google/wiki40b huggingface dataset:
Bariumkloridi

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa bariumkloridi on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdisteestä on kaksi kiderakenteeltaan erilaista muotoa monokliininen α-muoto ja kuutiollinen β-muoto. Näistä huoneenlämpötilassa stabiilimpi on α-muoto, joka muuttuu β-muodoksi kuumennettaessa 925 °C:n lämpötilaan. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan kidevedellinen dihydraatti (BaCl₂·2H₂O, CAS 10326-27-9). Kidevesi poistuu yhdisteen rakenteessa kuumennettaessa 113 °C:n lämpötilaan ja samalla yhdiste sulaa.

Myrkyllisyys

Muiden vesiliukoisten bariumyhdisteiden tavoin myös bariumkloridi on hyvin myrkyllistä. Yhdiste ärsyttää hengityselimiä, silmiä ja ihoa. Aineen aiheuttaman myrkytyksen oireita ovat muun muassa voimakas vatsakipu, kouristukset, huonovointisuus ja tajuttomuus.
Lars Ulstadius

Lars (Lauri) Ulstadius (noin 1650, Oulu – 6. lokakuuta 1732, Tukholma) oli suomalainen pietistinen pappi.
Ulstadiuksen vanhemmat olivat Iin kirkkoherra ja Oulun triviaalikoulun entinen koulumestari Andreas Andreae Ulstadius (k. 1668) ja Limingan kirkkoherran tytär Maria Lithovius.
Uppsalan yliopistossa ja Turun akatemiassa opiskellut Ulstadius vihittiin papiksi 1680. Hänestä tuli samana vuonna Oulun triviaalikoulun kollega. Hävittyään 1681 Oulun kappalaisen vaalissa Ulstadius koki syvän henkisen kriisin. Ennen lähtöään Turkuun 1683 Ulstadius räjäytti ruudilla ilmaan isältään perimänsä kirjaston. Muutettuaan Turkuun Ulstadius vietti eristäytynyttä elämää keskittyen mietiskelyyn ja askeesiharjoituksiin. Hän ei leikannut hiuksiaan tai partaansa eikä vaihtanut vaatteitaan. Turussa asuessaan Ulstadius anoi itselleen myös julkista kirkkorangaistusta nuoruudessa tekemistään synneistä. Tämän rangaistuksen hän saikin 1685.
22. heinäkuuta 1688 Ulstadius aikaansai skandaalin Turun tuomiokirkossa kun hän keskeytti papin saarnan, menetti syntyneessä nujakassa vaatteensa ja juoksi kirkon käytävällä alasti julistaen tuomiota viralliselle kirkolle ja papistolle. Ulstadius ilmoitti hylkäävänsä Raamatun arvovallan ja nojaavansa yksinomaan Pyhän Hengen ilmoitukseen.
Ulstadius tuomittiin kuolemaan mutta tuomio muutettiin elinkautiseksi pakkotyöksi Turun linnassa ja vuodesta 1693 Tukholman Smedjegårdissa. Ulstadiuksen ajatukset tulivat myös Euroopassa ja Amerikassa tunnetuiksi 1600- ja 1700-lukujen vaihteessa hänen kannattajakseen kääntyneen Petter Schaeferin välityksellä. Ulstadius armahdettiin 1719 mutta hän jäi omasta tahdostaan vankilaan jossa hän kuoli 1732.
Bodo Wartke

Bodo Wartke (s. 21. toukokuuta 1977 Hampuri) on saksalainen kabareetaiteilija, pianisti ja vetäjä.

Elämä

Bodo Wartke syntyi lääkäriperheeseen ja vietti lapsuuttaan Reinbekissä ja Schwartaussa. Hän suoritti koulunsa loppuun vuonna 1996 Leibnizin lukiossa, minkä jälkeen hän suoritti siviilipalveluksen eräässä Etelä-Lyypekin sairaalassa. Siviilipalveluksen jälkeen hän meni Berliiniin, jossa hän aloitti fysiikan opiskelut vuonna 1997. Hieman opiskelun jälkeen hän siirtyi opiskelemaan musiikkia Taide-yliopistoon Berliiniin, jonka hän kuitenkin lopetti kesken. Vuodesta 1998 vuoteen 2004 hän oli SAGO:n jäsen ja kuuli "Celler"-koulussa Christof Stählinin runoutta sekä musiikkia. Bodo Wartke on naimaton ja asuu Berliinissä.

Taide

Bodo tekee kabareeta pianolla. Musiikit ja sanoitukset niihin ovat hänen omiaan.
Tatra 70

Moottori

Autossa oli kuusisylinterinen, vesijäähdytteinen rivimoottori, joka pohjautui perusrakenteeltaan edeltäjämallien T17 ja T31 voimanlähteisiin. Erotuksena edeltäjämalleihin, kampiakseli oli laakeroitu seitsemästä kohtaa liukulaakerein, sillä aikaisemmin käytetty vierintälaakerointi ei ollut toiminut tyydyttävästi. Moottoriin oli vaihdettu hammaspyörämallinen voiteluöljypumppu mäntäpumpun tilalle. Polttoaineensyötöstä huolehti kaksi Zenith 36 DV 1 -kaasutinta.

Voimansiirto ja alusta

Autossa oli kuiva kaksilevyinen kytkin ja nelivaihteinen vaihteisto. Kantavana rakenteena oli Tatralle ominainen keskusputkirunko. Voima välittyi vaihteistosta runkoputken sisällä kulkeneen voimansiirtoakselin kautta heilurityyppisellä erillisjousituksella varustetulle taka-akselille. Taka-akselilla oli vinottain asennetut neljänneselliptiset lehtijouset, jotka oli kiinnitetty vetopyörästön rungon takaosaan sekä jarrukilpiin. Etuakselilla erillisjousitus oli toteutettu päällekkäisin kolmiotuin ja poikittaisella, puolielliptisellä lehtijousella.
Jarruina olivat rumpujarrut, jotka olivat hydraulitoimiset ja ensimmäisenä maailmassa kaksipiiriset.

Valmistus

T70-malleja valmistui kaikkiaan 50 kappaletta, kunnes se korvattiin vuonna 1933 T70:n tehokkaammalla moottorilla varustetulla T70A:lla. T70A:n huippunopeus oli 130 km/h ja sitä ehdittiin valmistaa 70 kappaletta ennen kuin valmistus päättyi 1936.
Toisen maailmansodan jälkeen yli jääneistä osista rakennettiin vielä yksi kappale Tšekkoslovakian presidentti Edvard Benešille. Auto luovutettiin hänelle 23. toukokuuta 1947.
Grigori Frid

Grigori Samuilovitš Frid (ven. Григо́рий Самуи́лович Фри́д; s. 22. syyskuuta 1915 Pietari – 22. syyskuuta 2012) oli venäläinen säveltäjä. Hän opiskeli Moskovassa Heinrich Litinskin ja Vissarion Šebalinin johdolla. Hän oli sotilaana toisessa maailmansodassa.
Fridin varhainen tyyli koostuu sosialistisen realismin traditiossa sävelletystä musiikista. 1960–1970-lukujen vaihteessa hän omaksui nykyaikaisemman tyylin. Hänen merkittävimpiä teoksiaan ovat 1970-luvulla kantaesitetyt monodraamat Dnevnik Anny Frank (Anne Frankin päiväkirja) ja Pisma Van-Goga (Van Goghin kirjeet). Hän sävelsi myös lukuisissa muissa genreissä; esimerkiksi sinfonioita hänellä on kolme.
Frid järjesti luentokonserttoja. Hänen maalauksiaan on esitelty näyttelyissä, ja hän julkaisi muistelmateoksia.
Aurinkopyörä

Aurinkopyörä ja aurinkoristi (myös päivänkehä, päivänkehrä, kehäristi, ratasristi, pyöräristi) ovat symboleita, joita löytyy jo pronssikauden kalliopiirroksista. Tähtitieteessä ympyrä, jonka sisällä on risti, on Maan symboli.
Aurinkopyörä on pyörä tai ympyrä, jossa on vähintään neljä puolaa tai kaksi halkaisijaa, joista muodostuu risti. Sen yksi muoto, aurinkoristi on ympyrän sisällä oleva risti, joka on vanhimpia ja yleismaailmallisimpia uskonnollisia symboleja. Kuvio on tunnettu eri muodoissa eri puolilla Euraasiaa ja Amerikkaa. Aurinkopyörä kuvaa vuoden ja päivän kiertoa, ja sen on ajateltu kuvastavan kierroksellista aikakäsitystä. Se on myös tärkeä uuspakanallinen aurinkosymboli.
Aurinkopyörä on ilmeisesti myös puolallisen pyörän kuva. Tällainen pyörä oli aikanaan tärkeä keksintö, ja levitti Lähi-idän kulttuureita ja kieliä laajalle. Aurinkopyörällä on myös runsaasti muita merkityksiä ja nimityksiä. Aurinkopyörä on muun muassa Intian ja romanien lipuissa.
Jotkin venäläiset laittoivat entisaikaan juhannusyönä palavan kärrynpyörän vierimään alas mäenrinnettä. Tällä näyteltiin ilmeisesti Auringon kiertoa. Latviassa poltetaan edelleen yleisesti juhannusyönä Jāņi-tulia, joissa palaa paaluun kiinnitetty, tervattu kärrynpyörä. Saksassa on ollut tapana polttaa aurinkopyörän kuva vastakkaisena aikana vuodesta, talvipäivänseisauksen aikoihin.
Venäjällä on ollut tapana tehdä aurinkopyörää muistuttavia ukkosmerkkejä talojen seiniin torjumaan salamaniskuja.
Aurinkopyörää muistuttava symboli on myös kelttiläinen risti.
Aarnivalkean koulu

Koulurakennusten historiaa

Kaija ja Heikki Sirénin suunnittelemaa modernistista ja kokeilevaa Aarnivalkean koulua pidetään uraauurtavana ja merkittävänä osana Tapiolan puistokaupunkia, missä suosittiin kokeellisia suunnitteluratkaisuja. Rakennuksen mitoitus noudattaa aikansa tiukkaa lainsäädäntöä, mutta rakennusmääräyksistä on monin osin poikettu. Koulun arkkitehtuurin keskeisiä piirteitä ovat muun muassa kattoikkunoiden tuoma valoisuus, puuelementeistä rakennetut kevyet ulkoseinät, näkymät pihoille ja suora yhteys luokkahuoneista pihalle. Matalan koulurakennuksen vieressä on alun perin opettajien asunnoiksi tarkoitettuja rivitaloja, yksi kaksikerroksinen ja sittemmin koulu- ja kerhotiloiksi muutetut kaksi yksikerroksista.
Konoi Kyöttinen

Konoi Kyöttinen (20. helmikuuta 1851 – 8. lokakuuta 1935) oli vienankarjalainen runonlaulaja.
Repolan Omelian kylästä kotoisin olleen Konoi Kyöttisen isä oli loitsujen ja taikojen tuntija Simana Kyöttinen (1797-1886) jolta hän oppi runoja ja loitsuja. Hän oli naimisissa Domniina Jyrgisen kanssa ja heillä oli 13 lasta joista kolme eli aikuiseen ikään. Konoi Kyöttinen viljeli kotitaloaan joka oli kylän vaurain. Hänen runonlaulajan taitonsa olivat jo tällöin tunnettuja Vienan Karjalassa sekä Suomen puolella. Kyöttinen toimi myös kansanparantajana.
Konoi Kyöttinen pakeni Suomeen sen jälkeen kun Repola luovutettiin Tarton rauhassa 1920 Neuvostovenäjälle. Hän asettui Suomessa asuneen poikansa Pekan luokse Lehmoon jonne häntä tulivat tapaamaan useat kansanperinteen ja kansanrunouden kerääjät. Kyöttinen siirtyi sitten Lehmosta Kyminlinnan pakolaishuoltolaan. Hänen oli tarkoitus esiintyä Helsingissä Kalevalan 100-vuotisjuhlissa mutta hän joutui perumaan juhlille menon terveydellisitä syistä. Kyöttinen jaksoi kuitenkin matkustaa esittämään runojaan 1935 pidetyille Sortavalan laulu- ja soittojuhlille. Kyöttinen kuoli syksyllä 1935 Kyminlinnan pakolaishuoltolassa ja hänet on haudattu Kyminlinnaan..
Konoi Kyöttisen poika Pekka Kyöttinen (s. 1883) oli Suomeen siirryttyään maanviljelijänä Kontiolahden Lehmossa. Hän toimi Repolan kunnanvaltuuston puheenjohtajana 1915–1921 ja oli Repolan itsenäisyystoimikunnan puheenjohtaja 1921 ja Karjalan edustaja Kansainliiton kokouksessa Genevessä 1920.
Ilona Tóth

Elämäkerta

Ilona Tóth syntyi 23. lokakuuta 1932 Árpádföldissa ja hän valmistui toisen asteen opinnoistaan vuonna 1951. Opiskellessaan Tóth oli toiminut työläisnuorisoliiton sihteerinä. Sittemmin hän jatkoi opintojaan lääketieteellisessä koulussa ja hieman ennen Unkarin kansannousua Tóth oli parhaillaan harjoittelemassa sisätautilääketiedettä Budapestin Szövetség-kadulla sijainneessa sairaalassa. Kansannousun alkaessa 23. lokakuuta Tóth oli mukana osoittamassa mieltään kaduilla ja pari päivää myöhemmin hän liittyi vapaaehtoisten järjestämään ambulanssitoimintaan Sándor Péterffy-kadulla sijainneella sairaalalla. Marraskuussa hän siirtyi avustavan sairaalayksikön johtoon.
Neuvostojoukot kukistivat lopulta Unkarin kansannousun, mutta Tóth jatkoi taistelujen päätyttyä poliittista vastarintaa auttaen esimerkiksi jakamaan lentolehtisiä ja julkaisemaan kiellettyä Élünk-nimistä' lehteä. Viranomaiset pidättivät hänet 20. marraskuuta ja häntä syytettiin nimeämättömän ilmeisesti turvallisuuspalvelussa toimineen miehen murhasta. Tóthin ohella syytettyinä oli Gyula Obersovszky ja József Gáli. Tóth tuomittiin kuolemaan 8. huhtikuuta 1957 ja tuomio säilyi korkeimmassa oikeudessa. Tuomiot herättivät mielenosoituksia ympäri maailmaa, joiden takia Obersovszkyn ja Gálin kuolemantuomioista luovuttiin. Tóth kuitenkin teloitettiin Budapestissa 26. kesäkuuta 1957.
Fair Deal

Fair Deal on Yhdysvaltain presidentti Harry S. Trumanin antama nimitys niille yhteiskunnallisille ja taloudellisille uudistuksille, jotka hän esitteli kongressille kansakunnan tilaa käsittelevässä puheessaan tammikuussa 1949. Truman totesi tuolloin, että "jokaisella kansankerroksella ja jokaisella yksilöllä on oikeus odottaa yhteiskunnalta reilua sopimusta (fair deal)."
Thespios

Thespios (muinaiskreikaksi Θέσπιος) oli kreikkalaisessa mytologiassa Thespiain kuningas Boiotiassa, Erekhtheuksen, Ateenan kuninkaan, ja Praksithean poika. Puolisonsa Megameden kanssa hänellä oli viisikymmentä tytärtä.
Tyttärien tultua naimaikään Thespios ei jostakin syystä etsinytkään näille puolisoja, vaan tahtoi saada lapsenlapsia Herakleelta. Kun Herakles oli saanut tehtäväkseen tappaa alueella olleen leijonan – ei kuitenkaan vielä Nemean leijonaa – Thespios päätti laittaa tyttärensä öisin Herakleen kanssa sänkyyn. Leijonanmetsästys kesti viisikymmentä päivää, ja jokaisena yönä Herakles, luullen olevansa aina saman naisen seurassa, makasi eri tyttären kanssa sillä seurauksella, että jokainen näistä synnytti hänelle pojan.
Pausanias kertoo kaksi vaihtoehtoista versiota. Ensimmäisessä versiossa Herakles makasi neljänkymmenenyhdeksän tyttären kanssa yhden illan aikan, mutta yksi tyttäristä kieltäytyi sukupuoliyhteydestä tämän kanssa. Loukkaantuneena Herakles määräsi tämän palvelemaan häntä neitseenä pyhäkkönsä papittarena. Toisessa hän oli kaikkien viidenkymmenen kanssa, joista jokainen synnytti hänelle pojan; vanhin ja nuorin jopa kaksoset.
Alpideemi

Käyttö

Alpideemia määrättiin potilaille jotka kärsivät keskivaikeasta vaikeaan ahdistukseen. Useimmat näistä potilaista olivat joko resistenttejä tai yliherkkiä bentsodiatsepiineille, joten heille määrättiin nonbentsodiatsepiineihin kuuluvaa alpideemia.
Alpideemi kuitenkin poistettiin markkinoilta koko maailmassa vuoteen 1995 mennessä, sillä lääkkeen todettiin aiheuttavan vakavia maksavaurioita.
Casa Verdi

Casa Verdi, Casa di Riposo per Musicisti (suom. muusikoiden vanhainkoti), on säveltäjä Giuseppe Verdin innoituksesta rakennettu vanhainkoti, joka sijaitsee Michelangelo Buonarroti -aukiolla Milanossa.
Rakennus valmistui 16. joulukuuta 1899 ja sen suunnitteli arkkitehti Camillo Boito. Tyyliltään rakennus on uusgoottinen. Se oli aluksi kaksikerroksinen, mutta vuonna 1930 siihen lisättiin kolmas kerros.
Verdin itsensä toiveiden mukaisesti siihen ei sijoitettu asukkaita ennen hänen omaa kuolemaansa, joka tapahtui vuonna 1901. Syynä tähän toiveeseen oli, että kenenkään ei tulisi tuntea olevansa säveltäjälle kiitollisuudenvelassa.
Ensimmäiset asukkaat muuttivat taloon 10. lokakuuta 1902, he olivat viisi miestä ja neljä naista. Nykyisin talossa asuu 65 henkilöä. Heistä 20 ovat nuoria, jotka opiskelevat musiikkia vanhempien taiteilijoiden johdolla.
Talon sisustuksessa on runsaasti Verdille kuuluneita huonekaluja, esimerkiksi Kairossa vuonna 1871 tapahtuneen Verdin oopperan Aidan esityksen johdosta hänen Egyptin hallitsijalta saamansa huonekalut. Joukossa on myös Érard-piano, jota käytti Arturo Toscanini vuonna 1898.
Talon toiminta rahoitettiin aluksi Verdin tekijänoikeustuloilla, jotka sille oli määrätty toukokuussa 1900. Vuodesta 1962 rahoituksesta ovat vastanneet Italian valtio ja muut tukijat.
Verdi itse ja hänen puolisonsa Giuseppina Strepponi on haudattu talon kappeliin.
Veneheitto

Veneheitto on kylä Vaalan kunnan länsiosassa Pohjois-Pohjanmaalla Oulujärven länsipuolella Oulun läänissä. Kylän asukasluku on noin 450.
Kylä sijaitsee seututien 800 varressa. Sen etäisyys on Kestilästä 17 kilometriä ja Vaalasta 25 kilometriä.
Veneheitto on valittu vuoden 1997 kainuulaiseksi kyläksi. Kylässä toimii nykyisin 35 karjatilaa, joista 10 on luomutiloja. Aarne Tervonen on laatinut Veneheiton epävirallisen vaakunan.
Veneheitto sai nimensä siitä, että 1500-luvulla ihmiset tulivat veneellä Siikajokea pitkin kohti Oulujärveä kalastamaan ja kirkkoon. He joutuivat jättämään veneensä nykyisen Veneheiton kylän keskustan kohdalle ja jatkamaan kulkuaan jalkaisin vajaat kymmenen kilometriä.
Woodland

Pelaaminen

Pelaamiseen tarvitset vain selaimen. Alussa pelaajalle kerrotaan hieman selvitymiseen liittyvistä asioista, ja neuvotaan miten hankkia materiaaleja sekä varusteita.
Pelissä on pienimuotoisia tehtäviä joita voi aloittaa omien kykyjen mukaan. Jotkin tehtävät avaavat uusia taitoja tai ominaisuuksia.

Sosiaalisuus

Pelissä tapaat monia ihmisiä joiden kanssa voit lähettää viestejä, myydä tontteja, vaihtaa esineitä tai vaikka lähettää rahaa. Riitatilanteissa voitte ottaa yhteen metsiensiimeksissä jolloin katsotaan kumpi on kumpi.
Vähä Kukkojärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,1 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee kalliomurroksien halkomalla ylänköalueella samassa murroksessa kuin Iso Kukkojärvi. Se metsäinen lähiympäristö on alavaa maata, vaikka ympäröivien mäkien rinteet kohoavatkin vähän matkan päässä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä ja sen rannalle on rakennettu yksi vapaa-ajan asunto. Järvelle tulee tie itärantaan Talviaisista.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Ulpukkaojan valuma-alueeseen (35.757) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 124,4 metriä mpy. Järveen on johdettu muutama oja lähimetsistä, mutta sille ei ole piirretty nykykarttoihin laskuojaa. Sellainen oli vanhoissa kartoissa ja lienee edelleenkin. Se virtaa länteen kapean kannaksen yli Isoon Kukkojärveen.
Esa Liukkonen

Esa Esko Tapani Liukkonen (s. 29. maaliskuuta 1978 Jaala) on entinen suomalainen pikajuoksija. Aktiiviuransa viimeisinä vuosina hän edusti Lahden Ahkeraa ja hänen valmentajanaan toimi Arto Toukonen. Kalevan kisoissa Liukkonen voitti hopeaa 100 metrin juoksussa, minkä lisäksi hän oli voittamassa SM-tasolla kolme kultaa, hopeaa sekä neljä pronssia 4 x 100 metrin viestijuoksussa. Sisäratojen SM-kilpailuista hän voitti kaksi hopeaa ja pronssi 60 metrin juoksussa.
Nuorten sarjoissa hän edusti ensin Jaalan Voimaa ja sittemmin muutaman vuoden Kouvolan Urheilijoita ja saavutti ensimmäiset SM-mitalit voittaen 60m juoksussa kultaa sisäratojen mestaruuskisoissa Jyväskylässä v.1999 ja seuraavana kesänä SM-kotikisoissaan Kouvolassa pronssia 100metrin juoksussa.
Suurimman osan aktiiviurastaan Liukkonen edusti Karhulan Katajaisia ja saavutti kaikki aikuisten sarjan SM-mitalinsa heidän väreissään, valmentajana Petteri Jouste. Viestijuoksussa 4x100metrillä hän saavutti Karhulan Katajaisille ennätykselliset kolme kulttaa, hopeaa ja neljä pronssia.
Sisäratojen mestaruuskisoissa hän voitti kaksi hopeaa ja yhden pronssin 60m juoksussa.
100metrin ennätys on 10,58 vuodelta 2002 ja 60metriä taittui useampanakin vuonna aikaan 6,77.
Maajoukkue-edustuksia uralta on useita mm. Kataloniasta sekä Suomi - Ruotsi maaottelun viestijoukkueessa 4x100m avausosuudella. Vuonna 2002 Liukkonen oli mukana Münchenin EM-kilpailussa pikaviestimiehistössä. Vain pari viikkoa ennen kisoja juostiin Kuortaneella Eliittikisojen finaalissa 100m takasuoralla myötätuulen siivittämänä. Esan epäonneksi varustekoppi, johon kaikki maaliin tulon jälkeen pysähtyivät, sattui hänen kohdallaan olevan ikkuna ja molemmat kädet menivät siitä läpi. Seurauksena oli viiltohaavat molemmissa käsissäranteesta kyynärtaipeeseen ja yli 50 tikkiä. Toipuminen oli kuitenkin yllättävän nopeaa ja mies olikin parin viikon jälkeen jo juoksukunnossa.
Aktiiviura päättyi loukkaantumiseen vuoden 2008 SM-viestin finaalijuoksussa vaihtotilanteessa. Kaatumisen seurauksena tuli vakava olkapäävamma, joka vaati leikkaushoitoa.
Virallisissä kilpailuissa Liukkonen ei ole esiintynyt vuoden 2008 jälkeen.
Zhuangit

Historia

Kiinalaisten vaikutusvalta levisi Lingnanin eli nykyisen Guangdongin ja Guangxin alueelle vuonna 211 eaa. Kiinalaisten tulo johti sissisotaan heitä vastaan ja tätä kautta Nam Việtin kuningaskunnan syntyyn, joka sittemmin laajeni käsittämään myös Pohjois-Vietnamin. Lingnan liitettiin Kiinaan virallisesti vuonna 111 eaa., mutta todellista valtaa ei kiinalaisilla ollut. 600-luvulla Tang-dynastianvaltakaudella Guanxin alueelle alkoi muuttaa suurissa määrin han-kiinalaisia. Seurauksena oli jälleen sissisota kiinalaisia vastaan, mutta kapinalliset kukistettiin armeijan voimin. Alueelle muuttaneet han-kiinalaiset syrjäyttivät jokilaaksoissa ja tasangoilla alkuperäiset asukkaat, jotka ajettiin ylängöille. Muuttoliike aiheutti sen, että paikallisten asukkaiden tavat alkoivat muistuttaa han-kiinalaisten tapoja heidän omaksuessaan näiden työmenetelmiä esimerkiksi riisin kasvatuksessa.
Zhuangien identiteetti säilyi kuitenkin paitsi kielen ja uskonnon kautta, myös sosiaalisen aseman takia. Suuri osa heistä oli Tang-dynastian aikana joutunut vuokraviljelijöiden tai maaorjien asemaan. Kokemansa sorron vuoksi zhuangit olivat merkittävässä asemassa niin sanotun taiping-kapinan aikana 1850-luvulla. 1930-luvulla useat heistä puolestaan kannattivat kommunisteja, ja monet liittyivät Mao Zedongin johtamiin joukkoihin. Kommunistien voitettua Kiinan sisällissodan vuonna 1949 he alkoivat elvyttää zhuangien kansallista identiteettiä, vaikka he olivat pitkälle kiinalaistuneet, jopa siinä määrin, että osa zhuangeista vastusti vähemmistöasemaa. Zhuangeille perustettiin autonominen alue Guangxin maakunnan länsiosaan vuonna 1952, ja kuusi vuotta myöhemmin sitä laajennettiin käsittämään koko Guangxin alue.

Kulttuuri

Zhuangien elinkeinot nykypäivänä eivät juuri poikkea muusta väestöstä. Riisin ohella zhuangit kasvattavat maissia ja jamssia sekä erilaisia hedelmiä. Ennen vanhaan keräily oli merkittävässä asemassa, ja sitä jatketaan osittain edelleen sivuelinkeinona. Zhuangien kylät sijaitsevat yleensä vuoristoisilla seuduilla. Guangxissa kylät ovat yleensä melko homogeenisiä, kun taas muualla zhuangien kylissä asuu useita eri etnisiä ryhmiä. Kylät ovat kooltaan muutaman kymmenen asukkaan pienistä kylistä muutaman tuhannen asukkaan pieniin kaupunkeihin. Perinteiset kaksikerroksiset puupaaluille rakennetut talot ovat edelleen käytössä, vaikkakin yleistymässä on han-kiinalainen tapa rakentaa yksikerroksisia taloja.
Viisi tiibetiläistä riittiä

Viisi tiibetiläistä riittiä on viidestä liikkeestä muodostuva jooga. Sen on tehnyt länsimaissa tunnetuksi Peter Kelder kirjasellaan Viisi tiibetiläistä menetelmää. Alkuteos The Eye of Revelation julkaistiin vuonna 1939. Kirjasessa esiteltyjen liikkeiden alkuperä on kiistanalainen. Kelderin mukaan hän on tutustunut niihin eläkkeelle jääneen brittiläisen everstin välityksellä, joka oli oppinut ne tiibetiläisiltä munkeilta.
Viittä tiibetiläistä riittiä käytetään fyysisen kunnon ylläpitoon ja kohentamiseen. Ne vahvistavat etenkin keskikehon lihaksia. Riitteihin ei itsessään sisälly henkisiä harjoituksia.
Viisi tiibetiläistä riittiä tunnetaan myös nimillä tiibetiläiset liikkeet, viisi tiibetiläistä liikettä ja viisi tiibetiläistä menetelmää. Ne ovat kuitenkin eri asia kuin tiibetiläinen jooga.
Oskari Sallinen

Oskari Sallinen (s. 22. kesäkuuta 2001) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa FC Groningenin junioriakatemiassa. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja. Veikkausliigassa Sallinen pelasi ensimmäisen kerran JJK:n riveissä 15. kesäkuuta 2017 ottelussa HJK:ta vastaan. Toukokuussa 2017 JJK ilmoitti Sallisen siirtyvän seuraavaksi kaudeksi lainalle Groningeniin. Sopimukseen sisältyi optio jatkosta, jonka Groningen myös käytti ja tarjosi Salliselle uuden akatemiasopimuksen toukokuussa 2018.
Hachikō

Hachikō (jap. ハチ公, 10. marraskuuta 1923 – 8. maaliskuuta 1935) oli akita-koira, joka tuli tunnetuksi omistajalleen osoittamastaan uskollisuudesta. Sana hachi tarkoittaa "kahdeksan" (numero viittaa koiran syntymään (kahdeksas pentu)), ja kō puolestaan tarkoittaa prinssiä tai ruhtinasta.
Hachikō syntyi maatilalla lähellä kaupunkia paikassa nimeltään Odate Japanissa 10. marraskuuta 1923. Hachikō tuli joka päivä odottamaan isäntäänsä, Tokion yliopiston professori Eisaburo Uenoa, töistä kotiin Shibyan rautatieasemalle.
Kun Ueno kuoli aivoverenvuotoon työpaikallaan toukokuussa 1925, Hachikō palasi siitä huolimatta Shibuyan rautatieasemalle uskollisesti seuraavana päivänä ja seuraavina yhdeksänä vuotena odottamaan isäntänsä paluuta töistä.
Professori Uenon kuoltua Hachikō annettiin pois, mutta se pääsi aina pakenemaan ja palasi yhä uudelleen vanhalle kotitalolleen. Lopulta Hachikō ilmeisesti "ymmärsi", ettei Ueno enää asunut talossa. Se lähtikin etsimään isäntäänsä juna-asemalta. Ihmiset alkoivat tuoda Hachikōlle herkkuja ja ruokaa, jottei sen tarvitsisi olla ja odottaa nälissään. 
Tätä jatkui yhdeksän vuotta: Hachikō saapui joka päivä juuri ennen isäntänsä junan saapumista asemalle.  
Lopulta Hachikōn osoittamasta uskollisuudesta tuli kansainvälinen symboli uskollisuudelle.
Hachikō kuoli 8. maaliskuuta 1935, ja se löydettiin Shibuyan kadulta. Hachikōn täytettyä ruumista säilytetään Japanin luonnontieteellisessä museossa Uenossa Tokiossa. 
Nykyään Hachikōsta on tehty kolme patsasta, jotka on sijoitettu Japaniin ja joista kuuluisin on huhtikuussa 1934 Shibuyan rautatieaseman eteen pystytetty pronssipatsas. Patsas sijaitsee paikassa, jossa Hachikō istui odottamassa isäntäänsä.