google/wiki40b huggingface dataset:
Lobbaus

Lobbaus (engl. sanasta lobby ’eteisaula’) eli käytäväpolitiikka tai vaikuttajaviestintä tarkoittaa erilaisten eturyhmien pyrkimyksiä vaikuttaa epävirallisesti päättäjiin ja poliitikkoihin. Lobbaaja kommunikoi asian kannalta olennaisten ryhmien, kuten poliittisten päättäjien, virkamiesten, median tai kilpailevien näkemysten edustajien kanssa ja pyrkii vakuuttamaan nämä asian tärkeydestä. Lobbarit voivat edustaa esimerkiksi yrityksiä, konsulttifirmoja, etujärjestöjä tai kansalaisryhmiä.

Myönteiset ja kielteiset puolet

Myönteisesti käsitettynä lobbaus on keskusteluun, asiantuntemukseen ja argumentteihin perustuvaa tiedonvaihtoa ja verkostoitumista, siltojen rakentamista ja yhteyksien luomista. Lobbareiden mukaan lobbauksella ei ole mitään tekemistä korruption tai lahjonnan kanssa. Toisaalta lobbaus nähdään joskus myös haitallisena ja salattuna vaikuttamisena, jonka seurauksena esimerkiksi tietosuoja, pankkisääntely ja ympäristönsuojelu kärsivät. Avoimuutta perääviä järjestöjä huolestuttaa myös niin sanottu pyöröovi-ilmiö, jossa päättäjiä siirtyy politiikasta suoraan liike-elämän lobbareiksi.
Hyvän lobbaajan on oltava sekä uskottava että vakuuttava. Hänen on oltava ajamansa asian asiantuntija, joka tietää siihen liittyvät faktat ja taustat. Hänen tulee osata valottaa niitä ymmärrettävällä tavalla ja esittää laadukasta lisäinformaatiota. Lobbaajalta vaaditaan myös erilaisia ihmissuhdetaitoja ja vastapuolen tuntemusta. Lobbaajalla tulee olla hyvät suhdeverkostot, joita hän pitää yllä henkilökohtaisilla tapaamisilla.

Lobbaus EU:ssa ja Yhdysvalloissa

Euroopan komission mukaan "lobbaaminen on toimivan demokratian olennainen piirre". Euroopan unionin politiikkaan vaikuttamaan pyrkivien intressiryhmien tulisi komission mukaan kuitenkin noudattaa tiettyjä sääntöjä ja kertoa kansalaisille, millä tavoin lobbaajat pyrkivät vaikuttamaan toimielinten työhön, keitä he edustavat, millaiset tavoitteet heillä on ja kuinka heidän toimintaansa rahoitetaan.
Vuonna 2008 EU:n toimielimillä oli noin 15 000–20 000 ammattimaista lobbaria ja Washingtonissa 35 000. EU:ssa yrityselämän, alueiden, ammattiyhdistysten ja kansalaisjärjestöjen lisäksi myös jäsenmaat ja EU-toimielimet pyrkivät vaikuttamaan lobbaamalla toistensa kantoihin.
Yhdysvalloissa lobbausta säännellään tiukasti: vuodesta 1995 lähtien jokaisen ulkopuolista rahoitusta saavan lobbarin on täytynyt rekisteröityä ja antaa toiminnastaan raportti kahdesti vuodessa. Kansalaisjärjestöt ovat vaatineet myös EU:ta tekemään lobbaustoimintaa läpinäkyväksi, Euroopan parlamentin ja Euroopan komission avoimuusrekisteriin liittymistä pakolliseksi ja lobbareilta sitoutumista alan eettisiin sääntöihin. Suomessa Markkinointiviestinnän Toimistojen Liitto julkaisi toukokuussa 2014 vaikuttajaviestinnän uudet eettiset ohjeet.
The Economist -lehden tutkimuksen (2011) mukaan lobbaus on hyvin kannattavaa. Suhteellisesti voimakkaimmin lobbaukseen panostavien yhdysvaltalaisyhtiöiden osakkeiden arvo nousi tutkimuksessa kymmenen vuoden aikana vuodessa 11 prosenttia enemmän kuin vertailuryhmän.
Duken yliopiston lacrosseskandaali

Duken yliopiston lacrosseskandaali alkoi 13. maaliskuuta 2006, kun eliittiyliopistona tunnetun Duken yliopiston miesten lacrosse-joukkue järjesti juhlat, joihin palkattiin kaksi tummaihoista stripparia. Juhlien jälkeen toinen strippareista, Crystal Mangum, kertoi poliisille joutuneensa juhlissa kolmen valkoihoisen lacrossepelaajan - Reade Seligmannin, David Evansin ja Collin Finnertyn - raiskaamaksi. Kolmikkoa vastaan nostettiin syytteet kidnappauksesta, raiskauksesta ja seksuaalisesta väkivallasta. Yli vuoden kestäneen oikeusprosessin jälkeen syytteistä luovuttiin, kun raiskaussyytökset paljastuivat perättömiksi.
Tapauksessa syyttäjänä toimineen Michael Nifongin toiminta tapauksessa sai osakseen laajaa kritiikkiä. Durhamin piirikunnan syyttäjänä toiminut Nifong kertoi muun muassa pian syytteiden nostamisen jälkeen medialle olevansa varma siitä, että raiskaus oli todella tapahtunut. Lisäksi hän kuvaili Duken yliopiston lacrossepelaajia mediassa "huligaaneiksi", jotka piilottelevat "hiljaisuuden muurin" takana. Poliisi oli tutkinnan yhteydessä saanut kerättyä DNA-näytteitä, jotka eivät vastanneet syytettyinä olleiden DNA:ta. Nifong ei kuitenkaan kertonut tästä syytetyille. Myöhemmin Pohjois-Carolinan lakimiesliitto totesi Nifongin rikkoneen oikeuskäsittelyn yhteydessä aikana lukuisia liiton eettisiä sääntöjä ja poisti tämän oikeudet työskennellä lakimiehenä. Lisäksi Nifong tuomittiin oikeudessa yhden vuorokauden mittaiseen vankeusrangaistukseen DNA-todisteiden piilottelun takia.
Lacrosseskandaali sai Yhdysvalloissa huomattavaa mediajulkisuutta. Syytteiden nostamisen jälkeen tapaus sai paljon huomiota, koska monet näkivät väitetyssä raiskaustapauksessa vastakkainasettelua eri yhteiskuntaluokkien ja ihonvärien välillä. Duken lacrossejoukkue oli ennen raiskaussyytöksiä aiheuttanut paljon ongelmia kampuksella ja monet yliopiston henkilökunnasta kritisoivat voimakkaasti joukkueen pelaajien suhtautumista opetukseen. Tämän on arvioitu olleen osasyy sille, miksi monet pitivät syytettyjä automaattisesti syyllisinä. Ennen oikeudenkäyntiä 88 Duken yliopiston professoria (Group of 88) allekirjoitti paikallislehteen ostetun ilmoituksen, jossa hyökättiin myöhemmin syyttömäksi osoittautuneita pelaajia vastaan. Myöhemmin mediassa alettiin käsittelemään Michael Nifongin lukuisia virheitä ja sitä, miten syyttömät henkilöt joutuivat kärsimään siitä.
Syytettyinä olleet miehet haastoivat Duken yliopiston myöhemmin oikeuteen tapauksen vuoksi. Tapaus kuitenkin soviteltiin oikeuden ulkopuolella kesällä 2007. Sovittelun lopputulosta ei julkaistu, mutta arvioiden mukaan yliopisto olisi saattanut maksaa jokaiselle syytetylle jopa 20 miljoonaa dollaria tapauksen vuoksi.
Old Pulteney

Old Pulteney on viskitislaamo Skotlannissa Pulteneytownin alueella Wickin kaupungissa. Tislaamo valmistaa Old Pulteney -nimistä mallasviskiä useina eri-ikäisinä versioina ja sillä on vierailukeskus Huddart Street -kadulla.
Tislaamo perustettiin vuonna 1826 ja nimettiin Sir William Pulteneyn (kuollut 1805) mukaan, jonka mukaan myös Pulteneytown on nimetty. Tislaamo on koko Skotlannin mannerosan pohjoisin, ja sen perustamisen aikaan sinne oli vaikea kulkea muuten kuin laivalla. Tislaamoon tuotiin ohraa meriteitse, ja valmis viski kuljetettiin myytäväksi myös meriteitse. Monet tislaamon työntekijät työskentelivät myös kalastajina. Sillin kalastus ei kuulu enää Wickin päivittäisiin elinkeinoihin mutta tislaamo toimii edelleen, tuottaen Ylämaan mallasviskiä jota pidetään yhtenä parhaista. Sen luonteenpiirteiden väitetään johtuvan kypsytyksensä aikana meri-ilmalle altistumisesta.
Tislaamo suljettiin vuonna 1930 vähentyneen kaupankäynnin vuoksi kun paikallinen seurakunta julisti kieltolain, mutta se avattiin uudelleen 1951 kun kieltolaki peruttiin. Sen omistaa nykyisin Inver House Distillers.
Tislaamo käyttää vettä vanhasta myllypurosta, jonka rakensi Thomas Telford. Tämä puro virtaa Loch Hempriggs -järvestä, 3–4 kilometriä etelälounaaseen, ja sen väitetään pyörittäneen ohramyllyä tislaamon paikalla tai sen lähistöllä.
Old Pulteneyn 21-vuotias mallasviski voitti ”World Whisky of the Year” -palkinnon Jim Murrayn vuoden 2012 Whisky Biblessä. Perintösijoille sijoittuivat yhdysvaltalaiset bourbon-viskit George T. Stagg ja Parker’s Heritage Collection Wheated Mash Bill. Vuonna 2006 12-vuotias mallasviski valittiin luokkansa parhaaksi International Wine and Spirit Competition -kilpailussa.
Sara Shane

Elaine Hollingsworth, o.s. Sterling, taiteilijanimeltään Sara Shane (s. 18. toukokuuta 1928) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hän esiintyi muiden muassa elokuvissa Kuningas ja neljä kuningatarta (1956) ja Tarzanin suuri seikkailu (1959), mutta tuli tutuksi myös televisiosta. 
Shane toimi mallina 14-vuotiaasta saakka.
Shane keskeytti uransa jo 1960-luvulla. Hänestä tuli tunnettu terveellisten elämäntapojen puolestapuhuja.
Malakiittimedestäjä

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan malakiittimedestäjäkoiras on naarasta suurempi. Koiras on noin 25 cm ja naaras noin 15 cm pitkä. Koiras on väriltään kirkkaan metallinhohtoisen vihreä.Mustien siipien kupeessa on keltaiset laikut, jotka eivät yleensä ole näkyvissä. Koiraan kaksi keskimmäistä pyrstösulkaa ovat muita pitemmät. Naaras ja nuori malakiittimedestäjäkoiras ovat väriltään selästään harmaita ja vatsastaan kellertäviä. Malakiittimedestäjän nokka on hyvin pitkä ja alaspäin kaartuva.

Levinneisyys ja elinympäristö

Malakiittimedestäjää tavataan laajalla alueella, joka ulottuu Sudanin ja Eritrean eteläosista Afrikan eteläkärkeen ja lisäksi lesothosta, Swazimaasta ja Zimbabwesta. Lajin elinympäristöä ovat eteläiselle Afrikalle tyypilliset pensaikkoiset kasvillisuusvyöhykkeet kuten fynbos ja karoo.  Laji elää rannikolta vuoristoon aina 2 800 metrin korkeuteen.

Elintavat

Malakiittimedestäjät elävät yleensä yksin, mutta saattavat kerääntyä jopa 1000 yksilön parviin ruokaillessaan. Laji on erityisen tarkka reviiristän ja varsinkin koiraat voivat olla hyvinkin aggressiivisia muita lintuja kohtaan. Ovaalimaisen pesänsä laji rakentaa pensaiden suojaan. Naaras munii kahdesta kolmeen vihreää, tummapilkullista munaa, joita vain se hautoo kaksi viikkoa. Koirasmalakiittimedestäjä osallistuu poikasten ruokintaan. 
Ravintonaan malakiittimedestäjät käyttävät kasvien mettä. Erityisesti laji ruokailee proteoilla ja lobelioilla. Lisäksi laji pyydystää hyönteisiä erityisesti poikasten ruuaksi.
Saksan 1. panssariarmeija

XXII armeijakunta

Wehrkreis X perusti XXII motorisoidun armeijakunnan esikunnan liikekannallepanossa 26. elokuuta 1939 komentajanaan kenraalieversti Ewald von Kleist. Armeijakuntaan kuuluivat 30., 56. ja 254. jalkaväkidivisioonat sekä armeijakuntajoukot. Se muutettiin 5. maaliskuuta 1940 länsirintamalla panssariryhmä von Kleistiksi, joka osallistui Ranskan valtaukseen. Armeijakunta lakkautettiin virallisesti kuitenkin vasta 12. heinäkuuta.

Panssariryhmä

1. panssariryhmä (saks. Panzergruppe 1) muodostettiin 16. marraskuuta 1940 laajentamalla panssariryhmä Kleist (saks. Armeegruppe Kleist). Ryhmä osallistui Jugoslavian valtaukseen huhtikuussa 1941 ennen siirtoaan itärintamalle Etelän armeijaryhmään, jonka mukana se ylitti Neuvostoliiton rajan 22. kesäkuuta operaatio Barbarossassa. Panssariryhmä laajennettiin 25. lokakuuta 1. panssariarmeijaksi.
Armeija siirrettiin tammikuussa 1945 armeijaryhmien uudelleen nimeämisen seurauksena Keskustan armeijaryhmään. Se antautui toukokuussa Tsekkoslovakiassa liittoutuneille.
Painin maailmanmestaruuskilpailut 1911

Vuoden 1911 painin maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 25. maaliskuuta 1911 Helsingissä. Ne olivat järjestyksessään seitsemännet viralliset maailmanmestaruuskilpailut. Kisojen ainoa laji oli kreikkalais-roomalainen paini, jossa painittiin viidessä painoluokassa. Kahta ruotsalaisten saavuttamaa hopeaa lukuun ottamatta kaikki mitalit jäivät Suomeen. Painijoita oli viidestä Euroopan maasta, Suomen lisäksi edustettuina olivat Ruotsi, Norja, Venäjä ja Saksa.
Kilpailut pidettiin Kansan talossa, ja järjestäjänä oli Helsingin Atleettiklubi. Kilpailut käytiin neljänä päivänä sarjamuotoisena, ja loppuottelut käytiin viimeisenä päivänä. Kolmessa sarjassa vastakkain oli kaksi suomalaista, kahdessa suomalainen ja ruotsalainen. Suomalaisten menestys ei johtunut pelkästään keskieurooppalaisten poissa olosta, sillä seuraavana vuonna Tukholman olympialaisissa suomalaiset saivat puolet mitaleista, Saarela ja Väre kultaa.
Helsingin Sanomat julkaisi piirroksen, johon oli kuvattu painin maailmanmestaruuskisoihin osallistuneita.
Samantha Morton

Samantha Morton (s. 13. toukokuuta 1977) on brittiläinen näyttelijä, joka on esiintynyt muiden muassa elokuvissa Ihon alla (1997), Väärä valinta (1999), In America (2002), Minority Report (2002), The Libertine (2004), Control (2007), The Messenger (2009) ja John Carter (2012). Televisiossa hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa Max and Ruby, Soldier, Soldier, Fitz ratkaisee, Band of Gold ja The History of Tom Jones, a Foundling. 
Morton on ollut kahdesti ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi, vuosina 2000 ja 2004 elokuvista Sweet and Lowdown ja In America. Vuonna 2008 hänet palkittiin Golden Globella minisarjasta Longford.
Morton on myös ohjannut yhden elokuvan, osittain omaelämäkerrallisen draaman The Unloved vuodelta 2009.

Yksityiselämä

Mortonin vanhemmat erosivat hänen varhaislapsuudessaan, lapset jäivät isälle. Samantha Morton kävi koulua 13-vuotiaaksi. Hän muutti Lontooseen ollessaan 16-vuotias.
Franck Dumoulin

Olympialaiset

Dumoulin voitti Sydneyssä 2000 olympiakultaa 10 m ilmapistoolilla tuloksella 688,9 (590+98,9). 50 m pistoolilla hän jäi toistamiseen kolmella pisteellä ulos finaalista. Täten hänen tulokseksekseen jäi 559.
Neljä vuotta aikaisemmin Atlantassa hän sijoittui ilmapistoolilla vasta 36:nneksi saatuaan kokoon 573 pistettä. Dumoulin ampui myös samaisissa olympialaisissa 50 m pistoolilla 11:nneksi ja jäi 560 pisteellä vain kolmen pisteen päähän finaalipaikasta.
Pekingissä 2008 Dumoulin ei menestynyt. Hän jäi 25. 10 m ilmapistoolissa, jääden finaalipaikasta viiden pisteen päähän tuloksella 576. Hän osallistui myös 50 m pistooliin, jossa hän oli 33., jääden tuloksella 548 yhdentoista pisteen päähän finaalista.

Maailmanmestaruuskilpailut

Zagrebissa maailmanmestaruuskilpailuissa 2006 Dumoulun saavutti joukkue pronssia 10 m ilmapistoolissa Ranskan joukkueessa.
Lahden maailmanmestaruuskilpailuissa 2002 Dumoulin voitti prossia ilmapistoolilla tuloksella 683,4 (584+99,4) ja jäi vain 0,5 pisteen päähän hopeasta.
Edellisissa kaikkien lajien maailmanmestaruuskilpailuissa Barcelonassa 1998 Dumoulin voitti 50 m pistoolin näytöstyyliin 673,4 (577+96,4) pisteellä. Hän voitti toiseksi tulleen saksalaisen Hans-Jürgen Bauer-Neumaier 6,7 pisteellä.
Dumoulin voitti ensimmäisen henkilökohtaisen maailmanmestaruutensa vuonna 1994 Milanossa 10 m ilmapistoolissa niukasti tuloksella 683,7 (584+99,7). Valkovenäläinen Igor Basinski jäi 1,5 pisteen päähän. Dumoulin hankki Milanosta myös 50 m pistoolin pronssia tuloksella 657,7 (563+94,7). Hän jäi voittajasta, kiinalaisesta Wang Yifuista 5,8 pistettä ja toiseksi tulleesta ukrainalaisesta Viktor Makarovista kaksi pistettä.
Dumoulin menestyi myös nuorten sarjassa 10 m ilmapistoolilla. Hän voitti henkilökohtaisen hopean Stavangerissa 1991 tuloksella 574 ja jäi kolmen pisteen päähän voittaneesta neuvostoliittolaisasta Konstantin Lukashikistä. Dumoulin voitti Stavangerista vielä joukkuekultaa ja kirkasti kaksi vuotta aikaisemmin Sarajevosta saadun joukkuehopean.
Al Jaffee

Alan ”Al” Jaffee (synt. Abraham Jaffee; s. 13. maaliskuuta 1921 Savannah, Georgia) on yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, joka on luonut pitkän uran humoristisessa Mad-lehdessä. Hänet tunnetaan varsinkin Madin takakannessa julkaistavan taittelutehtävän kehittämisestä. Vuonna 2016 Guinnessin ennätyskirja julisti 95-vuotiaan Jaffeen maailman pisimmän uran luoneeksi sarjakuvapiirtäjäksi. Hän on myös Madin pitkäaikaisin piirtäjä ja piirtää edelleen säännöllisesti lehteen korkeasta iästään huolimatta.
Jaffee on taustaltaan juutalainen ja hänen alkuperäinen äidinkielensä on jiddiš. Hän on kotoisin New Yorkista, mutta lapsuudessaan hän asui kuusi vuotta äitinsä kanssa juutalaisessa kylässä eli shtetlissä Liettuassa. Hän oli 12-vuotias palatessaan Yhdysvaltoihin. Hän opiskeli New Yorkissa High School of Music & Art -taidekoulussa, jossa hän tutustui tuleviin Mad-kollegoihinsa Will Elderiin ja Harvey Kurtzmaniin. Jaffee toimi toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain ilmavoimien piirtäjänä. Jaffee aloitti uransa vuonna 1941 piirtämällä ja käsikirjoittamalla Quality Comics -kustantamolle Inferior Man -nimistä sarjakuvaa, minkä jälkeen hän piirsi eläinsarjakuvia ja toimitti nuorille suunnattuja sarjakuvalehtiä Timely Comicsille. Madiin Jaffee siirtyi vuonna 1955. Hän jätti lehden hieman myöhemmin yhdessä Kurtzmanin kanssa piirtääkseen tämän uusiin julkaisuihin, mutta palasi Madiin jo 1958. Sittemmin Jaffee on sekä käsikirjoittanut että piirtänyt Madiin. Käsikirjoittajana hän on suosinut terävää ja iskevää huumoria. Vuonna 1964 hän kehitti kuuluisan Madin taittelutehtävän, jossa takakannen piirros muuttuu oikein taiteltaessa toiseksi kuvaksi. Muita Jaffeen kuuluisia ideoita ovat kirjoinakin julkaistut Snappy Answers to Stupid Questions (”Teräviä vastauksia typeriin kysymyksiin”) sekä kaaviokuvin varustetut esittelyt arkipäivää helpottamaan tarkoitetuille naurettaville kuvitteellisille keksinnöille.
Mad-uransa ohella Jaffee piirsi New York Herald Tribunessa vuosina 1958–1965 julkaistua Tall Tales -nimistä yksiruutuista sarjakuvaa sekä myöhemmin syndikoituja strippisarjoja Debbie Deere (1966–1969) ja Jason (1971–1974). Hän on tehnyt myös paljon mainospiirroksia ja lastenkirjojen kuvituksia. Jaffee sai Reuben-palkinnon vuonna 2008 ja hänet liitettiin Will Eisner Hall of Fameen vuonna 2013.
NHL-kausi 1931–1932

Runkosarja

Taloudellisten syiden takia Philadelphia Quakers ja Ottawa Senators lopettivat toimintansa, jolloin NHL-joukkueiden lukumäärä laski kymmenestä kahdeksaan. Detroit Falcons meni vararikkoon ja joutui konkurssihallintoon. Samaan aikaan NHL-komissaari Frank Calder tuomitsi kaudella 1930–31 AHL:ksi muuttuneen ja itsensä samalla pääliigaksi julistaneen American Hockey Associationin luvattomaksi liigaksi. Calder perusteli kantaansa sillä, että AHL oli sijoittanut joukkueen Chicagoon, jossa oli NHL-joukkue, ja toisen Buffaloon, missä NHL:llä oli alasarjan yhteistyökumppani. Buffalon joukkue kuitenkin luhistui, ja Calder ryhtyi neuvotteluihin James Norrisin omistaman Chicago Shamrocksin ja vararikkoon joutuneen Detroit Falconsin yhdistämiseksi.
Montreal Canadiens valtasi taas kerran runkosarjan ykköspaikan. Canadiensin Howie Morenz oli yhtä tehokas kuin ennenkin ja voitti Hart Trophyn. New York Rangers sijoittui ykköseksi Amerikan divisioonassa.
Toronton kotiareena Maple Leaf Gardens avattiin lukuisista vaikeuksista huolimatta. Eräässä vaiheessa koko projekti oli vähällä luhistua, mutta Conn Smythe ja Frank J. Selke saivat vakuutettua ammattiyhdistykset hyväksymään Gardensin osakkeita palkkojen osittaisena maksuna. Niinpä Maple Leaf Gardens saatiin lopulta rakennettua. Kotijoukkueen näkokulmasta Chicago Black Hawks pilasi areenan avausottelun 2–1-voitollaan.

Pudotuspelit

Montreal Canadiensilla oli kaikki edellytykset kolmannelle peräkkäiselle Stanley Cup -voitolleen, mutta Pit Lepinen ja Aurel Joliat’n loukkaantumiset rikkoivat unelman. Kun Joliat oli puolikuntoinen ja Lepine poissa, Canadiens ei pystynyt haastamaan nopeaa New York Rangersia. Toronto sen sijaan löysi keinot Chicagon ja sen maalivahdin Chuck Gardinerin lyömiseen. Tämän jälkeen Toronto voitti Montreal Maroonsin. Toronto Maple Leafs kukisti paras viidestä -periaatteella pelatussa loppuottelusarjassa New York Rangersin ylivoimaisesti voitoin 3–0.
Alun perin kaksi ensimmäistä peliä piti järjestää New Yorkissa, mutta kaupungissa vierailleen sirkuksen takia toinen peli jouduttiin pelaamaan Bostonissa. Kolmas ja viimeinen ottelu pelattiin suunnitellusti Torontossa. Finaaleita alettiin kutsua ”tennissarjaksi”, sillä Toronto Maple Leafs teki jokaisessa ottelussa 6 maalia. Rangers teki 4 maalia Madison Square Gardenissa, kaksi Boston Gardenissa ja neljä Torontossa.
Thomas Wahlroos

Ura pokerinpelaajana

Wahlroos teki läpimurtonsa livepokeriturnauksissa vuoden 2006 aikana. Maaliskuussa 2006 hän oli kymmenes Jeff Williamsin voittamassa European Poker Tourin finaaliturnauksessa Monte Carlossa. Wahlroos ansaitsi sijastaan 33 500 euroa. World Poker Tourin Pariisin osakilpailussa kesäkuussa 2006 Wahlroos oli kolmas voittaen 243 750 euroa. Turnauksen voitti tanskalainen Christian Grundtvig ja toisena oli suomalainen Jani Sointula.
Kesän 2006 World Series of Pokerin (WSOP) turnauksista Wahlroos saavutti kaksi rahasijaa. 10 000 dollarin pot limit omaha -turnauksessa hän oli kahdeksas ja WSOP:n pääturnauksessa 91.
European Poker Masters -turnaussarjaan kuuluneessa Full Tilt Poker Dublin All-Star Challenge -turnauksessa Dublinissa marraskuussa 2006 Wahlroos sijoittui kolmanneksi ja ansaitsi 31 500 euroa. World Poker Tourin viidennen tuotantokauden päättäneessä mestaruusturnauksessa Bellagion kasinolla Wahlroos putosi juuri ennen televisioitua finaalipöytää. Seitsemäs tila toi palkintorahoina 278 465 dollaria. Turnauksen voitti Carlos Mortensen.
Wahlroos on pelannut Suomen televisiossa MTV3:n Pokerimestari 2006 -ohjelmassa. Pokeriammattilaisena hän edusti Full Tilt Poker -nettipokerihuonetta. Joulukuussa 2008 Wahlroosin pokeriuran turnausansiot ylittivät miljoona dollaria.

Muu elämä

Wahlroos asuu Helsingissä. Hän työskenteli ennen pokeriuraansa investointipankkiirina. Vuonna 2008 hän aloitti työskentelyn Avenir Rahastoyhtiö Oy:ssä. Thomas Wahlroosin isä on Björn Wahlroos.
Sundae

Sundae on jäätelöstä valmistettava jälkiruoka. Se koostuu jäätelöstä sekä päälle laitettavasta kastikkeesta tai siirapista ja joissakin tapauksissa muista koristeista, kuten hienonnetuista pähkinöistä, strösseleistä, kermavaahdosta tai maraschinokirsikoista. Sundaejäätelöitä myydään pääosin jäätelöbaareissa, mutta muutamat pikaruokalat kuten McDonalds myyvät myös niitä. Koko historian ensimmäinen sundaejäätelö valmistettiin Ithacassa vuonna 1892.
Adolf Moberg

Adolf Moberg (1813–1895) oli suomalainen kemisti ja fyysikko, vuodesta 1875 valtioneuvos. Hän oli Helsingin yliopiston kemian apulainen 1843, hoiti kemian professuuria 1838–1847, fysiikan professori 1849–1875, yliopiston rehtori 1872–1875. Hän oli kirkolliskokousedustaja 1876–1886 ja oli Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen johtokunnan puheenjohtaja 1873–1895. Hän julkaisi ilmastohavaintoja Suomesta. Hänen omaelämäkertansa ilmestyi postuumisti 1927, suomennettu nimellä Hyvä taival.
Laulu ristilukista

Laulu ristilukista (Sången om korsspindeln) on Jean Sibeliuksen vuonna 1898 säveltämä yksinlaulu (opus 27). Hän sävelsi sen Adolf Paulin ruotsinkieliseen runoon, jonka suomensi Aarni Kouta. 
Vaikka teosta pidetään yksinlauluna, se on syntytapansa perusteella näyttämömusiikkia. Paulin näytelmä sijoittuu 1500-luvulle ja se kertoo Tanskan, Norjan ja Ruotsin kuninkaan Kristian II:n ja hänen rakastajattarensa Dyveken tarinan. Ristilukki-vertauksen kautta Kristian kuvataan tyranniksi, joka säälimättömästi kukistaa vastustajansa (lukki niin suuri ja musta kuin yö, se saalistaan vaanii ja syö). Ensiesityksen aikana suomalaisten kuulijoiden mielessä ristilukki rinnastui sortokausien venäläisvaaraan ja siitä tuli suosittu yksinlaulu.
Vilma Hänninen

Vilma Hänninen (s. 15. tammikuuta 1954) on sosiaalipsykologi (VTT), joka toimii sosiaalipsykologian professorina Itä-Suomen yliopistossa. Hännisen asiantuntemusaluetta on muun muassa narratiivinen tutkimus.

Tutkimus

Vilma Hänninen on tehnyt tutkimusta poikkeavista elämänkulun kohdista, kuten työttömäksi joutumista, riippuvuudesta vapautumista ja masennusta.
Isien työ

Ilmestyminen ja painokset

Teos ilmestyi alkujaan vuonna 1943 Otavan kustantamana, perustuen Eino Mäkisen Kansatieteellisen Filmin 1936–1941 tekemän elokuvatyön yhteydessä ottamiin valokuviin, joihin Kustaa Vilkuna liitti kuva- ja muut tekstit. Muutama kuva on kuitenkin saatu teokseen Museovirastolta ja yksityishenkilöiltä. Teoksesta julkaistiin 2. laajennettu painos 1953 (343 s.) ja 3. uudistettu painos 1976 (359 s.), josta on sittemmin otettu useita lisäpainoksia niin,  että 4. painos ilmestyi 1977 ja 13. painos 2005.
Intermediate Experimental Vehicle

Intermediate eXperimental Vehicle (IXV) on Esan kokeellinen avaruusalus, jolla testataan Maan ilmakehään paluun tekniikoita.
Hankkeen pääurakoitsija on NGL Prime SpA . Hanke on jatkoa hankkeille kuten CNES:in Pre-X ja ESA:n AREV (Atmospheric Reentry Experimental Vehicle).