google/wiki40b huggingface dataset:
Justin Florek

Ura

Florek teki viimeisen yliopistokautensa jälkeen tulokassopimuksen Boston Bruinsin kanssa 25. maaliskuuta 2012. Hän siirtyi loppukaudeksi Bostonin AHL-farmiseura Providence Bruinsiin.
Florek osallistui Bruinsin harjoitusleirille ennen kauden 2012–2013 alkua, mutta hänet lähetettiin takaisin Providenceen 14. syyskuuta 2012. Florek pelasi 71 peliä Providencessa tehden 11 maalia ja 27 tehopistettä runkosarjassa sekä 11 pudotuspeliottelua, joissa teki yhden maalin ja kaksi syöttöpistettä, kun Providence eteni konferenssifinaaleihin, joissa Wilkes-Barre/Scranton Penguins tiputti heidät.
22. syyskuuta 2013 Florek lähetettiin jälleen Providenceen aloittamaan kautta 2013–2014, mutta hän pääsi kauden aikana pelaamaan neljä ottelua myös NHL:ssä. 4. tammikuuta 2014 Florek teki debyyttinsä Bostonin voittaessa Winnipeg Jetsin lukemin 4–1. Hänet lähetettiin seuraavana päivänä AHL:ään. Florek teki ensimmäisen NHL-maalinsa 9. tammikuuta 2014 ohittaessaan Los Angeles Kingsin maalivahti Jonathan Quickin.
Vuoden 2014 pudotuspelien avauskierroksella Florek teki ensimmäisen playoff -maalinsa 20. huhtikuuta Detroit Red Wingsiä vastaan.
2. heinäkuuta 2015 Florek jätti Bruinsin siirtyen vapaana agenttina yhden vuoden mittaisella kaksisuuntaisella sopimuksella New York Islandersiin.
Syyttäjä

Syyteharkinta Suomessa

Syyteharkinnassa syyttäjä tekee poliisin tai muun esitutkintaviranomaisen kokoaman esitutkintapöytäkirjan perusteella ratkaisun syytteen nostamisesta eli rikosasian viemisestä tuomioistuinkäsittelyyn. Syyttäjän on toiminnassaan noudatettava tasapuolisuusvaatimusta, eli hänen on asiaa harkitessaan otettava huomioon sekä rikosepäilyä tukevia että sitä vastaan puhuvia seikkoja. Hänen tulee myös nimetä oikeudessa kuultaviksi sellaisetkin todistajat, joiden esitutkinnassa antama kertomus ei tue syytettä.
Syyttäjällä on syytepakko; syyttäjän on virkavastuun uhalla nostettava syyte, jos rikoksesta ja tietyn henkilön syyllisyydestä on riittävä näyttö. Syytepakosta on myös erikseen säädettyjä poikkeuksia, joiden nojalla syyte voidaan jättää nostamatta seuraamusluontoisena toimenpiteistä luopumisena. Tämä tarkoittaa sitä, että vaikka syyttäjä katsoo rikoksen tapahtuneen, on asian luonteen (esimerkiksi epäillyn nuoruus, rikoksen vähäisyys, onnistunut sovittelu tai lieventävät asianhaarat) vuoksi prosessiekonomisista syistä rationaalisempaa olla nostamatta syytettä. Seuraamusluontoisen syyttämättäjättämispäätöksen kohteella on oikeus vaatia syytteen nostamista paikkakunnan alioikeudessa, mikäli hän ei katso syyllistyneensä rikokseen ja toivoo maineensa puhdistamista.
Asianomistajalla, joka toivoo syytteen nostamista, on oikeus kannella syyttämättäjättämispäätöksestä valtakunnansyyttäjänvirastoon. Tällöin joku valtionsyyttäjistä tutkii asiakirjat ja päättää uudelleen syytteen nostamisesta. Asianomistaja voi myös käyttää omaa toissijaista syyteoikeuttaan eli toimia itse asiassa syyttäjänä. Tällöin hän ottaa riskin oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta vastapuolelle siinä tapauksessa, että syyte hylätään.
Jos syyttäjä nostaa syytteen, hän voi ajaa myös asianomistajien yksityisoikeudellisia korvausvaatimuksia rikoksesta aiheutuneesta vahingosta. Tätä kutsutaan adheesio- eli liitännäisperiaatteeksi.
Hugo Winter (rovasti)

Hugo Winter (3. heinäkuuta 1866 Hartola – 23. huhtikuuta 1949 Saarijärvi) oli suomalainen rovasti ja maailmanmatkaaja.
Winterin vanhemmat olivat Hartolan kirkkoherra Adolf Magnus Winter (1828–1880) ja Julia Malvina Bonsdorff (1836–1926). Hän pääsi ylioppilaaksi 1885 Jyväskylän lyseosta ja suoritti teologisen erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1889. Winter vihittiin papiksi 1890. 
Winter oli aluksi ylimääräisenä pappina Pyhäjärvellä (V.l.), Hollolassa ja Hirvensalmella ja sen jälkeen 1894–1915 Hollolan seurakunnan toisena kappalaisena ja samalla Lahden kauppalan ja vuodesta 1905 Lahden kaupungin pastorina. Hän oli Hartolan kirkkoherrana 1915-1920 ja Saarijärven kirkkoherrana 1920-1947. Winter sai rovastin arvonimen 1928. 
Winter teki vuodesta 1890 lähtien useita ulkomaanmatkoja ja piti matkakokemuksistaan esitelmiä. Hän kävi muun muassa enonsa, matematiikan ja luonnontieteen yliopettaja Ernst Jakob Waldemar Bonsdorffin kanssa Egyptissä vuonna 1896 sekä Huippuvuorilla 1909, matkasi 1907 Himalajalle, Shanghaihin ja Havaijille ja 1913 Algerian kautta Australiaan ja Uruguayihin. Vuonna 1921 hän kävi Yhdysvalloissa, 1925 Etelä-Afrikassa, 1929 Yhdysvalloissa ja Länsi-Intian saarilla, 1935 Yhdysvalloissa, 1936 Pariisissa, 1937 Unkarissa, 1938 Etelä- ja Väli-Amerikan maissa sekä Länsi-Intian saarilla ja vuonna 1939 Portugalissa ja Italiassa.
Hugo Winter oli naimisissa vuodesta 1929 Gerda Elisabet von Haartmanin (1877–1963) kanssa. Winterin sisaruksia olivat kirjailija Maila Talvio ja merikapteeni, kirjailija Ernst Winter (Erkki West).
THX

THX on Lucasfilmin kehittämä elokuvateatterien ja äänentoistolaitteiden laatuluokitus. THX ei ole Dolby Digitalin, SDDS:n tai DTS:n tapaan äänijärjestelmä.
THX-luokitus käsittää niin kuvan kuin äänenkin, ja siihen kuuluu myös monia muita teknisiä vaatimuksia, kuten ilmastointilaitteiden äänitasot. THX-teatterin tulee täyttää kaikki sille asetut vaatimukset, kuten oikeanlainen akustiikka ja kaiutinasettelu sekä ulkoa kuuluvien äänien poistaminen. Lucasfilm perii THX-lisenssistä vuosittaisen korvauksen. Suomessa monella elokuvateatterilla oli aikaisemmin THX-luokitus, mutta sen korkean hinnan vuoksi Suomessa ei nykyään ole yhtään virallista THX-teatteria.
Elokuvateatterien lisäksi THX-luokituksen voivat saada muun muassa yksityishenkilöille tarkoitetut viritin-vahvistimet. Niissä THX tarkoittaa useimmiten sitä, että valmistaja on maksanut lisenssin käyttöoikeudesta ja vahvistimeen on lisätty niin sanottu THX DSP -moodi, jonka aktivoimalla voi käyttää THX-suosituksen mukaisia ääniasetuksia. Yksityisessä käytössä THX:llä ei kuitenkaan ole suurta merkitystä.
THX:n kehitti Tomlinson Holman, ja se tulee sanoista Tomlinson Holman's eXperiment. George Lucasin ensimmäinen kokoillan elokuva oli THX 1138.
Kuzovin luonnonsuojelualue

Kuzovin luonnonsuojelualue (ven. Природный заказник регионального значения “Кузова”, Prirodnyi zakaznik regionalnaja znatshenia "Kuzova") on "alueellisesti merkittävä" saaristoa suojeleva luonnonsuojelualue Vienan Kemin kaupungin edustalla Vienanmeren Äänislahdessa. Hallinnollisesti alue on osa Karjalan tasavallan Kemin piiriä.
Suojelualue käsittää noin 40,0 km² alueen, josta 10,0 km² on maa-aluetta ja loput merta. Käytännössä kyse on ryhmästä kallioisia saaria merellä Vienan Kemin edustalla. Alue on tärkeä vesilintujen pesimäpaikka ja se kuuluu Ramsarin sopimuksen perusteella suojeltuihin kosteikkoalueisiin.
L’Aura

L'Aura eli Laura Abela (s. 13. elokuuta 1984 Brescia) on italialainen laulaja-lauluntekijä. Hän on osallistunut San Remon musiikkijuhlille vuosina 2006 ja 2008. Hänen debyyttialbuminsa Okumuki ilmestyi alun perin vuonna 2005, mutta julkaistiin uutena versiona 2006. Toinen albumi, Demian, ilmestyi vuonna 2007.
Kokoelmalevy L'Aura julkaistiin vuonna 2008.
L'Aura myös soittaa pianoa ja viulua.
Nellie Melba

Dame Nellie Melba (syntyjään Helen Porter Mitchell, myöhemmin Helen Armstrong, 19. toukokuuta 1861 Richmond, Melbourne, Victoria – 23. helmikuuta 1931 Darlinghurst, Sydney, Uusi Etelä-Wales, Australia) oli australialainen sopraano.
Hänen tähteytensä alkoi vuonna 1887 kaikilla maailman oopperanäyttämöillä, ja se kesti hänen jäähyväisnäytäntöönsä saakka, joka oli Covent Gardenissa vuonna 1926. Hänen äänensä sanottiin sopivan täydellisesti koloratuuriosiin kuten Rigoletton Gilda sekä lyyrisiin osiin kuten Lohengrinin Elsa ja Otellon Desdemona. 
Dame Nellie oli myös konserttilaulajatar sekä uranuurtaja äänilevylaulussa.

Elämäkerta

Melba oli David Mitchellin ja Isabella Ann Mitchellin (o.s. Dow) kymmenestä lapsesta vanhin. Melba kävi koulua Presbyterian Ladies' Collegessa Melbournessa, jossa hänen pianonsoiton- ja laulunopettajanaan toimi Ellen Christian. Vuotta 1880, jolloin Melba lähti koulusta, varjostivat hänen äitinsä ja siskonsa kuolemat. Melban isä päätti maisemanvaihdoksen tekevän perheelleen hyvää ja hankki sokeritehtaan Mackayn lähistöltä Queenslandista. Queenslandissa Melba tapasi tulevan aviomiehensä Charles Nisbett Frederick Armstrongin. He menivät naimisiin Brisbanessa 22. joulukuuta 1882. He saivat pojan, joka sai nimekseen George, mutta Melba turhautui avioliittoonsa ja lähti Mackaysta tammikuussa 1884 muuttaakseen takaisin Melbourneen.
Melban laulunopettajana toimi seitsemän vuoden ajan Pietro Cecchi ja myöhemmin Euroopassa saksalainen mezzosopraano Mathilde Marchesi. Marchesin suosituksesta laulajatar keksi itselleen taiteilijanimen Melba kotikaupunkinsa Melbournen mukaan.
Melban debyytti oopperalaulajana tapahtui Brysselin Théâtre Royal de la Monnaiessa 13. lokakuuta 1887. Armstrong seurasi Melbaa Eurooppaan ja liittyi armeijaan, josta käsin Armstrong kävi satunnaisesti tapaamassa vaimoaan ja vauvaa Pariisissa. Avioliittoa koetteli Melban suhde Orléansin herttuaan Philippeen vuonna 1890. Suhdetta käsiteltiin lehdistössä ja Armstrong haki sen johdosta avioeroa, mutta avioeroprosessi kuihtui kaikessa hiljaisuudessa. Orléansin herttua poistui Afrikkaan kahden vuoden mittaiselle safarille. Avioero Charles Armstrongista tapahtui virallisesti vasta vuonna 1900, kun Armstrong oli muuttanut Yhdysvaltoihin ja vienyt George-pojan mukanaan.
Uransa loppuvaiheessa Melba järjesti pitkän jäähyväisnäytäntöjen sarjan eri puolilla maailmaa. Hän kuoli 23. helmikuuta 1931 Sydneyssä verenmyrkytykseen 69-vuotiaana pitkään kestäneen kuumeen jälkeen. Melba on haudattu Lilydalen hautausmaalle, joka sijaitsee Melbournessa.
Reino Lukkari

Aarne Reino Ilmari Lukkari (26. kesäkuuta 1908 Iisalmi – 14. tammikuuta 1951 Helsinki) oli Mannerheim-ristin ritari numero 67. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 5. heinäkuuta 1942. Sotilasarvoltaan Lukkari oli majuri ja siviiliammatiltaan toimistoinsinööri.
Alkuvuonna 1941 Lukkari kävi Saksassa opintomatkalla, jonka aikana hän tutustui uuteen aselajiin, taistelupioneereihin. Saksasta saamiensa oppien mukaisesti hän johti vihollisen linnoitteiden murskaamista jatkosodan hyökkäysvaiheessa.
Lukkari sai sodan jälkeen asekätkentäoikeudenkäynnissä 1. v. 6. kk. tuomion pioneerimateriaalin toimittamisesta. Hän erosi armeijasta vuonna 1947 ja siirtyi Puutalo Oy:n palvelukseen toimistoinsinööriksi.
Lukkarin ollessa vangittuna asekätkentäjutun vuoksi hänellä todettiin vatsasyöpä, johon hän menehtyi vain 42-vuotiaana tammikuussa 1951.
Reino Lukkarin poika oli eversti Matti Lukkari.
Donaukanal

Donaukanal (”Tonavan kanava”) on Tonavan kanavoitu sivuhaara Wienissä Itävallassa. Se on 17,3 kilometriä pitkä ja kulkee aivan Wienin keskustan, Innere Stadtin ohi, kun taas varsinainen Tonava sivuuttaa kaupungin keskustan noin kahden kilometrin päässä. Hieman Innere Stadtin ulkopuolella Donau­kanaliin laskee myös Wienjoki.
Donaukanal erkanee varsinaisesta Tonavasta Nußdorfin pato- ja sulku­rakennelmien kohdalla Döblingissä ja yhtyy pääjokeen jälleen Praterspitzissä, Praterin puistossa Simmeringissä. Wienin 23 kaupunginosasta Donaukanalin ja Tonavan välisellä saarella sijaitsevat Birigittenau (20. kaupunginosa) ja Leopoldstadt (2. kaupunginosa). Donaukanalin ylittää 15 katu- ja viisi rautatiesiltaa.
Koska saksan kielessä sana Kanal saattaa tuoda mieleen avoimen viemärin, Donaukanalin nimeä on ehdotettu muutettavaksi. Yksi nimiehdotus on ollut Kleine Donau, ”Pikku Tonava”. Toistaiseksi tällaiset ehdotukset eivät kuitenkaan ole johtaneet tulokseen.

Historia

Nykyinen Donaukanal oli aikoinaan Tonavan luonnollinen eteläinen sivuhaara. Se säännösteltiin ensimmäisen kerran vuosina 1598–1600 paroni von Hoyosin johdolla. Nimitys Donaukanal (”Tonavan kanava”) tuli käyttöön vuonna 1686.
1800-luvun lopulla lähelle Donau­kanalin alkupäätä rakennettiin Schwimmtor-pato. Sen tehtävänä oli suojella kanavaa tulvilta ja ajojäiltä, ja se otettiin käyttöön vuonna 1873. Nußdorfin pato- ja sulkurakennelmat rakennettiin vuosina 1894–1899, ja ne torjuvat tulvia tehokkaammin kuin Schwimmtor. Kuitenkin myös Schwimmtor oli käytössä ensimmäiseen maailman­sotaan saakka ja purettiin vasta vuonna 1945.

Käyttö

1990-luvun alussa Donaukanalin etelä­päähän, jossa se on Leopoldstadtin ja Landstraßen (2. ja 3. kaupungin­osien) rajana, sen varteen alettiin kehittää yhtenäistä virkistys­aluetta.
Donaukanalia molemmilta puolilta reunustavilla ranta­penkereilla liikkuu paljon lenkkeilijöitä, pyöräilijöitä ja rulla­lautailijoita. Viime vuosina on menestyksellisesti yritetty muuttaa alue kesä­kuukausien ajaksi veto­voimaisemmaksi virkistys­alueeksi, jossa on muun muassa kesäterasseja, kirpputoreja ja kahviloita.
Risteily­alukset, jotka kiertävät Leopoldstadtin ja Brigittenaun ympäri Donau­kanalia ja Tonavaa pitkin, lähtevät Schwedenplatzilta kaupungin keskustasta. Siellä on myös Wienin ja Bratislavan välillä liikennöivien Twin City Linerin laivojen Wienin-puoleinen terminaali, josta nämä laivat kulkevat alkumatkan Donau­kanalia pitkin Tonavalle
Donaukanaltreiben-festivaali pidetään joka vuosi kesäkuussa muutamassa paikassa Donau­kanalin varrella. Siinä esiintymään kutsutaan etu­päässä itä­valta­laisia ammattilais- ja harrastelija­yhtyeitä, mutta vuosi vuodelta järjestäjät ovat enenevässä määrin kutsuneet yhtyeitä myös naapuri­maista.

Kulttuurisia viittauksia

Donaukanalin rannat tunnetaan erityisesti Heinz Conradsin kappaleesta ”A schröge Wiesn” (”Kalteva ruoho­kenttä”), jonka myöhemmin levyttivät Willi Resetarits ja Rainhard Fendrich. Siinä sankari, Franz, päätti olla lähtemättä lomamatkalle ja vietti sen sijaan vapaa-aikansa makailemalla Donau­kanalin varrella olevilla nurmikoilla.
Suomalainen Konkordia-liitto

Suomalainen Konkordia-liitto, aiemmin Konkordialiitto, Konkordia (lat. concordia = sopu) on suomalainen yhdistys, joka antaa stipendejä naisille.

Historia

Konkordialiitto on perustettu 1885 tohtori Rosina Heikelin ja neiti Fanny Palménin aloitteesta. Alkujaan liitto jakoi stipendejä nuorille naisille, jotka haluavat harjoittaa opintoja tai hankkia itselleen tietoja valmistuakseen johonkin käytännölliseen ammattiin. Yhdistyksen kahden stipendirahaston varat olivat vuonna 1912 noin 188 000 mk. Näistä varoista päätettiin 1911, että kun ne ovat kasvaneet kahdeksisadaksituhanneksi markaksi, ne jaetaan tasan suomen- ja ruotsinkielisten kesken. Lisäksi yhdistyksellä oli tuolloin neljä lahjarahastoa: J. Ph. Palménin muistorahasto, Fanny Palménin muistorahasto, sivistyneitten hourujenhoitajain ja naislääkärien stipendirahastot, joiden varat olivat vuonna 1912 yhteensä noin 85 000 mk.
Konkordialiitto hajosi kuitenkin 1910-luvulla jakoperusteista syntyneiden sisäisten ristoriitojen vuoksi. Liiton toiminta lopetettiin vuoden 1914 vuosikokouksen äänestyksen tuloksena. Sen jälkeen syntyi kaksi liitto, joista ruotsinkielinen Svenska Konkordiaförbundet muodostettiin 1917. Suomenkieliset kääntyivät Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran puoleen, joka otti rahavarat tilapäisesti hoitoonsa. Suomalainen Konkordialiitto perustettiin 1919, ja se merkittiin yhdistysrekisteriin 4.3.1920. Käytännölliseen ammattiin valmistumisen tukemisen lisäksi tuki laajentui sittemmin koskemaan myös naisopiskelijoita. Suomenkielisen rahaston suurin rahasto oli esimerkiksi 1960-luvulla Tilma Hainarin rahasto tieteellisen työn tukemiseksi. Vuonna 1962 jaettava summa oli kaksi miljoonaa markkaa.

Nykyisin

Nykyisin apurahoja myönnetään eri rahastoista ammattikoululaisille sekä ylemmän korkeakoulututkinnon suorittaneille naisille tieteellisiä jatko-opintoja ja ulkomaisia kongressimatkoja varten.
Hōjō Sōun

Hōjō Sōun, tunnetaan myös nimellä Ise Nagauji (jap. 北条 早雲, 1432 – 8. syyskuuta 1519), oli myöhemmän Hojo-klaanin perustaja ja merkittävä daimio Sengoku-kauden Japanissa.
Sōunin isosisko oli naimisissa Imagawa-klaania johtajeen Imagawa Yoshitadan kanssa, minkä myötä Sōun liittyi Imagawa-klaanin palvelukseen Surugan provinssissa. Vuonna 1476 Yoshitada menehtyi taistelussa, ja Sōun liittyi auttamaan perintäkiistassa tämän poikaa, Imagawa Ujichikaa. Kiitoksena palveluksistaan Sōunin hallintaan myönnettiin linna.
Sōun jatkoi Imagawan palveluksessa, ja vuonna 1495 hän sai haltuunsa Odawaran linnan, josta tuli sittemmin hänen klaaninsa pitkäaikainen tukikohta. Sōun kuoli vuonna 1519 ja kuolemansa jälkeen siirsi klaanin johtajuuden pojalleen Hōjō Ujitsunalle.
Löyä

Löyä on suomalainen kylä, joka sijaitsee Kuortaneen kunnan kaakkoisosassa. Rajanaapureita ovat etelässä Alavus, idässä Lehtimäki ja Töysä. Löyän kylässä sijaitsee kylän mukaan nimensä saanut Löyänjärvi.
Python (hirviö)

Python (m.kreik. Πύθων, "mädäntyä") oli kreikkalaisessa mytologiassa valtava tumma käärme, jonka Gaia, maa, oli synnyttänyt - tosin vastentahtoisesti. Pythonin tehtävä oli vartioida Delfoissa oraakkelia, mutta Apollon, joka oli oppinut selvännäkemisen taidon Panilta, saapui paikalle ja tappoi Pythonin nuolillaan ottaakseen pyhäkön hallintaansa. Käärmeen ruumiin mädäntyessä sen mukaan nimettiin myös itse kaupunki, Pytho.
Hyginus kertoo omassa versiossaan, että Python itse antoi ennustuksia Parnassos-vuorella. Sen kohtaloksi oli kuitenkin määrätty kuolla Leton jälkeläisen kautta, ja kun se kuuli, että Zeus oli tehnyt tämän raskaaksi, se lähti etsimään Letoa tappaakseen tämän. Boreas, pohjoistuuli, vei kuitenkin Leton turvaan, ja Python joutui palaamaan tyhjin toimin Parnassokselle. Niin Leto synnytti Apollonin ja Artemiin, ja neljän päivän kuluttua Apollon ampui Pythonin kuoliaaksi nuolillaan kostaakseen äitinsä puolesta. Pythonin luut Apollon asetti temppeliinsä, jonka papitarta, Delfoin oraakkelia, kutsuttiin Pythiaksi tämän mukaan. Apollon asetti tapahtuman johdosta myös Python kisat, jotka järjestettiin hänen kunniakseen joka neljäs vuosi Delfoin pyhätössä.
Juha ”Watt” Vainio ja Reijo Tani

Juha ”Watt” Vainio ja Reijo Tani on vuonna 1968 julkaistu Juha Vainion ja Reijo Tanin yhteinen albumi. Levylle on koottu heidän yhdessä ja erikseen esittämiään, vuosina 1966−1968 ilmestyneillä singlelevyillä julkaistuja kappaleita. Kaikki kappaleet on sanoittanut Juha Vainio ja useimmat ovat Toivo Kärjen säveltämiä. Säestäjinä ovat Pertti Metsärinteen ja Rauno Lehtisen yhtyeet. Laulun ”Lahjomaton Elias Nessinen” päähenkilön esikuvana oli yhdysvaltalainen etsivä Eliot Ness.
Italian tasavaltalainen puolue

Italian tasavaltalainen puolue (Partito Repubblicano Italiano, PRI) on Italiassa toimiva liberaali poliittisen keskustan puolue. Puolue on nykyisin pieni eikä ole enää edustettuna maan parlamentissa.
Puolueen juuret ovat 1800-luvun Italian yhdistymistä kannattaneissa tasavaltalaisissa. PRI perustettiin ensimmäisen kerran vuonna 1895. Se oli ensimmäisen kerran mukana Italian hallituksessa vuosina 1916–1917. Puolueen alkuperäinen kannatus hupeni ensimmäisen maailmansodan jälkeen ja fasistihallinto lakkautti sen vuonna 1926. Puolueen kannattajia osallistui vastarintaliikkeeseen toisen maailmansodan aikana.
PRI perustettiin uudelleen 1943. Se kieltäytyi sodan jälkeen osallistumasta hallitukseen ennen monarkian lakkauttamista ja tasavallan perustamista. Vuosina 1947–1953 se oli mukana Italian hallituksessa ja jotkin sen johtajista olivat merkittävässä roolissa Italian politiikassa. PRI:n pitkäaikainen johtaja sodan jälkeen oli Ugo La Malfa. Puolue palasi kristillisdemokraattien hallituskumppaniksi vuonna 1963 ja oli sen jälkeen mukana useimmissa hallituksissa seuraavan 30 vuoden ajan. PRI:n johtaja Giovanni Spadolini toimi pääministerinä vuosina 1981–1982. Puolueen kannatus romahti lopullisesti sen sotkeuduttua vuonna 1992 paljastuneeseen tangentopoli-korruptioskandaaliin. PRI kuului 1990-luvulla Oliivipuukoalitioon. 2000-luvun alussa se liittoutui Silvio Berlusconin Casa delle Libertà -koalition kanssa. PRI:lla ei ole nykyään enää lainkaan edustajia parlamentissa.
Uiguurilainen kirjaimisto

Uiguurilainen kirjaimisto on ensimmäisen vuosituhannen lopulla syntynyt muinaisuiguurin aakkosellinen kirjoitusjärjestelmä. Se pohjautuu sogdilaiseen kirjaimistoon, joka puolestaan perustuu yhteen syyrilais-aramealaisista kirjaimistoista. Kirjainten järjestys on ylhäältä alas ja rivien vasemmalta oikealle. Jokaisella 22 kirjaimesta on useita variantteja, jotka riippuvat sen asemasta sanan alussa, keskellä tai lopussa.
1000–1100-luvuilla uiguurit alkoivat siirtyä arabialaiseen kirjaimistoon, joka myöhemmin syrjäytti uiguurilaiset aakkoset. Niitä käytettiin kuitenkin arabialaisen kirjaimiston rinnalla aina 1700-luvun alkuun saakka ja keltaisten uiguurien keskuudessa vielä 1800-luvulla.
1200-luvulla mongolit loivat oman uiguurilaiseen kirjaimistoon perustuvan kirjoitusjärjestelmän, jota käytetään edelleen Sisä-Mongoliassa. Siihen perustunutta mantšujen kirjaimistoa käytettiin 1700-luvulle saakka.
Ampumahiihdon maailmancup 2016–2017

Tjumenin kilpailuviikonlopun siirtäminen

Maailmancupin alkuperäisen ohjelman mukaan toiseksi viimeinen kilpailuviikonloppu oli tarkoitus järjestää Venäjän Tjumenissa. 22.12.2016 Venäjän ampumahiihtoliitto RBU kuitenkin ilmoitti luopuvansa maailmancupin ja vuoden 2017 nuorten maailmanmestaruuskilpailujen järjestämisestä maan dopingskandaalin vuoksi. Tšekin, Norjan ja Iso-Britannian lajiliitot olivat jo ilmoittaneet boikotoivansa Tjumenin maailmancupia, mikäli niitä ei siirretä pois Venäjältä. Samalla IBU ilmoitti tutkivansa venäläisten ampumahiihtäjien dopingin käyttöä, asettavansa kaksi urheilijaa väliaikaiseen kilpailukieltoon ja harkitsevansa vuoden 2021 maailmanmestaruuskilpailujen siirtämistä pois Tjumenista. 7. tammikuuta tiedotettiin, että maailmancupin osakilpailut siirretään Suomeen Kontiolahdelle.
Operaatio Badr

Operaatio Badr oli Iranin tekemä suurhyökkäys Irakin–Iranin sodassa vuonna 1985. Iranilaiset onnistuivat valtaamaan Basran valtatien, mutta Irakin vastahyökkäys löi heidät takaisin. Irak käytti kemiallisia aseita.
Iranin Etelä-Irakissa tekemä operaatio Badr oli yritys vallata Bagdadista Basraan vievä valtatie niin kuin operaatio Aamunkoitossa vuonna 1983. Lisäksi pyrittiin saavuttamaan Tigris, jolloin Irak olisi katkaistu kahtia ja Bagdad eristetty merestä ja öljynviennistä sitä kautta. Operaatio nimettiin Muhammedin vuosisatoja sitten Mekassa saavuttaman ensimmäisen sotavoiton kunniaksi. Iran oli yhä alakynnessä joukkojensa koulutuksen ja aseistuksen nähden Irakiin nähden, vaikka Iran oli organisoinut Pasdaranin ja Basijin joukkoja muistuttamaan enemmän tavallista armeijaa.

Hyökkäys

Operaatio Badr alkoi 11. maaliskuuta 1985 Al Qumrahista koilliseen soisen maaston läpi lähellä Majnoonin saarta. Hyökkäyksen kärjessä iranilaiset etenivät pienin ryhmin muun muassa öisin, partiovenein ja käyttäen kaislikkoa suojana. Etenevä jalkaväki rakensi ponttoonisiltoja panssariajoneuvoille. Näin toinen aalto saapui kärkijoukkojen raivattua tien, ja joukot etenivät onnistuneesti 6 km syvyyteen saavuttaen valtatien. 100 000 iranilaista saapui Bagdadin-Basran valtatielle kahteen kohtaan. Iranin joukot saapuivat al Qurnahiin jossa valtatie ja Eufrat risteävät kyeten katkaisemaan valtatien. Mutta Irakin vastahyökkäyksessä käytettiin tykistöä, ilmahyökkäyksiä, Tasavaltalaiskaarti-nimistä armeijan valiojoukkoaja ja taistelukaasuja. Irak kykeni ajamaan Iranin joukot pois, koska sen armeija käytti Saddam Husseinin määräyksestä kemiallisia aseita, ja laajemmin kuin koskaan aiemmin kuin tässä sodassa. Yhdeksässä päivässä iranilaiset olivat vetäytyneet pois valtaamaltaan alueelta. Taistelu tuotti molemmille suuret tappiot.
Iranilaisia kuoli 15 000 ja irakilaisia 8 000–12 000. Toisen tiedon mukaan iranilaisia olisi kuollut 20 000 ja irakilaisia 14 000.

Seurauksia

Tämän jälkeen Irak aloitti uudestaan kaupunkien sodan siviilejä vastaan maaliskuussa. Kohteina olivat Isfahan, Tabriz, Shiraz ja jopa Teheran. Tähän Iran vastasi samalla mitalla.
Iran sai operaatiossa haltuunsa neuvostovalmisteisia Scud-ohjuksia. Se käytti niitä mallinaan ja valmisti myöhemmin omia Scud-ohjuskia. Se osti niitä myös Syyriasta ja Pohjois-Koreasta.