Marjastus

Marjastuksella on Suomessa pitkät perinteet

Ravinnon hankkiminen luonnosta on huomattavasti vanhempaa kuin maanviljely. Jo ensimmäiset Suomeen tulleet metsästäjä-keräilijät hyödynsivät marjoja muiden luonnonantimien ohella. Lähes jokainen suomalainen muistaa nykyisinkin lapsuusajan marjaretkiä kavereiden, vanhempien tai isovanhempien kanssa.
Marjoja on käytetty sekä tuoreena että säilöttynä. Marjasurvosta on tehty puolukoista, karpaloista ja lakoista. Ne ovat sisältämiensä happojen vuoksi hyvin säilyviä marjalajeja. Survosta on säilytetty alkuaan puutynnyreissä viileässä, nykyisin puhtaissa lasipurkeissa tai kannella peitetyissä muoviastioissa. Survos säilyy, kun marjat ovat survotun soseen peitossa ja pinta on tasainen.
Kovakuorisia marjoja, kuten puolukoita ja karpaloita, on säilötty myös veteen. Puhdistetut marjat on laitettu lasi- tai muovitölkkeihin ja kaadettu kylmää vettä päälle niin, että marjat ovat kokonaan peittyneet. Tölkit on säilytetty pimeässä ja viileässä kellarissa.
Kuivaaminen on myös perinteinen marjojen säilöntämuoto. Marjoja on kuivattu uunin pankolla jälkilämmössä, jolloin lämpö ei ole noussut yli 50 asteen. Kuivattavat marjat on levitelty puhtaalle alustalle ja säilötty suljetuissa tölkeissä pimeässä ja viileässä.

Marjoja on käytetty kansanlääkinnässä

Nykyisin käytämme marjoja etupäässä ruoanlaitossa, mutta aikoinaan niitä on käytetty myös lääkinnällisiin tarkoituksiin. Ensimmäiset kirjalliset todisteet marjojen käytöstä suomalaisessa lääketieteessä löytyvät jo 1400-luvulta Naantalin luostarin yrttikirjasta. Rohtomarjana pidettiin erityisesti katajanmarjaa, jota käytettiin muun muassa raskaudenkeskeytyksiin, reumatismiin, kolotuksiin ja loishäätöihin. Katajanmarjasta valmistetusta öljystä saatiin apua horkkaan ja nivuspaiseisiin. Katajalla tehtiin myös desinfiointia ja haavanhoitoa. Suomen Muurlassa marjojen ja viinan uskottiin ajavan ruttoa ja koleraa.
Lakka auttoi kuumeeseen, puna- ja keuhkotautiin sekä keripukkiin. Karpaloilla torjuttiin keripukkia, hoidettiin kuumetta ja tehtiin lapsille loishäätöjä. Karpalosiirappia myytiin apteekkien valikoimissa vatsarohtona. Tavallisin kotiapteekkien marja on ollut mustikka. Pohjoisessa kansanlääkinnässä mustikka tarjosi helpotusta ripuliin, kuumeeseen ja punatautiin. Myös Elias Lönnrot kirjoitti mustikasta kirjassaan Flora Fennica. Hänellä oli myönteistä sanottavaa lisäksi puolukasta. Ennen vanhaan puolukalla hoidettiin ilmavaivoja, kuumetta ja virtsavaivoja. ”Marjat kuivina vähän kovetuttavia, avulliset vatsataudissa. Marja-mehu vilvoittava kuumeissa” -Elias Lönnrot.

Metsämarjat kasvavat pohjoisella vyöhykkeellä

Suomen metsissä kasvavat mm. puolukka, mustikka, vadelma ja variksenmarja ja karpalo. Soilla ja korvissa viihtyvät mm. lakka, juolukka ja karpalo. Tunturialueilla puolestaan kasvavat variksenmarja, riekonmarja, puolukka ja juolukka.
Meille tavallisia marjalajeja kasvaa myös Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Tosin osa lajeista on muuntunut omiksi lajeikseen ja alalajeikseen. Pohjois-Amerikassa kasvavat esimerkiksi ahomansikka, lakka, juolukka, karpalo, kataja, puolukka, riekonmarja, vadelma ja variksenmarja. Euroopassa ja Pohjois-Aasiassa kasvavat kotipihlaja, lillukka, mustikka ja tyrni.

Jokamiehenoikeudet sallivat kaikille marjojen vapaan poiminnan

Metsien marjat ovat olleet yhteistä omaisuutta, niiden poiminta on sallittu kaikille. 1700-luvulla Isojako toi Suomeen yksityisen maanomistuksen. Siitä huolimatta jokamiehen oikeudet säilyivät ja ne turvattiin lailla. Suurimmassa osassa Eurooppaa jokamiehen oikeuksia ei tunneta tai niitä on rajoitettu.
Jokamiehenoikeuksilla tarkoitetaan Suomessa oleskelevan mahdollisuutta käyttää luontoa siitä riippumatta, kuka omistaa alueen tai on sen haltija. Niistä nauttimiseen ei tarvita maanomistajan lupaa eikä niistä tarvitse maksaa. Jokamiehenoikeutta käyttämällä ei kuitenkaan saa aiheuttaa haittaa tai häiriötä. Suomessa marjojen ja sienten poiminta kuuluu jokamiehenoikeuden piiriin, joten marjastusta ja sienestystä saa harjoittaa muualla paitsi toisten ihmisten pihapiirissä. Itse poimituista marjoista saadut myyntitulot ovat kerääjälle verottomia. Eniten perinteeseen on vaikuttanut tarjolla olevat marjat, alueittain vaihteleva metsätyyppi sekä tietenkin vuosittainen marjasato, mutta toisaalta myös ihmisten mieltymykset ja ennakkoluulot.

Marjastusperinne jatkuu

Marjastusperinne jatkuu myös tulevaisuudessa, vaikka marjojen lisäksi on nykyisin saatavilla paljon muita ruoka-aineita. Suomalaiset poimivat edelleen marjoja omiksi tarpeiksi pakastettavaksi. Kesämökkeilyyn sisältyy usein myös marjaretket. Suomalaisilla on useita luontoharrastuksia, jotka innostavat liikkumaan metsissä vuodesta toiseen. Myös marjojen viljely kotipuutarhassa on suosittua moniin muihin maihin verrattuna.
Luonnonantimien hyvinvointi- ja terveysvaikutuksista tiedetään yhä enemmän, mikä lisää kiinnostusta marjoihin ja niiden hyödyntämiseen. Ihmisten kasvava kiinnostus lähiruokaan on myös omiaan edistämään luonnontuotteiden talteenottoa. Lapsille marjastusta ja luonnon tuntemusta opettavat mm. päiväkodit, perhepäivähoitajat, koulut, vanhemmat, isovanhemmat ja järjestöt. Uudet sukupolvet jatkavat siten perinteen säilymistä.

Ulkomaiset marjanpoimijat

Luonnonmarjatuotteita jalostavien suomalaisyritysten marjatarpeesta jopa 90 prosenttia keräävät ulkomailta, kuten Thaimaasta tulevat marjanpoimijat.
Vuonna 2013 Suomessa oli noin 3000 ulkomaista marjanpoimijaa. Luonnontuoteteollisuusyhdistyksen puheenjohtajan mukaan heistä noin 30-40 oli saanut mielestään väärää informaatiota ja muut oikeaa. Hänen mukaansa ilman ulkomaalaisia marjat jäisivät metsään ja niitä jouduttaisiin turhaan tuomaan ulkomailta. Hänen mielestään marjojen reaalihinta on laskenut 20 vuodessa ja siksi suomalaiset eivät enää viitsi poimia marjoja.
SAK vaati minimipalkkaa marjanpoimijoille. Lapin Kansan mukaan tämä olisi ongelmallista: tällöin urakkapalkan sijaan palkkaa pitäisi maksaa niillekin, jotka laiskottelevat ja hyväksikäyttävät järjestelmää. Lehti syyllistää SAK:ta marjanpoiminta-alan alasajosta.
Marjanpoimijoiden kohtelusta käydään oikeutta.