google/wiki40b huggingface dataset:
Arina

Arina on tulisijan osa, joka erottaa toisistaan tulipesän ja tuhkalaatikon. Aukot arinassa päästävät polttoaineesta syntyvän tuhkan putoamaan tuhkalaatikkoon, ja ilman virtaamaan tuhkaluukun aukoista tulipesään. Arinapoltto on vanhin tapa polttaa kiinteitä polttoaineita kattilassa. Arinat voivat olla kiinteitä tai mekaanisia. Kiinteä arina (taso-, viisto- tai porrasarina) on ilmajäähdytteinen ja se sopii pienitehoisiin kiinteistökohtaisiin tulisijoihin. Yleisin kiinteä arinatyyppi on valuraudasta valmistettu rakoarina, jossa arinan pituuden suuntaisesti kulkee 10–12 mm rakoja.
Solu-arina valmistetaan tulenkestävistä solun muotoon muokatuista terästangoista hitsaamalla. Tankojen väliin jäävät raot ovat kolmiulotteisia, 30 mm syviä ja 45 asteen kulmassa arinan pintaan nähden ja rakenne tehostaa palamista ja vähentää tuhkan muodostumista. Solu-arina sopii useiden kiinteiden polttoaineiden, mm. puupilkkeiden,hakkeen,turpeen,oljen,viljan,hiilen ja pellettien polttoon.
Ennusmerkki

Ennusmerkki eli enne tarkoittaa kansanperinteen tai jonkin mystiikan tai näennäistieteen oppisuunnan tuntemaa luonnossa tai ihmisissä havaittavaa merkkiä (ilmiötä tai asiaa), jonka uskotaan kertovan tulevasta, mutta jossa ei ole nähtävissä luonnollista syy-yhteyttä merkin ja ennustetun tapahtuman välillä. Ennusmerkin ja ennustetun tapahtuman välinen yhteys uskotaan siis usein olevan yliluonnollinen. Joillekin ennusmerkeille on löytynyt luonnollinen selitys, jonka jälkeen niitä ei ole enää pidetty perinteisessä mielessä ennusmerkkeinä. Eräs tällainen on joidenkin vanhusten "luiden kolotus" ennen myrskyä, jonka tiedetään nykyisin johtuvan korkeapaineesta.
Ennusmerkkejä eivät ole selittämättömät, intuitioon perustuvat käsitykset tai näyt siitä, mitä tulee tapahtumaan. Ennusmerkit ovat kaikkien nähtävissä luonnossa, joskin ne täytyy "lukea" ja tulkita aina tietyn perinteen mukaan tai liittää omakohtaisesti johonkin mahdollisesti tulevaan tapahtumaan.
Yliluonnollisten ennusmerkkien olemassaolosta käydään edelleen tieteellistä keskustelua, mutta yleisesti niitä ei pidetä todistettuina.
Enteellä voidaan tarkoittaa myös tulevasta kertovaa näkyä kuten enneunta, tai sellaista merkkiä, josta syy-yhteys on järkeiltävissä tai tieteen todistama.
Seveson onnettomuus

Seveson onnettomuus oli Italian Sevesossa 10. heinäkuuta 1976 kello 12.37 tapahtunut räjähdysonnettomuus, jossa kemiantehdas ICMESA:n rakennus-B:ssä olevasta kemiallisesta reaktorista vapautui venttiilin avauduttua huonojen turvajärjestelyjen takia ilmaan 6 tonnia kemikaaleja, josta 1 kg oli dioksiini TCDD:tä. TCDD on yksi voimakkaimmista synteettisistä myrkyistä ja karsinogeeni.
Ihmisiä ei kuollut välittömään dioksiinimyrkytykseen, mutta dioksiini tappoi tuhansia eläimiä. Ihmisille aiheutui klooriakneksi kutsuttuja iho-oireita, ja lapsia joutui sairaalaan. Vuonna 1978 alueella piti teurastaa 80 000 eläintä, jottei TCDD siirtyisi ravintoketjuihin. Vuonna 2009 tehdyn tutkimuksen mukaan eräät syövät ovat alueella lisääntyneet.
Kemiantehtaan lähialue evakuoitiin ja aidattiin. Viisi ICMESA:n työntekijää asetettiin syytteeseen. Saksalainen kemisti Jörg Sambeth oli tehnyt tehtaalle korjaussuunnitelman ennen katastrofia, mutta sitä ei toteutettu suunnitellussa muodossa. Tehtaan alkuperäiset rakennussuunnitelmat olivat myös toiset kuin miten tehdas lopulta toteutettiin; alkuperäiset suunnitelmat oli hylätty niiden kalleuden vuoksi.
Tehtaan alueelta kuorittiin pois saastunut maa, joka haudattiin eristyksiin syvälle maahan.
Terroristijärjestö Prima Linea murhasi 5. helmikuuta 1980 Monzassa ICMESA:n Seveson tehtaan tuotantopäällikön, insinööri Paolo Paolettin, ja selitti teon terveydenhuoltoa edistäväksi toimenpiteeksi.
Julia Sucksdorff

Julia Olga Maria Sucksdorff, o.s. Nikkanen (8. syyskuuta 1864 Helsinki – 26. kesäkuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen kasvatusopillinen tietokirjailija ja taidemaalari.
Julia Sucksdorffin vanhemmat olivat eversti Nikolai Konstantin Nikkanen (1822–1873) ja Julia Johansdotter Emeleus (1825–1896). Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1881–1888 ja osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1897, 1898, 1923, 1928, 1931, 1935, 1938, 1939 ja 1943. Sucksdorff toimi piirustuksenopettajana 1888–1889. Myöhemmin hän julkaisi useita lasten ja nuorten kasvatusoppaita sekä avioliitto-oppaita ruotsin ja suomen kielellä.
Julia Sucksdorff oli naimisissa hygienian professori, kaupunginlääkäri Wilhelm Joachim Sucksdorffin (1851–1934) kanssa.
Viljo Ryynänen

Viljo Aulis Ryynänen (s. 8. maaliskuuta 1925 Pielisjärvi) on suomalainen maataloudentutkija ja emeritusprofessori. Hän on ollut 1969–1971 Helsingin yliopiston maanviljelystalouden dosentti ja maatalousekonomian professori 1971–1992. Hän on tutkinut muun muassa maatalouskiinteistöjen arvon perusteita.
Deidre Hall

Deidre Ann Hall (s. 31. lokakuuta 1947, Wisconsin, Yhdysvallat) on amerikkalainen näyttelijätär, joka näyttelee suosittua Dr. Marlena Evansia sarjassa Days of our lives, joka tunnetaan Suomessa nimellä Päivien viemää. Hän tuli sarjaan vuonna 1976 ja nousi yhdeksi kaikkien aikojen suosituimmista saippuatähdistä Amerikassa. Uransa aikana Hall on saavuttanut monia palkintoja, muttei kuitenkaan yhtään Emmy-palkintoa. Deidre jätti Päivien viemää -sarjan vuonna 1987, mutta palasi takaisin vuonna 1991 nostaen sarjan hiipuneet katsojaluvut pilviin.

Elämäkerta

Deidrellä on kaksoissisko Andrea Hall, joka on myös näytellyt Päivien Viemää -sarjassa Samantha Evansina vuosina 1977-1980, 1982 ja Hattie Adamsina vuosina 2000 ja 2001. Hall valittiin koulussaan Junior Orange Bowl Queeniksi hänen ollessaan 12-vuotias. Hän valmistui Lake Worth High Schoolista vuonna 1965. Hän julkaisi vuonna 1996 jalokivimalliston, joka kantaa nimeä The Timeless.

Ura

1970-luvulla Hall esiintyi sankarittarena lastenohjelmassa ElectraWoman and DynaGirl. Ennen Päivien viemään liittymistä vuonna 1976 hän näytteli muun muassa Emergency! sekä Tunteita ja tuoksuja -sarjoissa. 1986 Hall näytteli kaksi tuotantokautta kestäneessä televisiosarjassa Our House Jesse Witherspoonia. Hän jätti Päivien viemään vuonna 1987, koska hänen oli mahdotonta sovittaa työskentelyaikatauluja prime time ja daytime sarjoissa. Vuoteen 1991 Hall teki lukuisia vierailuja prime time ohjelmissa, kunnes palasi Päivien viemään vuonna 1991. Hän ei ole jättänyt sarjaa tämän jälkeen, ja on ollut osallisena sarjan monissa kiistanalaisissa juonissa, joista esimerkkinä on vuoden 1995 menestysjuoni, jossa Hallin roolihahmo Marlena joutui demonin valtaan. Hallin roolihahmo Marlena Evans muodostaa yhdessä Drake Hogestynin näyttelemän John Blackin kanssa yhden sarjan rakastetuimpia superpareja. 1995 Hall tuotti ja näytteli tv-elokuvassa Never Say Never: The Deidre Hall Story, joka kertoi Hallin vaikeuksista tulla äidiksi. Marraskuussa 2008 tiedotettiin, että Deidre Hall ja hänen vastanäyttelijänsä Drake Hogestyn ovat saaneet potkut sarjasta. Heidän viimeinen esiintymisensä tulee olemaan tammikuun 23. päivänä 2009. Deidren ja Draken fanit ovat reagoineet asiaan kiivaasti.
Otto Lilius

Carl Otto Lilius (2. heinäkuuta 1902 Espoo – 1. helmikuuta 1979) oli suomalainen everstiluutnantti.
Liliuksen vanhemmat olivat diplomi-insinööri, Oy Industria Ab:n toimitusjohtaja Hugo Fredrik Einar Lilius (1876–1934) ja Hilda Engström (s. 1882). Lilius oli naimisissa vuodesta 1934 Gunvor Karin Selma Schaumanin (s. 1907) kanssa.
Ratsuväessä luutnanttina ja myöhemmin ratsumestarina palvellutta Liliusta rangaistiin 1930-luvulla varusmiehen sivaltamisesta ratsupiiskalla kasvoihin. Lilius oli myös kilparatsastaja ja hän osallistui muun muassa Suomen joukkueessa syksyllä 1929 Virossa pidettyihin kansainvälisiin ratsastuskilpailuihin.
Majuri Lilius toimi talvisodan aikana tammikuun 1940 lopulla lyhyen aikaa eversti Matti Laurilan JR 23:n III pataljoonan komentajana Taipaleella. Laurila siirrätti kuitenkin Liliuksen pois rykmentistään koska hän ei tullut toimeen alaistensa kanssa. Laurilan miesten tiedetään sanoneen Liliuksesta: Kyllä me ryssästä selvitään, Liliuksesta ei.
Välirauhan tultua Lilius nimitettiin Vaasan sotilasläänin esikuntapäälliköksi Laurilan toimiessa samaan aikaan Etelä-Pohjanmaan Itäisen suojeluskuntapiirin komentajana.
Jatkosodan alkuvaiheissa Lilius toimi eversti Hannu Hannukselan komentaman 19. divisioonan esikuntapäällikkönä. Liliuksen kanssa huonoissa väleissä ollut Matti Laurila komensi nyt divisioonaan kuulunutta JR 16:ta. Hannukselan divisioona aloitti hyökkäyksen heinäkuussa 1941 kohti Sortavalaa. Laurilan rykmentti hyökkäsi 27. heinäkuuta 1941 Kumurissa linnoitetuissa puolustusasemissa olleita venäläisiä vastaan. Hyökkäys epäonnistui ja rykmentti kärsi suuret tappiot. Epäonnistumiseen vaikutti se että Laurila ei ollut saanut divisioonan esikunnasta tiedustelutietoja venäläisten asemista. Laurilan rykmentin tappiot 40 päivän hyökkäysvaiheen aikana olivat kaatuneina ja haavoittuneina arviolta 800 miestä, kolmasosa rykmentin vahvuudesta. Hannukselan kanssa konfliktiin joutunut Laurila siirrettiin elokuussa 1941 JR 22:n komentajaksi Paavo Talvelan VI Armeijakuntaan.
Lilius oli Uno Fagernäsin komentaman 3. divisioonan esikuntapäällikkönä Uhtualla 1942–1943. Hän sai syksyllä 1943 siirron Aunukseen sen jälkeen kun divisionaan uudeksi komentajaksi oli tullut Aaro Pajari. Kesällä 1944 taisteluosaston komentajana toiminut Lilius haavoittui vaikeasti Aunuksessa. Liliusta ovat jotkut pitäneet Väinö Linnan Tuntemattoman sotilaan luutnantti Lammion ja vaihtelevasti everstiluutnantti Karjulan esikuvana.
Sotien jälkeen Lilius toimi konttoripäällikkönä A. Ahlström Oy:n Pihlavan tehtaalla vuodesta 1946 alkaen.
Satisfaction (yhdysvaltalainen televisiosarja)

Juoni

Pankkiiriliikkeessä työskentelevä Neil Truman ja hänen vaimonsa Grace ovat olleet naimisissa 18 vuotta ja heillä on yksi tytär. Heidän on kuitenkin vaikea löytää yhteistä aikaa ja kumpikin kaipaa vaihtelua vanhoihin rutiineihin. Neil saa tietää, että hänen vaimonsa harrastaa seksiä miesprostituoidun, Simonin, kanssa. Neil ryhtyy itsekin seksipalveluiden tarjoajaksi ja päättää uusien kokemusten myötä yrittää korjata suhdettaan vaimonsa kanssa.
Tar (Unix)

tar (engl. tape archive) tarkoittaa kahta asiaa: alun perin Unix-järjestelmissä tarkoitettua tiedostomuotoa, ja kyseisen tiedostomuodon käsittelyyn käytettyä ohjelmaa. Nykyisin tar-tiedostomuoto ja ohjelman käyttöparametrit on määritelty POSIX.1-standardissa (1988 ja 2001), ja tiedostomuotoa tuetaan myös monissa muissa ei-POSIX-käyttöjärjestelmissä.
Alun pitäen ohjelma ja tiedostomuoto luotiin varmuuskopioiden tekemiseen nauha-asemalle ja muille sarjamuotoiseen tallentamiseen pohjaaville varmuuskopiolaitteille. Nykyisin sitä käytetään laajalti Unixin kaltaisissa järjestelmissä tiedostojen pakkaukseen yhteen tiedostoon, tavallisesti varmuuskopiointia, levittämistä tai siirtämistä varten. Sarjamuotoisuus näkyy edelleen siinä, että tar-ohjelma voi lukea arkistotiedoston standardisyötteestä ja kirjoittaa sen standardiulostuloon, ja mahdollistaa täten tiedon putkittamisen toiseen ohjelmaan. Haittana on se, että yksittäisten tiedostojen purkaminen tiedostosta on vaikeampaa, koska tar-tiedosto pitää lukea alusta alkaen purettavaa tiedostoa etsittäessä.
Tar-tiedostomuoto ei sisällä itsessään tiedon pakkausta. Tämän takia tar-tiedostot tyypillisesti pakataan vielä toisella ohjelmalla. Vanhemmissa Unix-järjestelmissä käytettiin compress-ohjelmaa, mutta nykyisin käytännön standardeja ovat gzip ja bzip2. Tar-tiedostojen tiedostopäätteinä ovat siis .tar.gz tai .tgz jos tiedosto on pakattu gzip-ohjelmalla, tai .tar.bz2 jos tiedosto on pakattu bzip2-ohjelmalla.

Esimerkkejä

Tehdään varmuuskopio koko kovalevystä (juurihakemistosta alkaen) nimellä backup0.tar:
tar -cvf backup0.tar -C / . 
Puretaan yllä luotu arkisto juurihakemistoon: 
tar -xvf backup0.tar -C /
Kopioidaan hakemisto /usr/user1/ , sen kaikki tiedostot ja alihakemistot tiedostoineen hakemistoon /usr/user2 
tar -cvf - -C /usr/user1/ . | tar -xvf - -C /usr/user2/
Varmuuskopioidaan kaikki järjestelmän 30 päivää ja aikaisemmin muokatut tiedostot:
tar -cvf backup0.tar -C / `find / -mtime +30 -type f -print`
Kalevi Hartti

Arvi Kalevi Hartti (1. tammikuuta 1927 Helsinki – 19. elokuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen elokuvanäyttelijä ja säveltäjä. Hänet muistetaan rooleistaan Suomisen perhe -elokuvissa. Hän on myös säveltänyt musiikkia moniin elokuviin sekä taustamusiikin muun muassa 1960-luvun Esso-mainokseen. Hartti kuoli tehtyään itsemurhan 37-vuotiaana.

Näyttelijänä

Hartti sai ensikosketuksen elokuva-alalle 16-vuotiaana. Kesällä 1942 hän oli mukana elokuvan Uuteen elämään kuvausryhmässä sekä statistina. Suomisen perheestä kertovissa elokuvissa Hartti näytteli Suomisen Ollia esittäneen Lasse Pöystin luokkatoveria, Eka Teiralaa, tosin sarjan toisessa elokuvassa Suomisen Ollin tempaus hänen roolinsa oli Jaska Suominen, joka ei kuitenkaan ollut Ollille sukua. Eka Teiralan roolissa Hartti esiintyi kolmessa seuraavassa elokuvassa: Suomisen taiteilijat, Suomisen Olli rakastuu ja Suomisen Olli yllättää. Eka on jonkin verran murrosikäisempi kuin Olli, ja esimerkiksi Suomisen taiteilijoissa kymmenisen senttiä Ollia pidempi. 
Eka Teiralan lisäksi huomattavin Hartin elokuvarooleista oli Veikko Syvärinen elokuvassa Kasvot kuvastimessa, johon hän teki myös sävellyksen. Hartti toimi myös kamera-assistenttina vuoden 1952 kesäolympialaisten aikaan kuvatuissa dokumenteissa Maailmat kohtaavat ja Kultaa ja kunniaa.
Suomis-elokuvien jälkeen Hartin filmityöt jäivät taka-alalle säveltämisen vaihtuessa päätyöksi, ja vuoden 1953 jälkeen hän esiintyi enää pikkurooleissa. Viimeiseksi elokuvaksi jäi Teerenpeliä (1963).
Auringonvarjo

Auringonvarjo eli päivänvarjo on sateenvarjon kaltainen suoja, jonka tarkoitus on suojata ihmistä auringon paahtavalta lämpösäteilyltä. Auringonvarjossa on avautuva suojaosa, joka on kiinni varjon varressa. Auringonvarjossa ei ole kädensijaa. Varsi kiinnitetään maahan tai muuhun tukevaan paikkaan, kuten pöytään. Monissa puutarhapöydissä on keskellä reikä auringonvarjoa varten. Monissa auringonvarjoissa on myös oma tukeva ja riittävän painava jalusta estämään varjon kaatumista ja karkaamista tuulella.

Avaruuden aurinkovarjo

Aurinkovarjo on myös tieteiskuvitelmien ja tulevaisuuden visioiden laite, jonka avulla estetään kasvihuoneilmiön eteneminen. Varjostin viedään auringon ja Maan väliin, jossa se avataan paketistaan ja levitetään siten, että pieni osa maahan tulevasta auringonvalosta peittyy.
Mahdollisesti pienelläkin muutoksella auringon valovoimassa olisi suuria vaikutuksia ilmastoon. Aurinkovarjoon käytetyn materiaalin pitää olla äärimmäisen ohutta, ja sen on oltava valtavan iso.
Köngäksen ruukki

Köngäksen ruukki (ruots. Kengis bruk) toimi Tornionjoen varrella Pajalan kunnassa Ruotsissa vuosina 1646–1879. Köngäksen ruukki oli maailman pohjoisin rautaruukki.
Ruukin perusti saksalaissyntyinen Arendt Grape (1612–1687), joka sai ruukille privilegion 1646. Ruukille valmistui 1649 vasarapaja, joka sai käyttämänsä takkiraudan Vittangin Masuuninkylän (Masugnsby) rautakaivoksen masuunilta. Ruukki jalosti myös Svappavaaran kaivokselta saatua kuparia. Vuonna 1652 Grapen yhtiökumppaneiksi tulivat hollantilaiset veljekset Abraham ja Jakob Momma, jotka kehittivät sijoituksillaan ruukin toimintaa. Ruukin alueelle rakennettiin myös Ruotsin pohjoisin ruukinkartano. Ruukilla oli vuosina 1674–1715 privilegio valmistaa plootuja, vaikka suurin osa valmistettiinkin Avestassa.
Vuonna 1697 ruukin omistajaksi tuli Västerbottniska bergslagen -yhtiö ja vuonna 1746 se siirtyi Abraham Steinholtzin omistukseen. Venäläiset polttivat ruukin isovihan aikana 1717, mutta se rakennettiin uudelleen. Ruukin toiminta oli laajimmillaan 1700-luvun puolivälissä, jolloin siellä työskenteli 120 työntekijää ja ruukkiyhdyskunnassa oli 500 asukasta. Steinholtzin jälkeen ruukin omistajat vaihtuivat tiheään, kunnes Karl Johan Sohlberg osti ruukin 1850. Tämän jälkeen ruukkialue on ollut Sohlbergin suvun omistuksessa, vaikka itse ruukin toiminta päättyi sen tuhouduttua tulipalossa 1879.
Friitalan nahkamuseo

Friitalan nahkamuseo on Ulvilan Friitalassa toimiva nahka-alan erikoismuseo.
Ulvilan kaupungin ylläpitämä museo sijaitsee entisessä Friitala Oy:n nahkatehtaassa. Museossa esitellään nahkaa, nahanvalmistusta ja -käsittelyä sekä nahkapukeutumista noin sadan vuoden ajalta. Friitalan nahkamuseossa voi myös tutustua nahanvalmistuksen ulvilalaiseen historiaan. Se alkoi Arthur Hellmanin vuonna 1892 perustamasta nahkurinverstaasta, joka myöhemmin laajeni Suomen suurimmaksi nahkapukineiden valmistajaksi.
Viherjäsenruoho

Ulkonäkö ja koko

Viherjäsenruoho on yleensä yksivuotinen tai joskus kaksivuotinen, ja kasvaa  yleensä 5–25 cm korkeaksi. Väriltään kasvi on harmahtavan- tai kellanvihreä. Sen varsi on haarainen, rento tai pystyhkö. Neulamaiset lehdet ovat yhdistyvisiä ja tyvestä ripsilaitaisia. Kukinnot kasvavat terttuina haarojen päissä. Kukintojen tukilehdet yltävät tavallisesti osakukintojen yläpuolelle. Hyvin vaatimattomista, tähtimäisistä vihreistä kukista puuttuvat teriöt. Vihreä verhiö on viisiliuskainen ja kaksivartaloisen emiön ja hedelmän kanssa yhdiskasvuinen. Verhiöiden liuskat ovat suippoja, kapealti kalvolaitaisia ja suorakärkisiä tai kärjestä suppuun kääntyviä. Sikiäin on lähes kehänalainen. Suomessa viherjäsenruoho kukkii kesä-syyskuussa. Hedelmä on yksisiemeninen pähkylä. Laji muistuttaa jonkin verran Suomessa erittäin harvinaista vaaleajäsenruohoa (S. perennis), jonka kanssa se voi myös risteytyä.
Viherjäsenruoholla on kaksi alalajia, höröjäsenruoho (S. annuus ssp. annuus) ja suppujäsenruoho (S. annuus ssp. polycarpos). Höröjäsenruoho harittavahaarainen ja sen nivelvälit ja lehdet ovat pitkähköjä, kun taas suppujäsenruohon kasvutapa on tiivis ja sen nivelvälit ja lehdet ovat lyhyitä. Myös verhiönliuskat eroavat alalajien välillä. Höröjäsenruoholla ne ovat kapeahkoja, kolmiomaisia, yläviistoja tai lähes pystyjä ja ainakin puolen hedelmän pituisia. Suppujäsenruoholla verhiönliuskat ovat leveähköjä, puikeita, pystyjä, kärjestä suppuun kääntyneitä ja korkeintaan puolet hedelmän pituudesta. Höröjäsenruohon pähkylä on hieman suurempi kuin suppujäsenruohon.

Levinneisyys

Viherjäsenruohoa tavataan lähes koko Euroopassa. Laji puuttuu Islannista, Fennoskandian ja Venäjän pohjoisimmista osista sekä Venäjän itäosista. Viherjäsenruohoa kasvaa paikoitellen Marokossa ja Algeriassa, Etiopiassa, Afrikan mantereen eteläosissa, Israelissa, Palestiinassa, Libanonissa, Turkissa sekä Kaukasuksen alueella. Laji on levinnyt ihmisen mukana myös eri puolille Pohjois-Amerikkaa. Suomessa viherjäsenruoho on yleinen laji Etelä- ja Keski-Suomessa aina Jyväskylän ja Joensuun korkeudelle saakka. Pohjoisempana laji on harvinaisempi satunnaistulokas. Molempia alalajeja tavataan koko maassa, mutta höröjäsenruoho on pohjoisemmassa yleisempi.

Elinympäristö

Viherjäsenruoho kasvaa kuivilla kallioilla, kedoilla, tienpientareilla, pihoilla, kaduilla ja viljelysmailla. Alalajeista höröjäsenruoho on selvemmin kulttuuriympäristön rikkakasvi, kun taas suppujäsenruoho viihtyy paremmin kallioilla ja kedoilla.

Käyttö

Aikaisemmin viherjäsenruohon nauttimisen uskottiin kansanlääkinnässä auttavan hammassärkyyn.
Kadmiumoksidi

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kadmiumoksidi on tyypillisesti ruskeaa kiinteää ainetta, jonka värisävy voi vaihdella valmistustavasta riippuen amorfisen yhdisteen vihertävästä, keltaiseen tai punaiseen ja aina täysin kiteiseen mustaan kadmiumoksidiin. Väriin vaikuttavat myös kidehilan virheet. Puhtaan kadmiumoksidin kiderakenne muistuttaa natriumkloridin rakennetta. Kadmiumoksidi ei liukene veteen eikä emäsliuoksiin, mutta liukenee helposti happoihin. Se on siis luonteeltaan emäksinen oksidi. Kadmium muodostaa kompleksi-ioneja syanidi-ionin kanssa ja tämän vuoksi kadmiumoksidi liukenee myös syanidiliuoksiin. Kuumennettaessa yhdistettä se sublimoituu lämpötilavälillä 700–1 540 °C. Kadmiumoksidi voidaan pelkistää metalliseksi kadmiumiksi 600 °C:n lämpötilassa vedyn, hiilen tai hiilimonoksidin avulla. Kadmiumoksidi on puolijohde.

Myrkyllisyys

Kadmiumoksidi ärsyttää silmiä ja hengitysteitä. Pölyn hengittäminen aiheuttaa yskimistä ja hengityksen vaikeutumista. Nieleminen voi aiheuttaa huonovointisuutta ja vatsakipuja. Kadmiumoksidin on todettu olevan karsinogeeninen yhdiste.
Torsa (Rautjärvi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1 600 hehtaaria eli 16 km². Se on 13 kilometriä pitkä ja 4,1 kilometriä leveä. Järvi on luodattu, ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 235,6 miljoonaa m³ eli 0,24 km³. Järven keskisyvyys on 14,9 metriä ja suurin syvyys on 56,1 metriä.
Järvessä on laskettu olevan 11 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 2 ha, mikä on noin 0,1 prosenttia järven kokonaispinta-alasta. Saarista yksi on yli hehtaarin suuruinen, 4 yli aarin ja loput 6 ovat alle aarin kokoisia. Yksikään saari ei ylitä neliökilometriä. Järven rantaviivan pituus on 47 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi kuuluu Hiitolanjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 03) Torsanjärven valuma-alueella (03.05) Torsan lähialueeseen (03.051).
HMS Gloucester (D96)

Palvelus

Vuonna 1991 alus osallistui Persianlahden sotaan päällikkönään Philip Wilcocks. Sodan aikana alus torjui Sea Dart -ohjuksillaan Silkworm-ohjuksen, joka uhkasi USS Missouria ja miinantorjunta-aluksia. Tapahtuma oli samalla ensimmäinen merellä tapahtunut ohjuksella toteutettu ohjustorjunta. Alus selvisi myös kahdesta erillisestä miinaiskusta.
Vuoden 2006 Libanonin sodassa alus oli ensimmäinen Britannian kuninkaallisen laivaston alus, joka evakuoi britannian kansalaisia Beirutista. Alus saapui Beirutiin 18. heinäkuuta ja teki kolme evakuointimatkaa Kyprokselle. Alus oli 2007 Rosythissa telakalla.
Alus oli elokuusta 2010 vuoden 2011 alkuun Falklandinsaarilla partiomatkalla, jonka aikana se pysäytti 26. elokuuta 2010 jahti Tortugan, jolta takavarikoitiin neljän miljoonan punnan arvosta kokaiinia. Uruguayn hallitus kielsi 20. syyskuuta alukselta pääsyn Montevideoon.
HMS Gloucester palasi 23. toukokuuta 2011 Portsmouthiin, jossa se poistettiin palveluksesta 30. kesäkuuta.
Gustaf Wilhelm Råbergh

Gustaf Wilhelm Råbergh (27. heinäkuuta 1833 Turku – 12. tammikuuta 1890 Vaasa) oli suomalainen senaattori ja Vaasan hovioikeuden presidentti.
Råberghin vanhemmat olivat Uudenkaupungin pormestari Johan Vilhelm Råbergh (1801–1879) ja Karolina Kristina Borgeman. Hän kävi Turun yläalkeiskoulua ja Turun lukiota, pääsi ylioppilaaksi 1852 ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1854. Råbergh sai varatuomarin arvon 1857.
Råbergh oli Turun hovioikeudessa ylimääräisenä notaarina 1855–1859, kanslistina 1859–1863, ylimääräisenä viskaalina 1863–1865, notaarina 1865–1870, varakanneviskaalina 1870, asessorina 1870–1879 ja hovioikeudenneuvoksena 1879–1884. Hän oli samalla myös kirkollisvirkakunnan leski- ja orpokassan johtokunnan asiamiehenä ja sihteerinä 1863–1880. Råbergh oli vuonna 1884 perustetun lainvalmistelukunnan vanhempana jäsenenä 1884-1885, Suomen senaatin oikeusosastolla senaattorina 1885–1887 ja Vaasan hovioikeuden presidenttinä 1887–1890.
Råbergh oli naimisissa vuodesta 1866 Angelique Henriette Procopén kanssa.
Lukkopesä

Lukkopesä on lukon osa, joka mahdollistaa avaimen kääntämisen jos se on oikea. Jos avain on väärä, ei lukkopesän sisällä oleva sisäsylinteri käänny. Sisäsylinterin kääntyessä se vetää samalla teljen sisään, jolloin lukko aukeaa. Ilman lukkopesää on lukko helppo avata esimerkiksi ruuvimeisselillä. Lukkopesää on suojaamassa lisäksi peitekilpi, joka samalla nimensä mukaisesti peittää lukon sisäosat ja ruuvit. Uudemmissa lukoissa ei lukkopesästä näy muuta kuin haittalevyt, koska peitekilpi on tehty suojaamaan lukkopesä niin, ettei sitä ole mahdollista vetää ulos, ja tällöin avata lukkoa.