google/wiki40b huggingface dataset:
Outi Merisalo

Outi Kaija Olivia Merisalo (s. 9. toukokuuta 1959 Helsinki) on suomalainen kielentutkija, joka toimii romaanisen filologian professorina Jyväskylän yliopistossa (1994–). Hän on erikoistunut keskiajalla tehtyjen käsikirjoitusten tutkimiseen.
Merisalo kävi Vuosaaren yhteiskoulun ja alkoi 1977 opiskella Helsingin yliopistossa romaanista filologiaa, latinan kieltä ja Rooman kirjallisuutta, kreikan kieltä ja kirjallisuutta sekä englantilaista filologiaa. Hän valmistui filosofian maisteriksi 1982, lisensiaatiksi 1982, ja tohtoriksi 1988. Hänen väitöskirjansa La Langue et les  scribes (1988) käsitteli 1200-luvun poitoulaisia kansankielisiä asiakirjoja, niiden kirjurien käsialoja, heidän käyttämiään kirjoitusasuja ja asiakirjojen materiaalisia piirteitä. Vuosina 1987–1991 Merisalo tutki italialaista renessanssia Poggio Bracciolinin (1380–1459) innoittamana.
Jyväskylän yliopiston professuurin lisäksi Merisalolla on dosentuuri Helsingin yliopistossa ja Åbo Akademissa.
Merisalo on ollut Tanskan kuninkaallisen tiedeakatemian ulkomainen jäsen vuodesta 2001 ja Suomalaisen Teideakatemian jäsen vuodesta 2003.
Vuonna 2015 Merisalo sai Saksan liittotasavallan ansioristin nauhan kera ansioistaan Saksan ja Suomen välisten tiedeyhteyksien rakentajana. Erityisen merkittävänä nähtiin hänen panoksensa suomalaisten Humboldt-stipendiaattien alumnijärjestön, Suomen Alexander von Humboldt -klubin toimintaan sen puheenjohtajana vuodesta 2006.
Johan Rusanen

Opinnot

Hän kävi kansakoulun ja Kainuun kansanopiston vuosina 1913–1914 ja toimi kauppa-apulaisena Paltamossa. Hän suoritti yksityisesti keskikoulukurssin Iin yhteiskoulussa vuonna 1930. Reserviupseerikoulun hän suoritti vuonna 1928, suojeluskuntaupseerikurssi 1922, konekiväärikurssi 1924, taktiikan soveltamiskurssi 1925, komppanianpäällikkökurssin vuonna 1930 ja luutnanttikurssin hän suoritti vuonna 1937 Suojeluskuntain päällystökoulussa. Suojeluskuntajärjestön talvitoimintakurssin hän suoritti Sotkamossa vuonna 1933. Pataljoonan komentajakurssin hän suoritti Tuusulassa vuonna 1943.

Jääkäriaika

Tämä paltamolainen kauppa-apulainen liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 10. syyskuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet siirrettiin pataljoonan 3. komppaniaan 1. maaliskuuta 1917.

Suomen sisällissota

Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 6.Jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla ja Tampereella jossa hän haavoittui 3. huhtikuuta 1918.

Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen 2. Jääkärirykmentissä, jonka nimi vaihdettiin myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti n:o 2:ksi. Hän toimi joukkueen varajohtajana 6. komppaniassa ja 15. heinäkuuta 1918 alkaen saman komppanian vääpelinä. Armeijasta hän erosi 11. helmikuuta 1919 ja liittyi suojeluskuntajärjestöön. Hänet sijoitettiin suojeluskuntajärjestössä 15. helmikuuta 1919 alkaen Paltamon suojeluskunnan paikallispäälliköksi, josta hänet siirrettiin 1. maaliskuuta 1925 Kajaanin (myöhemmin Kainuun) suojeluskuntapiirin 6. alueen ja 1. helmikuuta 1933 alkaen 8. alueen päälliköksi.

Talvi- ja jatkosota

Talvisotaan hän osallistui Kenttätäydennysprikaatissa Vehasen Pataljoonassa komppanianpäällikkönä, jossa tehtävässä hän haavoittui Suomussalmella 14. joulukuuta 1939. Haavoistaan parannuttuaan hän toimi Kutsunta-asiainupseerina Kainuun suojeluskuntapiirissä. Välirauhan aikana hän toimi aluksi samassa tehtävässä kunnes myöhemmin hänet Kainuun suojeluskuntapiirin aluepäälliköksi. Jatkosotaan hän osallistui Jalkaväkirykmentti 31:n (JR 31) 3. pataljoonassa komppanianpäällikkönä. Hän toimi myös myöhemmin pataljoonassa adjutanttina ja komentajan sijaisena. Jatkosodassa hän osallistui taisteluihin Omeliassa, Tsirkka-Kemissä, Rukajärvellä ja Ontajoella. Vuonna 1943 hänet siirrettiin Lieksan varuskunnan päälliköksi ja edelleen vuonna 1944 Repolan varuskunnan ja huoltokeskuksen päälliköksi. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1944 ja joutui syytteeseen ns. asekätkentäjutussa.

Sotien jälkeinen aika

Sotien jälkeen hän toimi Paltamon Palovakuutusyhtiön hankinta-asiamiehenä sekä Henkivakuutusyhtiö Salaman asiamiehenä.
Malvázia

Historiaa

Malváziaa on kasvatettu ainakin 2000 vuoden ajan. Se on saanut nimensä keskiajalla Monemvasiásta eli Malvasíasta, joka sijaitsee Kreikassa Peloponnesoksen niemimaan itärannikolla. Se oli merkittävä venetsialainen linnoitus, ja Malvázia-viini venetsialaisten merkittävimpiä kauppatavaroita Kreikassa.
Dirk Pitt

Tyyli

Romaanien kerronta on nopeatempoista, ja juonet ovat yksinkertaisia ja ennalta-arvattavia. Suurin osa luovasta työstä on tehty erittäin tarkkojen tapahtumien ja teknologian sanallisissa kuvauksissa. Päättäväisyys, sitkeys ja toivottomien tilanteiden selvittäminen ovat tarinoiden sankarin tavaramerkkejä. Pitt käyttää huumoria hämätäkseen vihollista tai nostattaakseen henkeä. Usein sankareiden toimia kuvataan jopa päiviä kestävissä toimeliaissa jaksoissa, joiden aikana he muuttuvat yhä päättäväisemmiksi sekä enenevässä määrin väsyneiksi. Seikkailuissaan Pitt törmää usein outoon eksentriikkoon, joka toisinaan kutsuu itseään Clive Cussleriksi tai vihjailevasti C.C.:ksi. Kirjailijan cameoesiintyminen nykyromaaneissa on harvinaista.

Teemat

Romaaneiden silmiinpistävin teema on kunnioitus merta ja merten mysteereitä kohtaan. Cussler itse kunnioittaa meriä, ja tämä kunnioitus käy ilmi jokaisen romaanin sivuilta. Ei ole hankalaa päätellä, että Cussler toivoisi aktiivista valtionlaitosta (kuten hänen kirjoissaan esiintyvää kuvitteellista NUMA:a) tutkimaan ja suojelemaan valtameriä pätevän ja pystyvän henkilön johdolla. Cussler itse on muodostanut järjestön nimeltä National Underwater and Marine Agency, jonka toimenkuva on hieman erilainen. Cusslerin NUMA on voittoa tavoittelematon järjestö, joka tutkii laivanhylkyjä.
Romaanien toinen pääteema on nykyajan ja historian yhteen sovittaminen. Vaikka Hiram Yeagerin hoitama moderni tietokonelaboratorio voittaakin St. Julien Perlmutterin järjestämättömän mutta laajan kirjaston, on molemmista runsaasti apua Pittin seikkailuiden läpiviemiseksi. Samoin NUMAn huipputeknologiset laitteet saavat rinnalleen Pittin vanhojen menopelien kokoelman. Pittin kiinnostus vanhojen laivanhylkyjen tutkimiseen ja vanhojen arvoitusten ratkaisemiseen niin ikään hyödyttävät nykymaailmaa. Romaanien henkilöhahmot tutkivat ja siten säilyttävät historiaa.
Ihmishengen arvo on korkealla romaanien juonissa: hahmot eivät säästele vaivoja tai henkilökohtaisia uhrauksia pelastaakseen yhdenkään hengen, vaikka juonet yleensä koskettavat tuhansia ihmisiä.
Samoin Cussler kohtelee naisenraiskaajia armotta: kolmeenkin otteeseen jo käynnissä ollut sellaisen yritys katkeaa juuri Pittin aseenpiippuun.

Elokuvat

Dirk Pitt on esiintynyt elokuvissa kahdesti. Vuonna 1980 valmistuneessa romaanin Nostakaa Titanic! filmatisoinnissa sekä vuoden 2005 elokuvassa Sahara. Vuoden 1980 elokuvassa Dirk Pittin roolissa nähtiin Richard Jordan, ja vuoden 2005 elokuvassa pääosassa oli Matthew McConaughey. Cussler ei ollut tyytyväinen Saharan elokuvakäännökseen ja haastoi filmiyhtiön oikeuteen. Hän oli tyytymätön elokuvaan, koska elokuvasta oli leikattu pois hänen mielestään liian paljon kerrontaan olennaisesti liittyvää. Vuoden 1980 elokuvaa Nostakaa Titanic! Cussler piti kauheana alusta loppuun.
Pelastuspartio Bernard ja Bianca

Juoni

Bernard on ammatiltaan talonmies, joka toimii New Yorkin hiirten kansainvälisessä pelastuspartiossa. Pian pelastuspartion kokoukseen saapuu viehättävä unkarilainen hiiri Bianca, joka valitsee Bernardin mukaansa pelastamaan Penny-tyttöä. Madame Meduusa omistaa herra Nupin kanssa panttilainaamon New Yorkin Brooklynissa. Yhtenä päivänä Nuppi soittaa Medusalle kertoen Pennyn lähettäneen apua pullopostina. Medusa kuitenkin luulee puhelun alussa Nupin saaneen timantin käsiinsä ja suuttuu uutiset kuultuaan. Tämän jälkeen hän lentää seuraavalla lennolla Pirunpoukamaan.
Hiirten matka Pirunpoukamaan alkaa albatrossi-linnun selässä, ja hetkessä he ovatkin jo perillä.
He pelastavat Pennyn vanhasta jokilaivasta. Medusa haluaisi saada Pennyn vain kaivokseen hakemaan timanttia, Paholaisen silmää, jonka jälkeen hän ja Nuppi voisivat palauttaa Pennyn takaisin New Yorkiin orpokotiin. Kuitenkin kun Medusa saa timantin käsiinsä, hän ei toteuta lupaustaan vaan ompelee Paholaisen silmän Pennyn teddykarhun sisään ja aikoo pitää timantin kokonaan itsellään jättäen Nupin ja Pennyn yksin pirunpoukamaan.
Bernard ja Bianca saavat apua lähellä asuvilta hiiriltä Elli-Maijalta ja Hectorilta.
He estävät Meduusan ahneet aikeet ja Meduusa jää yksin roikkumaan uponneen jokilaivan savupiipusta hiirten ja Pennyn ajaessa suokelkalla pois Pirunpoukamasta. Medusan lemmikkikrokotiilit Brutus ja Nero kyllästyvät Meduusan pomotteluun ja aikoivat lopussa syödä Meduusan. Herra Nuppi pääsee pakoon jokilaivasta tyhjin käsin. Paholaisen silmä saadaan lopussa lahjoitettua kansallismuseoon ja Pennyn suuri toive toteutuu: hän saa äidin ja isän. Myös Bernard ja Bianca saivat toisensa.

Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi piti Pelastuspartion alkuperäisäänin ja suomenkielisin tekstein varustettua VHS-julkaisua uudemman Disney-tuotannon parhaimmistona, eläväisenä ja hauskana. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Agneta Rahikainen

Agneta Rahikainen (s. 1963 Helsinki) on suomalainen kirjallisuustutkija ja kirjailija.
Agneta Rahikainen on kirjallisuustutkijana tarkastellut muiden muassa Henry Parlandia sekä Johan Ludvig ja Fredrika Runebergia. Väitöstutkimuksessaan (2014) hän tutki Edith Södergrania. Siinä hän tuomitsi aihetta aiemmin tutkineiden Gunnar Tideströmin ja Olof Enckellin tulkinnat Södergranista. Rahikaisen mukaan vanhat tulkinnat perustuivat hatariin lähteisiin ja kuulopuheisiin. Tideström esimerkiksi pyrki näkemään Södergranin runot elämäkerrallisina. Hän etsi niistä havaintoja muun muassa runoilijan mielenterveysongelmista ja miessuhteista. Södergran haluttiin nähdä runouden luonnonlapsena eikä otettu huomioon hänen Pietarin saksalaisessa tyttökoulussa hankkimaansa tietopohjaa.
Agneta Rahikainen sai Runeberg-teoksestaan tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon 2004.
Petokärpäset

Ulkonäkö

Petokärpäset ovat hyvin vaihtelevia ulkonäöltään, toiset ovat tanakoita ja hyvin karvaisia, toiset hentoja ja karvattomia. Naama on kuitenkin yleensä karvainen. Niillä on leveä eturuumis ja suippeneva takaruumis. Kärpästen joukossa ne ovat keskisuuria tai suuria. Päässä on suora ja kova imukärsä, jolla ne puhkaisevat saaliinsa ihon. Tuntosarvissa on kolme osaa, joista viimeinen on pidentynyt. Kahden verkkosilmän välisessä syvennyksessä on kolme pistesilmää.

Ravinto

Aikuiset syövät saalistamiaan hyönteisiä. Petokärpäsen imukärsä on kehittynyt suoraksi ja kovaksi saaliin panssarin puhkaisemiseksi. Ne syövät lähes kaikkia pikkuötököitä, myös toisia kärpäsiä. Toukat syövät mätänevää kasviainesta, toisia hyönteisiä tai niiden toukkia ja munia.

Elinympäristö ja -tavat

Petokärpäset elävät monenlaisissa ympäristöissä; kosteissa niitty-ympäristöissä, kuivilla ja hiekkaisilla alueilla tai metsän reunalla. Naarat munivat hiekkaan, maahan tai kasvillisuuteen. Toukat elävät maassa tai mätänevässä puussa.
Kärpäset saalistavat väijymällä tähystyspaikalla sopivaa saalista. Ne voivat napata saaliin kiinni jopa suoraan ilmasta. Koiraat voivat pyydystää naaraita samalla tavalla.
Heinrich Bullinger

Varhaiset vuodet

Heinrich Bullinger syntyi 18. heinäkuuta 1504 Sveitsin Bremgartenissa samannimisen katolisen papin pojaksi. Hänen isänsä eli laillistamattomassa mutta vakiintuneessa suhteessa Bullingerin äidin kanssa. Tällainen käytäntö oli katolisen papiston selibaattisäädöksestä huolimatta melko yleinen tapa seurakuntapapiston keskuudessa. Suoritettuaan perusopinnot Bullinger lähti 12-vuotiaana Emmerichiin latinakouluun. Vuosien 1519-1522 aikana hän opiskeli Kölnin yliopiston filosofisessa tiedekunnassa ja valmistui sieltä maisteriksi. Opiskelujensa aikana hän tutustui reformaatioon ja ryhtyi sen kannattajaksi.

Uskonpuhdistuksen palveluksessa

3. helmikuuta 1523 Bullinger kutsuttiin Kappelin luostarikoulun teologiseksi opettajaksi. Hän toimi tässä tehtävässä vuoteen 1529 asti, jolloin hän siirtyi kotikaupunkinsa Bremgartenin kirkkoherraksi. Kyseisenä vuonna hänen oli myös tarkoitus osallistua Marburgin uskontokeskusteluun Zwinglin avustajana, mutta tämä ei toteutunut. Zwinglin kaaduttua 11. lokakuuta 1531 Kappelin taistelussa jäi Zürich ilman uskonnollista johtajaa. Niinpä kaupungin raati kutsui Bullingerin Grossmünsterin saarnaajaksi ja Zürichin kirkon esimieheksi (Antistes). Bullinger aloitti tehtävässään 9. joulukuuta 1531 ja toimi siinä kuolemaansa asti.
Hän oli jollain tavalla mukana Confessio Helvetica priorin (1536) laatimisessa sekä kirjoitti Confessio Helvetica posteriorin vuonna 1561 henkilökohtaisena tunnustuksenaan. Vuonna 1564 hän mahdollisesti täydensi sitä ja sanoi sen olevan teologinen testamenttinsa. Pfalzin vaaliruhtinaan Fredrik IIIn tarvitessa valtiopäiville esitystä reformoidun uskon sisällöstä tämä pyysi kanslerinsa välityksellä Bullingerin laatimaa tekstiä käyttöönsä. Jo ennen valtiopäiviä Sveitsin protestanttien edustajat Baselia lukuun ottamatta, joka sekin allekirjoitti sen 1642. Pfalzin reformoitujen otettua Bullingerin tunnustuksen käyttöön sen omaksuivat pian myös Skotlannin, Böömin, Unkarin, Siebenbürgenin ja Hollannin reformoidut.
Bullinger kuoli syksyllä 1575.
Jorge Linares

Ammattinyrkkeilyura

Linares aloitti ammattinyrkkeilemisen vuonna 2002. Uran alkuvuodet Linares otteli ylemmässä kääpiösarjassa, jossa hän voitti väliaikaisen WBA Fedelatin mestaruuden. Tämän jälkeen Linares vaihtoi painoluokkaa siirtyen höyhensarjaan. Vuonna 2007 Linares kohosi WBC-liiton tunnustamaksi höyhensarjan mestariksi kukistamalla Oscar Lariosin teknisellä tyrmäyksellä ottelun ehdittyä kymmenenteen eräänsä. Kamppailussa Larios hyödynsi jabiaan ja iski jatkuvia voimaiskuja joihin Larios ei kyennyt vastaamaan, ja kymmenennessä erässä larios putosi kanveesiin. Larios kykeni nousemaan ylös, mutta tuomari keskeytti ottelun. Ensimmäisessä höyhensarjan mestaruuden puolustusottelussaan Larios kohtasi Gamaliel Diazin jonka tyrmäsi ottelun ehdittyä kahdeksaneen eräänsä käytettyään Diazia neljännessä erässä kanveesissa. 
Tämän jälkeen Linares piti lähes vuoden ottelutauon siirtyen ottelemaan ylempään höyhensarjaan. Ensimmäisessä ylemmän höyhensarjan ottelussaan Linares kohtasi WBA liiton mestarin Whyber Garcian, jonka voitti teknisellä tyrmäyksellä. Ensimmäisessä ylemmän höyhensarjan mestaruuden puolustusottelussaan Linares kohtasi Josafat Perez Josafat Perezin, jonka voitti teknisellä tyrmäyksellä. Toisessa puolustusottelussaan Linares kohtasi Juan Carlos Salgadon, jolle hävisi ensimmäisen erän teknisellä tyrmäyksellä oltuaan sitä ennen pahoissa vaikeuksissa. Tämän jälkeen kului kaksi vuotta ennen Lariosin seuraavaa valtaliittojen mestaruusottelua. Vuonna 2011 Larios pääsi ottelemaan WBC liiton mestaruudesta Antonio DeMarcoa vastaan. Linares hävisi kamppailun yhdennessätoista erässä teknisellä tyrmäyksellä. Linares hävisi myös seuraavan ottelunsa Sergio Thompsonia vastaan. 
Vuonna 2014 Linares kohosi kevytsarjan WBC liiton mestariksi kukistamalla Javier Prieton tyrmäämällä tämän kamppailun neljännessä erässä. Linares puolusti WBC-liiton mestaruutta kahdesti. Linares kohosi WBA-liiton mestariksi vuonna 2016 voittamalla Anthony Crollan kaikin tuomariäänin kaksitoistaeräisessä kamppailussa.
Jukka Tammenoksa

Jukka Tammenoksa (24. elokuuta 1906 Ruokolahti – 27. joulukuuta 1980 Helsinki) oli kauppaneuvos, joka teki elämäntyönsä Chymos Oy:n toimitusjohtajana.
Suoritettuaan keskikoulun oppimäärän 1922 hän lähti opiskelemaan kaupallisia aineita Britanniaan ja suoritti sen jälkeen Saksassa viinikemian kurssin. Sen ohessa hän tutustui saksalaiseen viini- ja mehuteollisuuteen. Lisäksi hän perehtyi Tanskaan ja Britanniaan tekemillään matkoilla näiden maiden olut- ja virvoitusjuomateollisuuteen.
Hänen isänsä, vuorineuvos Wäinö Tammenoksa oli perustanut vuonna 1906 nykyisen Imatran alueella sijaitsevalle Tainionkoskelle ’’Alkoholittomien Juomien Tehdas Chymos’’ -nimisen marjanjalostusyrityksen.
Wäinö Tammenoksa luovutti vuonna 1929 toimitusjohtajan tehtävät pojalleen Jukalle, joka oli vasta 23-vuotias.
Jukka Tammenoksa luopui toimitusjohtajan tehtävistä 1952 ja siirtyi hallituksen puheenjohtajaksi. Toimitusjohtajaksi siirtyi lyhyeksi ajaksi hänen veljensä Olavi Tammenoksa, ja hänen jälkeensä yhtiöön nimitettiin suvun ulkopuolinen toimitusjohtaja.
Hän toimi aktiivisesti hedelmä- ja marjanjalostusjärjestöjen luottamustehtävissä. Lisäksi hän toimi muun muassa Kokoomuksen paikallisosastossa, Lappeenrannan Säästöpankin isännistössä, Viipurin ja Lappeenrannan kauppakamareissa, Kauppakorkeakoulun valtuuskunnassa ja Suomi–Neuvostoliitto-Seuran Lappeenrannan osastossa.
Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1948.
Tracee Ellis Ross

Ura

Ross opiskeli näyttelemistä Brownin yliopistossa ja suoritti bachelor-tutkinnon vuonna 1994. Hän teki ensimmäisen elokuvaroolinsa vuonna 1996 ilmestyneessä elokuvassa Far Harbor. Paitsi näyttelijänä, hän työskenteli uransa alussa myös mallina, lehtien Mirabella ja New York muotitoimittajana ja vuonna 1997 Lifetime-kanavan The Dish -ohjelman juontajana.
Rossin ura näyttelijänä lähti nousuun tilannekomediasarjan Girlfriends myötä. Hän näytteli Joan Claytonia UPN:n ja sittemmin The CW:n esittämässä sarjassa sen kaikilla kahdeksalla kaudella, vuodesta 2000 vuoteen 2008. Hänet palkittiin roolista kahdesti NAACP:n Image Awardilla, vuosina 2007 ja 2009 (sarjassa paras naispääosa komediasarjassa), ja kerran BET:n Comedy Awardilla, vuonna 2005 (niin ikään sarjassa paras naispääosa komediasarjassa).
Girlfriendsin jälkeen Ross näytteli muun muassa Gloria Parkesia muutamassa C.S.I.-sarjan (CSI: Crime Scene Investigation) jaksossa vuonna 2011 ja toista päähenkilöä Carla Reediä BET:n tilannekomediasarjan Reed Between the Lines ensimmäisellä kaudella samana vuonna. Hänet palkittiin jälkimmäisestä roolista uransa kolmannella NAACP:n Image Awardilla vuonna 2012. Reed Between the Linesin jälkeen Ross oli mukana NBC:n Bad Girlsin (uusintaversio samannimisestä brittisarjasta) pilottijaksossa, mutta sarjaa ei tehty lopulta pilottia enempää.
Vuodesta 2014 Ross on näytellyt lääkäri Rainbow Johnsonia, nelilapsisen perheen äitiä, ABC:n tilannekomediasarjassa Black-ish. Hänet on palkittu roolista muun muassa Golden Globella vuonna 2017 (sarjassa paras naispääosa musikaali- tai komediasarjassa) ja neljällä NAACP:n Image Awardilla vuosina 2015–2018. Hän on ollut ehdolla myös Primetime Emmy -palkinnon saajaksi.
Elokuvien ja televisiosarjojen lisäksi Ross on esiintynyt myös mainoksissa ja musiikkivideoilla (Kanye Westin ”The New Workout Plan” 2004 ja ”Touch the Sky” 2006 sekä Draken “Nice for What” 2018).
Michael Belfield

Ura

Belfieldin pelaajaura pääsarjatasolla käynnistyi vuonna 1981, jolloin hän siirtyi SM-sarjan Kuopion Pallotovereihin. Heti ensimmäisellä kaudellaan hän voitti SM-hopeaa. Kuopiosta hän siirtyi kahden kauden jälkeen Tampereen Ilvekseen. Ilveksen riveissä hän pelasi kaikkiaan viisi kautta ja voitti yhden mestaruuden sekä SM-hopean ja SM-pronssin.
Ilveksestä Belfield siirtyi Lahden Reippaaseen, jossa hän pelasi kolme kautta ennen kuin vaihtoi toiseen lahtelaisseuraan Kuusysiin. Kuusysissä Belfield voitti jälleen mestaruuden ja SM-hopean. Kuusysissä Belfield muistetaan erityisesti Liverpoolin kotiottelussa 1–0 kaataneesta maalista. 
Kuusysistä Belfield vaihtoi Hakaan, jossa hän voitti viimeisen mestaruutensa kaudella 1995. Hakasta Belfield vaihtoi silloin 2. divisioonassa pelanneeseen PK-35:een, jossa hän pelaamisen ohella toimi myös kakkosvalmentajana. Hän oli mukana nostamassa PK-35:n kahdessa vuodessa Veikkausliigaan. Nousukaudella hän oli Ykkösen paras maalintekijä, ja kaudella 1998 hän voitti PK-35:ssa SM-pronssia.
Vuonna 1999 Belfield aloitti kauden 1. divisioonan HIFK:n pelaajavalmentajana, mutta sai potkut syksyllä HIFK:n jouduttua karsimaan sarjapaikastaan. HIFK:n jälkeen Belfield on toiminut pelaajavalmentajana Hyvinkään Palloseurassa ja Atlantiksessa pelaavana kakkosvalmentajana. Hän valmensi Järvenpään Palloseuran B-junioreita. Nykyään hän valmentaa Riihimäen Palloseuran B-junioreita.
Urallaan Belfield pelasi Suomessa pääsarjatasolla kaikkiaan 16 kautta, joiden aikana hän pelasi 355 ottelua ja teki niissä 119 maalia.
Eugen Sterpu

Opiskelu

Eugen Sterpu opiskeli vuosina 1975–1981 Moldavian Taidekorkeakoulussa ja vuosina 1981–1989 Eesti Riiklik Kunstiinstituutissa ( vuodesta 1989 Eesti Kunstiakadeemia ) erikoistuen kuvanveistoon. Vuosina 1994–1995 hän opetti Moldovan Taidekorkeakoulussa.

Näyttelyitä

Eugen Sterpulla on ollut yksityis- ja yhteisnäyttelyitä Moldovassa, Romaniassa, Tanskassa, Virossa, Suomessa, Ruotsissa sekä Venäjällä. Yhteisnäyttely Viive Sterpun kanssa huhtikuussa 2012 Turussa Galleria Reginassa.

Tekniikka

Sterpu on keksinyt erikoisen ja omatakeisen tavan työstää pastelleilla. Hän piirtää hiekkapaperille ja käyttää siinä lakkaa. Tuloksena on voimakkat ja selvät värit. Kuvaan käytetään sopivaa paspartuta, jonka avulla värien kontrasti ja kirkkaus saadaan hienovaraisesti esille. Kuvanveistäjäkoulutus on syventänyt hänen käsitystään arkkitehtuurista ja sitä hän mielellään kuvaa töissään. Sterpun oman tekniikan avulla hänen käsistään syntyvä työ on kolmiuloitteista.
Hänen taiteensa kokijat muodostavat oman käsityksensä Sterpun taisteesta, joidenkin mielestä hän on surrealisti ja joidenkin taas postmodernisti. Taiteilija itse ei halua olla sidottuna mihinkään ismiin.

Jäsenyydet

Eugen Sterpu on Eesti Kunstnike Liit (Viron taiteilijaliiton) jäsen.

Perhesuhteet

Eugen Sterpu oli naimisissa taiteilija Viive Sterpun kanssa.
Weißensee

Weißensee on kaupunginosa (saks. Ortsteil) Pankowin hallintoalueella (Bezirk) Berliinissä. Vuoden 2011 lopussa siellä oli 47 693 asukasta. Kaupunginosan pinta-ala on 7,93 km² ja väestötiheys 6014 asukasta/km².
Vuosina 1920–2000 oli olemassa myös Weißensee-niminen hallintoalue. Se käsitti Weißenseen kaupunginosan lisäksi Heinersdorfin, Blankenburgin, Karowin ja Stadtrandsiedlung Malchowin kaupunginosat. Vuonna 2001 Weißenseen hallintoalue liitettiin Pankowin hallintoalueeseen, jonka alaisuudessa Weißenseen kaupunginosa jatkaa.
Weißensee on saanut nimensä pienen järven mukaan (Weißer See, valkea järvi). Se sijaitsee ikiaikaisen, Berliinistä Itämeren rannalle kulkeneen kauppareitin varrella. Ensimmäinen säilynyt kirjallinen maininta Weißenseen kylästä on vuodelta 1313.
Weißenseen kulttuurikohteisiin kuuluvat taideteollinen korkeakoulu Kunsthochschule Berlin-Weißensee sekä säveltäjäkortteli Komponistenviertel, jossa kadut on nimetty kuuluisien saksalaisten säveltäjien mukaan.
Reijo Katajaranta

Reijo Katajaranta (s. 28. elokuuta 1942 – 16. tai 17. toukokuuta 2013) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi Kansan äänen päätoimittajana sekä kuului Suomen Työväenpuolueen ja Kommunistien liiton hallituksiin. Katajaranta oli Rauhan ja Sosialismin puolesta – Kommunistisen Työväenpuolueen äänenkannattaja Työkansan Sanomien päätoimittaja toukokuusta 1997 maaliskuuhun 2002. Kesällä 2006 Katajaranta valittiin Muutosvoimat Suomi -puolueen puheenjohtajaksi.
Reijo Katajaranta kiinnostui marxilaisuudesta 1970-luvun puolivälissä ja hän liittyi Suomen kommunistiseen puolueeseen ja sen taistolaiseen oppositioon. Katajaranta toimi vuodesta 1974 aktiivisesti Alkon Liikeväen liitossa ja vuodesta 1983 sen sihteerinä.
Reijo Katajaranta oli KTP:n perustajajäseniä vuonna 1988 ja hän toimi sihteerinä puolueen kaikissa edustajakokouksissa vuoteen 2001 asti. Alkuvuodesta 2002 KTP:n keskusneuvosto kuitenkin erotti Katajarannan puolueesta ja päätoimittajan tehtävistä. Syynä oli osallistuminen Muutosvoimat Suomi -yhteistyöpuolueen valmisteluihin, joihin KTP:n enemmistö ei halunnut mukaan. KTP:sta erotettiin keväällä 2002 muitakin henkilöitä ja saman vuoden syyskuussa Katajaranta oli näiden kanssa perustamassa Kommunistien liittoa.
Marmoripeukaloinen

Levinneisyys

Marmoripeukaloista tavataan Etelä-Amerikan pohjoisosissa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 640 000 km². Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.