google/wiki40b huggingface dataset:
Denis Suárez

Seurajoukkueura

Suárez teki sopimuksen 23. toukokuuta 2011 englantilaisen Manchester Cityn kanssa. Manchesteriläisseura maksoi hänestä 850 000 punnan siirtokorvauksen, joka saattoi kohota 2,75 miljoonaan puntaan mikäli sopimukseen asetetut menestysehdot täyttyvät.
22. elokuuta 2013 Suárez palasi takaisin kotimaahansa, kun hän siirtyi Barcelonaan nelivuotisella sopimuksella. Hän pelasi kauden 2013–2014 seuran reservijoukkueessa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa.
Kaudeksi 2013–2014 Suárez siirtyi lainasopimuksella Sevillaan osana Ivan Rakitićin kauppaamista.
29. elokuuta 2015 hän siirtyi Villarrealiin nelivuotisella sopimuksella. Barcelonalla oli pelaajaan takaisinosto-optio ensimmäisen kauden jälkeen.
4.heinäkuuta 2016 Barcelona julkaisi Suárezin paluun maksettuaan takaisinostosumman. Barcelona maksoi 3,5 miljoonaa euroa ja Suárez allekirjoitti neljän vuoden sopimuksen, jossa oli lisäoptio riippuen pelatusta ottelumäärästä. Ensimmäisenä vuonna Suárez oli mukana vain 12 La Liga avauksessa.
30. tammikuuta 2019 Arsenal kiinnitti Suárezin lainalle kauden 2018-2019 loppuun saakka.
30. kesäkuuta 2019 Denis Suarez allekirjoitti neljän vuoden sopimuksen Celta Vigon kanssa 16 miljonan euron siirtosummalla.
Lappalaiset skandinaavisessa tarustossa

Olaf Haraldinpojan saaga

Olaf Haraldinpojan saagassa eräs soturi oli nimeltään Pieni Finn. Saaga kertoo tosin vain epämääräisesti, että jotkut väittivät häntä lappalaisen (finn) rodun edustajaksi. Finn oli todella lyhyt, mutta niin nopea, ettei mikään hevonen voinut voittaa häntä. Tällä ehkä tarkoitettiin sitä, että hän pystyi nopeasti hiihtämään syvässä hangessa, jossa hevosten oli hankala tarpoa. Hän oli kuningas Hrorekin uskottuja miehiä, mutta välttääkseen epäluuloja kuningas puhui hänen kanssaan syrjässä ja pikaisesti.

Vatnsloesaga

Vatnsloesaga-niminen saaga kertoo kahden lappalaisen (semsveinar) matkanneen Islantiin kadonnutta esinettä etsimään. Matkan he suorittivat ilmeisesti valaina. Myös Heimskringlan mukaan lappalainen kävi Islannissa valaaksi muuttuneena. Hän vakoili Islantia Harald Gorminpojan hyväksi. Skandinaavipäällikkö Hundigr osasi noituutta, ja hän muuttui valaaksi hyökätessään erään laivan kimppuun. Valaaksi muuttuminen on ilmeisesti peräisin saamelaisesta perinteestä, jossa tietäjä vaipuu transsiin, ja hänen sielunsa uskotaan matkustavan tuonelaan valaan hahmossa.
Reimersholme

Reimersholme on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista sekä saarista. Se sijaitsee kaupungin keskustan alueella, Långholmenin vieressä, ja kuuluu hallinnollisesti Södermalmin kaupunginosa-alueeseen. Kaupunginosa on muodostettu vuonna 1926. Siellä asuu noin 2250 ihmistä, ja se on pinta-alaltaan 0,16 neliökilometrin suuruinen.
Reimersholme on aikaisemmalta nimeltään Räkneholmen, nykyisen nimensä se sai 24. kesäkuuta 1798 hatuntekijä ja tuomari Anders Reimersin mukaan. Hän omisti maatilan kaupunginosan itäisellä puoliskolla.
Saaren nykyinen rakennuskanta muodostuu vuosina 1942–1946 rakennetuista kahdeksankerroksisista asuinkerrostaloista sekä raatimies Reimerin vuonna 1794 valmistuneesta huvilasta. Asuintalojen tilalla oli aiemmin L. O. Smithin pirtutehdas. Silta Södermalmilta Reimersholmeen valmistui 1870. Nykyinen silta on 39 metriä pitkä ja 13 metriä leveä.
FN Browning High Power

Historia

Aseen prototyyppimallit 1922 ja 1923 suunnitteli yhdysvaltalainen asesuunnittelija John Moses Browning ja hänen kuoltuaan vuonna 1926 belgialainen Dieudonne J. Saive viimeisteli pistoolin Modele 1928 -prototyypin pohjalta tuotantovalmiiksi vuonna 1929. Yleismaailmallinen talouslama kuitenkin lykkäsi aseen sarjavalmistuksen aloittamista kuudella vuodella vuoteen 1935, jolloin se valittiin Belgian armeijan palveluspistooliksi. 
Saive oli suunnitellut jo malli 1923:n kaksirivisen, aikaisekseen suuritilavuuksisen lippaan, josta pistoolin alkuperäisen ranskankielisen nimen ”Grande Puissance”, englanniksi ”High Power” eli ”Suuri Teho” oletetaan olevan peräisin. Toinen teoria nimen alkuperästä on, että sillä viitataan FN:n lataamien patruunoiden vastaavia saksalaispatruunoita kovempaan lataukseen.

Tekniset ominaisuudet

FN HP toimii lyhytrekyyliperiaatteella ja sen lukitusmekanismi on tavanomainen Browning-tyyppinen; piippu lukittuu luistiin kahdella hylsynpoistoaukon edessä olevalla lukitusolakkeella. Piipun ohjaus tapahtuu Browningin aiemmin suunnittelemista pistooleista poiketen erillisen akseloidun linkun sijaan piipun alla olevaan kiinteään ulokkeeseen tehdyllä, piipun akseliin nähden viistolla leikkauksella, joka vastaa aseen rungossa olevaan ohjauskappaleeseen. Piipun lukituksen akselina toimii luistinsalvan akseli. Suurin osa nykyisistä suurikaliiperisista itselataavista pistooleista perustuu tähän samaan mekanismiin, tai johonkin sen muunnelmaan. 
Aseen alkuperäinen kaliiperi on 9×19 mm Parabellum/Luger ja sen lipaskapasiteetti on 13 patruunaa. Asetta valmistetaan nykyisin myös .40 S&W- ja .357 SIG -kaliipereissa, joiden lipaskapasiteetti on 10 patruunaa.

Käyttö Suomessa

Suomen puolustusvoimat on käyttänyt asetta palveluspistoolinaan nimikkeillä ”9,00 pist/FN” ja ”900 PIST FN”. Suomi osti vuonna 1939 2 400 kappaletta etäisyyssäädöllisellä tangenttitähtäimellä varustettua High Power -mallia, joista 900 saapui maahan vuoden 1940 helmikuussa ja loput 1 500 maaliskuussa 1940. Osa aseista jaettiin maavoimien etulinjakäyttöön, mutta suurin osa meni ilmavoimille. 
Sodasta selvinneet aseet, joita vuonna 1951 oli jäljellä enää 1 378 kappaletta, jäivät puolustusvoimien käyttöön vuosiin 1985–1986 asti.
Odlanier Solís

Amatööriura

Vuonna 1998 Solís voitti juniorien Pan-Amerikan mestaruuden Tolucassa sekä juniorien maailmanmestaruuden Buenos Airesissa. Vuonna 1999 hän voitti Kuuban mestaruuden Félix Savónilta ja puolusti mestaruuttaan viidesti peräkkäin, vuoteen 2004 saakka. Vuonna 2005 hän siirtyi amatöörien raskaasta sarjasta superraskaaseen sarjaan (yli 91 kg), mutta hävisi Kuuban mestaruusloppuottelussa Michel López Núñezille. Seuraavan vuonna hän voitti jälleen mestaruuden.
MM-kisoissa Solís voitti kultamitalin raskaassa sarjassa 2001 Belfastissa ja 2003 Bangkokissa, ja superraskaassa sarjassa 2005 Mianyangissa. Solís ei päässyt edustamaan maataan Sydneyn olympialaisissa vuonna 2000, kun Kuuban edustajana Savón tavoitteli kolmatta peräkkäistä olympiakultaansa. Hän oli mukana neljä vuotta myöhemmin Ateenan olympialaisissa, missä hän voitti kultamitalin raskaassa sarjassa.
Kaikkiaan Solís saavutti amatöörina 227 voittoa ja kärsi 14 tappiota.

Ammattilaisura

Joulukuussa 2006 Kuuban maajoukkueen harjoitellessa Venezuelassa Pan-Amerikan kisoja varten Solís pakeni yhdessä Yan Bartelemi Varelan ja Yuriorkis Gamboa Toledanon kanssa Kolumbiaan ja sieltä myöhemmin Miamiin. Hän solmi ammattilaissopimuksen saksalaisen First Artist -ammattilaistallin kanssa.
Ensimmäisessä ammattilaisottelussaan 27. huhtikuuta 2007 Solís tyrmäsi vastustajansa Andreas Sidonin vain 47 sekunnin jälkeen. Toisessa ottelussaan kesäkuussa hän pisti vielä paremmaksi ja tyrmäsi Alex Mazikinin vain 43 sekunnin ottelun jälkeen. Ammattilaisurallaan hän on saavuttanut voitot myös Aldo Collianderista, Marcus McGeestä ja Jeremy Batesista. Vuonna 2009 Solis on voittanut ensimmäisen erän teknisellä tyrmäyksellä Dominique Alexanderin ja toisen erän teknisellä tyrmäyksellä Monte Barrettin.
Franz Reichelt

Franz Reichelt, tunnettu myös nimellä Frantz Reichelt tai François Reichelt (1879 – 4. helmikuuta 1912) oli itävaltalaissyntyinen ranskalainen räätäli, keksijä ja laskuvarjohypyn pioneeri, nykyään toisinaan tunnettu myös nimellä ”Lentävä räätäli”. Reichelt tunnetaan hänen kuolemaansa johtaneesta onnettomuudesta, joka seurasi hänen hypättyään Eiffel-tornista testatakseen itse suunnittelemaansa ylläpidettävää laskuvarjopukua. Reichelt kehitti lentäjille pukua, joka muuttuisi tarvittaessa laskuvarjoksi. Ensimmäiset hänen viidennen kerroksen asunnostaan tehdyt testit olivat menestyksellisiä, mutta hän ei onnistunut enää myöhemmin toistamaan kokeita onnistuneesti. 
Reichelt syntyi Štětíssä, Böömin kuningaskunnassa, Itävalta-Unkarin valtakunnassa vuonna 1879 ja muutti Pariisiin vuonna 1898. Hänelle myönnettiin Ranskan kansalaisuus vuonna 1909. Reichelt ranskalaisti etunimensä Franzin muotoon François ja on saksankielisen Franzin vastine. Reichelt  toimi menestyksellisenä räätälinä Pariisin  Palais Garnierin lähellä 8  Rue Gaillonilla.  
Reichelt oli saanut viranomaisilta luvan Eiffel-tornin kokeelleen, joskin viranomaiset sanoivat myöhemmin, että hän oli saanut luvan vain testinukkejen käytölle eikä omalle hypylleen. Myös paikan päällä olleet ystävät yrittivät estää Reicheltia hyppäämästä. Hän halusi kuitenkin todistaa keksintönsä toimivuuden ja hypätä itse ilman minkäänlaisia turvaköysiä. Reichelt hyppäsi tornin ensimmäiseltä tasolta hieman yli 57 metrin korkeudelta. Hypyssä laskuvarjopuku aukesi liian myöhään ja hän osui jäätyneeseen maahan liian suurella vauhdilla. Reichelt kuoli lähes välittömästi. Le Petit Parisien -lehden mukaan hänen kallonsa ja selkänsä murtui hypyssä ja suusta, nenästä ja korvista vuosi verta. Katsojien saapuessa paikalle hän oli jo kuollut. Maahan jäi hypyn seurauksena 15 senttimetrin syvyinen painauma. Hyppy valokuvattiin ja filmattiin.
Angolangueretsa

Ulkonäkö ja koko

Angolangueretsan on väriltään enimmäkseen musta, mutta sillä on valkoinen pantamainen kuvio otsan, poskien ja kaulan ympärillä. Lisäksi sillä on valkoinen raita kyljissä. Häntä on pitkä. Pituus päästä häntään on 49-68 cm.

Levinneisyys ja elinympäristö

Angolangueretsaa tavataan laajalti päiväntasaajan läheisillä alueilla Afrikassa. Sitä esiintyy sekä vuoristoissa että laaksoissa. Sitä esiintyy jonkin verran myös savanneilla ja soilla.

Lisääntyminen

Parittelu saattaa tapahtua mihin tahansa aikaan vuodesta. Naaras voi yleensä tulla raskaaksi kahden vuoden välein. Tiineys kestää 147-178 päivää. Poikasia on yleensä yksi kerrallaan, mutta joskus voi syntyä kaksi poikasta kerrallaan. Vieroitusaika on poikasen ollessa vuoden ja kolmen kuukauden ikäinen. Sukukypsyysikä on 2-4 vuotta.

Ravinto

Eläin syö enimmäkseen lehtiä ja jonkin verran kasvien hedelmiä, kukkia, versoja ja kuorta sekä hyönteisiä.
Gustaf Lithou

Gustaf Lithou (25. maaliskuuta 1692 Liminka – 21. joulukuuta 1753 Tukholma) oli suomalainen runoilija. 
Lithoun isä oli Limingan kirkkoherra Gustaf Lithovius ja äiti Margareta Brenner. Lithou opiskeli vuodesta 1706 Turussa ja Uppsalassa, mutta meni sotapalvelukseen vuonna 1716, josta erosi vänrikkinä 1721. Kapteenin valtakirjan hän sai vuonna 1751. 
Lithou oli aikanaan Ruotsin huomattavimpia latinaksi julkaisseita runoilijoita. Hänen tuotantoonsa kuuluu suuri joukko runoja sekä runomuotoisia avustusanomuksia vallanpitäjille ja yksityisille suosijoille. Huomattavin Lithoun runoista lienee Kaarle XII:n kuoleman johdosta tehty yli 1500-säkeinen heksametrirunoelma Panegyris exsequialis vuodelta 1720. Kokoelma Poëmata heroico-miscellaneorum pars I julkaistiin 1734.
Lithou kuoli naimattomana.
Trimetyylikloorisilaani

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa trimetyylikloorisilaani on väritöntä nestettä. Yhdiste ei liukene veteen, mutta hydrolysoituu veden vaikutuksesta heksametyylidisiloksaaniksi ja vetykloridiksi. Trimetyylikloorisilaani liukenee orgaanisiin liuottimiin, kuten dietyylieetteriin, tetrahydrofuraaniin, dimetyyliformamidiin, dikloorimetaaniin ja bentseeniin.

Valmistus ja käyttö

Trimetyylikloorisilaania valmistetaan piin ja kloorimetaanin välisellä reaktiolla. Reaktiossa muodostuu lisäksi myös muita kloorattuja metyylisilaanijohdannaisia. Katalyyttinä reaktiossa käytetään kuparia.
Trimetyylikloorisilaania käytetään orgaanisen kemian synteeseissä silyloivana reagenssina. Alkoholien kanssa se reagoi emäksen, kuten trietyyliamiinin tai pyridiinin, läsnä ollessa ja muodostaa silyylieettereitä, jotka toimivat alkoholien suojaryhminä. Karboksyylihappojen kanssa muodostuu silyyliestereitä, ja muiden karbonyyliyhdisteiden kanssa silyylienolieettereitä. Lisäksi yhdistettä käytetään katalyyttinä konjugaattiadditioissa, silikoniöljyjen valmistuksessa ja hydrofobisten materiaalien valmistuksessa.
Doug Trapp

Pelaajaura

Trapp pelasi juniorina kotikaupunkinsa Regina Patsissä WHL:ssa ja teki kolmen kauden aikana yhteensä 114 maalia. Hänen isänsä oli joukkueen apuvalmentaja. Buffalo Sabres varasi Trappin kesällä 1984 39. vuorolla, mutta Trapp jatkoi uraansa juniorina vielä vuoden verran. Ensimmäisellä kaudellaan ammattilaisena 1985–86 hän teki 21 maalia Buffalon farmijoukkue Rochester Americansille AHL:ssa, ja seuraavalla kaudella 27 maalia. Helmikuussa 1987 hänet kutsuttiin Buffaloon, jossa hän pelasi vain kaksi peliä, ennen kuin hänet lähetettiin takaisin Rochesteriin. Rochesterissa Trapp oli mukana voittamassa AHL:n mestaruutta samana keväänä. Syyskuussa 1987 Buffalon harjoitusleirillä Trapp ilmoitti lopettavansa uransa jääkiekkoilijana. Hän pelasi vielä muutaman pelin Saskatchewanissa samalla kaudella ennen kuin lopetti uransa lopullisesti.
Voložba

Voložba (ven. Воложба) on Säsjoen sivujoki Leningradin alueella. Sen pituus on 81 kilometriä, valuma-alueen laajuus 1 350 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 11,6 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Boksitogorskin piiristä Kalinetskojen kylän länsipuolelta, virtaa kohti luodetta ja laskee Säsjokeen Tihvinän piirin Pleson kylän luona. Tärkeimmät sivujoet ovat Tšerenka, Raguša, Tabaška, Tšuninka, Linika, Terebežka, Pjardomlja ja Lonna. Voložban nimi liittyy sen yläjuoksulta lähteneeseen vetotaipaleeseen, joka keskiajalla yhdisti Itämeren ja Volgan vesistöt.
RAND Corporation

Historia

Project RAND perustettiin Douglasin lentokonetehtaan alaisuuteen pian toisen maailmansodan jälkeen 1. lokakuuta 1945.
Projektin taustalla olivat ilmavoimien kenraali H. H. "Hap" Arnold, sotaministerin neuvonantaja MIT:n Edward Bowles, Douglasin johtaja Donald Douglas, Douglasin pääinsinööri Arthur Raymond ja hänen avustajansa Franklin Collbohm.
Collbohm nousi RANDin johtajaksi 1946. Ensimmäinen projektin raportti oli Preliminary Design of an Experimental World-Circling Spaceship, jossa hahmoteltiin maata kiertävän satelliitin mahdollisuuksia tekniikan osalta, ongelmia ja hintaa, mutta myös sen merkitystä ja mahdollisuuksia ihmistä kantavan laitteen rakentamiseen.
Vuonna 1947 projekti muutti Douglasin tehtaalta omiin toimistotiloihinsa Santa Monicaan. 14. helmikuuta 1948 projekti irrotettiin Douglasista omaksi voittoa tuottamattomaksi järjestökseen. RAND Corporation sai alkurahoituksenaan miljoona dollaria korottomana lainana ja pankkitakauksena Fordin säätiöltä.

Tutkimuskohteita

RANDin saavutuksiin luetaan osallistuminen Yhdysvaltain avaruusohjelman kehittämiseen, saavutukset tekoälyssä ja monet Internetin luomiseen kehitetyt periaatteet.
Vuoden 2005 raportin mukaan enää noin puolet RANDin tutkimuksesta liittyy kansalliseen turvallisuuteen. Monia muita tutkittavia aiheita ovat perheiden tukeminen, oikeudenkäyttö, työmarkkinat, yritysten johtaminen, kriisinhallinta ja luonnonkatastrofeihin varautuminen, väestö- ja aluepolitiikan tutkimus.
Vuosina 1974–1982 RAND toteutti laajan tutkimuksen nimeltä RAND Health Insurance Experiment (RAND HIE) terveydenhuollon kustannuksista, käytöstä ja tuloksista Yhdysvalloissa.  Tutkimusta käytetään edelleen ennustamaan kulujen muuttumista sairausvakuutuksen uudistusten myötä. Tutkimuksen toistaminen on sen laajuuden vuoksi lähes mahdotonta. Nykyrahassa tutkimus tuli maksamaan Yhdysvaltain terveysministeriön maksamana lähes 300 miljoonaa dollaria.
Li’l Abner

Li’l Abner on yhdysvaltalaisen Al Cappin luoma sarjakuva, joka ilmestyi vuosina 1934–1977. Sarjaa levitti United Feature Syndicate ja se ilmestyi parhaimmillaan sadoissa lehdissä eri puolilla maailmaa.
Li’l Abner sijoittuu kuvitteelliseen Dogpatchin pikkukaupunkiin Appalakeille. Sarja leikitteli seudun asukkaisiin liittyvillä hillbilly-stereotypioilla. Hahmot puhuivat koomista, vahvasti murteellista englantia. Dogpatchin kaupungissa miehet ovat rehvakkaita mutta saamattomia, naiset sen sijaan voimakastahtoisia. Sarjan päähenkilö Abner Yokum on myös komea ja riuska, mutta samalla myös laiska poikamies. Sarjan jännite syntyi pitkään viehättävän Daisy Mae Scraggin yrityksistä kosiskella Abneria, kunnes he menivät lopulta naimisiin vuonna 1952 ilmestyneessä tarinassa. Capp teki Li’l Abnerissa usein satiiria amerikkalaiseen yhteiskuntaan ja politiikkaan kuuluneista ajankohtaisista ilmiöistä, sarjan alkuvuosina useammin kapitalisteista ja liike-elämästä, mutta loppuvuosina yhä enemmän hippiliikkeestä ja nuorisoradikalismista. Myöhempinä vuosina sarjassa esiintyi usein myös shmoo-nimisiä satueläimiä.
Jotkin Li’l Abnerin toistuvat vitsit muodostuivat Yhdysvalloissa käsitteiksi. Yksi näistä oli vuotuinen juhla nimeltä Sadie Hawkinsin päivä, jolloin vanhatpiiat saavat jahdata poikamiehiä ja jos he onnistuvat juoksemaan jonkun kiinni, he voivat mennä tämän kanssa naimisiin. Sukupuoliroolien päälaelleen kääntämiseen perustunut juhlapäivä innoitti lukemattomia yhdysvaltalaisia oppilaitoksia järjestämään Sadie Hawkins -tanssiaisia, joissa normaalien tapojen vastaisesti tytöt saivat pyytää poikia tanssiin.
Sarjan pohjalta tehtiin kaksi elokuvaa, Li’l Abner (1940) ja Tytöt jahdissa (Li’l Abner, 1959), sekä useita lyhytanimaatioita ja radio-ohjelmia.
Li’l Abnerista on julkaistu suomeksi vuonna 1993 yksi kokoelma, joka sisältää strippejä vuodelta 1946.
Juolukkasinisiipi

Koko ja ulkonäkö

Juolukkasinisiipi on yleisilmeeltään hyvin tumma sinisiipi. Koiraan siipien yläpinnat ovat tumman violetinsiniset ja niissä on ohut, musta reunus. Naaraan siivet ovat päältä tummanruskeat, joskin siipien tyviä kohti niissä on nähtävissä tummansinistä väriä, joskus melko laajaltikin. Siipiripset ovat valkoiset. Siipien alapinnat ovat harmaanruskeat ja mustien, valkoreunaisten täplien kirjomat. Takasiiven ulkoreunassa on kahdesta kolmeen oranssia täplää, joiden ulkopuolella on metallinkiiltoisen siniset täplät. Siipiväli 22–29 mm.

Levinneisyys ja lentoaika

Levinneisyysalue ulottuu Balkanin niemimaa-Alpit-Alankomaat -linjalta itään aina itäisimpään Siperiaan saakka. Lajia tavataan myös Pohjois-Amerikassa Alaskasta Kanadan keskiosiin. Laji lentää kesäkuun puolivälistä elokuun alkuun ja on koko Suomessa hyvin yleinen.

Elinympäristö ja elintavat

Juolukkasinisiipi elää ennen kaikkea soilla, mutta kelpuuttaa myös muut juolukkaa kasvavat ympäristöt. Varsinkin pohjoisessa se viihtyy myös kangasmetsissä ja tunturikoivikoissa. Se on erittäin yleinen laji ja luultavasti Suomen yleisin sinisiipi. Perhoset ovat paikkauskollisia eikä lajia yleensä tapaa sopivan elinympäristön ulkopuolelta. Koiraat lentelevät ympäriinsä ahkerasti etsien naaraita.
Naaras munii munat yksitellen ja ne kuoriutuvat noin 10 päivän kuluttua. Toukka kasvaa aluksi 5–7 viikon ajan ja siirtyy talvilevolle. Talvehtimisen jälkeen se kasvaa vielä 3–5 viikkoa ennen koteloitumistaan. Kotelovaihe kestää 2–3 viikkoa. Toisin kuin monet lähisukulaisensa, juolukkasinisiiven toukka ei elä yhdessä muurahaisten kanssa.

Ravintokasvi

Toukat viihtyvät juolukoissa (Vaccinium uliginosum) ja suokukalla (Andromeda polifolia). Joskus harvemmin ravintokasviksi sattuu mustikka (Vaccinium myrtillus), puolukka (Vaccinium vitis-idaea) tai isokarpalo (Vaccinium oxycoccos).
HMS Royal Sovereign (1786)

Valmistus

Sir Edward Huntin suunnittelema alus tilattiin 3. helmikuuta 1786 Plymouthin telakalta, missä sen rakennustöistä vastasi helmikuuhun 1775 Israel Pownoll ja sen jälkeen marraskuuhun 1784 John Henslow ja loppuajan Thomas Pollard. Sen köli laskettiin 7. tammikuuta 1774 ja alus laskettiin vesille 11. syyskuuta 1786. Alus valmistui syyskuussa 1787 osittain merikelpoiseksi varustettuna. Aluksen valmistuskustannukset olivat 67 458 puntaa yhdeksän shillinkiä ja neljä pennyä, mistä takiloinnin ja varustamisen osuus oli 6 203 puntaa 14 shillinkiä ja yhdeksän pennyä. Varustamisen täydentäminen maksoi vielä 6 760 puntaa seitsemän shillinkiä ja kaksi pennyä.

Palvelus

Alus oli 1. kesäkuuta 1794 amiraali Richard Howen laivasto-osastossa Ushantin toisessa taistelussa, jossa aluksella sai surmansa neljätoista ja haavoittui 41 merimiestä. Alus oli 16. kesäkuuta  1795 vara-amiraali William Cornwallisin lippulaivana Groixin ensimmäisessä taistelussa, kun kuninkaallisen laivaston osasto vetäytyi taistellen ylivoimaisen Ranskan laivaston osaston edellä.
Trafalgarin taistelussa alus oli Collingwoodin lippulaivana ja siten suojanpuoleisen jonon ensimmäinen alus. Se kohtasi taistelussa Espanjan laivaston Santa Anan kanssa. Royal Sovereign menetti mesaani- ja päämastonsa ja etumasto vaurioitui pahoin.
Trafalgarin taistelun jälkeen alus palasi Välimerelle. Se osallistui Toulonin saarron valvontaan marraskuuhun 1811, jolloin alus siirrettiin Kanaalin laivastoon. Alus oli kontra-amiraali James Bissettin lippulaivana.
Alus siirrettiin satamapalvelukseen Plymouthiin, jossa se aloitti 17. elokuuta 1825 vastaanottoaluksena nimellä HMS Captain. Aluksen mastot poistettiin kesäkuussa 1826 ja se romutettiin Plymouthissa 28. elokuuta 1841 mennessä. Neljä aluksen tykeistä on liitetty osaksi Collingwoodin muistomerkkiä Tynemouthissa.
Daniel Walcott

Ura

Kaudella 2014–2015 Walcott pelasi QMJHL:ssä Blainville-Boisbriand Armada. Hänet valittiin kauden päätteeksi liigan tähdistökentälliseen.
1. kesäkuuta 2015 Walcott kaupattiin New York Rangersista Tampa Bay Lightningiin vaihdossa seitsemännen kierroksen varausvuoroon vuoden 2015 varaustilaisuudessa. Walcott viimeisteli toisella kaudellaan QMJHL:ssä 41 pistettä 54 pelissä. Kauden lopussa hän pelasi vielä yhden ottelun AHL:ssä Rangersin farmijoukkue Hartford Wolf Packissa.
Heikki Väänänen (kirkonrakentaja)

Heikki Väänänen eli Karahka-Väänänen (s. 8. heinäkuuta 1724, Ylikiiminki - 2. toukokuuta 1789 Ylikiiminki) oli suomalainen kirkonrakentaja. Väänänen johti muun muassa vuonna 1764 rakennetun Utajärven kirkon ja kellotapulin rakennustöitä. Karahkan kylästä kotoisin ollut talollinen oli erikoistunut eritoten kirkkojen kellotapuleiden rakentamiseen.
Väänäsen vanhemmat olivat talollinen Tapani Väänänen ja Reeta Hiltunen Ylikiimingin Karahkan kylän Väänälän talosta. Hän oli Kiiminkijoen varteen 1500-luvun puolivälissä asettuneiden savolaisten uudisasukkaiden jälkeläinen. Väänänen hallitsi kotitaloaan yhdessä veljiensä kanssa, minkä takia hän saattoi olla pitkäänkin muualla rakennustöissä.
Väänänen toimi kirkkoväärtinä vuodesta 1756. Hänen puolisonsa vuodesta 1752 oli Margareta Jaakontytär Suorsa (1727-1796).
Marina Alabau

Ura

Alabau saavutti kultaa RS:X -luokasta vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta ennen Suomen Tuuli Petäjää. Hän kilpaili myös vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä sijottuen neljänneksi.
Alabau on saavuttanut MM-kilpailusta kultaa vuodelta 2009, hopeaa vuosilta 2006 ja 2014 sekä pronssia vuosilta 2008 ja 2011. EM-kilpailuista hänellä on peräti viisi kultaa vuosilta 2007, 2008, 2009, 2010 ja 2012.