google/wiki40b huggingface dataset:
Roraiman lippu

Roraiman lippu on Brasilian osavaltion Roraiman symboli. Sen värit symboloivat alueen kasvillisuutta ja cerradosia (vihreä), mineraalirikkauksia (keltainen), rauhaa (valkoinen) ja taivasta (sininen). Punainen viiva symboloi osavaltion lävistävää Päiväntasaajaa. Keltainen tähti on Ison Koiran tähdistön Muliphem, joka symboloi osavaltiota myös Brasilian lipussa.
Kari Cavén

Kari Tapio Cavén (13. maaliskuuta 1954 Savonlinna) on suomalainen kuvanveistäjä.

Opiskelu ja tuotanto

Kari Cavén opiskeli maalausta Vapaassa taidekoulussa vuosina 1976–1977, sen jälkeen Taikissa ja lopuksi Taideakatemian koulussa 1978–1982. Cavénin ensimmäinen yksityisnäyttely oli Kuopion taidemuseossa 1983.
Cavén aloitti taidemaalarina, mutta siirtyi pian tekemään veistoksia kierrätetystä puu- metalli- ja muovimateriaalista. Cavénin teoksille on usein ominaista leikkimielinen kekseliäisyys.
Cavénin työt ovat usein paitsi maalauksia myös reliefejä tai veistoksia. Teosten humoristisilla nimillä on usein tärkeä merkitys. Hän edusti Suomea Venetsian biennaalissa vuonna 1995.
Matti Liimatainen

Matti Ensio Liimatainen (s. 9. elokuuta 1948 Vesanto) on entinen suomalainen kestävyysjuoksija. Hän on voittanut nuorten Suomen mestaruuden 5 000 metrillä. Vuonna 1968 Liimatainen teki Suomen ennätyksen 5 000 metrillä käsiajalla 14.26,2. Liimataisen ennätyksen rikkoi vuonna 1969 Lasse Virén. Liimatainen työskentelee tällä hetkellä hierojana Raahessa.
Indium(III)sulfidi

Käyttö

Indiumsulfidin β-muoto on n-tyypin puolijohdemateriaali, jota voidaan käyttää elektroniikan komponenteissa. Indiumsulfidia käytetään pääasiallisesti puskurikerroksena kupari-indium-gallium-diselenidi (CIGS) valosähköisissä aurinkokennoissa, missä se korvaa myrkyllisen kadmiumsulfidin.
Alex Neil

Ura pelaajana

Neilin pelipaikka oli puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edusti urallaan neljää eri seuraa. Vuodet 1999–2000 Neil edusti skotlantilaista Airdrieoniansia ja vuodet 2000–2004 Englannin toiseksi ja kolmanneksi korkeimmilla sarjatasoilla pelannutta Barnsley FC:tä, jossa otteluita kertyi 121 ja maaleja neljä. Vuodet 2004–2005 Neil pelasi Kakkosliigan Mansfield Townissa. 
Suurimman osan urastaan hän vietti kuitenkin skotlantilaisessa Hamilton Academicalissa, jossa Neil pelasi vuodet 2005–2015. Vuonna 2008 hän voitti joukkueensa kanssa Skotlannin 1. divisioonan ja teki näin ollen seuraavalla kaudella debyyttinsä Skotlannin valioliigassa. Vuonna 2013 Neilistä tuli joukkueen pelaaja-valmentaja ja hän nosti joukkueen kaudeksi 2014–2015 takaisin Skotlannin valioliigaan. Neil lopetti uransa tammikuussa 2015. Otteluita Hamiltonissa kertyi 211 ja maaleja 14.

Ura valmentajana

Neil aloitti päävalmentajan uransa pelaajavalmentajana vuonna 2013 Hamilton Academicalin valmentajana. Hän nosti seuran kaudeksi 2014–2015 Skotlannin valioliigaan. Neil lopetti pelaajauransa tammikuussa 2015, samana päivänä kun hänestä tuli Englannin mestaruussarjassa pelaavan Norwich Cityn uusi päävalmentaja. Neil sai potkut seurasta maaliskuussa 2017.
Kesäkuussa 2017 Neilin ura jatkui Preston North Endin päävalmentajana.
The Kid (vuoden 2019 elokuva)

Juoni

Nuori poika Rio Cutler ja hänen sisarensa Sara joutuvat keskelle perheriitaa, jossa isä pahoinpitelee äidin kuoliaaksi. Rio ja Sara joutuvat tappamaan isänsä perheriidan päätteeksi. Isän veli Grant Cutler uhkaa heitä kostolla. He lähtevät pakomatkalle Santa Fehen, jossa he toivovat tapaavansa äitinsä ystävän. Matkalla he huomaavat jakavansa Billy the Kidin ja hänen seurueensa piilopaikan. Billy pitää Rioa sielunkumppanina. Seriffi Pat Garrett ja hänen miehensä hyökkäävät piilopaikkaan. Tulitaistelun jälkeen Garrett kuljettaa Billyn, Rion, Saran ja muut hengissä säilyneet Santa Fehen. Rio ihailee Billyä, mutta alkaa vähitellen lämmetä Garrettille ja melkein paljastaa tälle, mistä syystä hän ja hänen sisarensa pakenevat. Santa Fessä Rio ja Sara pääsevät pakenemaan ja löytävät äitinsä ystävän tanssipaikasta. Setä saa heidät kiinni ja sieppaa Saran huorakseen. Billy väittää kirjeessä tietävänsä Saran olinpaikan. Koska Billy on vangittuna, Rio järjestää itsensä vankilaan ryöstämällä pankin. Vankilassa Billy ja Rio suunnittelevat pakoa. Billy pakenee ampumalla vartijansa Bellin ja Olingerin. Hän pääsee irti kahleista ja vapauttaa myös Rion. Päästyään meksikolaiselle karjatilalle Billy lupaa auttaa Saran etsimisessä. Billy saa tietää, että hänen rakastajattarensa on raskaana ja kieltäytyy auttamasta Rioa. Garrett löytää Billyn ja ampuu hänet. Tajutessaan, että Billy ei ollut voinut auttaa häntä, Rio kertoo Garrettille totuuden isästään ja sisarestaan. He lähtevät ilotaloon, jossa Garrett kohtaa Rion sedän Grant Cutlerin. Garrett haastaa sedän kaksintaisteluun. Ennen kuin Garrett ehtii laukaista, Rio ampuu Grantin.
SdKfz 234

Suunnittelu

SdKfz 234 suunniteltiin korvaamaan SdKfz 231 panssariauto ja toimimaan edeltäjänsä tavoin panssaridivisioonien tiedustelukomppanioissa kevyempien ajoneuvojen tulitukena. Uuden panssariauton haluttiin olevan paremmin panssaroitu ja aseistettu kuin edeltäjänsä. Vuonna 1940 vaadittiin myös sopivuutta trooppisiin oloihin, mutta tästä vaatimuksesta luovuttiin vuonna 1942 ja lopullinen malli tehtiin kestämään itärintaman suuret lämpötilavaihtelut.
Atlaksenvihertikka

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 30–32 cm, siipien kärkiväli 41–43 cm ja paino noin 150–170 grammaa. Sen höyhenpuku on yläpuolelta tummanvihreä ja alapuolelta kellanvihreä, yläperä on keltainen. Uloimmat käsisulat ovat mustavalkeat. Koiraalla on karmiininpunainen päälaki, naaraalla se on harmaa tai musta. Äänet muistuttavat vihertikan ääniä. Pärryttää harvoin. Laji muistuttaa suuresti vihertikan alalajia sharpei, ja monet tutkijat luokittelevat sen vihertikan (P. viridis) alalajiksi.

Esiintyminen

Atlaksenvihertikka elää Luoteis-Afrikassa Marokossa, Algeriassa ja Tunisiassa 100 000–1 000 000 neliökilometrin alueella, lähinnä Atlasvuoristossa. Lajin kanta on elinvoimainen. Se on ilmeisesti paikkalintu.

Elinympäristö

Atlaksenvihertikan elinaluetta ovat vuoristometsät, aina kahden kilometrin korkeuteen saakka.

Lisääntyminen

Laji pesii huhti-kesäkuussa. Se kovertaa syvyydeltään 40–50 cm pesäkolon puuhun. Munia on 4-8 kappaletta, tavallisimmin niitä on kuudesta seitsemään.

Ravinto

Atlaksenvihertikka syö pääasiassa muurahaisia, mutta se käyttää ravinnokseen myös lahopuissa eläviä muita hyönteisiä ja niiden toukkia.
Oulun kristalliyö

Oulun "kristalliyö" oli perjantain ja lauantain välinen yö 10.–11. elokuuta 1990, jolloin nuoriso mellakoi Oulun keskustassa. Paikalla oli enimmillään arviolta tuhat 12–20-vuotiasta nuorta.
Mellakan sanotaan alkaneen kahden nuoren välisestä nujakasta, jota pysähtyi seuraamaan suuri joukko muita nuoria. Poliisi saapui rauhoittamaan tilannetta ja nosti autoon kovakouraisesti nuorten mielestä syyttömän.
Mellakka kesti useita tunteja, ja sen painopiste oli Isokadulla. Ikkunoita särjettiin, liiketiloissa käytiin, ja niistä varastettiin tavaraa. Useita ihmisiä loukkaantui lievästi erilaisissa yhteenotoissa. Paikalle saapunut poliisi joutui aluksi liian vähälukuisena vetäytymään nuorison tieltä. Poliisiautoja runneltiin, ja joitakin poliiseja muun muassa uhkailtiin. Poliisi ampui yön aikana kaksi varoituslaukausta ja pyysi puolustusvoimilta virka-apua omaisuuden suojelemiseen sekä harkitsi virka-apupyynnön tekoa myös mellakan rauhoittamiseen. Pidätyksiä tehtiin lopulta yli 40.
Kristalliyön tapahtumiin johtaneet syyt ovat jääneet epäselviksi. Paikalla ollut nuoriso ei jälkikäteen osannut oikein selittää käyttäytymistään. Eräs Hannes Mäntyrannan haastattelema nuori sanoi tapahtumista kuitenkin muun muassa seuraavaa:

»Musta tuntuu, että kaikkia alko niinkö tympiä se poliisin toiminta. Koulut alkoi ja kaikki oli jotenki vähän stressin päällä, että pitää jotaki… Kun ei o oikein mittää tekemistä niin kai se sitte pitää niitä ikkunoita särkiä, että emmä oikeen tiiä...» 
Viikonlopun jälkeen Oulun päättäjät ilmoittivat pyrkivänsä tosissaan siihen, ettei sattuneen kaltaisia mellakoita enää koettaisi. Kaupungin nuorisotoimenjohtaja peräänkuulutti lisää voimavaroja nuorisotyöhön ja enemmän vaihtoehtoja vapaa-ajanviettoon. Koulutoimenjohtaja puolestaan ihmetteli, miten nuorimpien viikonlopun tapahtumiin osallistuneiden lasten vanhemmat yleensä sallivat näiden olla kaupungilla vielä niinkin myöhäiseen vuorokaudenaikaan.
Vladimir Arutinian

Vladimir Arutinian (s. 12. maaliskuuta 1978 Tbilisi) on georgialainen, etniseltä taustaltaan armenialainen, mies, joka yritti salamurhata Yhdysvaltain presidentti George W. Bushin Georgiassa 10. toukokuuta 2005. Yritys epäonnistui, koska hänen heittämänsä käsikranaatti ei lauennut. Arutinian pidätettiin myöhemmin ja hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen.

Murhayritys

Yhdysvaltain presidentti George W. Bush oli puhumassa tuhansien ihmisten edessä Georgian pääkaupungin Tbilisin Vapaudenaukiolla 10. toukokuuta 2005. Tilaisuudessa oli myös Georgian presidentti Mikheil Saakašvili, joka oli lähellä Bushia. Bush oli juuri aloittanut puheensa, kun Arutinian heitti kankaaseen käärityn kranaatin kohti puhujan koroketta. Kranaatti putosi laukeamatta noin 30 metrin päähän presidenteistä. Bush ja Saakašvili saivat tietää murhayrityksestä vasta tilaisuuden jälkeen.
Aluksi Georgian viranomaiset raportoivat, että kranaatti ei ollut toimintakunnossa, mutta myöhemmin kävi ilmi, että se oli neuvostoliittovalmisteinen RGD-5-kranaatti, joka mahdollisesti ei lauennut, koska se oli osunut yleisön joukossa olleeseen tyttöön, mikä pehmensi sen törmäystä ja esti sitä laukeamasta.
Georgian viranomaiset lupasivat 18. heinäkuuta 150 000 larin (n. 80 000 dollarin) palkkion sille, jonka antama vihje johtaisi syyllisen kiinnijäämiseen.
Kahden kansalaisen antamien vihjeiden perusteella Arutinian löydettiin ja pidätettiin 20. heinäkuuta. Georgian sisäministeriön viranomainen Zurab Kvlividze sai surmansa pidätystä edeltäneessä tulitaistelussa. Myös Arutinian haavoittui. Sairaalassa kuvatussa haastattelussa hän sanoi yrittäneensä heittää kranaatin presidenttejä suojanneen luodinkestävän suojan taakse.
11. tammikuuta 2006 georgialainen tuomioistuin totesi Arutinianin syylliseksi muun muassa terrorismiin, maanpetokseen, salamurhan yrittämiseen ja poliisin tappamiseen. Hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen, josta hänet voidaan vapauttaa vain presidentin armahduksella. Syyskuussa 2005 häntä vastaan nostettiin syyte Yhdysvalloissa, ja häntä voitaisiin pyytää luovutettavaksi Yhdysvaltoihin, jos hän pääsee vapaaksi.

Yksityiselämä

Arutinian oli työtön ja asui äitinsä kanssa köyhässä lähiössä Tbilisissä.
Vankilassa ollessaan Arutinian kääntyi islamin uskoon.
Töölön Matkatoimisto

Töölön Matkatoimisto oli vuonna 1966 perustettu suomalainen matkatoimisto. Yhtiö oli Suomen suurin yksityinen matkatoimisto ja matkanjärjestäjä. 2000-luvulla yhtiö hankki omistukseensa Matkatoimisto Tourneen ja Diana Huntingin. 
Vuonna 2003 Töölön Matkatoimisto oli MTV:n Brand Tracking -tutkimuksen mukaan suomalaisten eniten arvostama matkailubrändi ennen Silja Linea ja Aurinkomatkoja.
Töölön Matkatoimisto on nykyään Oy SRG Finland Ab:n aputoiminimi.

Talousrikossyytteet 2005

Kireän rahoituksen vuoksi vieraan pääoman määrä kasvoi Töölön Matkatoimistossa huomattavaksi. Tutkimusten mukaan 2000-luvulla talouden hoito oli holtitonta, toimitusjohtajat vaihtuivat lähes vuosittain ja ennen konkurssia vuoden 2005 alussa kirjanpitorikokset paljastuivat vähitellen. Myös pääomistajan omistuksessa ollutta Mato Grosso Travel Systems Oy:tä (konkurssissa) epäillään käytetyn rahansiirtoihin. Omistajilla oli toimintaa Latviassa. Kirjanpitoa oli manipuloitu väärentämällä tulosraportteja, kirjaamalla tuloja väärälle tilikaudelle ja piilottamalla ostovelkoja. Yhtiö ajautui vakavien kirjanpitoepäselvyyksien seurauksena konkurssiin vuonna 2005, jolloin 180 työntekijää jäi työttömäksi. Poliisi käynnisti rikostutkinnan heti konkurssin jälkeen. 
Helsingin käräjäoikeus tuomitsi 12.3.2010 yhtiön pääomistajan kahden vuoden ja kuuden kuukauden ehdottomaan vankeuteen talousrikoksista. Talousjohtaja sai vuoden ja kymmenen kuukautta ehdotonta vankeutta kirjanpitorikoksista ja kavalluksesta. Pääkirjanpitäjä ja kaksi tilintarkastajaa katsottiin syyllisiksi kirjanpitorikoksen avustamiseen. Pääkirjanpitäjä on tuomittu neljän ja tilintarkastajat 10 kuukauden ehdollisiin vankeusrangaistuksiin. Viimeiseen toimitusjohtajaan kohdistuneet syytteet törkeästä petoksesta ja valmismatkarikoksesta hylättiin. Syyteoikeus petoksesta oli vanhentunut. Kahden henkilön syyksi on luettu Töölön Matkatoimisto Oy:n pääomistajaan kohdistunut törkeän kiristyksen yritys. Yhtiön kanssa aiemmin liikesuhteessa ollut liikemies tuomittiin 5 kuukauden ja toinen henkilö 3 kuukauden ehdollisiin vankeusrangaistuksiin. Hovioikeus alensi pääomistajan rangaistusta neljällä kuukaudella ja muutti talousjohtajan tuomion puolentoista vuoden ehdolliseksi vankeudeksi. Valituslupaa korkeimpaan oikeuteen ei saatu.
Brynolf Blomqvist

Johan Brynolf Blomqvist (4. maaliskuuta 1855 Viapori– 31. tammikuuta 1921 Viipuri) oli suomalainen arkkitehti.

Henkilöhistoria ja ammattiura

Blomqvistin vanhemmat olivat ylikonstaapeli Johan Blomqvist (Blomkvist) ja Gustafva Henrietta Ekström ja puoliso vuodesta 1903 Maria Lovisa Mustonen. P perheeseen syntyi kaksi tytärtä ja poika. Alemman alkeiskoulun käytyään Blomqvist meni Teknilliseen reaalikouluun ja valmistui Polyteknilliseksi opistoksi muuttuneesta oppilaitoksesta arkkitehdiksi 1878, pääopettajanaan Frans Sjöström. Valmistuttuaan hän työskenteli neljä vuotta Sjöströmin arkkitehtitoimistossa. Sitten hän siirtyi Theodor Höijern toimistoon ja teki itsenäisestikin suunnittelutöitä Helsingissä, kunnes hakeutui Viipuriin. Blomqvist vaikutti pitkään Viipurissa, jossa hän toimi kaupunginarkkitehtina 25 vuotta kesäkuusta 1887 Fredrik August Odenwallin jälkeen. Blomqvist suunnitteli muun muassa Viipurin vanhan raatihuoneen muutostyön museokäyttöön Hän oli myös vuonna 1890 yksi Viipurin Taiteenystävien perustajajäsenistä ja toimi opettajana Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulussa. Blomqvistia seurasi Viipurin kaupunginarkkitehtina vuonna 1912 Paavo Uotila.
Blomqvistin suunnittelemia rakennuksia on kuitenkin myös muualla Suomessa. Yhtenä merkittävimmistä Blomqvistin piirtämistä rakennuksista voidaan pitää Helsingin Katajanokalla olevaa ns. Dementjeffin kivitaloa. Uspenskin katedraalin vieressä sijaitseva nelikerroksinen rakennus valmistui vuonna 1885 ja sen rakennutti venäläissyntyinen kauppias Grigori Dementjeff. Kyseessä oli Helsingin ensimmäinen asuintalo, jossa oli sähkövalaistus. Rakennuksen historiasta on julkaistu kirja vuonna 1990. Blomqvistin suunnittelema Käppärän hautausmaan kappelin Poriissa on puolestaan yksi Suomen ensimmäisistä siunauskappeleista.
Karrie Webb

Karrie Anne Webb (s. 21. joulukuuta 1974) on australialainen golfaaja. Hän oli LPGA:n vuoden rookie 1996 sekä vuoden pelaaja 1999 ja 2000. Hän sai Vare Trophyt vuosina 1997, 1999 sekä 2000 ja pääsi World Golf Hall of Fameen vuonna 2005.
Webb on voittanut seitsemän major-turnausta: Kraft Nabisco Championshipin 2000 ja 2006, LPGA Championshipin 2001, Yhdysvaltain naisten avoimet 2000 ja 2001, Britannian naisten avoimet 2002 sekä Du Maurier Classicin 1999.
R-luokka (sukellusvene, Italia)

Suunnittelu

Tosin ja Cavallinin suunnittelemat alukset oli suunniteltu nimenomaisesti erityisrahdin kuten kumin kuljettamiseen Japaniin ja Japanista. Niiden pituus oli 86,50, leveys 7,86 ja syväys 5,34 metriä. Alukset kykenivät kuljettamaan 600 tonnia rahtia, mutta niissä oli ainoastaan rajallinen aseistus. Aseistuksena oli kaksi 450 millimetrin torpedoputkea ja kolme 20 millimetrin 65 pituuskaliiperin ilmatorjuntatykkiä. Koska niitä ei oltu suunniteltu hyökkäämään muita aluksia vastaan niin niissä oli ainoastaan risteilyyn sopivat moottorit, joina olivat kaksi 1 300 hevosvoiman Tosi-dieselmoottoria ja kaksi 450 hevosvoiman Marelli-sähkömoottoria. Niiden toimintamatka oli pinta-ajossa 9 solmun nopeudella 12 000 merimailia ja sukelluksissa neljän solmun nopeudella 90 merimailia. Aluksilla oli 63 hengen miehistö.
Robin Sachs

Ura

Sachs opiskeli näyttelemistä Royal Academy of Dramatic Artissa. Hänen ensimmäinen roolinsa oli brittiläisessä kauhuelokuvassa Vampyyrit iskevät (1972). Ratkaisevan läpimurtonsa hän teki Lontoon West Endissä, esiintyessään Rex Harrisonin rinnalla Pirandellon näytelmässä Henrik IV. Televisiorooleja hänellä oli esimerkiksi brittisarjoissa Kahden kerroksen väkeä ja Mennyt maailma.
Yhdysvalloissa Sachs teki ensiesiintymisensä 1990-luvun alussa, jolloin hän näytteli Adam Carringtonia Dynastian jatkoksi tehdyssä minisarjassa Dynastia – viimeinen luku. Alkuperäissarjassa hahmoa esitti Gordon Thomson.
1990-luvun loppupuolella Sachs tuli tunnetuksi suureen suosioon nousseesta televisiosarjasta Buffy, vampyyrintappaja. Hän esitti neljässä jaksossa Rupert Gilesin (Anthony Head) arkkivihollista Ethan Raynea. Sachsilla oli rooleja myös scifi-sarjoissa Babylon 5, Star Trek: Voyager ja Torchwood sekä rikossarjoissa Alias, Castle, Diagnoosi: Murha, Murhasta tuli totta ja NCIS Rikostutkijat.

Yksityiselämä

Robin Sachsin vanhemmat olivat näyttelijäpari Leonard Sachs ja Eleanor Summerfield.
Sachs oli naimisissa walesilaisen näyttelijän Siân Phillipsin kanssa 1979–1991. Sachsin myöhempi puoliso oli amerikkalainen näyttelijä Casey DeFranco.
Mirakuliini

Makeuden mekanismi

Ihmisillä mirakuliini sitoutuu voimakkaasti kielen makureseptoreihin TAS1R2 ja TAS1R3 solujen ulkoisesti. Reseptorit ovat makusoluissa keskenään pareina eli heterodimeereinä. Suun likimain neutraalissa pH-arvossa (pH=7) mirakuliini ei maistu miltään ja toimii muiden makeutusaineiden makeutta estävänä kilpailevana antagonistina. Happamassa tiettävästi sen kolmiulotteinen rakenne eli konformaatio muuntuu ja se aktivoi sitomansa makureseptorin agonistina. Vaikutus kasvaa pH-välissä 6.5–5 ja on suurin noin pH:ssa 4.25. Liuoksissa mirakuliinin enimmäisvaikutus vaatii yli 4*10⁻⁷ mol/l mirakuliinipitoisuutta ja liuosta tulee pitää suussa noin 3 minuuttia – happamassa makeus vastaa tällöin noin 0.4 mol/l sakkaroosiliuosta. Vähäisempi vaikutus kuitenkin alkaa jo sekunneissa. Suun palatessa neutraaliksi makeuden tunne loppuu, mutta toistuu taas happamia aineita syödessä niin kauan, kunnes sylki on liuottanut kylliksi mirakuliinia pois suusta.
Mirakuliini on siis happamassa itsessään makea, eikä suoranaisesti muunna happamia ruokia makeiksi. Se kuitenkin saa ne epäsuoraan vaikuttamaan makeilta. Esimerkiksi sitruunat ovat mirakuliinin syönnin jälkeen maultaan verrattavissa appelsiineihin.

Rakenne ja ominaisuudet

Mirakuliini on tetrameeri. Sen massa on 98.4 kilodaltonia (kDa). Tetrameeri koostuu kahdesta dimeeristä, joiden monomeereissä on 191 aminohappoa. Dimeerien monomeerit ovat toisissaan kiinni kahdella disulfidisidoksella: kumpikin aminohappotähteestä C138. Monomeereissä on myös 3 sisäistä disulfidisidosta: C47–C92, C148–C159 ja C152–C155. Monomeerien massa on 24.6 kDa, josta 86.1% on aminohappoja ja 13.9% hiilihydraatteja. Hiilihydraateista mooleina 31% on glukosamiinia, 30% mannoosia, 22% fukoosia, 10% ksyloosia ja 7% galaktoosia. Polysakkaridit ovat kiinni monomeerien aminohappotähteiden D42 ja D186 2N-typissä. Monomeerien esiasteiden pituus on 220 aminohappoa heti translaation jälkeen. Molemmat, dimeeri ja tetrameeri, muokkaavat ihmisten makuaistia – monomeerit eivät. Tetraamereejä on luonnossa, mutta mirakuliinin eristyksen aikana ne voivat hajota dimeereiksi.
Mirakuliini on verrattain vakaa vesiliuoksissa. Alle 3 tai yli 13 pH:ssa se denaturoituu. Myös korkeat lämpötilat tuhoavat sitä.

Historia

Länsi-Afrikan alkuperäisväestö on käyttänyt mirakuliinia taikamarjan marjojen muodossa pitkään ruokien makeutusaineena. 1968 Kenzo Kurihara ja Lloyd M. Beidler eristivät mirakuliinin taikamarjan marjoista. Se nimettiin mirakuliniiksi tämän jälkeen samana vuonna. Sen aminohapposekvenssi selvitettiin 1986 ja cDNA-sekvenssi 1995. Sittemmin on kehitetty mirakuliinia tuottavia geenimuunneltuja ruokakasveja, kuten tomaatteja ja salaatteja. Pyrkimyksenä muuntelussa on saada kasveja, jotka tuottavat runsaasti mirakuliinia, jotta sitä voidaan eristää ja käyttää kaupallisesti makeutusaineena.
Walter Ahlö

Walter Johannes Ahlö, sukunimi vuoteen 1921 Mattson (15. huhtikuuta 1907 Pietarsaari – 1984 Pietarsaari) oli suomenruotsalainen kirjailija.
Ahlön vanhemmat olivat Viktor Mattsson ja Maria Andersson. Hän kävi kansakoulun ja oli sitten merimiehenä 1925–1930. Ahlö toimi liikemiehenä Pietarsaaressa vuodesta 1932 lähtien.
Ahlö julkaisi kuusi romaania, runokokoelman Vandring genom livet ja muistelmateoksen Jordnära verklighet.
Chico Xavier

Francisco ”Chico” de Paula Cândido Xavier (2. huhtikuuta 1910 – 30. kesäkuuta 2002) oli brasilialainen meedio. Hän tuli tunnetuksi muun muassa automaattikirjoituksesta. Hän esimerkiksi kirjoitti lukuisia runoja, jotka hänen sanotaan ottaneen vastaan kuolleilta brasilialaisilta runoilijoilta. Hän myös ennakoi kuolevansa juhlapäivänä. Lopulta hän menehtyikin sydänvaivoihin samana päivänä, kun Brasilian jalkapallomaajoukkue voitti maailmanmestaruuden. 
Minasgeraisilainen Xavier näki lapsena näkyjä ja kuuli ääniä. Hänen ajateltiin olevan paholaisen riivaama, ja papin apua kokeiltiinkin. Yliluonnolliset kokemukset kuitenkin jatkuivat. Xavier alkoi tutkia Allan Kardec’n opetuksia ja päätti omistaa elämänsä työlle meediona. Hän kirjoitti lukuisia teoksia. Enemmistö niistä käsittelee hengellisiä aiheita, mutta Xavier julkaisi myös muita teoksia, jotka hän väitetysti sai henkimaailmasta. Kirjoja on myyty arvioidut 25 miljoonaa kappaletta.
Xavier oli vuosina 1981 ja 1982 ehdolla Nobelin rauhanpalkinnon saajaksi. Yli 10 miljoonaa brasilialaista oli allekirjoittanut vetoomuksen Xavierin ehdokkuuden harkitsemisen puolesta. 
Xavier nousi keskeiseksi hahmoksi maansa laajoissa spiritistisissä piireissä. Hänen henkioppaansa nimi oli Emmanuel. Arvostelijat pitivät häntä epileptikkona, mutta hänen lääkärinsä kiisti väitteen. Vuonna 1979 Xavier väitetysti sai yliluonnollisin keinoin todistuksen murhan uhrilta. Todistus hyväksyttiin oikeudessa, ja sen pohjalta alun perin murhaajana pidetty henkilö vapautettiin.
Malcolm Turnbull

Elämä

Turnbull kasvoi Sydneyssä köyhässä perheessä ainoana lapsena. Apurahan turvin hän pääsi oppikouluun. Myöhemmin Turnbull opiskeli oikeustiedettä Sydneyn yliopistossa ja työskenteli samalla osa-aikaisesti tv-, radio- ja lehtitoimittajana. Saatuaan apurahan hän suoritti ylemmän tutkinnon Oxfordissa, Iso-Britanniassa. 
Turnbull aloitti asianajajana vuonna 1980, puolustaen entisen MI5:een kuuluneen vakooja Peter Wrightin oikeutta julkaista muistelmansa. Iso-Britannian valtio syytti vastaajaa salassapitosopimuksen rikkomisesta. Turnbull voitti juttunsa, sillä asiasta ei lukenut erikseen sopimuksessa.
Vuonna 1987 33.vuotias Turnbull lopetti asianajajana ja perusti investointipankki Whitlam Turnbull & Co Ltd:in yhdessä New South Walesin osavaltion pääministeri Neville Wranin ja entisen pankinjohtajan Nicholas Whitlamin kanssa.
Vuonna 1994 Turnbull investoi 500 000 (australian)dollaria Ozemailiin, Australian ensimmäiseen isoon internet-palveluntarjoajaan. Hän myi osuutensa 57 miljoonalla dollarilla vuonna 1999. 
Vuonna 1997 Turnbullista tuli Goldman Sachs Australia-liikepankin puheenjohtaja ja toimitusjohtaja ja vuotta myöhemmin kansainvälisen Goldman Sachsin osakkeenomistaja. Vuosina 2002−2004 hän toimi konservatiivisen ajatushautomo the Menzies Research Centre:n puheenjohtajana. 
Vuonna 2004 Turnbull läpäisi liberaalipuolueen ehdokasvalinnan ja aloitti vuonna 2006 pääministeri John Howardin avustajana.
Turnbullin omaisuuden arvoksi on arvioitu yli 100 miljoonaa australiandollaria (yli 65 miljoonaa euroa).
Toukokuussa 2016 kävi ilmi, että Panaman vuodetuissa asiakirjoissa Turnbull oli merkitty Mossack Fonsecan 1990-luvulla Brittiläisille Neitsytsaarille perustaman kultakaivosyhtiön entiseksi johtajaksi. Yhtiö toimi Venäjällä. Turnbull kommentoi tietoa sanomalla, että "ei ole mitään näyttöä mistään laittomasta". Hänen mukaan yhtiö oli listattu Australiaan ja jos se olisi tehnyt yhtään tuottoa, mitä se ei Turnbullin mukaan kuitenkaan tehnyt, se olisi maksanut veronsa Australiaan.

Perhe

Turnbullin isä kuoli, kun Turnbull oli 28-vuotias ja äiti, kun hän oli noin 37-vuotias.
Turnbull on ollut vuodesta 1980 naimisissa Lucy Hughesin kanssa. Hughes toimi Sydneyn ylipormestarina vuosina 2003−2004.   Parilla on kaksi lasta, Alex ja Daisy ja he ovat isovanhempia.