google/wiki40b huggingface dataset:
Riyad Mahrez

Seurajoukkueura

Mahrez aloitti jalkapalloilun Championnat de France amateur sarjatasolla. Hän edusti vuosina 2009–2011 Ranskan alasarjoissa Quimper Kerfeunteunia ja Le Havren kakkosjoukkuetta. Myöhemmin kaudella 2011–2012 Mahrez nousi Le Havren edustukseen tehtyään kahtena edellisellä kaudella yhteensä 24 maalia Le Havren kakkosjoukkueessa. Avauskaudellaan Ligue 2:ssa Mahrez pelasi yhdeksässä ottelussa. Seuraavalla kaudella 2012–2013 hän nousi joukkueen avausmiehistöön pelattuaan 34 sarjaottelua ja onnistui maalinteossa neljästi. Mahrez pelasi Le Havressa myös kauden 2013–2014, kunnes vaihtoi seuraa tammikuussa 2014.

Leicester City 2014–2018

Tammikuussa 2014 Mahrez siirtyi kolmen vuoden sopimuksella Leicester Cityyn. Hän voitti myös heti avauskaudellaan Englannin mestaruussarjan. Kaudella 2014–2015 hän teki Valioliigassa neljä maalia pelaamissaan 30 ottelussa. Kaikkiaan hän pelasi Leicesterissä neljän kauden aikana 139 valioliigaottelua, joissa teki 39 ja syötti 28 maalia.

Valioliigakausi 2015–2016

Kaudella 2015–2016 Mahrez teki todellisen läpimurron Leicesterin voittaessa Valioliigan mestaruuden ja Mahrezin tullessa valituksi PFA:n vuoden pelaajaksi ollen kaikkien aikojen ensimmäinen tämän palkinnon voittanut afrikkalainen.  Mahrez oli myös yksi neljästä Leicesterin pelaajasta, jotka valittiin PFA:n vuoden joukkueeseen. Mahrez oli Leicesterin mestaruuden yksi avainpelaajista ja hänestä tuli samalla ensimmäinen algerialainen, joka on saanut Valioliigamitalin. Hän pelasi kauden aikana 37 valioliigaottelua, joissa teki 17 ja syötti kymmenen maalia

Manchester City 2018–

Mahrez siirtyi Leicesteristä Manchester Cityyn vuoden 2018 heinäkuussa 68 miljoonalla eurolla ollen seuran kallein hankinta kautta aikain. Hän voitti Cityssä kaudella 2018−2019 Valioliigan, FA Cupin ja Liigacupin mestaruudet sekä Community Shieldin. Valioliigassa hän teki 27 ottelussa seitsemän maalia.

Maajoukkueura

Mahrezin kolmoiskansalaisuuden johdosta Algerian jalkapalloliiton puheenjohtaja Mohamed Raouraoua otti ensimmäisenä yhteyttä häneen suostutellakseen Mahrezia edustamaan mieluummin Algeriaa kuin Marokkoa. Mahrez oli tehnyt jo aikaisemmin päätöksen haluavansa edustaa Algeriaa vuonna 2011, mutta silloinen Algerian alle 23-vuotiaiden maajoukkuevalmentaja Azzedine Aït Djoudi ei suostunut huomioimaan häntä.
Mahrez pelasi ensimmäisen maaottelunsa Algerian paidassa 31. toukokuuta 2014 Armeniaa vastaan.
Mahrez valittiin 2014 MM-kisoihin. Hän pelasi kisojen aikana yhden ottelun avausottelussa Belgiaa vastaan. Algerian kisat päättyivät neljännesvälieriin.
Mahrez teki ensimmäisen maaottelumaalinsa Afrikan-mestaruuskilpailujen karsintaottelussa Malawia vastaan lokakuussa 2014. Hän pelasi Afrikan-mestaruuskilpailuissa Algerian kaikissa neljässä ottelussa 2015 ja kaikki kolme ottelua 2017.
Mahrez on pelannut 52 maaottelua ja tehnyt niissä 13 maalia. Hän kuului Afrikan-mestaruuden 2019 voittaneeseen joukkueeseen.

Yksityiselämä

Mahrez syntyi Ranskassa algerialaiselle isälle ja marokkolaiselle äidille.
Veijo Ullakko

Veijo Ullakko (s. 4. syyskuuta 1954 Kannus)  on suomalainen iskelmälaulaja, joka keikkaili Wolters-yhtyeen laulusolistina. Ullakko levytti 1970-luvun jälkipuoliskolla Satsanga Recordsille noin viisikymmentä esitystä. Sama levy-yhtiö julkaisi myös Ullakon tähän mennessä ainoan pitkäsoiton Kuluneen siniset.
Ullakko tekee tanssikeikkoja vielä oman orkesterin kanssa. Hänen tuotannostaan ilmestyi syyskuussa 2013 cd-julkaisu Kuluneen siniset, joka sisälsi samannimisen albumin sekä kaksitoista muuta levytystä.
Alfred Schreuder

Ura pelaajana

Schreuder pelasi junioritasolla PSV Eindhovenin ja Feyenoordin juniorijoukkueissa. Ammattilaisuransa hän aloitti Feyenoordissa vuonna 1991, muttei saanut juurikaan vastuuta joukkueessa. Hän siirtyi kesällä 1993 Feyenoordista RKC Waalwijkiin. Waalwijkissa Schreuder pääsi pelaavaan kokoonpanoon ja edusti seuraa Eredivisiessä neljän kauden ajan. 
Waalwijkista Schreuderin ura jatkui NAC Bredaan, jota edusti myös Eerste Divisiessä joukkueen pudottua sinne kaudeksi 2000/01. Schreuder palasi kesällä 2003 Feyenoordiin,  jossa pelasi kaudella 2003/04 liigassa 25 ottelua. Kauden 2004/05 hän vietti lainalla Waalwijkissa. Uransa viimeiset ammattilaiskautensa Schreuder edusti FC Twenteä ja SBV Vitesseä. Hän lopetti uransa vuonna 2009.

Ura valmentajana

Lopetettuaan uransa tammikuussa 2009 Schreuder siirtyi Vitessen apuvalmentajaksi. Hän toimi tehtävässä kauden loppuun saakka. Kesällä 2009 hän siirtyi FC Twenteen. Helmikuussa 2013 hän toimi hetken aikaa Twenten päävalmentajana Steve McClarenin saatua potkut. Schreuderilla ei kuitenkaan ollut valmentajadiplomia, joten hän siirtyi Michel Jansenin apuvalmentajaksi. Schreuder suoritti valmentajatutkintonsa kesällä 2014. Tämän jälkeen Schreuderista tuli Twenten päävalmentaja ja Jansen siirtyi apuvalmentajaksi. Hän sai kuitenkin potkut elokuussa 2015 heikosti alkaneen kauden vuoksi.
Lokakuun lopulla 2015 Schreuderista tuli Huub Stevensin apuvalmentaja TSG 1899 Hoffenheimissa. Stevensin jätettyä tammikuussa 2016 seuran ja Julian Nagelsmannin noustua päävalmentajaksi jatkoi Schreuder uuden valmennustiimin apuvalmentajana. Schreuder jätti Hoffenheimin tammikuussa 2018 siirtyen Erik ten Hagin apuvalmentajaksi Ajaxiin.
Maaliskuussa 2019 TSG Hoffenheim vahvisti, että Schreuder palaa seuraan päävalmentajaksi kesällä 2019. Hänen sopimuksensa seuran kanssa on kolmivuotinen.
SIMM

SIMM (lyhenne sanoista Single In-line Memory Module) on vanhemmissa tietokoneissa käytetty muistimoduuli.
SIMM-muisteja on kahta varianttia: vanhempi 30-nastainen ja uudempi 72-nastainen. Vanhempi 30-nastainen muistimoduuli sisältää kokoonpanon, jossa väylän leveys on 8 tai 9 bittiä, kun uudemmassa 72-nastaisessa on 32 tai 36 bittiä leveä väylä. Yhdeksännet bitit ovat tarkistukseen käytettyjä pariteettibittejä.
SIMM-moduuleissa on käytetty sekä FPM- että EDO-muistia. Kortinreunaliittimet ovat vain piirilevyn toisella puolella.
SIMM-moduuleissa kannat ovat yhdistettyjä niin, että samassa kohdassa eri puolilla olevat pinnit ovat yhteydessä toisiinsa. Jos toiselle pinnille tulee kontaktivika, tieto siirtyy silti toisen kautta.
Nykyään uusissa tietokoneissa käytetään yleensä DIMM-muisteja.
Sinineitokala

Koko ja ulkonäkö

Sinineitokala kasvaa noin 10 cm pitkäksi. Sen pyrstö on voimakkaan haarautunut, selkä hiukan tummempi kuin kylki. Pyrstö on vaaleamman sininen, pyrstön reunoissa mustat raidat. Se sekoitetaan helposti viherneitokalaan, Chromis viridis, 
 tai muihin sinisävyisiin koralliahveniin.

Alkuperä

Sinineitokala elää luonnossa Karibialla.

Käyttäytyminen

Sinineitokaloja pidetään ainakin 7 kalan parvissa.

Ravinto

Sinineitokala syö lihapitoista leväruokaa, mielellään monta kertaa päivässä.
Linnansilta (Viipuri)

Varhaisimmat sillat

Vuonna 1293 perustettu Viipurin linna oli aluksi yhdistetty mantereeseen ja Linnasaareen kahdella vedettävällä sillalla. Ensimmäinen koko Linnasalmen ylittävä silta rakennettiin vasta 1600-luvulla. Se oli osa Turun ja Viipurin yhdistänyttä Suurta rantatietä, joten siltaa alettiin kutsumaan Turunsillaksi. Puurakenteista siltaa korjattiin lukuisia kertoja vuosien saatossa, kunnes Saimaan kanavan avaamisen yhteydessä 1856 valmistui uusi avattava silta. Laivojen kulkiessa sen kaupunginpuoleinen pää vedettiin maihin. Silta paloi vuonna 1868 ja rakennettiin uudelleen 1869–1870.  Vuonna 1888 siltaa paranneltiin jälleen ja 1895 rakennettiin vetosillan tilalle käsikäyttöisesti toimiva kääntösilta, joka mahdollisti kahden aluksen yhtäaikaisen kulkemisen.

1900-luvun alku ja sotavuodet

Vuonna 1912 Linnansilta sai raitiovaunukiskot, kun Linnasaaren ja keskustan välinen raitioliikenne aloitettiin. 1900-luvun alkuvuosikymmeninä Linnansilta avattiin kesäaikana kerran tunnissa 10–15 minuutin ajaksi, mikä aiheutti isoja ruuhkia sillan molempiin päihin. Kun liikenne taas päästettiin sillalle, pyrkivät ihmiset ylittämään sen mahdollisimman nopeasti, mikä puolestaan sai usein aikaan vakavia onnettomuuksia. Erityisesti hevoset pelkäsivät vilkasliikenteistä siltaa.
Talvisodan aikana Linnansilta kärsi pommituksissa pahoja vaurioita ja jatkosodan sytyttyä neuvostoliittolaiset räjäyttivät sen elokuussa 1941, ennen kuin suomalaiset valtasivat kaupungin takaisin. Silta rakennettiin syksyn aikana uudelleen sotavankityövoimalla ja se vihittiin käyttöön marraskuun lopulla 1941. Tammikuussa 1942 alettiin Linnansillan kaupunginpuoleiseen päähän jälleen rakentamaan uutta kääntösiltaa, joka saatiin valmiiksi toukokuun aikana. Jatkosodan perääntymisvaiheen aikana 20. kesäkuuta 1944 suomalaiset joukot puolestaan räjäyttivät Linnansillan. Se tapahtui kun Suomen lippu oli noin kello 16.45 laskettu Viipurin linnan tornista ja viimeiset suomalaiset poistuneet kaupungin keskustan alueelta.

Nykyinen Linnansilta

Viipurin siirryttyä syksyllä 1944 Neuvostoliiton haltuun, lakkasi liikenne Saimaan kanavalla ja kääntösilta jäi lähes kokonaan vaille käyttöä. Linnansilta purettiin lopulta 1960-luvun puolivälissä kanavan uudelleenrakentamisen yhteydessä. Liikenne siirtyi samalla modernille Pietarin sillalle, joka oli valmistunut vuonna 1960 parisataa metriä Linnansillan itäpuolelle. Nykyinen teräsbetoninen silta rakennettiin vuosina 1979–1980. Sen keskiosasta on aikaisempien siltojen tavoin kulkuyhteys Viipurin linnaan.
Ugolino di Nerio

Ugolino di Nerio (n. 1295–1339/49) oli bysanttilaisella tyylillä maalannut sienalainen maalari. Hän on mahdollisesti ollut aikansa johtavan sienalaisen taiteilijan Duccio di Buoninsegnan oppilas. Giorgio Vasarin taiteilijaelmäkertojen mukaan hän oleskeli Sienassa ainakin vuosina 1317–1327. Hänet mainitaan nimellä Ugolino Sanesi. Ugolino maalasi ainakin kaksi alttarimaalausta: Firenzen Santa Crocen kirkon polyptyykki (moniosainen maalaus) on ainoa, jossa tiedetään olevan Ugolinon signeeraus. Sen keskiosa on hävinnyt ja sen sivupaneeleja löytyy Lontoon ja Berliinin museoista.
Sinebrychoffin taidemuseon Johannes Kastaja -teos on sivupaneeli, joka on alun perin kuulunut ns. ancona-alttariin. Teoksen muut osat ovat eri paikoissa. Mutta kokonainen Ugolino di Nerion maalaama ancona-alttari, jossa Johannes Kastaja on alttarin keskikuvan, Neitsyt Marian ja Jeesus-lapsen vierellä, kuuluu Clevelandin taidemuseon kokoelmiin. Muut ancora-alttarin pyhimykset ovat Pyhä Fransiskus, Pyhä Pietari, Pyhä Paavali ja Maria Magdalena.
Sienalaiset taiteilijoiden töissä kullattu tausta on yleinen ja he käyttivät temperatekniikkaa puulle. Johannes Kastaja-teoksessa pyhimyskehässä on painettuja hopea- ja kultakaiverruksia muistuttavia nelilehti- ja akanthuslehtikuvioita. Johannes Kastaja esitettiin kamelinkaravaihokkaaseen pukeutuneena erämaaprofeettana, hänen lanteillaan on nahkavyö ja hänen kädessään on ristipäinen paimensauva. Maalauksen Johannes Kastajalla on yllään oliivinvihreän sävyinen kamelinkarvaihokas. Johanneksen punainen olalta laskeutuva viitta symboloi ensimmäisen marttyyrin verentodistusta. Viitassa on kellertävä silkkivuori ja musta koristekirjailu. Kädessä Johannes Kastajalla on ristipäinen paimensauva. Johannekseln askeettisten kasvojen vihreä pohjaväri kuultaa läpi. Otsan, kapea nenän ja hoikkiensormien katsotataan todistavat Ugolinon yhteyksistä bysanttilaiseen ikonografiaan.
Eliel Aspelin-Haapkylä osti maalauksen Venetsiasta 150 000 liiralla vuonna 1898. Aspelin-Haapkylä oli mielestään ostanut sienalaisen mestarin teoksen. Osvald Sirén attribuoi teoksen Ugolino da Sienalle, jonka oikea nimi oli Ugolino di Nerio.Teos muistuttaa Puolassa Poznanin Kansallismuseossa olevaa Ugolino di Nerion Johannes Kastaja-teosta, niin että tekijän täytyy kummassakin maalauksessa olla sama.
Ole Olsen

Ole Olsen (4. heinäkuuta 1850 – 9. marraskuuta 1927) oli norjalainen säveltäjä, kapellimestari ja urkuri. 
Olsen syntyi Hammerfestissa vuonna 1850 ja aloitti säveltämisen 5-vuotiaana. Vuonna 1870 hän siirtyi opiskelemaan Leipzigiin, jossa hän asui vuoteen 1874 saakka. Tuona aikana Olsen sävelsi sinfonian G-duurissa ja aloitti oopperan Stig Hvide. Vuodesta 1874 lähtien Olsen toimi opettajana Oslossa, jossa hän vietti suurimman osan loppuelämästään. Olsen kuoli Oslossa vuonna 1927. 
Olsen sävelsi muun muassa oopperoita, oratorion, kantaatteja, kuoroteoksia ja sinfonisia runoelmia sekä muuta orkesterimusiikkia.
Vadelmaketoni

Ominaisuudet ja biosynteesi

Huoneenlämpötilassa vadelmaketoni on väritöntä kiteistä ainetta. Sillä on vadelmainen haju ja maku. Yhdiste liukenee vain vähäisessä määrin veteen, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin tai propyleeniglykoliin.
Vadelmaketonia esiintyy useiden kasvien hedelmissä, esimerkiksi vadelmassa, mansikassa ja ananaksessa. Se on yksi tärkeimpiä vadelman aromin komponenteista. Kasvit muodostavat vadelmaketonia malonyylikoentsyymi-A:sta ja p-kumaryylikoentsyymi-A:sta. Ensimmäisessä vaiheessa bentsaaliasetonisyntaasientsyymi kondensoi nämä lähtöaineet p-hydroksibentsaaliasetoniksi, jonka eräs reduktaasientsyymi pelkistää vadelmaketoniksi.
Re-ac-tor

Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Neil Young.
M/S Louise Russ

Käyttöhistoria

Alus laskettiin vesille Louise Russ -nimisenä. 26. tammikuuta 2001 alus luovutettiin Ernst Russin omistukseen, joka rekisteröi sen Porto Express -nimisenä Gibraltarin lipun alle. 29. tammikuuta alus aloitti liikennöinnin reitillä Southampton–Porto–Tanger. Marraskuussa alus nimettiin jälleen Louise Russiksi ja joulukuussa se aikarahdattiin eli vuokrattiin Belgian puolustusvoimien käyttöön. Maaliskuussa 2002 Louise Russ aikarahdattiin belgialaisen Cobelfretin Rotterdamin ja Purfleetin väliseen liikenteeseen. Heinäkuussa 2004 alus siirtyi Rotterdamin ja Imminghamin välille. Jälleen tammikuussa 2005 reitti vaihtui: Zeebrugge–Göteborg. Heinäkuussa 2005 alus siirtyi Rotterdamin ja Purfleetin välille.
Paul Robinson

Maajoukkueura

Robinson teki debyyttinsä Englannin maajoukkueessa helmikuussa 2003 ystävyysottelussa Australiaa vastaan. Hän tuli kentälle vaihdosta. Robinson oli pelannut viisi maaottelua, kun hänet valittiin Englannin kokoonpanoon vuoden 2004 EM-kilpailuihin, joissa hän toimi joukkueen kakkosmaalivahtina David Jamesin ollessa ykkösmaalivahti. EM-kilpailujen jälkeen Robinson otti haltuunsa maajoukkueen ykköstorjujan paikan. Vuoden 2006 Saksan MM-kilpailuissa hän oli Englannin maalilla joukkueen kaikissa otteluissa ja maa eteni puolivälieriin, joissa tuli tappio Portugalia vastaan rangaistuspotkukilpailussa. MM-kilpailujen jälkeen hän oli pelannut maajoukkueessa yhteensä 26:ssa ottelussa. EM-karsintojen 2008 aikana Robinson joutui kovan kritiikin alle päästettyään muutaman helpon maalin. Englanti ei päässyt EM-kisoihin ja Robinson menetti paikkansa Englannin ykkösmaalivahtina. Elokuussa 2010 Robinson ilmoitti lopettavansa maajoukkuepelit. Hän pelasi urallaan 41 maaottelua.

Muuta

Robinson on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Ojatti

Ojatti (ven. Оя́ть, Ojat) on Laatokan ja Nevan vesistöön kuuluvan Syvärin sivujoki Leningradin alueella Venäjällä. Sen pituus on 266 kilometriä, valuma-alueen laajuus 5 220 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 39 kilometrin päässä joen suusta 51,8 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Vepsän ylängöllä Leningradin ja Vologdan alueiden rajalla sijaitsevasta Tšaimozerosta ja laskee Syväriin 16 kilometrin päässä sen suusta. Yhdessä Syvärin ja Paksujoen kanssa se muodostaa laajan soistuneen suistoalueen. Alajuoksulla on koskia ja valuma-alueella yli 500 järveä. Joki jäätyy marras-joulukuun vaihteessa ja vapautuu jäistä huhti-toukokuussa.
Ojatin keski- ja alajuoksulla on muinaisten vepsäläisten 900–1200-luvuilla tekemiä kurgaanihautoja. Nykyään vepsäläisasutusta on vain yläjuoksulla Jaroslavitšin kylästä lähtien. Joen varrella sijaitsevat Vahnova Karan, Aljohovštšinan ja Vinnitsyn kuntakeskukset.
Satakunnan Lehti

Satakunnan Lehti oli Porissa vuosina 1919–1921 ilmestynyt sanomalehti.
Porin edistyspuoluelaiset perustivat Satakunnan Lehden äänenkannattajakseen sen jälkeen, kun Satakunnan Kansasta oli tullut kokoomuksen lehti. Kolmesti viikossa ilmestynyt lehti ei pärjännyt kilpailussa ja lakkasi jo vuoden 1921 maaliskuussa. Sen päätoimittajana työskenteli William Frithiof Ilmoni.
Heidi Eriksson

Heidi Cecilia Eriksson (s. 27. huhtikuuta 1986 Uusikaarlepyy) on suomalainen keskimatkojen juoksija ja kestävyysjuoksija. Hän edusti vuoteen 2013 saakka IF Nykarlebynejdeniä ja sen jälkeen IK Falkenia. Häntä valmentaa Guy Storbacka.
Eriksson on voittanut aikuisten Suomen mestaruuskisoissa 1 500 metrillä hopeaa Tampereella 2008 sekä pronssia Espoossa 2009, Kajaanissa 2010, Turussa 2011 ja Porissa 2015. 5 000 metrillä hän voitti kultaa Turussa 2011. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saavuttanut hopeaa 1 500 metrillä ja 3 000 metrillä Helsingissä 2011. Pronssia hän on saanut 800 metrillä Mustasaaressa 2009 ja Jyväskylässä 2017 sekä 1 500 metrillä Joensuussa 2008, Mustasaaressa 2009, Tampereella 2012, Tampereella 2016 ja Jyväskylässä 2017. Viestijuoksun SM-kilpailuista hänellä on 4 × 800 metrin viestistä neljä kultaa (2010, 2014, 2015, 2016) ja yksi hopea (2011).
Erikssonin ennätys 800 metrillä on 2.04,80, jonka hän juoksi 24. heinäkuuta 2011 Lapinlahden Eliittikisoissa. 1 500 metrillä hänen ennätyksensä on 4.14,87, jonka hän juoksi Sollentunassa, Ruotsissa 28. kesäkuuta 2011. 3 000 metrillä Erikssonin ennätys on 9.13,12, jonka hän juoksi Helsingissä 31. toukokuuta 2011.
Aschan Coffee & Deli

Aschan Coffee & Deli on suomalainen kahvilaketju, jonka omistaa Aschan Kahvilat Oy. Aschan Coffee & Deli korvasi Suomen Wayne’s Coffee -kahvilat.

Historia

Wayne’s Coffee- ja Aschan-kahviloita operoinut Tammimetsä Oy (nykyinen Aschan Kahvilat Oy) muutti Suomen Wayne’s Coffee -kahvilat Aschan Coffee & Deli -kahviloiksi 16. huhtikuuta 2012 alkaen.
Mono (jalkine)

Mono eli hiihtokenkä on erikoisjalkine, jota käytetään hiihdossa. Mono kiinnitetään sukseen siteellä. Erilaisissa hiihtotavoissa käytetään erilaisia monoja ja kiinnitystapoja. Esimerkiksi maastohiihdossa mono kiinnitetään siteeseen vain kärjestään, jolloin nilkan ja kantapään liike on vapaampi, kun taas alppihiihdossa mono on paljon tukevampi ja myös kantapää on siteessä kiinni.

Nimen alkuperä

Mono oli alun perin liperiläisen Jussi Monosen (1888–1961) perustaman Lahden saapas- ja lapikasteollisuus Oy:n tuotemerkki, mutta vakiintui sittemmin yleisnimeksi hiihtokengälle. Nimi haettiin nimikilpailulla, jonka voittaja perusteli ehdotustaan sillä, että se viittasi kreikan sanaan monos, joka tarkoittaa yhtä tai ainoaa. Raati piti nimeä erinomaisena, sillä sen mielestä heidän hiihtokenkänsä oli ainoa laatuaan markkinoilla Haittaa ei liene ollut siitäkään, että se on myös ymmärrettävissä lyhennykseksi tehtaan perustajan nimestä. "Mono" nimen lähetti konttoristi Arkki Laine ja sai nimikilpailun voittamisesta noin 1500 markkaa, eli noin viisisataa euroa.
Haapalinna

Haapalinna on asuntoalue Tampereen Hyhkyssä. Kaupunginosassa on kerrostaloasutusta.

Tietoa

Haapalinna sijaitsee Tampere-Nokia moottoritien oikeammin Porintien ja Pispalanvaltatien välissä. Haapalinna sai nimensä Haapalinnan tilasta joka sijaitsi ennen Haapalinnankylän rakentamista (1985) paikalla. Haapalinnassa sijaitsee mm. K-Market Haapalinna ja S-market Hyhky. Idästä Haapalinna rajoittuu Epilään.
Spanieli

Spanieli on lintukoirien alatyyppi, joka tunnetaan FCI:ssä roturyhmänä ylösajavat koirat. Niille tunnusomaisiin piirteisiin lukeutuvat riippuvat korvat ja pitkä, silkkinen karvapeite. Tyypillisimpiä värityksiä ovat muun muassa maksanruskea, blue roan, musta-valkoinen, oranssi-valkoinen, puna-valkoinen ja tricolor. Nykyisin sanaa spanieli käytetään lähinnä brittiläisten rotujen sekä muutaman ranskalaisen spanielityyppisen kanakoiran nimessä, koska se sisältyy niiden alkuperäiseen nimeen (Spaniel, épagneul), vaikka lisäksi muiden muassa viiriäiskoira eli niin kutsuttu ”saksanspanieli” (engl. German Spaniel) täyttää spanielien tunnuspiirteet ja myös virallisesti luokitellaan niiden ryhmään.

Alkuperä

Vaikka valtaosa spanieleista on kotoisin Britanniasta, niiden esi-isien uskotaan saapuneen saarivaltioon Espanjasta. Tämän vuoksi Ranskassa otettiin käyttöön latinan sanasta hispaniolus ’espanjalainen’ johdettu nimitys espaigneul. Sittemmin tämäntyyppisiä koiria alettiin kutsua muuallakin Euroopassa nimillä spanjoelen, spioenen ja spaniel (vrt. engl. Spain, holl. Spanje). Alankomaihin kulkeutuneita spanieleita alettiin nimittää peltopyykoiriksi (patrijshond) ja Saksaan kulkeutuneita viiriäiskoiriksi (Wachtelhund) niiden pääasiallisen riistan mukaan. Münsterin alueen seisovista spanieleista sen sijaan käytettiin nimitystä seisoja (Vorstehhund), kun taas Ranskassa samantyyppiset sukulaisrodut, kuten ranskanspanieli, tunnettiin edelleen spanieleina (épagneul).
1500-luvulla elänyt englantilainen fyysikko John Caius kuvasi senaikaisia spanieleita kirjoituksissaan pääosin valkoisiksi koiriksi, joilla oli punaruskeita laikkuja. Hän kuitenkin lisäsi Ranskassa kehittyneen uuden muunnoksen, joka oli kauttaaltaan mustan ja valkoisen kirjava ja jolla musta ulottui marmorimaisena täplityksenä myös valkoiselle alueelle.

FCI 8.2: Ylösajavat koirat

Suomen Kennelliiton noudattaman Fédération Cynologique Internationalen FCI 8 alajaosto 2 -standardin mukaisesti spanielien roturyhmään kuuluvat seuraavat rodut:

FCI 8.3:n Vesispanielit

FCI 8 -ryhmän alajaostosta 3 eli vesikoirista vesispanieleihin kuuluvat seuraavat rodut:

FCI 7.1.2: Seisovat spanielit

Lisäksi FCI 7 -ryhmässä on alajaosto 1.2 eli spanielityyppiset kanakoirat, joista moni on selvästi melko spanielimaisia, omaavat spanielille tyypillisen värityksen ja osaa niistä kutsutaankin alkuperäiskielellä nimellä spanieli (mm. bretonia ja muita ranskalaisia rotuja). Nämä koirat ovat ulkoiselta rotutyypiltään käytännössä eräänlaisia spanielin ja setterin välimuotoja.
Alajaostoon kuuluvat kokonaisuudessaan seuraavat rodut:

Kääpiöspanielit

Joitakin sylikoiria kutsutaan toisinaan spanieleiksi. Näihin lukeutuvat muiden muassa cavalierkingcharlesinspanieli, kingcharlesinspanieli, tiibetinspanieli, ”mannermainen kääpiöspanieli” (papillon ja phalène) ja ”japaninspanieli” (japanese chin). Fenotyypiltään ja alkuperäiseltä käyttötarkoitukseltaan nämä rodut ovat kuitenkin kaukana spanieleista, eivätkä tiibetinspanieli ja japanese chin edes polveudu metsästysspanieleista vaan niiden juuret ovat yhteiset kiinanpalatsikoiran ja mopsin kanssa.
HMS Milford (1809)

Palvelus

Alus romutettiin Pembrokessa heinäkuussa 1846.
Pedro Chirivella

Seurajoukkueura

Chirivella siirtyi vuonna 2013 kotikaupunkinsa Valencia CF:stä englantilaisen Liverpool FC:n juniorijoukkueeseen. Seuran edustusjoukkueessa hän debytoi syyskuussa 2015, kun hän tuli vaihdosta kentälle Eurooppa-liigan ottelussa Girondins de Bordeaux’ta vastaan.

Maajoukkueura

Chirivella pelasi vuosina 2013–2014 Espanjan alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa 12 ottelua tehden kaksi maalia.