google/wiki40b huggingface dataset:
BBC Radio 4

BBC Radio 4 on BBC:n valtakunnallinen radiokanava. Se aloitti lähetyksensä 30. syyskuuta 1967, jolloin se korvasi BBC Home Servicen. Kanava lähettää lähinnä uutis- ja ajankohtaisohjelmia, kuunnelmia, asiaohjelmia, komediaa, ja muuta puheohjelmistoa. Kanavalla on lähes monopoliasema valtakunnallisten puhekanavien joukossa, ja sen vuosibudjetti on 60–70 miljoonaa puntaa.
Tiofeeni

Valmistus ja käyttö

Tiofeenia esiintyy kivihiilitervassa, josta sitä voidaan erottaa tislaamalla tai uuttamalla. Synteettisesti yhdistettä voidaan valmistaa eteenin ja rikkivedyn välisellä reaktiolla alumiinioksidin toimiessa katalyyttinä tai butaanin, butanolin, butanaldehydin tai furaanin ja rikin välisellä reaktiolla. Tiofeenia käytetään liuottimena sekä polymeerien, lääkkeiden ja lääkeiden synteesien lähtöaineena.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainenkin altistus tiofeenille ärsyttää silmiä ja ihoa.
Camel (yhtye)

Lyhyt historia

Basisti Doug Ferguson, kitaristi Andrew Latimer ja rumpali Andy Ward soittivat alun perin nimellä The Brew. DJM -levy-yhtiön Dick James kiinnostui yhtyeestä kuultuaan sen lähettämiä demonauhoja. Hän kiinnitti heidät uuden laulaja/pianisti-lauluntekijä Philip Goodhand-Taitin taustakokoonpanoksi. He soittavat tämän albumilla I Think I'll Write a Song (1971). Kokemus auttoi yhtyettä huomaamaan kosketinsoittimien mahdollisuudet.  
Peter Bardens oli ollut 1960-luvulla kulttisuosiota nauttineessa Shotgun Express -rhythm & blues kokoonpanossa. Hän liittyi kokoonpanoon koesoiton jälkeen vastattuaan ilmoitukseen Melody Maker -lehdessä.
Yhtyeen kaksi ensimmäistä albumia; Camel (1973) ja Mirage (1974), jäivät vähälle huomiolle, vaikka molempien on katsottu sisältävän hyvinkin korkeatasoista materiaalia. Ensimmäinen albumi, joka saavutti Britanniassa kaupallista menestystä, oli konseptialbumi The Snow Goose (1975, listasijoitus 22.). Moonmadness (1976) oli viimeinen albumi alkuperäiskokoonpanolla; basisti Doug Ferguson erosi Camelista yhtyeen halutessa korostaa jazz-elementtejä ja hänen tilalleen tuli Richard Sinclair. Ensimmäinen albumi hänen kanssaan oli Rain Dances (1977). Rain Dances -albumin aikaan yhtyeeseen oli liittynyt myös saksofonia, klarinettia ja huilua soittava Mel Collins. 
Alkuperäinen kosketinsoittaja Peter Bardens lähti yhtyeestä Breathless-albumin (1978) julkaisun aikoihin ja samalla erosi myös basisti Richard Sinclair, joka väsyi rankkaan keikkailuun. Alkuperäisrumpali Andy Ward puolestaan joutui eroamaan huumeongelmansa vuoksi vuoden 1981 Nude-albumin jälkeen.
Camel piti jäähyväiskiertueeksi nimetyn konserttisarjan vuonna 2003, jonka jälkeen yhtye jäi horrostilaan Andrew Latimerin terveysongelmien takia.
Yhtye teki paluun lavoille Harrogate Royal Hall -salissa lokakuussa 2013. Seurannut kiertue oli loppuunmyyty. Latimer-Bass-Clement-Scherpenzeel on yhtyeen tämänhetkinen kokoonpano vaikka se toimii nyt pitkälti muiden jäsenten aikataulujen sekä Andrew Latimerin sävellystyön ja terveyden ehdoilla.
Utqiagvik

Historiaa

Utqiagvikin nimi tarkoittaa inupiatunin kielellä "paikkaa jossa pöllöjä metsästetään". Arkeologiset kaivaukset ovat osoittaneet että inupiatit ovat asuneet Utqiagvikin ympäristössä jo vuoden 500 tienoilla. Jäännöksiä 16 turpeeseen rakennusta asumuksesta on säilynyt Birnik-kulttuurin ajalta noin vuodelta 800.
Aiemmin virallisena nimenä käytössä ollut Barrow tulee Point Barrowista, joka taasen on saanut nimensä vuonna 1825 brittiläisen Sir John Barrowin mukaan. Brittiläiset laivastoupseerit olivat alueella tutkimassa ja kartoittamassa Pohjois-Amerikan arktista rannikkoa. Yhdysvaltojen armeija perusti meteorologisen ja magneettisen tutkimusaseman Utqiagvikiin vuonna 1881. Cape Smythe Whaling and Trading Station perustettiin vuonna 1893. Vuodesta 1888 Utqiagvikissa oli presbyteerikirkko ja postitoimisto avattiin vuonna 1901.
Vuonna 1935 kuuluisa viihdyttäjä Will Rogers ja lentäjä Wiley Post tekivät suunnitellun pysähdyksen lentomatkallaan 25 km etelään Utqiagvikista. Noustessaan uudelleen heidän koneensa putosi jokeen surmaten molemmat. Putoamispaikalla on nykyään kaksi muistomerkkiä.
Kaupungissa pidettiin 4.10.2016 kansanäänestys, jonka nojalla kaupungin alkuperäinen inupiatuninkielinen nimi Utqiagvik päätettiin palauttaa sen viralliseksi nimeksi. Samalla kolonialistien antamalta nimeltä Barrow poistettiin sen virallinen asema.
Edward Porter Alexander

Edward Porter Alexander (26. toukokuuta 1835 – 28. huhtikuuta 1910) oli insinööri, Yhdysvaltain armeijan sotilas, etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa, ja myöhemmin rautatiejohtaja, farmari ja kirjailija. Hänet muistetaan parhaiten upseerina, joka johti tykistökeskitystä ennen Pickettin hyökkäystä Gettysburgin taistelun kolmantena päivänä, mutta hänet tunnetaan myös signaalin varhaisesta käyttämisestä ja tiedustelupallojen käyttämisessä taistelussa, ja on hyvin tunnettu sodan jälkeisistä muistelmistaan ja sodan analyysistä.
Alexander syntyi Washingtonissa Georgian osavaltiossa. Hän valmistui West Pointista 1857, kolmantena luokastaan ja sai nimityksen toiseksi luutnantiksi insinööreihin. Hän opetti vähän aikaa akatemiassa, ja palveli Utahin sodassa Albert Sidney Johnstonin alaisena. Hän nai Bettie Masonin vuonna 1859.
Sisällissodan alettua hän liittyi konfederaation armeijaan insinöörikapteenina. Hänestä tuli konfederaation Potomacin armeijan pääinsinööri ja signaaliupseeri 3. kesäkuuta 1861. Ensimmäisessä Bull Runin taistelussa hän teki historiaa välittämällä ensimmäisen viestin taistelussa merkkilipuilla pitkän matkan päähän. Hän näki "Signal Hilliltä" Manassasista Unionin joukkojen liikkeet, ja välitti tiedot prikaatille, jota johti eversti Nathan "Shanks" Evans, "Katsokaa vasemmalle, asemanne on kääntynyt", mikä merkitsi että vihollisen hyökkäys vasenta sivustaa vastaan oli odotettavissa. Saatuaan samanlaisen viestin kenraalit Beauregard ja Joseph E. Johnston lähettivät vahvistuksia, mikä käänsi tilanteen konfederaation vahvuudeksi. Alexander ylennettiin majuriksi 1. heinäkuuta ja everstiluutnantiksi 31. joulukuuta 1861.
Hän osallistui toisen Bull Runin, Antietamin, Fredericksburgin, Chancellorsvillen, Gettysburgin, Chickamaugan ja Petersburgin taisteluihin. Hän yleni everstiksi 5. joulukuuta 1862. Gettysburgin taistelussa hän komensi 150-170 tykin kaksituntista keskitystä ennen katastrofaalista Pickettin hyökkäystä. 26. helmikuuta 1864 hänet ylennettiin prikaatinkenraaliksi. Petersburgin piirityksessä tarkka-ampuja haavoitti häntä olkapäähän. Appomattoxin käräjätalolla hän ehdotti Leelle sissisodan aloittamista, mutta Lee kieltäytyi ehdotuksesta ja valitsi mieluummin antautumisen. Alexander pahoitteli päätöstä muistelmissaan.
Sodan jälkeen Alexander työskenteli matemaatikkona ja rautateillä. Hän kuoli Savannahissa Georgiassa ja hänet on haudattu Magnolian hautausmaahan Augustaan.
Maimi Yajima

Maimi Yajima (jap. 矢島 舞美, Yajima Maimi, s. 7. helmikuuta 1992, Saitama) on japanilainen poplaulaja ja näyttelijä. Hän toimi Hello! Projectiin kuuluneen, vuonna 2005 perustetun Cute-yhtyeen johtajana.
M/S Bluefort

Käyttöhistoria

M/S Diana II av Slite valmistui Saksassa, Meyer Werftin telakalta kesäkuussa 1979. Aluksen valmistumisnumero oli 592. Valmistuttuaan alus asetettiin Turku–Maarianhamina–Tukholma-reitille, josta se siirrettiin edelleen Naantali–Maarianhamina–Kapellskär-välille vuoden 1980 kesäkuun lopussa. Syyskuussa 1979 aluksen nimi lyhennettiin Diana II:ksi.
Diana II myytiin vuonna 1989 ruotsalaiselle PK-Finans rahoitusyhtiölle, joka vuokrasi alusta Rederi AB Slitelle sen alkuperäiseen käyttöön.
Vuoden 1992 lopussa alus aikarahdattiin TR-Linelle, joka käytti sitä Rostock–Trelleborg-reitillä. Aluksen keulavisiiri vaurioitui ja repesi osittain irti myrskyssä eteläisellä Itämerellä tammikuussa 1993. Alus jatkoi liikenteessä vuoteen 1994, jonka jälkeen alusta makuutettiin käyttämättömänä Rostockissa. Myöhemmin alus myytiin kyproslaiselle varustamolle, mutta kuitenkin käytettäväksi edelleen Itämerellä.
Aluksen silloinen varustaja, virolainen Estline nimesi aluksen syyskuussa 1994 M/S Vironiaksi tarkoituksena aloittaa liikennöinti välillä Tallinna–Helsinki. M/S Estonian onnettomuuden johdosta aluksen nimi kuitenkin muutettiin myöhemmin samana vuonna M/S Mare Balticumiksi, minkä jälkeen se asetettiin Tallinna–Tukholma-reitille. Alus kävi myös Naantalin telakalla perusteellisessa kunnostus- ja muutostyössä, jossa esimerkiksi sen keulavisiiri hitsattiin kiinni ennen liikenteen aloittamista. 
Estline lopetti aluksen käytön Tallinna–Tukholma-reitillä, ja alus aikarahdattiin Tallinkin käyttöön reitille Helsinki–Tallinna. Ennen tämän liikennöinnin aloittamista aluksen keulaporttirakenteet uusittiin. Kiinteäksi hitsattu, entinen visiiri-tyyppinen keulaportti muutettiin sivuille aukeavaksi keulaportiksi. Samalla vahvistettiin keulan rakenteita, ja alus nimettiin M/S Meloodiaksi. Helmikuussa 2002 alus myytiin Tallink Gruppille.
27. joulukuuta 2006 Tallink ilmoitti vuokranneensa aluksen vähintään kymmeneksi kuukaudeksi espanjalaisen Eurolineas Maritimas -varustamon liikenteeseen Välimerelle. 31. joulukuuta 2006 tapahtui toistaiseksi viimeinen risteily Tallinkin väreissä reitillä Helsinki–Tallinna. 
15. marraskuuta 2007 singaporelainen Equinox Offshore Accommodation Ltd ilmoitti ostavansa aluksen. Luovutus uudelle omistajalle tapahtui 7. joulukuuta, jolloin alus sai nimen ARV 1. Samalla lippuvaltio muuttui Bahamaksi, ja kotipaikaksi tuli maan pääkaupunki Nassau. Vuonna 2011 singaporelainen Equinox Offshore, jossa norjalaisilla omistajilla ja johtajilla on merkittävä rooli, vuokrasi aluksen majoitusalukseksi Angolaan öljy-yhtiöiden käyttöön. Aluksen keulaan, komentosillan yläpuolelle asti nousevalle tasolle, rakennettiin helikoptereiden laskeutumiskenttä.  Aluksen kylkien alaosat olivat tuolloin väriltään keltaiset. Vuonna 2013 alus myytiin caymansaarelaiselle yhtiölle ja sai nimen Bluefort. Aluksen kyljet saivat sinisen värin. Vuonna 2015 omistajaksi tuli brittiläinen yhtiö.
David Delfino

Ura seurajoukkueissa

Päätettyään yliopisto-opintonsa kevääseen 1988, Delfino suuntasi pelaamaan Italiaan. Delfino aloitti Italian pääsarjassa pelaavan HC Fassan maalivahtina syksyllä 1988 ja pelasi siellä neljä kautta. Kaudelle 1992-1993 Delfino siirtyi Fassasta HC Alleghen maalivahdiksi. Alleghessa Delfino pelasi kauteen 1996-1997 asti, joista viimeisellä kaudella Alleghen pudottua B-sarjaan hän oli lainalla A-liigan Meranossa.
Kauden 1997-1998 Delfino pelasi Saksassa DEL-joukkue Kölner Haien riveissä ja päätti tämän jälkeen pelaajauransa.

Ura maajoukkueessa

Kahden Italiassa pelatun vuoden jälkeen Delfino sai Italian kansalaisuuden ja pääsi ensi kertaa edustamaan uutta kotimaataan B-sarjan MM-kisoissa 1991. Seitsemän pelin maalikeskiarvo oli vain 1.50 ja hänen avullaan Italia varmisti nousunsa A-sarjaan kaudeksi 1992. Delfino pelasi myös joukkueen ykkösmaalivahtina vuoden 1992 olympiaturnauksessa Albertvillessa.
MM-turnauksissa Delfino pelasi Italian maalivahtina vuosina 1992, 1993, 1994 ja 1996. Albertvillen olympiaturnauksen lisäksi hän pelasi myös Lillehammerin vuoden 1994 olympiaturnauksessa. Delfino oli mukana myös vuoden 1998 joukkueessa mutta hänen roolikseen jäi kolmannen maalivahdin rooli ilman peliaikaa Mike Rosatin kantaessa päävastuun.

Pelaajauran jälkeen

Pelaajauransa jälkeen Delfino palasi takaisin Yhdysvaltoihin ja toimi kausilla 2011-2012 ja 2012-2013 Stonehill Collegen maalivahtivalmentajana.
Wayne Grayson

Ura

Ääninäyttelemisen pariin Penna päätyi 1990-luvun lopulla, tehtyään elokuvan Urusei Yatsura Movie 2: Beautiful Dreamer jälkeen dubattuja sivurooleja muun muassa Wrath of the Ninja ja The Slayers Next animeen. Vuonna 2001 Penna teki sivurooleja Pokémoniin. Sarjan ollessa 4Kidsin tuotantoa hän päätyi samalla koe-esiintymään Yu-Gi-Oh! -animen Joey Wheelerin roolia varten. Koe-esiintymisen aikana Pennalle kerrottiin hahmon olleen katutappelijamainen nuori, jonka perusteella hän loi hahmolle Brooklyn-aksentin. Hahmo oli samalla Pennan uran ensimmäinen merkittävärooli, joka kesti aina vuoteen 2006 asti. Sarjan aikana hän ääninäytteli hahmoa myös elokuvassa Yu-Gi-Oh! – elokuva. Menestyksen myötä Penna teki useita dubbausrooleja ennen ensimmäistä alkuperäistä äänirooliaan vuoden 2003 Turtles-animaatiosarjassa. Koe-esiintymisen aikana hän kertoi 4Kidsin antaneen heille pätkiä elokuvasta Teinimutanttininjakilpikonnat 3, jonka perusteella heidän piti luoda äänet hahmoilleen. Alun perin Penna koe-esiintyi Donatellon roolia varten, mutta sarjasta vastannut Lloyd Goldfine päätti vaihtaa rooleja Sam Riegelin kanssa, joka puolestaan kokeili Michelangelon roolia. Turtlesin myötä hän tehnyt useammin alkuperäisiä äänirooleja muun muassa Princess Natashaan, Kappa Mikeyn ja Eläköön Pinataan.
Sandvikens AIK

Sandvikens AIK (Sandvikens allmänna idrottsklubb) on urheilun yleisseura Sandvikenistä Ruotsista. Seura perustettiin vuonna 1901 nimellä IF Star. Nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 1906.
Erityisesti Sandvikens AIK on menestynyt jalka- ja jääpallossa. Vuonna 1958 seura voitti Ruotsin juniorimestaruuden jalka-, jää- ja käsipallossa. Viisi pelaajaa pelasi kaikkia kolmea lajia.
Seminarium

Historia

Seminarium kuului seminaarin miesosaston rakennuksiin, mutta se palveli myös koko seminaarin pää- ja juhlasalirakennuksena. Seminariumin juhlasali oli 1880–1890-luvuilla Jyväskylän suurin juhlatila. Juhlasalissa vietettyjen joulu- eli kuusijuhlien myötä juhlaperinteet levisivät valmistuvien opettajien mukana ympäri Suomen. Useat nykyisinkin tunnetut koulu- ja joululaulut esitettiin ensimmäistä kertaa juuri Seminariumin juhlasalissa. Yksi näistä kappaleista on seminaarin musiikin lehtorin P. J. Hannikaisen säveltämä ja sanoittama Joulupukki. 
Luokkahuoneet sijoittuivat rakennuksessa alun perin toiseen ja kolmanteen kerrokseen. Veistosali, jota myös poikaharjoituskoululaiset käyttivät, sijaitsi ensimmäisessä kerroksessa tiloissa, joissa nykyisin sijaitsevat Jyväskylän yliopiston tiedemuseon näyttelytilat. Miesopiskelijoiden piirustuksen ja veiston opetustilat siirtyivät 1900-luvun alussa valmistuneeseen Villa Rana -rakennukseen. 1900-luvun alussa musiikin opetus keskitettiin Seminariumiin ja laulun- ja soitonopetuksen luokat saivat tilat ensimmäisestä kerroksesta. Rakennuksessa sijaitsi alun perin myös kaksi asuinhuonetta.
1940-luvun lopulta aina tähän päivään saakka Seminariumin juhlasali on toiminut Jyväskylän yliopiston ja sen edeltäjän kasvatusopillisen korkeakoulun väitöstilaisuuksien paikkana. Ensimmäinen väitöstilaisuus järjestettiin juhlasalissa 12. toukokuuta 1949. Tuolloin Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun Aimo Lahti väitteli aiheenaan Virheet opetusopillisena ongelmana. Kasvatusopillisen korkeakoulun ensimmäinen kahvila sijaitsi myös Seminarium-rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa.
Yliopiston museolla on ollut tilat Seminariumissa vuodesta 1961 lähtien.

Restaurointi ja nykykäyttö

Seminariumissa toteutettiin korjaus- ja restaurointihanke vuosien 2007–2010 aikana. Restaurointitöiden myötä rakennuksessa säilytettiin sen historialliset tyylikerrostumat ja palautettiin tiloja aikaisempien vaiheiden mukaisiin asuihin. Rakennuksessa näkyvät aikakaudet ovat uusrenessanssi (toinen kerros), art nouveau (ensimmäisen kerroksen Tissarin taidesali) ja 1960-luvun moderni tyyli (ylin kerros). Eri kerrosten opetustiloihin on sijoitettu opetusvälineitä eri vuosikymmeniltä sekä valokuvia eri aikakausien opiskelijaelämästä.
Seminariumin juhlasaliin palautettiin uusrenessanssille tyypilliset kasviornamentit ja koristeaiheet, kuten salin yläosaa kiertävät tekstit ja viittaukset Raamattuun. Juhlasalissa sijaitsevat seminaarin lehtori Iivari Koskimiehen rakentamat urut kunnostettiin ja ne ovat edelleen käytössä.
Jyväskylän yliopiston tiedemuseon näyttelykeskus Soihtu avasi ovensa Seminariumin ensimmäisessä kerroksessa vuonna 2013.
Veracruz (kaupunki)

Historia

Hernán Cortésin perustama kaupunki, La Villa Rica de la Vera Cruz, sijaitsi noin 50 kilometriä nykyisestä Veracruzista luoteeseen. Cortés upotutti Villa Rica de la Veracruzin edustalle lähes koko laivastonsa estääkseen miehiään palaamasta Kuubaan. Perustettu uusi siirtokunta satamineen osoittautui tuulilta suojattomaksi, mistä syystä Cortés päätti etsiä satamalle suojaisemman paikan. Satama siirrettiin, mutta sen nimi pysyi muutosta huolimatta samana.
Nykyisestä Veracruzista kuusitoista kilometriä luoteeseen sijaitsee Antigua Veracruz, joksi tuon silloin uuteen paikkaan siirretyn kaupungin nimi on nykyisin vakiintunut. Cortés oli varma, että uudesta kaupungista tulisi mahtava satama ja kauppapaikka. Nykyisin Antigua sijaitsee kolmen kilometrin päässä merestä. Nykyisen Veracruzin paikalla espanjalaiset olivat käyneet jo ennen Cortésia ja ristineet seudun San Juan de Ulúaksi. Tuo nimi oli käytössä, kunnes San Juán de Ulúa, joka vähitellen oli syrjäyttänyt tärkeydessä Antigua-joen varrella sijainneen Veracruzin, sai 1600-luvun alkupuolella kaupunkioikeudet Veracruz-nimisenä. Veracruz on siis sijainnut eri paikoissa historiansa aikana.
Emil Bergman

Emil ”Nacka” Bergman (28. heinäkuuta 1908 – 13. huhtikuuta 1975) oli ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelasi Nacka SK:ssa vuosina 1926–1934. Hän voitti parhaan maalintekijän palkinnon jääkiekon MM-kisoissa vuonna 1931. Talviolympialaisissa St. Moritzissa Bergman sai hopeaa vuonna 1928.
Miia Haavisto

Miia Kaarina Haavisto (s. 20. kesäkuuta 1972) on suomalainen dokumenttielokuvien ohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja. Haavisto toimii Helsinki-filmi Oy:n toimitusjohtajana.
Haavisto on toiminut Suomen elokuvasäätiön tuotantoneuvojana (2004-2010), itsenäisenä vastuualueenaan tukipäätösten tekeminen dokumenttielokuvan, lyhytelokuvan, animaatioelokuvan ja joinakin vuosina televisiosarjojen tukipäätöksistä. Vuosina 2001-2003 hän työskenteli Suomen Elokuvaohjaajaliitto SELO ry:n historian ensimmäisenä toiminnanjohtajana. Haavisto on työskennellyt myös lakimiehenä, avustavana lakimiehenä, toimittajana, asiantuntijalukijana, ja luennoitsijana. Haavisto on myös vuonna 2017 ensi-iltansa saavan elokuvan Tuntematon sotilas tuotantoyhtiön Elokuvaosakeyhtiö Suomi 2017 Oy:n toimitusjohtaja.
Koulutukseltaan Haavisto on taiteen kandidaatti (2004) Taideteollisesta korkeakoulusta pääaineenaan dokumenttielokuvaohjaus sekä oikeustieteen kandidaatti (1999) Helsingin yliopistosta. Haavisto on elokuvatuotannon jatko-opiskelija Aalto-yliopistossa. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Aaveviirikala

Koko ja ulkonäkö

Aaveviirikala voi kasvaa 17 cm pitkäksi. Se on litteä, pitkänokkainen kala, jonka vartalo on mustan, ruskean ja valkoisen kuviollinen.   Pyrstö ja selkäevä ovat kellansävyiset.

Alkuperä

Aaveviirikala on kotoisin Intian valtamereltä. Se elää koralliriutoilla 1-25 metrin syvyydellä.
Jarmo Selin

Yksityiselämä

Jarmo Selin syntyi Martti Ilmari Selinin ja Eine Maria Vanhasen kolmantena poikana. Nuoruudessaan hän vaikutti Varkaudessa sekä Helsingissä. Hän palveli varusmiehenä sodan aikana ajalla 26.6.1941-27.11.1944. Palvelusajan lopussa oli runsaan kahden kuukauden mittainen upseerikoulutus. Selin ylennettiin vuonna 1968 reservin luutnantiksi.
Jarmo Selin avioitui 1945 Alli Kyllikki o.s. Kervisen kanssa ja 1963 avioitui uudelleen Marja Kaarina o.s. Levälahden kanssa. Selinillä on neljä lasta. Selin toimi sodan jälkeen kuolemaansa saakka omassa yrityksessään mainostaiteilijana ja teki myös patenttihakemuksia keksimilleen graafisille työmenetelmille. Hän toimi myös soitinrakentajana Varkauden Saahkarlahdessa sijainneessa kitarapajassaan valmistaen käsityönä useita kitaroita, kuten kaksi kitaraa Kari Tuomisaarelle.

Musiikillinen tausta

Jarmo Selin varttui muusikkosuvun ilmapiirissä ja harjaantui säestämään lauluaan kitaralla sekä opetteli soittamaan myöhemmin myös kontrabassoa. Hänen isänsä insinööri Martti Selinin veljet viulutaiteilija Eero Selin sekä sellisti Yrjö Selin musisoivat kotiorkesterissa viulisti-isän Johan David Selinin sekä pianoa soittavan äitinsä Hanna Cecilia Cannelinin johdolla.

Jarmo Selin muusikkona

Vuonna 1948 Arvo Ukkola perusti yhtyeen, jossa soittivat Esa Pakarinen (haitari), Erkki Loiva (klarinetti) ja Pia Grönlund (piano). Esa Pakarisen valloitettua suomalaisten sydämet Pekka Puupäänä Arvo Ukkolan yhtye sai uuden kokoonpanon, jossa soittivat Onni Bovellan (trumpetti), Valto Nikulainen (haitari), Jarmo "Jarkka" Selin (basso) ja Pauli "Pami" Immonen (rummut) sekä Arvo Ukkola (kitara ja laulu). Aluksi yhtye soitti Varkauden klubeilla ja kerhoilla sekä tanssilavoilla ja seurojen taloilla kauppalan lähiympäristössä. 1950- ja 1960-luvuilla tieolosuhteet olivat varsin huonot. Orkesteri liikkui junalla, ja esiintymispaikkakunnat valittiin sen mukaan. Tyypillisiä esiintymispaikkoja olivat Sulkava, Puumala, Juva, Joroinen, Heinävesi, Vihtari, Sarvikumpu, Viinijärvi ja Ylämylly, joissa oli paljon yleisöä ja hyvin suositut tanssipaikat. Tieyhteyksien parannuttua autonkuljettajat kuljettivat yhtyettä tanssipaikalta toiselle.
Jarmo Selin esiintyi myös kitaralla säestäen laulusolisti Pirkko Jaakkolan taustayhtyeessä 1950-luvulla haitaristi Valto Nikulaisen ja kontrabassoa tässä kokoonpanossa soittaneen Arvo Ukkolan kanssa. Yhtye kiersi kotimaassa esittäen aikansa suosittuja iskelmiä, kuten "Teksasin keltaruusu".
Kapellimestari Erkki Ahon johtama (linkki kuvaan:)  Erkki Ahon orkesteri , joka esiintyi talvikautena 1956–1957 Helsingin Uuden Ylioppilastalon silloisessa Hungaria-ravintolassa. Esiintymisiä oli kahdeksan kertaa viikossa. Ohjelmistona esitettiin jazzvaikutteista tanssimusiikkia yhtyeen ruotsalaisen naissolistin kanssa. Taustakvintetin muodostivat kapellimestari Erkki Aho (trumpetti ja viulu), Pauli Vaitoja (piano) , Jarmo Selin (kontrabasso), Matti Kallio (tenorisaksofoni ja klarinetti) sekä Tapio Heinonen (rummut).
Riihilampi (Uurainen, Jokihaara)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 6,5 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Autiojoen valuma-alueeseen (14.295) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 159,9 metriä mpy.