google/wiki40b huggingface dataset:
Svengaava Lontoo

Svengaava Lontoo (engl. Swinging London) on nimitys, jota käytetään kuvaamaan 1960-luvun lontoolaisnuorison värikästä, trenditietoista ja huvittelunhaluista vapaa-ajankulttuuria. Ilmiö on saanut seuraajia ja jäljittelijöitä muuallakin maailmassa.
Muoti-ilmiöt yhdistettiin nimenomaan Lontooseen viimeistään 1966, kun Time-lehti nimesi Lontoo-erikoisnumeronsa London: the Swinging City.
Kulttuuri-ilmiön määrittivät muodikkaat rock-klubit, joista The Rolling Stonesin, The Whon ja The Kinksin kaltaiset yhtyeet ponnistivat maailmanmaineeseen. Svengaava Lontoo ilmeni myös vaatemuodissa, elokuvissa, pop art -tyylisessä kuvataiteessa ja monissa muissakin kulttuuriin liittyvissä trendeissä. Sellaiset 1960-luvun populaarikulttuurin ikonit kuin minihame, huippumalli Twiggy ja James Bond liitetään usein svengaavaan Lontooseen.
Sittemmin svengaava Lontoo on ollut nostalgian, muistelun ja samaistumisen kohde brittipop-ilmiössä. 1990-luvulla muotoutunut ilmaisu Cool Britannia viittaa paljolti juuri 1960-luvun lontoolaisen populaarikulttuurin muistoon. Arvostelijat ovat muistelleet svengaavaa Lontoota pinnallisuuden ja itsekeskeisyyden tyyssijana.
Eberbach

Maantiede

Eberbach sijaitsee Baden-Württembergin osavaltion pohjoisosassa Neckar-joen laaksossa keskellä Odenwaldin keskivuoristoaluetta. Kaupungin kupeessa sijaitsee 626  metriä korkea Katzenbuckel, Odenwaldin korkein vuori. Lähin suurkaupunki on Heidelberg, joka sijaitsee 33 kilometriä länteen. Eberbach kuuluu Rhein-Neckar-Kreisin piirikuntaan, joka on osa Rein-Neckar-kolmion metropolialuetta.
Eberbachin naapurikaupungit ja -kunnat ovat Mudau koillisessa, Waldbrunn idässä, Zwingenberg kaakossa, Neunkirchen etelässä, Schönbrunn lounaassa, Hirschhorn lännessä, Rothenberg luoteessa sekä Beerfelden ja Hesseneck pohjoisessa. Neljä viimeisintä kuuluvat Hessenin naapuriosavaltioon.
Eberbachin kokonais-pinta-ala on 81,16 neliökilometriä, josta kolme neljäsosaa on metsän peittämää. Kaupungin alueeseen kuuluvat varsinaisen Eberbachin kantakaupungin lisäksi Brombachin, Friedrichsdorfin, Lindachin, Pleutersbachin, Rockenaun, Badisch Igelsbachin, Gaimühlen, Unterdielbachin ja Badisch Schöllenbachin kaupunginosat. Igelsbachin ja Schöllenbachin kylät ovat kummatkin jaettu Eberbachiin kuuluvaan Badenin puoliseen ja Hessenin puoliseen osaan: Hessisch Igelsbach on Hirschhornin kaupunginosa, Hessisch Schöllenbach kuuluu Hesseneckin kuntaan.

Historia

Eberbachin nykyisin enää rauniona säilynyt linna rakennettiin jo 1000-luvulla. Eberbachin kaupungin perustamisajankohtana pidetään kuitenkin vasta vuotta 1227. Tällöin Saksan kuningas Henrik (VII) sai Wormsin piispalta Eberbachin linnan läänityksenä. Oletetaan että samohin aikoihin perustettiin kaupunki linnan kupeeseen. Ensimaininta Eberbachista kaupunkina on kuitenkin vasta vuodelta 1321.
Kun Henrik vuonna 1235 menetti valtataistelun isääsä keisari Fredrik II:ta vastaan ja joutui vankeuteen, Eberbach siirtyi suoraan pyhän saksalais-roomalaisen keisarin alaisuuteen, eli siitä tuli niin sanottu vapaa valtakunnankaupunki. Kuitenkin jo vuonna 1297 kaupunki menetti tämän statuksen ja vaihtoi useampaan kertaan omistajaansa, kunnes se siirtyi vuonna 1330 Kurpfalzin alaisuuteen.

Nähtävyydet

Eberbachin nähävyyksiin kuuluu sen vanhakaupunki, jota ympäröi keskiaikainen kaupungimuuri. Muurin kaikki neljä tornia ovat säilyneet: Pulverturm ("ruutitorni") ja Rosenturm ("ruusutorni") ovat 1200-luvulta, Blauer Hut ("sininen hattu") ja Haspelturm 1300-luvulta. Eberbachin vanhankaupungin keskipiste on Alter Markt eli vanha tori, jota reunustavat hotelli "Zum Karpfen" julkisivumaalauksineen ja kaupunginmuseo, joka rakennettiin alun perin vuonna 1824 raatihuoneena. Vanhin kokonaisena säilynyt Eberbachin vanhankaupungin ristikkotaloista on vuodelta 1470. Hyvin säilynyt vanha kylpylä, sekin 1400-luvulta, toimii nykyään hotellina. Paikallista viininviljeilyyn liittyvää tynnyrinvalmistusperinnettä esittää Eberbachin tynnyrinvalmistusmuseo (Küferemuseum).
Vanhankaupungin ulkopulella sijaitsevat Eberbachin kaksi suurinta kirkkoa: Evankelinen Mikaelin kirkko (Michaelskirche) vuodelta 1836 sekä vuosina 1884-1887 renessanssityylissä rakennettu katolinen pyhän Johannes Nepomukin kirkko. Kaupungin yläpuolella vuoren rinteessä seisoo Eberbachin linnan raunio.
Pont-Avenin koulukunta

Pont-Avenin koulukunta (ransk. École de Pont-Aven, bretoniksi Skol Pont Aven) oli Pont-Avenin kylässä ja sen lähialueilla Ranskan Bretagnessa toiminut taidemaalarien ryhmä, jonka johtohahmoja olivat Paul Gauguin, Émile Bernard ja Paul Sérusier. Ryhmä toimi 1880-luvun lopulta 1890-luvun alkuun. 
Paul Gauguin vieraili Pont-Avenissa ensimmäisen kerran vuonna 1886, ja toisella vierailukerralla vuonna 1888 hänen ympärilleen alkoi kerääntyä muita taiteilijoita. Pont-Avenin koulukunnan töille olivat tyypillistä puhtaat värit ja symbolistiset motiivit, jotka Gauguinin ja Bernardin myötä kehittyi edelleen syntetismin suuntaan. Muita ryhmään kuuluvia taiteilijoita olivat esimerkiksi Maurice Denis, Charles Laval, Charles Filiger, Émile Schuffenecker ja Meyer de Haan.
Pont-Avenin koulukunnasta erkani myöhemmin erikseen Nabi-ryhmä (ransk. Les Nabis).
Valmet 602

Tekniset tiedot

602:n moottori valmistettiin Valmet 1502 traktoriin suunnitellun 6-sylinterisen 611C moottorin pohjalta. 611C oli suunniteltu alkujaan siten, että siitä olisi tarvittaessa helppo tehdä puolitettu 3-sylinterinen moottori 311C. Valmet toi 602 mallistaan markkinoille turboahdetun mallin vuonna 1980. Valmet 602 turbon 311CS moottori tuotti 66 hv voiman ja 235 Nm väännön. 
Vuonna 1981 Valmet julkaisi 602 mallista nelivetoversiot sekä turboahdetulle, että ahtamattomalle versiolle. Nämä nelivetoiset 602 olivat verrattaen ketteriä. Nelivetoversioissa polttoainesäiliön koko pieneni entisestä 65-litrasta vaivaiseen 60-litraan. Paino lisääntyi vain 150kg.
Piet Kee

Pieter William "Piet" Kee (30. elokuuta 1927 – 25. toukokuuta 2018) oli alankomaalainen urkuri ja säveltäjä. Hän opiskeli konservatoriossa Amsterdamissa ja nousi maineeseen varsinkin improvisaatiotaidoillaan; hän voitti Haarlemin kansainvälisen improvisointikilpailun perättäisinä vuosina 1953–1955.
Kee työskenteli pitkään urkupedagogina sekä kirkkourkurina Alkmaarissa ja Haarlemissa. Hänen sävellystuotantoonsa kuuluu muun muassa Haarlem Concerto (2005) uruille ja orkesterille.
Ann-Luise Bertell

Ann-Luise Maria Bertell (aik. Gammelgård; s. 25. lokakuuta 1971 Oravainen) on suomenruotsalainen näyttelijä, kirjailija ja ohjaaja. Vöyrillä asuva Bertell toimi Wasa Teaterin johtajana vuosina 2010–2015.
Bertell on ammatiltaan näyttelijä, mutta on aina pitänyt myös kirjoittamista tärkeänä. Hän sijoittui toiseksi Svenska folkskolans vännerin Arvid Mörne -kilpailussa 1996. Seuraavana vuonna hän julkaisi esikoiskokoelmansa Rus av Gul. Hän on kirjoittanut myös näytelmiä ja revyitä.
Ann-Luise Bertell valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 1995, minkä lisäksi hän on opiskellut myös taloustiedettä, psykologiaa ja luovaa kirjoittamista.
Vuonna 2017 Bertell sai Olof ja Siri Granholmin säätiön Michael Choraeuksen mukaan nimetyn kirjallisuuspalkinnon.
10. SS-panssaridivisioona Frundsberg

Taustaa

Stalingradin taistelun jälkeen SS oli joutunut siirtämään kolme panssaridivisioonaa itärintamalle ja 9. ja 10. perustettiin niiden tilalle.

Perustaminen

Divisioonaa alettiin muodostaa alkuvuodesta 1943 etelä-Ranskassa Charentessa mahdollista liittoutuneiden maihinnousua silmällä pitäen. Suurin osa miehistöstä oli vapaaehtoisia asevelvollisista, joista monet olivat jo palvelleet Reichsarbeitsdienst (RAD) -työpalvelussa.
Divisioona oli perustettaessa krenatööridivisioona ja se sai aluksi nimen "Langemarck", myös nimeä "Karl der Grosse" käytettiin. Divisioona muutettiin panssaridivisioonaksi kesäkuussa 1943 ja se sai syksyllä nimen "Frundsberg" keisarillisen sotapäällikön Georg von Frundsbergin mukaan.

Palvelus

Maaliskuussa 1944 kenraalisotamarsalkka Erich von Manstein päätti siirtää 9. ja 10. SS-panssaridivisioonat itärintamalle, jossa Saksan 1. panssariarmeija oli motissa Kamenets-Podolskissa Zbrutš-joen itärannalle Tarnopolin itäpuolelle. Hyökkäys onnistui ja divisioona siirrettiin Puolaan reserviin. Kumpikin divisioona määrättiin 11. kesäkuuta 1944 takaisin Ranskaan torjumaan liittoutuneiden maihinnousua.
Divisioona asettui Caenin ja Villers-Bocagen välimaastoon ja aloitti vastahyökkäyksen brittiläistä VIII armeijakuntaa vastaan 27. kesäkuuta, minkä brittiläinen 11. panssaridivisioona torjui.
Divisioona jäi heinäkuussa mottiin Caenin länsipuolelle liittoutuneiden vallattua kaupungin ja onnistui pakenemaan vain pahoja menetyksiä kärsineenä. Armeijaryhmä B:n raportin mukaan divisioona menetti kaikki panssarivaununsa ja  se määrättiin täydennettäväksi Aacheniin.
Divisioona määrättiin torjumaan 9. SS-panssaridivisioona Hohenstaufenin kanssa liittoutuneiden hyökkäystä Operaatio Market Gardenissa. Se osallistui taisteluihin lähinnä Arnheimissa ja myöhemmin Elstissä. 27. lokakuuta osia divisioonasta määrättiin Heusdenin sillanpäähän Maas-joella ’s-Hertogenboschin pohjoispuolella turvaamaan 15. armeijan vetäytyminen joen yli ja sen kahden sillan tuhoaminen. Joulukuuhun divisioona taisteli Rurjoen rintamalle ja Linnichissa Aachenin pohjoispuolella.
6. joulukuuta 1944 divisioona siirrettiin huollettavaksi ja 6. SS-panssariarmeijan reserviksi Ardennien taistelussa, johon osallistui ainoastaan divisioonan ilmatorjunta- ja tykistöyksikköjä. Divisioonan joukkoja taisteli Operaatio Nordwindissa Gambsheimin sillanpäässä.
Helmikuussa 1945 divisioona siirrettiin itärintamalle Armeijaryhmä Veikseliin  Pommeriin vastahyökkäykseen Operaatio Sonnenwende.
Huhtikuussa 1945 divisioona motitettiin Sprembergiin yhdessä 344. Volksgrenadier-divisioonan ja Führer-Begleit-divisioonan kanssa, mutta se onnistui murtautumaan joutuakseen vain muutaman tunnin kuluttua saarroksiin Kauschessa Drebkaussa. Hajanaisia joukkoja pakeni etelään ja antautui amerikkalaisille Elben varrella.
Riitta Keiski

Riitta Liisa Keiski (s. Kalliokoski, s. 21. maaliskuuta 1956 Halsua) on suomalainen professori. Hän on Oulun yliopiston lämpö- ja diffuusiotekniikan professori sekä teknillisen tiedekunnan dekaani.
Keiski valmistui Oulun yliopistosta diplomi-insinööriksi vuonna 1981, tekniikan lisensiaatiksi vuonna 1984 ja tekniikan tohtoriksi vuonna 1991, tutkimusaiheenaan heterogeeninen katalyysi. Sittemmin Keiskin keskeisiä tutkimusaiheita ovat olleet kestävään kehitykseen sekä vihreään kemiaan ja tekniikkaan liittyvät ongelmat. Hän on toiminut myös Oulun yliopiston vararehtorina 2006–2009.
Professoriliitto valitsi vuoden 2011 alussa Keiskin Vuoden professoriksi 2010. Vuonna 2013 hänelle myönnettiin Tapani Järvisen ympäristöteknologiarahaston apuraha.
Lego Wolfpack

Lego Wolfpack (”Susilauma”) on Legon tuotesarja, joka oli tuotannossa vuosina 1992-1993. Se on yksi Legon pienimmistä tuotesarjoista, sillä sarjaan kuuluu ainoastaan kolme settiä.
Wolfpack on Lego Castle -tuotesarjan alateema, ja sen aiheena ovat lainsuojattomat.
Cora Diamond

Cora Diamond (30. lokakuuta 1937, New York) on yhdysvaltalainen filosofi. Diamond on kirjoittanut filosofiaan liittyvän kirjan, Reading Wittgenstin with Anscombe, Going On to Ethics.
Kilon kartano

Kilon kartano (ruots. Kilo gård) on kartano Espoon Kilossa, lähellä Leppävaaraa. Se kuului Kustaa II Aadolfin lahjoittamiin läänityksiin osana Albergan säteriä.
Kilon kartanon nykyinen päärakennus on vuodelta 1883, mutta uudistettu vuonna 1940. Kivinavetta on vuodelta 1906. Päärakennus on yksityiskäytössä, mutta tilan mailla toimii ratsastuskoulu.
Kolmikoura (Kokemäki)

Maantiede

Järven pinta-ala on 5,2 hehtaaria ja sen pituus on 250 metriä ja leveys 50 metriä. Järven luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkuunsa 300 metriä pitkä oja Matinjärveen, joka on 20 senttimetriä alempana. Järven rantaviiva on 1,1 kilometriä pitkä ja ranta on osin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa ja osin metsäistä suota. Järvien lähelle johtaa metsätie.
Jan von Plato

Jan von Plato (s. 1951) on filosofian ruotsinkielinen professori Helsingin yliopistossa. Hänen aikaisempia erikoisalojaan ovat todennäköisyys, erityisesti sovellettuna statistiseen fysiikkaan ja dynaamisiin järjestelmiin. Myöhemmin hän on keskittynyt logiikkaan ja matematiikan perustetutkimukseen, erityisesti todistusteoriaan. Von Plato väitteli filosofian tohtoriksi Helsingissä vuonna 1980. Vuosina 1995–1996 hän toimi lehtorina London School of Economicsissa.
Kartiskajärvi (Orivesi, Kutema)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,6 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee valtatien 9 lähella alavalla suolla. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä ja sen rannat ovat suomaata. Pohjoisrannalle on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet valtatieltä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Vesijärven valuma-alueella (35.73), jonka Kutemajärven valuma-alueeseen se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 140,2 metriä mpy. Siihen on johdettu kuusi metsäojaa, josta pohjoisrantaan tuleva oja on Valkjärven ja Kailajärven yhteinen laskuoja. Laskuoja lähtee sen kaakkoisrannasta ja se laskee 550 metrin päässä suurempaan Kortejärveen. Laskuojalla tulee pudotusta tällä välillä 0,5 metriä.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa ei Kartiskajärven ole huomattu nimetä eikä värittää siniseksi. Laskuoja on kuitenkin merkitty oikein . Vuoden 1956 peruskartassa järvi oli autio, mutta valtatien ilmaannuttua viereen, rakennettiin myös mökit sen pohjoisrantaan.
Itella Pankki

Itella Pankki oli kevääseen 2013 saakka Itella-konsernin (nyk. Posti Group) omistama talletuspankki, jonka pyrkimyksenä oli laajentaa Itellan palvelutarjoamaa taloushallinnon palveluissa, verkkokaupassa ja pakettipalveluissa. Itella myi pankkiliiketoimintansa Säästöpankkiryhmälle keväällä 2013. Yrityskaupan myötä pankki toimii nykyisin Säästöpankkiryhmän keskusluottolaitoksena nimellä Säästöpankkien Keskuspankki.

Historia

Itella Pankki  toimi ensin nimellä Itella IPS Oy (Itella Payment Services). Itella IPS Oy:llä oli maksulaitostoimilupa ja se tarjosi Finvoice-verkkolaskujen välityspalveluja yritysasiakkaille ja kuluttajille sekä maksujen välityspalvelua yrityksille. Nämä palvelut olivat osa Itella Pankin toimintaa. 
18. maaliskuuta 2013 Itella Oyj tiedotti myyvänsä Itella Pankki Oy:n koko osakekannan Säästöpankeille.
18. huhtikuuta 2013 Itella Pankin myynti Säästöpankeille saatettiin päätökseen. Kaupan myötä pankin nimi muuttui Säästöpankkien Keskuspankki Suomi Oy:ksi.
Karl Ivanainen

Karl Fredrik Ivanainen (ven. Карл Адамович Иванайнен, Karl Adamovitš Ivanainen; 20. syyskuuta 1856 Pietari – 1887 Karan pakkotyövankila, Siperia) oli suomalaissyntyinen venäläinen vallankumouksellinen.
Karl Ivanainen syntyi Savonlinnasta Pietariin muuttaneen suutarin Adam Adamsson Ivanaisen perheeseen. Hän kävi suomalaisen seurakunnan koulua, pääsi vuonna 1873 ripille ja sai passin Suomen passivirastosta Pietarissa. Sen jälkeen hän työskenteli viilaajana patruunatehtaalla ja osallistui veljensä Konstantinin kanssa tšaikovskilaisen narodnikkikerhon kokouksiin.
Lokakuussa 1874 Ivanainen matkusti laittomasti Sveitsiin, jossa hän työskenteli valajana Genevessa ja Zürichissä. Siellä hän tutustui ensimmäisen internationaalin Sveitsin osaston perustajaan Herman Greulichiin.
Palatessaan Venäjälle toukokuussa 1875 Ivanainen pidätettiin. Kesäkuusta lähtien hän oli vangittuna Pietari-Paavalin linnoituksessa, kunnes tammikuussa 1876 hänet siirrettiin Pietarin tutkintavankilaan. Kuulusteluissa Ivanaista syytettiin osallistumisesta Aleksandr Nizovkinin järjestämiin kokouksiin, työläiskassan jäsenyydestä ja kielletyn kirjallisuuden levittämisestä. Elokuussa 1876 hänet päästettiin vapaaksi poliisin tarkkailun alaisena.
Joulukuussa 1876 Ivanainen osallistui Zemlja i voljan Kazanin katedraalin edessä järjestämään Venäjän ensimmäiseen poliittiseen mielenosoitukseen. Hän levitti propagandaa pietarilaisten työläisten keskuuteen ja oli mukana Stepan Halturinin ja Viktor Obnorskin perustaman vallankumouksellisen Severnyi sojuz russkih rabotših -järjestön toiminnassa.
Vuoden 1877 lopussa Ivanainen pidätettiin Pietarin lähellä. Tammikuussa 1879 hänet karkotettiin Aunuksen läänin Puudožiin. Sieltä Ivanainen lähetettiin Vyšni Volotšokin kautta Siperiaan, mutta Tomskiin päästyään hänen sallittiin palata Euroopan-puoleiselle Venäjälle poliisin tarkkailun alaisena.
Vuonna 1880 Ivanainen asettui Odessaan, jossa hän liittyi Mihail Trigonin johtamaan Narodnaja volja -ryhmään. Sen paljastuttua lokakuussa 1881 hän siirtyi maan alle, joutui pidätetyksi Harkovassa, mutta onnistui pakenemaan poliisilaitokselta. Joulukuussa 1881 Ivanainen pidätettiin Moskovassa, josta hänet lähetettiin Odessan vankilaan. Huhtikuussa 1883 Odessan sotaoikeus tuomitsi hänet Halturinin ja Nikolai Želvakovin tekemää kenraalimajuri Strelnikovin murhaa koskeneessa oikeudenkäynnissä 15 vuodeksi pakkotyöhön.
Vuonna 1884 Ivanainen saapui nykyisessä Taka-Baikalian aluepiirissä sijainneeseen Karan pakkotyövankilaan, jossa hänet vuonna 1886 päästettiin vapaaseen työryhmään. Hän teki itsemurhan kesällä 1887 hukuttautumalla järveen Nižnjaja Karassa.
Wolfgang Kramer

Wolfgang Kramer (s. 29. kesäkuuta 1942) on saksalainen insinööri. Hän on tunnettu lauta- ja korttipelien suunnittelijana. Vuodesta 1989 hän on toiminut päätoimisena pelisuunnittelijana ja hänen suunnittelemansa pelit ovat saaneet useita palkintoja. Kramer työskentelee tavallisesti yhteistyössä muiden pelisuunnittelijoiden kanssa, joista tunnetuimpia ovat olleet Richard Ulrich ja Michael Kiesling.

Valikoima Kramerin pelejä

Kramerin suunnittelemia pelejä on julkaistu yli sata.
Tikkaperä

Tikkaperä on kylä Limingan kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Kylä sijaitsee Pohjanmaan radan, ja Liminganjoen varrella noin kahdeksan kilometriä lounaaseen kunnan keskustaajamasta. Kylä on pieni maatalouspohjainen asutuskeskus. Kylässä ollut Pohjanmaan radan seisake on lakkautettu. Vuoteen 2010 mennessa kylälle rakennetaan uusi Tikkaperän rautatieliikennepaikka, joka kuitenkin tulee palvelemaan vain liikenteenhoidollisia tarpeita.
Kylän läheisyydessä sijaitseva Liminganjärvi kuivatettiin 1950-luvun alussa.
Osaviljelijä

Osaviljelijä oli aiemmin Suomessa henkilö, joka viljeli sopimuksella toisen omistamaa maatilaa. Kyseessä oli eräänlainen vuokrasopimus.

Sopimuksen sisältö

Talonomistaja, joka ei itse halunnut viljellä tilaansa, saattoi antaa sen viljeltäväksi toiselle henkilölle osuutta vastaan talon tuloista. Tavanomainen korvaus oli sellainen, että osaviljelijä suoritti talonomistajalle vuokrana puolet sadosta luonnossa eli tavarasuorituksena. Vuokrasuhteen luonnetta säänteli yleensä maan tapa, koska kirjoitettua lainsäädäntöä ei ollut. Tämä merkitsi sitä, että osaviljelystä sovittaessa oli tarkasti määriteltävä kaikki talon asukkuutta koskevat ehdot.

Sopimusosapuolten velvollisuudet

Ellei toisin ollut sovittu, osaviljelijän velvollisuutena oli täyttää kaikki ne tehtävät, jotka kuuluivat maan säännölliseen viljelemiseen ja maatilan tarpeelliseen kunnossapitoon, mutta siementen ja rakennusaineiden hankkiminen ja toimittaminen kuului puolestaan omistajan tehtäviin. Tilan uudisrakennukset eivät kuuluneet osaviljelijälle, paitsi jos tästä oli sovittu.
Tilan menoista tuli omistajan suorittaa rahamaksut, mutta osaviljelijän tuli suorittaa se, mikä voitiin maksaa työllä. Sellaiset erät, jotka oli suoritettava luonnossa eli tavarana, kuuluivat puoliksi kummallekin osapuolelle. Rehu, lanta ja muut tarveaineet oli käytettävä tilalla eikä kumpikaan osapuoli saanut viedä niitä pois ilman toisen lupaa.
Sopimuksen päättyessä osaviljelijän tuli jättää talo yhtä hyvässä kunnossa kuin hän otti sen vastaan sopimuksen alkaessa. Olosuhteiden selvittämistä varten pidettiin säännöllinen tulo- ja lähtökatselmus.
Seiken Sugiura

Seiken Sugiura (jap. 杉浦 正健; s. 26. heinäkuuta 1934) on japanilainen liberaalidemokraattisen puolueen poliitikko, joka on muun muassa toiminut maansa oikeusministerinä vuosina 2005–2006. Hän vastustaa kuolemanrangaistusta, joka sotii hänen buddhalaista vakaumustaan vastaan. Sugiura ei antanut toimeenpanna teloituksia oikeusministerinä ollessaan.
Nikolaj Koppel

Ura

Koppel opiskeli Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa ja toimi konserttipianistina vuosina 1998-2000. Tuon jälkeen hän aloitti musiikkijournalistin uran Danmarks Radio yleisradioyhtiössä ja myöhemmin editoijana Euroman-lehdessä. Vuonna 2005 hän toimi musikaalina Kööpenhaminan Tivolissa.
Koppel toimi 2009 tuomarina tanskan Got Talent kilpailussa. Vuodesta 2010 hänet on kuultu Danmarks Radio Program 2 (DRP2) radiokanavalla. Koppel valittiin juontajaksi vuoden 2014 Eurovision laulukilpailulle yhdessä Lise Rønnen ja Pilou Asbækin kanssa.
Molot-Prikamje Perm

Historia

Seura perustettiin nimellä SK Sverdlova vuonna 1948 Molotovissa. Vuodet 1953–1957 SK Sverdlova pelasi kolmannella sarjatasolla Vtoraja Ligassa, kunnes se nostettiin Neuvostoliiton mestaruussarjaan samana vuonna kun kotikaupungin nimeksi tuli Perm. SK Sverdlova kuitenkin putosi heti ensimmäisen kauden jälkeen toiselle sarjatasolle Pervaja Ligaan, jossa se muutti nimensä Molot Permiksi.
Molot Perm nousi seuraavana vuonna takasin pääsarjaan, jossa se pysyi, lukuun ottamatta 1964–1968 Pervaja Liga vierailua, koko Neuvostoliiton olemassaolon ajan. Maan kaaduttua Molot Perm jatkoi uuteen IVY:n mestaruussarjaan ja edelleen Kansainväliseen liigaan ja sieltä 1996 perustettuun kansalliseen Venäjän pääsarjaan.
Vuonna 1997 seuran nimeksi tuli nykyinen Molot-Prikamje Perm. Seura putosi Venäjän toiselle sarjatasolle Vysšaja Ligaan ensimmäisen kerran 2003. Molot-Prikamje voitti 2003–2004 sarjatason mestaruuden ja kohosi takaisin pääsarjaan kahdeksi kaudeksi. Vuodesta 2006 lähtien seura on pelannut Vysšaja Ligassa (vuodesta 2010 VHL).
Vihermamba

Koko ja ulkonäkö

Vihermamba on pienin mambalaji, se kasvaa 1,8 m metriä pitkäksi, mutta yli kolmimetrisiäkin yksilöitä on tavattu. Sillä on suuret ruohonvihreät suomut. Vatsa on keltaisenvihreä.

Levinneisyys

Vihermamba on kotoisin Kaakkois-Afrikasta. Sitä tavataan Etelä-Afrikassa, Mosambikissa, Tansaniassa ja Lounais-Keniassa, Malawissa ja itäisessä Zimbabwessa. Se asuu yleensä puissa.

Lisääntyminen

Vihermamba on ovipaarinen, eli se munii munat ja hautoo niitä. Munia on 6–17 kerrallaan. Pesä on puussa. Vastakuoriutuneet poikaset ovat 35–45 cm pitkiä ja heti myrkyllisiä.

Ravinto

Vihermamba syö ravinnokseen lintuja, pieniä nisäkkäitä, sammakoita ja liskoja.
Jennyn teehuone

Jennyn teehuoneeksi kutsuttu yleinen käymälä oli Helsingin Olympiastadionin edessä olevassa puistikossa Paavo Nurmen patsaan ja Messuhallin kyljessä olevan poliisiaseman välissä. Se oli 1960- ja 1970-luvuilla keskeinen miespuolisten homojen tapaamispaikka, kun homoille erityisesti suunnattuja tapaamispaikkoja oli vähän tai ei lainkaan. Amerikkalaisessa homojen alakulttuurin slangissa metroasemien käymälöitä kutsuttiin nimellä tearooms ("teehuone"); toilet-rooms, lyhennettynä t-rooms.
Ulkotapaamispaikkojen merkitys väheni kun homojen omat tapaamispaikat alkoivat yleistyä ja Seta aloitti oman diskotoimintansa. Muita salanimiä Helsingissä 1960- ja 1970-luvulla tunnetuille ulkotapaamispaikoille olivat esimerkiksi Marttala, Pääkonttori ja Fazerin katiska.
Jennyn teehuone purettiin keväällä 1987.
Kiviharmosammal

Ulkonäkö

Kiviharmosammal on tavallisesti harmaanvihreä ja pystykasvuinen ja sen versot ovat yhdestä kymmeneen senttimetriä korkeita. Sen lehdet ovat tyvestä leveät ja päättyvät karvakärkeen. Niissä ei ole keskisuonta. Se on yksikotinen ja tekee melko usein itiöpesäkkeitä.

Levinneisyys

Kiviharmosammal on levinneisyydeltään kosmopoliitti. Se on Suomessa yleinen ja elinvoimainen sammal koko maassa, tavattu kaikista eliömaakunnista.

Elinympäristö

Kiviharmosammal kasvaa silikaattikallioiden ja kivien valoisilla pinnoilla.
Salzweg

Salzweg on kunta Passaun piirikunnassa, Ala-Baijerissa Saksassa. Se sijaitsee viiden kilometrin päässä Passausta pohjoiseen. Kunnan pinta-ala on 31,9 km², asukasluku oli vuoden 2015 lopussa 6 813 henkilöä. Sen pormestarina toimii Josef Putz.
1900-luvun alussa kunnassa oli noin 200 asukasta. Vuonna 1910 sinne rakennettiin ensimmäinen koulu. 1950-luvun jälkeen kunnan väestömäärä on kasvanut voimakkaasti johtuen Passaun läheisyydestä; monet siellä työssäkäyvät asuvat Salzwegissa.