google/wiki40b huggingface dataset:
Aristofanes Byzantionlainen

Aristofanes Byzantionlainen (m.kreik. Ἀριστοφάνης ὁ Βυζάντιος; n. 257 eaa.–180 eaa.) oli antiikin kreikkalainen, hellenistisellä ajalla elänyt grammaatikko, kirjallisuudentutkija ja oppinut. Hän oli kotoisin Byzantionista ja toimi Aleksandriassa.
Aristofanes oli Aleksandriassa Zenodotoksen ja Kallimakhoksen oppilas ja Aristarkhoksen opettaja. Hän seurasi Eratosthenestä Aleksandrian kirjaston johtajana. Aristofanes tunnetaan ennen kaikkea Homeroksen teosten tutkimuksestaan ja tämän teoksista tekemästään uudesta kriittisestä laitoksesta. Hän kirjoitti myös muusta varhaisemman ajan kreikkalaisesta kirjallisuudesta, mukaan lukien Pindaros, Hesiodos, Alkaios, Sofokles, Euripides, Aristofanes, Platon ja Aristoteles.
Aristofanesta pidetään muinaiskreikan kirjoittamisessa käytettävän polytonisen aksenttijärjestelmän kehittäjänä. Stoalaiset kielentutkijat olivat kiinnittäneet huomiota kielen epäsäännöllisyyksiin, mutta Aristofanes pyrki luomaan kielioppia. Hänen teoksistaan on säilynyt vain katkelmia osana mainittujen kirjailijoiden teoksiin tehtyjä skolioita.
Kyläraittien kuningas

Vastaanotto

Elokuva ilahdutti aikalaisarvostelijoita, vaikka he myönsivätkin sen heikkoudet muun muassa äänityksessä. Erään kriitikon mukaan suomalainen elokuva tarttui pitkästä aikaa tuttuun maalaiskuvaukseen, ja sekä käsikirjoitukseen että ohjaukseen on saatu vauhtia ja toimintaa niin, että katsoja elää filmin mukana koko ajan, vaikka filmi olikin kuvattu ”sunnuntaisävyisesti”. Esko Töyrin kuvausta kiitettiin, ja näyttelijöistä vain Esko Vettenranta sankarirengin roolissa keräsi mainittavaa huomiota.
Eija Piekkari

Eija Piekkari on hollolalainen rikosromaaneja kirjoittava kirjailija. Kirjat sijoittuvat pääosin Hollolaan, Lahteen ja Hämeenkoskelle, jossa hänellä oli kesäpaikka pääjärvellä.
Náxos

Maantiede

Náxos sijaitsee Egeanmeressä Kykladien saariryhmän keskellä. Se on saariryhmän saarista suurin ja Kreikan saarista kymmenenneksi suurin. Náxos on Kykladeista vehrein, sillä sen ja koko Kykladien korkein vuori Zas eli Zeus (1 004 metriä) kerää jonkin verran sadepilviä saaren tuntumaan. Myös saaren vesivarat ovat paremmat muihin Kykladeihin verrattuna.

Myöhempi historia

Vuonna 1204 valta saarella siirtyi venetsialaisille ja Marco Sanudolle. Saaresta tuli Náxoksen herttuakunnan pääpaikka, josta hallittiin suurinta osaa Kykladeista. Sanudo rakennutti pääkaupunkiin muun muassa venetsialaisen linnoituksen. Osmanit hallitsivat saarta vuosina 1564–1821 lukuun ottamatta vuosia 1770–1774, jolloin venäläiset miehittivät saarta. Náxoksesta tuli osa itsenäistynyttä Kreikkaa vuonna 1831.

Nähtävyydet

Náxos on suosittu turistikohde. Merkittävimpiä nähtävyyksiä ovat Náxoksen kaupungin Apollonin temppeli, jonka hyvin säilynyt portti (Portára) on saaren tunnusmerkki, kaupungin venetsialainen linna (Kástro, Herttuoiden linna) ja sinä toimiva Náxoksen arkeologinen museo, useat muut venetsialaiset linnoitukset, Demeterin temppelin (Sagkrín temppelin) ja Dionysoksen pyhäkön (Ýrian pyhäkön) rauniot, sekä suuret kuros-patsaat Apóllonaksessa ja Mélaneksessa. Nähtävyyksiin kuuluvat myös Apeíranthoksen, Filótin ja Koronídan kylät, Zasvuoren Zeuksen luola, sekä linnoitetut tornit (pýrgoi) eri puolilla saarta. Apeíranthoksessa toimii Apeíranthoksen arkeologinen museo ja Sagkríssa Gýroulaksen arkeologinen museo.

Talous ja liikenne

Náxoksen pääelinkeino on turismi. Lisäksi saarella viljellään viinirypäleitä, hedelmiä ja vihanneksia. Saarella on myös marmorilouhoksia.
Saaren pääsatama on Náxoksen kaupunki. Sieltä on yhteys muun muassa Pireukseen sekä lähisaarille. Náxoksen lentoasema sijaitsee noin neljä kilometriä kaupungista lounaaseen.
LISA

LISA (engl. Laser Interferometer Space Antenna, engl. laserinterferometrinen avaruusantenni) on ESAn ja NASAn kaavailema yhteinen tutkimushanke. LISA-satelliittien avulla pyritään mittaamaan gravitaatioaaltoja ja havaitsemaan gravitoneja, jollaisia teorian mukaan syntyy, kun musta aukko nielaisee massiivisen neutronitähden.

Aikataulu

Hanke on suunnitteluvaiheessa, ja mittausten oli tarkoitus alkaa vuoden 2015 tietämillä.  Vuonna 2010 näytti siltä, että LISA mahdollisesti laukaistaan noin vuonna 2020. ESA eikä NASA ei ole vielä valinnut tätä satelliittimissiota toteutettavaksi.
LISAn teknologioita kehitetään ESAn rakenteilla olevassa LISA Pathfinder -satelliitissa, joka laukaistiin avaruuteen vuonna 2012. NASA toimittaa osan LISA Pathfinderin teknologioista.

Tieteellinen perusta

Mittaus perustuu laser-interferometriaan. Kolme tasasivuisen kolmion kärkiin sijoittuvaa avaruusalusta muodostaa suuren Michelsonin interferometrin, jonka sivujen pituus on viisi miljoonaa kilometriä. Alusten väliset etäisyydet pidetään vakiona lasermittauksen ja "vastuksettoman lennon" (drag free) avulla, joka aikaansaadaan kompensoimalla esimerkiksi Auringon säteilypaineen aikaansaama vastus hyvin tarkkojen ionimoottorien työntövoimalla. Kun gravitaatioaalto muuttaa aika-avaruutta kahden aluksen välillä, muutoksen pitäisi olla mitattavissa sivujen suhteellisista pituuksista.
Leena Härmä

Leena Härmä (9. tammikuuta 1914 Tampere – 5. marraskuuta 2008 Tampere) oli suomalainen näytelmä- ja nuortenkirjailija.
Leena Härmä kirjoitti aluksi lasten- ja nuortenkirjoja (Tuittupää-sarja) ja myöhemmin näytelmiä. Tunnetuin Härmän näytelmistä lienee Viekää tuhkakin pesästä. Muita suosittuja Härmän näytelmiä olivat Virtaset ja Lahtiset (1957), Voi sinua Pietu (1976) ja Tampereen kaupungin 200-vuotisjuhlia varten kirjoitettu Rieväkylän rapsodia (1978).
Monien Härmän nuortenkirjojen tapahtumapaikkana on Tampereen Järvensivun kaupunginosa.
Nuoruudessaan Härmä kilpaili yleisurheilijana. Hän teki korkeushypyssä epäviralliset Suomen ennätykset 142 cm (vuonna 1932) ja 148 cm (vuonna 1933). Hän edusti Tampereen Säkeniä ja voitti TUL:n mestaruuden korkeushypyssä vuosina 1932 ja 1937 sekä 4 × 100 metrin viestijuoksussa vuonna 1933.
Luis de León

Luis Ponce de León (1527–1591) oli espanjalainen kirjailija. Hän käänsi Korkean veisun espanjaksi, ja siksi inkvisitio tuomitsi hänet vankilaan viideksi vuodeksi. Hänen proosateoksena olivat aikanaan arvostettuja, mutta nykyisin hänet muistetaan eräistä maailmankaikkeuden mysteerioita pohtivista runoista.
Musti ja Mirri

Historia

Ketju sai alkunsa, kun Matti Varpula osti vuonna 1988 Tampereen Pyynikintorilla sijainneen lemmikkiliikkeen ja alkoi rakentaa sen pohjalle ketjua. Vuonna 2010 sen ostivat Pohjola Capital Partners (nyk. Vaaka Partners) ja ketjun toimitusjohtajana toiminut ja vuodesta 2017 hallituksen puheenjohtajana toimiva ekonomi Mika Sutinen. 
Kuopiolaista lemmikkituoteyhtiö VPG:tä aiemmin johtanut Sutinen alkoi tehostaa Mustin ja Mirrin toimintaa ja ostaa myytävät tuotteet suomalaisten tukkukauppojen sijaan suoraan valmistajilta, eläinruoat Euroopasta ja tarvikkeet pääosin Kiinasta ja muualta Kaukoidästä. Ketju alkoi panostaa yhä enemmän myös omiin tuotemerkkeihin.
Vuonna 2012 Mustin ja Mirrin emoyhtiö Leash Holding Oy (nyt Musti Group Oy) osti ruotsalaisen Grizzly Zoo -ketjun ja vuonna 2015 Zoo Support Scandinavia Ab:n, johon kuuluivat Arken Zoo- ja Djurmagazinet-ketjut. Syksyllä 2016 avattiin ensimmäiset liikkeet Norjassa. Syksyllä 2017 Musti Group osti Ruotsista 12 myymälän Djurkompaniet-ketjun, minkä jälkeen konsernilla on noin 250 myymälää Pohjoismaissa. Osa liikkeistä toimii franchising-periaatteella. 
Vuonna 2015 Mustin ja Mirrin koko osakekanta myytiin ruotsalaiselle pääomasijoitusyhtiö EQT:lle. Se omistaa myös muun muassa eläinlääkäriasemayhtiö Evidensian, johon Suomessa kuuluvat Univet- ja Animagi-ketjut.

Valikoima

Tuotteista pääosa on koirille ja kissoille, mutta myös jyrsijöille, kaneille, akvaariokaloille ja linnuille on omat tuotevalikoimansa. Verkkokaupan lisäksi jokaisesta Musti ja Mirri -myymälästä löytyy perusvalikoima samoja tuotteita, ja sen lisäksi kukin myymälä laajentaa valikoimaansa kysynnän mukaisesti.
Tuotevalikoima kattaa kuivat ja kosteat ruoat, kissanhiekat, eläinaiheista kirjallisuutta sekä laajan valikoiman tarvikkeita pannoista kuppeihin ja leluista turkinhoitotuotteisiin. Myös lemmikkien omistajille on valikoimassa tuotteita, kuten treeniliivejä. Lemmikkitarvikeketjuna Musteissa ja Mirreissä ei myydä lainkaan eläimiä vaan ainoastaan ruokia ja tarvikkeita lemmikkien jokapäiväiseen hyvinvointiin. Lemmikkituoteketju Musti ja Mirri ja nykyisin niin ikään EQT:n omistama eläinlääkäriketju Univet ovat solmineet yhteistyösopimuksen, jonka tarkoituksena on tarjota ketjujen asiakkaille entistä kattavammin palveluita ja tuotteita.

Tunnustukset

Toukokuussa 2017 Mika Sutinen nimettiin Vuoden markkinointijohtajaksi ja syyskuussa Vuoden liikemieheksi. Syyskuussa hän myös ilmoitti, että hän vetäytyy Mustin ja Mirrin toimitusjohtajan tehtävästä mutta jatkaa yhtiön hallituksessa.
Kongonharmaakäpinkäinen

Levinneisyys

Kongonharmaakäpinkäistä tavataan Kongon demokraattisessa tasavallassa ja Ugandassa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi ja erittäin paikalliseksi. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Doc Holliday

John Henry "Doc" Holliday (14. elokuuta 1851 – 8. marraskuuta 1887) oli yhdysvaltalainen hammaslääkäri ja peluri Tombstonessa, Arizonassa 1800-luvun lopulla. Hän osallistui Wyatt Earpin kanssa kuuluisaan O. K. Corralin vuokratallin luona tapahtuneeseen välienselvittelyyn 26. lokakuuta 1881 Ike Clantonin joukkoa vastaan.
Keuhkotuberkuloosia potenut Holliday kuoli 36-vuotiaana Hotel Glenwoodissa, Coloradon Glenwood Springsissä.
Asesankarin maineestaan huolimatta Holliday tappoi todennäköisesti vain yhden tai kaksi ihmistä elämänsä aikana.
Villaheisi

Ulkonäkö ja koko

Villaheisi kasvaa 1–3 metriä korkeaksi pensaaksi, jonka oksat ovat huopakarvaiset. Sen lehdet ovat 5–8 senttimetriä pitkät, soikeat, sahalaitaiset ja alta tiheästi tähtikarvaiset. Villaheiden kukintona on huiskilo, joka koostuu 6–7 millimetriä leveistä kermanvalkoisista, pahanhajuisista kukista. Hedelmänä on punainen, kypsänä mustaksi muuttuva marja.
Tripolin kreivikunta

Tripolin kreivikunta oli ristiretkivaltio, joka perustettiin ensimmäisen ristiretken jälkeen vuonna 1103. Kreivikunta oli Jerusalemin kuningaskunnan vasalli.
Kreivikunnan historia alkoi vuonna 1102, kun Toulousen kreivi Raymond IV, yksi ensimmäisen ristiretken keulahahmoista, alkoi sotia Tripolia hallinneita Damaskoksen kalifeja ja sen valtaväestöä alaviitteja vastaan. Lopulta Raymond piiritti muslimijoukot Tripolin kaupunkiin. Sen valtaaminen oli ristiretkeläisille tärkeä tavoite, koska se yhdistäisi eteläpuolellaan olevan ranskalaisten ja pohjoispuolella olevan normannien valtauksen. Se oli myös hedelmällinen ja runsasväestöinen alue. Tripolin valtaus onnistuikin vuonna 1103.
Raymond kuoli vuonna 1105 ja jätti valtauksensa nuorelle pojalleen Alfonsolle. Poika oli kuitenkin niin nuori että Raymondin serkku Cerdagnen kreivi Vilhelm-Jordan valittiin sijaishallitsijaksi. Toulousen hallitsijana toiminut Bertrand nousi kuitenkin jakamaan valtaa vuonna 1109 hyvän sotamenestyksensä ansiosta. Bertrand sai pian hallita yksin, sillä Vilhelm-Jordan kuoli pari kuukautta tämän jälkeen.
Vaikka kreivikunnan alue oli vain kapea rannikkokaistale Tripolin ympärillä, sen luonnollisena puolustuslinjana oli vuorijono, joka erotti sen mantereesta. Vuorien välisiin soliin rakennettiin useita puolustuslinnakkeita. Tripolissa tapahtui maanjäristys kesäkuussa 1170 ja useat linnakkeet kuten Krak des Chevaliers, Chastel Blanc ja al-'Ariymah vaurioituivat. Tripolin katedraali tuhoutui. Maanjäristyksestä seurasi myös lyhyt tauko taisteluun, jota Aleppon seldžukkihallitsija Nur al-Din tuolloin kävi kreivikuntaa vastaan.
Tripolin kreivi Raymond III toimi kahteen otteeseen Jerusalemin kuningaskunnan hallitsijana. Ensiksi nuoren Balduin IV:n holhoojana 1174–1177 ja myöhemmin Balduin V:n 1185–1186. Vaikka kreivikunta säästyi Saladinin valloituksilta Raymond III kuoli pian Hattinin taistelun jälkeen. Hänen seuraajakseen tuli Antiokian ruhtinaan Bohemund III:n poika Bohemund IV. Bohemund III:n kuoleman jälkeen Antiokialla ja Tripolilla oli sama hallitsija vuoteen 1268 asti (paitsi lyhyen ajan vuosina 1216–1219). Mamelukit valtasivat Antiokian vuonna 1268, mutta Tripoli kukistui viimeisenä ristiretkivaltiona vasta vuonna 1289.
Sarmizegethusan piiritys

Piiritys

Roomalaiset lähestyivät kaupunkia lännestä ja idästä ja piirittivät sen. Auxilia-joukot hyökkäsivät ensin lännestä joidenkin legioonalaisten ja linkomiesten tukemana. Pian legioonalaiset hyökkäsivät myös idästä tikkaiden kanssa. Taistelu oli kovaa, mutta lopulta roomalaiset onnistuivat murtamaan muurin ja etenemään kaupunkiin. Jotkut daakialaisista antautuivat ja anoivat armoa Trajanukselta. Jotkut kuitenkin valitsivat mieluummin itsemurhan tai pakenemisen. Trajanuksen pylväässä olevat kohokuvat näyttävät erään daakialaisen päällikön juovan myrkkyä ja jakavan sitä myös sotilaille. Tosin toisen teorian mukaan, tämä saattaa kertoa vedenpuutteesta. Roomalaiset tapasivat usein katkaista juomavesiyhteyden kaupunkiin piirityksessä. Legioonalaisten tunkeuduttua yhä syvemmälle kaupunkiin, useimmat daakialaisista päättivät paeta ja sytyttivät kaupungin talot palamaan. Lähtijöiden joukossa oli myös Decebalus, joka pakeni vuorille eloonjääneiden miestensä kanssa.
Roomalaisten vallattua kaupungin, Trajanus käski sen ryöstettäväksi ja poltettavaksi. Tämän jälkeen paikalle rakennettiin roomalainen varuskunta. Decebalus taas jatkoi vielä sissisotaa roomalaisia vastaan syksyyn asti, kunnes hänet jäljitettiin ja saatiin kiinni. Hän ehti kuitenkin tehdä itsemurhan, ennen kiinniottoa. Sota päättyi ja Daakiasta tehtiin Rooman provinssi.
Trajanus perusti 40 kilometrin päähän Sarmizegethusasta uuden roomalaisen kolonian, Colonia Ulpia Traiana Augusta, jota alettiin pian kutsua Sarmizegethusaksi.
Gerda Gefle

Historia

Syksyllä 1993 muodostettiin voittoa tavoittelematon organisaatio Gävlessä, Ruotsissa. Organisaation tavoitteena oli rakentaa Gerda uudelleen. Hankeen tarkoituksena ei ollut vain rakentaa toisintoa Gerdasta, vaan tarkoitus oli myös säilyttää katoamisvaarassa olevaa tietotaitoa, jota purjelaivan rakentamiseen tarvitaan. Päämääränä oli myös kouluttaa miehistöä raakatakiloidulla purjealuksella purjehtimiseen ja tarjota mielekästä työtä työttömille. Rakennusprojektin yhteyteen muodostui Gerdavarvet-paja, joka teki kaiken rakentamisessa tarpeellisen taontatyön, esimerkiksi naulat ja ankkurivinssit. Projektiin tuotettiin yhteensä 23 tonnia takorautaa. Projektin myötä syntyi myös puusepänpaja. Rakennusvaihe kesti 13 vuotta. Gerda Gefle valmistui 9. kesäkuuta 2000, mutta vasta vuonna alus oli valmis purjehduksiin matkustajien kanssa.
Laivaa hoitava yritys joutui talousongelmiin ja teki konkurssin ja 1. kesäkuuta 2010 pesänhoitaja myi Gerda Geflen uudelle omistajalle. Alus siirtyi Suomeen uudelle omistajalleen Fregatti Oy:lle.  Laivan kotisatamaksi tuli Helsinki, ja sen laituripaikka oli Katajanokalla. Se koulutti ihmisiä purjehtimaan raakapurjeilla ja se teki myös risteilyjä Suomenlahdella.
Syksyllä 2015 Fregatti Oy myi Gerda Geflen uudelle omistajalle ja nyt aluksen kotisatama on Rauma. Gävle on Rauman ystävyyskaupunki. Uusi omistaja on Riku Räsänen (RPR Group). Alus on Poroholman lomakeskuksen purjelaivasatamassa yhdessä kahden muun purjelaivan kanssa. Alusta käytetään ainakin hotellina, ravintolana ja juhlatilana. Gerda Gefle on täysin purjehduskuntoinen ja rekisteröity 115 ihmiselle, mutta tällä hetkellä purjehtuksia ei tehdä.
Rhonda Fleming

Rhonda Fleming (s. 10. elokuuta 1923) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Hollywoodissa ja valmistui Beverly Hills High Schoolista vuonna 1945.
Fleming on esiintynyt lukuisissa elokuvissa, joiden joukossa on muiden muassa länkkäreitä. Hän on saanut Golden Boot -palkinnon ja tähden Hollywood Walk of Famella. Hän toimi aikoinaan myös laulajana.
Stella Stevens

Stella Stevens (alun perin Estelle Caro Eggleston, s. 1. lokakuuta 1938 Yazoo City, Mississippi) on yhdysvaltalainen näyttelijätär ja valokuvamalli, joka on esiintynyt lukuisissa Hollywood-elokuvissa ja televisiossa 1950-luvun lopusta lähtien. Hän on toiminut myös tuottajana ja ohjaajana.

Studiot

Stevens sai ensimmäisen sopimuksensa 20th Century Foxilta, mutta siirtyi pian Paramount Pictures-yhtiölle (1959–1963). 1964–1968 hän oli kiinnitettynä Columbia Pictures-studiolle. Hänet palkittiin vuoden uuden tulokkaan Golden Globe-palkinnolla yhdessä Tuesday Weldin, Angie Dickinsonin ja Janet Munron kanssa ensimmäisestä elokuvaroolistaan Frank Tashlinin musikaalissa Say One For Me (1959).

Elokuvat

1960-luku oli Stella Stevensin uran huippukautta. Hän näytteli Elvis Presleyn parina elokuvassa Girls, Girls, Girls! (1962) ja Jerry Lewisin komediassa Tohtori Jerry ja Mr. Hyde (Nutty Professor, 1963). Dean Martin oli hänen aisaparinaan agenttielokuvassa The Silencers (1966), jossa nähtiin myös Cyd Charisse. Stevens oli kuukauden playmate Playboyn tammikuun 1960 numerossa, ja hänestä tehtiin kuvareportaasi lehteen vielä 1965 ja 1968.

Televisio

1980-luvulla Stevens nähtiin television saippuasarjoissa, kuten Santa Barbarassa, Seikkailujen saaressa, Murhasta tuli totta -sarjassa ja Lemmenlaivassa.
Stevens on tuottanut ja ohjannut kaksi elokuvaa: The Ranch (1989) ja The American Heroine (1979).
József Szabó (jalkapalloilija)

Ura pelaajana

Szabó koki uransa tähtihetket pelatessaan FK Dynamo Kiovan paidassa 1959–1969. Sabo voitti seurassa neljä Neuvostoliiton mestaruutta pelaten 315 ottelua ja tehden 49 maalia. Neuvostoliiton maajoukkueessa Szabó esiintyi 40 kertaa ollen voittamassa olympiapronssia Münchenissä 1972.

Ura valmentajana

Szabó on valmentanut Kiovan Dynamoa useaan otteeseen menestyksekkäästi. Ukrainan maajoukkuevalmentajana Sabo johdatti maan voittoon 16 kertaa ja tasapeliin 12 kertaa 48 ottelussa. Hän on myös toiminut Dynamo Kiovan varatoimitusjohtajana. Sabo palasi valmentajaksi syyskuussa 2007, kun Anatoli Demjanenko sai potkut tappiollisen Mestarien liiga -ottelun jälkeen. Hän kuitenkin jätti tehtävänsä jo marraskuussa terveysongelmiensa vuoksi.
Vuoksen alue

Vuoksen alue (vesistöaluetunnus 04.19) on Suomen vesistöaluejaossa Vuoksen vesistön yksi ensimmäisen jakovaiheen osa-alueen muodostavan Suur-Saimaan alueen (04.1) sisällä sijaitsevista toisen jakovaiheen osa-alueista. 
Alueen pinta-ala on 7 089,62 neliökilometriä. Siitä 493,74 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 6 595,88 neliökilometriä kuuluu Venäjän puolelle. Alueen järvisyys on 13,19 %.
Yleisemmin, erillään Suomen nykyisestä valuma-aluejaosta, joka on muodostettu käsittelemään vain Suomen nykyistä aluetta, Vuoksen aluetta voidaan tarkastella myös muiden, eri aikaisten valuma-aluejakojen kautta, joita ovat ainakin Suomen valuma-aluejaot ajalta ennen toista maailmansotaa ja Venäjällä nykyään käytössä olevat valuma-aluejaot.

Alueen muodostuminen

Alueen ylärajana on Imatrankoski ja alarajana Laatokka, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 68 501,14 neliökilometriä ja sen järvisyys on 19,78 %.
Alue käsittää Suomen valuma-aluejaossa ne Vuoksen itäpuoliset, Vuokseen laskevat, Suomeen ulottuvat valuma-alueet, jotka eivät laske Imatrankosken kautta, sekä Imatrankosken alapuolisen Vuoksen valuma-alueen eli Vuoksen lähialueen (04.191). Tähän luetaan Suomen voimassa olevassa valuma-aluejaossa Imatrankosken alapuolinen Vuoksen lähivaluma-alue Suomessa sekä Venäjän puolella kaikki Vuokseen Imatrankosken alapuolella laskevat valuma-alueet pois lukien ne, joista jokin osa ulottuu Suomen alueelle Vuoksen lähialueen ulkopuolella.
Ne Suomen puoleisen Vuoksen  lähialueen länsipuoliset, Vuokseen laskevat, Suomeen ulottuvat valuma-alueet, jotka eivät laske  Imatrankosken kautta, muodostavat Suur-Saimaan alueeseen (04.1) kuuluvan Saarenojan valuma-alueen (04.13). Tämä valuma-alue laskee Vuokseen Venäjän puolella pian Suomen rajan ulkopuolella. Suomen vesistöaluejaossa "Saarenojan valuma-alueeksi" (04.13) nimetty alue muodostuu Vuokseen Venäjän puolella laskevan Kuurmanjoen valuma-alueesta. Saarenoja on yksi Kuurmanjoen latvahaaroista, jonka valuma-alue kattaa vain osan Kuurmanjoen valuma-alueesta Suomessa.  
Ne Suomen puoleisen Vuoksen lähialueen itäpuoliset, Vuokseen laskevat, Suomeen ulottuvat valuma-alueet, jotka eivät laske Imatrankosken kautta, muodostavat Vuoksen alueen muut osa-alueet.

Käytettävissä olevat lähteet

Suomen nykyisessä valuma-aluejaossa vuodelta 1993 on tarkasteltu Vuoksen alueen jäsentymistä osiin vain niiden Vuokseen Imatrankosken alapuolella laskevien valuma-alueiden osalta, joista osia ulottuu Suomen alueelle. 
Muilta osin alueen jäsentymistä valuma-alueisiin on mahdollisuus tarkastella Suomen vuoden 1936 valuma-aluejaon perusteella tai nykyään Venäjällä käytössä olevien hydrologisten määrittelyjen perustella.
Nakajima Ki-49 Donryū

Historia

Nakajima käynnisti Mitsubishi Ki-21:n korvaajaksi kaavaillun Ki-49:n kehittämisen vuonna 1938, ja prototyyppi lensi ensilentonsa seuraavan vuoden elokuussa. Tästä jatkettiin esisarjan arviointeihin, jotka veivät useita vuosia. Sarjatuotantoon päästiin etenemään vasta elokuussa 1941 esitellyn Ki-49-I-alkutuotantomallin myötä. Kahdella 1 250 hevosvoiman (932 kW) Nakajima Ha-41 -tähtimoottorilla varustettua mallia valmistettiin kaikkiaan 129 kappaletta. Alkutuotantomallia seurasi tehokkaammilla moottoreilla, paremmalla panssaroinnilla ja raskaammalla puolustusaseistuksella varustettu Ki-49-II-malli, jota valmistettiin kahtena alatyyppinä kaikkiaan 667 kappaletta. Näiden lisäksi rakennettiin kolme mallitunnuksen Ki-58 saanutta yöhävittäjän prototyyppiä, joissa pommikuorma oli korvattu viidellä vapaasti suunnattavalla 20 millimetrin tykillä ja kolmella 12,7 millimetrin konekiväärillä.
Ki-49 osoittautui palveluskäytössä varsin keskinkertaiseksi, eikä lopulta korvannut Mitsubishi Ki-21:tä, kuten oli alun perin suunniteltu. Konetyyppi siirrettiin sodan loppupuolella toissijaisiin tehtäviin.
Ragnar Furuhjelm

Elis Ragnar Furuhjelm (12. lokakuuta 1879 Oulu – 15. marraskuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen tähtitieteilijä, professori ja ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustaja ja ministeri.
Furuhjelmin vanhemmat olivat protokollasihteeri Elis Furuhjelm ja Selma Gabriella Antell. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1897 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1901 ja lisensiaatin sekä tohtorin tutkinnot 1907. Furuhjelm oli matematiikan ja ruotsin kielen opettajana Nya svenska läroverketissä Helsingissä 1898–1904 ja 1905–1906. Hän toimi Helsingin tähtitieteellisen observatorion tähtivalokuvaustöiden assistenttina 1900–1908, apulaisjohtajana 1908–1933 ja observatorion assistenttina 1907–1918. Furuhjelm julkaisi yli 4 000 tähden ominaisliikkeet.
Furuhjelm oli Helsingin yliopiston tähtitieteen dosenttina 1910–1918 ja henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina 1918–1944. Tämän ohella hän oli Helsingin yliopiston fys.-matemaattisen osaston notaarina 1910–1917, Åbo Akademin kanslerin sihteerinä 1918–1944 ja Nya Argus -lehden toimituskunnan jäsenenä. Furuhjelm oli myös Suomen Tiedeseuran puheenjohtajana.
Furuhjelm oli ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajana Uudenmaan läänin vaalipiiristä 1917–1944. Hän oli eduskunnan toinen varapuhemies 1928 ja toimi eduskunnan valtiovarainvaliokunnan puheenjohtajana 1921–1930, 1931–1932 ja 1940–1944. Furuhjelm oli II valtiovarainministeri Kivimäen hallituksessa 1932–1933. Presidentin valitsijamiehenä Furuhjelm oli vuosien 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa.
Eino Heinonen (toimittaja)

Eino Ensio Heinonen (15. heinäkuuta 1904 Helsinki – 20. helmikuuta 1983 Helsinki) oli toimittaja, joka työskenteli useiden työväenlehtien päätoimittajana. 
Eino Heinosen vanhemmat olivat työmies Edvard Heinonen ja Aliina Vilhelmiina Manninen ja puoliso vuodesta 1931 Aili Edith Vesa. Alkujaan viilaajaksi G. W. Sohlbergilla opiskellut Heinonen suoritti toimittajatutkinnon Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa 1930. Hän oli Kansan Lehden toimitusharjoittelija vuodesta 1929, Savon Työmiehen päätoimittaja 1931–1942, Kansan Työn 1942–1949 ja Metallityöväen Liiton jäsenlehden Ahjon 1949–1964. Puoluekannaltaan sosiaalidemokrattinen Heinonen oli presidentin valitsijamies 1937–1942, Kuopion kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsen 1933–1942 ja Lappeenrannan kaupunginvaltuuston puheenjohtaja 1946–1947. Suomen Sanomalehtimiesten Liiton hallituksen jäsen hän oli 1937–1942.