Sefardijuutalaiset

Nimityksen etymologia

Nimi sefardi on suomennos Espanjaa tarkoittavasta nykyheprean sanasta s'farád (סְפָרַד). Sana viittaa Vanhan Testamentin Obadjan kirjassa mainittuun paikkaan Səphāradh. Tämän on tulkittu tarkoittavan Espanjan aluetta, mutta tutkijoilla ei ole asiasta yksimielisyyttä; osa ajattelee sen tarkoittavan esimerkiksi Sardesia tai Kreikkaa. Joka tapauksessa keskiaikaan mennessä termin merkitys Espanjana oli vakiintunut juutalaisten keskuudessa.

Historiaa

Iberian niemimaalla on asunut juutalaisia jo ainakin Rooman valtakunnan myöhäisempien vuosisatojen ajoilta asti, erään uskomuksen mukaan jo kuningas Salomon ajalta asti. Juutalaisista Ibearian niemimaalla ei kuitenkaan ole paljon tietoa ennen visigoottien valtakunnan aikaa. 
Juutalaisten elämä kävi vaikeaksi visigoottien hallitessa Espanjaa. 700-luvulla islaminuskoiset maurit valloittivat Espanjan. Maurien vallan alla juutalaiset saivat harjoittaa uskontoaan vapaasti ja alkoi niin kutsuttu espanjanjuutalaisen kulttuurin kulta-aika. Juutalaiset menestyivät muun muassa lääke- ja luonnontieteiden sekä filosofian parissa. Sovussa eläneiden juutalaisten ja muslimien välit alkoivat kuitenkin kiristyä 1000-luvulla. Tilanne kärjistyi ensimmäistä kertaa Córdoban verilöylyssä 1066, kun muslimit tappoivat tuhansia juutalaisia. Almohadien noustua valtaan juutalaisten olot kävivät tukaliksi ja moni muutti pohjoisempiin, kristittyjen hallitsemiin Espanjan osiin. Kristittyjen vallattua Espanjan eteläosatkin muslimeilta takaisin alettiin juutalaisia käännyttämään kristinuskoon. Lopulta ne, jotka eivät kääntyneet, karkotettiin Espanjasta vuonna 1492. Moni muutti Portugaliin, jossa juutalaisuus oli vielä sallittua. Kuitenkin vuonna 1497 myös Portugalista ei-kristityt karkotettiin.
Tämän jälkeen suuri osa sefardeista asettui Pohjois-Afrikkaan ja muihin Ottomaanien valtakunnan alueille (etenkin Turkkiin ja Kreikkaan), sekä muun muassa Ranskaan, Alankomaihin ja Italiaan. Muslimimaiden yhteiskunnissa juutalaisilla oli dhimmi-asema; heitä kohdeltiin toisen luokan kansalaisina mutta he saivat kuitenkin vapaasti harjoittaa uskontoaan. Euroopassa sefardit menestyivät ja vaurastuivat. Pohjois-Amerikkaan ensimmäiset sefardit asettuivat vuonna 1654. Yhdysvaltain vanhin juutalainen seurakunta Congregation Shearith Israel oli pääasiassa sefardijuutalaisten perustama.

Toisen maailmansodan jälkeen

Yli puolet sefardiväestöstä kuoli natsi-Saksan keskitysleireillä toisen maailmansodan aikana. Israelin valtion perustamisen jälkeen suhtautuminen juutalaisiin muslimimaissa muuttui huomattavasti aiempaa negatiivisemmaksi johtaen syrjimiseen ja jopa hengenvaaraan. 1950–1960-luvuilla kymmeniä tuhansia Pohjois-Afrikan ja Lähi-idän juutalaisia muutti Israeliin. Monien muslimimaiden hallitukset itse karkottivat juutalaiset pois ja pakottivat näitä luovuttamaan omaisuutensa, mistä johtunut köyhyys vaikutti sefardisiirtolaisten asemaan myös Israelissa: he olivat yleensä aškenaseja riippuvaisempia sosiaaliavustuksista ja asuivat aluksi leirimajoituksissa huonoissa oloissa. 
Nykyisessä Israelissa sefardi-käsitettä käytetään usein myös useimmista Pohjois-Afrikan ja Lähi-idän alueen juutalaisista johtuen näiden ryhmien käyttämästä jumalanpalveluksen sefardiittirituaalista, vaikkeivat he polveutuisikaan Espanjasta tai Portugalista karkotetuista juutalaisista.
Vuonna 2013 Portugalissa tuli voimaan laki, joka oikeuttaa sefardijuutalaisten jälkeläisille maan kansallisuuden saamisen.  Vastaava laki tuli voimaan Espanjassa vuonna 2014.

Genetiikka

Gil Atzmonin ja Doron M. Beharin tutkimusten mukaan sefardijuutalaiset ovat genettisesti hyvin läheisiä aškenasijuutalaisten kanssa, ja sefardien geeniperimästä noin 30 % on eurooppalaista ja loput enimmäkseen lähi-itäläistä. Harry Ostrerin johtaman tutkimuksen mukaan sefardeilla (ja aškenaseilla) on havaittu myös mizrahijuutalaisten kanssa geneettistä yhtäläisyyttä, viitaten siihen että näillä kolmella nykyjuutalaisten pääryhmällä on sama lähi-itäläinen alkuperä.

Tunnettuja sefardijuutalaisia

Nobel-palkittuja sefarditaustaisia ovat olleet Baruj Benacerraf, Elias Canetti, René Cassin, Claude Cohen-Tannoudji, Serge Haroche, Rita Levi-Montalcini, Salvador Luria, Patrick Modiano, Franco Modigliani, Henri Moissan ja Emilio G. Segrè.
Poliitikkoja, joilla on sefarditaustaa, ovat esimerkiksi Judah P. Benjamin, Benjamin Disraeli, Benjamin Netanjahu, Miri Regev, Moshe Kahlon, Silvan Shalom, Pierre Mendès-France ja Ben Zyskowicz.
Filosofeja ovat olleet muun muassa Yehuda Halevi, Maimonides, Isaac Abrabanel, Baruch Spinoza ja Jacques Derrida.
Sefardeja on vaikuttanut myös taiteen ja viihteen parissa. Runoilijoita ja kirjailijoita ovat muun muassa Avicebron, Isaac ibn Ghiyyat, Moses ibn Ezra, Emma Lazarus ja Rita Gabbai Simantov. Camille Pissarro ja Amedeo Modigliani olivat taidemaalareita. Muusikkoja ovat esimerkiksi Eydie Gormé, Murray Perahia, Róza Eskenázy, Enrico Macias, Yasmin Levy ja Can Bonomo.  Elokuva- ja televisioalalla työskennelleitä ovat Hank Azaria, Neve Campbell, Emmanuelle Chriqui, Eva Green, Jerry Orbach, Jamie-Lynn Sigler, Daniela Ruah ja Shelley Morrison.
Urheilijoita ovat olleet muun muassa Victor Perez, Yossi Benayoun ja Omri Casspi.
Muita tunnettuja sefarditaustaisia ovat esimerkiksi Patrick Bruel, Bernard-Henri Lévy, Jacob Levy Moreno ja David Ricardo.