google/wiki40b huggingface dataset:
Puebla de Zaragoza

Talouselämä ja liikenneyhteydet

Lentoliikennettä palvelee Hermanos Serdánin kansainvälinen lentokenttä. Siellä on käynnissä mittavat uudistustyöt ja sen ulkomaanliikenteen kapasiteetti lisääntyy entisestään. Moottoritie numero 150 johtaa Pueblasta noin 50 km:n päässä sijaitsevaan Meksikon pääkaupunkiin Méxicoon. Pueblan merkittävimpiä työllistäjiä on kaupungissa sijaitseva Volkswagenin autotehdas. Vientiautot laivataan rannikolla sijaitsevassa Veracruzin satamassa. Pueblassa on liikenteessä erityisiä vain naisille tarkoitettuja takseja, joissa on vain naiskuljettajia. Autot on varustettu päällekarkauksen estävin mekanismein.
Vannomatta Paris!

Vannomatta Paris! (National Lampoon’s Pledge This!) on William Heinsin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva, joka julkaistiin suoraan videolle vuonna 2006. Amerikkalaiseen opiskelijaelämään sijoittuva elokuva kertoo Paris Hiltonin näyttelemästä Gamma Gamma -sisarkunnan johtajasta Victoria Englishistä ja kerhoon pyrkivistä naisopiskelijoista, joiden on suoriuduttava erilaisista tehtävistä. Paris Hilton toimi myös elokuvan tuottajana.
Sami Parttimaa

Sami Parttimaa (s. 18. syyskuuta 1975 Haapajärvi) on pesäpalloilija, joka edusti viimeksi Superpesiksessä pelaavaa Vimpelin Vetoa kesällä 2012. Ennen tuloaan Vimpeliin Parttimaa pelasi Oulun Lipossa. Haapajärven Pesä-Kiilojen kasvatti Parttimaa pelaa sisäpelissä yleensä vaihtajana numeroilla 3 tai 4. Hän on tunnettu kovista pompuistaan. Ulkokentällä Parttimaan pelipaikka on polttolinja. Parttimaa on ammatiltaan järjestelmäasiantuntija.
Parttimaa on pelannut Superpesiksessä 507 ottelua, joissa hän on lyönyt 99 juoksua, tuonut 350 sekä tehnyt kärkilyöntejä 2276. Hän on pelannut kerran Itä-Länsi -ottelussa.
Bruce Kirby

Bruno Giovanni Quidaciolu eli Bruce Kirby (s. 24. huhtikuuta 1928) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka muistetaan muun muassa televisiosarjasta Columbo. Hän on esiintynyt myös muissa televisiosarjoissa sekä elokuvissa.
Kirbyn poika oli vuonna 2006 kuollut näyttelijä Bruno Kirby.
Oltenia

Oltenia eli Vähä-Valakia on maantieteellinen ja historiallinen alue Romanian lounaisosassa. Alue rajoittuu etelässä ja lännessä Tonavaan, pohjoisessa Etelä-Karpaatteihin sekä idässä Oltjokeen, josta se on myös saanut nimensä. Oltenia muodostaa yhdessä Muntenian kanssa historiallisen Valakian alueen.
Nykyisessä kehittämisaluejaossa Oltenian alue vastaa karkeasti ottaen kaakkoista kehittämisaluetta.
Sünching

Maantiede

Sünchingissä virtaa kaksi jokea, Iso Laber ja Pieni Laber. Molemmat laskevat Tonavaan.

Politiikka

Kunnanvaltuustolla on 12 jäsentä.
Chain of Command – salainen tehtävä

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa raa’aksi ja tylsämieliseksi räiskinnäksi ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Keith Carradine

Keith Ian Carradine (s. 8. elokuuta 1949) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja lauluntekijä. Hänet tunnetaan parhaiten Tom Frankin roolista elokuvassa Nashville, Wild Bill Hickokin roolista HBO:n Deadwood-sarjassa, FBI-agentti Frank Lundyna draamasarjassa Dexter ja Yhdysvaltain presidentti Conrad Daltonina Rouva Ministeri -sarjassa.
Hän on kuuluisasta suvusta; hänen veljensä on Robert Carradine ja isänsä John Carradine.
Carradine palkittiin parhaan laulun ("I'm Easy") Oscar- ja Golden Globe -palkinnoilla vuonna 1976. Hän oli ehdolla Grammyn ja vuonna 1984 Emmy-palkinnon saajaksi. Hän esiintyi Tony-palkitussa musikaalissa Will Rogers Follies ja on saanut tähden Hollywood Walk of Famella.
Carradinen nykyinen puoliso on Hayley DuMond, jonka hän tapasi 1990-luvulla ja jonka kanssa hän avioitui 18. marraskuuta 2006.
Jäänmurtaja Sisu

Alus

Tämä Urho-luokan murtaja on muuten sisarlaivansa kaltainen, paitsi että tilat, jotka Urhossa on varattu valtion edustustiloiksi, on Sisussa rakennettu merenkulun opiskelijoiden opetustiloiksi. Yhdistämällä aluksen ruokasali ja sen vieressä oleva luentosali saadaan 40 hengen yhteistila.
Opettajille ja opiskelijoille on varattu ylimääräistä hyttitilaa. Hyttitilat suunniteltiin 54 hengen miehistölle, jonka kaikki jäsenet asuvat yhden hengen hyteissä. Päällystön hyteissä on oma WC/pesuhuone. Aluksella, joka on 80-prosenttisesti kotimainen, on myös kirjasto, kuntosali, kaksi saunaa ja uima-allas. Kun Sisu on jäänmurtotöissä, sen miehistö työskentelee kuusi tuntia ja lepää kuusi tuntia. Näin työskennellään 20 päivää, jonka jälkeen pidetään 10 päivää vapaata.

Koneisto

Sisun voimansiirto on dieselsähköinen. Pääkoneina on viisi Wärtsilän Turun tehtaan lisenssillä valmistamaa Pielstick 12 PC 2-5V V-mallista dieselmoottoria. Näiden 12-sylinteristen moottorien sylinterien halkaisija on 400 mm ja iskun pituus 460 mm. Jokainen moottori pyörittää tasavirtageneraattoria, joiden tuottama teho syötetään neljälle potkurimoottorille. Täydellä teholla ajettaessa teho jakautuu siten, että kaksi potkuria perässä saavat 60 % ja kaksi keulapotkuria 40 % kokonaistehosta.
Päägeneraattorit, potkurimoottorit, apugeneraattorit ja koneiden valvontalaitteet on valmistanut Strömberg. Aluksen konehuone toimii miehittämättömänä, vain valvontakeskuksessa on miehitys.

Aluksen vaiheita

Jäänmurtaja Sisu lähti ensimmäiselle matkalleen Perämerelle 3. helmikuuta 1976 päällikkönään Heikki Leisio ja konepäällikkönään Lars P. Ramstedt.
Sisu ja Ruotsin laivaston jäänmurtaja Tor törmäsivät Merenkurkussa 16. maaliskuuta 1980 Norrskärdin majakan luoteispuolella. Murtajien kohtaamisesta oli sovittu etukäteen, mutta Torin edellä tulikin rahtialus, jota Sisu joutui väistämään törmäten takana tulevaan Toriin. Sisun keulan oikea puoli vaurioitui vesirajan yläpuolelta kolmen metrin matkalta Torin keulan osuttua siihen. Torin keula vaurioitui vesirajan alapuolelta ja Tor joutui lopputalveksi Finnbodan telakalle, jonne se pääsi omin konein, mutta koko keula lytyssä. Vaurioiden suuruuteen vaikutti alusten melkoinen kokoero, sillä Sisun uppouma on 9500 t ja Torin 4890 t.
Vuonna 1982 Sisu muutettiin Wärtsilän Turun telakalla raskasöljykäyttöiseksi. Muutostyö maksoi 3,8 miljoonaa markkaa, mutta hinnan laskettiin säästyvän yhden ajokauden aikana pienentyneinä polttoainekustannuksina. Joulukuussa 1988 valmistui Sisun komentosillan muutostyö Wärtsilä Meriteollisuuden Kotkan korjaustelakalla.
Talvi 1989–1990 oli niin leuto, että jäänmurtajat Sisu, Tarmo, Varma ja Hanse pysyivät Helsingissä ja Turussa kesälepopaikoillaan. Samoin kävi talvella 1994–1995, jolloin Sisu, Urho, Voima ja Hanse pysyivät koko talven laitureissaan.
Vuonna 2002 Sisuun asennettiin Eutelsatin VSAT online -satelliittiviestintäjärjestelmä, koska NMT 450 -verkko poistui käytöstä.
Sinfonia concertante

Sinfonia concertante on klassismin aikana syntynyt taidemusiikin muoto, jossa yhdistettiin sinfonian ja konsertton vakiintuneita muotoja. Sinfonia concertantessa oli tavallisesti kaksi tai useampia solisteja, jotka soittivat teoksen pääasiallisen melodisen aineksen ja orkesteri, joka säestää ja tukee solisteja. Se muistuttaa monilta osiltaan barokkimusiikin concerto grossoa.
Sinfonia concertante -muoto syntyi Pariisissa 1770-luvun aikana, tarkoituksena tyydyttää yleisön kiinnostus sekä kauniiseen orkesterisointiin ja melodioihin sekä virtuoosimaisiin soolo-osuuksiin. Sävellysmuoto antoi säveltäjä-virtuooseille mahdollisuuden esitellä taitojaan julkisissa konserteissa uusien oppilaiden ja teosten paremman myynnin toivossa. 1770–80-luvulla Pariisissa sävellettiin satoja sinfonia concertanteja, ja pian muoto levisi muuallekin Eurooppaan. Sinfonia concertante jäi muodista 1830-luvulle tultaessa, kun muotiin tuli virtuoositeetin esittely sooloresitaaleissa ja -konserteissa, vaikka myöhemmistä teoksista esimerkiksi Nikolai Rimski-Korsakovin Šeherazaden voidaan katsoa olevan sinfonia concertante viululle ja orkesterille. Tunnetuimpia sinfonia concertanteja ovat mm. Wolfgang Amadeus Mozartin teos KV 364 viululle, alttoviululle ja orkesterille sekä Joseph Haydnin B-duuri-sävellys Hob. I/105.
Seinäjoen yliopistokeskus

Seinäjoen yliopistokeskus (engl. University Consortium of Seinäjoki) sijaitsee Seinäjoella ja on yksi kuudesta Suomen yliopistokeskuksesta. Siellä on toimintaa Tampereen yliopistolla, Helsingin yliopistolla, Sibelius-Akatemialla, Vaasan yliopistolla.

Historiaa

Yliopistotoiminta Seinäjoella alkoi vuonna 1981, kun Tampereen yliopisto aloitti kaupungissa täydennyskoulutuksen, perusti alueellisen kehittämisen tutkimusyksikön sekä lääketieteen ja hoitotieteen laitokset. Helsingin yliopisto perusti vuonna 1988 Ruralia-instituutin, jolla on toimintaa Seinäjoen lisäksi myös Mikkelissä. Sibelius-Akatemia aloitti vuonna 1991 täydennyskoulutuksen ja kansanmusiikkikoulutuksen. Vuonna 2008 Seinäjoen yliopistokeskuksessa käynnistettiin Sibelius-Akatemian ja Tampereen yliopiston yhteistyönä 2,5-vuotinen aikuiskoulutusohjelma, populaari- ja kansanmusiikin maisterikoulutus. Vaasan yliopisto aloitti Seinäjoen yliopistokeskuksessa vuonna 1998 johtamisen, markkinoinnin ja tuotannon laitostensa osalta. Tampereen teknillinen yliopisto perusti Seinäjoen yliopistokeskukseen vuonna 2002 yksikön, jossa toimivat lääketieteellisen tekniikan, materiaaliopin, rakennetekniikan, konstruktiotekniikan ja elektroniikan laitokset.
Seinäjoen yliopistokeskus on osa Etelä-Pohjanmaan korkeakouluverkosto Epanetiä, jonka painopistealoja ovat informaatioteknologia, liiketoimintaosaaminen,  materiaalit ja elintarvikkeet sekä alueet ja hyvinvointi.
Niko Piiparinen

Seuraura

Piiparinen on HIFK:n oma kasvatti. Hän pelasi juniorina myös Helsingin Jääkiekkoklubissa ja HooCeessa, josta Piiparinen palasi HIFK:hon 17-vuotiaana kaudeksi 2006–2007. Hän voitti joukkueessa A-nuorten SM-hopeaa 2010 ja SM-pronssia 2007. Piiparinen pelasi kaudella 2009–2010 kaksi SM-liigaottelua. Hän teki liigadebyyttinsä 19. marraskuuta 2009 vierasottelussa Espoo Bluesia vastaan. Piiparinen sai ottelussa yhden syöttöpisteen syötettyään myös liigassa debytoineen Teemu Tallbergin tekemän maalin.
Toukokuussa 2010 Piiparinen teki 2+1-vuotisen jatkosopimuksen HIFK:n kanssa. Hän pelasi kaudella 2010–2011 kahdeksan SM-liigaottelua ilman tehopisteitä, mutta suurin osa Piiparisen kaudesta kului lainalla Mestis-joukkue Kiekko-Vantaassa, jossa hän teki tehot 3+3=6. Joukkue on tullut Piipariselle tutuksi myös kaudella 2011–2012.
Piiparinen pelasi myös kausien 2012–2013 ja 2013–2014 aikana sekä HIFK:ssa että Mestiksessä. HIFK:ssa runkosarjaotteluita kertyi kahden kauden aikana yhteensä 18 ja lainalla mestiksen HCK:ssa 19. Pudotuspeleissä Piiparinen edusti keväällä 2013 HIFK:ta viiden ottelun ajan.

Maajoukkueura

Piiparinen on pelannut neljä poikien maaottelua.
Ruokopuntarpää

Ulkonäkö

Ruokopuntarpää kasvaa 50–120 senttimetriä korkeaksi. Heinä on pitkärönsyinen. Korret ovat pystyjä–kohenevia, kaljuja. Lehtilapa on 5–13 millimetriä leveä, usein sinertävä, litteä, pitkäsuippuinen, kalju. Lehtitupet, varsinkin ylin, pulleita, kieleke 3–6 mm, suippo. Kukinto on tiheä, liereä, tähkämäinen röyhy, 3–6 cm x 8–15 mm. Tähkylät 4–5 mm, litteitä, yksikukkaisia. Kaleet suippoja, 3-suonisia, tyvipuoliskosta yhdiskasvuisia, sinivihreitä-mustahkoja, selkä karvainen, kärkiosasta ulos kaartuva. Ulkohelve on viiston tylppä, vihneetön tai vihneellinen, vihne suora, helpeen keskustasta lähtevä, 3–4 mm kaleitten kärkien yli ulottuva.
Ruokopuntarpää risteytyy muiden puntarpäälajien kanssa. Suomessa esiintyy ruoko- ja polvipuntarpään sekä ruoko- ja nurmipuntarpään välisiä risteymiä.

Esiintyminen Suomessa

Ruokopuntarpää on melko yleinen, yleisin se on Ahvenanmaalla. Sitä esiintyy rannikoilla itäiseltä Suomenlahdelta Vaasan korkeudelle ja erikseen sisämaassa pääosin alueella Pohjois-Pohjanmaa – Kainuu – Koillismaa. Pohjoisimmat kasvupaikat ovat Savukosken Soklissa.
Pariser Platz

Pariser Platz on yksi Saksan pääkaupungin Berliinin aukioista. Se sijaitsee kaupungin keskustassa, Brandenburgin portin edustalla, Unter den Lindenin läntisessä päässä. Aukio on nimetty Ranskan pääkaupungin Pariisin mukaan, liittoutuneiden vuoden 1814 Pariisin miehityksen kunniaksi. Ennen vuotta 1814 aukio tunnettiin nimillä Quarree tai Viereck, joka tarkoittaa yksinkertaisesti ”nelikulmiota”.
Toisessa maailmansodassa Pariser Platzia ympäröivät rakennukset tuhottiin maan tasalle. Brandenburgin portti oli ainoa rakennelma, joka selviytyi ilman vakavia vaurioita. Aukio tuli kuulumaan Itä-Berliiniin, mutta sen jälkeen, kun Berliinin muuri rakennettiin, siitä tuli rajavyöhykettä, jonne yleisöllä ei ollut pääsyä. Saksan jälleenyhdistyttyä aukio päätettiin palauttaa takaisin entiseen loistoonsa.
Aukion ympärillä kohoaa nykyään 1990- ja 2000-luvuilla rakennettuja tunnettujen arkkitehtitoimistojen suunnittelemia rakennuksia, joiden joukossa ovat muun muassa Berliinin taideakatemian, Commerzbank-, DZ Bank ja Dresdner Bank -pankkien sekä Ranskan ja Yhdysvaltain suurlähetystöjen rakennukset. Taideakatemia ja lähetystöt olivat toimineet aukion laidalla ja ennen sotaa, ja palasivat näin alkuperäisille paikoilleen. Yhdysvaltain lähetystö valmistui aukion rakennuksista viimeisenä vuonna 2008. Aukion laidalla sijaitsee myös kuuluisa hotelli Adlon, joka sekin on jälleenrakennettu. Berliinin senaatti määräsi pitämään uudisrakennusten rakennuskorkeuden matalana ja julkisivut hillittyinä, mutta Günter Behnischin suunnittelema taideakatemian lasiseinäinen rakennus sai luvan poiketa määräyksistä.
Pariser Platz on suljettu autoliikenteeltä ja varattu pelkästään kevyelle liikenteelle. Berliinin metron rakenteilla oleva linja U55 tulee ensimmäisessä rakennusosuudessaan päättymään Pariser Platzin kohdalle.
Pariser Platzia ympäröivissä taloissa ovat asuneet muun muassa oikeustieteilijä Friedrich Karl von Savigny, sotamarsalkka Friedrich von Wrangel, säveltäjä Giacomo Meyerbeer, kirjailija Achim von Arnim ja taidemaalari Max Liebermann.
Rettigin palatsi

Rettigin palatsi eli Villa von Rettig on Turun keskustassa sijaitseva barokkiklassistinen rakennus. Sen rakennutti tupakkatehtailija Hans von Rettig vuonna 1928. Matti Koivurinnan säätiö osti palatsin vuonna 1991, ja nykyisin siinä toimii historian ja nykytaiteen museo Aboa Vetus & Ars Nova sekä ravintola-kahvila M Kitchen & Café.

Historia

Palatsi rakennutettiin P. C. Rettig & Co. -tupakkatehtaan omistajan, Hans von Rettigin, perheen yksityisasunnoksi vuonna 1928. Piirustukset tehtiin arkkitehtiveljesten Valter ja Bertel Jungin arkkitehtitoimistossa Helsingissä, vaikkakin varsinainen suunnittelija oli Valter, veljeksistä nuorempi.
Rakennus suunniteltiin barokkiklassistiseen tyyliin korostamaan omistajansa asemaa. Paikoin lähes nelimetriset muurit piilottivat aikoinaan tehtaanjohtajan perheineen ihmisten katseilta. Rakennus sijaitsi Rettigien omistaman tupakkatehtaan vieressä, ja yhdessä ne muodostivat kiinteän, muusta kaupungista erottuvan sarakkeen. Palatsia voisikin pitää jonkinlaisena maaseutukartanon ja kaupunkipalatsin välimuotona. Tyylillisesti rakennus oli selkeästi vanhoillinen, sillä samoihin aikoihin Turkuun rakennettiin mm. Alvar Aallon suunnittelema Turun Sanomien toimitalo (1927-1929), joka edusti jo funktionalismia.
Hans von Rettigin kuoltua vuonna 1979 palatsi jäi pitkäksi aikaa tyhjilleen. Vasta 1980-luvun lopulla kiinteistön uudeksi omistajaksi ilmoittautui Turun Työväen Säästöpankki, joka oli kaavaillut tiloja edustuskäyttöön sekä näyttelyjen ja konserttien järjestämiseen. Toiminta ei kuitenkaan ehtinyt lähteä kunnolla käyntiin, koska jo vuonna 1991 Rettigin palatsi siirtyi Matti Koivurinnan säätiön haltuun, ja sitä alettiin kunnostaa taidemuseoksi. Kunnostustöiden yhteydessä paikalla tehtiin kuitenkin huomattavan arvokkaita arkeologisia löytöjä, joten museohanketta päätettiin laajentaa. Pitkien arkeologisten kaivausten ja kunnostustöiden jälkeen arkeologian ja nykytaiteen museo Aboa Vetus & Ars Nova avasi ovensa yleisölle vuonna 1995.
Museolle kuulumattomat alueet ovat olleet kauppaneuvos Matti Koivurinnan ja hänen vaimonsa elinikäisessä käytössä. Tähän kuuluivat palatsin 600 neliöinen keskikerros sekä piha-alueet. Yleisradion MOT-ohjelman mukaan tällä tavoin konkurssissa 1995 kaiken menettänyt Matti Koivurinta on voinut ylläpitää elintasoaan viime vuosikymmenet. Asiaan on liittynyt myös mahdollisia varojen siirtoja eri yhtiöiden kautta Sveitsiin.
Matti Holma

Matti Holma, alkuaan Suorsholma (1817–1900) oli alahärmäläinen talonpoika, lautamies ja valtiopäivämies.
Holma syntyi torpparin poikana mutta oli sittemmin Suorsholman eli Holman talon isäntänä. Hän toimi Alahärmässä kihlakunnanoikeuden lautamiehenä puukkojunkkarien aikaan, toimien nimismiehen ja varanimismiehen apuna ”häjyjä” vangittaessa. Lautamiehen tehtävässään hän osallistui muun muassa Matti Haapojan vangitsemiseen. Holma toimi myös seurakunnan köyhäinhoitolautakunnan jäsenenä.
45 vuoden ikäisenä Holma valittiin talonpoikaissäädyn edustajana Helsingin valtiopäiville 1863 Pohjanmaan keskisestä alisesta kihlakunnasta. Kaksikielisestä vaalipiiristä hänet valittiin suomenkielisen vähemmistön ehdokkaana manttaaliäänten enemmistöllä. 
Holman puheenvuorot valtiopäivillä osoittavat hänen kantansa ja käsitystensä pohjautuneen oman kotipaikkakuntansa oloihin. Maatalouden kehittäminen oli hänelle ensisijaista. Valtiopäivätyöskentelyn aikana Holma lisäksi oppi arvostamaan erityisesti kansakouluhankkeen merkitystä. Marras-joulukuun vaihteessa 1863 hänet nimettiin talonpoikaissäädyn talousvaliokunnan varajäseneksi.
Matti Holmalle on pystytetty muistomerkki vuonna 2001 Alahärmän kirkonkylään kunnantalon eteen.
Maarja-Liis Ilus

Maarja-Liis Ilus (artistinimi Maarja; s. 24. joulukuuta 1980 Tallinna) on virolainen laulaja. Hän on yksi suosituimpia virolaisia artisteja. 
Ilus on lisäksi virolaisista artisteista ainoa, joka on osallistunut kahdesti Eurovision laulukilpailuun: Vuonna 1996 vain 15-vuotiaana yhdessä Ivo Linnan kanssa kappaleella Kaelakee hääl, joka sai täydet 12 pistettä Suomesta, Ruotsista ja Islannista ja sijoittui lopulta viidenneksi; sekä vuonna 1997 kappaleella Keelatud maa, joka sijoittui kahdeksanneksi.
Ilus toimii Unicefin hyvän tahdon lähettiläänä.
Yitkin Seow

Yitkin Seow (s. 1955) on singaporelainen pianisti.
Seow sai 12-vuotiaana kutsun Lontooseen opiskelemaan Jehudi Menuhinin johdolla. Myöhemmin häntä opettivat Nadia Boulanger ja Vlado Perlemuter. Kesäkuussa 1974 hän voitti BBC:n pianokilpailun, vaikka oli sen nuorin kilpailija. Palkinnon saaminen johti Seowin ensimmäiseen esiintymiseen Royal Festival Hallissa Philharmonia-orkesterin kanssa. Sittemmin Seow on esiintynyt muun muassa Hong Kongin taidefestivaalilla, Beethovenfestillä ja Menuhinin kumppanina Yhdysvaltain Grand Teton -festivaalilla. Promsissa Seow tulkitsi Michael Tippettin pianokonserton Royal Philharmonic Orchestran kanssa. 
Vuonna 1977 Seow sai pronssimitalin Rubinstein-pianokilpailussa Tel Avivissa.
SS Dainty

Palvelus

Britannian amiraliteetti luovutti aluksen 1922 Irlannin vapaavaltiolle, jossa se palveli vuoteen 1923 saakka laivaston vartioalusten lippulaivana. Se myytiin 1931 Soc. Cherbourgeoise de Remorquage et de Sauvetagelle Cherbourgiin Ranskaan, missä se sai nimen SS Cherbourgeois No  1. Alus nimettiin 1932 SS Cherbourgeois No 2:ksi. Se siirrettiin vielä samana vuonna Société Havraise de Transport et de Transitille Le Havreen, missä se sai nimen SS Havraise No 3 ja edelleen syyskuussa Les Abeillesille nimellä SS Abeille No 23. Vuonna 1934 aluksen nimeksi tuli SS Cherbourgeois No 5.
Saksan laivasto pakko-otti aluksen 5. lokakuuta 1940 apumiinanraivaajaksi, jolloin se nimettiin M 4223:ksi. Alus nimettiin 7. kesäkuuta 1941 M 4443:ksi. Britannian kuninkaallisen laivaston moottoritorpedoveneet upottivat aluksen 15. kesäkuuta 1942 Cap Griz Nezin lähellä. Se nostettiin 1943. Alus upposi 20. lokakuuta 1943 kuljetettaessa telakalle.
Arto Vilkko

Arto Vilkko (s. 6. toukokuuta 1950 Helsinki) on suomalainen iskelmälaulaja, lauluntekijä, musiikkitoimittaja, tutkija ja tietokirjailija.
Hän asui nuoruudessaan Helsingin Mellunmäessä ja 1960-luvun alussa hän opetteli soittamaan kitaraa The Shadows -yhtyeen "Apachen" innoittamana. Muutoin hän ei vielä tuolloin ollut erityisen innostunut rautalankamusiikista. Kitaransoiton lisäksi hän harrasti laulamista ja pianonsoittoa.
Hänen isoveljensä Riston luokkatoveri oli Henry Haapalainen ja tämän tyttöystävällä oli lähisukulainen PSO-levy-yhtiössä. Niinpä keväällä 1968 Vilkko meni yhtiön koelaulutilaisuuteen ja esitti Pentti Lasaselle tuolloin suositun kappaleen "San Francisco". Lasanen ehdotti osallistumista ensimmäiseen Syksyn sävel -kilpailuun, ja Haapalainen teki Vilkolle kappaleen "Miksi leikit vain". Paroni Paakkunainen sovitti kappaleen ja soitti itse huilua. Taustayhtyeessä oli muitakin Soulset-yhtyeen jäseniä: rumpali Edward Vesala ja huilisti Juhani Aaltonen. Vilkolla oli tuossa vaiheessa takana vain muutama keikka, mutta tilanne muuttui, kun hän sijoittui Syksyn sävelessä kolmanneksi saaden yli 10 000 ääntä. Miksi leikit vain julkaistiin myös singlenä.
Seuraavan kesän kiertueelle Vilkon taustayhtyeeksi muodostui tuleva  Tasavallan Presidentti eli kitaristi Jukka Tolonen, rumpali Vesa Aaltonen, basisti Måns Groundstroem ja em. Juhani Aaltonen. Yhtye harjoitteli Jussi Raittisen harjoituskämpällä Hämeentiellä.
Vilkko keikkaili Gugi Kokljuschkinin kanssa vuosina 1973–1976.
Vuonna 1975 hän sai valmiiksi pro gradun rautalankamusiikista.
Vilkko toimi pitkään aina vuoteen 1997 asti musiikkitoimittajana Ylessä ja tämän jälkeen Radio Novassa ja Classic FM asemilla.
Vuonna 1996 hän oli mukana Stara-yhtyeessä, jonka muut jäsenet olivat basisti Hannu Luomanen, kitaristi Sauli Malinen ja rumpali Matti Kankkunen. Yhtyeeltä ilmestyi CD-single Tunteellinen (Sonet 5762162), jolla on nimikappaleen (J. J. Calen "Sensitive Kind") lisäksi "Ei eiliseen" (Carole Kingin tunnetuksi tekemä "Goin' Back") ja "Pikkuhiljaa herään" (The Byrdsin "Feel a Whole Lot Better").
Vuonna 2003 valmistui Suomenlinnassa äänitetty sooloalbumi Vilkko Hannu Leidénin ohjauksessa. Vilkko itse pitää albumin mielenkiintoisimpana kappaleena "Uskon sinuun", jolle hän sai soolokitaristiksi alkuaikojen yhteistyökumppani Jukka Tolosen. Muita muusikoita ovat kitaristit Olli Haavisto ja Nono Söderberg, rumpali Matti Kankkunen ja kosketinsoittaja Timo Pratskin.
Vuonna 2005 Arto Vilkko liittyi The Scaffolds -yhtyeeseen.
Vuonna 2010 hän sai valmiiksi väitöskirjan Soittolistan symbolinen valta ja vallankäytön mekanismit Tampereen yliopistosta. 
Tämän jälkeen hän halusi tehdä hieman kevyemmän tutkimuksen, ja ystävänsä musiikkitieteen professori Erkki Pekkilän ehdotuksesta hän palasi rautalankamusiikin pariin. Hän aloitti kirjoitustyön syksyllä 2011 ja vuotta myöhemmin oli valmiina teos Emmaa etsimässä. Suomalaisen rautalangan lyhyt historia.
Nykyään Vilkko keikkailee Kari Kuivalaisen kanssa.
Gacela (1869)

Palvelus

Kuuban kapinan aikana alus osallistui kapinallisten torjuntaan. Alus poistettiin alusluettelosta 1891. Espanjan-Yhdysvaltain sodan alkaessa alus oli huonossa kunnossa ja romutettiin 1898.
Sekuli

Sekuli on sekavilja eli seosvilja, joka saadaan aikaan viljelemällä yhdessä vähintään kahta viljakasvia. Väkirehun aikaansaamiseksi ohraan tai kauraan on sekoitettu valkuaispitoista hernettä, virnaa tai peltopapua. Perustana sekulin viljelylle on, että kasvilajit täydentävät toisiaan esimerkiksi ravinteiden otossa, kuivuudenkestossa ja korren vahvuudessa.
Valkuaispitoista kasvia lisätään siemensekoitukseen 20–30 prosenttia. Suomen peltopinta-alasta oli sekulilla vuonna 1925 noin 0,5 prosenttia.
Nykyään kauran ja herneen seoksesta, jota niitetään tuorerehuksi karjalle, käytetään nimitystä vihantarehu.
Puheradio

Puheradio on radioformaatti, jossa käydään keskustelua eri aiheista. Useimmat ohjelmat ovat yhden juotajan tai toimittajan vetämiä, ja niissä on eri vieraiden haastatteluja. Puheradiossa kuuntelijat ottavat yleensä osaa ohjelman tekemiseen juontajan kanssa, tyypillisesti soittamalla ohjelmaan puhelimella tai käymällä tekstipohjaista keskustelua internetissä julkisesti. Puheradioilla ei kuulla lainkaan musiikkia. Suomessa puheradioita ovat Yle Puhe ja Radio Rapu.
Aikaisemmin puheradio ei ole tarkoittanut sävelradion vastakohtaa, vaan radiopuhelinta erotuseksi sähkötysradiolle. jolla ei voinut puhua, vaan ainoastaan sähköttää.