google/wiki40b huggingface dataset:
Frank Schaefer

Ura

Schaeferin pelaajaura päättyi juniorivuosiin 1. FC Kölnin organisaatiossa. Hän opiskeli valmentajaksi ja aloitti vuonna 1982 Kölnin juniorijoukkueiden valmentamisen. Hän työskenteli organisaatiossa 15 vuotta, kunnes siirtyi 1997 Bayer 04 Leverkusenin U19-joukkueen peräsimeen. Kuuden vuoden jälkeen Schaefer palasi takaisin Kilipukkeihin valmentaen seuraavat neljä vuotta U19-junioreita.
Vuonna 2007 Schaefer siirtyi juniorivalmennuksesta Kölnin reservijoukkueen päävalmentajaksi. Lokakuussa 2010 hänestä tuli seuran edustusjoukkueen päävalmentaja Zvonimir Soldon potkujen jälkeen. Tavoitteena on nostaa Köln pois Bundesliigan jumbosijalta.  Schaeferin debyyttiottelussa Kilipukkien peräsimessä joukkue kaatoi Saksan cupissa TSV 1860 Münchenin 3–0. Ensimmäinen Bundesliigaottelu päättyi myös mainioon 3–2 kotivoittoon Hamburger SV:stä. Hyvien tulosten myötä seurajohto jatkanee Schaeferin valmennussopimusta.  Myöhemmin keväällä 2011 Schaefer ilmoitti jättävänsä Kölnin kauden jälkeen. Lopulta pesti päättyikin jo kolme kierrosta ennen sarjan päätöstä Schaeferin erottua tehtävistään. Köln oli vajonnut takaisin putoamiskamppailuun hävittyään VfL Wolfsburgille 4–1. 
Huhtikuussa 2012 Schaefer palasi loppukauden ajaksi sarjapaikastaan taistelevan FC Kölnin päävalmentajaksi.  Schaefer ei kuitenkaan onnistunut kääntämään Kölnin kelkkaa, vaan seura putosi lopulta suoraan 2. Bundesliigaan.  Kauden jälkeen hänet korvasi Holger Stanislawski.
Only Eyes Behind

Editoitu nimikkokappale

Vaikka kappale "Only Eyes Behind" löytyy levyltä Blessed Ravings se ei ole sama versio; singleltä löytyvä kappale on lyhennetty alkuperäisestä. Täyspitkällä levyllä oleva versio on 5 minuuttia 22 sekuntia pitkä.

Nimikkokappale

Singlen nimikkokappaleen nimi on viittaus Jonathan Swiftin runoon "To Janus, on New Year's Day, 1726", josta löytyy rivi "Happy nation, were we blind, Or had only eyes behind !" Runo on ylistys Irlannin menneille suurteoille.
Victoria Åberg

Elämänvaiheet

Åbergin vanhemmat olivat kirjanpitäjä Gustaf Anton Åberg ja Maria Agata o.s. Grönqvist. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1848 ja sen jälkeen Hans Guden johdolla Düsseldorfin taideakatemiassa 1858–1860 sekä vielä Dresdenissä ja Weimarissa 1863.
Åberg toimi piirustuksenopettajana eri oppikoulussa vuosina 1846–1868. Hän muutti 1860-luvulla pysyvästi Saksaan ja oleskeli sitten myös useaan otteeseen Italiassa. Vuodesta 1883 Åberg asui Weimarissa. Åbergin saksalaisen romantiikan hengessä tehdyt maisemamaalaukset saivat paremman vastaanoton ulkomailla kuin Suomessa.
Ken Leung

Nuoruus

Leung syntyi New Yorkissa ja kasvoi Two Bridgesin alueella Manhattanin Lower East Sidella. Sittemmin hänen perheensä muutti Midwoodiin, Brooklyniin, jossa hän varttui ennen high schoolin suorittamista loppuun Old Bridgessä, New Jerseyssä.
Myöhemmin Leung kävi New Yorkin yliopistoa (NYU) ja opiskeli siellä myös näyttelemistä Catherine Russellin ja Nan Smithnerin kanssa.

Ura

Vuonna 1997 Leung teki näyttelijän debyyttinsä Brett Ratnerin elokuvassa Rush Hour – Rankka pari ja vuonna 2000 Edward Norton valitsi hänet näyttelemään elokuvaansa Keeping the Faith. Siitä lähtien Leung on esiintynyt lukuisissa itsenäisissä- ja televisioelokuvissa, muun muassa neljässä Brett Ratnerin ja kahdessa Spike Leen elokuvassa. Vuonna 1998 hän näytteli hahmoa nimeltä James the Less ja Jumalaa Terrence McNallyn intohimoisessa näytelmässä Corpus Christi, ja vuonna 2002 teki Broadway-debyyttinsä Tony-palkinnon voittaneessa musikaalissa Thoroughly Modern Millie.
Vuonna 2007 Leung näytteli toista pääosaa Shanghai Kiss -nimisessä independent-elokuvassa Hayden Panettieren kanssa, ja ansaitsi roolistaan erikoismaininnan San Francisco International Asian American Film Festival -tapahtumassa. Samana vuonna hän vieraili HBO:n Sopranos-sarjan viimeisen kauden jaksossa. Vierailu inspiroi Lostin tekijöitä valitsemaan hänet näyttelemään Miles Straumea sarjan neljännelle kaudelle.
Raahen vaakuna

Raahen vaakuna on Raahen kaupungin tunnus, joka perustuu kaupungin sinettiin 1600–luvulta. Sen aihe puolestaan on osa kaupungin perustajan Pietari Brahen vaakunasta. Aaltokoro ja kummeli viittaavat satamaan.
Vaakunan selitys kuuluu ”punaisessa kentässä alaisen aaltokoroisen hopeatyviön, josta nousee kultainen kummeli (merimerkki), yläpuolella ryntäävän hevosen selässä istuva haarniskoitu ratsumies, jolla oikeassa kädessään viirillä varustettu peitsi; kaikki muu hopeaa paitsi kypärän silmikko sekä viiri, suitset, satulaloimi ja kannukset kultaa”. Vaakunan on piirtänyt aiemman vaakunan pohjalta uudelleen Olof Eriksson, ja Raahen kaupunginvaltuusto hyväksyi sen 24. huhtikuuta 1963. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 24. syyskuuta samana vuonna.
Atykifobia

Atykifobia on sairaalloinen pelko epäonnistua. Tyypillisesti atykifobiasta kärsivällä on epätodelliset tai liialliset odotukset toiminnalleen. Atykifobia johtuu tyypillisesti traumaattisesta tai nolosta tilanteesta menneisyydessä. Tavallinen oire on välttää tilanteita, jossa on epäonnistumisen mahdollisuus. Fyysisiä oireita ovat hengitysvaikeudet, epätavallinen sydämen rytmi, hikoilu ja pahoinvointi. Atykifobiaa hoidetaan usein terapialla.
Atykifobiasta voidaan käyttää myös termiä kakorrafiofobia, mutta se sisältää myös hylkäämisen pelon.
Terpodion

Terpodion on saksalaisen Johann Buschmannin vuonna 1816 kehittämä kitkaidiofoninen soitin.

Toimintaperiaate

Ulkoisesti soitin muistuttaa taffelipianoa. Soittimessa on puinen sylinteri, joka käsitellään hartsilla ennen soittoa. Sylinteri saadaan pyörimään polkimella. Koskettimia paineltaessa mokkanahalla tai huovalla päällystetyt kitkatangot koskettavat sylinteriä. Värähtelemään saatu tanko on kosketuksissa niiden alapuolella oleviin puisiin äänipuihin, jotka ovat eri kokoisia. Äänenvoimakkuutta säädellään koskettimien painallusvoimakkuudella.
Soittimen äänensävyä on kuvattu melodeonin, lasiharmonikan ja eräiden puhallinsoittimien kaltaiseksi. Buschmann suositteli soitinta käytettäväksi hitaisiin koraaleihin ja adagioihin.

Historia

Lasiharpun soittajana aikanaan tunnettu Buschmann alkoi työskennellä terpodionin parissa 1805, samana vuonna, jolloin Johann Christian Dietz oli saanut valmiiksi melodion-nimisen soittimen. Buschmannin taloudellisena tukijana oli Coburg-Gothan herttua August, joka antoi sille myös sen nimen. Terpodion tarkoittaa "virkistävää laulua".
Terpodionin perusajatus on saanut vaikutteita Ernst Friedrich Chladnin lasiharmonikasta. Hän kokeili soitintaan ensimmäisen kerran 1813 ja vuonna 1816 Buschmannin sallittiin esitellä soitin Dresdenissä kuninkaallisille. Samana vuonna Carl Maria von Weber kirjoitti soittimesta myönteisen arvion dresdeniläiseen lehteen.
Soittimen huonot puolet alkoivat tulla esiin sen laajamittaisemman käytön myötä. Puisten kitkatankojen kunto riippui liian paljon ilmasto-olosuhteista. Soitin vaati jatkuvaa korjausta ja Buschmannia tarvittiin usein apuun soitinten hajottua. Vuodesta 1821 lähtien Buschmannin perhe tuotti soittimia Berliinissä ja heillä oli sen tuottamiseen kymmenen vuoden yksinoikeus. Pian soittimen tuotantomäärät kasvoivat niin, että se halpeni 66 kultakaroliinista tavallisen pianon hintaiseksi.
Vuonna 1832 Johann Buschmann muutti poikansa Friedrich Buschmannin kanssa Hampuriin, jossa Friedrich vastasi pääosin soittimen myynnistä. Franz Lisztin on kerrottu hankkineen soittimen ja Johann Nepomuk Hummel kirjoitti siitä ylistäviä lausuntoja samana vuonna.
Sade (kirja)

Sade (ruots. Regn) on Ulla-Lena Lundbergin vuonna 1997 kirjoittama romaani afrikkalaisesta näkökulmasta. Sen on suomentanut Leena Vallisaari ja julkaissut Gummerus.
Lundberg on saanut kirjallisuuden Finlandia-palkinnon jopa omaelämäkerrallisella teoksellaan Jää vuonna 2012. Kökarilainen Lundberg on tutustunut myös Afrikkaan, josta hän on tehnyt muitakin teoksia. Sade kertoo saneista ja heidän ikiaikaisesta vuotuisesta taistelustaan sateen puolesta samaaniensa avulla ja toisaalta hyväntahtoisesta pohjoismaisesta vesi-insinööriajattelusta kehitysyhteistyön piirissä. Jälkimmäisessä suhteessa hän on jopa tavallaan Hannu Raittilan edelläkävijä.
Adil Chihi

Ura

Chihi aloitti jalkapalloilun viisivuotiaana Saksassa Tannenhofissa. Sittemmin hän kävi pelaamassa juniori vuosina myös Düsseldorferissa ja Fortuna Düsseldorfissa. Vuonna 2004 Chihi siirtyi Kölnin nuorten joukkueeseen, josta hän siirtyi pelaamaan joukkueen reserveihin kaudella 2005–2006.
Kesällä 2006 Chihi allekirjoitti ensimmäisen ammattilaissopimuksen Kölnin kanssa vuoteen 2011 asti.
Yun Chi-ho

Yun Chi-ho (kor. 윤치호, 1864 tai 1865 –1945) oli korealainen itsenäisyysaktivisti, poliitikko ja opettaja. Hän on Etelä-Korean neljännen presidentin Yun Bo-seonin setä.
Krystal (ravintola)

Historia

Krystalin perustivat 24. lokakuuta 1932 Chattanoogassa, Tennesseessä yrittäjät Rody Davenport Jr. ja J. Glenn Sherill.
Leena Majander-Reenpää

Leena Maija Majander-Reenpää (vuosina 1983–1992 Tarkka; s. 15. marraskuuta 1956 Espoo) on suomalainen kirjankustannusalan vaikuttaja. Hän toimi pitkään Otavan johtotehtävissä. Vuodesta 2015 hän on ollut Suomen kirjallisuuden vientikeskus Filin johtaja.

Elämä ja ura

Leena Majander valmistui ylioppilaaksi 1975, ekonomiksi 1978 ja kauppatieteiden kandidaatiksi 1980. Hän työskenteli vuosina 1979–1980 Helsingin kauppakorkeakoulun amanuenssina.
Majander toimi Otavan markkinointiassistenttina 1980–1981 ja kirjakauppamyynnin osastopäällikkönä 1981–1986. Vuosina 1986–1987 Leena Tarkka oli Weilin+Göösin kustannuspäällikkö ja 1987–1988 kustannusjohtaja. Hän palasi Otavaan ja toimi yleisen kirjallisuuden kustannusjohtajana 1988–2008 ja kustantajana 2008–2010. Majander-Reenpää erosi tehtävästä vuonna 2010, ja syyksi on arveltu Otavan Reenpään omistajasuvun sisäisiä erimielisyyksiä.
Vuonna 2011 Majander-Reenpää nimitettiin Bonnierin strategiseksi neuvonantajaksi. Hän työskenteli vuosina 2011–2014 WSOY:n varatoimitusjohtajana ja kustantajana. Elokuussa 2014 hänet nimitettiin Bonnierin kansainvälisen liiketoiminnan neuvonantajaksi. Iris Schwanckin jäätyä eläkkeelle Filin johdosta Majander-Reenpää nimettiin kesäkuun alusta 2015 hänen seuraajakseen.

Luottamustehtävät

Majander-Reenpäällä on ollut useita luottamustoimia. Hän on ollut muun muassa Suuren Suomalaisen Kirjakerhon hallituksen jäsen (1989–2010) ja Suomen Kirjasäätiön hallituksen jäsen (1991–1998 ja 2011–2012) ja puheenjohtaja (1998–2003, 2007–2010 ja 2012–). Majander-Reenpää oli myös Suomen Kustannusyhdistyksen hallituksen puheenjohtaja vuosina 2004–2006 ja varapuheenjohtaja 2000–2003 ja 2007–2008.

Yksityiselämä

Majander-Reenpää syntyi pankinjohtaja Taito Majanderin ja opettaja Seija Kahrin perheeseen.  Hänen puolisonsa on vuodesta 1992 ollut Otavan omistajasukuun kuuluva Antti Reenpää. Vuosina 1983–1992 hän oli naimisissa kirjallisuuskriitikko Pekka Tarkan kanssa. Majander-Reenpäällä on kaksi lasta.
Kirjallisuustoimittaja Antti Majander ja historiantutkija Mikko Majander ovat Majander-Reenpään veljiä.
HMS Cumberland (1695)

Valmistus

Alus tilattiin Wyattilta Bursledonilta. Alus laskettiin vesille 12. marraskuuta 1695.

Palvelus

Ranskan laivasto valtasi aluksen LIzardin taistelussa vuonna 1707. Alus jatkoi palvelustaan Ranskan laivastossa nimellä Cumberland, kunnes se myytiin 1715 Genovalle. Genova myi 1717 aluksen edelleen Espanjalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Príncipe de Asturias.
Britannian kuninkaallinen laivasto valtasi 1718 aluksen Cape Passaron taistelussa. Alusta ei otettu palvelukseen, vaan se myytiin 1720 Itävallalle. San Carlos'ksi nimetyn aluksen kotisatamana oli Napoli ja se palveli aina vuonna 1733 tapahtuneeseen romuttamiseensa saakka.
Loimaan vaakuna

Loimaan vaakuna on Loimaan kaupungin tunnus, ja sen on suunnitellut Aake Kaarnama. Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä paaluittain vehnäntähkä, jossa kaksi lehteä, saatteena neljä apilaristiä asetettuina 2+2; kaikki kultaa”, ja se on alun perin vahvistettu Loimaan maalaiskunnan kunnanvaakunaksi 12. toukokuuta 1952. Vaakunan tähkä kuvaa alueen viljavia peltomaita, ja neljä apilaristiä viittaavat nuorempiin kuntiin, jotka on erotettu vanhasta Loimaan emäpitäjästä. Loimaan kaupunki otti vaakunan käyttöönsä Loimaan kunnan kanssa tehdyn kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 2005.
Alkuperäinen Loimaan kauppalalle 8. elokuuta 1952 vahvistettu vaakuna oli Eino Vuoren suunnittelema. Sen vaakunaselitys on ”sinisessä kilvessä palkeittain puupuntari; saatteena sen molemmin puolin paaluittainen tähkä; kaikki kultaa”. Kunnan vanhassa sinetissä oli vaaka, joka vaakunassa on vaihdettu puntariksi. Tähkät viittaavat paikkakunnan keskeiseen sijaintiin maan viljavimmalla alueella.
Nikotiiniamidiadeniinidinukleotidifosfaatti

Kasveissa

Kasveissa NADP⁺ ottaa vastaan elektroneja yhteyttämisen valoreaktioiden viimeisessä vaiheessa ja pelkistyy NADPH:ksi. Syntyneen NADPH:n kasvit käyttävät Calvinin syklissä eli pimeäreaktioissa elektronien lähteenä.

Eläimissä

NADP⁺ ja NADPH toimivat hapettimena ja pelkistimenä rasvahappojen ja steroidien synteesissä. NADP⁺ käyttäytyy kodehydrogenaasina pentoosifosfaattireitissä, jossa glukoosi-6-fosfaatti hapettuu riboosi-5-fosfaatiksi.
Sophie Germain

Elämäkerta

Germain syntyi Pariisissa keskiluokkaiseen kauppiasperheeseen vuonna 1776, juuri Ranskan vallankumouksen alla. Ollessaan 13-vuotias hän tutustui Arkhimedeen elämään ja työhön isänsä laajan kirjaston avulla. Arkhimedeen esikuva innoitti myös nuorta Germainia perehtymään matematiikan saloihin. Germainin vanhemmat kuitenkin yrittivät vastustella hänen matematiikan opiskeluaan, sillä matematiikkaa pidettiin vielä tuolloin lähinnä miesten alana.
Germain ei koskaan käynytkään muodollisesti koulua. Voidakseen perehtyä muun muassa Eulerin ja Newtonin tutkimuksiin hän opiskeli itsenäisesti paitsi algebraa, geometriaa ja matemaattista analyysia myös kieliä, kuten latinaa ja kreikkaa.
Vuonna 1794 perustettuun Pariisin École Polytechnique -kouluun pääsivät opiskelemaan Ranskan lahjakkaimmat tulevat matemaatikot, mutta vain miespuoliset. Germain onnistui kuitenkin saamaan joiltakin koulun kursseilta luentomuistiinpanoja. Hän oli erityisen kiinnostunut Joseph-Louis Lagrangen opetuksista ja kirjoitti niihin liittyvän harjoitustutkielman salanimellä Monsieur Le Blanc, jonka hän lähetti kouluun Lagrangen arvioitavaksi. Lagrange oli hyvin vaikuttunut Germainin työstä ja halusi tavata Le Blancin, jolloin Germain joutui paljastamaan henkilöllisyytensä. Lagrangesta tuli tämän jälkeen Germainin neuvontantaja ja ohjaaja.
Vuonna 1804 Germain aloitti kirjeenvaihdon Carl Friedrich Gaussin kanssa luettuaan tämän pääteoksena pidetyn teoksen Disquisitiones Arithmeticae (suom. Aritmeettisia tutkimuksia, 1801). Germain käytti kirjeenvaihdossa jälleen salanimeään Le Blanc. Gauss pääsi selville Le Blancin henkilöllisyydestä vasta vuonna 1806, kun Napoleon oli valloittamassa Gaussin kotiseutua Preussia. Germain pyysi tällöin erästä tuntemaansa kenraalia henkilökohtaisesti huolehtimaan Gaussin turvallisuudesta, ja Germain päätti paljastaa Le Blancin todellisen henkilöllisyyden selittäessään asiaa Gaussille myöhemmin kirjeitse. Gauss ja Germain olivat tämän jälkeenkin kirjeenvaihdossa aina Germainin kuolemaan asti. Gauss järjesti Germainille kunniatohtoriuden Göttingenissä vuonna 1831, mutta Germain kuoli kuukautta ennen kuin se ehdittiin myöntää.
Lagrangen ja Gaussin lisäksi Germain kävi kirjeenvaihtoa myös Adrien-Marie Legendren kanssa. Germain oli ensimmäinen nainen, joka hyväksyttiin osallistumaan Ranskan tiedeakatemian istuntoihin, miesjäsenten vaimojen lisäksi.
Germain on erityisen tunnettu muun muassa värähtelykuvion analyyttisestä ratkaisusta sekä Fermat'n suuren lauseen yleiseen todistukseen liittyvistä tutkimuksistaan. Germain kehitti kokonaan uuden linjan Fermat’n suuren lauseen ratkaisuyrityksiin ja loi lauseen yhtälöä koskevan Sophie Germainin teoreeman. Hän myös esitti lauseen todistuksen eräissä erikoistapauksissa.
Kuneitra

Maantiede

Kuneitra sijaitsee Golanin kukkuloiden alueella Syyriassa matalassa laaksossa, jonka korkeus merenpinnasta on noin 900–950 metriä. Itse kaupungin alue on Syyrian ja Israelin vastaisen rajan Yhdistyneiden kansakuntien valvomalla demilitarisoidulla vyöhykkeellä. Kaupungin vieressä sijaitsee ainoa Syyrian ja Israelin välinen rajanylityspaikka.

Perustaminen

Nykyisen kaupungin alueella on tehty joitakin arkeologisia kaivauksia, joissa on löydetty esimerkiksi merkkejä Bysantin valtakunnan kaudella rakennetuista graniittipylväistä ja muutamista kreikaksi kirjoitetuista hautakivistä. Sittemmin 1800-luvulle saakka nykyisen Kuneitran paikalla oli karavaaniseralji (khān) alueen kautta matkaaville.
Varsinainen Kuneitran kaupunki perustettiin 1800-luvun puolivälin paikkeilla, jolloin paikalle asettui Osmanien valtakuntaan Venäjältä paenneita tšerkessejä. Vuosisadan lopussa Kuneitran asukasluku oli noin 1 800. Tuolloin Kuneitra oli monille alueen tšerkesseille eräänlainen kulttuuripääkaupunki. Syyria itsenäistyi 1900-luvun puolella. Kaupungin kasvaessa alueelle muutti arabeja ja kaupunki menetti alkuperäistä tšerkessi-ilmettään. 1960-luvun puolivälissä kaupungin asukasluku oli noin 20 000 ja heistä tšerkessejä noin 15–20 %. Se oli tärkeä teiden solmukohta, sotilastukikohta ja alueen kaupan keskus.

Syyrian–Israelin sodat

Israelin asevoimat valtasivat kaupungin kuuden päivän sodan aikana 10. kesäkuuta 1967. Lähes kaikki kaupungin asukkaat olivat paenneet etenevien israelilaisten tieltä. Valloitusvuoden tilastojen mukaan Kuneitran asukasluku oli vain 206. Kaupungin länsipuolelle perustetiin Merom Golan-niminen juutalaissiirtokunta. Syyrian asevoimat valtasivat kaupungin uudelleen lokakuussa 1973 Jom kippur -sodan aikana. Israelilaiset valtasivat sen kuitenkin takaisin vain hieman myöhemmin.
Vuonna 1974 solmitun tulitaukosopimuksen mukaan Israelin asevoimat vetäytyivät Kuneitrasta, josta tuli osa Yhdistyneiden kansakuntien UNDOF-operaation valvomaa demilitarisoitua vyöhykettä Israelin ja Syyrian rajalla. Vetäytyessään Israelin joukot olivat hävittäneet suuren osan hylätystä kaupungista.

Nykyipäivä

Syyrialaiset eivät rakennuttaneet Kuneitraa uudestaan, vaan se haluttiin jättää Israelin miehityksen muistomerkiksi hävitettyyn tilaansa.
Aseelliset kapinallisjoukot valtasivat Kuneitran vuonna 2014 Syyrian sisällissodan aikana. Yk:n tarkkailijat oli vedetty pois Kuneitrasta samana vuonna. Syyrian Bašar al-Assadin hallintoa tukevat joukot valtasivat kaupungin takaisin heinäkuussa 2018. Syyrian ja Israelin välinen rajanylityspaikka avattiin uudelleen lokakuussa 2018 ja samalla palasivat myös Yk:n henkilöstö.

Muuta

Suomessa toimii Yhdistyneiden kansakuntien entisten UNDOF:ssa palvelleiden rauhanturvaajien perustama yhdistys, Perinneyhdistys Kuneitran Kojootit Ry. Yhdistys on Suomen Rauhanturvaajaliitto ry:n jäsen. Kuneitran Kojootit on julkaissut kirjan El Omaan El Mutahidda - Erään YK-komppanian tarina. Kirja kertoo Suomen rauhanturvapataljoonan ensimmäisen komppanian, kojoottikomppanian, historian 1979-1993.
Yrjö Niskanen

Elämä ja ura

Yrjö Niskanen syntyi Savon Pielavedellä vuonna 1932. Niskanen lähti 11-vuotiaana maailmalle,oppikouluuun Iisalmeen. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1951 ja aloitti opiskelun Kauppakorkeakoulussa, vaikka kiinnostusta herätti myös Helsingin Yliopiston lääketieteellinen tiedekunta. Ratkaisevaa opintojen pituus, sillä siihen aikaan ekonomiksi valmistui keskimäärin nopeammin kuin lääkäriksi.
Niskanen aloitti työt vuonna 1953 vakuutusalalla vakuutusyhtiö Tarmon palveluksessa, jossa hän tapasi tulevan vaimonsa Vera Sairiston. Pohjolaan Niskanen siirtyi 1959 ja työskenteli siellä eläkkeelle jäämiseensä asti.
Niskasella oli myös huomattava osa Kansallis-Osake-Pankin ja Suomen Yhdyspankin yhdistymisessä 1990-luvun puolivälissä. Taisteluistaan ”sinivalkoisen” pääomaleirin puolella Niskanen sai kutsumanimen Sinivalkoinen vuorineuvos.
Yrjö ja Vera Niskanen saivat kaksi poikaa. 
Niskanen oli yksi Suomen pankki- ja finanssisektorin sekä toisaalta teollisuuden rakenneuudistuksen pääarkkitehdeista runsaat kymmenen vuotta sitten.
Vallan keskittyi 1990-taitteessa Pohjolan pääomaleirin johtajalle: Niskanen oli yhtä aikaa neljän vakuutusyhtiön toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen. Myös hallituspaikkoja muissa suuryhtiöissä Niskasella oli lukuisia, ja lisäksi hän osallistui aktiivisesti pienempien yritysten hallintoon.
Niskasen aikaiset suurimmat teollisuuden ja rahoituksen väännöt olivat Yhtyneiden Paperitehtaiden ja Rauma-Repolan liitto sekä Kansallis-Osake-Pankin ja Suomen Yhdyspankin yhdistyminen. Hän oli vaikutusvaltaisimpia sillanrakentajia, kun sinivalkoinen ja ruotsalaisen pääoma kohtasivat.
Niskanen vaikutti osaltaan myös suuresti Nokian saattamiseen nykyiselle uralleen. Kun ruotsalainen Ericsson tarjoutui ostamaan huonossa kunnossa olleen yhtiön, Niskasen päätösvallassa olleet Nokia-osakkeet eivät lähteneet Suomesta.

Muuta

Vuorineuvoksen arvonimi Niskaselle myönnettiin vuonna 1995, ja seuraavana vuonna hänet promovoitiin Helsingin Kauppakorkeakoulun kunniatohtoriksi vuonna 1996. Ansioistaan liike-elämän palveluksessa hän sai Suomen Leijonan I:n luokan komentajamerkin.
Suomurintaorneero

Levinneisyys

Suomurintaorneeroa tavataan Brasiliassa. Se on huonosti tunnettu, eikä sen kannan koosta ole tietoa. Lajia uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen, ja se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Nokia-missio

Liikkeen synty ja alkuvaiheet

Nokian herätys syntyi Nokian kirkkoherran Markku Koiviston voimakkaan karismaattisen uudistumisen seurauksena hänen parannuttuaan imusolmukesyövästä vuonna 1991. Nokian kirkossa alettiin pitää kirkkoherra Koiviston johdolla ns. torstai-iltoja, joille olivat tyypillisiä voimakas ylistys ja rukous sekä monenlaiset Pyhän Hengen armolahjat, muun muassa sairaiden parantaminen ja kielilläpuhuminen. Myös nk. kaatumisilmiötä on esiintynyt.

Jakautuminen

Koiviston erottamisen jälkeen liike selkeytti organisaatiotaan siirtämällä kotimaan kokoustoiminnan Nokia Missio Churchille, jonka johtoon nousi pastori Timo Aro-Heinilä. Lähetystyö jäi Nokia Missio ry:lle, jonka johtoon nousi toimistopäällikkö Markus Korhonen. Keväällä 2012 Nokia Missio ry:n johtoryhmä liittyi Tampereen helluntaiseurakuntaan ja ilmoitti alkavansa järjestää herätyskokouksia sen tiloissa. Heinäkuussa 2012 Nokia Missio ry ilmoitti muuttavansa nimensä Missiomaailmaksi. Nokia Missio Churchin toiminta Tampereella jatkuu uusissa tiloissa ja se ilmoitti tammikuussa 2013 vaihtavansa nimekseen Uuden toivon seurakunnat.

Toimintamuodot

Nokia-missio piti säännöllisiä kokouksia useissa kaupungeissa. Tampereella Nokia-missio kokoontui pitkään Tampere Areenalla sekä hetkellisesti keskustassa sijainneessa Missio Downtownissa. Toiminta laajeni vuonna 2005 Helsinkiin ja Kokkolaan ja 2006 Jyväskylään, ja sen jälkeen Hämeenlinnaan, Raumalle, Rovaniemelle sekä Lappeenrantaan. Tilaisuuksia oli lisäksi muun muassa Pieksämäellä ja Kuopiossa.
Nokia-mission kokouksissa kävi Nokia Missio Churchin jäseniä ja eri kirkkokuntiin kuuluvia ihmisiä. Jotkut kuuluivat evankelis-luterilaiseen kirkkoon, toiset helluntaiseurakuntiin tai muihin vapaisiin suuntiin.
Nokia Missio ry oli rekisteröity yhdistys, joka teki lähetystyötä muun muassa Albaniaan, Intiaan, Israeliin, Pakistaniin ja Haitiin, sekä koulutti seurakunnille työntekijöitä. Muita kursseja olivat Alfa-kurssit, Raamattuinstituutti, seminaarit ja solujohtajakoulu. Toimintamuotoina oli myös kohua herättänyt Sotakoulu, jossa oli mukana voimakkaasti paranemiseen ja ihmeisiin liittyvä maailmankatsomus.
Nokia Missio Church korosti soluseurakuntamallia ja sen puitteissa kokoontui Tampereella noin 30 solua eli pienryhmää, myös muilla paikkakunnilla oli pienryhmiä. Paikallisseurakunta Nokia Missio Churchilla oli Tampereella, Helsingissä, Jyväskylässä, Raumalla, Rovaniemellä ja Hämeenlinnassa.  Nokia Missio Church vaihtoi nimekseen Uuden toivon seurakunnat. Uuden toivon seurakunnilla on toimintaa Tampereella, Jyväskylässä, Raumalla ja Hämeenlinnassa. Aiemmin myös Helsingissä, mutta se lopetti toimintansa.