google/wiki40b huggingface dataset:
Andrew Crosse

Andrew Crosse (17. kesäkuuta 1784 – 6. heinäkuuta 1855) oli brittiläinen harrastelijatieteilijä, joka omistautui sähköisille tutkimuksille. Vuonna 1837 hän teki huomiota herättäneen kokeen, josta on sittemmin kiistelty tiedepiireissä.

Crossen punkkikoe

Tapahtumasarja, joka huipentui Crossen kuuluisiin kokeisiin, sai alkunsa vuoden 1807 tienoilla. Käytyään eräässä luolassa, jonka katto oli kauttaaltaan kiteiden peitossa, Crosse päätti ottaa selvää, miten kiteet olivat syntyneet. Pian Crosse alkoi valmistella kokeita laboratoriossa ja sai aikaan monenlaisia kiteitä. Hän väitti löytäneensä monia mineraaleja, joita ei luonnosta ollut vielä löydetty. Vuonna 1837 Crosse aloitti uuden kiteenvalmistuskokeen, jossa hän käytti sähköistä kiveä ja kemiallista liuosta. Kahden viikon kuluttua hän totesi: "Suurin piirtein kiven keskeltä pisti esiin muutamia pieniä vaaleita kasvannaisia ja nystyröitä." Seuraavina päivinä nystyrät kasvoivat, ja 26. koepäivänä ne Crossen mukaan muuttuivat täydelliseksi hyönteisiksi, jotka pysyivät pystyssä muutaman peräpäänsä haivenen varassa. 28. päivänä pikkuotukset liikuttelivat jo jalkojaan. "Olin kieltämättä aika ihmeissäni". Muutaman päivän kuluttua otukset irtaantuivat kivestä. Muutaman viikon kuluttua kivestä ilmestyi satakunta hyönteistä. Kävi ilmi, että ne olivat pienenpieniä punkkeja. Crossea kiinnosti ennen muuta se, mistä otukset ovat peräisin.
Tällä kertaa Crosse täytti liuoksella seitsemän lasieriötä, kunkin eri liuoksella, ja johti niiden läpi sähkövirran. Sitten hän jäi odottamaan. Monen kuukauden odotuksen jälkeen kärsivällisyys palkittiin. Punkkeja ilmestyi viiteen lasieriöön. Siinä vaiheessa Crosse oli sekä ymmällään että peloissaan ja yritti keksiä ilmiölle järkiselityksen. W. H. Weeks -niminen tutkija toisti Crossen kokeen, ja lopputulos oli sama. Jopa fyysikko Michael Faradayn väitettiin pystyneen tuottamaan hyönteisiä Crossen menetelmällä, mutta lehdissäkin julkaistu tarina osoittautui perättömäksi. Muiden tutkijoiden tuesta huolimatta Crosse joutui pilkan ja naurun kohteeksi julkaistuaan tutkimustuloksensa. Häntä syytettiin puuttumisesta Jumalan tekoihin. Hänen tutkimuksistaan kiisteltiin kiivaasti, ja lopulta hän eristäytyi muusta maailmasta ja jatkoi sähkötutkimuksiaan. Tapaus on edelleen arvoitus.
Oscar Pettiford

Oscar Pettiford (30. syyskuuta 1922 – 8. syyskuuta 1960) oli yhdysvaltalainen jazz-sellisti, -kontrabasisti ja -säveltäjä, joka tuli tunnetuksi pääasiassa bebop-genren vaikuttajana.
Pettiford syntyi Okmulgeessa, Oklahomassa. Hän teki menestyksekästä yhteistyötä muiden muassa Dizzy Gillespien, Coleman Hawkinsin, Duke Ellingtonin ja Thelonious Monkin kanssa. Hänen sävellyksiään ovat "Tricotism", "Laverne Walk", "Bohemia After Dark", "Swingin' Till the Girls Come Home".
Pettiford lähti vuonna 1958 Eurooppaan ja asettui Tanskaan pääkaupunkiin Kööpenhaminaan, jossa hän kuoli äkilliseen sairauteen 37-vuotiaana.
HMS Minbåt N:o 4

Valmistus

Alus tilattiin Tukholmasta kaleeritelakalta. Alus laskettiin vesille vuonna 1879 ja se liitettiin laivastoon vuotta myöhemmin.

Palvelus

Vuonna 1887 kymmenpiippuinen konekivääri korvattiin kaksipiipuisella 25 millimetrin M/84 -konekiväärillä. Samana vuonna alus nimettiin uudelleen Stångminbåt N:o 145:ksi.  Vuonna 1899 poistettiin torpedot ja alus muutettiin vuosina 1903-1905 vartioveneeksi, jolloin siihen asennettiin uusi höyrykone ja kattilat. Samalla aseistukseksi tuli yksi 37 millimetrin M/89B -pikatykki. Muutostöiden päätyttyä alus luovutettiin vastaperustetulle rannikkotykistölle. Vuonna 1899 alus sai uuden nimen HMS Bevakningsbåt B2 ja vuonna 1905 alus luokiteltiin yhteysalukseksi numerolla V2. Se liitettiin osaksi Karlskronan rannikkolinnaketta. Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1921.
America Olivo

America Athene Olivo (s. 5. tammikuuta 1978 Van Nuys, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja malli, jolla on myös Kanadan ja Italian kansalaisuus. Hän on esiintynyt useissa elokuvissa ja televisiosarjoissa.

Ura

Valmistuttuaan Juilliard Schoolista Olivo muutti New Yorkista takaisin synnyinpaikkaansa Los Angelesiin. Siellä hän perusti Soluna-nimisen tyttöbändin yhdessä Aurora Rodriguezin, T. Lopezin ja Jessica Castellanosin kanssa. Vähän ajan päästä hyvän menestyksen siivittämänä Soluna teki sopimuksen UPN:n kanssa. Yhtye lopetti toimintansa vuonna 2004, jonka jälkeen Olivo jatkoi näyttelijänä ja sooloartistina.
Solunan laulajana oleminen avasi Olivolle monia ovia, ja hän sai Broadway-teatterin lisäksi rooleja useista suosituista tv-sarjoista, kuten House, Kova laki, General Hospital ja Degrassi: The Next Generation . Olivo on myöd näytellyt monissa elokuvissa, joista ehkä tunnetuimmat ovat Transformers: Kaatuneiden kosto, Bitch Slap ja Perjantai 13. uusintaversio.
Vuonna 2009 Olivo esiintyi Playboyn kannessa. Itse lehdessä hän esiintyi seitsemässä alastonkuvassa. Lisäksi hän on esiintynyt kokonaan hopeaksi värjättynä Mötley Crüen Saints of Los Angeles -albumin kannessa.

Yksityiselämä

America Olivon äiti Danica d'Hondt oli Miss Kanada 1959. Hänen isänsä on italialainen viinivalmistaja Nello Olivo. 
Olivo on naimisissa näyttelijä Christian Campbellin kanssa. Heillä on yksi tytär, Indira Campbell.
Manuselan kansallispuisto

Eläimistö

Seramilla on huomattavan paljon endeemisiä lintulajeja, joiden suojelussa tämä puisto on ensisijainen. Manuselassa elää 14 Seramille endeemistä tai lähes endeemistä lintulajia: sininiskaluri, molukkienkakadu, seraminluri, etelämolukkienkalastaja, seraminkaljumesikko, seraminvihermesikko, seraminrilli, harmaahuppurilli, ja seraminkäpinkäinen, seraminkuhankeittäjä, seramintornipöllö, seraminmonarkki, seraminkuningaskottarainen, molukkienkukastaja.
Seramin saaren nisäkäslajisto on sekoitus aasialaisia lajeja (jyrsijöitä ja lepakoita) ja australialaisia pussieläimiä. Manuselan alue on ainoa maailmassa, jossa on tavattu salaperäistä seramsaarenpussimäyrää (Rhynchomeles prattorum). Laji kuvattiin seitsemästä yksilöstä, jotka pyydystettiin alueelta vuonna 1920 ja on sukunsa ainoa laji. Tämän jälkeen lajia ei tiettävästi ole havaittu, mutta Seramin eläimistö on niin huonosti tunnettua, että on täysin mahdollista, että laji on edelleen elossa.
Melomys fraterculus-banaanirotta on ison metsähiiren kokoinen jyrsijä, jota ei myöskään tavata muualla.

Suojelu ja uhat

Ensimmäiset suojelualueet Manuselan vuoristossa perustettiin 1972. Alueella 1978 tehtyjen kartoitusten perusteella ehdotettiin alueiden yhdistämistä yhdeksi suureksi kansallispuistoksi, joka sitten perustettiin vuonna1997. Seramin metsäala on vähentynyt nopeasti ja laittomia hakkuita on tapahtunut myös kansallispuiston alueella. Molukkienkakadu on arvostettu lemmikkieläin ja niiden laiton pyynti luonnosta uhkaa koko lajin luonnonvaraista kantaa. Manuselan kansallispuistoa pidetään lajin vahvana alueena.

Asutus

Manuselan kansallispuiston alueella on useita kyliä. Perinteisesti alueella on asunut paikallisen malaijilais-polynesialaiskielen, manuselan, puhujia.
Geological Society of London

Geological Society of London on lontoolainen geologinen tiedeseura, joka toimii geotieteiden virallisena äänenä Isossa-Britanniassa. Seura perustettiin 1807 ja se on vanhin geologinen seura maailmassa. Sillä on nykyään noin 9 500 jäsentä, mikä tekee siitä Euroopan suurimman geologisen seuran.
Seura julkaisee nykyään itsenäisesti tiedelehtiä Journal of the Geological Society ja Quarterly Journal of Engineering Geology and Hydrogeology. Yhdessä European Association of Geoscientists and Engineers-yhdistyksen kanssa se julkaisee lehteä Petroleum Geoscience,  Association of Applied Geochemists-seuran kanssa lehteä Geochemistry: Exploration, Environment, Analysis ja osaa Blackwell Sciencen julkaisemasta lehdestä Geology Today. Seura julkaisee myös julkaisuja muille seuroille: Journal of Micropalaeontology, Proceedings of the Geologists’ Association, Proceedings of the Yorkshire Geological Society ja Scottish Journal of Geology. Jäsenilleen seura julkaisee lehteä Geoscientist.
Jordan Belfort

Jordan Belfort (s. 9 heinäkuuta 1962) on yhdysvaltalainen mies, joka on tunnettu värikkäästä elämästään pörssimeklarina. Hän kirjoitti elämästään muistelmat nimeltä The Wolf of Wall Street, josta julkaistiin samanniminen elokuva, jossa Belfortia näyttelee Leonardo DiCaprio.
James Donald

James Robert MacGeorge Donald (18. toukokuuta 1917, Aberdeen, Aberdeenshire, Skotlanti – 3. elokuuta 1993, West Tytherley, Wiltshire, Englanti) oli skotlantilainen näyttelijä. Hänen näyttelijän uransa alkoi vuonna 1939. Hänet tunnetaan elokuvista Hän rakasti elämää (1956), Muukalaiset valovuosien takaa (1957), Kwai-joen silta (1957) ja Suuri pakoretki (1963). Hänet tunnetaan myös tv-sarjasta Hallmark Hall of Fame.

Yksityiselämä

James Donald oli naimisissa Ann Donaldin kanssa, heillä on yksi lapsi.
Republic (yhtye)

Republic on unkarilainen rock-yhtye, joka on perustettu Budapestissä 1989. Sen musiikkityyli on sekoitus länsimaista rockia ja perinteistä unkarilaista folkia.
Yhtyeen perustuvat László Bódi ja Lászlo Attila Nagy. Sen ensimmäinen nimi oli Cipőfűző (kengännauhat), mistä Lászlo Bódi otti itselleen lempinimen "Cipő".
Tetuán (1863)

Valmistus

Alus tilattiin Ferrolista, missä köli laskettiin toukokuussa 1861. Alus laskettiin vesille maaliskuussa 1863 ja se valmistui tammikuussa 1866. Alus otettiin palvelukseen kesäkuussa.

Palvelus

Kolmannessa karlistisodassa vuoden 1873 puolivälissä ensimmäinen tasavalta perustettiin kapinan seurauksena. Kapinalliset valtasivat 12. heinäkuuta Cartagenan, jonka satamassa oli osa Välimeren laivueen aluksista kuten panssarifregatit Tetuán, Vitoria ja Numancia sekä panssarikorvetti Méndez Nuñez. Saksan keisarikunnan ja Britannian kuninkaallisen laivaston alukset SMS Friedrich Carl ja HMS Swiftsure valtasivat Vitorian ja puisen höyryfregatin, jotka uhkasivat ampua Almeriaa, jollei lunnaita makseta. Vallatut alukset luovutettiin 26. syyskuuta hallitukselle.
Kapinallisten haltuun jääneet Numancia, Tetuán ja Mendez Nuñez joutuivat 11. lokakuuta hallituksen Vitorian johtaman laivasto-osaston yllättämiksi lähellä Cartagenaa. Osastot pyrkivät pitämään etäisyyttä, koska hallituksen alukset eivät halunneet upottaa kapinallisten hallussa olleita aluksia. Tetuán vaurioitui taistelussa. Korjattavana olleella aluksella syttyi 30.-31. joulukuuta tulipalo, joka tuhosi sen. Hylky romutettiin vuotta myöhemmin.
Chartresin katedraali

Chartresin katedraali (ransk. Cathédrale Notre-Dame de Chartres) sijaitsee Chartresin kaupungissa noin 90 kilometriä Pariisista lounaaseen. Katedraalin rakentaminen aloitettiin vuonna 1145, mutta runko jouduttiin rakentamaan uudelleen 1194-1220. Pyhiinvaeltajien suosikkikohde Chartres on Euroopan suurin ja joskus tyylisuuntansa goottilaisen arkkitehtuurin kauneimpana pidetty katedraali.
Katedraali on 130 metriä pitkä ja leveimmästä kohdastaan 46 metriä leveä. Laivan korkeus on 37 ja leveys 16,4 metriä. Kirkossa on 176 lasimaalausta ja kuoriaidassa 200 patsasta 41 kohtauksessa. Chartresin katedraalin lattiassa on läpimitaltaan 12-metrinen ja käytäväpituudeltaan 200-metrinen (seinätön) lattia-labyrintti.

Historia

Katedraalin rakennustyöt aloitettiin romaaniselle perustalle vuonna 1145, mutta tulipalo, joka tuhosi lähes koko kaupungin, vaurioitti myös rakennusta. Vain katedraalin läntinen julkisivu säilyi ehjänä. Katedraalin runko rakennettiin uudelleen vuosien 1194 ja 1220 välisenä aikana, mikä on todella lyhyt aika keskiaikaisen katedraalin rakennustöille.
Legendan mukaan vuodesta 876 katedraalissa on ollut Neitsyt Marialle kuulunut tunika, Sancta Camisia. Kaarle Suuren väitetään lahjoittaneen pyhäinjäännöksen katedraalille ristiretken aikana. Todellisuudessa Kaarle Kaljupää lahjoitti vaatteen, joka todennäköisesti on Syyriasta ja kudottu ensimmäisellä vuosisadalla.
Vuoden 1194 tulipalon jälkeen kaupunkilaiset pelkäsivät, että pyhä vaate olisi tuhoutunut kirkon mukana. Tunika kuitenkin löytyi aarrekammiosta, jossa oli myös useita pappeja, jotka olivat hakeneet kammiosta turvaa. Mukana ollut paavin legaatti kardinaali Melior vakuutti, että kyseessä oli Marian ihme, ja paikalle olisi rakennettava entistäkin mahtavampi rakennus.
Katedraalissa on maailman parhaimpiin lukeutuva kokoelma keskiaikaisia lasimaalauksia, jotka säilyivät lähes vahingoittumattomina Ranskan uskonsotien aikana. Maalaukset tunnetaan etenkin eloisan sinisestä väristään. Toisen maailmansodan aikana lasimaalaukset vietiin katedraalista ympäröivälle maaseudulle turvaan saksalaisilta pommikoneilta. Katedraalin 186 alkuperäisestä maalauksesta on säilynyt 152.
Chartresin katedraalia ei tuhottu eikä ryöstetty Ranskan suuren vallankumouksen aikana. Useat kunnostustyöt eivät ole merkittävästi vaikuttaneet katedraalin ulkonäköön, vaan se on säilynyt goottilaisena mestariteoksena.
Katedraali valittiin vuonna 1979 ensimmäisten kohteiden joukossa UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Vuorentausta

Vuorentausta on kaupunginosa Ylöjärvellä. Vuorentausta sijaitsee lähellä Ylöjärven keskustaa ja rajoittuu Teivaalanharjuun ja Tampereen kaupungin rajaan. Kaupunginosassa on pääasiassa omakoti- ja rivitaloasutusta. Harjun läheisyys tarjoaa hyvät ulkoilumahdollisuudet. Vuorentaustassa on peruskoulun 1–6 luokkien opetusta tarjoava Vuorentaustan koulu ja peruskoulun 7–9 luokkien opetusta tarjoava Soppeenharjun koulu sekä kaksi päiväkotia. Soppeenharjun koulun vieressä on myös tekonurmikenttä. Vuorentaustassa on hyvät kulkumaastot harjulla lenkkeilyyn ja hiihtoon talvella. Palveluita ovat muun muassa viisi parturikampaamoa ja K-Market-kauppa. Vuorentaustasta on hyvät kulkuyhteydet TKL:n busseilla Tampereelle sekä Ylöjärven keskustaan ja muihin kaupunginosiin. Vuorentausta on rauhallinen paikka. Alueella asukkaita on yli 1000. Rivi- ja paritaloja on noin 55% asutuksesta, omakotitaloja loput 45%. Kerrostaloja ei ole lainkaan. Vuorentaustan suurimmat tiet ovat Pohjolantie, Hatolantie ja Käyräkuja. Tampereelta Vuorentaustaan tulevat tiet ovat Vuorentaustantie ja Rauhantie. Vuorentausta on Siivikkalan, Lamminpään ja Haukiluoman naapuri.
Kuuluisin vuorentaustalainen on Suomen naisten maajoukkueessa jääkiekkoa pelaava Saara Tuominen. Miesten jääkiekon moninkertainen Suomen mestari Ari Vallin on myös Vuorentaustasta.
Vuorentaustasta tulee myös alkoholidrinkki vuorentaustalainen, joka on tunnettu Tampereen baareissa. Kyseiseen juomaan tulee puolet absinttia ja puolet tequilaa.
Luv’

Historia

Luv’ on eräs 1970-luvun menestyneimpiä alankomaisia tyttöyhtyeitä. Ryhmän perusti tuottaja Hans van Hemert. Yhdessä säveltäjä Piet Souerin ja manageri Han Meijerin kanssa he kirjoittivat kappaleen My Man, jonka jälkeen valittiin kolme naista, punatukkainen José Houbee, blondi Marga Scheide ja brunette Patty Brard, joista muodostettiin Luv'. Kappaleesta muodostui hitti sekä Alankomaissa että Belgiassa.
Vuonna 1977 televisio-ohjelmaan nimeltä Waldolala tarvittiin tunnuslaulu ja Luv' äänitti kappaleen U.O. me (you owe me) josta tuli heidän seuraava hittinsä. Sitä seurasi You're the Greatest Lover josta tuli heidän ensimmäinen ykköshittinsä ja heistä tuli eräs kotimaansa suosituimmista yhtyeistä.
Yhtye saavutti menestystä myös Sveitsissä, Englannissa, Saksassa ja Ranskassa. He äänittivät kolmannen albuminsa myös espanjaksi ja siitä tulikin menestys Espanjassa.
Patty Brard jätti yhtyeen 1980 ja hänen tilalleen tuli Ria Tielsch. Uusi ryhmä ei kuitenkaan menestynyt enää yhtä hyvin ja yhtye lakkautettiin. 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa yhtye yritti comebackia mutta menestys jäi vaisuksi. 2005 ryhmä aloitti jälleen toimintansa.
Laurent Roussey

Ura

Roussey pelasi 14 vuotta kestäneellä urallaan ranskalaisseuroissa ja esiintyi kahdesti Ranskan maajoukkuepaidassa Unkaria ja Alankomaita vastaan. Hän teki Alankomaita vastaan pelatussa ottelussa myös yhden maalin.
Rousseyn pelaajauran suurin saavutus oli Ranskan mestaruus 1981 AS Saint-Étiennen paidassa. Hän oli debytoinut pääsarjassa 1977 vasta 16-vuotiaana samassa seurassa. Roussey päätti peliurana 29-vuotiaana pariisilaisen Red Starin paidassa.
Roussey aloitti valmennusuransa FC Rouenissa 1995. Sitä ennen hän oli suorittanut diplomivalmentajan tutkinnon. Hän on valmentanut myös Sveitsissä. Viime vuosina Roussey on toiminut kakkosvalmentajana Lillessä sekä AS Saint-Étiennessä. Kauden 2006–07 päätteeksi hän korvasi tšekkiläisen Ivan Hašekin ASSE:n päävalmentajana. Ensimmäisellä päävalmentajakaudelaan Ligue 1:ssä Roussey luotsasi Saint-Étiennen hienosti viidenneksi ja pitkän tauon jälkeen perinteikäs seura pääsi myös eurokentille.
Kausi 2008/09 pyörähti kuitenkin käyntiin alavireisesti. Pitkään potku-uhan alla olleen Rousseyn kohtaloksi koitui lopulta 13.kierroksella koettu 0–3 kotitappio Stade Rennes'lle. Seurajohto ilmoitti seuraavana päivänä Rousseyn potkuista. 
Helmikuussa 2011 Roussey palasi valmennustehtäviin Sveitsin liigassa viidentenä majailleen FC Sionin päävalmentajana.  Rousseyn johdolla Sion sijoittui liigassa lopulta neljänneksi. Sveitsin cupissa seura pääsi Rousseyn johdolla juhlimaan mestaruutta kaadettuaan loppuottelussa Neuchâtel Xamax'n 2–0.  Kausi 2011/12 meni piloille Sionin saatua 36 pisteen rangaistuksen oikeussotkujen vuoksi. Lopulta Roussey jätti seuran huhtikuun lopussa 2012 riitauduttuaan seurajohtaja Christian Constantinn kanssa. 
Toukokuun lopussa 2012 Roussey allekirjoitti kauden mittaisen sopimuksen Sveitsin liigassa pelaavan FC Lausanne-Sportin kanssa.  Seura sijoittui Rousseyn johdolla kaudella 2012/13 Sveitsin liigassa yhdeksänneksi. Lokakuun lopulla Roussey jätti sarjajumboksi juuttuneen Lausannen ja siirtyi toiseksi viimeisenä olevan FC Sionin päävalmentajaksi.  Roussey ei onnistunut nostamaan Sionia toisella yrittämällä pois Sveitsin liigan hänniltä ja lopulta hän sai potkut helmikuussa 2014, kun seura majaili edelleen toiseksiviimeisenä. 
Joulukuun alussa 2015 Roussey palasi Ligue 2:ssa sijalla 14 majailleen US Créteil-Lusitanosin päävalmentajaksi. Rousseyn johdolla Créteil valui lopulta sarjan hännille ja oli kauden päätteeksi 19. sijalla. Sijoituksen myötä Créteil putosi sarjasta ja Roussey korvattiin kauden jälkeen Laurent Fournierilla.
Charles Pic

Formula Renault

Pic kilpaili Formula Renault -sarjoissa vuosina 2006–2009. Vuonna 2007 Pic sijoittui Eurocup Formula Renault -sarjassa loppupisteissä kolmanneksi. Vuonna 2008 Pic ajoi Formula Renault 3.5 -sarjassa sijoittuen ensimmäisellä kaudellaan sarjan kuudenneksi. Vuonna 2009 Pic jatkoi sarjassa ja sijoittui loppupisteissä kolmanneksi.

GP2

Pic siirtyi GP2-sarjaan Arden International -talliin vuonna 2010. Hän voitti kauden ensimmäisen lähdön Espanjassa. Saksassa Pic ajoi paalulle ja sijoittui kilpailussa kolmanneksi. Hän oli lopulta pisteissä kymmenes.
Pic jatkoi kaudella 2011 GP2-sarjassa Barwa Addax Teamin kuljettajana. Hän voitti kauden aikana kaksi kilpailua, ensin Espanjassa, sekä myöhemmin Monacon sprinttikilpailun. Pic sijoittui sarjan neljänneksi 52 pisteellään.
Pic kilpaili myös Aasian GP2 -sarjassa kaudella 2009–2010 voittaen yhden kilpailun.

Formula 1

Pic debytoi vuonna 2012 Formula 1:ssä tehtyään sopimuksen Marussia-tallin kanssa, jonka myötä hän korvasi Jérôme d’Ambrosion. Pic aloitti uransa jäämällä Australian GP:n aika-ajoissa viimeiseksi mukaan pääseväksi kuljettajaksi. Hän kuitenkin nousi yhden sijan Sergio Pérezin saaman lähtöruuturangaistuksen jälkeen. Kilpailussa hän oli maalissa 15:s. Malesiassa Pic oli 20:s. Kauden päättävässä Brasilian kilpailussa Pic oli 12:s, joka oli samalla hänen kauden paras sijoituksensa.
Kaudelle 2013 Pic siirtyi Caterhamin kilpakuljettajaksi monivuotisella sopimuksella. Hän ei onnistunut saamaan toisellakaan F1-kaudellaan pisteitä, vaan hänen parhaaksi sijoituksekseen jäi Malesiassa ja Koreassa ajetut 14:nnet sijat. Lopputuloksissa hän oli kahdeskymmenes.
Picillä oli sopimus Caterhamin kanssa myös kaudesta 2014, mutta tammikuussa 2014 talli ilmoitti sopimuksen puretuksi. Lopulta hän pääsi sopimukseen testi- ja varakuljettajan paikasta Lotuksen kanssa.

Formula E

Pic ajoi kaudella 2014–2015 Formula E -sarjassa. Hän ajoi kauden ensimmäisessä osakilpailussa Kiinassa Andretti Autosport -tallissa neljänneksi jatkamatta tallissa sen jälkeen. Pic palasi sarjan viidenteen osakilpailuun Miamiin vaihtaen China Racing -talliin. Hän ajoi neljä kilpailua sijoittuen parhaimmillaan Monacon kilpailussa kahdeksanneksi.
Belgradin raitiotieliikenne

Historia

Raitiotieliikennöinti aloitettiin Belgradissa vuonna 1892, jolloin hevosraitiotie aloitti toimintansa. Kaksi vuotta myöhemmin ensimmäinen sähköinen raitiotielinja avattiin ja vuoteen 1905 mennessä koko linjasto oli sähköistetty. Kaupungin raitiotielinjastoa laajennettiin ahkerasti ja vuonna 1912 Belgradin rataverkko oli laajennettu käsittämään kahdeksan linjaa, joilla tehtiin vuoden aikana 7,5 miljoonaa matkaa.
Ensimmäinen maailmansota vaurioitti pahoin kaupungin sähkölaitosta ja raitiotieverkkoa. Kaupungin vapauttamisen jälkeen vuonna 1919 Belgradin kaupunki otti raitiotien haltuunsa ja vuoteen 1932 mennessä verkosto oli jälleenrakennettu. Tuolloin linjasto oli pituudeltaan 65,5 kilometriä ja koostui kolmestatoista linjasta.
Linjasto sekä kalusto vaurioituivat myös toisessa maailmansodassa. Esimerkiksi vuoden 1941 pommituksessa tuhoutui 38 vaunua. Lisäksi maailmansodan aikana linjojen määrä väheni.
1980-luvulla linjastoa laajennettiin Novi Belgradiin asti. Vuodesta 1990 lähtien raitiovaunuja liikennöi kaupungin perustama GSP Beograd. Matkustajamääriltään aika oli myös kaupungin julkisessa liikenteessä historian suosituinta aikaa. Jugoslavian hajoamisen ja maahan kohdistuneiden sanktioiden myötä raitiotieinfastruktuuria ei kuitenkaan pystyttyä kehittämään ennen 1990-luvun loppupuoliskoa. Taloudelliset ongelmat näkyivät vielä 2000-luvun alussakin, jolloin kalusto oli pahoin vanhentunutta.
Euroopan investointipankilta saamilla avustuksilla rataverkkoa pystyttiin uusimaan kattavasti vuosien 2005–2010 aikana. Lisäksi raitiovaunukantaa uusittiin solmimalla toimitusopimus kolmestakymmenestä CAF Urbos-mallisesta raitiovaunusta vuonna 2009.