google/wiki40b huggingface dataset:
Nuorgam

Nuorgam (pohjoissaameksi Njuorggán) on Suomen pohjoisin kylä (70° 5′ pohjoista leveyttä). Se sijaitsee Utsjoen kunnassa Tenojoen rannalla.

Yhteydet

Nuorgamissa on Suomen ja Norjan välinen raja-asema. Utsjoelta Nuorgamiin on matkaa 47 kilometriä Tenon rantaa kulkevaa seututietä 970. Tenon toisella puolella kulkee Norjan valtatie E6. Nuorgamin kylässä on noin 130 asukasta. Etäisyys Lapin maakuntakeskukseen Rovaniemelle on noin 510 kilometriä ja Ivaloon, missä sijaitsee lähin Suomen puolella sijaitseva lentoasema, matkaa on 210 kilometriä. Nuorgamista on päivittäinen linja-autoyhteys Rovaniemelle. Kylässä on myös huoltoasema, Matkahuollon piste, lääkekaappi, kaksi rautakauppaa, vaatekauppa, parturi, kaksi ruokakauppaa, asiamiesposti, ala-aste, päiväkoti ja kappeli. Vuonna 2010 koulussa oli 14 oppilasta ja kolme opettajaa, joista yksi opettaa saamenkielisiä.
Nuorgamin lähistöllä Tenon rannassa noin viisi kilometriä Utsjoen keskustan suuntaan on Nivajoki–Alajalve-museotie. Kylässä puhutaan suomen lisäksi saamea ja norjaa. Jäämeren rannalle on matkaa vain noin 30 kilometriä. Brysseliin matkaa kertyy 2 655 kilometriä.
Nuorgam on Norjan läheisyyden vuoksi hankala alue myös radio- ja televisioyhteyksien järjestämiselle. Koska Inarin yleisradiolähetysasema ei ole kyennyt kattamaan Nuorgamia ja sen lähialueita, on Nuorgamissa oma lähetin.

Rajakauppa

Kyläläiset saavat elantonsa hyvin pitkälti Norjan rajakaupasta ja matkailusta. Kun Alko perusti Nuorgamiin myymälänsä, se sai suurimmat asiakasmääränsä Norjan puolelta, koska siellä on Norjan Vinmonopoletin hintatasoon verrattuna halpoja alkoholijuomia. Nuorgamin Alkon vuosimyynti oli vuonna 2002 noin 3,4 miljoonaa euroa, mikä on noin kolmannes Alkon suurimman myymälän myynnistä. Nuorgamissa on EU:n pohjoisin elintarvikeliike, K-Market Auralan Säästö, jonka asiakkaista suurin osa tulee Norjan puolelta, ja pohjoisin pikaruokala, Scanburger.

Matkailu

Joka kesä paikalle saapuu paljon ihmisiä paitsi ihailemaan yötöntä yötä myös kalastamaan lohia Tenojoesta, jonka kuuluisin kalastusalue on Alaköngäs. Tunturijärvillä voi kalastusonneaan kokeilla talvisin vaikkapa rautupilkillä. 
Kaldoaivin erämaa-alue on kylän eteläpuolella. Ympäristö on sopivaa retkeilymaastoa. Nuorgamin ja Sevettijärven välillä kulkevat retkeily-, hiihto- ja vaellusreitit, ja talvisin on tarjolla 300 kilometriä merkittyä moottorikelkkareittiä. Hiljaisuutta ja Lapin aitoa luontoa riittää. Talvella on mahdollisuus lähteä jopa noin 60 kilometrin mittaiselle Nuorgamin ja Sevettijärven väliselle hiihtoreitille. Kesäreitti on 60–70 kilometriä pitkä. Vaellusreiteillä on autiotupia kymmenen kilometrin välein. Reitit kulkevat Pulmankijärven ohi, joka on jokilaaksoineen vanhaa Jäämeren vuonoa. Nuorgamista on myös hyvät mahdollisuudet tehdä päiväretkiä Norjaan ja Jäämeren rannalle noin 30 kilometrin päähän. Iijärveltä lähtee erämaa-alueen läpi melontareitti pitkin Näätämöjokea aina Barentsinmereen saakka.
Kesällä Nuorgamiin saapuu matkailijoita runsaasti, minkä vuoksi paikalliset yritykset tarvitsevat kesäisin myös kausityöntekijöitä.
Hannu Kauttu

Hannu Stefanus Kauttu (s. 3. elokuuta 1907 Ruovesi) oli suomalainen kirjailija.
Mansen Räpsä

Mansen Räpsän perustaminen

Mansen Räpsä sai alkunsa kauden 2010 jälkeen kun Manse PP ja Hämeenkyrön Räpsä ryhtyivät neuvottelemaan yhteistyöstä. Neuvotteluiden tarkoituksena oli edustusjoukkueiden yhdistäminen ja Superpesis-paikan tavoittelu.
Kesällä 2011 käynnistyi ensimmäinen kausi Mansen Räpsän nimellä. Ykkösjoukkue Räpsä pelasi tuolloin Ykköspesistä ja kakkosjoukkue Manse PP maakuntasarjaa. Kakkosjoukkue toimi väliaskeleena edustusjoukkueeseen Hämeenkyrön B-tytöille, jotka pelasivat Tyttöjen Superpesistä. Koska Mansen Räpsä halusi osoittaa olevansa koko alueen joukkue, seurassa päädyttiin jakamaan Räpsän kotiottelut Hämeenkyrön ja Tampereen välillä.
Lopulta kesällä 2013 Räpsä pelasi pääsarjaa, kakkosjoukkue Ruoveden Pirkat ykköspesistä ja kolmosjoukkue Manse PP naisten suomensarjaa. Useampi Ruoveden Pirkkojen pelaaja pelasi kesän 2013 aikana myös Superpesistä Räpsän mukana.

Paikka Superpesikseen

Ennen kautta 2013 Räpsä ehti jo asettaa viralliseksi tavoitteeksensa nousun Superpesikseen. Tavoitteen toteutumisen aikataulu kuitenkin ennenaikaistui kun Peto-Jussit ja Ylihärmän Pesis-Junkkarit tekivät päätöksen vetäytyä sarjasta. Näin ollen kaksi paikkaa jäi auki pääsarjassa ja Pesäpalloliitto päätti täyttää paikat hakemusmenettelyn perusteella. Mansen Räpsä sai tunnustusta ansiokkaasta toiminnasta lähialueyhteistyössä ja akatemiatoiminnassa ja näin ollen seuralle myönnettiin paikka Superpesiksestä kaudeksi 2013.

Ensimmäinen kausi Superpesiksessä

Räpsän ensimmäinen kausi (2013) Superpesiksessä oli onnistunut, vaikka se jäikin pudotuspeleistä ulos kirvelevästi vain yhdellä pisteellä. Räpsän sijoitus oli lopulta yhdeksäs. Edellä olevista joukkueista Mansen Räpsä onnistui kauden aikana voittamaan vain Vihdin, joten sijoitus oli oikeutettu. Pääsarjakokematon joukkue haastoi kuitenkin ajoittain erinomaisesti jopa sarjan parhaita joukkueita. 
Joukkueesta löytyi ensimmäisellä kaudella myös henkilökohtaisia onnistujia. Kärkietenijä Henna Peltokangas sijoittui etenijätilastossa kahdeksanneksi (42) ja lyöjäjokeri Susanna Kylä-Kause lyöjätilastossa yhdeksänneksi (0+38). Lisäksi Nina Taipale löi 0+27 juoksua ja peräti kolme pelaajaa joukkueesta ylsi yli sadan kärkilyönnin: Peltokangas, Jatta Vuorinen ja Anne Tolonen. 
Tilastomenestyjien lisäksi moni suurelle yleisölle tuntematon Räpsä-pelaaja pelasi kesällä 2013 hienon läpimurtokauden pääsarjassa. Etenkin, peräti kolme kunnaria lyönyt, ykkösvahti Sanna Vistinmäki sekä kesken kauden syöttämään nostettu, vasta 18-vuotias, lukkari Leena Ojanen yllättivät kauden aikana monet hienoilla otteillaan.
Kauden päätteeksi kapteeni ja kakkosvahti Nina Taipale, 25, valittiin naisten Superpesiksen vuoden tulokkaaksi. Itälänsi-edustuksia ei Räpsän pelaajille ensimmäisellä pääsarjakaudella tullut.
Kauden jälkeen, syksyllä 2013, Räpsä vahvisti rivejään hankkimalla Turusta Oona Svärdin ja Iina Lehkosen. Joukkue menetti kesän 2013 ryhmästä ainoastaan uransa päättäneen Mari Vesaluoman sekä Pohjanmaalle palanneen Roosa Pakkalan, joten kesään 2014 Räpsä pääsee vahvistuneella joukkueella. Pelinjohdossa jatkavat Juha Antikainen ja Vesa Ranta.
Advanced Linux Sound Architecture

Advanced Linux Sound Architecture (ALSA) on Linux-ytimen äänirajapinta, joka korvasi Open Sound Systemin (OSS) vuonna 2002 versiossa 2.5.5 ja tuli mukaan vakaaseen kernelsarjaan joulukuussa 2003 julkaistussa ytimen versiossa 2.6.0.
Projektin aloitti tšekkiläinen Jaroslav Kysela vuonna 1998 parantaakseen Gravis Ultrasound -äänikortin ajuria. Projektin nimi olikin aluksi Linux Ultra Sound Project.
Pathfinder (roolipeli)

Pathfinder RPG on Paizo Publishingin julkaisema roolipeli, joka perustuu Dungeons & Dragons 3.5 -roolipeliin. Pathfinder pyrkii parantamaan 3.5-sääntökokoelmaa, pysyen silti yhteensopivana aiemmin julkaistun materiaalin kanssa. Maaliskuussa 2008 Paizo julkaisi Pathfinder Alpha -pelitestausversion ilmaiseksi verkkosivuillaan. Elokuussa 2008 myös Pathfinder Beta julkaistiin ilmaiseksi pelitestausta varten. Pathfinder RPG julkaistiin elokuussa 2009.

Pathfinder-tuotelinja

Pathfinder RPG -roolipelin lisäksi Paizo julkaisee Pathfinder Chronicles -maailmankuvauksia, jossa julkaistaan Paizon Golarion-maailmaan liittyvää materiaalia, sekä Pathfinder-nimistä, GameMastery Adventure Module -sarjaan kuuluvaa seikkailumoduulia, joka ilmestyy kuukausittain.

Pathfinder

Pathfinder-seikkailumoduulit ovat kuusiosaisia kampanjoita, jotka sijoittuvat Pathfinder RPG:n Golarion-maailmaan. Ensimmäinen Pathfinder-seikkailu #1 Burnt Offerings julkaistiin elokuussa 2008 Rise of the Runelords -kampanjaan. Muita kampanjoita ovat Curse of the Crimson Thorne, Second Darkness ja Legacy of Fire. Rise of the Runelords voitti ENnie Awards -palkinnon vuonna 2008.
Tapio Rautavaaran muistomerkki

Tapio Rautavaaran muistomerkki eli Kulkurin uni on Helsingin Oulunkylässä sijaitseva, kuvanveistäjä Veikko Myllerin toteuttama muistomerkki laulaja-urheilija Tapio Rautavaaralle. Osin näköispatsaana toteutettu muistomerkki sijaitsee puistomaisella Oulunkylän torilla ja se on pystytetty vuonna 2000.
Muistomerkki muodostuu kahdesta nurmikolle ilman erillistä jalustaa sijoitetusta pronssiveistoksesta, joista toinen on Rautavaaran luonnollista kokoa suurempi näköispatsas ja toinen kuuden metrin päähän sijoitettu, noin puolitoista metriä korkea joutsen. Rautavaara on kuvattu verryttelypukuun (ns. Suomi-verkkareihin) pukeutuneena, soittamassa kitaraa ja katselemassa joutsenta. Teos viittaa Rautavaaran vuonna 1950 levyttämään suosittuun iskelmään ”Kulkuri ja joutsen” ja sen innoittajana ovat myös Rautavaarasta 1940- ja 1950-luvulla julkaistut lehtikuvat. Teoksen yhteyteen on sijoitettu pronssilaatta, jossa mainitaan Rautavaaran urheilijana voittamat arvokisojen kultamitalit.
Muistomerkin teetti Tapio Rautavaara -seura, joka käynnisti hankkeen vuonna 1996. Seuran puheenjohtajana toimi tuolloin Tapio Rautavaaran tytär Leena Rautavaara. Muistomerkki tilattiin kuvanveistäjä Veikko Mylleriltä, jolta vaadittiin ehdottomasti näköispatsasta abstraktin taideteoksen sijaan. Myllerin aiemmin toteuttama täysin abstrakti Risto Rytin muistomerkki oli nostattanut suuren julkisen kiistan, mutta Rautavaaran patsaan kohdalla ei käynyt samoin. Muistomerkki sijoitettiin Oulunkylään, jossa Rautavaara oli asunut suuren osan elämästään. Teos paljastettiin 18. kesäkuuta 2000 ja lahjoitettiin samalla Helsingin kaupungille. Oulunkylän Patolassa on myös Tapio Rautavaaran puisto.
Liiriat

Levinneisyys

Lajit kasvavat Egyptistä Keski-Aasiaan ulottuvalla alueella (kartta).

Tuntomerkit

Liiriat ovat pystyjuurakkoisia ruohoja, joiden lehdet ovat kärjestään lieriömäisiä. Kukinto on terttumainen, lähes sarjamainen, ja lehdellinen. Kukat ovat melko kookkaita, sinisiä ja lyhyen putkimaisia. Sikiäin on kehänalainen, luotti kolmiliuskainen. Hedelmissä on kulmikkaat siemenet, joissa on endospermi eli siemenvalkuainen. Sirkkalehdet jäävät valkoisiksi jopa siemenen itämisen jälkeen valolle altistuneina.

Luokittelu

Heimo Ixioliriaceae kuuluu Asparagales-lahkoon, ja sen lähin sukulainen on chilentähtikasvien heimo (Tecophilaeaceae). Heimojen muodostamaa evoluutiopuun haaraa luonnehtivat mukulamaiset varret, kierteinen lehtiasento, tupelliset lehdet, melko kookkaat kukat, uloimpien kehälehtien tylppäpäisyys tai sukasellisuus, kehätorven lyhyys, heteiden kiinnittyminen kehätorven suulle ja siemenen pitkä alkio. 
Liiriat liitettiin aiemmin usein narsissikasveihin (Amaryllidaceae), joiden valtaosasta ne poikkeavat lehtevän kukintovanan, sinisten kehälehtien ja alkaloidien puuttumisen suhteen.

Käyttö

Liiriaa (Ixiolirion tataricum) kasvatetaan huonekasvina.
Imavere

Väestö

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Imaveren kunnassa oli 849 asukasta, joista 843 (99,3 %) oli virolaisia, 3 (0,4 %) venäläisiä ja 3 (0,4 %) muita kansallisuuksia.
Monit

Asuinalue ja lukumäärä

Myanmarissa moneja asuu nykyisin 2-4 miljoonaa ja he muodostavat 4-8 % koko maan väestöstä. Heitä asuu Monin osavaltiossa, sekä sen viereisissä Kayin osavaltiossa ja Tanintharyin alueella. Thaimaassa on arviolta 70 000–100 000 ja vähemmissä määrin heitä asuu myös Kambodžassa ja Vietnamissa.

Historia

Monien alkuperä on epäselvä. Yhden teorian mukaan he tulivat Kaakkois-Aasiaan Intiasta ja toisen yleisesti hyväksytyn teorian mukaan he ovat peräisin Jangtsejoen alueelta Itä-Kiinasta. Järjestäytyneitä mon-valtioita on ollut olemassa jo ensimmäisen vuosituhannen alussa. Monit olivat hyviä purjehtijoita ja kauppiaita ja heidän välityksellään buddhalaisuus saapui nykyisen Myanmarin ja Thaimaan alueelle. Tärkein monien kaupunkivaltio Myanmarissa Hanthawaddy perustettiin vuonna 835 nykyisen Bagon (Pegu) kaupungin paikkeille. Sittemmin se oli useiden monien ja burmalaisten hallitsemien valtioiden pääkaupunki.
Vuonna 1057 burmalainen Paganien dynastian kuningas Anawrahta valloitti Thatonin monien hallitseman valtion ja toi tuhansia monilaisia munkkeja, käsityöläisiä ja taiteilijoita omaan pääkaupunkiinsa Ylä-Burmaan. Mon-siirtolaisilla oli huomattava vaikutus burmalaisen kulttuurin ja kansallisen identiteetin kehittymiseen. Paganien dynastia romahti 1200-luvulla, jonka jälkeen alueella kukoisti jälleen monien hallitsemia valtioita, kuten Hanthawaddy. Vähitellen ne joutuivat kuitenkin jälleen burmalaisten alaisuuteen ja Hanthawaddy valloitettiin viimeisenä itsenäisenä monien valtiona vuonna 1757.
1800-luvulla britit pyrkivät tekemään moneista liittolaisiaan burmalaisia vastaan levittääkseen omaa siirtomaaimperiumiaan. Monit olivat kuitenkin paljon haluttomampia liittoon, kuin esimerkiksi karenit. Siirtomaa-ajalla moneja pidettiin kuolevana rotuna ja kulttuurina. Monit ovatkin useimmiten liittäneet mon-identiteetin pikemminkin kieleen kuin alkuperään, mikä on johtanut monien määrän laskuun historiallisesti kielen käyttäjien vähetessä. Burma itsenäistyi vuonna 1948 ja osa moneista aloitti aseellisen vastarinnan uutta hallintoa vastaan. Tärkein monien aseellisista ryhmistä on New Mon State Party (NMSP), jonka Shwe Kyin perusti vuonna 1958. Aseellinen toiminta jatkuu edelleen vuonna 1995 tehdystä tulitaukosopimuksesta huolimatta.

Kulttuuri

Monien elinkeino perustuu enimmäkseen riisinviljelylle ja kalastukselle. Kalaa ja riisiä paitsi syödään, mutta myös myydään muualle. Riisin ohella viljellään myös esimerkiksi jamssia, bataattia, ananasta ja sokeriruokoa. Kalastus elinkeinona on kärsinyt kilpailusta thaimaalaisten kalastusalusten kanssa, jotka kalastavan Myanmarin aluevesillä hallituksen luvalla. Theravada-buddhalaisuutta ja heidän uskonnolliset tapansa ovat yleispiirteisesti saman kaltaisia, kuin heidän naapureillaan thailla ja burmalaisilla.
Monien puhuma monin kieli on austroaasialainen kieli mon-khmer-kielten ryhmässä. Nykyisin useimmat monit puhuvat myös burman kieltä, joka on syrjäyttämässä monin kieltä päivittäisessä käytössä.
Meripelastus

Meripelastus (kansainvälinen lyhenne SAR) on vedessä, usein merellä tapahtuvaa merihätään joutuneiden ihmisten, eläinten tai alusten pelastamista vedestä. Meripelastusta antaa maasta riippuen esimerkiksi armeija, rannikkovartiostot ja vapaaehtoisjärjestöt. Pelastaminen voi tapahtua esimerkiksi veneillä tai helikoptereilla.

Määritelmä

Kaikki merellä tapahtuva avustustoiminta ei suinkaan ole meripelastusta. Esimerkiksi konerikkoisen veneen hinaaminen on kaupallinen suorite, saaripalon sammuttaminen pelastustoimen tehtävä ja sairaankuljetus saaresta ei ole meripelastusta vaan ensihoidollinen tehtävä, jonka suorittamisesta aiheutuvista kuluista vastaa kunnan terveyskeskus. Ihmishenkien pelastaminen merellä ja sairaankuljetus alukselta ovat meripelastusta.

Meripelastus Suomessa

Meripelastus on Suomessa rajavartiolaitoksen vastuulla. Käytännön meripelastustyötä hoitavat rajavartiolaitoksen alaiset Länsi-Suomen merivartiosto (Saaristomerellä ja Pohjanlahdella) ja Suomenlahden merivartiosto (Suomenlahdella) sekä vartiolentolaivue. Merivoimien, Merenkulkulaitoksen ja Suomen Meripelastusseuran yksiköt osallistuvat meripelastustyöhön merivartioston määräysten mukaan. Meripelastuskeskus (engl. Maritime Rescue Coordination Centre MRCC) Turussa (MRCC Turku) johtaa meripelastustoimintaa, apunaan lohkokeskus (engl. Maritime Rescue Sub-Centre, MRSC) Helsingissä (MRSC Helsinki).
Meripelastuksen valtakunnallinen hälytysnumero on 0294 1000. Vapaaehtoista meripelastusta harjoittaa Suomen Meripelastusseura (SMPS).
Yrjö Sinkkonen

Yrjö Sinkkonen (9. heinäkuuta 1909 Parikkala – 5. lokakuuta 1972 Savonlinna) oli maalaisliiton ja keskustapuolueen kansanedustajana toiminut eteläkarjalainen maanviljelijä.
Sinkkosen vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Juhana Sinkkonen ja Ester Sofia Soikkeli. Hän kävi kansakoulun ja toimi sitten maanviljelijänä Parikkalassa. Sinkkonen sai kunnallisneuvoksen arvon 1964.
Sinkkonen oli kansanedustajana 1954–1962 ja uudelleen 1966–1972 edustaen Kymen läänin vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1956, 1962 ja 1968 presidentinvaaleissa. Sinkkonen kuului Parikkalan kunnanvaltuustoon ja hän oli Parikkalan kunnanhallituksen puheenjohtajana. Hän oli muun muassa Keskustapuolueen Karjalan piirin puheenjohtaja, Etelä-Karjalan maanviljelysseuran puheenjohtaja, MTK:n valtuuskunnan varapuheenjohtaja sekä MTK:n tilintarkastaja.
J. Säilä

Jebets Jesiel Judi Judén (sukunimi myöh. Säilä; 6. huhtikuuta 1851 Multia – 7. elokuuta 1911 Koski Tl) oli suomalainen pappi ja kirjallisuuden suomentaja.
Judénin vanhemmat olivat lukkari Johan Henrik Judén ja Katarina Wilhelmina Lenbohm. Hän pääsi ylioppilaaksi 1869 Jyväskylän alkeisopistosta ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa suorittaen teologian erotutkinnon. Judén vihittiin papiksi 1875.
Judén oli vt. kirkkoherrana Vårdössä 1876–1878, vt. kappalaisena Lehtimäellä 1878–1883 ja kappalaisena Koski Tl:ssä 1884–1888. Hänet erotettiin pappisvirasta ja hän toimi sittemmin kirjailijana ja kustantajana. Virasta erottamisen syynä oli vekseliväärennys, velkaantunut Judén oli diskonteerannut pankissa vekselin johon oli hyväksyjäksi väärentänyt tuomiokapitulin asessorin Gustaf Gideon Forsmanin nimen. 
Judén oli naimisissa 1880–1888 Alma Josefina Rosengrenin (k. 1888) kanssa.
Hr. Ms. Van Nes (F833)

Palvelus

Alus myytiin 2006 Portugalille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä NRP Bartolomeu Diaz.
Juhani Manninen

Eero Juhani Manninen (s. 4. toukokuuta 1941 Toivakka) on tamperelainen rehtori ja tilanhoitaja. Hän on myös entinen yleisurheilija, jonka päälaji oli pituushyppy.
Manninen kilpaili Rooman 1960 olympialaisten pituushypyssä mutta karsiutui loppukilpailusta. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti pronssia vuosina 1961 ja 1965. Hän edusti Suomea seitsemässä aikuisten maaottelussa.
Seuratasolla Manninen edusti Toivakan Rivakkaa ja Tampereen Pyrintöä. Hän voitti pituushypyn miesten Suomen mestaruuden 19-vuotiaana vuonna 1960; samana vuonna hän voitti myös nuorten Suomen mestaruuden kuten vielä vuonna 1961. Aikuisten SM-pronssia hän saavutti vuosina 1961 ja 1965. Tampereen Pyrinnön joukkueessa hän saavutti 4 × 100 metrin viestijuoksussa SM-hopeaa vuonna 1968 ja SM-pronssia vuonna 1969.
Mannisen ennätys pituushypyssä on 768 cm ja 100 metrin juoksussa 10,8 s.
Manninen on ammatiltaan peruskoulunopettaja ja hän on toiminut Kaukajärven ja Kämmenniemen koulun rehtorina. Hänen tyttärensä Johanna Manninen on korkeushypyn Suomen mestari.
Gösgenin ydinvoimalaitos

Gösgenin ydinvoimalaitos sijaitsee Pohjois-Sveitsissä, Solothurnin kantonissa.

Sijainti

Voimalaitos sijaitsee Aarejoen etelärannalla, Oltenin ja Aaraun välillä, noin 5 kilometriä Oltenista itään. Voimala on pääosin Dänikenin kunnan alueella. Seutukunnan ja hallintoalueen nimi on Gösgen, mistä laitos on saanut nimensä.

Omistaja

Ydinvoimalaitoksen omistajayhtiö on Kernkraftwerk Gösgen-Däniken AG, jonka osakkaita ovat Alpiq AG (40 %), Axpo Power AG (25 %), Zürichin kaupunki (15 %), Centralschweizerischen Kraftwerke AG (12,5 %) sekä Bernin kaupungin energia- ja vesilaitos (Energie Wasser Bern, 7,5 %). Laitoksen käytön hoitaa Alpiq.

Tekniset tiedot

Gösgenin voimalaitoksen nettosähköteho on 1 020 MW ja vuosituotanto noin 8 TWh sähköä. Lisäksi voimalaitokselta toimitetaan höyryä teollisuudelle ja kaukolämpöä vuosittain noin 0,2 TWh. Voimalaitoksen reaktori on 3 002 megawatin painevesireaktori. Jäähdytysveden laitos ottaa Aaren pohjoispuolitse kulkevasta ohituskanavasta. Laitoksella on 70-metrinen jäähdytystorni. Voimalaitos on liitetty valtakunnalliseen 380 kilovoltin sähköverkkoon.
Voimalaitos on otettu käyttöön vuonna 1979.
Sarjahärkki

Ulkonäkö

Sarjahärkki kasvaa 5–30 senttimetriä korkeaksi. Varsi on pysty tai koheneva ja tyveltä haarova. Lehdet ovat soikeita tai puikeita ja sinivihreitä. Kukintona on kolmesta kymmeneen pitkäperäistä kukkaa sisältävä sarjamainen kimppu. Pienet terälehdet ovat valkoiset tai vaaleanpunaiset. Kotahedelmä on munamainen.

Levinneisyys

Sarjahärkkiä esiintyy Keski- ja Etelä-Euroopasta Länsi- ja Keski-Aasiaan ulottuvalla alueella. Pohjoiseen sitä kasvaa Etelä-Ruotsissa asti.
Atlanta Thrashers

Pelaajavarauksia

Atlanta Thrashersin ensimmäinen pelaajahankinta oli maalivahti Damian Rhodes Ottawa Senatorsista. Vuonna 1999 joukkueella oli oikeus tehdä varaustilaisuuden ensimmäinen varaus, joka käytettiin tšekkiläisen Patrik Štefanin varaamiseen. Seuraavana vuonna joukkueella oli ensimmäisellä kierroksella varausnumero kaksi, jolla varattiin kanadalainen Dany Heatley. Vuonna 2001 joukkueella oli jälleen ensimmäinen varausvuoro, joka käytettiin venäläisen Ilja Kovaltšukin varaamiseen. Samana vuonna numerolla 189 valittiin suomalainen maalivahti Pasi Nurminen. Seuraavana vuonna ensimmäisellä kierroksella numerolla kaksi varattiin myös suomalaismaalivahti Kari Lehtonen.

Kausien tapahtumia

Atlanta Thrashers liittyi NHL:ään kaudella 1999–2000. Se pelasi ensimmäisen ottelunsa 2. lokakuuta 1999 kotihallissaan Philips Arenassa 18 545 katsojan edessä New Jersey Devilsiä vastaan, häviten 4–1. Joukkueen ensimmäisen maalin NHL:ssä teki silloinen kapteeni Kelly Buchberger. Ensimmäisen pisteensä Atlanta sai NHL:ssä 9. lokakuuta 1999 pelatessaan Buffalo Sabresia vastaan tasapelin 5–5. Ensimmäisen kauden aikana joukkue voitti vain 14 ottelua.
Thrashers ylsi pudotuspeleihin ensimmäistä kertaa kaudella 2006–2007, mutta nuori joukkue on vielä rakennusvaiheessa. Toistaiseksi joukkueen peli on nojannut paljon Dany Heatleyn ja Ilja Kovaltšukin varaan. Kaudella 2002–2003 joukkueen ykkösmaalivahtina vakiinnutti paikkansa Pasi Nurminen. Seuraavalla kaudella asema edelleen vankistui. Kauden 2003–2004 aikana tulevaisuuden lupaus Kari Lehtonen pelasi NHL:ssä neljä ottelua voittaen ne kaikki torjuntaprosentin ollessa 95,3.
Ennen kauden 2003–2004 alkua joukkue sai runsaasti kyseenalaista julkisuutta Dany Heatleyn ajaman auto-onnettomuuden johdosta, jonka seurauksena joukkuetoveri Dan Snyder menehtyi myöhemmin saamiinsa vammoihin. Heatley itsekin loukkaantui ja oli poissa suurimman osan kautta Kovaltšukin kantaessa pelillistä vastuuta lähes yksin.
La Bayadère

Juoni

Bajadeeri sijoittuu tarunomaiseen Intiaan. Baletti kertoo temppelitanssijattaresta eli bajadeerista Nikiyasta, joka rakastuu sotasankari Soloriin. Nikiya ja Solor vannovat toisilleen rakkaudenvalan, mutta radza eli hallitsija haluaa tyttärensä Gamzattin menevän naimisiin Solorin kanssa. Papiston ylibramiini, joka on itse rakastunut Nikiyaan, paljastaa radzalle Solorin ja Nikiyan rakkauden. Gamzatti ja radza päättävät, että tanssijattaren on kuoltava. Nikiyan tanssiessa Solorin ja Gamzattin kihlajaisissa hänelle annetaan kukkakori, jonka sisällä oleva myrkkykäärme puree Nikiyaa. Ylibramiini tarjoaa naiselle vastamyrkkyä, mutta Nikiya valitsee mieluummin kuoleman. 
Nikiyan kuoleman jälkeen Solor näkee rakastetustaan näyn Varjojen valtakunnassa, ja uuden näyn hääseremonian aikana. Jumalat, jotka ovat suuttuneet tanssijattaren murhasta, rankaisevat hääväkeä tuhoamalla temppelin. Kaikki temppelissä olevat henkilöt kuolevat, ja baletin viimeisessä kohtauksessa Nikiyan ja Solorin henget ovat ikuisen rakkauden jälleen yhdistämiä.
Paphiopedilum charlesworthii

Historia

P. charlesworthiin kuvasi Rolfe vuonna 1893 julkaisussa Orchid Review ja sen siirsi Pfitzer vuonna 1894 julkaisussa Engler, Botanische Jahrbucher.

Kuvaus

P. charlesworthii on pienehkö venuksenkenkä. Jopa 15 cm pitkiä ja 3 cm leveitä lehtiä on neljästä kuuteen kappaletta. Väritys on päältä vihreä, alta vaaleanvihreä ja tyvestä violettipilkullinen. Kukkavana on 8-15 cm pitkä, väriltään vaaleanvihreä, lyhyen ja pehmeän nukan peittämä punaruskein pilkuin. Kukkavanan kärkeen kehittyy yksi kukka, joka on jopa 9 cm leveä. Laji kukkii syyskuusta lokakuuhun.

Elinympäristö

P. charlesworthii kasvaa kevyessä varjossa korkeilla ja jyrkillä kalkkikivihuipuilla 1 200–1 600 metrin korkeudella litofyyttinä, toisinaan paljaalla kivellä. Lajin luontainen levinneisyysalue ulottuu Itä-Myanmariin, Mekongin länsipuoliseen Yunnaniin Kiinassa ja Thaimaan pohjoisimpiin osiin. Alueen lämpötila vaihtelee 12 ja 22 celsiusasteen välillä. Ilmasto on talvisin kuiva, kesäisin kostea.