Siikajoki

Historia

Revonlahdelta ja etenkin Paavolasta on tehty joitakin kivikautisia esinelöytöjä. Siikajoenkylältä ja sen lähialueilta kivikautisia löytöjä ei ole tehty, koska alue oli tuolloin vielä veden alla. Siikajoen tunnetuimpia muinaisjäännöksiä ovat kuitenkin Pesuankankaan ja Linnakankaan jätinkirkot. Ensimmäiset asukkaat saapuivat Siikajoen suulle jo 1400-luvulla, mutta vakinaisesti alue asutettiin vasta 1500-luvun puolivälissä, jolloin seudulle asettui savolaisia uudisasukkaita. Revonlahden seudulle tuli väestöä myös rannikolta. Asutus laajeni nopeasti seuraavina vuosisatoina, paitsi jokilaaksossa asutus oli hidasta, sillä kapea alue ei tarjonnut mahdollisuuksia uudisasutukseen. Väestönkasvu perustui maatalouden ja erityisesti karjanhoidon varaan. Siikajoesta saatiin myös lohta ja siikaa.
Seutu kuului aluksi Saloisten seurakuntaan.  Ensimmäinen Siikajoen kirkko rakennettiin todennäköisesti 1589, mutta venäläiset polttivat sen 1591. Siikajoesta tuli 1590 Saloisten kappeli. Vuonna 1600 rakennettiin seurakunnan toinen kirkko ja 1701 otettiin käyttöön uusi puukirkko. Kirkon alkuasu muuttui huomattavasti vuoden 1852 peruskorjauksessa. Omaksi seurakunnaksi Siikajoki erotettiin 1689. Seurakunta käsitti laajan alueen, sillä siihen kuuluivat myöhemmin itsenäistyneet Rantsila, Piippola, Paavola, Pulkkila, Kestilä, Pyhäntä ja Revonlahti. Paavolasta tuli Siikajoen saarnahuone 1702 ja 1811 se liitettiin Siikajoen kappeliksi. Omaksi seurakunnaksi Paavola erotettiin 1874. Revonlahti liitettiin Siikajoen kappeliksi 1845.
Sodat ovat koetelleet Siikajokea usein. Venäläiset hävittivät seutua pahoin muun muassa 1550-luvun lopulla. Suomen sodan aikaan Siikajoen seudulla käytiin tunnettuja taisteluita. 18. huhtikuuta 1808 käytiin Siikajoen taistelu, jossa C. J. Adlercreutzin johtamat joukot löivät J. P. Kulnevin johtaman venäläiset etujoukon. Voitto päätti Ruotsin armeijan koko talven jatkuneen peräytymisen. Revonlahdella käytiin 27.–28. huhtikuuta 1808 yksi Suomen sodan maineikkaimmista taisteluista. Taistelu tunnetaan myös Revonlahden taisteluna. Taistelussa C. A. Adlercreutzin ja C. O. Cronstedtin johtamat joukot löivät perusteellisesti kenraali Bulatovin johtamat venäläiset. Voitto pelasti Ruotsin päävoimat täydelliseltä saarrostukselta.

Siikajoki

Siikajoki erotettiin 1868 omaksi pitäjäksi. Siikajoen asukasluku kasvoi hitaasti 1900-luvun alkuvuosikymmeninä. Vuonna 1935 asukkaita oli 2 262. Tämän jälkeen väkiluku alkoi laskea poismuuton vuoksi. Vuonna 1960 asukkaita oli 1 703 ja 1980 enää 1 244. Asukasluku alkoi 1980-luvulla uudelleen kasvamaan.

Paavola ja Revonlahti

Paavola muodostui omaksi kunnaksi 1874 ja Revonlahti 1930. 1970-luvun alussa Paavolassa oli asukkaita runsaat 4 500 ja Revonlahdella 1 000 asukasta.

Kuntaliitokset

Ruukin kunta syntyi Paavolan ja Revonlahden kuntien yhdistyessä vuonna 1973. Kunnan nimi tuli tuolloisen Paavolan kunnassa sijainneen Ruukin kylän nimestä.
Ruukin ja Siikajoen kunnat lakkautettiin ja niiden tilalle perustettiin uusi Siikajoen kunta 1. tammikuuta 2007 molemmissa kunnissa järjestetyn kansanäänestyksen jälkeen. Uuden kunnan keskustaajamaksi tuli Ruukki. Kunnan nykyinen vaakuna peilaa kuntahistoriaa. Tähdet ovat peräisin Revonlahden vaakunasta, yläreunaltaan sahakorkoinen ja alareunaltaan aaltokorkoinen hirsi on Paavolan vaakunasta ja kala Siikajoen vaakunasta.

Luonto

Siikajoen alue on tyypillistä Pohjanmaan lakeutta, jota elävöittävät vain loivakaarteiset kohoumat ja kuntaa halkova Siikajoki.
Kallioperä on pääasiassa grano-, kvartsidioriittia, graniittia ja migmatiittia, pohjoisessa on myös granoriittia. Alueella jonkin verran myös gabroa ja amfiboliittia. Kallioperä on yleisten maalajien peitossa. Rannikon tuntumassa on tuulten kasaamia dyynejä. Moreenimaita on vain kunnan eteläosassa, mutta sen sijaan turvemaita on paljon. Siikajoen pohjoispuolella vallitseva maalaji on hiekka. Joen eteläpuolella maaperä on joki- ja purolaaksoissa hiesua ja savea. Purolaaksojen välissä aaltoilevat moreeniselänteet. Pohjoisessa Limingan rajalla on loivarinteinen harjumuodostuma. Revonlahden seudulla yleisimmät maalajit ovat hiekka ja hiesu.
Voimakkaan maankohoamisen ja jokien tuoman lietteen vuoksi kunnan rantaviiva muuttuu jatkuvasti. Saaria on vain Siikajoen suun seutuvilla. Kunta on pääasiassa alavaa lakeutta. Maasto kohoaa loivasti luoteesta kaakkoon ja saavuttaa eteläosissa 80 metrin tason. Kunnan korkein kohouma ovat Ahvenharju Vihannin vastaisella rajalla. Tauvon Ulkonokassa on 128 hehtaarin laajuinen linnustonsuojelualue.
Kunnan ranta-alueilla, varsinkin Tauvonniemen seudulla on kasvittomia dyynialueita. Kauempana rannikolta on mäntymetsää kasvavia kankaita. Sisämaata kohti kankaat muuttuvat kosteammiksi ja soiden osuus kasvaa. Laajimpia suoalueita ovat mm. runsaasta linnustostaan tunnettu Lumineva, Isoneva, Pahaneva, Navettaneva, Revonneva, Matoneva, Kivikartanonneva ja Valkeisneva-Kaakkurinneva.
Siikajoen huomattavin vesistö on Siikajoki, joka saa alkunsa Suomenselän vedenjakajalta. Siikajoki on ollut aikoinaan arvokas lohijoki, mutta jokisuun madaltuessa lohen nousu jokeen on vaikeutunut. Vuosina 1986–1987 toteutettu jokisuun ruoppaus ja kalaportaiden rakentaminen kuitenkin paransi tilannetta. Siikajoen tärkeimmät sivujoet kunnan alueella ovat Luohuanjoki ja Ohtuanoja.  Siikajoki on kasannut suulleen Simpukkasäikän suiston. Muita jokia kunnan alueella ovat vähäinen Majavaoja sekä eteläisimmän osan poikki virtaava Olkijoki. Järviä kunnan alueella ei ole lainkaan, vain muutamia lampia.

Yhteydet

Kunnan päätiet ovat valtatie 8, kantatie 86 ja seututie 807. Vanhastaan koko kunnan läpi kulkeva Siikajoki on toiminut sahateollisuuden tukinuittojen kuljetusväylänä Oulujärveltä saakka Siikajoen uittokanavan kautta. Vuonna 1886 Ouluun saakka jatkettu Pohjanmaan rata kulkee Ruukin kautta. Eräänä tuon ajan perintönä on Ruukissa kunnanviraston molemmin puolin kaksi rautaista niitattua siltaa. Vanhempi siirrettiin nykyiselle paikalleen rautatiesillaksi, ja "Huokausten silta" on nykyisin kevyemmän liikenteen käytössä.

Teollisuus

Siikajoella toimii saha- ja puutavarateollisuuden (Ruukki Wood, MSJ-Wood), metalli- ja konepajateollisuuden (FinnBlast, MariComp, Reko-Kone), eristevalmistuksen (Ruukin EPS) ja muiden alojen yrityksiä. Huomattava osa teollisuudesta on keskittynyt Ruukin yrityspuistoon.
Siikajoella tuotetaan vesivoimaa Pöyryn ja Ruukinkosken voimalaitoksissa, jotka siirtyivät Revon Sähkön myynnin yhteydessä Vattenfallin omistukseen. Nykyään voimalaitokset ovat Koskienergia OY:n omistuksessa.

Palvelut

Siikajoen kunnanvirasto sijaitsee Ruukissa. Siikajoella on kaksi toisen asteen oppilaitosta, Siikajoen lukio ja Ruukin maaseutuopisto. Oppilaitokset tekevät yhteistyötä hevostalouden alalla.

Kyliä

Luohua on Siikajoen kylistä väestönsä keski-iältä nuorin: 27 pro­sent­tia ky­län asuk­kais­ta on al­le 15-vuo­ti­ai­ta. Toisena oli vuonna 2015 Revonlahti 26 pro­sent­illa, kolmantena Sii­ka­jo­en­ky­lä eli kirkonkylä 23 pro­sentilla­. Vanhin väestö Siikajoen kylistä oli Karinkannassa ja Tuomiojalla (ent. Lappi).
Siikajoen muita kyliä ovat Hartaanselkä, Heinolahti, Jauhoniemi, Karinkanta, Keskikylä, Kivijärvi, Kuivaniemi, Merikylä, Paavola (entinen Pehkola, kirkonkylä), Relletti, Ruukki (kuntakeskus), Saarikoski, Tauvo ja Ylipää.

Saaria

Alasaari, Eteläsäikkä, Isosaari, Karinkannanmatala, Konisaari, Kreivinsaari, Lammassaari, Lohisaari, Lukkarinsaari, Meijerisaari, Pannukakkusaari, Passerikari, Pekkalansaaret, Pirilänsaari, Pohjolansaari, Rautakallio, Simppusäikkä, Vareskari

Ruokakulttuuri

Siikajoen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla siika-perunakeitto, rieska ja makiajuusto.