google/wiki40b huggingface dataset:
Kelloselän koulu

Kelloselän koulu oli kaksiopettajainen koulu Sallan kunnassa, Kelloselän kylässä. Koulu oli perustettu vuonna 1926 ja se oli yksi Sallan kunnan vanhimpia kouluja. Koulussa käytiin peruskoulun luokkia 1.–6. Koulun oppilasmäärä viimeisenä toimintavuonna oli 28. Koulu lakkautettiin vuonna 2014.

Historia

Kelloselän koulu on perustettu vuonna 1926. Kelloselän koulu on historiansa aikana vaihtanut nimeä usein. Neljä ensimmäistä vuotta vuoteen 1930 koulu kantoi nimeä Kello–Aatsinki, koska läheisen Aatsingin kylän lapset saivat myös koulussa opetusta. Sitten nimenä vuoroin ovat olleet Kelloselkä (1930–35, 1937–47 ja 1956–) ja Kello (1935–37 ja 1947–1956), jota nimeä SVT:n mukaan koulu kantoi myös koulun aloitusvuonna. Kun Oulun seudulla Haukiputaan Kellon kylässä oli samanniminen koulu, on sekaannusten välttämiseksi vuodesta 1956 koulun nimenä ollut Kelloselkä.
Koulu toimi aluksi Pekkalan pirtissä josta siirryttiin uuteen koulurakennukseen 1930-luvun alussa. Tämä komea hirsinen koulurakennus tuhoutui kuitenkin Talvisodassa. Välirauhan aikana koulu toimi parakkirakennuksessa. Sotien jälkeen koulu toimi Armas Usvalalta vuokratuissa tiloissa, kunnes 1947 saatiin uusi koulurakennus poltetun koulun tilalle. Koulu muuttui kolmeopettajaiseksi 1950. Lisätilaa tarvittiin ja uusi koulurakennus otettiin käyttöön 1960. Vanhaa ja uutta koulurakennusta on saneerattu jälkeenpäin useaan otteeseen. Kelloselän koulupiiriin liitettiin 1970-luvulla Vaadinselän ja Tuohikylän koulujen oppilaat.
CD-1 (1943)

Palvelus

Alus upposi 6. huhtikuusta 1945 ilmahyökkäyksessä Amoyn eteläpuolella ja se poistettiin alusluettelosta 25. toukokuuta.
Thomas Hoff

Thomas "Tom" Hoff (s. 9. kesäkuuta 1973) on yhdysvaltalainen olympiavoittaja lentopallossa. Hän on edustanut Yhdysvaltojen miesten lentopallomaajoukkuetta yli 280 A-maaottelussa. A-maajoukkuedebyyttinsä hän teki vuonna 1998. Hän on esiintynyt joukkueen mukana kolmesti olympialaisissa, useasti MM-kisoissa ja Pan-Amerikan kisoissa. Hän toimi myös joukkueen kapteenina. Pelipaikaltaan Hoff on keskitorjuja, jolta pituutta löytyy 198 senttimetriä.
Sininaamamedestäjä

Levinneisyys

Sininaamamedestäjää tavataan Keniassa, Mosambikissa, Tansaniassa ja Zimbabwessa. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sen uskotaan olevan vähenemässä ja koska sen populaation uskotaan olevan pieni.
Backstreet Boys (USA)

Albumin painokset

Tästä albumista on saatavilla kaksi painosta, joista alkuperäisessä oli yksitoista kappaletta, joihin ei sisältynyt hittiä "Everybody (Backstreet's Back)". Päätös joka johti siihen että kappaleesta tehtiin single saattoi johtua albumin toisesta painoksesta, joka sisälsi kyseisen kappaleen. Alkuperäisen painoksen takakannessa oli punaruskea tausta ja rajat kappalelistan ympärillä sekä sininen tausta jossa oli levyn logo. Toisessa painoksessa oli oljen värinen tausta logon takana.
"Everybodyn" ohella Amerikan albumissa ja kansainvälisessä albumissa oli myös muutamia muita eroavaisuuksia; toinen säkeistö kappaleesta "Quit Playing Games With My Heart" oli alkuperäisesti Brian Littrellin laulama, kuten myös ensimmäinen säkeistö, mutta Amerikan versiossa toisen säkeen lauloikin Nick Carter. Luultavasti jonkin virheen takia Amerikan albumille joutui väärä versio kappaleesta "As Long As You Love Me". Tätä versiota kappaleesta esitettiin myös radiossa. Siinä on huomattavan erilainen miksaus ja instrumentointi - varsinkin kappaleen kertosäkeessä. Versioiden sanat eroavat myös hieman toisistaan.
Albumilla oli myös multimedia-sisältöä.
Natriummolybdaatti

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa natriummolybdaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen. Natriummolybdaatista tunnetaan myös kidevedellisiä muotoja kuten dihydraatti (Na₂MoO₄·2H₂O) ja dekahydraatti (Na₂MoO₄·10H₂O). Kidevesi poistuu näiden yhdisteiden kidehilasta kuumennettaessa noin 100 °C:n lämpötilaan.
Rakennussuunnittelu

Rakennussuunnittelu käsittää rakennuksen rakennesuunnittelun, arkkitehtisuunnittelun ja taloteknisten järjestelmien suunnittelun. Arkkitehtisuunnittelussa määritetään rakennuksen muoto, ulkoasu ja tilaryhmittely, sekä rakenteiden perusratkaisut. Rakennesuunnittelu määrittää ja mitoittaa rakennuksen rakenteet ja yksityiskohdat. Taloteknisiä järjestelmiä ovat muun muassa lämpö-, vesi-, ilmanvaihto- ja sähköjärjestelmät, sekä esimerkiksi turvajärjestelmät.
Rakennussuunnittelun tarkoitus on luoda suunnitelmat, jossa rakennuksen sijainti, ulkoasu, rakenteet, tilat, tekniikka ja varustetaso vastaavat niiden käyttötarkoitusta ja haluttua laatutasoa, sekä täyttävät lakien ja määräysten asettamat vaatimukset.
Eri suunnittelualoille kuuluvat asiakirjat ja suunnitelmat eritellään alakohtaisilla tunnuksilla. Rakennesuunnitelmista käytetään tunnusta RAK, arkkitehtisuunnitelmista tunnusta ARK, ja lämpö-, vesi-, ilmanvaihto- ja sähköjärjestelmistä vastaavasti tunnuksia L, V, I ja S. Muista taloteknisistä järjestelmistä käytetään tunnusta TEK.
Toivo Gustafsson

Toivo Gustafsson (9. maaliskuuta 1891 Helsinki – 31. lokakuuta 1934) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat kirvesmies Oskar Gustafsson ja Serafia Simola. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Hulda Maria Berschewskyn kanssa.

Opinnot

Gustafsson kävi kansakoulun. Hän suoritti Voimistelu- ja urheilukurssin Keisarillisen Aleksanterin-yliopiston voimistelulaitoksessa vuonna 1918.

Jääkärikausi

Gustafsson oli ammatiltaan kemigraafi ja työskenteli useissa liikkeissä ensin Suomessa ja myöhemmin Tukholmassa vuosina 1913–1915, kunnes liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 5. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Libaussa järjestetyille rautatienrakennuskursseille.

Sisällissodan jälkeinen aika

Gustafsson palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jolla oli myöhemmin nimet Savon jääkärirykmentti n:o 3 ja Uudenmaan rykmentti. Hän toimi. rykmentissä 26. toukokuuta 1918 lähtien 3. komppanian päällikkönä. Armeijasta hän erosi 9. syyskuuta 1919 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Janakkalan suojeluskuntaan 15. tammikuuta 1920 ja oli palveluksessa 1. marraskuuta 1920 saakka ja uudelleen 1. huhtikuuta 1921 – 1. kesäkuuta 1923 välisen ajan, jonka jälkeen hän oli entisessä ammatissaan sekä liikemiehenä Helsingissä. Hänet on haudattu Helsingin Kaartin hautausmaalle.
Erich von Ungern-Sternberg

Erich von Ungern-Sternberg (17. helmikuuta 1910 Tallinna – 9. heinäkuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hänet tunnetaan etenkin teollisuusrakennusten suunnittelijana. Hän kuului von Ungern-Sternbergin baltiansaksalaiseen aatelissukuun.
Von Ungern-Sternberg valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1938. Hän työskenteli Petsamon Nikkelin palveluksessa 1937–1939 ja Bertel Liljequistin arkkitehtitoimistossa 1939. Sodan jälkeen hän toimi vuodesta 1945 vuoteen 1946 Hämeen läänin maatalousseuran arkkitehtina ja perusti sen jälkeen oman arkkitehtitoimiston, joka toimi vuoteen 1977 saakka.
Hän suunnitteli paljon teollisuusrakennuksia eri tilaajille, muun muassa Oy Vuoksenniska Ablle ja Hangon Koverhariin terästehtaan rakennuksia. Von Ungern-Sternberg suunnitteli myös asuinrakennuksia ja huviloita yksityisille asiakkaille ja korjaus- ja muutostöitä arvorakennuksiin. Hänen käsialaansa on myös Espoossa oleva Solvallan urheiluopisto ja Kirkkonummen Haapajärven kirkon lähellä oleva siunauskappeli (1948).
Espoossa olevan Träskändan kartanon päärakennuksessa oli toiminut kunnalliskoti 1920-luvulta. Päärakennus kävi ahtaaksi, ja von Ungern-Sternberg suunnitteli alueelle lisärakennuksen, joka valmistui 1953. Rakennuksessa oli sairasosasto, pesula, sauna laitoskeittiö ja ruokasali. Hän suunnitteli myös seuraavan laajennuksen, joka valmistui 1957. Se oli satapaikkainen hoitorakennus, jossa oli lisäksi muun muassa voimistelu- ja askartelutilat.
Espoon kaupungin koulutus- ja edustustilana ja kaupunginjohtajan virka-asuntona olevan Gumbölen kartanon vuodelta 1840 oleva empiretyylinen päärakennus on kunnostettu nykyasuunsa Erich von Ungern-Sternbergin suunnitelmien mukaan vuosina 1974–1975 tehdyssä korjauksessa.
Perm

Historia

Perm sijaitsee vanhalla Perman alueella, joka oli alun perin suomalais-ugrilaisten kansojen asuttama. Paikalla tiedetään olleen Jagošihan (Ягошиха) kylä 1600-luvun alkupuolella. Kylään perustettiin kuparisulatto vuonna 1723. Paikkakunta nimettiin Permiksi ja se sai kaupungin aseman 1780 (toisten lähteiden mukaan 1781).
Perm oli vuodesta 1781 lähtien laajan Permin kuvernementin pääkaupunki. Kaupunkiin tuli poliittisista syistä karkoitettuja ihmisiä. Rautatieyhteys kaupunkiin valmistui 1874; rataa jatkettiin pian Siperian rautatieksi.
Vuonna 1940 Perm yhdistettiin läheisen Molotovilikan kaupungin kanssa ja sen nimeksi tuli Molotov. Vuodesta 1957 kaupungin nimenä on ollut jälleen Perm.
5. joulukuuta 2009 kaupungissa sattui tulipalo yökerhossa, jossa kuoli yli sata ihmistä.

Talous

Perm on teollisuuskaupunki. Tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus-, ase-, kemian-, petrokemian-, metsä-, puunjalostus- ja elintarviketeollisuus sekä öljyntuotanto ja -jalostus. Kaupungissa on myös vesivoimala KamGES (КамГЭС).
Permiläinen Motoviliha (per. 1736) valmistaa mm. panssarivaunujen tykkejä. Yhtiörypäs Permski motostroitelnyi kompleks valmistaa mm. lentokoneiden suihkumoottoreita ja kaasuturbiineja.

Liikenne

Permin matkustajaliikenteen päärautatieasema on Perm-2; kaupungista on rautatieyhteys länteen Kiroviin, itään Nižni Tagiliin ja kaakkoon Jekaterinburgiin. Kaupungissa on myös lentokenttä ja jokisatama.

Kulttuuri ja koulutus

Perm on merkittävä kulttuuri- ja tiedekaupunki. Permin yliopisto perustettiin 1916.
Nutukas

Nutukas on perinteinen saamelaisten karvakenkä. Se ommellaan käsin poron pehmittäen muokatusta koipinahasta. Arkisempi nutukas voidaan tehdä myös poron kallonahasta. Kovalla pakkasella nutukkaan päälle voidaan pukea vielä kallokas.
Restless And Live (Blind Rage - Live In Europe 2015)

Vastaanotto

Albumi sai ilmestyessään hyvän vastaanoton. Taltiointia pidettiin yleisesti onnistuneena konserttitaltiointina ja albumin teknistä toteutusta kiitettävänä. Soundit ovat kirkkaat ja selkeät sekä kuvaus- ja leikkaustyö onnistunutta. Videotaltioinnissa on käytetty runsaasti erilaisia kuvakulmia ja ne vaihtelevat sopivasti. 
Kappaleita on riittävästi ja niistä löytyy sekä uusien kappaleiden parhaimmistoa kuin vahoja hittejä sekä harvinaisuuksista sopivassa suhteessa. Kriitikoiden mukaan levylle on saatu sisäistettyä ison festivaalin tunnelma ja kiteytettyä yhtyeen olemus. Ylimääräiset lavaefektit on jätetty taustalle ja huomio kiinnittyy vitaalisiin säveliin samalla kun muusikoiden ilmeet ja eleet osoittavat, että he aidosti viihtyvät lavalla.
Ürümqin mellakat 2009

Ürümqin mellakat 2009 puhkesivat 5. heinäkuuta 2009 Ürümqissa, Xinjiangin autonomisen alueen pääkaupungissa Luoteis-Kiinassa. Tapahtumat saivat alkunsa uiguurien mielenosoituksesta. Mellakoiden ensimmäiseen päivään arvioidaan olleen osallisena 1 000–3 000 uiguuria. Kaksi päivää myöhemmin sadat han-kiinalaiset ottivat yhteen sekä viranomaisten että uiguurien kanssa. Mellakoiden myötä Kiinan presidentti Hu Jintao poistui kesken G8-maiden huppukokouksesta ja palasi Kiinaan.
Väkivaltaisuudet liittyivät pitkäaikaiseen han-kiinalaisten ja uiguurien muslimivähemmistön väliseen etniseen konfliktiin. Mellakkaa edelsivät väkivaltaisuudet Guangdongin maakunnassa kymmenen päivää aiemmin, jolloin uiguurit olivat osoittaneet tyytymättömyyttään Kiinan hallituksen toimiin kahden uiguurityöläisen kuoleman suhteen. Viranomaiset kertoivat ainakin 197 ihmisen kuolleen sekä 1 721 haavoittuneen. Lisäksi mellakoissa tuhoutui useita ajoneuvoja sekä rakennuksia. Poliisi yritti tukahduttaa mellakoitsijoita kyynelkaasulla, vesitykeillä, panssaroiduilla ajoneuvoilla sekä tiesuluilla ja hallitus julisti useimmille kaupunkialueille ulkonaliikkumiskiellon. Viranomaiset myös sulkivat internetin sekä rajoittivat matkapuhelinten käyttöä yöllä.
Kapinan aikana pidätettiin maltillinen uiguurien asianajaja, taloustieteen professori Ilham Tohti tämän arvosteltua Kiinan hallituksen uiguureihin kohdistamaa politiikkaa.

Mellakoitsijoiden saamat syytteet

Kaikkiaan 83 henkilöä pidätettiin mellakoiden yhteydessä. Sanomalehti China Daily raportoi elokuun lopussa, että yli 200 uiguuria oli saanut syytteen asiasta ja että oikeudenkäynnit alkaisivat saman kuukauden aikana. Oikeudessa 21 henkilöä syytettiin "murhista, tuhotöistä, ryöstöistä ja omaisuuden vahingoittamisesta" ja lokakuussa kuusi uiguuria sai kuolemantuomion ja yksi elinkautisen vankeustuomion osuudestaan mellakointiin.
Krasnogorodskin piiri

Krasnogorodskin piiri (ven. Красногоро́дский райо́н, Krasnogorodski raion) on paikallinen itsehallintoalue Pihkovan alueella Venäjällä. Alueen lounaisosassa sijaitsevan piirin pinta-ala on 1 320 neliökilometriä. Vuonna 2010 asukkaita oli 7 328 henkeä.
Vuonna 1927 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Krasnogorodskin kaupunkimainen taajama (3 870 as.). Lisäksi siihen kuuluu 3 maalaiskuntaa.
Äitini merenneito

Äitini merenneito (engl. My Mother, the Mermaid, kor. 인어공주) on vuonna 2004 valmistunut eteläkorealainen elokuva. Elokuva kertoo nuoresta naisesta, joka riitelee äitinsä kanssa, mutta jokin kuljettaa hänet takaisin aikaan, jossa hän näkee vanhempansa ja jotain todella merkillistä heistä. Elokuvan pääosissa näyttelevät Jeon Do-yeon, Park Hae-il ja Ko Du-shim.
Olli Wuorinen

Olof Berg, käytti kirjailijanimiä Olli Wuorinen ja Olli A. Wuorinen (28. helmikuuta 1842, Uukuniemi – 10. tammikuuta 1917, Uukuniemi) oli suomalainen runoilija ja kääntäjä. Hän käytti myös nimimerkkejä O. Wrn ja Olli Vuorinen.
Wuorisen vanhemmat olivat maanviljelijä Olavi Berg ja Anni Korhonen.  Hän kävi 1860-luvun alussa lähellä Viipuria sijainneen Maaskolan maanviljelyskoulun ja oli samassa koulussa vuosina 1862-1863 alkeisopettajana. Täällä hän tutustui Viipurin lainakirjaston kautta K. A. Gottlundin, Jaakko Juteinin, Paavo Korhosen, Olli Kymäläisen, Pietari Makkosen ja Antti Puhakan runoihin sekä myös Kalevalaan. Wuorinen alkoi myös itse kirjoittaa runoja pääasiassa kalevalamitalla ja lähetti niitä sanomalehtiin. 
Opiskellessaan Jyväskylän seminaarissa vuosina 1868-1872 hän julkaisi runojaan V. Kilpisen toimittamassa Kansan lehdessä ja Julius Krohnin Suomen Kuvalehdessä sekä Jyväskylän seminaarilaisten albumissa Suomen saloilta. Samaan aikaan seminaarissa opiskeli useita muitakin runonkirjoittajia, kuten J. H. Erkko, Kustaa Killinen ja Isa Asp. Tunnetuimpia hänen runoistaan lienevät "Luistinretki" ja "Leivo". Herätysliikkeissä lauletaan myös hänen kirjoittamaansa laulua Joulu, joulu tullut on. 
Wuorinen toimi kansakoulunopettajana Haminassa vuosina 1873–1903. Hän oli myös Haminan kaupunginvaltuuston ja kirkkovaltuuston jäsen. Hänen puolisonsa vuodesta 1865 oli Gertrud Siitonen (k. 1929).
Malakian kirja

Kirjoittaja

Malakian kirjan kirjoitti profeetta Malakia. Tämä ei kuitenkaan välttämättä ole hänen oma nimensä, sillä hepreankielinen nimi on lyhennys nimestä Mál'akhîyah, joka tarkoittaa "minun (eli Jumalan) sanansaattajani". Nimitys esiintyy kirjassa kahdesti, jakeissa 1:1 ja 3:1, vaikka onkin epätodennäköistä, että se viittaisi kummassakin kohdassa samaan henkilöön. Näistä syistä kirjan kirjoittajan todellisesta henkilöllisyydestä on väitelty paljon. Hänestä ei tiedetä mitään, mutta on ehdotettu, että hän olisi saattanut olla leeviläinen.
Juutalainen Targum pitää Malakian kirjan kirjoittajana Esraa. Hieronymuksen mukaan tämä saattaa johtua siitä, että Esra on nähty välittäjänä profeettojen ja "suuren synagogan" välillä. Tätä näkemystä ei kuitenkaan tue mikään historiallinen todistusaineisto. Jotkut tutkijat ovat huomauttaneet yhtäläisyyksistä Malakian kirjan ja Sakarjan kirjan lukujen 9–14 välillä. Sekä Malakian kirjan ensimmäinen luku että Sakarjan kirjan 9 ja 12 luvun alku puhuvat ennustuksesta tai ennussanasta, "Herran sanasta". Joidenkin tutkijoiden mukaan ennustuksia on alun perin ollut kolme. Kaksi niistä olisi liitetty Sakarjan kirjan loppuun (Deuterosakarja) ja kolmannesta olisi tullut Malakian kirja. Tämän vuoksi suurin osa tutkijoista katsoo, että kirjan on kirjoittanut yksi henkilö, johon nimellä Malakia saatetaan viitata.
Tästä kirjojen jaottelusta seuraa, että pieniä profeettoja on kaksitoista — sama määrä kuin Jaakobilla oli poikia, joista tulivat Israelin eri heimot.

Ajoitus ja kirjoituspaikka

Malakian kirjassa on hyvin vähän historiallisia yksityiskohtia. Suurin vihje sen ajoittamiseksi on jakeessa 1:8, jossa käskynhaltijasta käytetään persialaiskauden sanaa pehâ. Tämä viittaa pakkosiirtolaisuuden jälkeiseen aikaan sekä sanan alkuperän kautta että siksi, koska ennen pakkosiirtolaisuutta Juudan johdossa oli kuningas eikä käskynhaltija. Samassa jakeessa käy myös ilmi, että temppeli on uudelleenrakennettu, koska uhritoimituksia suoritetaan jälleen. Näin kirjan täytyy olla syntynyt vuoden 515 eaa. jälkeen.
Saarnaajan kirjan kirjoittaja tunsi selvästi Malakian kirjan toisella vuosisadalla eaa. Kirjan käsittelemistä teemoista on päätelty, että se ajoittuu Haggain ja Sakarjan kirjan väliseen aikaan, hieman ennen kuin Nehemia tuli Jerusalemiin vuonna 445 eaa.
Kirja käsittelee väärinkäytöksiä temppelipalveluksen palauttamisessa selkeästi ensi käden tiedoilla. Siksi kirja on mitä todennäköisimmin kirjoitettu Jerusalemissa.
T. A. Elo

Taavetti Artturi Elo (16. lokakuuta 1884 Valkeala – 26. elokuuta 1954) oli suomalainen arkkitehti joka suunnitteli 1920-, 1930- ja 1940-luvuilla useita asuinkerrostaloja Helsingin Punavuoren, Etu-Töölön ja Taka-Töölön kaupunginosiin.
Elo valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1919. Elo käytti 1920-luvun rakennuksissaan pelkistettyä klassismia ja siirtyi sitten vähitellen 1930-luvun aikana funktionalismiin.
Syvä-Ruokonen

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 107,2 metriä mpy.
Gnevnyi (1936)

Palvelus

Gnevnyi liitettiin palvelukseen otettaessa Itämeren laivastoon. Se osallistui talvisotaan tulittaen suomalaisten asemia. Se menetti keulansa osuttuaan miinaan Riianlahdella 23. kesäkuuta 1941, jolloin 20 miehistönjäsentä sai surmansa ja 23 haavoittui. Miehistö yritti upottaa pahoin vaurioituneen aluksensa tuloksetta ja Saksan ilmavoimien lentokoneet upottivat aluksen 26. kesäkuuta.
Aderlan Santos

Seurajoukkueura

27. elokuuta 2015 Santos teki viisivuotisen sopimuksen espanjalaisseura Valencian kanssa. Hänestä maksettiin 9,5 miljoonan euron siirtokorvaus. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa joukkueessa 22. syyskuuta 2015 Espanyolia vastaan.
Indigo Girls

Indigo Girls on yhdysvaltalainen folk rock -duo, jonka muusikot ovat Amy Ray ja Emily Saliers. 
Ray ja Saliers tutustuivat Laurel Ridgen peruskoulussa Decaturissa, Georgiassa ja alkoivat high school -aikana esiintymään duona nimellä Saliers & Ray. Myöhemmin he alkoivat B Band -nimellä esiintymään kykykilpailuissa ja open mic -tilaisuuksissa ympäri Atlantaa. Vuonna 1981 duo äänitti ensimmäisen demonsa Rayn kellarissa. Neljä vuotta esinnyttyään he alkoivat käyttää nimeä Indigo Girls ja julkaisivat ensimmäiset singlensä Atlantan radioasemille. Ensimmäinen albumi Strange Fruit julkaistiin pienmerkillä vuonna 1987. Vuotta myöhemmin yhtye kiinnitettiin Epic Recordsille. Alkuvuodesta 1989 single ”Closer to Fine” ja albumi Indigo Girls olivat menestyksiä ja toivat yhtyeelle ”Best Contemporary Folk Album” -luokassa Grammy-palkinnon. He olivat myös ehdolla parhaan uuden artistin palkinnon saajaksi (Milli Vanilli voitti). 
Indigo Girls levytti Epic/Sony Recordsille yhdeksän albumia, kunnes jättivät yhtiön vuonna 2007. He olivat lyhyen aikaa American Recordsilla kunnes perustivat oman levy-yhtiönsä IG Recordingsin. Amy Ray on levyttänyt myös soololevyjä ja hänellä on oma voittoa tavoittelematon, riippumaton levymerkki Daemon Records. Yhdessä Winona LaDuken kanssa Indigo Girls on perustanut hyväntekeväisyysjärjestön nimeltään Honor the Earth, jonka kautta he ovat käynnistäneet ympäristöön ja sosiaaliseen oikeudenmukaisuuteen liittyviä kampanjoita, joiden kohteena ovat olleet muun muassa Amerikan alkuperäiskansat.
Dorothy Livesay

Dorothy Livesay (12. lokakuuta 1909 Winnipeg, Manitoba – 29. joulukuuta 1996 Victoria, Brittiläinen Kolumbia) oli kanadalainen runoilija. Hän kirjoitti runoutensa lisäksi lyhyttä fiktiota, omaelämäkerran, kirjallisuuskritiikkiä ja journalismia. Hän tuli tunnetuksi kyvykkäänä kirjoittajana sekä julkisista ja poliittisista aiheista että henkilökohtaisista, intiimeistä tuntemuksista. Livesayn ensimmäinen julkaisu oli Green Pitcher (1928).
Livesay opiskeli Toronton yliopistossa ja Sorbonnessa. Hän vaikutti vasemmistolaisessa politiikassa 1930-luvulla. Hän voitti Governor General's Awardin teoksistaan Day and Night (1944) ja Poems for People (1947). Livesaylla oli opettajan koulutus ja hän työskenteli opetustehtävissä Pohjois-Rhodesiassa eli nykyisessä Sambiassa vuosina 1959–63. Hän toimi myös yliopiston nimikkokirjailijana. Hän oli tuottelias kirjoittaja, ja hän tunsi elinikäistä kiinnostusta naisten oikeuksia ja naistaiteilijan identiteettiä koskevia asioita kohtaan.
Livesayn runoista koostuva suuri kokoelma Collected Poems: The Two Seasons julkaistiin vuonna 1972. Myöhempään tuotantoon lukeutuu teos A Public and Private Voice: Essays on the Life and Work of Dorothy Livesay (1986). Livesaysta tehtiin Kanadan ritarikunnan upseeri vuonna 1987.
Anna Hagelstam

Anna Emilia Hagelstam (o.s. Silfverberg; 20. marraskuuta 1883 Turku – 2. toukokuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen laulaja (mezzosopraano) ja laulupedagogi. Ensikonserttinsa hän piti Helsingissä 1911.  Hän esitti erityisesti ranskalaista laulutaidetta sekä Sibeliusta. jonka lauluja hän kantaesitti.
Hänen puolisonsa oli kirjailija Wentzel Hagelstam.
Nina Garcia

Ninotchka "Nina" Garcia (s. 3. toukokuuta 1965, Barranquilla, Kolumbia) on toimittaja, kirjailija ja televisiokasvo. Hän on työskennellyt muotitoimittajana Elle-muotilehdessä ja siirtyi 2.9.2008 alkaen Marie Claireen. Hän toimii tuomarina Muodin huipulle -sarjassa.
Garcia on kirjoittanut kaksi muotia käsittelevää kirjaa, The Little Black Book of Style (2007) ja The One Hundred: A Guide to the Pieces Every Stylish Woman Must Own (2008), jotka ovat HarperCollinsin julkaisemia.
Aleksis Kiven patsaat ja muistomerkit

Suomessa on toista kymmentä kansalliskirjailija Aleksis Kiveä esittävää patsasta ja hänelle omistettua muistomerkkiä. Lisäksi Viipurissa paljastettiin vuonna 1932 Yrjö Liipolan lyyrisesti Kivi-aiheinen Metsän poika.
Aleksis Kivestä ei ole tiettävästi säilynyt yhtään valokuvaa. Sen vuoksi kaikki hänestä tehdyt veistokset ja kuvat perustuvat piirroksiin.
Vanhimmat Aleksis Kiven muistomerkit ovat Erland Stenbergin Tuusulassa oleva hautamuistomerkki (1877) ja Stenbergin veistämä rintakuva (1879), joka on Suomen Kansallisteatterissa. Wäinö Aaltonen veisti yhteensä neljä Aleksis kiven patsasta, joista tunnettu on Helsingin Rautatientorilla Kansallisteatterin edessä oleva mietteissään olevan, istuvan kirjailijan pronssipatsas jalustan sivustoilla olevine Kivi-aiheisine reliefeineen (1939). Eräs tämän monumentaalisen veistoksen luonnoksista on Mäntän keskustorilla vuonna 2009 paljastettu Wäinö Aaltosen Kubistinen Aleksis Kivi (1930).