google/wiki40b huggingface dataset:
Konstantin von Kaufmann

Konstantin Petrovitš von Kaufmann (2. maaliskuuta (J: 19. helmikuuta) 1818 Majdany, lähellä Dębliniä, Kongressi-Puola – 16. toukokuuta (J: 4. toukokuuta) 1882 Taškent, Venäjän keisarikunta (nyk. Uzbekistan)) oli venäläinen kenraali, joka toimi Turkestanin kuvernöörinä vuosina 1867–1882 ja osallistui Keski-Aasian valloitukseen.
Kaufmannista tuli 1838 insinööriupseeri ja hän palveli uransa alkuaikoina lähinnä Kaukasuksella. Hän komensi pioneeripataljoonaa Krimin sodan aikana ja ansioitui Karsin piirityksessä vuonna 1855, minkä johdosta sai 1857 ylennyksen kenraalimajuriksi. Hän palveli sotaministeriössä, kunnes hänet nimitettiin 1865 Liettuan ja 1867 vastaperustetun Turkestanin provinssin kenraalikuvernööriksi. Venäjän pyrkiessä laajentamaan alueitaan Keski-Aasian suunnalla Kaufmann ryhtyi johtamaan provinssinsa alueelta naapurimaihin tehtyjä sota- ja valloitusretkiä. Vuonna 1868 hän valtasi Samarkandin kaupungin ja alisti Buharan kaanikunnan Venäjän proktektoraatiksi, vuonna 1873 miehitti puolestaan Hivan kaanikunnan, jonka alueet Amu-Darjasta pohjoiseen liitettiin Venäjään. Hän valloitti myös Kokandin kaanikunnan vuonna 1875 ja se liitettiin Venäjään seuraavana vuonna. Britannian hallituksen mielestä Venäjän laajeneminen Keski-Aasiassa uhkasi Britannian etuja Afganistanissa, joten tsaari Aleksanteri II ei antanut Kaufmannille lupaa enempiin valloitusretkiin. Tämän jälkeen Kaufmann keskittyi kehittämään provinssinsa hallintoa ja toteutti muun muassa maareformin.
Harry Klinefelter

Harry Klinefelter Junior (20. maaliskuuta 1912 – 20. helmikuuta 1990) oli yhdysvaltalainen endokrinologi. Hänen mukaansa on nimetty Klinefelterin syndrooma. Hän kuvaili sen vuonna 1942 ja esitteli samana vuonna yhdeksän miestä, jolla oli suurentuneet rintarauhaset, pienet kivekset ja laboratoriotutkimuksissa siittiötuotannon häiriöön sopivat löydökset, mutta Klinefelter ei tuolloin vielä ymmärtänyt, mikä näiden yhdeksän miehen sukupuoliseen poikkeavuuteen oli syynä – vasta noin kymmenen vuotta myöhemmin huomattiin, että oireet aiheutti ylimääräinen X-kromosomi – kyseessä olevien miesten sukupuolikromosomisto ei ollut XY, kuten sukupuolikromosomistoltaan normaaleilla miehillä, vaan XXY.
Klinefelter syntyi Baltimoressa 20. maaliskuuta 1912. Hän opiskeli Charlottesvillessä Virginian yliopistossa ja sittemmin Johns Hopkins medical schoolissa, josta valmistui 1937. Hän harjoitteli tämän jälkeen sisätautilääketiedettä Johns Hopkins hospitalissa. Vuodet 1941–1942 hän työskenteli Harvardissa Massachusetts General Hospitalissa, mutta palasi 1943 Johns Hopkins medical schooliin.
1943–1946 Harry Klinefelter oli armeijan leivissä. Tämän jälkeen hän palasi synnyinkaupunkiinsa Baltimoreen. Vuonna 1966 hänet nimitettiin lääketieteen professoriksi. Endokrinologia ohella häntä kiinnostivat erityisesti reumatologia ja alkoholismi.
Viattomien lasten päivä

Viattomien lasten päivä on kristinuskossa juhlapäivä, jota vietetään niiden betlehemiläisten lasten muistoksi, jotka kuningas Herodes Matteuksen evankeliumin 2. luvun mukaan surmautti.
Päivää vietetään useimmissa kristillisissä maissa 28. joulukuuta. Espanjassa ja Latinalaisessa Amerikassa kyseisenä päivänä on tapana tehdä piloja muiden maiden aprillipäivän tapaan. Ruotsissa ja Suomessa viattomien lasten päivä oli ennen vuotta 1774 pyhäpäivä (neljäs joulupäivä). Se oli niin sanottu pikkupyhä eli päivä, joka oli niin pyhä, ettei saanut tehdä työtä, mutta ei niin pyhä, että olisi pitänyt viettää sitä uskonnollisen hartaasti.
Ronan Le Crom

Ura

Le Crom aloitti uransa AJ Auxerressa, jossa hän ei juurikaan saanut peliaikaa 11 vuoden aikana ja joutui olemaan sen myötä joukkueensa kolmas maalivahti. Peliajan vähyyden vuoksi hän hakeutui pelaamaan lainasopimuksella Châteauroux -joukkueeseen kaudeksi 1996-1997 ja Valenceen kaudeksi 1997-1998. Pelit eivät kuitenkaan sujuneet parhaalla mahdollisella tavalla ja Le Crom palasi takaisin AJ Auxerreen. Kesällä 2002 Le Crom näki tilaisuutensa ja siirtyi Guingampiin, jossa näytti kykynsä tulla huippu maalivahdiksi ja lunasti itselleen ykkösvahdin roolin kahdeksi kaudeksi. Pian hän joutuikin taas epäsuosioon ja Le Crom lainattiin AS Saint-Étienne -joukkueeseen kaudeksi 2004-2005. Myös seuraavalla kaudella hän joutui etsimään peliaikaa lainasopimuksella ja löysikin joukkueekseen ESTAC Troyesin.
Le Cromin sopimus Troyes'n kanssa päättyi kesällä 2007 ja seuran pudottua Ligue 2:een, Le Crom siirtyi RC Lensiin. Veteraaniveskari jäi kuitenkin vähälle peliajalle kriisiseura RC Lensissä, ja joukkueen pudottua Ligue 2:een Le Crom jätti seuran etsien uusia haasteita Ligue 1:een nousseesta Grenoble Footista.
Tammikuussa 2012 Le Crom teki yllättäen sopimuksen Liguen kärkijoukkue Paris Saint-Germainin kanssa.
Etelä-Suomen Kaukopuhelin

Etelä-Suomen Kaukopuhelin Osakeyhtiö (Södra Finlands Interurbana Telefon) oli vuosina 1892–1935 toiminut suomalainen puhelinyhtiö joka omisti kaukopuhelinverkon Etelä-Suomessa. Yhtiö pääkonttori sijaitsi Helsingissä Korkeavuorenkatu 37:ssä. 
Ensimmäiset kaukopuhelinlinjat Suomeen rakennettiin vuonna 1884 Helsinki–Porvoo ja Turku–Naantali väleille. 1880-luvun loppuun mennessä kaikkien Etelä-Suomen kaupunkien välillä oli jo puhelinyhteys. Kaukopuhelinliikenteessä oli kuitenkin paljon teknisiä ongelmia ja näiden ratkaisemiseksi kaukopuhelinlinjojen omistajat perustivat Etelä-Suomen Kaukopuhelin Oy:n jonka sai toimiluvan 1894.
Ruotsalainen L. M. Ericsson alkoi ostaa 1930-luvun alussa yhtiön osakkeita niin että sen hallussa oli lopulta niistä 43 prosenttia. Tämä ulkomaalaisomistuksen kasvu herätti huolta Suomessa. Yhtiön katsottiin keskittyneen vain hyvin kannattavien linjojen rakentamiseen ja jättäneen syrjäseudut kokonaan huomiotta. Arvostelijoiden mielestä yhtiö jakoi osinkoina ne varat joita olisi pitänyt käyttää harvaan asuttujen alueiden puhelinverkon kehittämiseen.  
Suomen valtio osti Ericssonin osuuden Etelä-Suomen Kaukopuhelin Oy:stä 1934. Posti- ja Lennätinlaitos lunasti 1. huhtikuuta 1935 yhtiön koko puhelinverkon ja muun omaisuuden 41 miljoonan markan hinnasta ja samalla yhtiön toiminta päättyi. Virallisesti yhtiö lakkautettiin 1937. Tämän jälkeen valtio vastasi kaukopuhelinliikenteestä ja yksityiset puhelinlaitokset toimivat paikallisesti. Valtio oli tullut mukaan puhelinalalle 1918 kun Suomi sai haltuunsa Venäjän lennätinlaitoksen sekä Venäjän armeijan Suomessa sijainneet puhelinverkot.
Kukkaperä

Kukkaperä on kukkaa kannattava varren osa, kukan ja sen tukilehden hangan välillä. Jos kukkaperä on hyvin lyhyt, kukkaa kutsutaan perättömäksi. Pitkissä kukkaperissä voi olla monta nivelväliä esilehtineen.
Yleisradion vuoden levy

Yleisradion vuoden levy on edellisen vuoden klassisen musiikin levytys, jolle myönnetään kunniakirja. Kunniakirjaa on myönnetty vuodesta 1971, ja valinnan tekevät Yle Kulttuurin musiikkitoimittajat ja -tuottajat edellisen vuoden suomalaista musiikkia tai suomalaisten taiteilijoiden esityksiä sisältävistä levyistä.
Vuoden 2014 levy on harmonikkalevy, jolla Janne Rättyä tulkitsee Domenico Scarlattin sonaatteja.
Miguel Ángel Lotina

Ura

Lotina on tehnyt pitkän valmennusuran Espanjassa, suurimpana kruununa on Copa del Reyn voitto 2006 Espanyolin peräsimessä. Kaudella 2006–2007 Lotina sai kyseenalaisen kunnian, kun hänen valmentamansa perinteikäs baskiseura Real Sociedad putosi Primera Divisiónista Segundaan. Kesällä 2007 Lotina siirtyi alavireisesti viime vuosina esiintyneen Deportivo de La Coruñan päävalmentajaksi. Lotinasta toivottiin Deportivon suunnan kääntäjää, mutta toisin kävi. Seura jatkoi flegmaattisia peliesityksiään ja sijoittui Lotinan alaisuudessa parhaimmillaan seitsemänneksi kaudella 2007/08. Lotina sai vaikeuksista huolimatta seurajohdolta luottoa ja jatkoi tehtävissään myös läpi äärimmäisen vaikean kauden 2010/11. Loppuun asti putoamista vastaan taistellut Deportivo joutui pettymään ja putosi Segundaan 20 pääsarjakauden jälkeen. Kauden jälkeen Lotina jätti tehtävänsä Deportivon valmentajana. 
Maaliskuun puolivälissä 2012 Lotinasta tuli sarjapaikkansa puolesta taistelevan Villarrealin päävalmentaja.  Hän ei onnistunut pelastamaan Villarrealia, vaan seuran putoaminen varmistui viimeisellä kierroksella Club Atlético de Madridille kärsityn tappion myötä. 
Joulukuun lopussa 2013 Lotinasta tuli kyproslaisseura AC Omonian päävalmentaja.  Lotinan johdolla Omonia voitti vain yhden ottelun ja seura erotti hänet 37 päivän urakan jälkeen helmikuun alussa 2014.
Kauppakeskus Malmin Nova

Historiaa

Malmin Nova juontaa juurensa vuoteen 1987, jolloin Jussi Pajusen perheyhtiö Kauppahuone Pajunen rakennutti Malmille kauppakeskuksen ja avasi siinä uudenlaisen, elintarvikkeisiin erikoistuneen A & P Ostoparatiisin. Kiinteistöön tuli myös muita liikkeitä, kuten Pajusen perustamat lastentarvikeliike JollyP ja omatoimiremontoijille suunnattu Teesi. Pian Pajuset myivät perustamansa Alepa-päivittäistavaraketjun S-ryhmälle, mutta jatkoivat liiketoimintaa Malmin Ostoparatiisissa. Vuonna 1990 kauppakeskuksen elintarvikemyymälä siirtyi Keskolle. 
Jo alkuperäinen, 1980-luvun lopun ”kulutusjuhlista” muistuttava nimi Ostoparatiisi oli herättänyt ivaa ja alkoi pienellä kirjoitettuna merkitä ironisesti mitä tahansa uutta ostoskeskusta. Kun nimi sai Keskolta K-etuliitteen ja muuttui kansan suussa ”Kostoparatiisiksi”, uudeksi nimeksi otettiin Malmin Nova. Sillä nimellä kauppakeskus avattiin marraskuussa 2000, omistajana edelleen Edv. Pajunen Oy.
Vuonna 2003 Novan tilat kaksinkertaistuivat uuden Citymarketin myötä. Laajennusosan on suunnitellut arkkitehtitoimisto Lahdelma & Mahlamäki.
Malmin Novan omistus on vaihdellut taajaan 2000-luvun alun jälkeen. Vuonna 2006 Capmanin rahasto myi Malmin Novan kiinteistösalkkunsa osana ostajaryhmälle, johon kuuluivat islantilainen Samson Properties, Royal Bank of Scotland ja Ari Salmivuoren sijoitusyhtiö Ajanta. Vuonna 2011 omistajina olivat Bron-Cap Property Holding ja Ruokakesko. Vuonna 2018 Malmin Nova siirtyi Savills Investment Managementin hallinnoimalta sijoitusrahastolta suomalaiselle eQ-yhtiölle.

Populaarikulttuuri

HoponPoppoo teki Malmin Novasta 2017 samannimisen kappaleen. Kappaleella oli aluksi YouTubessa yli 3 000 katselukertaa, kunnes se poistettiin sieltä. Nykyään kappaleella on YouTubessa lähemmäs 500 näyttökertaa.
Ohrajauho

Ohrajauho on ohran jyvistä valmistettua harmaata täysjyväjauhoa, jossa on runsaasti kivennäisaineita, ravintokuitua ja vitamiineja. Sitä käytetään muihin jauhoihin sekoitettuna blinien, krokettien, ohukaisten, pannukakkujen, perunalimppujen, rieskojen, sekaleipien, vanukkaiden ja vellien valmistuksessa sekä sakeuttamiseen.
Koska ohrajauhossa ei ole sitkoa, se ei sovellu sellaisenaan leivontaan. Sitä kuitenkin käytetään monien leipätuotteiden jauhoseoksissa voimakkaan makunsa vuoksi ja siksi, että se on Suomessa kasvatetuista viljoista eniten rautaa sisältävä.
Lestyohrajauhoa käytetään ruokaleipiin, ohukaisiin ja puuroihin. Sen koostumus vastaa ydinvehnäjauhoa. Lestyjauho tarkoittaa jyvän sisäosasta jauhettua hienoa jauhoa.
Rieskaohrajauho on rieskojen ja muiden leipien leipomiseen tarkoitettu voimakasarominen jauhotyyppi, jossa on mukana tavallista enemmän jyvien kuorikerroksia, jotka tekevät siitä tavallista ohrajauhoa tummempaa.
Ohratärkkelys on suurustamiseen käytettävää ohran jyvistä erotettua tärkkelystä, joka tekee ruoan kuohkeaksi, mutta ei venyväksi. Koska se samentaa seoksen, sitä ei lisätä kirkkaisiin ruokiin, vaan maitopohjaisiin kastikkeisiin ja keittoihin. Leivontaan sitä voi käyttää joko muiden jauhojen seassa tai sellaisenaan esimerkiksi kuivakakkuihin, kääretorttuihin ja pikkuleipiin.
Leena Lander

Elämä ja ura

Lander valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 1978. Hänen tuotantoonsa kuuluu romaaneja, novelleja, näytelmiä ja kuunnelmia. Lander on ollut ehdokkaana Finlandia-palkinnon saajaksi kolmesti ja Pohjoismaiden kirjallisuuspalkintoehdokkaana kahdesti. 
Lander on taiteilijanimi, joka on lyhentymä hänen aiemmasta sukunimestään Silander. Hän oli aiemmin naimisissa toimittaja Esa Silanderin kanssa ja heillä on kolme poikaa. Vuonna 2008 Lander avioitui kirjailija Hannu Raittilan kanssa. Hän otti käyttöön nimen Leena Raittila, mutta säilytti kirjailijanimensä. Pariskunta asuu Turussa.

Käännökset

Landerin romaaneja on käännetty laajasti eri kielille. Lukuisten teosten käännöksiä on ilmestynyt Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Ranskassa, Saksassa, Hollannissa, Italiassa, Espanjassa ja Islannissa. Yksittäisiä käännöksiä on ilmestynyt Venäjällä, Virossa, Latviassa, Liettuassa, Kanadassa, Puolassa, Itävallassa, Sveitsissä ja Syyriassa. Käännetyimmät romaanit ovat Harjula-trilogian teokset (Tummien perhosten koti, Tulkoon myrsky, Iloisen kotiinpaluun asuinsijat) ja Käsky. Kaikkiaan käännösromaaneja on ilmestynyt yli 50.
Landerin Tummien perhosten koti on ensimmäinen suoraan suomesta arabiaksi käännetty nykyproosa. Kirjailijan mukaan häneen kohdistettiin Syyriassa uhkailua, koska teoksen osia pidettiin fundamentalististen tahojen keskuudessa islamilaisten moraalikäsitysten vastaisina. 
Landerin teos Liekin lapset on synnyttänyt Landerin ja hänen entisen kustantantajansa Tammen välille kiistaa siitä, onko teos itsenäinen teos vai Landerin aiemman teoksen Jumalattoman kova tinki uusi versio, jolloin Tammi saattaa ryhtyä käräjöimään sopimusrikkomuksesta. Alun perin Landerin piti korjata vanhempi teos, joka oli Halikon kunnan tilausteos ja joka hänen mukaansa on ”hännystelevä ja epärehellinen kirja, jonka nuori äiti teki elättääkseen pienet lapsensa”.

Romaanien filmatisoinnit

Vuonna 2008 ensi-iltansa sai kaksi Landerin romaaneihin perustuvaa elokuvaa. Tammikuussa ensi-iltaan tuli Dome Karukosken ohjaama Tummien perhosten koti, joka valittiin Suomen Oscar-ehdokkaaksi vuonna 2008. Aku Louhimiehen ohjaama elokuva Käsky tuli elokuvateattereihin syksyllä 2008.
Pyykkipata

Pyykkipata on pyykin käsinpesussa käytettävä, tulisijan päälle asetettava iso metalliastia pyykin ja pyykkiveden kuumentamista varten. Se voi olla irrallinen valuraudasta tehty pata tai muu kuumuutta kestävä metalliastia, joka nostetaan puulieden päälle tai pyykkiä ulkona pestäessä metallitelineen tai kivien varaan nuotion yläpuolelle. Ympärivuotisessa käytössä pyykkipata sijaitsee suomalaistaloissa perinteisesti pesutuvassa ja on  kiinteä rakennelma, tiiliuunin sisään muurattu valurautainen muuripata.
Huuto vapaudelle

Arvioita

Helsingin Sanomien Helena Ylänen kirjoitti elokuvan olevan Attenborough’lle tyypillinen, ehdottoman moraalinen kannanotto apartheidia vastaan ja näkökulmaltaan oikeamielinen, porvarillinen ja valkoinen, pahimmillaan jopa piinallisen ”pyhimysmäinen”.. Hänen mielestään Denzel Washington ei oikein vakuuta kansanjohtajan roolissaan. Video-oppaassa vuodelta 1994 Harri Närhi antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, mutta piti sitä hieman ylipitkänä etenkin lehtimies Woodsin perheen pakomatkan osalta.
Silva Fennica

Silva Fennica on Suomen Metsätieteellisen Seuran ja Luonnonvarakeskuksen englannin kielellä internetissä julkaisema, merkittäviä metsäalan tieteellisiä artikkeleita julkaiseva aikakausjulkaisu, jota on julkaistu vuodesta 1926 lähtien. Silva Fennican julkaisemia artikkeleita on luettavissa ilmaiseksi.
Acta Forestalia Fennica -julkaisusarja, jota julkaistiin vuosina 1913–1999 263 numeroa, sulautettiin sisarsarjaansa Silva Fennicaan.
Johann Baptist von Spix

Johann Baptist Ritter von Spix (9. helmikuuta 1781 Höchstadt – 14. maaliskuuta 1826 München) oli saksalainen luonnontieteilijä.
Spix opiskeli filosofiaa Bambergissa ja teologiaa Würzburgissa. 1810 hän pääsi avustajaksi Münchenin luonnonhistoriallisen museoon ja 1811 intendentiksi. Hän matkusti vuonna 1817 Brasiliaan Carl Friedrich Philipp von Martiuksen kanssa. Hän palasi Saksaan 1820 mukanaan kokoelma, joka käsitti 6 500 kasvia, 2 700 hyönteistä, 85 nisäkästä, 350 lintua, 150 sammakkoeläintä ja 116 kalaa. Tämä kokoelma muodosti Münchenin luonnonhistoriallisen museon perustan.
Hän kirjoitti 4-osaisen teoksen Reise in Brasilien in den Jahren 1817 bis 1820 (München 1823–1831). 
Spix nimesi ja kuvaili useita lintulajeja, muun muassa pampatinamin (Rhynchotus rufescens) suvun. Hänen kunniakseen on nimetty siniara (Cyanopsitta spixii), punalakkiorneero (Synallaxis spixi) ja helmirintakipuaja (Xiphorhynchus spixii).
Ortografinen projektio

Ortografinen projektio on menetelmä kolmiulotteisen kappaleen esittämiseksi kaksiulotteisena. Se näyttää kappaleen 90° välein käännetyistä kuvakulmista.

Projisointitavat

Projisointitapoja on kaksi päätyyppiä, ensimmäisen ja kolmannen kulman projektio. Ensin mainittu on yleinen Euroopassa ja Aasiassa, jälkimmäistä käytetään Pohjois-Amerikassa. Kummassakin projektiotyypissä kukin näkymä kappaleesta ikään kuin heijastetaan kappaleen ympärillä olevan kuvitteellisen laatikon sisäpinnoille. Tästä saadaan kaksi pohjapiirrosta (ylä- ja alanäkymät) sekä neljä sivunäkymää. Kaksiulotteinen esitys saadaan, kun laatikko "taitetaan auki", jolloin sisäpintojen projektiot saadaan näkyviin.

Ensimmäisen kulman projektio

Ensimmäisen kulman projektiossa (yhden käännön menetelmä) kukin näkymä kappaleesta heijastetaan katselusuunnassa kappaleen takana olevalle pinnalle.

Kolmannen kulman projektio

Kolmannen kulman projektiossa (kolmen käännön menetelmä) kukin näkymä esineestä heijastetaan kappaleen etupuolella olevalle pinnalle.
Ylipainehappihoito

Ylipainehappihoito (hyperbaric oxygenation therapy, HBOT) tarkoittaa happihoitoa ilmakehän painetta suuremmalla paineella. Hoitomuodon teoreettinen perusta on tunnettu jo kauan. HBOT:tia alettiin käyttää sukeltajantaudin hoidossa 1920-luvulla, jolloin ensimmäiset heliumkaasuembolian saaneet sukeltajat pystyttiin pelastamaan. Vuodesta 1950 on hoitoa alettu käyttää muissakin sairauksissa kuin sukeltajantaudissa. Koska HBOT kiistattomasti parantaa kudosten hapettumista, ovat sen lääketieteelliset käyttökohteet jatkuvasti lisääntyneet.
Georgi Mosolov

Georgi Konstantinovitš Mosolov (ven. Георгий Константинович Мосолов, 3. toukokuuta 1926 Ufa, Baškortostan, Venäjä – 18. maaliskuuta 2018) oli neuvostoliittolainen lentäjä, sotilasarvoltaan eversti. Mosolov oli MiG-suunnittelutoimiston pääkoelentäjä ja saavutti kolme lentämisen maailmanennätystä, joista osa tapahtui MiG-21 suihkuhävittäjällä, taikka sen suoralla edeltäjällä Je-166:lla. Hän ylitti nopeusennätyksen kahdesti, sekä korkeusennätyksen yhden kerran. Eversti Mosolov palkittiin saavutuksistaan Neuvostoliiton sankarin arvolla sekä Leninin kunniamerkillä.
Mosolov saavutti ennätykset nopeuslennossa 2 388 km tunnissa 31. lokakuuta vuonna 1959, korkeuslennossa 34 714 metriä koekone E-166:llä (oik. Je-166) vuonna 1962 ja nopeusennätyksen 2 681 km/h. 
Eversti Mosolov lensi MiG-21:n konetyypin ensilennon 14. helmikuuta 1955.
Mosolov vieraili Karjalan Lennostossa tammikuussa 1980.
Matotškin Šar

Matotškin Šar (Маточкин Шар) on salmi, joka erottaa toisistaan Novaja Zemljan pohjois- ja eteläsaaren. Se myös yhdistää toisiinsa Barentsinmeren ja Karanmeren. Salmi on noin 100 kilometriä pitkä ja kapeimmalta kohdaltaan sen leveys on 600 metriä. Suurimman osan vuodesta salmi on jäässä.
Otto I Suuri

Hallitsijana

Otto I oli luonteeltaan isäänsä Henrikiä äkkipikaisempi ja hallitsijana kunnianhimoisempi. Hän teki kuninkaan velvollisuutensa ketään säästämättä ja rankaisi usein myös niitä ylhäisiä henkilöitä, joiden tekoja olisi ollut viisaampi katsoa läpi sormien. Aggressiivisen hallintansa takia hän koki myös suuria poliittisia takaiskuja. Hän ei kuitenkaan saanut vihamiehiä, sillä ei suurpiirteisenä henkilönä kantanut kaunaa vihamiehille sovintoon pääsyn jälkeen.
Taiteen saralla Otto I tuki voimakkaasti karolingisen renessanssitaiteen elvyttämistä, minkä johdosta hänen aikansa tyylisuunta on nimetty ottolaiseksi taiteeksi. Hänen aikanaan hänen nuorin veljensä, arkkipiispa Bruno, rahoitti St. Pantaleonin luostarikirkon rakennuttamisen karolingista perinnettä seuraten.
Oton ensimmäinen aviopuoliso oli vuodesta 929 Editha (Edith), anglosaksien kuninkaan Athelstanin sisarpuoli. Huomenlahjana Otto sai Edithalta Magdeburgin. Heille syntyi poika ja tytär. Editha kuitenkin kuoli vuonna 946. 
Otto joutui taistelemaan asemastaan omia sukulaisiaan, muita kantaherttuakuntia sekä piispoja vastaan. Otto voitti vastustajansa ja vakiinnutti valtansa Saksan kuninkaana.
Vuosina 951–952 Otto I valloitti Lombardian ja avioitui Italian edesmenneen kuninkaan lesken Adelheid Burgundilaisen kanssa. Avioliitolla hän laillisti asemansa Italian kuninkaana ja sai samalla Burgundin hallintaansa. Otto ja Adelheid saivat pojan ja tyttären. Kun Otto ilmoitti, että tästä pojasta tulisi hänen seuraajansa Otto II, Oton ensimmäisestä avioliitosta syntynyt poika Ludolf nousi kapinaan Lorrainen ja Mainzin ruhtinaiden kanssa. Kapina päättyi Regensburgin valtaukseen vuonna 955. 
Lechfeldin taistelussa lähellä Augsburgia Oton joukot voittivat vuonna 955 unkarilaiset ja saivat päätökseen yli 50 vuotta jatkuneet unkarilaisten hävitysretket Keski-Eurooppaan. Voiton kunniaksi Otto perusti Merseburgin hiippakunnan. Lisäksi Otto alisti slaaviheimot idässä Oderille asti.
Toisella Italian-retkellään 961–965 Otto valloitti Rooman, avusti paavi Johannes XII:ta, joka palkkioksi avusta kruunasi Oton keisariksi. Otto puolestaan lupasi paaville suojella kristinuskoa. Näin Otosta tuli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan perustaja. Kolmannella Italian-retkellään 966–972 keisari Otto I valloitti Etelä-Italian.
Palattuaan Italiasta Otto I kuoli ruokamyrkytykseen palatsissaan Memlebenissä. Hänen hautansa on Magdeburgin tuomiokirkossa. Valtaistuimelle nousi Oton poika, Otto II Punainen.
Otto itse ei ollut kovin oppinut, mutta hän tuli innokkaasti veljeään Brunoa, joka oli Kölnin arkkipiispa, sivistyksen edistämisessä.
Voittamaton gladiaattori

Juoni

Kaksitoistavuotiaan kuningas Dariuksen sijaishallitsija, tyrannimainen Rabirius johtaa Rooman valtakuntaan kuuluvaa Acastusta. Gladiaattori Rezius pelastaa Rabiriuksen hengen ja saa tehtäväkseen johtaa sotaretkeä, jonka tarkoituksena on hävittää vuoriston rosvojoukot. Tehtävää suorittaessaan Rezius havaitsee, että rosvot ovat todellisuudessa Dariuksen sisaren Siran johtamia kapinallisia. Reziuksen gladiaattoriystävät nostavat kansan kapinaan, Darius nousee valtaistuimelle ja Sira ja Rezius saavat toisensa.

Tuotanto ja vastaanotto

Voittamaton gladiaattori on kuvattu Techniscope-laajakangastekniikalla Technicolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa ja Sevilla Filmin studiolla Madridissa. Ulkokuvissa näkyvät La Pedrizan ja Manzanares el Realin maisemat.
Elokuvan ohjaus on verotussyistä merkitty espanjalaisen Antonio Mompletin nimiin, mutta todellisuudessa se on Alberto De Martinon ensimmäinen itsenäinen ohjaustyö. Se on myös pääosaa esittävän Richard Harrisonin ensimmäinen italialainen elokuva. Harrisonille oli alun perin tarjottu roolia American International Picturesin Goliath and the Dragonissa, kun taas Voittamattoman gladiaattorin pääosaan oli ajateltu Mark Forestia.
Juoneltaan varsin tavanomaisen peplum-seikkailun ansioita ovat sen vahva tunnelataus, terävä dialogi ja hyvät näyttelijäsuoritukset. Richard Harrison on voimakkaan fyysisen, mutta samalla vilpittömän ja herkän sankarin arkkityyppi, ja Voittamatonta gladiaattoria on pidetty hänen parhaana peplum-elokuvanaan. Muista näyttelijöistä erottuu erityisesti tyylilajin vakiokasvo Livio Lorenzon. Leo Anchóriz on vakuuttava roisto ja Luisella Boni alias Brigitte Corey hohtaa eteerisen valkeana päivittyneiden miesten joukossa. Tyyliltään johdonmukaisen elokuvan onnistumisesta vastasi ensi sijassa tuottaja Italo Zingarelli, joka Harrisonin mukaan ”istui kuin kanaemo sen päällä”. Sen visuaalisia kohokohtia ovat hyvin toteutetut taistelukohtaukset sekä varsinkin aseistettujen kääpiöiden ahdistama gladiaattori, joka antaa havainnollisen kuvan muinaisen Rooman perverssistä viihteestä.
Voittamaton gladiaattori oli huomattava kaupallinen menestys ja tuotti Italiassa yhteensä 484 miljoonan liiran pääsylipputulot. Ranskassa sen näki lähes 900 000 katsojaa.

Julkaisut

Elokuvasta ei ole saatavilla kunnollista DVD-julkaisua. Englanninkielinen tv-versio on Yhdysvalloissa osa public domainia.