google/wiki40b huggingface dataset:
École Militaire

École Militaire on historiallinen sotilasakatemia ja sen rakennuskompleksi Pariisin 7. arrondissementissa, Marskentän kaakkoispuolella. École Militairen tiloissa toimii edelleen useita Ranskan valtion sotilaskouluja.
École Militairen perusti Ranskan kuningas Ludvig XV vuonna 1751 kuninkaalliseksi sotilasakatemiaksi, jossa vähävaraisten aatelisperheiden pojista koulutettaisiin upseereita. Aloitteen koulun perustamiseen olivat tehneet markiisitar Madame de Pompadour ja pankkiiri Joseph Pâris Duverney. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Ange-Jacques Gabriel. Kuningas antoi hänelle ohjeeksi, että rakennuksen tulisi olla mittasuhteiltaan yhtä suuri kuin Ludvig XIV:n aikana rakennettu läheinen Hôtel des Invalides. Rakennushanke venyi. Vaikka ensimmäiset oppilaat otettiin sisään jo vuonna 1756, päärakennus valmistui kokonaisuuden ensimmäisenä osana vasta 1773. Kun viereistä Marskenttää alettiin käyttämään akatemian kadettien harjoituskenttänä, Gabriel päätti suunnata päärakennuksen julkisivun kentän puolelle. Arkkitehti Alexandre-Théodore Brongniart vei sivusiipien suunnittelutyön loppuun Gabrielin jälkeen. École Militairea pidetään arkkitehtonisesti merkittävänä kokonaisuutena ja ranskalaisen klassismin malliesimerkkinä. Sisätilojen koristelu edustaa Ludvig XVI:n ajan tyyliä.
École Militairen alkuperäinen sotilasakatemia suljettiin vuonna 1787. Laitoksessa itsekin opiskellut kenraali Napoleon Bonaparte teki rakennuksesta päämajansa vuonna 1795, ja myöhemmin se toimi Ranskan keisarillisen kaartin kasarmina. Vuodesta 1878 tiloissa toimi Ranskan yleisesikunta-akatemia École supérieure de guerre ja vuodesta 1911 Centre des hautes études militaires. Nykyään Ècole Militairen tiloissa toimivia oppilaitoksia ovat muun muassa École de guerre, Institut des hautes études de défense nationale (IHEDN) ja Centre des hautes études militaires (CHEM).
Tuijakerttuli

Levinneisyys

Tuijakerttulia tavataan pesivänä Yhdysvaltain länsiosissa ja talvehtivana Meksikossa. Sen populaatio on hyvin suuri, mutta sen kannankehitys on laskeva. Lajin ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Valotikku

Valotikku (tai hohtotikku, hehkutikku) on läpinäkyvä muoviputki, joka sisältää kemiallisia nesteitä toisistaan erotettuina. Ulkoinen putki sisältää osan kemiallisesta sekoituksesta. Loput sekoituksesta sisällään pitävä sisempi putki on tehty lasista tai muusta hauraasta materiaalista. Jos valotikkua taitetaan, sisempi putki hajoaa ja kemikaalit sekoittuvat. Tästä seuraa reaktio, joka tuottaa valoa, muttei välttämättä lämpöä. Tätä ilmiötä kutsutaan kemiluminesenssiksi.

Kemiallinen reaktio

Hohtotikun muovisen ulkokuoren sisällä on difenyylioksalaattia sekä jotakin sopivaa, hohtavaa (fluoresoivaa) väriainetta, joka määrää hohtavan tikun valon värin. Varsinaisesta seoksesta erillään, lasiputken sisällä, on taas vetyperoksidia. Ulomman putken taivuttaminen rikkoo ohuen lasiputken, ja nesteet pääsevät sekoittumaan. Aineiden sekoittuminen aiheuttaa kemiallisen reaktion eli kemiluminenssin, joka tuottaa hohtavaa valoa. Reaktio virittää väriaineen atomien elektronit viritystiloille, joiden purkautuminen synnyttää värivalon. Putkea on hyvä ravistaa taittamisen jälkeen, jotta kemikaalit sekoittuvat kunnolla.

Käyttö

Valotikut ovat vedenpitävä, edullisia, eivätkä ne tarvitse paristoja. Ne myös kestävät hyvin painetta, joten niitä voidaan käyttää myös veden alla. Valotikuilla on useita käyttötarkoituksia. Niitä käytetään valonlähteenä tai merkkivaloina asevoimissa, telttailussa ja retkeilyssä, sukelluksessa tai vaikka autossa hätävalona. Hohtotikkuja voidaan käyttää myös viihdykkeinä juhlissa ja konserteissa. Viihdekäytössä hohtotikut ovat usein ohuempia ja niitä voi liittää päistään yhteen. Näin juhlia saa hohtavan "korun" esimerkiksi ranteen tai kaulan ympärille. Pimeässä hohtotikkuja voi käyttää poi-tanssissa välineinä samaan tapaan kuin tulta: nuoran päihin voi kiinnittää valotikut ja pyörittää niitä tanssiessa (glowsticking, glowringing), jolloin muodostuu näyttäviä kuvioita, tai yhtä lailla pyörittää valotikkuja ilman nuoraa.
Valmistajat voivat tuottaa valotikkuja, jotka säteilevät vain lyhyen ajan tai säteilevät himmeämmin paljon pidemmän ajan säätämällä kemikaalien väkevyyttä. Kemikaalien sekoittaminen väkevimmällä sekoitussuhteella (yleensä vain laboratorio-olosuhteissa) aiheuttaa kiivaan reaktion, joka tuottaa muutaman sekunnin ajan voimakasta valoa.

Turvallisuus

Kemiallisen reaktion seurauksena tikun sisälle syntyy sivutuotteena fenolia. Jos tikku rikkoutuu, ei sen sisällä olevaa seosta tulisi päästä iholle ja sitä tulee välttää vahingossa nielemästä. Tikusta vuotanut seos saattaa aiheuttaa ihoärsytystä tai turvotusta, pahimmillaan seos voi saada aikaan pahoinvointia.
Ulsan

Liikenne

Ulsanin lentoasemalta lennetään reittilentoja Gimpon kansainväliselle lentoasemalle Soulin lähistölle sekä Jejun kansainväliselle lentoasemalle Jejun saarelle. Ulsanin satama on rahtimäärältään (175,4 milj. t; 2016) Etelä-Korean kolmanneksi vilkkain satama ja luetaan maailman 30 suurimman rahtisataman joukkoon. Kaupunki yhdistettiin Korea Train Express -suurnopeusjunajärjestelmään kun Ulsanin rautatieasema avattiin vuoden 2010 loppupuolella Gyeongbu-suurnopeusradalla.
Punaposkipeippo

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 12,5–13 cm. Juhlapukuinen koiras on hyvin värikäs: yläpuoli on yhtenäisen ruskea, alapuoli, naama, pyrstö ja yläperä ovat siniset, maha keltainen ja kummallakin poskella on punainen laikku. Naaras on muuten samanlainen mutta siltä puuttuvat punaiset poskilaikut ja puku on himmeämmän värinen.

Esiintyminen

Punaposkipeippo elää Afrikassa Saharan eteläpuolella: lännessä Senegalista itään Etiopiaan ja Eritreaan sekä etelässä Sambiaan ja Tansaniaan. 1960-luvun puolimaissa laji siirrettiin Egyptin pohjoisosiin mutta se ei menestynyt eikä myöhempiä havaintoja ole. Lajin esiintymisalueen laajuus on noin 7,7 miljoonaa neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen. Laji on istutettu myös Havaijille ja se on yleinen häkkilintu.

Elinympäristö

Kuivat savannit ja heinäarot sekä viljelysmaat, esikaupunkien puutarhat ja puistot.

Lisääntyminen

Pesä on kudottu ruohonkorsista ja lehdistä puun tai pensaan oksalle ja siinä on sisäänkäynti sivulla. Käyttää myös vanhoja Ploceus-suvun pesiä. Naaras munii tavallisesti 4 tai 5 valkoista munaa. Haudonta-aika on noin 13 päivää ja poikaset ovat lentokykyisiä noin 20 päivän ikäisinä.

Ravinto

Siemenet ja vilja sekä hyönteiset, erityisesti termiitit.
Siimaleikkuri

Siimaleikkuri on kevytrakenteinen, siimaleikkuriterällä varustettu raivaussaha, jota myös kutsutaan trimmeriksi. Sellaisia käytetään nurmikonleikkuussa niiden kohtien leikkaamiseen, joihin ruohonleikkuri ei ulotu, kuten aidan alla olevat kohdat. Siimaleikkureita on sekä polttomoottori- että sähkökäyttöisiä.
Nils Johan Semb

Nils Johan Semb (s. 24. helmikuuta 1959) on norjalainen jalkapallovalikuttaja, valmentaja ja entinen pelaaja. Vuodesta 2009 lähtien hän on toiminut Norjan jalkapalloliiton puheenjohtajana.

Ura

Sembin pelaajaura oli vaatimaton ja hän pelasi kymmenisen vuotta pienessä Ørn Hortenin joukkueessa. Valmentajauransa Semb aloitti vuonna 1988 Eik Tønsbergissä, mutta teki pitkän päivätyön Norjan eri maajoukkueiden kanssa. Vuosina 1992–1998 hän valmensi Norjan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkuetta. Sembin johdolla Norjan nuoret selvisivät EM-lopputurnaukseen 1998 ja voittivat historiallisesti EM-pronssia kaatamalla Alankomaat pronssiottelussa 2–0. 
Menestyksekkään turnauksen jälkeen Sembistä tuli Norjan A-maajoukkueen päävalmentaja ja hän luotsasi joukkueen EM-kisohin vuonna 2000 ensi kertaa maan jalkapallohistoriassa. Lopputurnauksessa Norja taisteli jatkopaikasta, mutta putosi lopulta pudotuspeleistä tehtyjen maalien vuoksi. Norja teki turnauksessa vain yhden maalin, mutta vastaavasti sille ei tehty yhtä maalia enempää. EM-kisat kuvastivat Sembin pelifilosofiaa, joka perustui tiiviiseen puolustamiseen ja pitkiin palloihin sekä vastaiskuihin perustuneeseen hyökkäyspelaamiseen. Semb valmensi Norjan maajoukkuetta kuusi vuotta, mutta toista kertaa lopputurnauspaikkaa ei irronnut. 
Maajoukkuepestinsä jälkeen Semb toimi kommentaattorina Norjan TV2-kanavalla. Hän jätti kommentaattorin tehtävät vuonna 2009, kun tuli valituksi maan jalkapalloliiton puheenjohtajaksi.
FS Tourville (1926)

Palvelus

Tourville lähti intensiivisen koulutusjakson päätyttyä 5. huhtikuuta 1929 yhdeksän kuukautta kestävälle maailmanympäryspurjehdukselle. Purjehdus aloitettiin Ranskasta Yhdysvaltoihin, josta jatkettiin Panamankanavan kautta Tyynelle valtamerelle. Alus matkasi Etelä-Amerikan rannikkoa Peruun ja Chileen, josta edelleen Australiaan ja Intian valtameren ylittäen Punaisellemerelle. Se jatkoi matkaansa Suezin kanavan kautta Välimerelle Gibraltarin kautta Atlantille ja alus palasi lopulta Brestiin. Alus siirrettiin 24. joulukuuta purjehduksen päätyttyä Lorientin telakalle, jossa sen tulenjohtojärjestelmä viimeisteltiin.
Purjehduksen aikana alus oli liitetty vasta muodostettuun 1. kevyeenviirikköön (ransk. 1re Division Légère) ja se liittyi laivueeseensa 1930. Viirikkö kuului osana Touloniin sijoitettua 1. laivuetta, kunnes 1932 Toulonissa perustettiin 1., 5. ja 7. keveistäviiriköistä 1. kevyt laivue.
Alus oli 1933-1934 telakalla modernisoitavana, jolloin sen ilmatorjunta-aseistusta päivitettiin. Samalla se siirrettiin 3. kevyeenviirikköön. Huhtikuussa viirikkö nimettiin uudelleen 2. risteilijäviiriköksi (ransk. 2e Division de croiseurs). Alukselta poistettiin samassa yhteydessä katapultti ja se siirrettiin koululaivaksi. Se evakuoi Espanjan sisällissodan aikana pakolaisia sekä valvoi Ranskan etuja alueella elokuusta 1936 toukokuuhun 1937. Alus siirrettiin tammikuussa 1939 Toulonissa telakalle, jossa sille palautettiin katapultti samoin kuin yksi Loire 130 kellukekone.
Palvelukseen palattuaan alus liitettiin elokuussa Toulonissa 2. risteilijäviirikköön. Toisen maailmansodan sytyttyä alus osallistui Välimerellä akselivaltojen alusten etsintään, kunnes se siirtyi 8.-26. joulukuuta Bizertestä Beirutiin. Etsinnän aikana alus pysäytti kaikkiaan 32 alusta.
Alus teki 20. tammikuuta - 7. helmikuuta uuden matkan Toulonista Beirutiin ja takaisin, jolloin se kuljetti suuren kultaerän turvaan. Alus liittyi Aleksandriassa vasta muodostettuun Force X:ään. Ranskan antauduttua alus riisuttiin aseista ja se makasi ankkuroituna Aleksandriassa aina vuoteen 1943.
Aluksen palattua palvelukseen se liitettiin Dakarissa 1. risteilijäviirikköön ennen siirtoaan huollettavaksi Bizerteen kesäkuussa 1944. Se siirrettiin marraskuussa edelleen Touloniin, jossa se sijoitettiin joulukuussa saattajien emälaivaksi.
Sodan päätyttyä alus lähetettiin Indokiinaan, ja se saapui 16. tammikuuta 1946 Saigoniin. Alus tuki maajoukkojen taisteluja, kunnes se palasi 27. heinäkuuta Touloniin. Alus teki toisen palvelusrupeaman alueella 8. lokakuuta 1946 - 15. marraskuuta 1947, mistä se palasi Ranskaan 11. joulukuuta. Samalla aluksen aktiivipalvelus päättyi.
Alus oli tämän jälkeen ponttoonina ja majoitusaluksena Brestissä, kunnes se poistettiin alusluettelosta 28. huhtikuuta 1961. Tämän jälkeen alus makasi ankkurissa Laninonissa, kunnes se hinattiin 15. tammikuuta 1963 Brestistä La Ciotatille Touloniin romutettavaksi.
Avro Manchester

Taustaa

Avro suunnitteli koneen täyttämään ilmailuministeriön spesifikaation P.13/36 kaksimoottorisesta raskaasta tai keskiraskaasta pommittajasta, jossa käytettäisiin Rolls-Roycen uutta 24 -sylinteristä, 2000:n hevosvoiman luokkaan suunniteltua Vulture -moottoria. Spesifikaatioon vastasi myös Handley Page  H.P 56 -suunnitelmallaan.  Handley Page yhtiössä epäiltiin jo varhain Vulture -moottorin onnistumista, ja suunnitelma muutettiin tulevan 4 - moottorisen Halifax -pommittajan perustaksi.  Avron ohella Vulture -pohjainen suunnitelma oli v. 1935 spesifikaatioon kehitetty Vickers Warwick.
Manchesterin ensimmäinen prototyyppi lensi 25. heinäkuuta 1939 ja toinen toukokuussa 1940.  Kokemusten perusteella siipien kärkiväliä kasvatettiin 3,05 metriä ja rungon yläosaan kaksoispyrstön väliin lisättiin kolmas kiinteä evä.  Konetta tilattiin aluksi 200 kappaletta, mitä lisättiin 400:aan kappaleeseen.
Tuotantoversion nimeksi tuli Mk I.  Myöhemmin sivuvakaajien pinta-alaa kasvatettiin ja runkolinjan evä poistettiin keskeltä. Malli nimettiin Mk I A:ksi.

Palveluksessa

Palvelukseen Manchester Mk I tuli ensimmäisenä 207. laivueeseen marraskuussa 1940.  Kuusi laivueen konetta tekivät tyypin ensimmäisen pommituslennon Brestiin tammikuun 24:ttä päivää seuraavana yönä 1941.  Koneita toimitettiin 9. laivueeseen minkä lisäksi yksi rannikkolennoston laivue sai niitä lentueen verran.
Manchester osoittautui epäonnistuneeksi, suurimpana syynä Vulture moottorit, jotka eivät alun alkaenkaan tuottaneet luvattua tehoa.  Lisäksi ne olivat epäluotettavat, mitä osaksi yritettiin korjata tehoa rajaamalla, kunnes luotettavuus olisi varmistettu.  Koneella ei käytännössä voinut lentää yhdellä moottorilla, mikä luonnollisesti heikensi taistelukestoa ja paluumahdollisuuksia vaurioituneella koneella.
Kone poistui taistelukäytöstä vuoden 1942 puolivälistä alkaen, ja viimeinen pommituslento tehtiin heinäkuun 25:ttä päivää seuraavana yönä Bremeniin.
Vulture-moottorin kehittämisestä luovuttiin hieman aiemmin loppuvuodesta 1941.
Tunnetuin hyökkäys, johon Manchester koneita osallistui, oli ns. 1000:n koneen hyökkäys Kölniin toukokuun 30. ja 31. välisenä yönä 1942.  Tässä tehtävässä vänrikki (flying officer) Leslie Thomas Manser sai surmansa jäädessään ohjaimiin mahdollistaakseen muun miehistön pelastumisen laskuvarjoilla.  Hänelle myönnettiin miehistön todistuksien perusteella postuumisti Viktorian risti.
Koneita valmistettiin 202 kappaletta. 40 prosenttia niistä menetettiin tappioina ja 25 prosenttia onnettomuuksissa.
Avro Manchester Mk I:stä muokatun neljällä Rolls-Royce Merlin moottorilla varustetun Lancaster-pommikoneen prototyyppi lensi tammikuussa 1941.
Ajattelevan ihmisen vastuu

Ajattelevan ihmisen vastuu (engl. Representations of the Intellectual) on Edward Saidin vuonna 1994 ilmestynyt kirja, joka perustuu radioluentoihin BBC:llä vuonna 1993.
Vähä-Hurmusti

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,7 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Pitkäjärven–Virman valuma-alueeseen (14.176) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 129,2 metriä mpy.
RN Coatit (1899)

Palvelus

Alus luokiteltiin 4. kesäkuuta 1914 tiedusteluristeilijäksi (ital. esploratori). Se muutettiin miinalaivaksi vuonna 1919, jolloin sen aseistukseksi vaihdettiin kaksi 4,7 ja neljä kolmen tuuman tykkiä. Alus poistettiin palveluksesta 11. kesäkuuta 1920.
Hatsuharu (1906)

Palvelus

Alus luokiteltiin kolmannen luokan hävittäjäksi ja se poistettiin ensilinjan tehtävistä. Se poistettiin alusluettelosta 1. joulukuuta 1924 ja aluksen miehistö upotti sen 13. elokuuta 1928.
Svenska kulturfonden

Svenska kulturfonden on suomalainen säätiö, jonka tarkoitus on tukea suomenruotsalaista kulttuuria ja koulutusta, ruotsin kieltä sekä suomenruotsalaista toimintaa Suomessa. Säätiön virallinen nimi on Stiftelsen för utbildning och kultur på svenska i Finland sr.
Svenska kulturfonden perustettiin vuonna 1908. Nykyään siihen kuuluu yli 480 rahastoa. Vuosittain hakemuksia saapuu n. 8 000 kpl. Vuonna 2017 jaettiin varoja kaikkiaan noin 37 miljoonaa €.

Omistaja

Svenska kulturfondenin omistaja on Svenska litteratursällskapet i Finland.

RKP ja Svenska kulturfonden

Säätiön hallituksen ja valtuuskunnan jäsenet valitsee Ruotsalainen Kansanpuolue. Vuosina 2018 säätiötä johtaa Sören Lillkung.
Vuonna 2010 Svenska Kulturfonden perusti 30 miljoonan euron rahaston avustamaan Ruotsalaisen kansanpuoluetta.
Pierre Jabouille

Pierre Jabouille (1875 – 14. toukokuuta 1947 Pariisi) oli ranskalainen lintutieteilijä.
Jabouille toimi siviilihallinnon virkamiehenä Ranskassa, kunnes vuonna 1905 sai siirron Indokiinaan asioiden hoitajaksi. Hän työskenteli siellä 28 vuotta, toimien eri viroissa, lopulta kuvernöörinä. Hän keräsi lintuja ja nimesi yhdessä Delacourin kanssa keisarifasaanin (Lophura imperialis), ruskopääpyyn (Arborophila cambodiana) ja vietnaminnakkelin (Sitta solangiae) sekä useita alalajeja.
Jäätyään eläkkeelle 1933 Jabouille asettui Clèresiin, jatkoi indokiinalaisten lintujen tutkimista ja osallistui L'Oiseaun, ranskalaisen lintutieteellisen lehden toimittamiseen. Hän kirjoitti useita tieteellisiä artikkeleita Indokiinan ja Kiinan linnuista ja osallistui joidenkin kirjojen kirjoittamiseen. Hän kuului British Ornithologists' Unioniin vuodesta 1925 lähtien.
José Juan Barea

Ura

Barea pelasi kotimaassaan Indios de Mayagüezin paidassa vuosina 2001–2002. Kaudet 2002–2006 hän pelasi yliopistokoripalloa Northeasternin yliopistossa. Bareaa ei varattu NBA:han, vaan hän liittyi Dallas Mavericksin joukkueeseen vapaana pelaajana. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi vain muutamia minuutteja peliä kohden ja teki 2,4 pistettä ottelua kohden. Tammikuussa 2007 Barea luovutettiin D-liigan Fort Worth Flyersiin kahdeksan ottelun ajaksi, jolloin hän teki 27,3 pistettä ja antoi 7,8 syöttöä ottelua kohden. Loppukaudeksi hän palasi Dallasiin. 
Kausi 2010–2011 oli Barean siihenastisen uran tilastollisesti paras NBA-kausi. Hän teki runkosarjassa 9,5 pistettä ottelua kohden ja pelasi edelliskausia enemmän. Vuonna 2011 hän siirtyi Minnesota Timberwolvesiin nelivuotisella sopimuksella. Barea paransi kaudella 2011–2012 kausikohtaista piste-ennätystään 11,3 pisteeseen, minkä lisäksi hän antoi 5,7 syöttöä ottelua kohden. Hän palasi Dallasiin vuonna 2014. Kaudella 2017–2018 hän teki 11,6 pistettä ja antoi 6,3 koriin johtanutta syöttöä ottelua kohden. Myös levypalloissa hän teki kausiennätyksensä 2,9.
Fred Stolle

Frederick Sydney ”Fred” Stolle (s. 8. lokakuuta 1938) on australialainen tennispelaaja. Hän pääsi International Tennis Hall of Fameen vuonna 1985.
Stolle voitti Grand Slam -otteluissa kahdesti kaksinpelimestaruuden. Vuonna 1965 hänen vastustajanaan oli Ranskan avoimissa Tony Roche ja vuonna 1966 Yhdysvaltain avoimissa John Newcombe.
Abraham Kollanius

Abraham Abrahamsson Kollanius (k. 1667) oli lainsuomentaja. Hän toimi Karjalan alilaamannina.
Kollanius opiskeli Uppsalan yliopistossa vuosina 1636-1640, ja hänet vihittiin maisteriksi Turun akatemiassa vuonna 1643. Hän suomensi kuningattaren määräyksestä vuosina 1645-1648 keskiaikaisen maan- ja kaupunginlain sekä tuomarin ohjeet, oikeudenkäyntisäännökset ja niin sanotun prosessin. Suomennosta ei kuitenkaan hyväksytty, sillä kun se oli luovutettu Turun hovioikeudelle, tarkastajat tekivät käännöksen kokonaan uudestaan. Molemmat versiot jäivät painamatta. Kollaniuksen käsikirjoitus on julkaistu vuonna 1926 sarjassa Suomen kielen muistomerkkejä. Sen kieliasua ja oikeinkirjoitusta pidetään kiinnostavina.
Neuvostoliiton vaakuna

Neuvostoliiton vaakuna eli Sosialististen neuvostotasavaltojen liiton vaakuna oli Neuvostoliiton tunnus lipun, moton ja hymnin ohella. Se otettiin käyttöön vuonna 1924. Vaakunassa on kahden olkikerän keskellä oleva sirpin ja vasaran koristama maapallo. Maapallon yläpuolella on kansainvälinen kommunismin symboli, punainen tähti. Punaista tähteä käytettiin myös Neuvostoarmeijan sekä aiemmin Puna-armeijan tunnuksena. Maapallon alareunassa on nouseva aurinko. Vaakunan alareunassa on venäjän kielellä kansainvälinen kommunistien tunnuslause, Kaikkien maiden proletaarit, liittykää yhteen!. 15:ssä sivuilla olevassa nauhassa on sama teksti 15:llä Neuvostoliiton liittotasavallan kielellä.
Neuvostoliiton vaakunasta on muutamia erilaisia versioita. Ensimmäisessä 1922–1940 käytössä olleessa versiossa oli kuudella neuvostotasavallan kielellä teksti "Kaikkien maiden proletaarit, liittykää yhteen!". Vuonna 1940 otettiin käyttöön versio, jossa teksti oli 16:lla Neuvostoliiton virallisella kielellä, vasemmalta kolmas alaspäin oli suomenkielinen teksti. Kun Suomalais-Karjalainen SNT alennettiin ASNT:ksi vuonna 1956, jäi suomenkielinen teksti pois, ja vuoteen 1991 asti teksti "Kaikkien maiden proletaarit, liittykää yhteen!" oli 15:llä Neuvostoliiton virallisella kielellä.
Neuvostoliiton lakkauttamisen jälkeen Venäjän federaation presidentti Boris Jeltsin otti käyttöön tsaarin Venäjän vaakunaan eli Romanovien sukuvaakunaan pohjautuvan vaakunan valtion tunnukseksi.
Jungle Man

Musiikkivideo

Samana vuonna kun single julkaistiin, tehtiin kappaleelle myös musiikkivideo. Videolla on pätkiä yhtyeen eri live-esiintymisistä, jotka on editoitu musiikkivideoksi. Videon on ohjannut Lindy Goetz.
Raymond Odierno

Raymond Odierno (s. 8. syyskuuta 1954 Rockaway, New Jersey) on yhdysvaltalainen kenraali. Hän toimii Yhdysvaltain johtaman kansainvälisen liittouman joukkojen komentajana Irakissa.
Odierno aloitti Irakin joukkojen komentajana syyskuussa 2008. Hän seuraa tehtävässään David Petraeusta. Aikaisemmin Odierno on toiminut Irakissa amerikkalaisten jalkaväen divisioonan komentajana, kun maahan hyökättiin vuonna 2003. Hän palasi Irakiin vuonna 2006 ja toimi yli vuoden ajan amerikkalaisjoukkojen kakkoskomentajana vastuualueenaan päivittäiset operaatiot. Myös hänen poikansa on palvellut Irakissa.
Aikaisemmin Odierno tunnettiin kovista otteistaan, ja saanut tästä myös arvostelua. Muun muassa Saddam Husseinin kotikaupunkia Tikritiä hän nimitti kapinallisten pesäpaikaksi, jossa tarvitaan kovia toimia. Sittemmin Odierno on muuttanut sävyään sovittelevammaksi.
Lysva

Lysva (ven. Лы́сьва) on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Uralin länsirinteellä Lysva-joen rannalla 206 kilometriä Permistä itään. Kaupunki on Lysvan piirin keskus. Sen läpi kulkee Tšusovskajan ja Kuzinon välinen rautatie (Lysvan asema). Asukkaita on 68 700 henkeä (vuonna 2008).
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1785 perustetun rautatehtaan yhteyteen. Vuonna 1926 siitä tuli kaupunki. Nykyään Lysvassa on lähinnä metalli- ja koneenrakennusteollisuutta. Kaupunki tunnetaan neuvostoaikana valmistetuista Lysva-sähköliesistä.
Nähtävyyksiä ovat vuonna 1785 rakennettu tehtaan patorakennelma, 1800-luvun alun teollista arkkitehtuuria edustava rautatehtaan rakennuskokonaisuus, johon kuuluvat myös rantakadun varastot, tehtaanjohtajan talo (1897–1898) ja konttorirakennus (1914–1915). 1800–1900-lukujen vaihteen rakennuksista erottuvat entinen Šuvalovin talo (1904–1905) ja sairaalarakennus.
Saksan Bundesliigan kausi 1963–1964

Sarjajärjestelmä

Jokainen joukkue pelasi toisiaan vastaan kaksi kertaa kauden aikana: kerran kotona ja kerran vieraissa. Voitosta joukkue saa kaksi, tasapelistä yhden ja häviöstä nolla pistettä. Kauden päätteeksi eniten pisteitä kerännyt joukkue voitti mestaruuden ja kaksi viimeiseksi jäänyttä joukkuetta putosi silloiseen Regionalligaan. Jos kaksi tai useampi joukkue olisi päätynyt tasapisteisiin, ratkottaisiin mestari maalikeskiarvolla, joka oli yleisesti käytössä ennen maalieroa.
Bundesliigan mestari ansaitsi osallistumisoikeuden Mestarien liigan edeltäjään Euroopan Cupiin kaudeksi 1964-1965.
Jan Garbarek

Jan Garbarek (s. 4. maaliskuuta 1947 Mysen, Norja) on norjalainen saksofonisti, joka soittaa jazzia, klassista ja maailmanmusiikkia.
Garbarek teki ensimmäiset levytyksensä 1960-luvun lopulla, jolloin hän oli mukana muun muassa yhdysvaltalaisen jazz-muusikon George Russellin levyillä. Muutamien avant garde -albumien jälkeen Garbarek nousi maailmanmaineeseen 1970-luvulla Keith Jarrettin menestyksekkäässä yhtyeessä. Garbarek saavutti taloudellisen menestyksen Euroopassa albumilla Dis, jolla hän teki yhteistyötä yhdysvaltalaiskitaristi Ralph Townerin kanssa. Maailmanmusiikkielementtejä Garbarek otti tuotantoonsa 1980-luvulla, ja vuoden 1993 albumi Offiicium, joka oli yhteislevytys brittiläisen lauluyhtye Hilliard Ensemblen kanssa, on yksi ECM:n parhaiten myyneistä albumeista. Jan Garbarekin tytär Anja Garbarek on myös muusikko.
Garbarekin on luonnehdittu kuuluvan vuonojazzin ensimmäisiin edustajiin 1970-luvulla.