google/wiki40b huggingface dataset:
Sepeltasku

Taksonomia

Aiemmin sepeltasku ja mustapäätasku luokiteltiin nykyisen afrikantaskun alalajeiksi.

Esiintyminen Suomessa

Suomessa tavataan toukokuussa, kesällä ja syys-lokakuussa. Sepeltasku on harhautunut noin 100 kertaa Suomeen ja on nykyisin jokavuotinen vierailija.

Äänet

Varoitusääni on karhea "trak".
Kutsuääni on kova "vist trak-trak...".
Laulu on nopea, hankaava viserrys.

Koko

Pituus: 12,5-13 cm.
Paino: 14-17 g.
Siipiväli: 18-21 cm.

Ulkonäkö

Sepeltasku muistuttaa sen lähintä elossa olevaa sukulaista mustapäätaskua (Saxicola rubicola), mutta on tummempi yläpuolelta ja vaaleampi alapuolelta.
Jos se nähdään läheltä, se voidaan erottaa mustapäätaskusta. Muistuttaa suuresti mustapäätaskua, mutta koiraan yläperälaikku on kokovalkoinen ja viiruton, kaulan valkoinen sepelkuvio laajempi ja ulottuu pidemmälle niskaan sekä rinnan oranssinpunainen alue pienempi. Koiraan pää, selkä ja kurkku ovat mustat ja hartialaikku laajalti valkoinen.
Naaraan ja nuoren puku on vaaleampi. Talvisella naaraalla ja nuorella silmän päällä saattaa olla valkoista. Naaras on himmeämpi kuin koiras, pää on ruskea ja kaulansivun laikku likaisenvalkea. Nuoren kurkku on vaalea, mutta silmäkulmanjuova puuttuu toisin kuin pensastaskulla. Nuori lintu on hankalammin määritettävissä.
Puku on kirkkaimmillaan pesimäaikaan. Yläperä ja silmäkulmajuova ovat hyvin vaaleita ja kyynärsiiven laikku valkoinen. Keväällä kaulan sivuilla ja hartioilla isot valkoiset laikut. Pyrstö tumma, yläperä vaalea ja hartioilla valkoista. Pää on tumma, kaulasepel valkoinen, yläperä vaalea ja pyrstö kokomusta.

Levinneisyys ja elinympäristö

Sepeltasku pesii Aasiassa ja itäisimmässä Euroopassa ja talvehtii Vanhan maailman tropiikissa. Sepeltasku pesii Itäisellä Kaukasuksella, Kaakkois-Turkissa, Länsi.Iranissa, Keski-Siperiassa, Himalajalla ja Kiinan länsi- ja keskiosissa. Euroopan alueella sepeltasku pesii Etelä-ja Keski-Euroopassa. Talvehtimisalueita on Aasian lauhkeissa osissa: Japanissa, Thaimaassa ja Intiassa. Lintua tavataan harhailijana Länsi-Euroopassa ja jopa AlaskassaPesimäalue kattaa suurimman osan Aasiaa, noin leveyspiirin 71 ° N Siperiasta etelään Himalajaan ja Lounais- Kiinaan , ja länteen Itä- Turkkiin ja Kaspianmeren alueelle. Se myös pesii kaukana koilliseen Euroopassa , pääasiassa Venäjällä , mutta joskus niin pitkälle länteen kuin Suomessa.
Sepeltasku on Suomessa harhailija, joka on myös pesinyt muutamia kertoja. Sitä tavataan usein rantaniityllä, vijelysmailla tai kedoilla. Sitä tavataan yös luodoilla, kareilla ja saarilla.

Käyttäytyminen, lisääntyminen ja ravinto

Sepeltasku istuu usein näkyvällä paikalla. Pieni, pystyssä istuva, lyhytpyrstöinen tasku. Istuu pystyssä, ruumis tanakka ja pyrstö lyhyt. Istuu pensaiden latvassa ja langalla.
Sepeltaskun pesä on maassa mättäässä tai matalalla kasvillisuuden varassa. Munia 4–6, joita naaras hautoo noin 2 viikkoa.
Sepeltaskun ravintoa ovat pienet ja keskikokoiset hyönteiset sekä muut selkärangattomat. Se pyydystää sekä lentäviä että maassa tai kasvillisuudessa liikkuvia selkärangattomia.
Anthony Bonsante

Anthony Bonsante (s. 28. lokakuuta 1970 Shakope, Minnesota) on yhdysvaltalainen ammattinyrkkeilijä. Hän oli mukana The Contender-Haastaja ohjelmassa.

Taustaa

Bonsantella on kaksi lasta jotka toimivat hänen inspiraatioinaan kehässä. Anthonyn vaimon nimi on Tanya.

Uran alku

Bonsante otteli ennen haastajaa itsellensä tilaston 25-4-3. Vastustajat olivat suurimmaksi osaksi keskinkertaisia, mutta Bonsanten uran suurimmat voitto olivat Jonathan Cornia(42-4-1) ja Tony Ayala Jr:ia (31-1-0) vastaan. Viimeksi mainittua vastaan Bonsante voitti IBA:n ylemmän keskisarjan mestaruuden. Vuonna 2004 Bonsante kohtasi Peter Manfredo Jr:n WBO NABO-mestaruusottelussa. Manfredo voitti jokaisen erän ja toi Bonsantelle uransa neljännen tappion.

The Contender

Anthony "The Bullet" Bonsante päätyi Lännen joukkueeseen. Hän otteli kuudentena ensimmäisellä kierroksella. Alun perin hän oli luvannut ottelevansa Jimmy Langen kanssa, mutta vaihtoi viime hetkellä Brent Cooperiin. Tämän päätöksen myötä hän sai monta vihamiestä hetkeksi aikaa (muun muassa Joey Gilbert ja Ishe Smith). Anthony voitti ottelunsa jä jatkoi toiselle kierrokselle. Toisella kierroksella Bonsante loukkasi jalkansa pahasti ja pelkäsi joutuvansa otteluun ennen parantumista. Hän otteli toisen kierroksen viimeisellä kierroksella Jesse Brinkleytä vastaan. Anthony oli voitolla, mutta Jesse tyrmäsi hänet viimeisessä erässä. Ennen finaaliottelua hän otteli Ishe Smithiä vastaan näytösottelun. Anthony hävisi tämän ottelun.

Haastajan jälkeen

Bonsante jatkoi uraansa kohtaamalla Jesse Brinkleyn viisi-eräisessä uusinta-ottelussa. Brinkley vei ottelusta kyseenalaisen pistevoiton.
Bonsanten ura jatkui vuoristoratamaisesti vuoteen 2010 saakka, jolloin hän koki tappion kehienkiertolaista, Robert Klieweriä vastaan(10-12-2). Loppu-uransa aikana Bonsante koki tappiot mm. Allan Greenille, Adonis Stevensonille, John Duddylle ja Andy Kollelle.
Admetos

Admetos (m.kreik. Ἄδμητος) oli kreikkalaisessa mytologiassa Ferain kuningas Thessaliassa seuraten isäänsä Ferestä, jonka mukaan kaupunki oli nimetty. Admetos oli yksi argonauteista, jotka osallistuivat Kalydonin metsäkarjun metsästykseen.
Admetos oli tunnettu vieraanvaraisuudestaan ja oikeudenmukaisuudestaan. Kun Apollon oli määrätty vuodeksi kuolevaisen palvelukseen rangaistuksena kyklooppien surmaamisesta, jumala valitsi Admetoksen talon ja alkoi hänen paimenekseen. Apollon oli niin vaikuttunut Admetoksen kohtelusta, että antoi hänen lehmiensä saada pelkästään kaksosia.
Apollon auttoi Admetosta myös voittamaan prinsessa Alkestiksen, Iolkoksen kuninkaan Peliaan tyttären, käden. Alkestiksella oli niin paljon kosijoita, että Pelias asetti näille ilmeisen mahdottoman tehtävän - saadakseen Alkestiksen, näiden täytyi iestää sekä karju että leijona vetämään vaunuja. Apollon valjasti ikeen eläimillä, ja Admetos ajoi vaunut Peliaalle, ja siten nai Alkestiksen. Toisen version mukaan myös Herakles olisi ollut mukana auttamassa - kun leijona oli henkisen ja karju ruumiillisen voiman vertauskuva, niin samoin Apollon edusti viisautta ja Herakles voimaa.
Admetos kuitenkin jätti uhraamatta Artemiille. Loukattu jumalatar täytti hääkammion käärmeillä, ja taas Apollon saapui Admetoksen avuksi. Hän neuvoi Admetosta suorittamaan uhrin Artemiille, ja niin jumalatar poisti käärmeet.
Suurimman palveluksen Apollon teki kuitenkin suostuttelemalla kohtalottaret lykkäämään Admetoksen kohtalon hänelle määräämää kuolinhetkeä. Apollon sai kohtalottaren juovuksiin, ja niin nämä suostuivat lykkäykseen, jos vain Admetos löytäisi jonkun hänen tilalleen. Admetos alun perin kuvitteli, että hänen ikääntyneet vanhempansa mielellään ottaisivat poikansa paikan, mutta näiden ollessa haluttomia kuolemaan, Alkestis kuoli sen sijaan Admetoksen puolesta. Thanatoksen, kuoleman jumalan, viedessä Alkestista alas Manalaan, Admestos huomaa menettäneensä täysin elämänilonsa.
Tilanteen pelasti Herakles, joka pysähtyi Feraissa matkallaan ryöstämään Diomedeen tammat. Kuultuaan Admetoksen tilanteesta hän astui Alkestiksen hautaan ja paini Thanatoksen kanssa niin kauan, että tämä suostui päästämään Alkestiksen, jonka Herakles sitten toi mukanaan takaisin elämään maan päälle.
Tunnetuin Admetoksen lapsista oli Eumelos, joka johti sotajoukon Feraista taistelemaan Troijaa vastaan Troijan sodassa.

Admetos troijalainen

Admetos oli myös erään Filokteteen tappaman troijalaisen nimi.
HMS Elephant (1786)

Palvelus

Alus muutettiin helmikuusta 1817 maaliskuuhun 1818 Portsmouthissa 58-tykkiseksi neljännen luokan fregatiksi, mutta sitä ei koskaan otettu palvelukseen. Alus romutettiin Portsmouthissa marraskuussa 1830.
Arkadi Gaidar

Arkadi Petrovitš Gaidar (ven. Арка́дий Петро́вич Гайда́р, oikealta sukunimeltään Golikov, Го́ликов; 22. tammikuuta (J: 9. tammikuuta) 1904 Lgov – 26. lokakuuta 1941) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Elämäkerta

Arkadi Gaidar syntyi opettajan perheeseen. Lapsuusvuotensa hän vietti Arzamasissa. Vuonna 1918 hän liittyi vapaaehtoisena puna-armeijaan ja toimi jo 16-vuotiaana rykmentin komentajana. Sodassa saamiensa vammojen takia hän joutui eroamaan armeijasta vuonna 1924 ja toimi vuodesta 1925 lähtien kirjailijana.
Gaidar oli Neuvostoliiton suosituimpia lasten- ja nuortenkirjailijoita. Hänen teoksensa ovat opettavaisia, mutta samalla jännittäviä ja mukaansatempaavia. Niissä on romantiikkaa, huumoria ja tarkkasilmäistä henkilökuvausta. Ensimmäisenä huomiota herätti kertomus ”R.V.S.” (R.V.S. 1926), jonka aiheena ovat Venäjän kansalaissodan tapahtumat. Omaelämäkerralliseen aineistoon perustuu pienoisromaani ”Koulu” (Škola, 1930). 1930-luvun ajankohtaisiin teemoihin liittyvät romanttinen kertomus ”Kaukomaat” (Dalnyje strany, 1932) ja satuaiheiseen perustuva pienoisromaani ”Sotasalaisuus” (Vojennaja taina, 1935). Viittauksia Stalinin ajan traagisiin tapahtumiin sisältyy kertomukseen ”Sininen kahvikuppi” (Golubaja tšaška, 1936) sekä pienoisromaaneihin Sudba barabanštšika (”Rummunlyöjän kohtalo”, 1939) ja ”Veljekset” (Tšuk i Gek, 1939). Gaidarin pääteos on pienoisromaani ”Timur ja hänen joukkueensa” (Timur i ego komanda, 1940), joka synnytti lasten keskuudessa vapaaehtoisliikkeen yksinäisten, sairaiden ja vanhusten avustamiseksi. Kirjojen pohjalta on tehty lukuisia elokuvia.
Kirjailija sai surmansa sotakirjeenvaihtajana toisen maailmansodan taisteluissa Kanivin lähellä Ukrainassa.
Chihuahuan aavikko

Chihuahuan aavikko (engl. Chihuahua Desert) on aavikko Yhdysvaltojen ja Meksikon rajalla. Yhdysvalloissa tämä aavikko sijaitsee laaksoissa ja altaissa Pecos-joelta länteen ja Meksikossa Chihuahuasta suurimman osan ja Coahuilan pohjoisosan. Alueen vuoristoissa, esimerkiksi Sierra Madren vuoristossa, kasvaa havupuita, jopa metsiä ja ne ovat alueen "taivassaaria".
Chihuahuan aavikko on hieman korkeammalla kuin Sonoran aavikko, 600–1675 metrin korkeudella. Heinäkuussa lämpötila nousee usein  35–40 °C:een. Talvella on leutoa tai melko kylmää korkeudesta riippuen. Chihuahuan aavikko on hieman kosteampi kuin Great Basinin eteläosa tai Sonoran ja Mojaven autiomaat. Alueella yleisiä kasveja ovat esimerkiksi jukat (Yucca), opuntiakaktukset (Opuntia), kreosoottipensas (Larrea tridentata) ja kaktuslajit Ferocactus pringlei ja Echinocereus polyacanthus. Chihuahuan aavikolle tyypillinen kasvi on Lechuguilla, joka on mätäsmäinen leveä heinämäinen kasvi.
Joan Snyder

Joan Snyder (s. 16. huhtikuuta 1940 Highland Park, New Jersey) on yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän on voittanut MacArthur Fellowship, Guggenheim Fellowship ja National Endowment for the Arts -palkinnot. 
Snyder tuli tunnetuksi 1970-luvun alussa sarjasta Stroke (suom. sydänkohtaus)-nimellä kutsuttuja maalauksia, jotka muodostivat hänen ensimmäiset omat näyttelynsä New Yorkissa ja San Franciscossa. Maalaukset olivat mukana Whitney Annual -näyttelyssä (1972), Whitney biennaalissa (1973) ja Corcoran biennaalissa (1975). Snyderin teoksia on nähty useiden gallerioiden ja museoiden näyttelyissä. Vuonna 2005 newyorkilaisen Jewish Museumin näyttely esitteli läpileikkauksen Snyderin 35-vuotisesta urasta.
Röyhysara

Ulkonäkö ja koko

Röyhysara on tiivismättäinen ja kasvaa 30–80 senttimetriä korkeaksi. Varsien tyvitupet ovat tumman- tai mustanruskeita ja ne hajoavat pitkiksi jouhimaisiksi säikeiksi. Harmahtavanvihreät lehdet ovat 2–3 millimetriä leveitä ja vartta lyhyempiä. Alaosastaan haarova monitähkäinen kukinto on 4–8 cm pitkä, tiheähkö ja liereä. Tähkät ovat osittain lyhytperäisiä ja pitkänomaisia. Tähkän kärki on hedekukkainen ja tyvi emikukkainen. Tähkäsuomut ovat punaruskeita, kapeakärkisiä ja leveälti kalvolaitaisia. Pullakot ovat 2–3 mm pitkiä, tummanruskeita, himmeitä ja selväsuonisia. Pullakon suuota on kapea ja reunoilta selvähampainen. Suomessa röyhysara kukkii kesä-heinäkuussa. Röyhysara muistuttaa lähdesaraa (Carex paniculata) ja voi myös risteytyä sen kanssa.

Levinneisyys

Röyhysaran levinneisyysalue ulottuu Ranskasta Pohjois-Italian kautta Romaniaan ja edelleen Keski-Venäjälle. Pohjois-Euroopassa levinneisyysalue ulottuu Fennoskandian pohjoisosiin asti. Lajia tavataan paikoitellen myös Kaukasuksen alueella ja Keski-Aasiassa. Suomessa röyhysaraa on tavattu lähes koko maasta pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta, mutta levinneisyysalue on hyvin rikkonainen. Laji on harvinaistunut, ja yleisin se lienee nykyisin Varsinais-Suomessa ja Lapissa. Satakunnasta ja Etelä-Pohjanmaalta röyhysara on kadonnut.

Elinympäristö

Röyhysara kasvaa kosteilla kasvupaikoilla kuten letoilla, lettokorvissa, puronvarsilla ja lähteiden ympäristössä. Laji on kalkinvaatija. Röyhysara on harvinaistunut Suomessa rehevien soiden ojittamisen seurauksena.
Dejima

Dejima oli keinotekoinen, viuhkanmuotoinen saari Japanissa Nagasakin edustalla. Se toimi Alankomaiden kauppapaikkana Japanin eristäytymisen (sakoku) aikana Edo-kaudella, vuodesta 1641 vuoteen 1859.
Mahtava shōgun Tokugawa Iemitsu määräsi vuonna 1634 keinotekoisen saaren rakennettavaksi portugalilaisten kauppiaiden käyttöön. Rakennustyöt valmistuivat vuonna 1636 Nagasakin varakkaimpien kauppiaiden rahoituksella. Shimabaran kapina johon kristityt japanilaiset osallistuivat aktiivisina, kukistettiin hollantilaisten tuella. Kapinan jälkeen portugalilaiset ja muut katolisten kansojen edustajat karkotettiin Japanista. Vuonna 1638 shogunaatti määräsi, että Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian (Vereenigde Oostindische Compagnie, VOC) oli siirrettävä kaikki liiketoimensa Hiradon satamasta Dejimaan vuoteen 1641 mennessä. Sen jälkeen ulkomaankauppaa käytiin vain Hollannin ja Kiinan kanssa.
Sillä, että Dejima oli rakennettu täytemaasta, oli myös symbolinen merkitys: ulkomaalaiset pidettiin poissa Japanin pyhältä maaperältä. Saari oli pieni, 120 kertaa 75 metriä, ja yhteydessä mantereeseen pienen, vartioidun sillan kautta.
Kun eristäytyminen oli päättynyt, Dejiman kauppapaikka suljettiin vuonna 1859. Nyttemmin alueelle on tuotu lisää täytemaata, sataman rakennetta on muutettu ja Nagasaki-joki ohjattu uuteen uomaan, ja saaren jäänteet ovat sulautuneet osaksi Nagasakin kaupunkia.
Kaitseväen pääesikunta

Kaitseväen pääesikunta eli Viron puolustusvoimien pääesikunta on Viron puolustusvoimien eli Kaitseväen komentajan suorassa alaisuudessa toimiva strategis-operativiisen tason johtoesikunta, joka vastaa puolustusvoimien operatiivisesta johtamisesta, kouluttamisestä ja kehittämisestä.

Kaitseväen pääesikunnan päällikkö

Pääesikuntaa johtaa esikuntapäällikkö, jonka välittömässä alaisuudessa ovat operatiivisesta ja logistisesta toiminnasta vastaavat apulaispäälliköt sekä hallintopäällikkö ja tiedotuspäällikkö.
Magnetohydrodynaaminen propulsio

Magnetohydrodynaaminen propulsio (MHD) on työntövoimaa sähköisesti magnetohydrodynaamisella periaatteella tuottava propulsiolaitteisto, jollaisesta on rakennettu toimiva prototyyppi. Työntövoima syntyy kun väliaine, neste tai kaasu saadaan sähköiseksi ja sitä voidaan sen jälkeen liikuttaa magneettikentällä. Tämä taas työntää alusta toiseen suuntaan. Magnetohydrodynaamisessa propulsiossa ei ole liikkuvia osia, joten laitteisto on hiljainen. Huolimatta monista yrityksistä rakentaa toimiva MHD-alus, se on pysynyt epäkäytännöllisenä.
Neempuu

Ulkonäkö ja koko

Neempuu kasvaa noin 15 metriä korkeaksi. Latvuston leveys voi olla jopa 20 metriä. Lehdet ovat kirkkaan vihreät, kapeat ja 20 – 40 cm pitkät.

Levinneisyys

Neempuu elää luonnonvaraisena Etelä-Aasiassa. Sitä viljellään monin paikoin trooppisella ja subtrooppisella alueella.

Käyttö

Neempuuta käytetään rakennusaineena ja puusepäntöissä. Sen hedelmiä syödään, ja siemenistä tehdään öljyä kosmeettisiin käyttöihin. Juurista ja siemenistä uutetaan tuholaismyrkkyä. Intiassa neempuita kasvatetaan myös kaupungeissa ja tienvarsilla, koska niiden latvus suo varjoa ja koska puu kestää hyvin saasteita.
Valkokangas

Valkokangas on heijastuspinta, jolle heijastetaan kuvia yleisön nähtäväksi esimerkiksi elokuvateattereissa, kotiteattereissa tai toimisto- ja konferenssitiloissa. Valkokankaalle voidaan heijastaa kuva elokuvaprojektorilla, videoprojektorilla, diaprojektorilla tai piirtoheittimellä.
Valkokankaat ovat tavallisesti väriltään neutraalin valkoisia tai harmaita, jotta esitettävä kuva toistuisi mahdollisimman tarkoin alkuperäisissä väreissä. Valkokankaiden heijastavuus vaihtelee käyttötarkoituksen mukaan: saatavilla on kankaita tummanharmaista valkoisiin ja pinnaltaan aluminisoituihin tai lasihelmillä päällystettyihin. Jälkimmäisillä saadaan aikaan hyvin kirkas kuva, kun kuva heijastetaan ja sitä katsotaan suoraan kankaan edestä. Valkokangas voidaan tehdä myös maalaamalla seinä sopivalla maalilla. Pienet valkokankaat ovat yleensä suorapintaisia, mutta elokuvateattereiden suuremmat kankaat voidaan tehdä myös kaareviksi.
Uusimmat valkokankaat mahdollistavat videoprojektorin käytön valoisassakin tilassa.
Rot-Weiß Oberhausen

Yleisurheilu

Rot-Weiß Oberhausenilla on ollut myös yleisurheilujaosto. Se oli takavuosina tunnettu hyvistä juoksijoistaan. Seuran tunnetuin yleisurheilija lienee Willi Wülbeck.
William Lutley Sclater

William Lutley Sclater (23. syyskuuta 1863 - 7. heinäkuuta 1944 Lontoo) oli brittiläinen eläintieteilijä ja museonjohtaja.
William Sclaterin isä oli maineikas lintutieteilijä Philip Lutley Sclater. William peri nimensä isänisältään William Lutley Sclaterilta. William Sclater valmistui Oxfordin Keble Collegesta vuonna 1885. Hän toimi kalkuttalaisen Indian Museumin johtajan sijaisena vuosina 1887–1891, jonka jälkeen hän siirtyi Eton Collegeen apulaisjohtajaksi.
Etonissa Sclater tutustui tulevaan vaimoonsa, amerikkalaiseen Charlotte Mellen Stephensoniin, jonka kaksi poikaa opiskeli koulussa. Heidät vihittiin Lontoossa 1896 ja pian sen jälkeen he muuttivat Kapkaupunkiin Etelä-Afrikkaan. Sclater sai kuraattorin viran Etelä-Afrikan museosta. Hän kunnosti ja uudelleenjärjesti museon kokoelmat. Kapkaupungissa olonsa aikana Sclater jatkoi tieteellisten kirjoitusten laatimista ja julkaisi neliosaisen teoksen The Birds of South Africa, jonka oli aloittanut tohtori Arthur Stark, viisiosaisen Birds of Africa, jonka puolestaan oli aloittanut kapteeni George Shelley ja The birds of Kenya colony and the Uganda protectorate, jonka oli pannut alulle Frederick John Jackson.
Vuonna 1906 Sclater luopui virastaan ja matkusti vaimonsa kanssa läpi Afrikan. He päätyivät lopulta Colorado Springsiin Coloradoon. Kenraali William Jackson Palmer, joka oli Charlotten sukulainen, järjesti heille asunnon kaupungin ulkopuolelta ja professuurin Colorado Collegessa. Kenraalin kuoltua 1909 Sclaterit palasivat Englantiin. Sclater sai Natural History Museumin Bird Roomin kuraattorin viran, ja hän toimi virassa aina kuolemaansa saakka.
Vuonna 1912 Sclater julkaisi kaksiosaisen teoksen A History of the Birds of Colorado. Ensimmäisessä maailmansodassa hän toimi vapaaehtoisena "Soldiers' and Sailors' Families Associationissa. Molemmat Charlotten pojat kaatuivat sodassa. Sclater oli The Ibis-lintutieteellisen lehden toimittaja vuosina 1913–1930, Zoological Recordin toimittaja 1921–1937, British Ornithologists Unionin puheenjohtaja 1928–1933, ja "Royal Geographical Society"n sihteeri 1931–1943. Vuosina 1919–1920 Sclaterit matkustivat maapallon ympäri.
Charlotte kuoli 1942 Lontoon pommituksissa saamiinsa vammoihin. William Sclater kuoli kaksi vuotta myöhemmin saksalaisten V1-ohjuksen osumaan Lontoossa.
William Sclater nimesi useita uusia lintulajeja, muun muassa narinonhaukkasen (Micrastur plumbeus) ja jokikaijasen (Agapornis nigrigenis).
Karri Rämö

SM-liiga

Rämö aloitti ammattilaisuransa SM-liigassa Pelicansissa kaudella 2003–2004. Kauden lopussa runkosarjan loppupäässä pelanneella joukkueella ei ollut enää juuri panosta otteluissaan, ja pääasiassa Pelicansin A-junioreissa pelaava Rämö pääsi torjumaan kolme ottelua. Kaudella 2004–2005 Rämö sai jo huomattavasti enemmän vastuuta ja pelasi 26 ottelua pelaten kuitenkin kaudella myös 21 A-junioriottelua. Seuraavalla kaudella 2005–2006 Rämö pelasi HPK:ssa 24 ottelua torjuntaprosentila 92,9 ja pudotuspelien päätteeksi HPK voitti Suomen mestaruuden.

NHL ja KHL

Mestaruuskauden jälkeen Rämö siirtyi Pohjois-Amerikkaan Tampa Bay Lightningin organisaatioon. Rämö pelasi suurimman osan ensimmäisestä kaudestaan AHL:ssä Springfield Falconsissa.  Rämö pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 2. joulukuuta 2006 vierasottelussa Ottawa Senatorsia vastaan, jossa Rämö vaihdettiin maaliin Johan Holmqvistin päästettyä kolme maalia alle kymmenessä minuutissa, mutta Tampa Bay hävisi lopulta 5-3. NHL-otteluja ensimmäisellä Pohjois-Amerikan kaudellaan Rämö pelasi yhteensä 2. Kauden lopussa hänet valittiin AHL:n tähdistöotteluun yhdessä Ville Koistisen kanssa. 
Kaudella 2007–2008 Rämö pelasi 22 NHL-ottelua ja kuusi AHL-ottelua. Kaudella 2008–2009 Rämö pelasi 24 NHL-ottelua ja 28 AHL-ottelua ja teki kauden jälkeen sopimuksen KHL-joukkue Avangard Omskin kanssa. Hän pelasi KHL:ssä kaudet 2009–2013. Kausilla 2009–2010 ja 2010–2011 hänet valittiin KHL:n tähdistöotteluun.
Kaudeksi 2013–2014 Rämö siirtyi NHL:ään Calgary Flamesiin. Miikka Kiprusoff lopetti uransa joukkueen ykkösmaalivahtina kauden 2012–2013 lopussa. Marraskuussa joukkue siirsi ykkösmaalivahtinsa Joey MacDonaldin siirtolistalle ja nosti AHL-vahti Reto Berran kokoonpanoonsa.
Rämö pelasi vielä kaudet 2014–2016 Calgaryssa. Jäätyään ilman sopimusta Rämö haki kaudelle 2016–2017 pelipaikkaa Toronto Maple Leafsista, mutta palasi kauden lopussa Suomeen ja Pelicansiin.
Kaudeksi 2017–18 Rämö siirtyi KHL-joukkue Jokereihin 1+1-vuotisella sopimuksella. Konferenssin välierien viidennessä kohtaamisessa TsSKA Moskovaa vastaan Rämö torjui 83 kertaa, mikä oli uusi KHL-ennätys. Ottelu eteni viidenteen jatkoerään saakka.
Toukokuussa 2018 Rämö siirtyi rahallista korvausta vastaan Avangard Omskiin ja tämän myötä Jokereiden ja Rämön sopimuksen optio purettiin. Kausi meni kuitenkin pilalle polvivamman vuoksi eikä Rämö pelannut kaudella ensimmäistäkään ottelua.

Muuta

Rämön pikkuveli Lauri on myös jääkiekkomaalivahti. Lauri on pelannut korkeimmillaan Mestis-tason otteluita.
Karri Rämö on Mestis-joukkue Heinolan Peliittojen osaomistaja.
Eksokuu

Eksokuu on aurinkokunnan ulkopuolella sijaitseva eli ekstrasolaarinen luonnollinen satelliitti, joka kiertää jotain muuta ekstrasolaarista taivaankappaletta. Yhtään varmistettua tapausta eksokuusta ei ole toistaiseksi löydetty.
Kuiden tutkimuksista Aurinkokunnassa on päätelty eksokuidenkin olevan yleisiä muissa planeettakunnissa. Valtaosa havaituista eksoplaneetoista on jättiläisplaneettoja ja Aurinkokunnassa olevilla jättiläisplaneetoilla on runsaasti kuita (Katso Jupiterin kuut, Saturnuksen kuut, Uranuksen kuut ja Saturnuksen kuut). Tästä johdettuna vaikuttaa järkeenkäyvältä otaksua, että eksokuut ovat yhtä yleisiä.
Perinteisesti kuiden ymmärretään kiertävän planeettaa, mutta IAU:n 2003 eksoplaneetta suosituksen mukaan ruskea kääpiö ja ruskea alikääpiö eivät ole planeettoja. Kuitenkin näillä taivaankappaleilla on kuita, joten eksokuun ei tarvitse kiertää planeettaa.
Vuonna 2014 on ehkä voitu alustavasti löytää eksokuun kaltainen taivaankappale. Ongelmana eksokuilla on toisinaan vuorovesivoimista johtuva ylikuumeneminen, joka kuiden elinkelpoisuuden kannalta tarkasteltuna vähentää elämän syntymistä. Myös vuonna 2015 on havaittu mahdollinen ehdokas eksokuuksi. Kuitenkin ne vaativat lisätutkimuksia, koska eksokuiden löytäminen perinteisillä eksoplaneettojen etsintämenetelmillä on hyvin vaikeaa, koska kuut ovat kooltaan ja massaltaan pieniä.
»1. Taivaankappale minkä tosiasiallinen massa on alle sen massarajan mikä vaaditaan deuteriumin ydinfuusioon (nykyisin laskettu olevan 13 Jupiterin massaa niille taivaankappaleille joilla on auringon metallipitoisuus), jotka kiertävät kompakteja tähtiä ovat ”planeettoja” (riippumatta tavasta jolla ne muodostuivat). Pienin massa mikä vaaditaan ekstrasolaarisen taivaankappaleen käsitetyksi planeetaksi pitäisi olla samat kuin Aurinkokunnassa.

2. Kappaleet joiden tosiasiallinen massa on yli massarajan joka vaaditaan deuteriumin ydinfuusion ovat ”ruskeita kääpiöitä” riippumatta tavasta, jolla ne ovat muodostuneet tai missä ne sijaitsevat.

3. Tähtienväliset kappaleet nuorissa tähtijoukoissa joiden massa on ali sen massarajan, joka vaaditaan deuteriumin ydinfuusioon eivät ole ”planeettoja” vaan ne ovat ruskeita alikääpiöitä (tai millä tahansa nimellä, joka on asianmukaisin).»
()