google/wiki40b huggingface dataset:
Partisaanivalssi

Partisaanivalssi on puolalaisen Stanisław Magierskin säveltämä, toisen maailmansodan aikana syntynyt laulu, joka on tullut tunnetuksi monissa maissa. Sen alkuperäinen nimi on ”En voi tulla tänään luoksesi” (puol. Dziś do ciebie przyjść nie mogę) tai ”Kehtolaulu (puol. Kołysanka leśna). Suullisena perinteenä levinneen laulun sävelmä on nykymuodossaan erilainen kuin millaiseksi Puolan vastarintaliikkeen jäsen, apteekkari Magierski sen alun perin vuonna 1943 sävelsi.
Laulun sanoissa mies kertoo rakkaalleen, että on lähdössä metsässä odottavien aseveljien mukaan. Hän sanoo että ellei palaa, hän jatkaa elämäänsä kotipeltojen viljantähkissä.
Laulusta on tehty ainakin viisi suomennosta: Sauvo Puhtilan ”Tänään en voi luokses tulla, yöhön synkkään tieni käy”, Pauli Salosen ”Tulen luokses takaisin”, Heikki Harman ”En voi tulla tänään luokses”, Heimo Anttiroikon ”En voi jäädä vierellesi” sekä Paavo Helistön salanimellä Paul Holm tekemä suomennos, joka alkaa sanoin ”Tänään en voi luokses tulla, yöhön lähden pimeyteen”. Laulun monista suomalaislevytyksistä tunnetuimpia lienevät Cumulus-yhtyeen ja Arja Saijonmaan versiot, minkä lisäksi ”Partisaanivalssia” ovat esittäneet monet sooloartistit, laulu- ja soitinyhtyeet sekä kuorot.
TPI

TPI (Test Process Improvement) on tietojärjestelmien testausprosessin kehittämismetodologia, jolla arvioidaan organisaation tai projektin testausprosessin kypsyyttä. Mallin avulla voidaan analysoida testausprosessin nykytila – sen heikkoudet ja vahvuudet. TPI-malli auttaa myös määrittelemään tavoitteita testausprosessin parantamiselle ja tuottamaan suunnitelman tavoitteisiin pääsemiseksi.

Historia

TPI-metodologia kehitettiin 1990-luvun loppupuolella Capgemini-konserniin kuuluvan Sogetin Hollannin yksikössä. Ensimmäinen kirja Test Process Improvement – A practical step-by-step guide to testing julkaistiin 1998. Kirjan kirjoittivat Sogetin testauskonsultit Tim Koomen ja Martin Pol. 2009 TPI:stä julkaistiin paranneltu versio nimeltä TPI NEXT ja kirja TPI NEXT – Business Driven Test Process Improvement. Suurimmat syyt uuden version julkaisemiseen olivat halu korostaa testauksen liiketoimintalähtöisyyttä ja tarve tehdä mallista joustavampi, jotta sitä voitaisiin käyttää myös esimerkiksi ketteriä ohjelmistokehitysmenetelmiä soveltavissa tietojärjestelmäprojekteissa ja organisaatioissa.
Kurtuusit

Lajit ja anatomia

Kurtuusien heimoon kuuluu kaksi lajia kurtuusi (Kurtus gulliveri) ja intiankurtuusi (Kurtus indicus).Ne ovat ulkomuodoltaan ahvenkalojen ja limapääkalojen (Beryciformes) välimuotoja ja mahdollisesti läheistä sukua kardinaaliahvenille (Apogonidae). Lajeita kurtuusi on kookkaampi ja voi saavuttaa noin 60 cm:n pituuden. Ruumiinmuodoltaan kurtuusit ovat korkearuumiisia ja litteitä kaloja. Koiraalla on otsassaan koukkumainen lisäke ja selkeä kyttyrä. Kurtuuseilla on yksi selkäevä, peräevä on pitkä ja pyrstöevä selkeästi haarautunut. Lajien kylkiruodot ympäröivät uimarakkoa ja sulkevat sen.

Levinneisyys ja elintavat

Kurtuusia tavataan Pohjois-Australian ja Uuden-Guinean voimakkaasti virtaavista joista sekä rannikkoseudun murtovesistä. Intiankurtuusi on mereisempi ja sitä tavataan Intian rannikolta Kiinaan saakka. Kurtuusien levinneisyys on varsin laikuttainen ja ne liikkuvat pienehköinä parvina. Lajien ravintoa ovat pienet kalat ja äyriäiset. Koiraiden otsan koukkumaisella lisäkkeellä ja kyttyrällä on tehtävänsä lisääntymisessä ja naaraan hedelmöittyneet mätimunat kiinnittyvät koiraan otsaan. Muuten kurtuusien elintavoista on hyvin vähän tietoa. Lajeja käytetään paikoitellen ruokakaloina ja niiden lihan sanotaan olevan hyvänmakuista.
Sara Jungersten

Sara Jungersten (s. 1976) on suomenruotsalainen kirjailija, toimittaja ja kriitikko. Hänen teatteriaiheinen ja ulkonäköpaineita käsittelevä esikoisromaaninsa Wannabe ilmestyi 2011 ja sai hyvän arvion muun muassa Svenska Dagbladetissa.
Kahta vuotta myöhemmin ilmestyi toinen romaani Lika delar liv och luft ja vuonna 2015 kolmas, nimeltään #döden. Sen päähenkilö on nuori vaasalainen uranainen, lifestylebloggaaja Vivi.
Kruunupyyssä varttunut Jungersten on opiskellut kasvatustiedettä, kehityspsykologiaa, journalismia ja luovaa kirjoittamista Åbo Akademissa.
Radiomaailma

Radiomaailma on Suomen DX-Liiton kuukausittain ilmestyvä lehti, jonka aikaisempi nimi oli DX-Kuuntelija. Lehdessä on kuunteluvihjeitä, kuuntelutuloksia sekä radioasemista ja radiolaitteista kertovia artikkeleita. Lehden virkaa tekevä päätoimittaja on Heikki Aarrevaara.
Augustus Stephen Vogt

Augustus Stephen Vogt (14. elokuuta 1861 – 17. syyskuuta 1926) oli kanadalainen kuoronjohtaja, pedagogi, urkuri ja pianisti. Hänet tunnetaan parhaiten Toronton Mendelssohn-kuoron perustajana. Kuoro tunnetaan sekä a cappella -työstään että vuosittaisista esiintymisistään johtavien orkesterien kanssa. Hänet nimitettiin Toronton musiikkikonservatorion rehtoriksi vuonna 1913, ja hän vetäytyi kuoronjohtotyöstään vuonna 1917. Hän oli kehittämässä Toronton yliopiston musiikkitiedekuntaa ja toimi sen dekaanina vuodesta 1918 kuolemaansa saakka. Vogt teki lukuisia julkaisuja, joihin kuuluivat Indian Lullaby (1906) ja Modern Pianoforte Technique (1900).
Vogt opiskeli New England Conservatoryssa, Bostonissa 1880-luvun alussa ja tapasi tänä aikana Calixa Lavalléen. Hän jatkoi opintojaan Leipzigin konservatoriossa muiden muassa Salomon Jadassohnin, Willy Rehbergin, Carl Reinecken ja Adolf Ruthardtin johdolla vuoteen 1888 saakka.
Jukka Ruotsalainen

Jukka Ruotsalainen on suomalainen salibandypelaaja ja -valmentaja. Hän toimi TPS Salibandyn miesten edustusjoukkueen päävalmentajana kevääseen 2019 saakka. Hän toimi myös TPS:n A- ja B-ikäisten valmennuspäällikkönä. Nykyään Ruotsalainen valmentaa Sveitsin NLB-liigassa pelaavaa Floorball Thurgauta.
Pelaajaurallaan hän pelasi viisi kautta SB Savossa, jonka miesten päävalmentajana hän aloitti valmennusuransa.
Miguel D’Escoto

Miguel d’Escoto Brockmann (5. helmikuuta 1933 – 8. kesäkuuta 2017) oli nicaragualainen katolinen pappi, poliitikko ja diplomaatti. Hän oli YK:n 63. yleiskokouksen puheenjohtaja 2008–2009. Hän oli sandinistihallituksen ulkoministeri 1979–1990.
D'Escoto syntyi Los Angelesissa mutta vietti lapsuutensa Nicaraguassa ja palasi Yhdysvaltoihin 1947 opiskelemaan. Hän meni Maryknollin seminaariin New Yorkissa 1953 ja hänet vihittiin papiksi 1961. Vuonna 1962 hän sai journalistiikan arvosanan Columbia Universitylta.
D'Escoto matkusteli paljon. 1960-luvulla hän avusti Chilessä Santiagon slummien asukkaita. Managuan joulukuun 1972 maanjäristyksen jälkeen hän avusti tuhon uhreja.
Hän oli perustamassa ns. kahdentoista ryhmää (Grupo de los Doce), jonka jäsenet tukivat FSLN:ää sen taistelussa Nicaraguan Anastasio Somozaa vastaan. Pian Somozan syrjäytyksen jälkeen hänet nimitettiin maan ulkoministeriksi. Hän oli mukana Contadora- ja Esquipulas-rauhanprosesseissa. Hän ajoi myös hallituksen päätöstä haastaa Yhdysvallat kansainväliseen oikeuteen puolisotilaallisten joukkojen tukemisesta maataan vastaan, mikä päättyi Yhdysvaltain tappioksi.
D'Escoto oli myös vuodesta 2007 presidentti Daniel Ortegan vanhempi neuvonantaja ulkopolitiikassa, ministerin arvolla.
Yleiskokouksen puheenjohtajana hän oli kansainvälisen talouskriisin vuoksi perustamassa ryhmää käymään läpi kansainvälistä finanssijärjestelmää. Ryhmän johtoon tuli nobelisti Joseph Stiglitz. Hän arvosteli Israelin hyökkäystä Gazaan vuodenvaihteessa 2008–2009 "hirviömäiseksi", sekä turvallisuusneuvostoa, koska se ei kyennyt päättämään toimista sen suhteen.
Radmila Šekerinska

Radmila Šekerinska (makedoniaksi Радмила Шекеринска; s. 10. kesäkuuta 1972) on pohjoismakedonialainen poliitikko, joka oli tuolloisen Makedonian tasavallan varapääministerinä Branko Crvenkovskin, Hari Kostovin ja Vlado Bučkovskin hallituksissa ja ulkomaanavun kansallinen koordinaattori (SDSM). Hän oli Makedonian tasavallan virkaatekevä pääministeri 12. toukokuuta 2004 – 12. kesäkuuta 2004 ja 3. marraskuuta 2004 – 15. joulukuuta 2004. Hänet valittiin 5. marraskuuta 2006 Makedonian sosiaalidemokraattisen liiton johtoon Vlado Bučkovskin eron jälkeen.
Šekerinska valmistui 1995 Skopjesta sähkötekniikan laitokselta. Hän johti Soros-säätiön suhdetoimintaa. Hänet valittiin 1996 Skopjen kaupunginvaltuustoon ja 1998 parlamenttiin. Hänestä tuli sosiaalidemokraattisen liiton (СДСМ; SDSM) varapuheenjohtaja.
Pääministeri Branko Crvenkovski nimitti Šekerinskan varapääministeriksi vastuullaan EU-yhdentyminen. Hän johti Crvenkovskin menestyksekästä presidentinvaalikampanjaa 2004 ja toimi pääministerinä kolmisen viikkoa tämän voiton jälkeen. Šekerinska piti varapääministerin asemansa Hari Kostovin ja tämän erottua Vlado Bučkovskin hallituksissa.
Šekerinska jätti asemansa puolueen johdossa 8. puoluekokouksessa syyskuussa 2008 puolueen kärsimän vaalitappion jälkeen. Hänen seuraajakseen valittiin Zoran Zaev määräajaksi toukokuuhun 2009 asti, jolloin presidentti Branko Crvenkovskin kausi päättyy.
Lederhosen

Lederhosen (monikkomuoto, yks. Lederhose, suom. nahkahousut) on saksankielinen nimi nahasta valmistetuille lyhyille tai pitkille housuille. Stereotyyppisesti ne yhdistetään saksalaisiin, vaikka niitä käytetään maassa lähinnä Etelä-Saksassa Baijerissa. Lederhose on perinteinen asu Keski-Euroopan Alppialueilla (eteläinen Baijeri, Itävalta, Sveitsi, Pohjois-Italia). 
Baijerilaiset nahkahousut eroavat muista siinä, että niissä on edessä luukku. Nahkahousuihin kuuluu usein koristeellisesti kirjaillut henkselit.
Baijerissa miehet pukeutuvat usein nahkahousuihin ja naiset dirndliin mennessään perinnejuhliin kuten Oktoberfestiin, häihin, syntymäpäiville ja muihin juhlatilaisuuksiin.
Yves Vanderhaeghe

Ura pelaajana

Vanderhaeghe aloitti ammattilaisuransa jo 16-vuotiaana vuonna 1986 Cercle Bruggessa, jonne hän siirtyi lainasopimuksella kasvattajaseurastaan FC Roeselaresta. Hän kuitenkin palasi pian takaisin Roeselareen, jossa vietti neljä kautta ennen siirtoa R.E. Mouscroniin. Mouscronin jälkeen Vanderhaeghe pelasi neljä kautta SC Eendracht Aalstissa, jossa teki läpimurtonsa. 
Vanderhaeghe palasi Aalstista Mouscroniin vuonna 1998 ja oli mukana joukkueen menestyksekkäässä ryhmässä, joka sijoittui Belgian liigassa neljänneksi kaudella 1999/2000. Menestyskauden jälkeen 30-vuotias Vanderhaeghe siirtyi suurseura RSC Anderlechtiin, jossa voitti debyyttikaudellaan Belgian mestaruuden. Kokeneen pelimiehen Anderlecht-uraa varjostivat loukkaantumiset, joiden myötä hän putosi vaihtopenkille. Kaikkiaan Vanderhaeghe edusti Anderlechtia kuusi vuotta ja pelasi seuran paidassa 150 ottelua. Hän lopetti pitkän pelaajauransa kasvattajaseurassaan KSV Roeselaressa vuonna 2008.
Belgian maajoukkueessa Vanderhaeghe debytoi 29-vuotiaana 30. toukokuuta 1999 Perua vastaan Japanissa pelatussa ystävyysottelussa. Hän pelasi yhteensä 48 maaottelua ja edusti Belgiaa EM-kisoissa 2000 sekä MM-kisoissa 2002.

Ura valmentajana

Vanderhaeghe aloitti valmennusuransa KV Kortrijkissa kesällä 2008, kun hänestä tuli Hein Vanhaezebrouckin apuvalmentaja. Joukkue oli juuri noussut Belgian pääsarjaan. Vanderhaeghe toimi Kortrijkin apuvalmentajana kaikkiaan kuuden vuoden ajan sekä Vanhaezebrouckin että Georges Leekensin alaisuudessa. Kaudella 2011/12 Vanhaezebrouck ja Vanderhaeghe luotsasivat Kortrijkin historialliseen Belgian Cupin mestaruuteen. Vanhaezebrouckin siirryttyä Kortrijkista KAA Gentin päävalmentajaksi kesällä 2014 Vanderhaeghe nousi apuvalmentajan paikalta Kortrijkin päävalmentajaksi. Kortrijk sijoittui Vanderhaeghen alaisuudessa liigassa viidenneksi, mutta jäi kauden päättäneessä ylemmässä jatkosarjassa lopulta kuudenneksi ja ulos Eurooppa-liigasta. Kauden jälkeen hän siirtyi KV Oostenden päävalmentajaksi.
Debyyttikausi Oostendessa oli menestyksekäs ja seura sijoittui Belgian liigan runkosarjassa neljänneksi. Jälleen ylempi jatkosarja oli Vanderhaeghen joukkueelle vaikea ja viidenneksi jäänyt Oostende ei selvinnyt europeleihin. Kaudella 2016/17 Oostende onnistui jatkosarjassa parantamaan pykälällä runkosarjan viidettä sijaa ja joukkue selvisi Eurooppa-liigan karsintoihin. Tie europeleissä katkesi kuitenkin Olympique de Marseillea vastaan yhteismaalein 4–2. Kausi 2017/18 lähti muutenkin liikkeelle alavireisesti ja Oostende vajosi Belgian liigan häntäpäähän. Syyskuun puolivälissä 2017 seura erotti Vanderhaeghen tehtävästään.
Pian Oostende-potkujensa jälkeen Vanderhaeghe allekirjoitti vuoteen 2019 ulottuvan sopimuksen KAA Gentin kanssa. Vanderhaeghe nosti Gentin kauden 2017/18 aikana jumbosijalta Belgian liigan runkosarjassa neljänneksi ja joukkue säilytti paikkansa myös ylemmässä loppusarjassa selviytyen näin Eurooppa-liigan karsintoihin. Vanderhaeghe sai potkut seurasta lokakuussa 2018, kun KRC Genk oli murskannut liigassa seitsemäntenä olleen Gentin maalein 1-5.
Marraskuun puolivälissä 2018 Vanderhaeghesta tuli KV Kortrijkin päävalmentaja.
Teuvo Karsikas

Teuvo Mikael Karsikas (5. lokakuuta 1930 Haapavesi – 30. elokuuta 2003 Vesanto) oli suomalainen opettaja ja radiokuunnelmien kirjoittaja.
Karsikkaan vanhemmat olivat maanviljelijä Martti Karsikas ja Iida Tulppo. Hän kävi Kajaanin seminaarin 1954-1959 ja Rauman seminaarin 1966-1967. Karsikas toimi opettajana Iisalmen maalaiskunnassa 1959-1961 ja Vesannolla 1961-1990.
Ginny McSwain

Ura

Valmistuttuaan Stephens Collegesta teatterin ja taiteen tutkinnolla McSwain muutti Los Angelesiin vuonna 1974, jossa hän sattumalta sai töitä Hanna-Barberalta esiteltyään taideteoksiaan.
Aluksi McSwaine aloitteli uraansa ääninäyttelijänä 1970-luvun lopulla tehden pieniä rooleja animaatioihin, kuten Scooby Goes Hollywood. Sittemmin hän jätti ääniroolit ja siirtyi 1980-luvun alussa nauhoittavan ohjaajan avustajaksi, kunnes vuodesta 1984 McSwain on työskennellyt pääsääntöisesti ääniohjaajana. Kenties parhaiten hänet muistetaan 1980-luvun lopulla ollessaan ääniohjaajana ja pääroolissa animaatiosarjassa Pikku ponit, sekä Lois Lanen roolista 1980-luvun Teräsmies animaatiosarjassa.
Niliaitta

Niliaitta, nili eli patsasaitta (pohjoissaameksi njalla) on korkean pylvään päähän rakennettu pienehkö varastorakennus. Niitä on käytetty ruuan ja varusteiden säilyttämiseen. Poikkeuksellinen rakenne ja toteutustapa ovat seurausta halusta estää eläimiä pääsemästä käsiksi varastoituun ruokaan. Ruokavarojen joutuminen eläinten suihin olisi aikoinaan johtanut kohtalokkaisiin seurauksiin. Monet eläimet ovat taitavia kiipeämään, mutta ylös aitalle asti päästyään ne eivät silti päässeet enää eteenpäin. Ihminen käytti tikkaita aitassa käydessään.
Metasequoia (ohjelma)

Ominaisuudet

Metasequoia sisältää kaikki 3D-mallinnuksen perustyökalut ja muokkaustoiminnot. Ohjelman viimeisimpään versioon on myös tehty parannuksia ja lisäyksiä, kuten reiän automaattinen täyttö, putkimaisen polygonin luonti kahden reiän välille sekä kulmien pyöristys.
Reunojen lisääminen ja poistaminen ohjelmassa on helppoa ja Armature-ominaisuudella ohjelmassa voi luoda 3D-malleja keskiviivan mukaisesti. Objektin voi luoda myös määrittelemällä keskiviivan ja viivanleveyden, mikä säästää 3D-mallin luomiseen käytettyä aikaa. Luotua objektia voi myös muokata yksityiskohtaisemmin luomalla sille mallinnettuja valmiuksia. Bone-ominaisuudella 3D-mallille voi luoda rangan, joka mahdollistaa muun muassa animaatioiden lisäämisen hahmolle. Morph-ominaisuus puolestaan tarjoaa mahdollisuuden esimerkiksi ilmeiden luomiseen 3D-hahmolle. Ohjelman UV-ominaisuutta on myös parannettu ja se mahdollistaa automaattisen purkamisen, halkaisun ja kiinnittämisen. Määrittämällä objektin kärkipisteille tai linjoille oikean painon, UV-muokkaus ei vääristä mallin tekstuureja niin paljon. Ambient Occlusion -ominaisuudella ohjelmassa voidaan luoda 3D-mallille haluttu valaistusefekti. Metasequoia tukee myös RenderMan-ohjelmaa.
Ohjelma tukee myös useimpia muiden 3DCG-ohjelmien kanssa yhteensopivia tiedostoformaatteja, kuten DoGA CGA (.suf), AutoCAD (.dxf), LightWawe3D (.lwo), 3D Studio (.3ds), trueSpace (.cob), VRML 1.0 (.wrl), Direct3D (.x), Wawefront (.obj), Rokkaku-Daioh (.rok), POV-Ray (.pov), Autodesk FBX (.fbx), COLLADA 1.4 (.dae), Stereolithography (.stl), Stanford Polygon Library (.ply), three.jo JSON Model Format (.js), Additive Manufacturing File (.amf), Scalable Vector Graphics (.svg) ja MikuMikuDance (.pmd).
Tummaverkkoperhonen

Koko ja ulkonäkö

Tummaverkkoperhosen siipien kärkiväli on noin 31–42 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Siipien yläpinta on suurelta osin mustanruskea, sillä tummat kirjaukset peittävät suurimman osan ruskeankeltaisesta pohjaväristä, erityisesti takasiivissä.

Levinneisyys ja lentoaika

Tummaverkkoperhonen on palearktinen laji, joka esiintyy Etelä-Euroopan länsiosista ja Keski-Euroopasta Fennoskandian eteläosiin sekä Venäjän ja Keski-Aasian kautta Siperiaan ja Amurille. Suomessa on paikallisia esiintymiä Pirkanmaalla, Etelä-Pohjanmaalla ja Satakunnassa.
Tummaverkkoperhonen on rauhoitettu Suomessa luonnonsuojeluasetuksella. Esiintymisalue on taantunut karjan laidunnuksen vähenemisen sekä niittyjen metsityksen seurauksena. Perhosen elinpaikkoja on talvella 2014 kunnostettu useissa kohteissa Pirkanmaalla. Esimerkiksi Viitapohjassa työtä tehtiin metsurityön lisäksi kaivinkoneen ja energiapuukauhan voimin. Niittyjen kunnostushankkeen toteutti Pro Agria Etelä-Suomi. Työn tilasi ja rahoitti Pirkanmaan ELY-keskus.
Lentoaika on touko–heinäkuussa yhtenä sukupolvena. Suomessa kesäkuun alkupuolelta heinäkuun puoliväliin.

Elinympäristö ja elintavat

Tummaverkkoperhosen elinympäristöä ovat kosteat ja heinikkoiset niityt ja rantaniityt, soiden pensaikkoiset reunat ja rantojen laidun- ja hakamaat. Laji viihtyy myös avoimien ojien pientareilla. Perhonen esiintyy usein myös vuoristoalueilla alppiniityillä 2 000 metrin korkeudelle asti. Levinneisyysalueellaankin perhosta tavataan vain paikoittain.

Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat maitikat (Melampyrum), ratamot (Plantago), tädykkeet (Veronica) sekä rohtovirmajuuri (Valeriana officinalis).
Yhdestoista hetki

Sisältö

Elokuvan pääteemana on, että ihmiskunnalla on käsillään "yhdestoista hetki" muuttaa vielä kehityksen suuntaa ja estää ekologinen katastrofi sekä globaali romahdus. Yli 50 eri alojen asiantuntijoiden haastatteluiden kautta elokuva selvittää, millä tavoin ihminen vaikuttaa ekosysteemeihin, miten nykyiseen tilaan on jouduttu ja mitä muutoksia katastrofin estäminen edellyttäisi. Käsiteltyjä ympäristöongelmia ovat muun muassa ilmastonmuutos, öljyhuippu, liikakansoitus, metsien hävittäminen, lajien joukkosukupuutto ja valtamerien elinympäristöjen tuhoutuminen. Elokuvan väitteen mukaan nämä ongelmat uhkaavat myös ihmiskuntaa itseään.
Elokuva esittää kyseisiin ongelmiin ratkaisuvaihtoehtoja. Korjaavien toimien lähtökohtana olisi ihmiskunnan toiminnan uudelleenmuotoilu teknologian, sosiaalisen vastuun ja luonnonsuojelun avulla. 
Asiantuntijoina elokuvassa esiintyvät muun muassa entinen Neuvostoliiton johtaja Mihail Gorbatšov, fyysikko Stephen Hawking, Nobelin rauhanpalkinnon voittaja Wangari Maathai, radiotoimittaja Thom Hartmann, tietokirjailija Richard Heinberg sekä historioitsija Joseph Tainter.

Sitaatti

»Ilmastonmuutos ei ole ainoa nykyisin kohtaamamme ympäristöllinen haaste, mutta se on yksi kaikkein tärkeimmistä koko ihmiskunnan tulevaisuutta tällä planeetalla uhkaavista tekijöistä... Meidän kaikkien on tehtävä osamme levittääksemme tietoisuutta ilmastonmuutoksesta sekä niistä ongelmista, joita kohtaamme yrittäessämme edistää maapallon ympäristöllisesti kestävää tulevaisuutta.» 
(Leonardo DiCaprio)

Ympäristöllisiä näkemyksiä

Elokuvan asiantuntijat painottavat, että jokaisen ihmisen on osallistuttava tuhon ja ilmastonmuutoksen torjumiseen. Ihmisen osuus ympäristön tuhoutumiseen tuodaan esille useiden eri tieteenalojen näkökulmista. Asiantuntijoiden joukossa on ympäristötieteilijöitä, meritieteilijöitä, taloushistorioitsijoita sekä lääketieteen tutkijoita. Elokuvassa esiintyvät tieteilijät olivat huomattavan yksimielisiä koskien näkemyksiä ihmisen aiheuttamasta ilmastonmuutoksesta ja monista muista teollistumisen vaikutuksista, kuten biodiversiteetin alenemisesta.

Julkaisu Suomessa

Elokuvan mukaan on nimetty Suomen ulkoasiainministeriön kehitysviestinnän ja Rakkautta ja anarkiaa -festivaalin yhteistyönä vuonna 2007 järjestämälle ympärisöaiheiselle Yhdestoista hetki -elokuvatapahtumalle. Se esitettiin ensimmäisen kerran Bio Rexissä Helsingissä 17. marraskuuta 2007 ja muualla Suomessa 23. marraskuuta 2007. Elokuvan DVD-julkaisu Suomessa tapahtui 15. syyskuuta 2008.
Richard Armitage

Varhainen elämä ja koulutus

Armitage syntyi Leicesterissä, vanhemmilleen Margaret ja John Armitagelle, hänellä on myös vanhempi veli nimeltään Chris. Teatterin lisäksi Armitagen kiinnostus musiikkiin heräsi varhain ja hän aloitti yläkoulussa sellon- ja huilunsoiton, joita hän soitti paikallisissa orkestereissa. Neljätoistavuotiaana hän siirtyi Pattison Collegeen, itsenäiseen sisäoppilaitokseen, joka on erikoistunut draaman ja tanssin opetukseen. Armitage on kertonut koulun opettaneen hänelle kurinalaisuutta sekä ammattimaisuutta teatteri- ja elokuva-alalla.  Myöhemmin hän opiskeli LAMDA:ssa (the London Academy of Music and Dramatic Art).
Henri Waltter Rehnström

Henri Waltter Rehnström (s. 1987) on suomalainen toimittaja, näyttelijä ja käsikirjoittaja. Hän kirjoittaa freelancerina muun muassa TV-maailmaan ja Helsingin Sanomiin. Tämän lisäksi Rehnström on näytellyt erinäisiä rooleja lyhytelokuvissa ja tv-sarjoissa. Hän esitti Markoa suositussa nuortensarjassa Nörtti: DragonSlayer666 ja piipahti pienessä toimittajan roolissa palkitussa elokuvassa Hymyilevä mies. Rehnström on kirjoittanut myös Radioteatterille kuunnelman Viiri  ja toiminut yhtenä käsikirjoittajana Jouko Aaltosen dokumenttielokuvassa Tunteiden temppelit.
Kansainvälinen majakkaliitto

Jäsenet

IALA tarjoaa puitteet tietojen ja kokemusten vaihtoon merenkulun turvalaitteista vastaaville viranomaisille, valmistajille, konsulteille, tieteellisille järjestöille ja oppilaitoksille.
Vuonna 2014 järjestössä oli kansallisina jäseninä 77 merenkulun turvalaitteista vastaavaa viranomaista, 111 alan teollisuutta, jälleenmyyntiä ja konsultointia edustavaa teollisuusjäsentä, 49 liitännäisjäsentä kuten satamaa, tieteellistä järjestöä tai julkista laitosta sekä 43 kunniajäsentä. Suomesta kansallisena viranomaisjäsenenä on Liikennevirasto, joka on myös IALA:n johtokunnan jäsen.

Julkaisut

IALA julkaisee merenkulun turvalaitteita koskevia suosituksia, ohjeistuksia ja käsikirjoja.
Suositukset (engl. Recommendations) ovat kansainvälisiin standardeihin rinnastettavissa olevia yksityiskohtaisia ohjeita IALA:n jäsenistölle kuinka jokin IALA:n tavoitteisiin liittyvä menettelytapa tai prosessi tulisi toteuttaa taikka miten merenkulun turvalaitteet on suunniteltava, kuinka ne pidetään toiminnassa ja kuinka niitä hallitaan. Esimerkkinä suositus E-106, joka koskee valoa heijastavan materiaalin käyttöä merenkulun viitoitusjärjestelmään kuuluvissa turvalaitteissa.
Ohjeistukset (engl. Guidelines) antavat yksityiskohtaisia, perusteellisia tietoja ja näkökulmia jostain tietystä aiheesta. Ne kuvailevat vaihtoehtoisia toteutustapoja, parhaita käytäntöjä ja antavat ehdotuksia toteutustavoista.
Käsikirjat (engl. Manuals) tarjoavat sekä jäsenistölle, ulkopuolisille että alan kouluttajille yleiskuvan jostain laajemmasta aiheesta. Esimerkkejä käsikirjoista ovat mm. Navguide, jonka liite A sisältää merenkulun viitoitusjärjestelmän kuvauksen, ja VTS-käsikirja.