google/wiki40b huggingface dataset:
Lúthien

Lúthien Tinúviel on fiktiivinen hahmo J. R. R. Tolkienin kirjassa Silmarillion. Lúthien on Keski-maan haltiakuninkaallinen. Lúthienin romanssi Berenin kanssa on kirjan keskeisimpiä tarinoita.
Lúthien oli Elu Thingolin, Doriathin kuninkaan ja kuningatar Melian-maian tytär. (Tämä tekee Lúthienista puolhaltian.) Nimi ”Lúthien” tarkoittaa lumoojatarta. ”Tinúviel” tarkoittaa satakieltä, se on nimi, jonka Beren hänelle aluksi antoi.
Lúthien rakastui Bereniin, ihmiseen Bëorin huoneesta. Heidän suhteensa oli tuhoon tuomittu alusta alkaen: Lúthien ei ollut vain Beleriandin voimakkaimman ja mahtavimman haltiakuninkaan tytär, vaan myös maian, Melianin tytär. Beren oli kuolevainen ihminen, joka taisteli Mustaa Kuningasta, Morgothia vastaan. Doriathin valtakunta oli onnistunut toistaiseksi pysyttelemään erossa sodasta eristäytymällä Melianin loitsiman maagisen esteen, Melianin Vyön, taakse.
Thingol ei halunnut, että Beren naisi hänen tyttärensä, ja asetti ehdoksi mahdottoman tehtävän: Berenin piti tuoda Thingolille yksi Morgothin rautakruunun jalokivistä. Nämä jalokivet tunnettiin Silmarileina. Haltiaruhtinas Finrod Felagund kuoli pelastaessaan Berenin hengen. Lúthien ja Beren onnistuivat pakenemaan Sauronilta ja selvittivät tehtävän Valinorin koiran, Huanin avulla, mutta heidän paetessaan kauhea susi Carcharoth puri Berenin käden irti ja nielaisi Silmarilin. He kuitenkin pelastuivat, ja Thingol myöntyi lopulta heidän liittoonsa.
Ilo jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi, kun Silmarilin poltteen hulluksi tekemä Carcharoth lähestyi Doriathia. Thingol ja Beren lähtivät sitä vastaan, mutta Carcharoth haavoitti Bereniä hänen suojatessaan Thingolia. Huan surmasi Carcharothin, mutta haavoittui itsekin kuolettavasti. Myös Beren menehtyi pian sen jälkeen, kun Silmaril oli leikattu ulos ihmissuden vatsasta.
Murheissaan Lúthien kuoli suruun ja meni Mandosin Saleihin, haltioiden tuonelaan. Siellä hän onnistui suostuttelemaan Mandosin palauttamaan hänet ja Berenin eloon. Ehtona oli, että he kuolisivat ihmisten kuoleman. Tämä oli ainoa kerta, kun Mandos liikuttui säälistä.
Tämän jälkeen he menivät asumaan Ossiriandiin.
Lúthien ja Beren saivat pojan, Diorin, jota kutsuttiin nimellä Elúchil – Thingolin perijä. Thingol asetti silmarilin Nauglamíriin, kääpiöiden tekemään kaulakoruun, mutta ahneus sokaisi kääpiöt, ja he surmasivat Thingolin ja veivät kaulakorun. Beren hankki Nauglamírin takaisin, ja se annettiin Lúthienille. Hänen kauneutensa yhdistyi jalokiven loistoon, ja siksi Tol Galen oli kaunein paikka koskaan Valinorin itäpuolella. Lúthienin kuoleman jälkeen Nauglamír toimitettiin hänen pojalleen Diorille, mikä johti Doriathin tuhoon, kun Fëanorin pojat vaativat Silmarilia itselleen ja hyökkäsivät Doriathiin. Silmarilia he eivät kuitenkaan saaneet, vaan se päätyi Diorin tyttären, Elwingin, myötä tämän puolisolle Eärendilille. Berenin ja Lúthienin suku ei koskaan sammunut, vaan heidän jälkeläisiinsä lukeutuivat muun muassa Elrond ja Elros, ja kymmenien sukupolvien kautta myös Elendil, Isildur ja Aragorn.
Lúthien ja Berenin tarina on heijastettavissa Aragornin ja Arwenin tarinaan kirjassa Taru sormusten herrasta.
Vanessa Lengies

Vanessa Brittany Lengies (s. 21. heinäkuuta 1985 Montréal, Quebec) on kanadalainen elokuva- ja televisionäyttelijä, tanssija ja laulaja. Hän on parhaiten tunnettu roolistaan kanadalaisessa nuortensarjassa Pelottaako?, Roxanne Bojarskin roolista tv-sarjassa American Dreams sekä Sugar Mottan roolista Glee-sarjassa. 
Lengiesin ura alkoi ääninäyttelijänä kymmenvuotiaana, kun hän lainasi ääntään Kaapo -lastensarjan Emily-hahmolle vuosina 1996–2006. Hän on lisäksi esiintynyt muun muassa sarjoissa Teinitytön kasvatusopas, Aavekuiskaaja, C.S.I. Miami ja Castle.
Lengies syntyi Kanadan Montréalissa saksalaiselle isälle ja egyptiläiselle äidille. Hän kasvoi Hudsonin pikkukaupungissa Quebecin osavaltiossa.
Theodore J. Van Kirk

Theodore J. Van Kirk (27. helmikuuta 1921 Northumberland, Pennsylvania – 28. heinäkuuta 2014 Stone Mountain, Georgia) oli yhdysvaltalainen ilmavoimien kapteeni. Van Kirk oli toiminut Euroopan sotanäyttämöillä Toisessa maailmansodassa, ennen kuin hän oli Enola Gay -nimisen Boeing B-29 pommituskoneen suunnistaja. Superfortress-kone pudotti Little Boy-atomipommin Hiroshimaan 6. elokuuta 1945. Kapteeni Van Kirk kuului 509. raskaan erityispommitusrykmentin esikuntaan, ollen rykmentin suunnistaja ja tällä alalla siten myös tuon yksikön kouluttaja. Van Kirk ja Paul Tibbets sekä Thomas W. Ferebee muodostivatkin tiiviin yhteistyön kolmikon Tinianilla. Van Kirk ylennettiin myöhempänä majurin sotilasarvoon.
Van Kirkia voitaneen luonnehtia Wikipedian ystävänä, sillä hän omisti yhteisölle henkilökohtaisen allekirjoituksensa. Vuonna 2014 poismennyt "Ted" tai "Dutch" Van Kirk oli viimeinen elossa ollut Enola Gayn 12-jäseniseen miehistöön kuulunut henkilö.
Theodore Van Kirk osallistui majurien Charles Sweeneyn ja Claude Eatherlyn tavoin Operaatio Crossroadsiin. Van Kirk päätti palveluksensa elokuussa vuonna 1946. Hänet palkittiin muiden muassa Silver Star-ansiomerkillä.
Vuonna 1950 Van Kirk ryhtyi opiskelemaan kemiaa. Hän valmistui yliopistosta kiitettävin arvosanoin, sekä siirtyi tämän jälkeen DuPont-kemian alan suuryhtymälle.
Sayaun Thunga Phool Ka

Sayaun Thunga Phool Ka (nepaliksi सयौं थूंगा फूलका, suomeksi Me nepalilaiset olemme satojen kukkien seppele) on Nepalin nykyinen kansallislaulu. Se julistettiin virallisesti kansallislauluksi 3. elokuuta 2007. 
Kansallislaulun sanat on kirjoittanut runoilija Byakul Maila. Musiikin on säveltänyt Umber Gurung. Laulu on sanoiltaan yksinkertainen ja ylistää Nepalin itsenäisyyttä, yhtenäisyyttä, rohkeutta, ylpeyttä, kauneutta, monimuotoisuutta ja kunnioitusta.

Aiempi kansallislaulu

Nepalin poliittisten muutosten vuoksi aiempaa kansallislaulua pidettiin liikaa kuningasta ylistävänä. Laulun nimi oli Ras Triya Gaan ja se oli käytössä vuodesta 1962 vuoteen 2007.
Gunibin piiri

Gunibin piiri (ven. Гуни́бский райо́н, Gunibski raion, avaariksi Гъуниб район, Gunib raion) on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanissa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 610 neliökilometriä. Asukkaita on 25 600 henkeä (vuonna 2009).
Gunibin piiri sijaitsee Dagestanin keskiosan vuoristoseudulla. Se rajoittuu pohjoisessa Hunzahin, koillisessa Gergebilin, idässä Levašin, kaakossa Lakin, etelässä Tšarodan ja lännessä Šamilin piireihin.
Piiriin kuuluu 18 maalaiskuntaa: Batsada, Buhty, Gonoda, Gunib, Hindah, Hototš, Keger, Koroda, Kudali, Kujada, Megeb, Oboh, Rugudža, Salta, Šangoda, Sogratl, Šulani ja Tšoh. Hallinnollinen keskus on Karakoisujoen rannalla sijaitseva Gunibin kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 67. Asukkaista 94 % on avaareja ja 5 % dargeja.
Gunibista on maantieyhteys Mahatškalaan, jonne on matkaa 150 kilometriä.
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut karjanhoitoon. Teollisuutta edustavat säilyketehdas, vesivoimalaitos, leipomot ja myllyt.
Piirin alueella on yli 300 kulttuurihistoriallista ja arkkitehtonista muistomerkkiä, Verhni Gunib -luonnonpuisto, Venäjän tiedeakatemian Dagestanin tiedekeskuksen kasvitieteellinen puutarha, lasten parantola ja lomahotelli. 1800-luvulla käyty Kaukasian sota päättyi imaami Šamilin vangitsemiseen Gunibissa.
Paikallislehtenä ilmestyy avaarinkielinen Gunib.
Rudolf Serkin

Rudolf Serkin (28. maaliskuuta 1903 – 8. toukokuuta 1991) oli böömiläissyntyinen pianisti.
Egerissä silloisessa Itävalta-Unkarissa venäjänjuutalaiseen perheeseen syntynyt Rudolf sai osakseen ihmelapsiarvioita ja hänet lähetettiinkin Wieniin yhdeksän vanhana opiskelemaan pianonsoittoa Richard Robertin johdolla. Myöhemmin hän aloitti sävellysopinnot Joseph Marxin johdolla. Ensikonserttinsa hän antoi Wienin filharmonikkojen solistina 12 vuoden iässä.
Alen Bokšić

Ura

Bokšić edusti Jugoslaviassa vuosina 1987–1991 Hajduk Splitiä. Hän edusti Ranskassa vuosina 1991–1993 Cannesia ja Marseillea. Bokšić edusti Italiassa vuosina 1993–2000 Laziota ja Juventusta. Hän edusti vielä Englannissa Middlesbroughia vuosina 2000–2002.
Bokšić oli mukana Jugoslavian joukkueessa 1990 MM-kilpailuissa. Hän ei kuitenkaan pelannut Jugoslavian paidassa koskaan minuuttiakaan. Kroatian maajoukkueessa Bokšić pelasi vuosina 1993–2002 40 ottelua ja teki niissä 10 maalia. Hän muodosti Kroatian paidassa pitkään pelätyn kärkiparin yhdessä Davor Šukerin kanssa. Bokšić edusti Kroatiaa 1996 EM-kilpailuissa ja 2002 MM-kilpailuissa. Kroatian pronssijuhliin päättyneet 1998 MM-kilpailut jäivät häneltä väliin loukkaantumisen vuoksi.
Kukonjärvi (Virrat)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,8 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Vaskiveden lähialueeseen (35.412) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 128,9 metriä mpy.
Perheyritysten liitto

Perheyritysten liitto on suomalainen perheyritysten edunvalvontajärjestö.
Perheyritysten liitto on suomalaisten perheyritysten ja kasvollisten omistajien vuorovaikutusverkosto, edunvalvontaorganisaatio sekä asiantuntija- ja valmennusjärjestö. 
Vero-oikeuden professori Heikki Niskakankaan mukaan Perheyritysten liitto ajaa etupäässä suurehkojen perheyritysten omistajien etuja, ja järjestö on perustettu ensisijaisesti omistajien perintö- ja lahjaverotuksen poistamiseksi.
Liiton noin 450 jäsenestä yli 50 kuuluu Suomen 500 suurimman yrityksen joukkoon. Jäsenyritysten liikevaihto on yhteensä 35 miljardia ja työntekijämäärä lähes 200 000.  Jäsenyrityksistä yli 50 on yli 100-vuotiaita ja lähes 200 yli 50-vuotiaita. Mediaaniliikevaihto on noin 11 Meur. Suurimpien jäsenten joukkoon kuuluvat mm. KONE Oyj, Ahlstöm Capital Oy, Karl Fazer Oy Ab, Kuusakoski Group Oy, Paulig Oy, Planmeca Oy, Ponsse Oyj, Rettig Capital Oy Ab ja Veho Oy Ab. Jäsenyrityksiä on ympäri Suomea, ja ne ovat alueellisesti erittäin tärkeitä ja pitkäaikaisia työllistäjiä.
Liiton perusti Peter Fazer vuonna 1997. Anders Blom toimi aluksi liiton pääsihteerinä ja nimitettiin sen ensimmäiseksi toimitusjohtajaksi vuonna 2003. Entinen pääministeri Matti Vanhanen oli liiton toimitusjohtajana 2010–2014. Hänen jälkeensä liiton toimitusjohtaja oli helmikuusta 2015 alkaen taloustieteilijä Leena Mörttinen ja 1. marraskuuta 2017 lähtien Auli Hänninen (q.v.).
Perheyritysten liiton toimisto sijaitsee Helsingin Kampissa Autotalossa.
Alien Breed

Pelaaminen

Peli on ylhäältä päin kuvattu lineaarinen, paikoittain mekaniikaltaan Gauntlet -henkinen räiskintäpeli, joka on ottanut paljolti vaikutteita Alien -elokuvista, etenkin Aliens – paluusta. Peliä on mahdollista pelata yksin- tai kaksinpelinä, tarkoituksena edetä hylätyn avaruusaseman sokkeloisia kenttiä samalla kun rajallisin ammuksin on selviydyttävä alienien salakavalilta hyökkäyksiltä, päätavoitteena laukaista kustakin kerroksesta itsetuhomekanismi, jonka jälkeen on edettävä hissille päästäkseen seuraavaan tasoon. Peli painottuu paljon avainten etsimiseen erilaisten sulkuovien avaamiseksi ja aseiden päivittämiseen tuhovoimaisimmiksi alienien massainvaasioita varten. Ammuksia ja varusteita voi ostaa pelissä olevista terminaaleista kentistä löytyvillä krediiteillä. Pelissä on kaiken kaikkiaan kuusi kenttää (Special Edition sisältää 12 kenttää).

Vastaanotto

CU Amiga-lehti antoi pelille arvosanaksi 90% arvostelussaan.
Pentti Koskela

Pentti Koskela (s. 27. marraskuuta 1945 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi maalivahtina SM-sarjassa vuosina 1962–1972 ja voitti kaksi Suomen-mestaruutta. Hän pelasi Suomen maajoukkueessa 23 maaottelua ja edusti Suomea olympialaisissa.
Koskela edusti SM-sarjaurallaan kolmea tamperelaisseuraa, Pallo-Veikkoja kaudella 1962–1963, KooVee:ta vuosina 1966–1969 ja Ilvestä vuosina 1970–1972. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 90 ottelua ja vaihtopenkillä istutut mukaan laskien 117 ottelua, joissa hän sai kaksi jäähyminuuttia. Koskela voitti Suomen-mestaruuden KooVeen joukkueessa vuonna 1968 ja Ilveksen joukkueessa vuonna 1972.
Koskela kuului Suomen joukkueeseen Grenoblen olympialaisissa 1968 ja pääsi pelaamaan yhdessä ottelussa.
Nurmijärven Uutiset

Nurmijärven Uutiset on Nurmijärvellä Uudellamaalla julkaistava ilmaisjakelulehti.  
Lehti ilmestyy kahdesti viikossa: keskiviikkoisin ja viikonvaihteessa. Vuonna 2016 sen jakelumäärä on 20 200 kappaletta. Lehden alkuperäinen nimi oli Nurmijärven Extra Uutiset. Nykyinen nimi on ollut käytössä loppuvuodesta 2003.
Nurmijärven Uutisten toimitus sijaitsee Klaukkalassa. Lehden päätoimittajana on toiminut syyskuusta 2013 Riikka Laine. Nurmijärven Uutisia julkaisee Etelä-Suomen Media Oy, joka kuuluu Keskisuomalainen-konserniin.
Sisä-Mongolian autonominen hallinto

Historia

Japani oli miehittänyt suuren osan Sisä-Mongoliasta toisen maailmansodan aikana. Sodan lopulla alueen miehittivät Mongoliasta edenneet neuvostojoukot. Tänä miehitysaikana alueella nousivat valtaan jo ennen sotaa Neuvostoliiton tukemat Sisä-Mongolian kansan vallankumouksellisen puolueen vaikuttajat, kuten esimerkiksi Khafungga. Kiinan kommunistinen puolue otti haltuunsa paikallisen kommunistisen liikkeen Ulanfun avulla, joka diplomatian ja uhkailujen avulla sai alueen mongolit liittymään hänen johtamaansa kommunistiseen rintamaan. Sisä-Mongolian autonomisen hallinnon jäsenistä äänestettiin 1. toukokuuta 1947 Wang-un Sümessa eli nykyisessä Ulanhotissa, joka toimi hallinnon pääkaupunkina. Ulanfusta tuli hallinnon pääministeri. Äänestyksessä kolmasosa edustajista äänesti häntä vastaan ja heidät eliminoitiin.
Jo vuonna 1946 kommunistit olivat kannustaneet kostotoimia Japanin kanssa yhteistyötä tehneitä vastaan. Nämä toimenpiteet huipentuivat karja- ja maa-uudistukseen vuosina 1947-1948. Tuolloin "hyväksikäyttäjiä" tai toisin sanoen maata tai karjaa vuokranneita henkilöitä piestiin, nöyryytettiin ja usein myös tapettiin. Joillakin alueilla jopa 25 % kaikista asukkaista leimattiin hyväksikäyttäjiksi. Kommunistit voittivat joka tapauksessa puolelleen suuren osan tavallisesta kansasta. Tähän vaikutti esimerkiksi Kiinan kansallismielisten vastustus ajatukselle Sisä-Mongolian autonomiasta ja kommunistien vastaisten piirien järjestämät kommunistien kostomurhat. Kiinan kommunistit ajoivat kansallismieliset heidän viimeisiltä alueiltaan Sisä-Mongoliassa vuoteen 1949 mennessä. Sisä-Mongolian autonominen hallinto menetti asemansa 12. joulukuuta 1949, kun Sisä-Mongolia muutettiin autonomiseksi alueeksi. Samalla lakkautettiin useat aiemmin olemassa olleet suvereniteetin symbolit, kuten oma lippu ja armeija. Ulanfu säilytti kuitenkin asemansa paljolti entisellään.

Alueet ja hallinto

Autonominen hallinto hallitsi tuolloin Hingganin alueita, Hulunbuiria, Naun Murenia, Shiliin Golia ja Chakharia. Kommunistien edetessä sisällissodassa kansallismielisiä vastaan autonomisen hallinnon alaisuuteen lisättiin vielä Jirim ja Juu Uda. Näistä alueista etelään ja itään oli lippukuntia, joiden asema oli epäselvä. Tällaisia lippukuntia olivat esimerkiksi Ongni’ud, Aohan, Kharachin, Fuxin, Gorlos ja Dörbed. Noin 35 % alueen 832 000:ta asukkaasta oli etnisiä mongoleja.
Sisä-Mongolian autonomisen hallinnon pääministerinä tai puhemiehenä (mongoliksi yerüngkhei said, kiinaksi zhuxi) toimi Ulanfu ja hänen varapääministerinään toimi Khafungga. Heidän alaisuudessaan oli 19-henkinen komitea, useita ministeriöitä ja 11-henkinen neuvoa antava konferenssi. Yhteensä 32:ta korkeimmasta virkamiehestä 28 oli taustaltaan mongoleja. Autonomisella hallinnolla oli oma lippunsa ja se painatutti omaa rahaansa. Sen alaisuudessa toimi myös Sisä-Mongolian kansan puolustusarmeija.
Petr Čajánek

Uran alku Tšekissä (1993–2002)

Čajánek debytoi Tšekin Extraligassa kaudella 1993–1994 HC RI OKNA Zlínin joukkueessa, jossa hän jatkoi vielä seuraavat yhdeksän kautta. Seuraavalla kaudella Čajánek keräsi 47 ottelussa tehot 9+15=24 ja saavutti hopeaa. Kaudella 1997–1998 Čajánekin saldo 46 ottelussa oli piste per peli. Seuraavalla kaudella Čajánek pelasi 49 ottelua, joissa hän teki tehot 15+33=48 johdattaen joukkueen hopealle. Kaudella 1999–2000 Čajánek teki 50 ottelussa tehot 23+34=57 ja oli pistepörssin viides. St. Louis Blues varasi kahdeksannella kierroksella 253. pelaajana kesällä 2001. Čajánekin Kaudella 2001–2002 Čajánek oli Extraligan pistepörssin toinen 40 ottelussa syntyneille tehoilla 20+44=64 Petr Leškan jälkeen. Hän saavutti joukkueen mukana pronssia.

NHL-ura (2002–2007)

Kaudeksi 2002–2003 Čajánek siirtyi NHL-seura St. Louis Bluesiin. Hän teki kaudella oivan tulokaspistemäärän, tehot 9+29=38. Čajánekin debyyttiottelu NHL:ssä oli 10. lokakuuta 2002 Mighty Ducks of Anaheimia vastaan, ja hän saavutti samassa pelissä myös NHL-uransa ensimmäisen syöttöpisteen. Hän teki NHL-uransa avausmaalin 17. lokakuuta 2002 Columbus Blue Jacketsia vastaan. Seuraava kausi ei ollut aivan odotusten mukainen, kun 70 ottelussa syntyi tehot 12+14=26 hienon tulokaskauden jälkeen. Pudotuspeleissä hän sai tilille viidessä ottelussa kaksi syöttöpistettä.
NHL:n työsulun 2004–2005 takia Čajánek palasi kotimaansa kasvattajaseuraan HC Zlíniin. Hän voitti kaudella kolmannen hopeansa ja teki 49 ottelussa tehot 10+15=25. Kaudeksi 2005–2006 Čajánek palasi NHL:ään St. Lousin joukkueeseen. Hän teki tehot 10+31=41 ja jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin kakkossijan Mike Sillingerin kanssa. Kaudella 2006–2007 Čajánek teki henkilökohtaisen piste-ennätyksensä, tehot 15+33=48 ja oli joukkueen kolmanneksi tehokkain pelaaja Doug Weightin ja Lee Stempniakin jälkeen.

Siirto Eurooppaan ja Venäjän vuodet (2007–2011)

Kaudella 2007–2008 Čajánek ei mahtunut harjoitusleirin päätteeksi St. Lousin miehistöön ja hänet laitettiin waivers-listalle. Čajánek ei kelvannut muille NHL-seuroille, joten hänen joutui siirtymään St. Louisin farmiin Peoria Rivermeniin. Hän teki neljässä ottelussa yhden maalin, eikä viihtynyt AHL:ssä ja aloitti uuden seuran etsimisen. Uusi osoite löytyi Venäjän jääkiekon superliigasta, Ak Bars Kazanin joukkueesta. Hän sai aikaan kaudella hyvän saldon. 33 ottelussa syntyi saman verran pisteitä. Ensimmäisellä KHL-kaudella 2008–2009 Čajánekin seuraksi vaihtui HK Dynamo Moskova, jossa hän keräsi 53 ottelussa vaisut tehot 9+22=31. Seuraavalla kaudella Čajánekin joukkueeksi vaihtui KHL:n SKA Pietari, jossa hän teki 52 ottelussa tehot 21+20=41.

Paluu Tšekkiin Zlíniin (2011–)

Toukokuussa 2011 Čajánek palasi kotimaahansa Tšekkiin kasvattajaseuraansa PSG Zlíniin, kun hän teki seuran kanssa kaksivuotisen sopimuksen.
John Abbot

John Abbot (31. toukokuuta 1751 Lontoo - kuoli joulukuussa 1840 tai tammikuussa 1841 Bulloch, Georgia) oli englantilais-amerikkalainen hyönteistutkija ja lintutieteilijä.
Constance Marie

Constance Marie Lopez (s. 9. syyskuuta 1965) on yhdysvaltainmeksikolainen näyttelijä. Hänet tunnetaan perheenäiti Angie Lopezin roolista komediasarjassa George Lopez in ohjelmassa George Lopez Show (2002–2007).
Constance Marie syntyi Los Angelesissa, Kaliforniassa. Varhaisella urallaan hän niitti mainetta muun muassa David Bowien tanssijana. Hän on esiintynyt myös elokuvissa.
19. divisioona (jatkosota)

Keskittäminen

19. divisioona jäi perustamisalueelleen Päämajan reserviksi, jonka käyttö riippuisi valittavasta toimintasuunnitelmasta (puolustuksellinen tai hyökkäyksellinen).

Tappiot

Yhtymien Päämajalle laatimien määräaikaisilmoitusten mukaan 19. divisioonan kokonaistappiot olivat kaatuneina, haavoittuneina ja kadonneina yhteensä 4 813 miestä, tosin yhtymä lakkautettiin käytännössä tammikuussa 1942.
Petri Velling

Ura

Velling päätyi koripallon pariin äitinsä lajirakkaan suvun kautta. Hän pelasi kasvattajaseurassaan Orimattilan Jymyssä miesten I-divisioonassa kauden 2001–2002 6,7 pisteen ja 2,7 levypallon keskiarvoilla ja jatkoi pelaajauraansa 25-vuotiaaksi, jolloin hän siirtyi valmennustehtäviin. Hän toimi jo Jymyssä myös nuorisovalmentajana.
Velling on valmentanut ammatikseen vuodesta 2010 lähtien. Hän valmensi Namika Lahden organisaatiossa junioripuolella ja toimi myös miesten edustusjoukkueen apuvalmentajana kaudella 2013–2014, mihin aikoihin hän myös suoritti ammattivalmentajatutkintoaan Vierumäellä. HKVT-tutkintonsa hän aloitti vuonna 2015.
Velling toimi kolme kautta, vuodet 2015–2018, Korisliigassa pelanneen Helsinki Seagullsin apuvalmentajana Mikko Larkaksen alaisuudessa saaden kehuja taktiikkataidoistaan. Seagulls voitti Vellingin aikana kahdesti pronssia, vuosina 2017 ja 2018. Toukokuussa 2018 Velling siirtyi M1DA:ssa pelanneen ja nousua Korisliigaan tavoitelleen Lahti Basketballin päävalmentajaksi yksivuotisella sopimuksella. Helmikuussa 2019 Velling teki LaBa:n kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen.
Maxis

Historia

Will Wright ja Jeff Braun perustivat Maxisin vuonna 1987 helpottaakseen pelinsä julkaisemista. Vuonna 1989 julkaistu SimCity menestyi erikoisuudestaan huolimatta hyvin. Vaikka Maxis suunnitteli vuosien varrella useita hieman epäonnistuneitakin Sim-sarjan pelejä, vuonna 2000 julkaistu The Sims jatko-osineen osoittautui todelliseksi menestysartikkeliksi.
Electronic Arts osti Maxisin 28. heinäkuuta 1997, mutta tämä jatkoi vielä useita vuosia itsenäisenä pelistudiona. Helmikuussa 2004 Maxisin studio sulautettiin lopullisesti Electronic Artsiin, ja Maxis jäi elämään tuotemerkkinä. Will Wrightin studio Kalifornian Emeryvillessä suljettiin maaliskuussa 2015. EA kuitenkin lupasi jatkaa The Sims ja SimCity pelisarjojen kehittämistä.
Revolution Renaissance

Historia

Tolkki kertoi Revolution Renaissancen perustamisesta 29. helmikuuta 2008 tehdyssä haastattelussa, joka julkaistiin 19. maaliskuuta 2008 ilmestyneessä Soundi-lehdessä. Stratovariuksen tulevaisuudesta Tolkki pysyi vaitonaisena kunnes 2. huhtikuuta hän tiedotti verkkosivustollaan yhtyeen hajoamisesta, vedoten ristiriitoihin useiden yhtyeen jäsenten välillä. Runsasta kuukautta myöhemmin julkaisemassaan vastineessa muut jäsenet ilmoittivat kuitenkin jatkavansa yhtyeen toimintaa ilman Tolkkia.
Revolution Renaissancen esikoisalbumi New Era julkaistiin italialaisen Frontiers Recordsin kautta 6. kesäkuuta 2008. Albumi sisältää Tolkin alun perin Stratovariuksen uudelle albumille säveltämiä kappaleita ja se on hänen mukaansa paluu Stratovariuksen menestysalbumien Episode (1996) ja Visions (1997) tyyliin. Ennen välirikkoa Stratovarius äänitti demoversion New Erasta ja esitti vuoden 2007 Wacken Open Airissa livenä kappaleen ”Last Night on Earth”.
Tolkin ohella New Eralla esiintyvät sessiomuusikkoina laulajat Michael Kiske, Tobias Sammet ja Pasi Rantanen, rumpali Mirka Rantanen, basisti Pasi Heikkilä ja kosketinsoittaja Joonas Puolakka. Albumin ilmestymisen jälkeen Tolkki kokosi uuden vakituisen kokoonpanon tulevia julkaisuja ja live-esiintymisiä varten.
Revolution Renaissance avasi lokakuussa 2008 verkkosivuston, jossa on materiaalia syyskuussa alkaneista demoäänityksistä. Uuden musiikin lisäksi yhtye äänitti muutamia New Era -albumin ja Stratovariuksen kappaleita.
Revolution Renaissancen toinen albumi, Age of Aquarius julkaistiin maaliskuussa 2009. Lokakuussa 2009 Timo Tolkki ilmoitti kosketinsoittaja Mike Khalilovin ja basisti Justin Biggsin eronneen yhtyeestä.  Uudeksi basistiksi ilmoitettiin ruotsalainen Magnus Rosén, joka on tuttu power metal -yhtye HammerFallista. Bändin kolmas albumi Trinity julkaistiin 22. syyskuuta 2010. Bändi hajosi kolmannen albumin julkaisun jälkeen. Tolkki sävelsi kaikki kappaleet, mutta sanoitusten kirjoittamiseen osallistui muukin yhtye.
Sapeli

Sapeli on käyrä, yksiteräinen miekka. Sapeleita käyttivät muun muassa merisotilaat ja etenkin ratsuväki. Sana ”sapeli” tulee unkarin kielen sanasta ”szablya” (”työkalu leikkaamiseen”, johdannainen termistä szabni, ”leikata”). Unkarilaiset toivatkin tämän aseen Eurooppaan 900-luvulla.
Varsinaisesti siis aseen alkuperän voidaan arvella olevan Aasiasta. Aseen toista muotoa, käyräsapelia (engl. scimitar, persian sanasta shamshir, miekka), jonka terä on kaarevampi ja päättyy usein eräänlaiseen koukkumaiseen ulokkeeseen, käyttivät Keski-Aasiassa mongolit, tataarit ja turkkilaiskansat ylipäätään. Käyräsapeli tunnettiin aasialaisena, itäisenä aseena Euroopassa, ja muun muassa Karjalan vaakunassa ovat länsimaista suoraa, kaksiteräistä miekkaa sekä käyräsapelia pitelevät kädet.