Suomi–Neuvostoliitto-Seura

Suomi–Neuvostoliitto-Seura (lyhenne SNS tai SN-Seura) oli suomalainen ystävyysseura, joka perustettiin 15. lokakuuta 1944 sen jälkeen, kun Suomi oli tehnyt aselevon Neuvostoliiton kanssa. Järjestön tehtävänä oli vaalia Suomen ja Neuvostoliiton välisiä ystävällisiä suhteita ja sille muodostui vahva valtiollinen ja puoluepoliittinen luonne. 1970-luvulla seuraan kuului yli 100 000 jäsentä.Neuvostoliiton hajottua yhdistyksen nimi muutettiin Suomen ja Venäjän kansojen ystävyysseuraksi ja lopulta Suomi–Venäjä-Seuraksi. 
SNS:n edeltäjä oli talvisodan jälkeen toukokuussa 1940 perustettu ja pian kielletty Suomen-Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seura (eli niin sanottu SNS I). Välirauhan aikana seura koettiin turvallisuusriskiksi, kun Suomi alkoi liittouduttuaan käytännössä Natsi-Saksan kanssa valmistautua jatkosotaan. Suomi–Neuvostoliitto-Seurasta tuli Suomen Moskovan välirauhan jälkeisen uuden ulkopolitiikan vertauskuva Neuvostoliittoon päin. Vastaavanlainen Suur-Saksan valtakunnasta tapahtunut irtautuminen länteen päin oli Suomi–Amerikka-seuran perustaminen jatkosodan vielä kestäessä.
Suomi-Neuvostoliitto-Seuran virallinen lyhenne oli SN-Seura erotuksena aiemmasta Suomen-Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seurasta, joka oli tunnettu toiminta-aikanaan SNS:nä, mutta käytännössä uudestakin seurasta käytettiin yleisesti lyhennettä SNS.
Järjestö julkaisi äänenkannattajaansa SNS-lehteä vuosina 1944–1960. Sen seuraajaksi perustettiin Ajan kuvat -niminen lehti, joka ilmestyi vuoteen 1967 ja yhdistettiin seuraavana vuonna Neuvostoliiton suurlähetystön julkaiseman Neuvostoliitto tänään -lehden kanssa. Näin syntyi uusi Maailma ja Me -lehti, jota SNS julkaisi yhdessä uutistoimisto APN:n kanssa vuoteen 1990 saakka. Myös jäsenlehti Seuratieto aloitti 1968. 
Suomi–Neuvostoliitto-Seura järjesti opiskelijoille stipendejä Neuvostoliitossa suoritettavia korkeakoulu- ja yliopisto-opintoja varten. Niitä järjestettiin muun muassa Kiovan valtionyliopistoon.

Organisaatio

Runsaan paikallisyhdistysmäärän vuoksi seuralla oli myös alueorganisaatio. Seura nautti tuntuvia valtionapuja ja sen piiritaso ja valtakunnantaso oli poliittisesti puolueiden jakama siksi, että se oli Suomen ulkopolitiikan tunnusmerkki kansalaisjärjestötoiminnassa. Seurassa poliittinen vasemmisto oli aktiivinen, mutta myös maltilliset porvarit olivat edustettuina. Suomen valtio avusti seuraa aluksi tilapäisesti ja myöhemmin vakinaisemmin kulttuurirahoituskomitean kautta. Vuonna 1987 valtio osti seuralle toimitilat Helsingin Ruoholahdesta 39 miljoonalla markalla, eikä seuran tarvinnut maksaa tiloista vuokraa vaan ainoastaan yhtiövastikkeen. Jäsenmaksut olivat keskeinen tulonlähde.

Ystävyyskaupungit ja uudet ystävyysseurat

Monissa Suomen merkittävistä kaupungeista toimi verrattain vahva Suomi–Neuvostoliitto-Seuran paikallisosasto. Näillä kaupungeilla oli ystävyyskaupunkisuhteet kaupunkeihin, jotka eivät sijainneet Venäjän federaatiossa, vaan sen ulkopuolisessa Neuvostoliitossa. Kun Neuvostoliitto purkautui 1991, lähinnä kaupunginjohtojen aloitteellisuudesta perustettiin Ukrainaa varten ystävyyskaupunkisuhteiden jatkamiseksi hallinnon rinnalla myös kansalaisyhteiskunnan puolella vastaavat Ukraina-seurat. Tampereelle perustettiin Tampereen Ukraina-seura ja Lahteen Lahden Ukraina-seura. Tampereen kaupungilla on ystävyyssuhteet Kiovan kanssa ja Lahdella Zaporižžjan kanssa. Turussa tai Helsingissä tällaista tarvetta ei muodostunut, koska niiden ystävyyskaupungit Pietari ja Moskova sijaitsevat Venäjän federaatiossa, minkä vuoksi kansalaisten ystävyyskaupunkitoiminta kyettiin hoitamaan Suomen ja Venäjän kansojen ystävyysseuran, nykyisen Suomi–Venäjä-Seuran kautta.
Suomi-Neuvostoliitto-Seuran keskusjärjestön arkisto sijaitsee Kansallisarkistossa. Piirijärjestöjen ja paikallisosastojen arkistoja on maakunta-arkistoissa, Kansan Arkistossa ja Työväen Arkistossa.