google/wiki40b huggingface dataset:
Dorothy Kirsten

Dorothy Kirsten (6. heinäkuuta 1910 Montclair, New Jersey – 18. marraskuuta 1992 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen lyyrinen sopraano. Hän oli uransa huipulla 1950–1960-luvuilla ja vetosi oopperan ystävien lisäksi myös muunlaiseen yleisöön. Hän tuli tunnetuksi säännöllisistä radio-, televisio- ja elokuvaesiintymisistään. Oopperalavalla hänen ohjelmistoonsa kuului Mimin (La bohème) kaltaisia tunnettuja rooleja ja Gustave Charpentierin Louisen nimiroolin kaltaisia suhteellisia harvinaisuuksia. Kirsten lauloi Metropolitan-oopperassa 30 vuotta ja sai arvostusta varsinkin Giacomo Puccinin sankarittarien roolien tulkitsijana. Konsertti- ja televisioesiintymisissään Kirsten lauloi lisäksi teatteria varten kirjoitettuja ja populaareja lauluja. Hän esiintyi Frank Sinatran kanssa Your Hit Parade -show’ssa.
Kirsten debytoi ammattilaisena konsertissa vuonna 1939 ja oopperassa Pousetten roolissa Jules Massenet’n Manonissa Chicago Grand Operassa 1940. New York City Operassa Kirsten esiintyi ensimmäistä kertaa vuonna 1943, ja vuoteen 1945 mennessä hän oli jo esiintynyt San Franciscon oopperan ja New Yorkin filharmonikkojen kanssa. Hänellä oli oma syyskuussa 1943 alkanut radio-ohjelmansa Keepsakes.
Kirstenin kuolema johtui aivoverenkiertohäiriöstä. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Kökarin fransiskaanikonventti

Kökarin fransiskaanikonventti oli fransiskaaniluostari, joka perustettiin Kökariin Ahvenanmaan saaristoon viimeistään vuoden 1470 tienoilla. Luostari mainitaan ensi kertaa vuonna 1472 (nimellä ”Conuentu Tiokkarlensis”), mutta se on saatettu vihkiä käyttöön jo 1450-luvulla ja saarella on saattanut olla munkkeja jo 1300-luvulla. Vuodelta 1484 on merkintä, jossa mainitaan ”Kiökars Klöster”, eli konventtia on tuolloin kutsuttu myös lyhyemmin Kökarin luostariksi.
Luostari sijaitsi Hamnön saarella. Se omisti koko saaren ja sen lisäksi kolmanneksen Överbodan kylästä, viidenneksen Finnön kylästä sekä saaria, vesimyllyn, kuusi nuotta-apajaa ja osuuden silakkanuotasta.
Luostariveljestön koosta ei juuri tiedetä, vain joitakin nimiä tunnetaan. Esimerkiksi Södermanlandista kotoisin ollut Ericus Olaui oli jonkun aikaa Kökarin guardianina (johtajana). Myöhemmin hän toimi Tukholman konventin lehtorina. Mahdollisesti myös teologian tohtorilla Stephanus Laurentiilla oli siteitä Kökariin. Hän toimi Viipurin guardianina ja oli myöhemmin fransiskaanien Pohjoismaisen provinssin ministeri vuosina 1478–1493. Hän myös suoritti vuosina 1481–1482 ainoana suomalaisena keskiajalla Roomassa teologian tohtorin tutkinnon. Hänen kuoltuaan vuonna 1496 Tanskan Viborgissa hänet tuotiin haudattavaksi Kökarin luostarikirkkoon, mikä viittaa hänellä olleen kytköksiä myös tähän luostariin.
Vuonna 1527 Västeråsin valtiopäivät päätti takavarikoida kaikkien valtakunnassa toimineiden luostarien omaisuudet. Kökarista mainitaan vuonna 1536 takavarikoidun luostarin hopeat ja vuonna 1539 takavarikoitiin sen maa-alueet ja annettiin ne vuokralle laitumina, mikä ilmeisesti on merkinnyt luostarin lopullista lakkauttamista.
Kökarin lisäksi fransiskaaneilla oli Suomessa luostarit Viipurissa ja Raumalla.
Al-Zarqa

Maantiede

Al-Zarqa sijaitsee noin 23 kilometrin päässä Jordanian pääkaupunki Ammanista koilliseen. Alue on aavikkoa reunustavaa tasankoa, jota halkovat pienet laaksot. Alueen läpi kulkeva Zarqajoki on yksi Jordanin sivuhaaroista. Joen lisäksi alueella on useita lähteitä ja pohjavesiesiintymiä.

Historia

Nykyisen al-Zarqan alueella ei tiettävästi ollut pysyvää asutusta vielä Egyptin mamelukkien hallitessa aluetta. Osmanien valtakunnan ajalla vuonna 1899 paikalle perustettiin ryösteleviä beduiineja vastaan rakennettu linnoitus. Vuonna 1903 paikalle muutti 66 tšetšeenipakolaisten perhettä, sekä joitakin tšerkessejä. Beduiinien uhan takia heidän perustamansa asutuskeskus suojattiin muurein. Sittemmin paikasta tuli yksi Hijazin rautatien asemista.
Ensimmäisen maailmansodan aikana al-Zarqa oli merkittävä huoltokeskus brittejä vastaan sotineille osmanijoukoille. Kaupunki menetettiin eteneville briteille vuonna 1917. Vuosien 1918 ja 1920 välillä al-Zarqa kuului emiiri Faisalin hallitsemaan emiraattiin, mutta vuonna 1921 siitä tuli osa uutta Transjordaniaa. Transjordanian hallitsijaksi oli noussut Faisalin veli Abdullah. Al-Zarqasta tuli jälleen merkittävä sotilastukikohta, jonne muutti sotilashenkilöstöä. Sittemmin ja etenkin vuoden 1948 jälkeen kaupunki on kasvanut nopeasti.

Väestö

Al-Zarqan asukasluku oli vuonna 2004 arviolta 395 227. Kaupungin asukkaiden enemmistö on palestiinalaisia. Zarqan vuonna 1949 perustetulla pakolaisleirillä asuu noin 20 000 palestiinalaispakolaista. Kaupunkiin on saapunut myös Syyrian sisällissodan pakolaisia.
Tanskankielinen Wikipedia

Tanskankielinen Wikipedia (tansk. Wikipedia, Den frie encyklopædi) on Wikipedian tanskankielinen versio. 17. heinäkuuta 2007 tanskankielinen Wikipedia rikkoi 65 000 artikkelin rajan. 1. lokakuuta 2012 siellä oli 169 654 artikkelia. Viimeisimpien tilastotietojen mukaan artikkeleita on yli 210 000 (12.5.2016).
Kurt Kresse

Kurt Kresse oli saksalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.

Ura

Kresse pelasi ZSG Altenburg-Nordissa vuosina 1949–1950. Hän siirtyi tämän jälkeen kahdeksi kaudeksi SG Deutsche Volkspolizei Weimariin. Lopetettuaan pelaajauran Kresse siirtyi Dynamo Dresdenin apuvalmentajaksi vuosiksi 1956–1957. Hän onnistui nostamaan seuran DDR-Ligaan.
Sam Rainsy

Sam Rainsy on kambodžalainen poliitikko. Rainsy on nimeään kantavan oppositiopuolueen johtaja. Rainsy tuomittiin 11 vuodeksi vankeuteen vuonna 2010, jolloin hän pakeni tuomiota ulkomaille. Kambodžan kuninkaan armahdettua Rainsyn kesäkuussa 2013 hän palasi maahan.
Fahrenheit 451 (vuoden 1966 elokuva)

Tuotanto

François Truffaut tiesi saadessaan Bradburyltä romaanin elokuvaoikeudet, ettei voisi saada hankkeelle rahoitusta Ranskasta. Amerikkalainen tuottaja Lewis Allen innostui aiheesta sillä edellytyksellä, että elokuva tehtäisiin englanniksi ja Englannissa. Tämä oli ensimmäinen kerta kun Truffaut työskenteli englanniksi, eikä vuoden 1983 haastattelussaan ollut varma selviytyikö siitä kunnialla.

Arviot

Ilta-Sanomien Timo Malmin mukaan Truffaut on ehkä hieman ongelmallisesti pehmentänyt Bradburyn romaanin sisältöä: "Filmatisointi ei ole samalla tavalla poleemisesti haastava, vaan ehkä kaikkien aikojen lyyrisin scifi-elokuva." Nicholas Roegin värikuvaus ja Bernard Herrmannin musiikki luovat Malmista joka tapauksessa kiehtovasti tulevaisuuden ilmapiiriä.
Lauri Holopainen

Lauri Holopainen (18. heinäkuuta 1909 Liperi – 1. syyskuuta 1968 Nastola) oli suomalainen kirjailija.
Holopainen kävi kansakoulun ja suoritti myöhemmin juustomestarikoulun. Hän toimi metsätyömiehenä ja työjohtajana, juustomestarina ja ylimeijeristinä sekä viljeli omistamaansa maatilaa Nastolassa.
Hefty Load

Hefty Load oli suomalainen rockyhtye, jonka levytysura alkoi, kun se  voitti bändikilpailun Halvåttan - tidens melodi ja pääsi tekemään singlen. 1983 yhtye julkaisi Hefty Load -nimisen albumin. Samana vuonna Hefty Load oli mukana kokoelmalla The Art of Breeding.
Yonen Buzz

Yonen Buzz on saksalaisen Christina Plakan piirtämä sarjakuva, joka kertoo aloittelevasta rock-yhtyeestä nimeltä Plastic Chew. Alun perin sen nimi oli Prussian Blue, mutta sitten Yhdysvalloissa perustettiin samanniminen tyttöbändi, eivätkä kustantajat halunneet, että ne sekoitettaisiin.

Juoni

Tarina alkaa siitä, kun yhtyeen laulaja Masanori on jättänyt Plastic Chewn, ja yhtye etsii uutta jäsentä. He löytävät 16-vuotiaan Sayurin, jonka ääni sopii täysin bändin toisen laulajan, Junin ääneen. Alkuun Jun hieman aristelee Sayurin takia (yksi syy oli se, että Sayuri asui Junin huoneessa), mutta pian he oppivat elämään yhdessä. Heidän välejään tuntuu kuitenkin hiertävän se, että he molemmat tuntuvat olevan ihastuneitä toisiinsa. Ensimmäisen kirjan aikana Jun ja Sayuri suutelevat, mutta yrittävät pimittää sen kanssaan asuvilta Keigolta ja Atsushilta. Plastic Chew kuitenkin yrittää kaikista vastoinkäymisistä saada huolimatta levytyssopimuksen. Kirjojen kaikkien lukujen nimet ovat joko Plastic Chewn tai kuuluisten yhtyeiden kappaleiden nimiä.
Erkki Palosuo

Erkki Palosuo (vuoteen 1933 Brander, 28. kesäkuuta 1912 Kitee – 11. elokuuta 2007 Joensuu) oli geofysiikan professori ja Suomen jäätutkimuksen uranuurtaja. Hänen isänsä oli maalaisliittolainen kansanedustaja Akseli Brander. Palosuo aloitti jään fysiikan systemaattisen tutkimuksen, johon liittyi Itämeren jäiden muodostumisen ja liikkeiden ennustaminen. Tästä on ollut paljon hyötyä Suomen talvimerenkululle. Hän johti Merenkulkulaitoksen jääpalvelua vuosina 1955–1972. Palosuo oli Helsingin yliopiston geofysiikan professori vuosina 1973–1977.
Talvi- ja jatkosodan sekä Lapin sodan aikana Palosuo ansioitui lentoupseerina.
Maxi

Maxi oli aluksi Rake Oy:n ja vuodesta 1982 Osuusliike Elannon omistama hypermarketketju, joka toimi vuosina 1971–2004. Helsingin Osuuskaupan ja Elannon yhdistyessä vuonna 2004 Maxit muutettiin Prismoiksi, lukuun ottamatta Hakaniemen tavaratalomuotoista Maxia, josta tehtiin Hakaniemen Sokos ja S-market.
Ensimmäinen Maxi-market sijaitsi Espoon Leppävaarassa, ja se avattiin vuonna 1971. Se oli aikanaan Suomen järjestyksessä toinen automarket, ensimmäinen oli joulukuussa 1970 avattu Anttila-ketjuun kuulunut Raketti Hämeenlinnassa. Vuonna 1975 Leppävaaran Maxi oli liikevaihdoltaan Suomen neljänneksi suurin tavaratalo.
Leppävaaran jälkeen seuraava Maxi avattiin muutama vuosi myöhemmin Helsingin Kannelmäkeen, aluksi Eka-Marketin nimisenä. Sittemmin myös Elannon Hakaniemen tavaratalo muutettiin Maxi-marketiksi Elannon luottokriisin jälkimainingeissa vuonna 1996.
Maxi oli vuosina 1995–2004 Tradekan Euromarketin sisarketju, jota johdettiin sen kanssa yhtenä kokonaisuutena. Maxi-marketeja oli 2000-luvun alussa neljä kappaletta, Hakaniemessä, Isossa Omenassa, Kannelmäessä ja Leppävaarassa. Aiemmin Maxeja on ollut myös muun muassa Itäkeskuksessa, Keravalla ja Tikkurilassa (Itäkeskuksen ja Tikkurilan Maxit lopetettiin 90-luvun puolivälissä ja Keravan Maxi muutettiin Prismaksi jo vuonna 2001). Vuonna 1990 avatun Keravan Maxin liiketoiminta oli siirtynyt helmikuussa 1996 Elannolta Tradekan haltuun, koska se sijaitsi pääkaupunkiseudun ulkopuolella. Viimeinen uusi Maxi-market avattiin kauppakeskus Isoon Omenaan vuonna 2001. Leppävaaran Maxin vanha rakennus purettiin vuonna 2003 kauppakeskus Sellon toisen vaiheen tieltä. Silloin Maxi muutti Sellon ensimmäisen vaiheen rakennukseen K-Citymarketia vastapäätä, jossa se ehti toimia noin vuoden kunnes Helsingin Osuuskauppa ja Elanto yhdistyivät. Myös Kannelmäen Maxin/Prisman vanha rakennus purettiin vuonna 2009 nykyisen kauppakeskus Kaaren tieltä. Kannelmäen Prisma toimii nykyisin Kaaren suurimpana liikkeenä.
Ricardo Teixeira

Ricardo Teixeira (s. 2. elokuuta 1984 Lissabon, Portugali) on portugalilais-angolalainen moottoriurheilija.

Ura

Teixeira on kilpaillut Formula BMW luokassa vuosina 2001, Britannian Formula 3 luokassa vuosina 2002 ja uudestaan 2005-08, GP2 sarjassa kausina 2009 ja 2012 sekä Aasian GP2-sarjassa kaudella 2008-09. 
Vuonna 2010 Teixeira siirtyi Formula 2 luokkaan. Hän oli viides Marrakechin kilpailussa. Hän saavutti kauden aikana 23 pistettä sijoittuen kuudenneksitoista. Vuonna 2011 Teixera toimi Team Lotuksen testikuljettajana. Vuonna 2012 Teixeira teki paluun GP2-sarjaan Rapax-tallin kuljettajana. Hän ei saavuttanut pisteitä. Vuonna 2013 Teixeira ajoi samassa sarjassa neljä kilpailua Trident -tallissa.
Yrjö Wiherheimo

Yrjö Vidor Wiherheimo (s. 8. marraskuuta 1941 Helsinki) on suomalainen sisustusarkkitehti ja teollinen muotoilija sekä Vivero-designyrityksen pääsuunnittelija ja luova johtaja. Hän toimi kalustemuotoilun professorina Taideteollisessa korkeakoulussa 1997–2007.
Wiherheimo syntyi lastenpsykiatri Salme Tyttö Wiherheimon (s. 1908) ja filosofian tohtori Onni Wihtori Wiherheimon (s. 1904) perheeseen. Hän pääsi ylioppilaaksi Arkadian yhteislyseosta 1962 ja valmistui Taideteollisesta oppilaitoksesta 1967. Hän on suunnitellut lukuisten yritysten, museoiden, lähetystöjen ja korkeakoulujen toimitiloja.
Wiherheimo opetti Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosastolla 1974–1979 ja toimi kalustemuotoilun opettajana Taideteollisessa korkeakoulussa vuodesta 1981 alkaen. Vuosina 1987–1993 hän toimi huonekalusuunnittelun professorina Norjan Bergenissä toimivassa Statens høgskole for konsthandverk og design -oppilaitoksessa. Hän on lisäksi ollut vierailevana professorina yliopistoissa Santiago de Chilessä, Argentiinan Buenos Airesissa ja Intian Ahmedabadissa.
Wiherheimo on saanut muun muassa valtion taideteollisuuspalkinnon 1981, useita kunniakirjoja Suomi muotoilee -näyttelyissä 1983 ja 1986, palkinnon parhaasta suomalaisesta huonekalusta 1984, Milanon triennaalin Italia’s Cup -kunniamaininnan 1986, Vuoden museo -palkinnon 1993, Ilmari Tapiovaara -palkinnon 2001 ja Asko-Avonius-palkinnon 2006.
Yrjö Wiherheimon töitä kuuluu New Yorkin Cooper Hewitt -museon, Chicagon Athenaeumin, Lontoon Victoria and Albert Museumin sekä Hampurin, Oslon, Kööpenhaminan ja Helsingin taideteollisuusmuseoiden kokoelmiin.
Red Serpent

Juoni

Steve Nicholas (Michael Paré) on tavanomaisella työmatkalla Moskovassa järjestämässä laivakuljetuksia Yhdysvaltoihin. Liikeneuvottelut sujuvat rutiinilla, kunnes Steve joutuu häikäilemättömän huumekartellin pelinappulaksi ja hänet pakotetaan mukaan huumeiden salakuljetusoperaatioon. Lisäksi gangsterit sieppaavat Steven tyttären, koska he haluavat vakuuttua hänen yhteistyöhaluistaan. Epätoivoinen Steve saa avukseen entisen KGB-agentti Sergein (Oleg Taktarov), joka käy omaa taisteluaan kartellia vastaan.
Cooch Behar

Cooch Behar eli Koch Bihār (bengaliksi কোচবিহার, Kocabihāra) on kaupunki Länsi-Bengalin osavaltiossa Intiassa. Vuonna 2001 kaupungissa oli 103 008 asukasta. Se oli Koch Biharin ruhtinaskunnan keskuspaikka vuosina 1586–1949.
Ontto kruunu

Ensimmäinen kausi

Sarjan ensimmäinen tuotantokausi sisältää neljä televisioelokuvaa ja perustuu Shakespearen neljän historiallisen näytelmän kokonaisuuteen, jotka ovat Rikhard II, Henrik IV: Ensimmäinen osa ja Henrik IV: Toinen osa (jotka on käsitelty yhtenä kaksiosaisena elokuvana) sekä Henrik V. Sarjan on näytelmistä sovittanut käsikirjoitukseksi ja ohjannut Richard Eyre, Rupert Goold, Ben Power ja Thea Sharrock. Sarja kertoo kolmen peräkkäisen Englannin kuninkaan tarinan.
Suomessa televisiolevityksessä elokuvien nimet olivat Ontto kruunu: Rikhard II, Ontto kruunu: Henrik IV Ensimmäinen osa, Ontto kruunu: Henrik IV Toinen osa ja Ontto kruunu: Henrik V.

Toinen kausi

Toinen tuotantokausi sisältää kolme televisioelokuvaa ja valmistui vuonna 2016. Toisen kauden elokuvat perustuvat kahteen Shakespearin Ruusujen sotaa käsittelevään näytelmään Henrik VI (josta on tehty kaksi elokuvaa) ja Rikhard III. Sarjan on sovittanut valkokankaalle Ben Power, sen on tuottanut Rupert Ryle-Hodges, ja kaikki kolme elokuvaa on ohjannut Dominic Cooke. Toinen kausi sai ensiesityksensa BBC Two -kanavalla toukokuussa 2016.

Vastaanotto

Kriitikot ovat arvostaneet sarjaa, ja se on saanut useita Britannian Akatemian TV-palkintoja, esimerkiksi Ben Whishaw sai roolistaan Rikhard II:na parhaan pääosanäyttelijän palkinnon ja Simon Russell Beale roolistaan Falstaffina parhaan miessivuosan palkinnon vuonna 2013.
Mahiljoun alue

Perustietoja

Mahiljoun alue perustettiin 15. tammikuuta 1938. Nykyiset rajat ovat olleet voimassa tammikuusta 1964.  Alueen pääkaupunki on Mahiljou.  
Alueen pinta-ala on 29 100 km². Alueella asuu noin 1,1 miljoonaa asukasta. Alueen väkiluku on pienentynyt lähes 10 % edellisen vuosikymmenen aikana (pudotus 1 213 500:sta 1 099 400:aan vuosien 1999 ja 2009 väestönlaskentojen välillä).  Väestön kaupungistuminen jatkuu - vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan jo 75,8 % väestöstä eli (833  248 / 1 099 374 asukkaasta) asui kaupungeissa ja maaseudulla enää 24,2 %. 
Alue rajoittuu lännessä Minskin, pohjoisessa Vitsebskin ja etelässä Homelin alueeseen. Alueen itänaapurina on Venäjä.

Tšernobylin onnettomuudesta ja ympäristöstä

Tšernobylin ydinkatastrofin yhteydessä 1986 Mahiljoun alueesta 35% saastui.  Erityisesti Mahiljoun alueen itäisiin osiin kulkeutui runsaasti radioaktiivista laskeumaa Homelin alueen etelä- ja itäosien tapaan. Oheisessa kartassa on esitetty erään keskeisen radioaktiivisen ainesosan, maastoon ilmavirtojen mukana levinneen, puoliintumisajaltaan pitkäkestoisen cesium-137:n kaukokulkeuma YK:n aktiivisuusasteikon mukaan. 
Kartan alin aktiivisuusluokka (Nimetön vyöhyke) vastaa säteilytasoa, joka saavutettiin Cs-137 laskeuman seurauksena yli 20:ssä Suomen kunnassa, esimerkiksi Tampereen seudulla. Tällä tasolla säteily ei ole YK:n vuonna 2002 julkaiseman Tšernobyl-raportin ja nykykäsityksen mukaan erityinen riski millekään ryhmälle. Kuitenkin mielikuvissa Tšernobylin muisto lienee voimistanut kaupungistumista ja edistänyt koulutetun väestönosan poismuuttoa seuduilta ja synnyttänyt monia psykososiaalisia vaikutuksia. 
Kartassa kuvatun cesium-137:n ohella Tšernobylin lähimaakunnissa esimerkiksi Valko-Venäjän kaakkoisosissa ulkoista säteilyannosta aiheuttivat myös muut ilmavirtausten mukana kulkeutuneet ja hengitysilmaan tai maastoon levinneet ainesosat (kuten St-90, jodi-121, cesium-134; nämä ovat pääsääntöisesti lyhytikäisempiä kuin Cs-137). Ilmasta ja maastosta saadun ulkoisen säteilyannoksen ohella ihmisten kokonaissäteilyannosta lisäsivät useat paikalliset luonnontuotteet (kasvikset, sienet, marjat, kalat, riista) ja elintarvikkeet, kuten onnettomuusaikaan ja sen jälkeen ulkona jo laiduntavista lehmistä lypsetty maito. Tämä kasvatti osaltaan mm. kilpirauhassyöpien todennäköisyyttä.
Mowgli (vuoden 2018 elokuva)

Tuotanto

Studio otti yhteyttä lukuisiin käsikirjoittajiin, ohjaajiin ja tuottajiin elokuvan kehityksen aikana. Huhtikuussa 2012, Warner Bros. Picturesin julkistaessa elokuvan olevan tuotannossa, Steve Kloves oli neuvotteluissa käsikirjoittajaksi, ohjaajaksi ja tuottajaksi. Joulukuussa 2013 raportoitiin, että Kloves tuottaisi elokuvan, mutta että Alejandro González Iñárritu olisi neuvotteluissa sen ohjaajaksi, Klovesin tyttären, Callien, käsikirjoittaessa elokuvan. Tammikuussa 2014 Iñárritu jätti projektin Birdmania ja The Revenantia koskevien aikataulujensa vuoksi. Helmikuussa Ron Howard oli neuvotteluissa ohjaajaksi ja tuottajaksi Brian Grazerin kanssa heidän yhtiönsä Imagine Entertainmentin kautta. Seuraavan kuukauden aikana ilmoitettiin, että Andy Serkis ohjaisi ja tuottaisi elokuvan Steve Klovesin sekä Jonathan Cavendishin kanssa The Imaginarium Studiosin kautta, säilyttäen Callie Klovesin käsikirjoituksen ja Serkisin näytellessä itse Baloon roolin. Gary Freeman liittyi projektiin tuotantosuunnittelijaksi, Mark Sanger leikkaajaksi ja Alexandra Byrne rooliasujen suunnittelijaksi.
Elokuussa 2014 Benedict Cumberbatch liittyi elokuvan näyttelijäkaartiin Shere Khanin roolissa. Christian Bale, Cate Blanchett, Naomie Harris, Tom Hollander, Eddie Marsan, Peter Mullan ja Rohan Chand liittyivät seuraavan päivänä myös näyttelijäkaartiin Bagheeran, Kaan, äitisusi Nishan, Tabaquin, isäsusi Vihaanin, susijohtaja Akelan sekä Mowglin rooleissa. Jack Reynor liittyi maaliskuussa 2015 näyttelijäkaartiin Harmaan Veljen roolissa. Huhtikuussa 2015 Matthew Rhys neuvotteluissa John Lockwoodin näyttelijäksi. Toukokuussa 2015  Freida Pinton kerrottiin näyttelevän elokuvassa, roolihahmon paljastuessa myöhemmin Messuaksi.
Kuvaukset alkoivat virallisesti 9. maaliskuuta 2015.

Julkaisu

Elokuvan, jonka alkuperäinen nimi oli Jungle Book: Origins, suunniteltiin alun perin saavan ensi-iltansa 21. lokakuuta 2016. Joulukuussa 2014 Warner Bros. siirsi ensi-iltaa ja ilmoitti uudeksi päivämääräksi 6. lokakuuta 2017, jotta visuaalisten efektien työstämiseen olisi enemmän aikaa. Huhtikuussa 2016, juuri ennen Disneyn Viidakkokirja-elokuvan ensi-iltaa, elokuvan uudeksi ensi-illaksi ilmoitettiin 19. lokakuuta 2018. Joulukuussa 2017 uudeksi viralliseksi nimeksi tuli Mowgli.
Heinäkuussa 2018 ilmoitettiin, että Netflix oli ostanut Warner Brosilta elokuvan maailmanlaajuiset levitysoikeudet ja että elokuva julkaistaan vuonna 2019 sekä Netflixissä että teattereissa.
7. marraskuuta 2018 Netflix julkaisi elokuvalle uuden trailerin ja paljasti elokuvan uudeksi nimeksi Mowgli: Legend of the Jungle. Teatteriesitysten ensi-illaksi paljastettiin 29. marraskuuta 2018 ja Netflixin julkaisupäiväksi 7. joulukuuta 2018.
Nicolay

Nicolay (ven. Николаи) on sammunut venäläinen aatelissuku, joka kuuluu vapaaherrallisena myös Suomen aateliin. Se on alun perin lähtöisin Ruotsista, josta suvun jäseniä muutti 1500-luvulla uskonpuhdistuksen vuoksi Saksan Lyypekkiin ja Strasbourgiin. Nicolay-suvun venäläinen haara polveutui 30 vuotta Venäjän keisarillista hovia palvelleesta Ludwig Heinrich von Nicolaysta, jonka Pyhä Rooman keisari Josef II aateloi vuonna 1782 ja Venäjän keisari Paavali I vuonna 1797. Suomen aateliin suku introdusoitiin vuonna 1828 numerolla 30.
Suomessa Nicolay-suvun omistuksiin ovat kuuluneet Viipurissa sijaitsevat Monrepos’n ja Liimatan kartanot. Vuonna 1943 sammuneen suvun viimeinen mieslinjan edustaja oli vuonna 1919 kuollut Paul von Nicolay. Monrepos’n puistossa on Ludwigsteinin saari, jonne on haudattu Nicolay-suvun jäseniä 1820-luvulta lähtien.
Marianne Nölle

Marianne Nölle (s. 1938) on Kölnissä vaikuttanut saksalainen sarjamurhaaja, joka tuomittiin vuonna 1993 elinkautiseen vankeusrangaistukseen seitsemästä murhasta. Hän oli sairaanhoitaja, joka myrkytti potilainaan olleita vanhuksia Truxalilla vuosina 1984–1992. Vaikka tuomio tuli vain seitsemästä murhasta, poliisi uskoo Nöllen syyllistyneen jopa seitsemääntoista murhaan ja kahdeksaantoista murhayritykseen.
Nölle itse kiistää edelleen syyllistyneensä murhiin.
The Lost Bladesman

Juoni

200 vuotta ennen ajanlaskun alkua Cao Cao on tappanut kaikki poliittiset vihollisensa. Seuraavaksi hän on kiinnittänyt huomionsa kilpaileviin sotapäälliköihin Liu Beihin ja Yuan Shaoon. Cao Cao päättää hyökätä ensin Liu Bein kimppuun. Hyökkäyksen seurauksena Liu Bei pakenee pohjoiseen Yuan Shaon luokse. Sillä välin hänen perheensä joutuu Cao Caon vangiksi. Myös Guan Yun antautuu Cao Caolle ylläpitääkseen veljeskuntansa valaa ja omaa kunniaansa. Cao Cao toivoo hänen palvelevan omana kenraalinaan. Saatuaan selville Liu Bein olinpaikan hän päästää Guan Yun vapaaksi. Hänen kannattajansa eivät kuitenkaan hyväksy tätä ja yrittävät tappaa Guan Yunin.
Toivo Oikarinen

Toivo Erkki ”Topi” Oikarinen (s. 16. huhtikuuta 1924 Sonkajärvi) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut maastohiihtäjä.
Sonkajärven Pahkaa edustanut Oikarinen kilpaili 18 kilometrin matkalla Oslon talviolympialaisissa 1952 sijoittuen kymmenenneksi. SM-kilpailuista Oikarinen voitti Pahkan joukkueessa viestihiihdon kultaa vuosina 1950 ja 1952 sekä 15 kilometrillä Heikki Hasulle hävittyään hopeaa 1951.
Tulipäätiainen

Levinneisyys

Tulipäätiaista tavataan Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa, Laosissa, Myanmarissa, Nepalissa, Pakistanissa ja Thaimaassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 226 000 km². Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Leena Havukainen

Leena Kristiina Havukainen-af Hällström (s. 15. toukokuuta 1956 Lahti) on suomalainen teatteriohjaaja. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta ohjaajaksi 1980. Havukainen toimi vuosina 1981–1986 Ylioppilasteatterin taiteellisena vastaavana ja vuosina 1993–1997 Teatteri Pienen Suomen taiteellisena johtajana. Havukainen on työskennellyt vierailevana ohjaajana useimmissa Suomen ammattiteattereissa, Teatterikorkeakoulussa sekä vuosina 1992–1993 Norrbottensteaternissa ja Teater Västmanlandissa Ruotsissa. Hän on suomentanut useita näytelmiä.

Yksityiselämä

Leena Havukainen on ollut naimisissa teatteriohjaaja Arto af Hällströmin kanssa vuodesta 1996. Havukaisen sisar on näyttelijä Riitta Havukainen.
Ilona Herlin

Maria Ilona Herlin (s. 8. huhtikuuta 1965 Kirkkonummi) on Cargotecin omistajia yhdessä veljiensä Ilkka Herlinin ja Niklas Herlinin kanssa. Hän on Kone Oy:n entisen toimitusjohtajan Pekka Herlinin tytär. 
Ilona Herlinin osakevarallisuus on yli miljardi euroa (2016).
Herlin asuu Espoossa perheensä kanssa. Hän on väitellyt tohtoriksi Helsingin yliopistossa ja toimii akateemisella uralla.
Ilona Herlin työskentelee Helsingin yliopistossa suomen kielen laitoksen tutkijana ja dosenttina. Hänen väitöskirjansa koski alistuskonjunktioita, ja hän on julkaissut 2010-luvulla mm. tutkimuksen "alkaa tekemään" -rakenteesta.