google/wiki40b huggingface dataset:
Halofiili

Halofiilit ovat eliöitä, jotka viihtyvät korkeassa suolapitoisuudessa. Halofiili on eräs esimerkki ekstremofiilisestä organismista. Halofiilit voidaan jakaa lieviin, kohtalaisiin ja erittäin halofiilisiin organismeihin. Määritelmä riippuu natriumkloridin pitoisuudesta, jonka eliö vaatii. Useat merieliöt ovat lieviä halofiileja, mutta kohtalaiset ja erittäin halofiiliset organismit ovat yleensä erikoistuneita mikrobeja, jotka elävät suolaisemmissa ympäristöissä kuin merivesi. Hyvin suolaisia paikkoja on maapallolla paljon, esimerkiksi aavikolla, rannikoilla, syvän meren pohjukoissa ja maanalaisissa suolakaivoksissa. Halofiileissa on heterotrofisia, fototrofisia ja metanogeenisia arkkeja, fotosynteettisiä, litotrofisia ja heterotrofisia bakteereja sekä fotosynteettisia ja heterotrofisia eukaryootteja. Esimerkkejä hyvin sopeutuneista ja laajalle levinneistä erittäin halofiilisista organismeista on esimerkiksi Halobacterium sp. NRC-1, syanobakteeri kuten Aphanothece halopytica ja vihreä levä Dunaliella salina. Monisoluisista halofiilisista eukaryooteista on esimerkiksi suolasimpukka. Halofiilit voivat esimerkiksi tuottaa happamia proteiineja lisätäkseen osmoottisen stressin sietokykyä.
Heinälampi (Joutsa, Selänpohja)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,2 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lammen tilavuudeksi on saatu 4 100 kuutiometriä eli 0,0000 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 0,1 metriä ja suurin syvyys on 0,5 metriä. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Haapajoen valuma-alueeseen (14.237) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 120,6 metriä mpy.
Sofie Pedersen

Sofie Junge Pedersen (s. 24. huhtikuuta 1992) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Tanskan naisten maajoukkueessa huhtikuun 2018 loppuun mennessä 50 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. Hän pelasi vuoden 2013 EM-kisoissa kahdessa alkulohko-ottelussa ensimmäisen puoliajan. Vuoden 2017 EM-kisoissa hän saavutti hopeaa. Ensimmäisen naisten maaottelunsa hän pelasi joulukuussa 2011. Vuonna 2008 hän edusti Tanskaa alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa.
Pedersen on edustanut seuratasolla IK Skovbakkenia vuoteen 2012, Fortuna Hjørringiä vuosina 2012–2015, ruotsalaista FC Rosengårdia vuosina 2015–2017 sekä espanjalaista Levantea vuodesta 2017.
Kymenlaakson Opisto

Kymenlaakson Opisto on visuaaliseen alaan erikoistunut kansanopisto. Opistoa ylläpitää yleishyödyllinen, voittoa tavoittelematon Kymenlaakson Opiston Kannatusyhdistys Ry. Opistosta käytetään myös lyhennettä KYME. Kymenlaakson Opisto toimi v. 2001 asti nimellä Kymenlaakson Kansanopisto, KyKa.
Kansanopistossa on vuosittain n. 180 päätoimista opiskelijaa ja kansalaisopistossa n. 2200 opiskelijaa. Opisto on perustettu vuonna 1896 ja Inkeroisiin se muutti vuonna 1899. Opiston kotikuntana oli alun perin Sippola vuoteen 1974, Anjalankoski vuosina 1975–2008 ja Kouvola vuodesta 2009 alkaen.
Kymenlaakson Opisto ja Haminassa toimiva Jamilahden kansanopisto ovat suunnitelleet yhdistyvänsä. Yhdistynyt opisto tulee käyttämään Kymenlaakson Opiston nimeä ja toimii sekä Kouvolan että Haminan alueella. Yhdistymispäätös vaatii kuitenkin vielä opetus- ja kulttuuriministeriön hyväksynnän.
Shakin Oscar

Shakin Oscar on vuosittain jaettava kansainvälinen palkinto parhaalle shakinpelaajalle.
Palkinnon perusti 1967 espanjalainen toimittaja Jorge Puig yhdessä silloisen Kansainvälisen shakkitoimittajien liiton AIPE:n kanssa. Puigin kuolema 1988 ja AIPE:n toiminnan hiipuminen lopettivat myös Shakin oscarin jakamisen seuraavaan vuoteen. Vuonna 1995, pääasiassa venäläisen shakkilehden 64:n vaikutusvaltaisen päätoimittajan Aleksandr Rošalin (1936–2007) ansiosta perinne heräsi henkiin. Eniten oscareita, 11, on kerännyt Garri Kasparov.
Palkinnon myöntämisen perusteena on 64:n järjestämä äänestys, jossa shakkiasiantuntijat ympäri maailmaa valitsevat suosikkinsa kymmeneksi edellivuoden parhaaksi pelaajaksi. Kansainvälisen raadin kokoonpano ja pistelasku on vaihdellut, mutta 2001 ääniä antoi yli 300 shakkitoimittajaa, -toimitsijaa ja suurmestaria. 2008 valitsemassa oli yli 220 shakki- ja urheilutoimittajaa.
Keuhkoverenpainetauti

Keuhkoverenpainetauti eli pulmonaalihypertensio tarkoittaa kohonnutta verenpainetta keuhkojen valtimoissa, laskimoissa tai hiussuonissa. Taudin kuvasi ensimmäisenä lääkäri Ernst von Romberg vuonna 1891.
Keuhkoverenpainetaudin oireita ovat muun muassa hengenahdistus, väsymys, yskä ja turvotukset. Hoitamattoman taudin ennuste on huono, ja kuolinsyynä on useimmiten sydämen oikean kammion pettäminen (nk. cor pulmonale). Tauti voi olla itsesyntyinen eli idiopaattinen, jolloin se aiheutuu pienten keuhkovaltimoiden sisäkalvon paksuuntumisesta. Keuhkoverenpainetauti voi olla seurausta myös muista sairauksista, kuten keuhkoveritulpasta tai sklerodermasta.
Kotilaivasto

Kotilaivasto (engl. Home Fleet) oli Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien kotivesiä suojaavan laivasto-osaston nimenä vuodesta 1902 aina vuoteen 1967 muutamaa katkoa lukuun ottamatta.

Ennen ensimmäistä maailmansotaa

Kanaalin laivasto (engl. Channel Fleet) oli perinteinen nimitys Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien laivasto-osastolle, jonka tehtävänä oli 1600–1900 puolustaa Englannin kanaalia. Laivastonreservintarkastava amiraali ja myöhemmin vara-amiraali Gerard Noel sai 1. lokakuuta 1902 oman toimensa ohella Kotilaivaston komentajan tehtävät, jolloin hänen alaisuuteensa määrättiin kontra-amiraali johtamaan Kotilaivuetta. Laivaston ytimen muodostivat neljä satamienvartiointiin tarkoitettua alusta, jotka oli siirretty telakoilta Portlandiin sijoitetun Kotilaivueen alaisiksi. Laivueenkomentajan alaisuuteen sijoitettiin myös rannikkovartioston käytössä olleet alukset, jotka jatkoivat palvelustaan kuten aiemmin. Rannikkovartioston alusten tuli kuitenkin vähintään kolmesti vuodessa osallistua laivastoharjoituksiin. Kotilaivuetta ja rannikkovartiostoa kutsuttiin yhteisellä nimellä Kotilaivasto.
Kotilaivueen ensimmäisenä komentajana oli kontra-amiraali George Atkinson-Willes lippulaivanaan HMS Empress of India.
Kanaalin laivaston nimi vaihdettiin 14. joulukuuta 1904 Atlantin laivastoksi ja Kotilaivasto nimettiin Kanaalin laivastoksi. Kotilaivasto muodostettiin 1909 uudelleen komentajanaan amiraali Sir William May, joka seuraavana vuonna luovutti komentajuuden amiraali Sir George Callaghanille. Amiraali Sir John Jellicoen oli 1914 tarkoitus vastaanottaa laivaston komentajuus, mutta ensimmäinen maailmansota puhkesi 4. elokuuta.

Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Kotilaivasto yhdistettiin Atlantin laivastoon (engl. Atlantic Fleet) muodostaen Suuren laivaston (engl. Grand Fleet).

Sotien välillä

Washingtonin laivastosopimuksen seurauksena runsaasti raskaita aluksia poistettiin käytöstä, jolloin Suuri laivasto lakkasi olemasta. Suuri laivasto jaettiin kahteen osaan, Atlantin laivastoon ja Välimeren laivastoon (engl. Mediterranean Fleet), joissa kummassakin oli kuusi taistelulaivaa ja/tai taisteluristeilijää.
Atlantin laivaston nimi muutettiin uudelleen Kotilaivastoksi 1932.

Sodan jälkeen

Toisen maailmansodan jälkeen Kotilaivasto palasi vanhoihin tehtäviinsä kotivesien suojaamiseen sekä palvelukseen Etelä- ja Pohjois-Atlantilla. Kylmän sodan aikana toiminta suuntautui voimakkaasti Pohjois-Atlantille estämään mahdollisia Neuvostoliiton laivaston toimia.
Kotilaivaston nimi muuttui Läntiseksi laivastoksi (engl. Western Fleet), kun Välimeren laivasto lakkautettiin 1967. Samalla laivaston vastuualue kasvoi kattamaan kaikki Yhdistyneen kuningaskunnan edut maailman merillä.
Ymir (sarjakuvahahmo)

Historia

Ymir on vanhin ja kaikkein voimakkain huurrejättiläisistä. Olentojen suuri koko, kestävyys ja valtaisa voima on tehnyt niistä asgardilaisten pahimpia vihollisia jo vuosituhansien ajan. 
Ymir on koko rotunsa kantaisä. Hänen ulkomuotonsa poikkeaa kuitenkin suuresti nykyisistä huurrejättiläisistä, jotka muistuttavat enemmän suurta ihmistä. Ymir ja useat hänen rotunsa ensimmäisistä jäsenistä tunnettiin myös nimellä jääjättiläiset. 
Ymirin nykyiset vaiheet ja sijainti on tuntematon.

Voimat & varusteet

Ymir on yli 300 metriä pitkä huurrejättiläinen ja valtavasti voimakkaampi kuin yksikään rotunsa toinen jäsen. Ymir nostaa yli 100 tonnia (joka on ylin voimaluokitus Marvel-universumissa). Ymir on myös hyvin pitkäikäinen, mahdollisesti kuolematon. Hänen kehonsa muistuttaa jäätä sen eri muodoissa ja ellei Ymir kykenisi luomaan hyvin valtavan kylmiä pakkasaaltoja itsestään, hän sulaisi korkeammissa lämpötiloissa. 
Ymirin keho on kuitenkin hyvin vastustuskykyinen haavoja vastaan ja vaikka hänen jäinen muotonsa murenisikin, Ymir kykenee tahtoessaan sulauttamaan ne takaisin itseensä. Ymir kykenee lisäksi ulottuvuuksienväliseen teleportaatioon. 
Ymir kylmettää jatkuvasti ruumiinsa ympärillä olevaa ilmaa ja kykenee luomaan ympärilleen pakkasaaltoja. Lisäksi hän kykenee tahtoessaan jäädyttämään mitä tahansa koskeekin, kuten elävää kudosta, materiaa tai jopa ilmaa. Tämän kyvyn tarkka alkuperä on hämärän peitossa, mutta sen arvellaan johtuvan magiasta. Myös Ymirin suosima taisteluase, valtava jäänuija saattaa olla Ymirin itse luoma.

Rajoitukset

Ymir ei ole kovin älykäs (vaikka kykeneekin puhumaan) ja luottaa taisteluissa raakaan voimaansa. Taitava taistelija kykenee helposti hyödyntämään tätä.
FS Surcouf (D621)

Palvelus

Palvelukseen oton jälkeen alus sijoitettiin Brestiin, mistä se siirrettiin 1961 Touloniin. Alus osallistui 1956 Suezin kriisin aikana operaatio Musketeeriin. Alukseen törmäsi 26. maaliskuuta 1960 Groizin edustalla rahtialus Léognan. Algerian sodassa maaliskuussa 1962 alus määrättiin tulittamaan Bab el-Ouedia, mutta aluksen päällikkö capitaine de frégate Picard-Destelan kieltäytyi annetusta käskystä.
Alus muutettiin 1960-luvun alussa komentotehtäviin, jolloin etummainen 57 millimetrin tykki poistettiin sillan laajennuksen tieltä.
Neuvostoliittolainen tankkeri General Busharov törmäsi alukseen 6. kesäkuuta 1971 Välimerellä hieman alle 100 kilometriä Cartagenasta etelään. Alukselta lensi yhdeksän miestä mereen ja yksi paloi pahoin kuollen saamiinsa vammoihin myöhemmin. Tartun yrittäessä ottaa pahoin vaurioitunut alus hinaukseen Surcouf katkesi kahtia, jolloin keula upposi nopeasti. Perä hinattiin Cartagenan kautta Touloniin. Perä upotettiin Exocet-ohjuksella palveluksesta poiston jälkeen 5. toukokuuta 1972.
Jeremiah C. Sullivan

Jeremiah Cutler Sullivan (1. lokakuuta 1830 Madison, Indiana – 21. lokakuuta 1890) oli yhdysvaltalainen lakimies ja sotilas, joka palveli Pohjoisvaltioiden kenraalina Yhdysvaltain sisällissodassa. Hänen samanniminen isänsä oli Indianan osavaltion korkeimman oikeuden tuomari.
Sullivan aloitti sotilasuransa valmistumalla vuonna 1848 laivastoakatemiasta Annapolisissa, jonka jälkeen hän palveli kuusi vuotta laivastossa. Yhdysvaltain sisällissodan syttymisen jälken Sullivan oli mukana organisoimassa Indianan 6. vapaaehtoisrykmenttiä ja hänet valittiin rykmentin kapteeniksi. Myöhemmin hänet ylennettiin everstiksi ja siirrettiin Indianan 13. vapaaehtoisrykmentin komentajaksi. Keväällä 1862 hän komensi kokonaista prikaatia James Shieldsin johtamassa divisioonassa ensimmäisessä Kernstownin taistelussa. Pian taistelun jälkeen hänet ylennettiin prikaatikenraaliksi. Sullivan työskenteli loppusodan aikana useissa eri tehtävissä komentaen muun muassa kokonaista divisioonaa Länsi-Virginiassa ja erosi armeijasta sodan lopulla toukokuussa 1865. Sullivanille ei sodan loputtua myönnetty brevet-ylennystä kenraalimajuriksi, vaikka hän olikin toiminnut pitkään divisioonan komentajan.
Sodan jälkeen Sullivan asui Marylandissa, Oaklandissa ja muualla Kaliforniassa.
Niilo Mattila

Niilo Vihtori Nuutinen, kirjailijanimi Niilo Mattila (s. 16. helmikuuta 1926 Siilinjärvi) on suomalainen lehtori ja nuortenkirjailija.
Nuutisen vanhemmat olivat Taavetti Vihtori Nuutinen ja Hilja Maria Holländer. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1946 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1951 Helsingin yliopistosta.
Japanin sotarikokset

Japanin sotarikoksilla tarkoitetaan keisarillisen Japanin armeijan tekemiä rikoksia ajanjaksolla, joka ulottuu 1800-luvun loppupuolelta toisen maailmansodan päättymiseen. Japanilaisia sotilashenkilöitä on tuomittu siviilien ja sotavankien ihmisoikeuksien loukkaamisista etenkin vuosien 1937–1945 Kiinan–Japanin sodan aikana sekä toisen maailmansodan taisteluissa Aasiassa ja Tyynellämerellä vuosina 1941–1945.
Kiinan–Japanin sodan verisin yksittäinen tapahtuma oli Nanjingin verilöyly, jossa surmattiin arviolta 300 000 ihmistä. 1940-luvun alussa sotilaallinen tutkimusryhmä nimeltä yksikkö 731 aloitti kiinalaisväestöllä tehdyt kokeet, joissa selvitettiin muun muassa erilaisten aseiden, bakteerien ja äärilämpötilojen vaikutuksia ihmisiin. Nanjingiin levitettiin sekä vuonna 1941 että 1942 tappavia bakteereja, ja julmuuksista tuli osa japanilaisten joukkojen arkipäiväistä toimintaa.
Koreassa sotarikosten lasketaan alkaneen vuoden 1910 tapahtumista, kun Japani valloitti niemimaan. Rikoksiin kuului ihmiskokeita sotavangeilla, kemiallisten ja biologisten aseiden käyttöä, raiskauksia ja valloitettujen alueiden naisten pakottamista prostituutioon, niin sanotuiksi lohtunaisiksi.
Manilan verilöylyssä helmikuussa 1945 japanilaiset surmasivat yli satatuhatta filippiiniläistä.
Japani ei ollut allekirjoittanut Geneven sopimuksia vuodelta 1864, mutta monet toisen maailmansodan tapahtumat olivat rikoksia muidenkin säännösten mukaan. Sodan päätyttyä Tokiossa toimi Tokion kansainvälinen sotarikostuomioistuin vuosina 1946–1948. Syytettyinä oli 20 000 entistä sotilas- ja siviilijohtajaa. B- ja C-luokan rikoksista eli tavallisista sotarikoksista ja rikoksista ihmisyyttä vastaan syytettiin yli 5 000 japanilaista. Heistä 900 teloitettiin, ja monet tuomittiin eri pituisiin vankeusrangaistuksiin. Teloitettujen joukossa olivat Filippiinien invaasiosta vastannut kenraali Masaharu Homma sekä Singaporen ja Malakan niemimaan hyökkäyksistä vastannut Tomoyuki Yamashita. Tokion pääoikeudenkäynnissä syytettiin 28 henkilöä A-luokan rikoksista eli rikoksista rauhaa vastaan. Heistä kaikki todettiin syyllisiksi lukuun ottamatta kahta jotka olivat kuolleet oikeudenkäynnin aikana ja yhtä, joka vapautettiin mielenvikaiseksi todettuna. Seitsemän, mukaan luettuna pääministeri Hideki Tōjō, tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin.
Japanilaisen tulkinnan mukaan rauhansopimuksessa vaadittiin sotaan syyllisten tuomioita ja teloituksia, vaikka he eivät olisi rikollisia Japanin lain mukaan.
Sotarikokset ja niiden käsittely hiertävät edelleen Japanin ja sen naapurimaiden välejä. Viime vuosina on protestoitu muun muassa japanilaiskoulujen uusia historian oppikirjoja, koska ne eivät mainitse monia japanilaisten tekemiä sotarikoksia, sekä entisen pääministerin Jun'ichirō Koizumin tapaa vierailla sodassa menehtyneiden muistomerkillä, Yasukunissa, jossa sankarivainajien joukossa on tuhatkunta sotarikollista.
O Amor em Paz

O Amor em Paz on bossa nova -kappale ja jazzstandardi vuodelta 1960. Sen on säveltänyt Antônio Carlos Jobim ja sanoittanut Vinícius de Moraes. Englanninkielisen version ”Once I Loved” sanat teki myöhemmin Ray Gilbert. 
Kappaleen levytti ensimmäistä kertaa João Gilberto vuonna 1961 eponyymillä albumillaan João Gilberto.
Osmo Anttila

Osmo Antti Olavi Anttila  (10. maaliskuuta 1926 Pori – 4. kesäkuuta 1992 Hattula) oli kaupunkineuvos, joka toimi Hyvinkään kaupunginjohtajana.
Osmo Anttilan vanhemmat olivat varatuomari Frans Walter Anttila ja Elsa Sofia Niemi ja puoliso vuodesta 1947 lähtien Henny Inkeri Lilja. Anttila tuli ylioppilaaksi 1945 ja valmistui valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta 1948. Hän oli Porin kaupungin työnvälitystoimiston osastonhoitaja 1948–1952 ja rakennuslautakunnan sihteeri 1952–1956 ja Lauritsalan kauppalanjohtaja 1956–1962. Hyvinkään kaupunginjohtajana Anttila toimi 1962–1989. Porin kaupunginvaltuuston jäsen Anttila oli 1954–1956. Kaupunkineuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1983. Anttila oli HYKS:in liittovaltuuston jäsen noin 25 vuotta ja sen puheenjohtaja 1981–1988. Hän oli curlingin innokas harrastaja ja toimi muun muassa Suomen Curlingliiton puheenjohtajana.
Itäveri

Juoni

Kirja kertoo ravintolakokista nimeltä Juho Nortamo. Juho on Suomen ulkoasiainministerin, Sinikka Nortamon poika. Juho saa 30-vuotiaana tietää olevansa ottolapsi. Äidin painostuksesta huolimatta Juho sai selville, että hänet oli adoptoitu laittomasti Venäjältä viranomaisten tietämättä.
Juho lähtee matkalle Venäjälle lapsuudenystävänsä Veran kanssa, johon hän myös lopussa rakastuu. Pitkän etsinnän jälkeen Juho löytää isänsä, entisen kommunistibyrokraatin, öljypohatta Maksim Perakhin. Juho saa selville, ettei hänen isästään pidetä kovin paljoa Venäjällä, koska hän on rikas ja pitää kaiken öljynporauksesta saadut rahat itsellään, vaikka kansa haluaisi kyseessä olevat rahat.
Bofors 37mm

Bofors 37mm (Suomen Puolustusvoimissa 37 PstK/36 Bofors) on ruotsalainen panssarintorjuntatykki, ns. piiska. Ase on kehitetty 1930-luvun alkupuolella Ruotsissa, ja sitä on valmistettu lisenssillä monissa maissa. Jotkut eurooppalaiset asevoimat käyttivät sitä Toisessa maailmansodassa, pääosin sodan alkupuolella.
Kyseisen panssaritorjuntatykin oli ensin kehittänyt ruotsalainen Bofors, pääasiassa vientitarkoituksessa. Ensimmäinen prototyyppi valmistettiin vuonna 1932, mutta kehitystyö jatkui vuoteen 1934 saakka. Ensimmäisenä Alankomaat ostivat tykkiä 12 kappaletta vuonna 1935, ja sitä seurasivat monet maat. Lisenssillä kopioita on vamistettu ainakin Suomessa, Tanskassa, Alankomaissa ja Puolassa.
Piippu oli yksiosainen, puoliautomaattisella, liukuvalla lukolla ja suujarrulla varustettu. Ase oli asennettu kuljetusalustaan, jossa oli jousitus ja metallirenkaat kumeilla. Miehistön suojaksi pst-tykissä on 5mm paksu teräskilpi alaspäin taittuvalla levyllä.

Käyttöhistoria

Bofors 37 koki ensimmäisen taistelunsa Espanjan sisällissodassa, jossa se puhkaisi helposti modernien kevyiden panssarivaunujen suojauksen. Puolalaiset kopiot olivat suuressa käytössä Neuvostoliiton ja Saksan vallatessa Puolan vuonna 1939. Volynian ratsuväkiprikaatilla (Wołyńska Brygada Kawalerii) oli käytössään Bofors 37mm pst-tykkejä, joiden avulla puolalaiset voittivat Saksan Panzer Divisionin yhdessä ensimmäisistä taisteluista, Mokran taistelussa. Näissä taisteluissa Natsi-Saksan panssarijoukot käyttivät pääosin Panzer 1 ja Panzer 2- mallin kevyitä tankkeja, jotka olivat varsin helposti tuhottavissa Bofors 37mm:sellä. Varhaiset mallit Panzer 3:sta ja Panzer 4:stä olivat myös läpäistävissä kyseisellä pst-tykillä 500 metriin saakka. Kun Puola oli vallattu, suurin osa Bofors 37mm-mallin tykeistä joutuivat sotasaaliiksi Neuvostoliitolle ja Saksalle. Bofors 37mm oli todistetusti jo vanhentunut, kun Operaatio Barbarossa käynnistyi.
Vaikka vain yksi Bofors 37mm tykki oli käytössä Tanskan valloituksen aikan, se ehti vaurioittaa kahta panssarivaunua, ja osui yhden vaunun telaketjuun, ennen kuin aseen miehistö ammuttiin. Kyseinen tykki on nyt esillä Tøjhusmuseetissa, Kööpenhaminassa.
Talvisodassa suomalaiset lisenssillä valmistetut Bofors 37mm-pst-tykit osoittautuivat tarpeeksi tehokkaiksi neuvostoliiton panssarivaunuja T-26, T-28 ja BT-sarjaa  vastaan. Jatkosodan alkaessa ase huomattiin tehottomiksi Neuvostoliiton uusia malleja T-34 ja KV-sarjaa vastaan. Tämän jälkeen Bofors 37mm siirrettiin jalkaväen tulitukiaseeksi.
Bofors 37mm-mallin pst-tykkejä käytettiin myös Toisen maailmansodan aikana Saksassa, Alankomaissa, Romaniassa, Jugoslaviassa ja Neuvostoliitossa, mutta tästä ei ole yksityiskohtaisia raportteja.
Annemari Kiekara

Ura

Kansainvälisesti Sandell on menestynyt parhaiten maastojuoksussa. Hänellä on MM-pronssia naisten lyhyeltä matkalta Belfastista 1999 ja MM-kultaa tyttöjen kilpailusta vuodelta 1995 ja tyttöjen MM-hopeaa 1996. Maastojuoksun EM-kisoista hänellä on kolme mitalia; kultaa 1995, hopeaa 1998 ja pronssia 1996. 
Suomen mestaruuden Sandell on voittanut kuusi kertaa 5 000 metrillä (1995, 1999, 2000, 2005, 2008 ja 2009) ja viisi kertaa 10 000 metrillä (1994, 2005, 2007, 2008 ja 2009). Hän on saanut lisäksi hopeaa 1 500 metrillä vuonna 1996 ja 10 000 metrillä vuonna 2003. Maastojuoksun Suomen mestaruuksia hänellä on kymmenen (1994−1997, 1999−2001, 2006, 2008, 2009). Lisäksi hänellä on hopea (2005) ja pronssi (2014). Maratonin SM-kilpailuissa hän on saavuttanut hopeaa 2019 ja puolimaratonin SM-kilpailuissa kultaa 2009, hopeaa 2008 ja 2014 sekä pronssia 2017.
Sandell pitää hallussaan kahden mailin, 5 000 metrin ja 10 000 metrin Suomen ennätyksiä. Hän on osallistunut kerran olympialaisiin (Atlanta 1996), neljästi MM-kisoihin (1993, 1995, 1997 ja 1999) ja kerran EM-kisoihin (1998).
Hänen Atlantan olympialaisissa juoksemansa 10 000 metrin Suomen ennätys 31.40,42 on edelleen voimassa oleva matkan nuorten Euroopan ennätys.
Sandellilla on nimissään myös useita Suomen ikäkausiennätyksiä: ulkoradoilla 800 metrillä (12-v. SE 2.19,75 ja 13-v. SE 2.14,02), 1 500 metrillä (12-v. SE 4.48,51, 13-v. SE 4.30,97 sekä 14- ja 15-v. SE 4.23,85), maililla (14- ja 15-v. SE 4.45,22, 17-v. SE 4.38,20 sekä 19- ja 22-v. SE 4.34,48), 3 000 metrillä (12-v. SE 10.11,63, 13- ja 14-v. SE 9.27,22, 15-v. SE 8.56,02, 17-v. SE 8.51,22 sekä 19- ja 22-v. SE 8.48,36), 5 000 metrillä (17-v. SE 15.26,33 sekä 19- ja 22-v. SE 14.56,22) ja 10 000 metrillä (17-v. SE 32.55,24 sekä 19- ja 22-v. SE 31.40,42) sekä sisäradoilla 800 metrillä (12-v. SE 2.24,66), 1 500 metrillä (13-v. ylipitkän radan SE 4.41,92, 14-v. ylipitkän radan SE 4.32,88 sekä 15-v. SE 4.29,16), maililla (19- ja 22-v. SE 4.43,87) ja 3 000 metrillä (17- ja 19-v. ylipitkän radan SE 9.13,37).
Sandell on edustanut yleisurheilussa seuratasolla Kalannin Kisaa, Turun Weikkoja ja vuodesta 2014 lähtien Forssan Salamaa. Hiihdossa hän edustaa Kalannin Vankkaa.
Sandell oli kesällä 2016 aikeissa lopettaa uransa, mutta jatkoi kilpailemista saman vuoden syksyllä.

Perhe

Sandell voitti 10 000 metrin SM-kultaa 2007 vain kolme kuukautta toisen lapsen syntymän jälkeen.
Uudenkaupungin Kalannissa asuva Sandell-Hyvärinen on vuodesta 2008 lähtien valmentanut ravihevosia Suomen Hippoksen lisenssivalmentajana yhdessä (nyt ex-)puolisonsa Arto Hyvärisen kanssa.
Sandell erosi Arto Hyvärisestä vuoden 2016 keväällä ja on nykyään avioliitossa valmentajansa Mika Kiekaran (ent. Myöhänen) kanssa. Lehdessä kirjoitettiin, että Sandell olisi joutunut lopettamaan kilpauransa 39-vuotiaana kiusaamisen takia. Sandell muutti Kalannista Koski Tl:ään omien sanojensa mukaan jatkuvan kiusanteon vuoksi.
Árta

Maantiede

Ártan kaupunki sijaitsee Árachthos-joen itärannalla Amvrakikóslahden eli Ártanlahden pohjoispuolella, noin 370 kilometriä luoteeseen Ateenasta ja noin 444 kilometriä lounaaseen Thessalonikista. Prévezan kaupunki sijaitsee noin 30 kilometriä Ártasta lounaaseen, Ioánnina noin 58 kilometriä pohjoiseen ja Agrínio noin 70 kilometriä eteläkaakkoon. Ártan kunta käsittää Amvrakikóslahden rannalle ulottuvan alueen Epeiroksen eteläosasta. Kaupungin koillispuolella Árachthos-joessa sijaitsee Pournárin tekojärvi.

Nykyinen kaupunki

Ambrakian paikka oli lähes asumattomana noin tuhannen vuoden ajan. Nykyinen Ártan kaupunki kehittyi paikalle bysanttilaisella kaudella noin 1000-luvulla. Kaupungin nykyinen nimi on todennäköisesti peräisin Árachthos-joen nimestä.
Vuonna 1204 Ártasta tuli Epeiroksen despotaatin pääkaupunki. 1300-luvulla kaupunki oli Akarnanian alueen merkittävin, ja siksi se tunnettiin myös nimellä Akarnania sekä nimellä Arechthea Acarnana.
Nykyinen Ártan kaupunki on ympäristönsä hallinnollinen ja kaupallinen keskus. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Árachthos-joen ylittävä, 1600-luvulla rakennettu Ártan silta, jonka pituus on 145 metriä, sekä bysanttilaisaikainen, 1200-luvulla rakennettu Ártan linna, joka oli käytössä myös osmanivallan aikana. 1200-luvulta ovat myös merkittävimmät vanhat kirkot Panagía Parigorítissan kirkko, kaupungin suojeluspyhälle omistettu Pyhän Theodoran (Agía Theodóra) kirkko, sekä Káto Panagián luostari. Ártan hiippakunnan piispanistuimena toimii Pyhän Demetrioksen (Ágios Dimítrios) katedraali. Museoihin kuuluvat muun muassa Ártan arkeologinen museo sekä kansanperinnemuseo.
Nykyinen Ártan kunta muodostui, kun Árta, Amvrakikós, Filothéi, Vlachérna ja Xirovoúni yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.