google/wiki40b huggingface dataset:
Pikkusirkku

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 12–14 senttimetriä ja paino 13–19 grammaa. Pää kastanjanruskea, päälaki musta ja sen poikki kulkee pitkittäinen kastanjanruskea päälaenjuova. Korvanpeitinhöyhenillä musta kaari. Nokan harja on suora. Juhlapukuisen koiraan pään värit ovat keskimäärin kirkkaammat kuin naaraan. Vanhoilla pikkusirkuilla on täydellinen sulkasato loppukesällä.

Levinneisyys

Pikkusirkku kuuluu siperialaiseen lajistoon. Laji tavattiin Suomessa ensi kerran Ivalossa vuonna 1935 . Parimäärä Suomessa: 5 000 – 10 000, pääosin Kainuussa ja Lapissa. Muuttoaikana hyvin harvalukuinen muualla Suomessa. Keväällä saapuu toukokuussa, syksyllä lähtee pääosin syyskuussa, mutta muutamia talvihavaintojakin tunnetaan. Levinnyt Siperian pohjoisosiin, talvehtii Kaakkois-Aasiassa. Euroopan populaation kooksi arvioidaan 10–16 miljoonaa yksilöä.

Elinympäristö

Suomessa pikkusirkkujen suosikkipesimäympäristöjä ovat kosteat rämeet ja ojitetuille soille perustetut taimikot. Muuttoaikana erilaiset rikkaruohokentät, ojat ja pellot ovat sille otollista ympäristöä.

Lisääntyminen

Pesä on maassa varvikon suojassa. Munia on 4–6, ja niitä haudotaan 11–12 päivää. Poikaset lähtevät pesästä lentokyvyttöminä jo viikon ikäisinä, mikä on lyhimpiä varpuslinnuilla todettuja pesäpoikasaikoja. Poikaset ovat lentokykyisiä vajaan 2 viikon ikäisinä. Molemmat emot kuitenkin huolehtivat niistä maastossa vielä 1–2 viikkoa. Ensimmäinen pesye kesäkuussa ja usein toinen pesye heinäkuussa.

Ääni

Kutsuääni terävä ”tsik”, lähes täysin identtinen pohjansirkun vastaavan äänen kanssa. Laulu muistuttaa sekä paju- että peltosirkkua, esimerkiksi ”trytrytrytry svii sjy sjy tju-ti”.

Ravinto

Hyönteiset, hämähäkit, siemenet ja muut kasvinosat.
Purjesimput

Lajit ja anatomia

Purjesimppujen heimoon kuuluu 16 sukua ja noin 38 lajia. Kooltaan ne ovat yleensä pienikokoisia ja jäävät alle 15 cm:n pituisiksi, mutta suurin laji voi saavuttaa 81 cm:n pituuden. Ruumiinrakenteeltaan heimon kalat ovat litteähköjä ja pitkänomaisia, päässä on piiejä ja silmän taka on piikki, jonka kalat voivat nostaa pystyyn. Selkäevä on pitkä ja useilla lajeilla korkea. Purjesimppulajien pään piikit ovat evien ruodot ovat yhteydessä myrkkyrauhaseen. Purjesimput ovat erittäin myrkyllisiä ja voivat aiheuttaa erittäin tuskallisia haavoja myös ihmiselle. Väriltään heimon lajit ovat tyypillisesti ruskehtavankirjavia.

Levinneisyys ja elintavat

Purjesimppuja tavataan lämpimistä ja lauhkeista vesistä Afrikan etelärannikolta Tyynellemerelle. Suurin osa lajeista on meresisä, mutta roki (Notesthes robusta) elää makeissa vesissä Australian itäosissa. Purjesimput elävät lähellä pohjaa ja niiden ravintoa ovat äyriäiset ja kalat.
Härmä (suunnittelualue)

Härmä on Tampereen eteläiseen suuralueeseen kuuluva suunnittelualue. Härmän suunnittelualueeseen kuuluvat Härmälän, Sarankulman ja Rantaperkiön tilastoalueet. Tilastoalueet vastaavat suurin piirtein kaupunginosia.
Sparkman & Stephens

Sparkman & Stephens on yhdysvaltalainen veneensuunnittelutoimisto, joka on suunnitellut useita purjeveneitä. Suomessa heidät tunnetaan erityisesti pietarsaarelaisen Nautorin Swan-veneiden varhaisimpien mallien suunnittelijana. S&S oli edelläkävijä nopeiden purjeveneiden suunnittelijana 1970-luvun alkupuolelle asti, ja heidän Nautorille suunnittelemat Swan 36- ja Swan 65 -mallinsa menestyivät kansainvälisissä purjehduskilpailuissa. Yritys toimii edelleen ja suunnittelee myös moottoriveneitä ja jollia.
Barnardin tähti

Ominaisuudet

Barnardin tähti on himmeä M-tyypin punainen kääpiötähti 5,979 valovuoden päässä aurinkokunnasta. Sen absoluuttinen kirkkaus on 13,25 ja näennäinen kirkkaus 9,57 (joten tähti ei näy paljain silmin).Tähden massa on noin 16 %, säde 20 % ja valovoima vain 0,04 % Auringon vastaavista. Sen pintalämpötila on noin 3 134 K, ja metallipitoisuus −0,15. Barnardin tähti on Aurinkoa vanhempi, ja sen iäksi on arvioitu 10–12 miljardia vuotta.

Tutkimuksen historia

Barnardin tähti on nimetty löytäjänsä, tähtitieteilijä Edward Emerson Barnardin mukaan. Vuonna 1916 Barnard havaitsi, että tähden ominaisliike oli suurempi kuin yhdelläkään toisella tunnetulla tähdellä.
1960-luvulla hollantilainen tähtitieteilijä Peter van de Kamp arveli löytäneensä vanhoja valokuvauslevyjä tutkimalla todisteita siitä, että Barnardin tähteä kiertäisi 1–3 noin Jupiterin massaista eksoplaneettaa. Vuosina 1969–1982 hän julkaisi useita tutkimuksia mahdollisiin planeettoihin ja niiden ominaisuuksiin liittyen. Tutkimuksista huolimatta planeettoja ei kuitenkaan ole löydetty.
17. heinäkuuta 1997 Barnardin tähdeltä havaittiin suuri, sinertävän värinen soihtupurkaus. Soihdun lämpötila oli yli 8000 K, ja se kirkasti tähteä yli puoli magnitudia. Soihdun jälkeen tähti sai muuttujanimen V2500 Ophiuchi.

Planeetta

Barnardin tähdellä on pitkään epäilty olevan planeettoja. Vuonna 2018 Ignasi Ribasin johtama kansainvälinen tutkijaryhmä ilmoitti, että Barnardin tähteä kiertää noin kolmen Maan massainen kohde. Kiertoaika noin 233 vuorokautta, etäisyys keskustähdestä  0,4 AU. Rata on soikea, eksentrisyys 0,3. Se lienee jäätynyt supermaapallo, jollainen on elinkelvoton.
Illy

Illy eli Ilari ”Illu” Heinäaho on suomalainen kitaristi, kosketinsoittaja ja säveltäjä, joka soittaa kitaraa, koskettimia ja laulaa taustoja helsinkiläisessä Private Line -yhtyeessä. Hän on myös yhtyeen pääasiallinen sovittaja.
Ilari on säveltänyt ja tuottanut musiikkia myös teatterinäytöksiin sekä TV- ja radiomainoksiin.
Ilari on soittanut kitaraa myös Arto Muna ja Millennium, Billion Dollar Babies, Hybrid Children, Dead By You, Dead Babes ja Herätyskerho -yhtyeissä.
Jussi Raitio

Juho (Jussi) Raitio (alk. Rellman; 3. elokuuta 1882 Jaakkima – 2. helmikuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen työväenliikkeen piirissä toiminut runoilija ja toimittaja. Hän käytti myös nimimerkkiä Kipuna.
Raitio aloitti kirjallisen uransa julkaisemalla pari runokokoelmaa jo 1910-luvulla. Hän toimi Suomen sisällissodan aikana jonkin aikaa Kansan lehden päätoimittajana Tampereella, ja sodan jälkeen hän pakeni vaimonsa kanssa Venäjälle. Palattuaan Suomeen Rainio oli toimittajana sosialidemokraattisissa lehdissä. Hän kirjoitti lisäksi muun muassa osuuskauppa- ym. historiikkejä ja muistelmateoksen pakolaisvuosistaan Venäjällä. Raitio riimitti myös muutamia lasten kuvakirjoja nimimerkillä Kipuna.
Temppeliviikuna

Ulkonäkö ja koko

Temppeliviikuna on aluksi päällyskasvi mutta juurtuu iän myötä maahan ja kasvaa 15–25 metriä korkeaksi, leveälatvaiseksi puuksi. Sillä on leveät, harmaanruskeat oksat, jotka ovat nuorena hienokarvaiset. Runko on 30–50 senttimetriä paksu ja harmaa kuori sileä tai pystysuunnassa uurteinen.
Nahkamaiset lehdet ovat soikeat tai kolmiomaiset ja kasvavat 9–17 senttimetriä pitkiksi ja 8–12 senttimetriä leveiksi. Ehyt- tai mutkalaitainen lehtilapa on hertta- tai kiilatyvinen ja pitkäsuippuinen tai otakärkinen. Lavan alapinta on vaaleampi kuin kiiltävän tummanvihreä yläpinta ja keskisuonen molemmin puolin on 2 tyvisuonta ja 5–7 sivusuonta. Ohut lehtiruoti on vähintään yhtä pitkä kuin lehtilapa ja kiinnittynyt puuhun nivelellä. Kiinnityskohdassa on pienet, soikeat korvakkeet, joiden kärki on suippo.
Temppeliviikuna kukkii maalis–huhtikuussa. Sen pienet hede- ja emikukat kätkeytyvät mehevien, vihreiden kukintolapakoiden eli viikunoiden sisälle. Sileäpintaiset, litteän pallon muotoiset lapakot ovat 1–1,5 senttimetrin mittaiset ja soikeiden suojuslehtien peittämät. Ne ovat kiinnittyneet yksittäin tai pareittain puun lehteviin oksiin.
Temppeliviikunan pölyttämiseen on erikoistunut tietty viikunapistiäislaji, jonka tieteellinen nimi on Blastophaga quadraticeps. Pistiäisnaaraat tunkeutuvat nuorten kukintolapakoiden sisälle lapakon päässä olevasta aukosta ja pölyttävät emikukat laskiessaan niihin munansa. Pölytyksen jälkeen lapakot kypsyvät touko–kesäkuussa punaisten pilkkujen täplittämiksi sinipunaisiksi hedelmiksi ja samanaikaisesti pistiäisen munista kehittyy ensin toukkia ja lopulta täysikasvuisia pistiäisiä. Pistiäiskoiraat kaivavat hedelmän seinämiin aukkoja, joiden kautta siitepölyä ja hedelmöittyneitä munia kantavat naarat voivat lähteä etsimään uusia lapakoita muniaan varten.

Levinneisyys

Temppeliviikuna kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Intiassa, Nepalissa, Pakistanissa sekä Indokiinassa, mutta on levinnyt ihmisen mukana muuallekin, kuten Yhdysvaltoihin ja Israeliin.

Elinympäristö

Temppeliviikuna menestyy kaikkialla tropiikissa 1 500 metrin korkeudelle saakka.

Temppeliviikuna kulttuurissa

Buddhalaiset pitävät sitä pyhänä, sillä Siddhartha Gautaman sanotaan saavuttaneen nirvanan mietiskeltyään kuusi vuotta bodhipuun varjossa. Hindut puolestaan liittävät temppeliviikunan naisten hedelmällisyyteen ja uskovat, että Vishnu-jumala syntyi sen juurella.
São Paulon 6 tunnin ajo

São Paulon 6 tunnin ajo on moottoriurheilun kestävyyskilpailu joka ajetaan Interlagosin radalla Brasiliassa. Kilpailu kestää nimensä mukaisesti 6 tuntia. Vuodet 2012-2014 kilpailu kuului FIA World Endurance Championship -sarjaan.
Airest

Airest (IATA: –, ICAO: AEG) on virolainen rahtilentoyhtiö, joka operoi rahti- ja tilauslentoliikennettä Tallinnasta käsin. Se aloitti toimintansa marraskuussa 2001.
Yhtiö lentää säännöllistä rahtiliikennettä Tallinnan ja Helsingin välillä.
The Lollipops

Historia

Yhtyeen perustivat Kööpenhaminassa vuonna 1960 10-vuotias Torben Lundgreen (s. 21.1.1950) ja hänen 9-vuotias veljensä Jørgen Lundgreen (s. 15.4.1951). Mukaan rumpaliksi pyydettiin heidän kaksi vuotta vanhempi serkkunsa Poul Petersen (s.30.8.1948), joka ei koskaan ennen ollut soittanut rumpuja. 
Lollipopsista tuli sensaatio Ruotsin silloisissa kansanpuistoissa, ja Ruotsin Karusell-levy-yhtiö otti heihin yhteyttä. Vuonna 1963, kun Torben oli 13- ja Jörgen 12-vuotias, levytettiin yhtyeen debyyttisingle, vanha Connie Francis numero "Lollipops Lips". Ruotsalainen merirosvoradio Radio Syd ryhtyi soittamaan singleä ahkerasti, ja siitä tuli Ruotsissa nopeasti jonkinlainen hitti aiheuttaen jopa jonkinlaista fanihysteriaa Ruotsissa. Tämä oli alkua veljesten kirjoittamille lukuisille levytyksille, jotka saivat innostusta mm. Beatleseilta, Billy J. Kramerilta ja useilta amerikkalaisilta garage-yhtyeiltä kuten The Knickerbockers. Nyt Lollipopsista oli tullut suosittu Ruotsissa, mutta suosio kotimaassa Tanskassa antoi odottaa.
Seuraavasta levytyksestä "Do You Know" tuli suuri hitti Ruotsin Tio i Top -listoille, ja levy sai hyvän vastaanoton nyt myös Suomessa. Ruotsiin perustettiin useita Lollipops Fan Clubeja, ja mm. Malmön Clubiin kuului vuonna 1963 yli 25.000 jäsentä. Viimein 1964-1965 aikana yhtye sai esiintymisaikaa myös Tanskan Televisiossa (DR) ja suosio kotimaassakin alkoi kasvaa. Vuodesta 1965 lähtien yhtye teki pieniä hittejä Tanskassa mm. "Stop Before You Brake My Heart", "Ha Ha Ha - Hee Hee Hee", "A Freight Train To Boston" ja "Sussi Moore". 
Vuonna 1966 serkku Poul Petersen erosi Lolliposeista ja hänen tilalleen tuli rumpaliksi Henrik Lund Stoke Sect -yhtyeestä. Lollipopsia yritettiin markkinoida 1966 Englantiin ja Yhdysvaltoihin, kuitenkaan onnistumatta. Vuonna 1967 englantilainen yhtye Shiralee levytti Lollipopsin kappaleen "I'll Stay By Your Side". Lollipops teki vuoteen  1969 saakka Tanskassa useita singlelevytyksiä, mutta suosio alkoi pikku hiljaa hiipua. 
Vuonna 1989 Lundgreenin veljekset kokosivat yhtyeen uudelleen ja nimeksi otettiin ytimekkästi The New Lollipops. Mukaan tulivat Kim Gutman (kitara), Sören Berley (rummut), Chris Paulsen (basso) ja Birdie Hurns (kitara), mutta menestys jäi vaatimattomaksi.
Yhtyeen menestyskappaleita Suomessa ja Ruotsissa olivat muun muassa "Do You Know (How Much I Love You)" ja "I'll Stay By Your Side". Jälkimmäisen kappaleen on suomalainen Hurriganes levyttänyt nimellä "I Will Stay" vuonna 1974. Sleepy Sleepers versioi "Do You Know (How Much I Love You)"-kappaleen humoristisessa hengessä nimellä "Mitä? / Muistatkos kuka kaivoon putosi" albumilleen The Mopott Show 1979.
Kullervo (Launis)

Kullervo on Armas Launiksen kolminäytöksinen ooppera vuodelta 1917. Sen libreton on kirjoittanut säveltäjä itse paljolti Aleksis Kiven samannimisen näytelmän pohjalta. Tekstissä on myös katkelmia Kalevalasta, Kantelettaresta ja Eino Leinon runosta Tuonelan joutsen. Teos sai kantaesityksensä Suomalaisessa Oopperassa 28. helmikuuta 1917.
Ammattitaitoisesti orkestroidun oopperan sävelkieli on kansallisromanttista ja muistuttaa Toivo Kuulan ja Oskar Merikannon tyyliä. Launiksen kokemukset kansansävelmien keruumatkoilla vaikuttivat hänen mukaansa alkusoiton paimentorvisooloon ja toisen näytöksen alun huhuiluun. Kullervon äidin roolin esikuvana oli eräs säveltäjän tapaama vanha inkeriläisnainen.
Saint-Clair-sur-Epte

Historia

Nimi Saint Clair juontuu samannimisestä englantilaisesta munkista, joka syntyi vuonna 845 Rochesterissa ja kuoli vuonna 884 silloisessa Vulcassumissa, joka nimitettiin Saint-Clair-Sur-Epteksi.
Kuningas Kaarle Yksinkertainen päätti 911 Saint-Clair-sur-Eptessa viikinkien hävitysretket solmimalla viikinkipäällikkö Rollon kanssa sopimuksen, joka antoi normanneille osan myöhempää Normandiaa.
Marcus Elieser Bloch

Marcus Elieser Bloch (1723 Ansbach – 1799 Carlsbad) oli saksalainen lääkäri ja luonnontieteilijä. Häntä pidetään yleisesti yhtenä 1700-luvun parhaista iktyologeista.
Acanthurus blochii -niminen kalalaji on nimetty hänen mukaansa.
Delta-palkinto kansainväliselle yhteisymmärrykselle

Delta palkinto kansainväliselle yhteisymmärrykselle (engl. Delta Prize for Global Understanding) on vuodesta 1999 alkaen jaettu kansainvälinen humanistipalkinto henkilölle tai järjestölle, joka edistää kulttuurista dialogia yhteisöjen välille. Palkinnon myöntävät Delta Air Lines-lentoyhtiö ja Georgian yliopisto. Palkinnon summa on noin 10 000 dollaria.
Fernandel

Fernandel (oik. Fernand Joseph Désiré Contandin, 8. toukokuuta 1903 Marseille Ranska – 26. helmikuuta 1971 Pariisi Ranska) oli ranskalainen laulaja ja näyttelijä, erityisesti elokuvanäyttelijä. Hänen tunnetuin hahmonsa oli pappi Isä Camillo, jonka ympärille tehtiin useita elokuvia 1951–1965.
Kiinteämaltoinen peruna

Kiinteämaltoinen peruna on peruna, jossa tärkkelyspitoisuus on pieni ja joka ei hajoa keitettäessä. Kiinteämaltoista perunaa on helppo keittää ja käyttää salaatteihin. Suomessa kiinteämaltoisten perunoiden tunnusväri kuluttajapakkauksissa on vihreä niiden salaatissa käytettävyyden vuoksi.
Mesodermi

Mesodermi on yksi alkionkehityksen alussa määräytyvistä alkiokerroksista, joka sijaitsee alkiolevyssä endodermin ja ektodermin välissä.
Mesodermin soluista syntyy mm. selkäranka, selkäjänne, sydän, verisuonet, verisolut, munuaiset, lihakset, luita, ruumiinontelon seinämä ja ihon verinahka. Varhaisessa mesodermissa sijaitsee alkion gastrulaation aloittava organisaattorikeskus.

Muodostus

Mesodermi syntyy varhaisesta ektodermista endodermin indusoimana. Parhaiten mesodermin induktio tunnetaan kynsisammakolla (Xenopus), jonka yksilönkehitystä on tutkittu runsaasti. Xenopus-varhaisalkio on jakautunut kahteen erinäköiseen puoliskoon: vaaleampaan ruskuaisen täyttämään vegetaaliseen puoleen ja pigmentoituneeseen tummaan animaaliseen puoleen. Vegetaalisesta puolesta kehittyy endodermi ja animaalisesta puolesta pääsääntöisesti ektodermi. Vegetaalinen puoli sisältää erityisiä munasolusta perittyjä proteiineja (mm. Vg-1 ja VegT), jotka viestittävät osaa animaalisesta puolesta kehittymään mesodermiksi.
Erilaiset monimutkaiset viestireitit vaikuttavat mesodermin erilaistumiseen moniksi mesodermityypeiksi.
Ilmaherruus

Ilmaherruus on tilanne, jossa keskenään taistelevista osapuolista toisella on hallinnassaan taistelualueen ilmatila. Nykyaikaisessa sodankäynnissä tämän asian merkitys on korostunut, sillä yksikin hävittäjälentokone voi ohjuksillaan aiheuttaa viholliselle suurta tuhoa.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen monet teoreetikot loivat ajatuksen ilmatilan hallinnan tärkeydestä tulevissa sodissa. Yksi heistä oli italialainen Giulio Douhet. Hänen mukaansa ilma-ase kykenisi lyömään maa- ja merivoimat ylivoimallaan. Hänen ajattelunsa ei kuitenkaan kyennyt tunnustamaan hävittäjälentokoneiden merkitystä ilmasodassa. Liittoutuneet kykenivät myöhemmin toisessa maailmansodassa ilmaherruuden saavutettuaan pommittamaan Saksan kaupunkeja maan tasalle Douhetin vuosikymmeniä aiemmin esittämin tavoin.
Toisen maailmansodan alussa vuonna 1940, maailman ensimmäiseksi ilmasodaksi kutsutussa taistelussa Britanniasta Luftwaffe pommitti rajusti Britanniaa. Saksa yritti saavuttaa ilmaherruuden Englannin kanaalin ja Etelä-Englannin yläpuolella tuhoamalla brittien lentokentät koneineen ja sotatarviketehtaat. Kun ilmatila olisi ollut hallinnassa, saksalaiset olisivat voineet käynnistää operaatio Merileijonan eli maihinnousun Englantiin. Ilmaherruutta ei onnistuttu saavuttamaan saksalaisten suunnattomista uhrauksista huolimatta, vaan Luftwaffe kärsi huomattavista kalustotappioita ja maihinnousu jäi toteuttamatta.
Persianlahden sodassa Yhdysvaltain ilmavoimat hallitsivat mittavan teknisen ja määrällisen ylivoimansa turvin Kuwaitin ja Irakin ilmatiloja niin, että se kykeni laajamittaisiin vihollisen selustan pommituksiin jopa vanhoilla B-52-koneilla. Irakin asevoimat olivat ennen liittouman hyökkäystä mies- ja kalustomäärältään huomattavat, mutta irakilaisten panssarikalusto tuhottiin ilmasta käsin asemiinsa jo ennen maahyökkäyksen alkua. Nykyään ilmaherruus on Yhdysvaltain sotilasoperaatioiden yksi avaintavoite.
Sanonnan mukaan joka hallitsee taivasta, hallitsee taistelukenttää. Ilmaherruus muodostaa mielenkiintoisen kysymyksen mekanisoitujen ja panssaroitujen maajoukkojen merkityksestä nykypäivänä yleensä. Vihollisen hallitessa taistelukentän ilmatilaa, sen on varsin helppo tuhota suotuisissa olosuhteissa vastapuolen taistelupanssarivaunuja ilmasta käsin. Päinvastaisessa tilanteessa voidaan kysyä, mihin omia taistelupanssarivaunuja enää tarvitaan, jos saavutettua ilmaherruutta hyödyntämällä voidaan vihollinen lamauttaa ilman maajoukkojakin.
Ilmaherruuteen liittyy teknisesti ylivoimaisten lentokoneiden kehittäminen ja valmistus. Tällaista huipputeknologiaa ei välttämättä myydä tai välitetä edes liittolaisille. F-22 Raptor on esimerkki nykyaikaisesta yhdysvaltalaisesta ilmaherruushävittäjästä. Teknisesti kunnianhimoisten tavotteiden seurauksena kyseinen projekti on tullut äärimmäisen kalliiksi.
Ilmaherruus on mahdollisesti kallein tapa voittaa sota. Esimerkiksi Venäjän–Georgian sota vuonna 2008 käytiin kustannustehokkaasti 1970-luvun maakalustolla.
Kevin McDonald

Elämäkerta

Kevin McDonald syntyi Montréalissa, Kanadassa Sheila ja Hamilton McDonaldille, joka oli hammashuollon välineiden myyjä. McDonald muutti Los Angelesiin 7-vuotiaana. Hänellä on nuorempi sisko Sandra.
Pierre Louis Moreau de Maupertuis

Tutkimusmatka Lappiin

Maupertuis oli Ranskan tiedeakatemian retkikunnan johtajana Tornionlaaksossa vuosina 1736–1737. Retkikunta mittasi yhden asteen suuruisen meridiaaninkaaren todellista pituutta maastossa (astemittaus). Tarkoituksena oli selvittää, onko maapallo navoiltaan litistynyt vai ei. Toinen vastaavanlainen retkikunta lähetettiin päiväntasaajalle nykyisen Ecuadorin valtion alueelle.
Mittausten eteläisin piste oli Alatornion kirkon torni ja pohjoisin Kittisvaara Pellossa. Muita pisteitä olivat muun muassa Pullinkivaara Svansteinin (Turtolan) kylällä, Niemivaara Pellon kunnassa sekä Aavasaksa Ylitorniolla.

Ura

Maupertuis oli Ranskan akatemian jäsen ja sen kahdeksannen oppituolin haltija vuodesta 1743 alkaen. Hän oli Émilie du Châtelet’n geometrian opettaja ja myös rakastaja.
Maupertuis oli myös biologian varhainen teoreetikko, eritoten teoksessaan Vénus physique (1745), suom. 2017.
Skopin

Skopin (ven. Скопи́н) on kaupunki Rjazanin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okan vesistöön kuuluvan Verda-joen rannalla 168 kilometriä Rjazanista etelään. Kaupunki on Skopinin piirin keskus. Sen kautta kulkee Uzlovajan ja Rjažskin välinen rautatie (Skopinin asema). Asukkaita on 31 700 henkeä (vuonna 2007).
Skopinin paikalla on mahdollisesti sijainnut muinainen Verdejevin kaupunki. 1100-luvulta lähtien tunnetaan Liharevski Gorodištše -niminen linnoitus, joka myöhemmin suojasi Moskovan ruhtinaskunnan kaakkoisrajaa. Skopinin kaupunki on perustettu vuonna 1663. Vuonna 1778 siitä tuli Rjazanin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1800-luvulla se oli yksi läänin huomattavimpia maaseutukaupunkeja. 1800-luvun lopulla rakennettiin rautatie ja seudulla ryhdyttiin kaivamaan ruskohiiltä. Paikallista savea käytettiin keramiikan tuotantoon. Toisessa maailmansodassa Skopin oli saksalaisten miehittämä marras-joulukuussa 1941.
Nykyään Skopinissa on mm. koneenrakennus-, lasi-, keramiikka- ja tekstiiliteollisuutta. Kaupungissa toimii vuonna 1987 perustettu kotiseutumuseo. Keskustassa on säilynyt vuonna 1818 rakennettu Pyhän Georgioksen kirkko.
Aliprefektuuri

Aliprefektuuri (ransk. sous-préfecture) on Ranskassa ja eräissä muissa maissa käytetty valtion aluehallinnon termi, jolla tarkoitetaan prefektuuria alemman hallintoyksikön hallintoa.
Ranskassa termi merkitsee käytännössä departementin alaisen arrondissementin hallintoinstituutiota. Laajemmassa merkityksessä sanalla viitataan usein myös rakennukseen, jossa arrondissementin hallinto toimii, sekä aliprefektuurin sijaintikaupunkiin eli arrondissementin pääkaupunkiin (ransk. chef-lieu de l'arrondissement).
Aliprefektuuria johtaa aliprefektiksi (ransk. sous-préfet) kutsuttu valtion virkamies apunaan pääsihteeri. Mikäli arrondissementin keskuspaikka on samalla myös departementin pääkaupunki, siellä ei ole erillistä aliprefektuuria eikä aliprefektiä, vaan departementin prefektuuri ja prefekti hoitavat myös kyseisen arrondissementin hallintoa. Tällöin aliprefektin tehtävistä vastaa prefektuurin pääsihteeri.
Arvo Volmer

Arvo Volmer (s. 4. marraskuuta 1962) on virolainen kapellimestari. Hänet tunnetaan etenkin saksalaisten, pohjoismaisten sekä venäläisten säveltäjien, Gustav Mahlerin ja Jean Sibeliuksen teosten sekä nykymusiikin tulkinnoistaan.
Volmer opiskeli Tallinnan valtionkonservatoriossa Olev Ojan ja Roman Matsovin johdolla (1980–1985) sekä Pietarin konservatoriossa Ravil Martinovin johdolla (1985–1990). Hän osallistui Helmuth Rillingin mestarikursseille Yhdysvalloissa.
Volmer teki ammattimaisen debyyttinsä Viron kansallisoopperan kanssa 22-vuotiaana ja pääsi sen taiteelliseksi johtajaksi sekä pääkapellimestariksi vuonna 2004. Hän toimi myös Viron kansallisen sinfoniaorkesterin apulaiskapellimestarina vuodesta 1989 sekä musiikillisena johtajana vuosina 1993–2001. Oulun kaupunginorkesterin johdossa hän oli 1994–2005.
Volmer sai vuonna 2004 nimityksen Adelaiden sinfoniaorkesterin musiikilliseksi johtajaksi, jonka tehtäviä hän hoiti vuoden 2013 loppuun. Tänä aikana orkesteri esiintyi Volmerin johdolla muun muassa Los Angelesissa ja New Yorkin Carnegie Hallissa sekä suoritti viisi vuotta kestäneen Mahlerin teossarjahankkeen. Elokuussa 2019 Volmer sai uudemman kerran nimityksen Viron kansallisoopperan johtoon. Hän on johtanut myös muun muassa Haydn-orkesteria Italiassa, São Paulon kaupungin sinfoniaorkesteria, Varsovan filharmonikkoja ja Napolin filharmonikkoja.
Alois Riegl

Alois Riegl (14. tammikuuta 1858 Linz – 17. kesäkuuta 1905 Wien) oli itävaltalainen taidehistorioitsija, joka edusti Wienin taidehistoriallista koulukuntaa. Hän edisti taidehistorian asemaa itsenäisenä akateemisena oppialana.
Alois Riegl opiskeli Wienin yliopistossa taidehistoriaa ja myöhemmin hoiti yliopistossa professuuria. Hän erikoistui keskiajan ja barokin taiteeseen. Hän työskenteli Wienin taideteollisuusmuseossa vuosina 1886–1896 ja tutki taidetekstiilejä. Tältä ajalta on hänen ensimmäinen kirjansa Altorientalische Teppiche (1891). Hänen maineensa perustuu erityisesti hänen seuraavaan teokseensa Stilfragen: Grundlegungen zu einer Geschichte der Ornamentik (1893), jonka ansiosta hän sai yliopistollisen opetusviran.
Riegl oli vaikutusvaltainen teoreetikko, ja hän kehitti taidetahdon (saks. Kunstwollen) käsitettä, jota hän piti tyylikauden määräävänä voimana. Riegl edisti myös muinaismuistojen suojelua.
Riegl kuoli syöpään 47-vuotiaana, ja hänen keskeneräisiä teoksiaan julkaistiin postuumisti.