjelma.

Elinkaari

Windows Me:n tuki päättyi lopullisesti 11. heinäkuuta 2006.
Kroatia olympialaisissa

Kesäolympialaiset

Lähteet:

Talviolympialaiset

Lähteet:

Kesäolympialaiset

Lähteet:

Talviolympialaiset

Lähteet:
Níkos Kosténoglou

Ura pelaajana

Kosténoglou aloitti uransa Xanthissa puolustajana vuonna 1989. Hän edusti seuraa viiden kauden ajan Kreikan Superliigassa ja nousi liigan johtavien puolustajien joukkoon. Vuonna 1994 hän siirtyi suurseura AEK Ateenaan. Seura oli voittanut liigamestaruuden juuri edellisellä kaudella, mutta ei pystynyt uusimaan sitä Kosténogloun pitkän 11-vuotisen seurauran aikana. Kreikan cupissa puolustaja pääsi juhlimaan mestaruutta neljään otteeseen.  
Kreikan maajoukkueessa Kosténoglou esiintyi kerran vuonna 1996.

Ura valmentajana

Valmennusuransa Kosténoglou aloitti AEK:n organisaatiossa juniorivalmentajana vuonna 2005. Kahden juniorikauden jälkeen hänestä tuli Llorenç Serra Ferrerin apulaisvalmentaja edustusjoukkueeseen. Espanjalaisvalmentajan saatua potkut helmikuussa 2008 nousi Kosténoglou AEK:n päävalmentajaksi.  Hänen johdollaan AEK sijoittui liigan ykköseksi, mutta hävisi mestaruuden luvattomiin pelaajiin liittyvien epäselvyyksien vuoksi. Kauden jälkeen Giorgos Donis korvasi Kosténogloun päävalmentajana. 
Marraskuussa 2008 Kosténoglou palasi valmentajaksi Asteras Tripolisissa.  Hän valmensi seuraa kauden loppuun saakka.
Tammikuussa 2011 Kosténoglousta tuli Kreikan liigassa hännille juuttuneen AEL Larissan päävalmentaja.  Hän ei kuitenkaan enää onnistunut pelastamaan seuraa putoamiselta liigasta.  Kosténoglou jätti paikkansa kauden jälkeen. 
Lokakuun alussa 2011 Kosténoglou palasi AEK Ateenan päävalmentajaksi.  Kosténogloun johdolla AEK jäi Kreikan liigassa viidenneksi. Seura ei uusinut hänen sopimustaan kauden jälkeen.
Syyskuun lopussa 2012 Kosténoglousta tuli Skoda Xanthin päävalmentaja.  Hän valmensi seuraa vain pari kuukautta, kunnes sai huonojen esitysen vuoksi joulukuun puolivälissä potkut.  
Helmikuussa 2014 Kostenoglousta tuli viidentenä Kyproksen liigassa majailleen Anorthosis Famagustan päävalmentaja.  Kosténogloun johdolla seura ei sijoitustaan onnistunut parantamaan, vaan oli liigan viides. Kauden jälkeen Kosténoglou siirtyi Apollon Smyrnin päävalmentajaksi.  Hän sai kuitenkin potkut seurasta jo joulukuussa 2014. 
Helmikuussa 2015 Kosténoglousta tuli Kreikan jalkapallomaajoukkueen apulaisvalmentaja.  Heikosti sujuneiden EM2016-karsintojen vuoksi maan jalkapalloliitto erotti päävalmentaja Sergio Markariánin ja koko valmennusjohdon elokuussa 2015. 
Syyskuussa 2019 Kosténoglou palasi AEK Ateenan päävalmentajaksi.
Mykkäelokuva

Mykkäelokuva on elokuva, jossa ei ole elokuvaan tahdistettua puhetta ääniraidalla. Äänen yhdistäminen liikkuvaan kuvaan on ideana lähes yhtä vanha kuin elokuvat itse, mutta teknisten vaikeuksien vuoksi valtaosa ennen 1930-lukua tehdyistä elokuvista on mykkäelokuvia. Ensimmäinen suomalainen elokuva Nikolainkadun koulun koulunuorisoa välitunnilla valmistui 1904.

Mykkäelokuva

Elokuvahistorian aikakautta ennen äänielokuvan keksimistä kutsutaan mykkäelokuvien kaudeksi. Mykkäelokuvissa on yleensä avainkohtia ja -repliikkejä selventäviä välitekstejä, niin sanottuja plansseja. Vaikka mykkäelokuvissa ei ollut tahdistettua ääniraitaa, niiden teatteriesityksen yhteydessä esitettiin yleensä elävää musiikkia pianistin tai jopa kokonaisen orkesterin voimin. Nykyään elokuvateattereissa esitettävät vanhat mykkäelokuvat ovat usein äänikopioita, joihin on lisätty musiikkiraita. Sama koskee mykkäelokuvien televisioesityksiä.
Mykkäelokuvan aikana käytettiin nitraattifilmiä, joka on hyvin tulenarkaa. Myöhemmin elokuvat kopioitiin kestävämmälle ja vähemmän tulenaralle asetaatille. Koska niin kameroita kuin projektoreitakin pyöritettiin käsin, sekä kuvaus- että esitysnopeudet vaihtelivat suuresti – 14:stä aina 26:een kuvaan sekunnissa. Nykyisin hitaammin esitettäväksi tarkoitettuja mykkäelokuvia joudutaan usein ajamaan 24:n (tai televisiossa 25:n) kuvan nopeudella, ja siksi tapahtumat niissä näyttävät nopeammilta kuin tekijät tarkoittivat.
Äänen puutetta ja välitekstejä on käytetty tehokeinona vielä äänen nauhoittamisen tultua teknisesti mahdolliseksi. Kuuluisia esimerkkejä tästä ovat Chaplinin Nykyaika vuodelta 1936 ja Aki Kaurismäen Juha vuodelta 1999.
Ken Kesey

Ken Kesey (17. syyskuuta 1935 La Junta – 10. marraskuuta 2001 Eugene) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja kulttuurivaikuttaja.
Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat Yksi lensi yli käenpesän (1962, suom. Risto Lehmusoksa) ja Joskus tekee mieli (1964, suom. Risto Lehmusoksa). Molemmista tehtiin 1970-luvulla tunnetut elokuvasovitukset (Yksi lensi yli käenpesän ja Ei tuumaakaan).
Kesey oli aktiivinen hahmo Yhdysvaltojen 1960-luvun vastakulttuurissa, ja vaikutti muun muassa Grateful Dead -yhtyeen syntyhistoriaan. Hän ja hänen Merry Pranksters-ryhmänsä asuivat kommuunissa Keseyn kotona.
Kesey osallistui vapaaehtoisena CIA:n rahoittamaan MK-ULTRA:n alaiseen salaiseen sotilaalliseen hankkeeseen, jossa tutkittiin esim- LSD:n ja kokaiinin vaikutuksia. Hän suoritti myöhemmin kokeiluja itsekin.
Volgansuomalaiset kansat

Volgansuomalaiset ovat Venäjän vähemmistöihin kuuluvia Volga-joen alueella eläviä kansoja. Nykyisistä kansoista volgansuomalaisiin lasketaan marilaiset ja mordvalaiset. Volgansuomalaisia olivat myös kansat jotka sulautuivat venäläisiin, merjalaiset, muromalaiset ja meštšeralaiset.
Herman (ravintola)

Ravintola Herman oli Turussa Aurajoen rannalla toiminut panimoravintola. Ravintola perustettiin Pehr Johan Gylichin suunnittelemaan empiretyyliseen rakennukseen vuonna 1996. Suomen gastronomien seura valitsi Ravintola Hermanin vuonna 2003 Vuoden ravintolaksi. Panimotoiminta loppui Hermannissa panimomestarin jäätyä eläkkeelle, minkä jälkeen Hermanni sai panimotuotteensa porilaiselta Karhupanimolta. Myöhemmin myös ravintolatoiminta loppui vuokrasopimuksen päätyttyä. Sen jälkeen tiloissa toimi Stefan Richterin ja Restamax Oyj:n Stefan’s Steakhouse, joka suljettiin vuonna 2016.

Panimotoiminta

Ravintola Herman tuotti muun muassa Helles-, Märzen- ja Dunkles-merkkisiä oluita. Tumma kausiolut Dunkles palkittiin Helsinki Beer Festivalissa, pienpanimo-oluiden kilpailussa ja Tummien oluiden torilla Tampereella.
Chris Kreider

Seuraura

Kreider opiskeli Phillips Academyssä, kun QMJHL-joukkue Saint John Sea Dogs varasi hänet 176. pelaajana vuonna 2008. Kreider ei kuitenkaan siirtynyt CHL:ään, vaan hän kävi vuodet 2009–2012 Boston Collegea. Ennen tätä Kreiderin varasi myös New York Rangers ensimmäisellä kierroksella 19. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2009.
Kreider voitti Boston Collegessa ensimmäisen yliopistokautensa 2009–2010 päätteeksi Hockey Eastin mestaruuden ja valittiin sarjan tulokkaiden tähdistöön. Hän voitti myös koko NCAA:n mestaruuden. Kreider voitti Hockey Eastin mestaruuden myös vuonna 2011. Kaudella 2011–2012 hän voitti Boston Collegen sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 23+22=45. Kreider sijoittui Hockey Eastin maalipörssissä toiseksi edellään vain Mainen yliopiston Joe Diamond. Pistepörssissä hän sijoittui viidenneksi. Kreider voitti kolmannen kerran peräkkäin Hockey Eastin mestaruuden. Hän voitti Boston Collegessa myös runkosarjan ja koko NCAA:n mestaruuden. Kreider valittiin kauden päätteeksi Hockey Eastin toiseen tähdistökentälliseen.
Huhtikuussa 2012 Kreider teki kolmivuotisen tulokassopimuksen New York Rangersin kanssa. Hän siirtyi joukkueen vahvuuteen jo kevään 2012 pudotuspeleissä, kun Kreiderin yliopistokausi oli päättynyt. Hän teki NHL-debyyttinsä 16. huhtikuuta 2012 kolmannessa neljännesvälieräottelussa vieraissa Ottawa Senatorsia vastaan. Kreiderin NHL-uran avausmaali syntyi 23. huhtikuuta 2012 kuudennessa neljännesvälieräottelussa, joka ratkaisi Rangersille 3–2-vierasvoiton Senatorsista. Hänen toinen maalinsa syntyi 28. huhtikuuta 2012 ensimmäisessä puolivälieräottelussa vieraissa Washington Capitalsia vastaan. Kreiderin osuma jäi Rangersin 3–1-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi. Hänestä tuli samalla NHL:n kaikkien aikojen ensimmäinen pelaaja, jonka kaksi ensimmäistä playoff-maalia ovat voittomaaleja. Yhteensä Kreider teki 18 playoff-ottelussa tehot 5+2=7. Hänestä tuli NHL:n kaikkien aikojen eniten playoff-maaleja tehnyt pelaaja, joka ei ole debytoinut runkosarjassa. Ennätyksen edellinen haltija oli ennen kautta 1953–1954 neljä playoff-maalia tehnyt Eddie Mazur. Kreider pääsi pudotuspelien edetessä aina ykkösketjuun saakka Brad Richardsin ja Marián Gáboríkin viereen.
Pekka Markkula

Pekka Markkula (1948 – 14. heinäkuuta 1998) oli suomalainen kääntäjä, musiikkitoimittaja ja kustannustoimittaja. Hänet tunnetaan erityisesti Douglas Adamsin Linnunradan käsikirja liftareille -kuunnelman ja romaanin suomentajana. Hän suomensi myös muuta tieteiskirjallisuutta ja työskenteli Yleisradiolla kuunnelmien kääntäjänä ja dramatisoijana. Markkula aloitti uransa toimittajana Musa- ja Soundi-musiikkilehtien toimittajana 1970-luvulla. Hän kirjoitti niihin juttuja ja levyarvosteluja sekä omalla nimellään että nimimerkillä Pipin Pieni.
Hänen ensimmäiset suomennoksensa julkaistiin 1980-luvun alussa, kun hän ryhtyi kääntämään John Books -kustantamon julkaisemia kirjoja. Ensimmäisenä julkaistiin Harry Harrisonin Ruostumaton teräsrotta vuonna 1980 ja seuraavana vuonna Linnunradan käsikirja liftareille, jonka hän suomensi vielä uudelleen vuosikymmenen lopulla. Hän jatkoi kirjojen suomentamista kuolemaansa saakka ja hänen käännöksiään julkaisivat useat kustantamot kuten WSOY ja Like. Hän suomensi pääasiassa tieteiskirjallisuutta ja muuta kaunokirjallisuutta sekä muusikkoelämäkertoja.
Markkula myös käänsi ja dramatisoi kuunnelmia Yleisradiolle. Monet kuunnelmista, joiden kanssa hän työskenteli, oli luokiteltavissa tieteisfiktioksi. Hän kirjoitti myös kaksi omaa kuunnelmaa Myöhempien aikojen nuoret vihaiset miehet ja Hämärimmällä hetkellä, joista jälkimmäisen Johanna Sinisalon kanssa.
Tämän lisäksi Markkula oli myös novellikirjailija, jonka teoksia julkaistiin suomalaisissa scifilehdissä 1980-luvun lopulla. Vain yksin Markkulan novelli on julkaistu kirjassa, novelliantologiassa nimeltä Ensimmäinen yhteys (1988). Hän työskenteli ennen kuolemaansa lisäksi Book Studio -kustantamon Galaxy-tieteisromaanisarjan toimittajana. Pekka Markkula kuoli sairaskohtaukseen vuonna 1998. Häneltä julkaistiin vielä postuumisti suomennos Edgar Allan Poe -novellikokoelmasta Ajan ja avaruuden kartat.
Georg Häggström

Georg Isidor Johannes Häggström (3. tammikuuta 1903 Tammisaari – 1. kesäkuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen merikapteeni, joka toimi pitkään Helsingin sataman satamakapteenina.

Henkilöhistoria

Georg Häggströmin vanhemmat olivat tullivirkailija Johannes Häggström ja Ida Alexandra Ståhlberg ja puoliso vuodesta 1938 Carin Pia Felicia Lindroth. Häggström tuli ylioppilaaksi 1922 ja valmistui yliperämieheksi 1928 ja merikapteeniksi Turussa 1931. Hän työskenteli höyrylaivojen perämiehenä ja päällikkönä merillä 1933–1937, meritarkastajana 1937–1938, Turun merikoulun opettajana 1938–1946, apulaissatamakapteenina Helsingissä 1946–1949 ja satamakapteenina 1950–1968. Häggströmillä oli myös useita merenkulkualaan liittyviä luottamustoimia.