google/wiki40b huggingface dataset:
Joel Lehtinen

Ura

Lehtinen on Oulunkylän Kiekko-Kerhon kasvatti. Hän pelasi junioriuransa suurimmaksi osaksi Kiekko-Vantaassa, mutta edusti myös East Hockey Clubin C-nuoria kaudella 2007–2008 ja Jokereiden A-nuoria kaudella 2009–2010. Lehtinen oli kaudella 2008–2009 Kiekko-Vantaassa koko B-nuorten I-divisioonan paras syöttäjä sekä toiseksi paras pistemies HC Nokian Heikki Hällin kanssa tehoilla 22+36=58. Hän voitti kauden päätteeksi B-nuorten I-divisioonan pronssia.
Kaudella 2010–2011 Lehtinen sijoittui tehoilla 26+15=41 A-nuorten I-divisioonan maalipörssissä toiseksi Jokipoikien Jesse Jormanaisen kanssa ja sijoittui pistepörssissä viidenneksi. Hän oli kauden päätteeksi nostamassa Kiekko-Vantaata I-divisioonasta A-nuorten SM-liigaan. Lehtinen pelasi kauden aikana myös Kiekko-Vantaan Mestis-joukkueessa neljä runkosarja- ja kolme playoff-ottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Kesäkuussa 2011 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Kaudesta 2011–2012 Lehtinen pelasi noin puolet Kiekko-Vantaan Mestis-joukkueessa ja toiset puolet joukkueen A-nuorissa. Hänen tulokaskautensa Mestiksessä toi 23 runkosarjaottelussa tehot 1+2=3. Lehtinen oli Kiekko-Vantaan A-nuorten paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Juho Perttilän jälkeen tehoilla 16+13=29. Myös hänen teholukemansa +9 oli joukkueen paras. Kausi 2012–2013 oli Lehtiselle ensimmäinen kokonainen Mestiksessä, joka toi hänelle 42 runkosarjaottelussa tehot 7+14=21 sekä viidessä karsintasarjan ottelussa tehot 1+1=2. Hän pelasi kauden aikana myös kaksi Suomi-sarjaottelua Bewe TuusKin paidassa.
Lehtinen siirtyi kaudeksi 2013–2014 vuoden mittaisella sopimuksella HC Keski-Uudenmaan riveihin. Lokakuussa 2013 hän siirtyi lähtökohtaisesti yhden ottelun mittaiselle lainalle SM-liigajoukkue Helsingin IFK:hon. Lehtinen teki liigadebyyttinsä näin ollen 25. lokakuuta 2013 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Kaikkiaan hän vietti kauden aikana lainalla HIFK:ssa seitsemän ottelua. Lehtinen pelasi myös kaksi ottelua lainalla Bewe TuusKissa. Siirtotakarajalla, helmikuussa 2014 hän siirtyi loppukaudeksi Mikkelin Jukureihin vaihdossa Jesse Juntheikkiin. Lehtinen voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa.
Kaudeksi 2014–2015 Lehtinen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella jatkamaan uraansa Bewe TuusKin Suomi-sarjajoukkueeseen. Hän pelasi alkukaudella myös Kiekko-Vantaassa, jonne Lehtinen teki lopulta loppukauden kattavan sopimuksen lokakuussa 2014. Kaudella 2015–2016 hän oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 14+18=32. Lehtinen pelasi kauden aikana myös yhden SM-liigaottelun lainalla HIFK:ssa. Kauden 2016–2017 päätteeksi hän voitti Kiekko-Vantaassa Mestis-hopeaa.

Muuta

Lehtinen on pelannut myös Rullakiekon SM-liigaa Grankulla IFK:ssa.
James Sharples

James Sharples (1751 tai 1752 Lancashire, Englanti – 26. helmikuuta 1811 New York, Yhdysvallat) oli muotokuviin ja pastellimaalauksiin erikoistunut englantilainen taiteilija, joka muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1794.
Sharples syntyi vuoden 1750 tienoilla, ja hänestä piti tulla katolinen pappi. Tajuttuaan, ettei kyseinen ammatti sovikaan hänelle, Sharples ryhtyi taiteilijaksi. Hänen sukuunsa kuului lukuisia menestyviä taiteilijoita, mukaan lukien hänen kolmas vaimonsa, Ellen Sharples. Hän meni kolmesti naimisiin, ja hänellä oli neljä lasta, joista kaksi Ellenin kanssa. Sharplesin teoksia oli ensimmäistä kertaa esillä 1779, kun Lontoon Royal Academy of Artsiin otti niitä näyttelyynsä. Hän päätti lähteä Englannista sen jälkeen, kun hän meni naimisiin ranskalaissukuisen Ellen Sharplesin kanssa, jolla oli yhteydet Yhdysvaltoihin. Matkan varrella Sharplesien aluksen kaappasi Ranskan valtio, ja perhe joutui viettämään seitsemän kuukautta Brestissä, Cherbourgin kaupungin lähellä Ranskassa. Sharples perheineen kuitenkin pääsi New Yorkiin vuonna 1796, ja hänestä tuli heti suosittu pienien pastellimuotokuviensa ansiosta. Yhdysvalloissa asuessaan hän liitti toisen S-kirjaimen nimensä perään, ja täten hänet tunnetaan Amerikassa aina nimellä James Sharpless.
Sharplesin ura perustui vuonna 1794 siihen, että hän tarjoutui maalaamaan paikallisten ja kansallisten poliitikkojen muotokuvia ja houkutteli uusia asiakkaita näyttämällä näille alkuperäisiä maalauksia. Sharplesin maine johtuu osittain siitä, että hän sai maalata Yhdysvaltain ensimmäisen presidentin George Washingtonin muotokuvan vuonna 1796. Sivukuva oli niin suosittu, että Sharplesin vaimo Ellen ja tytär Rolinda joutuivat tekemään siitä paljon kopioita, jotta kysyntä tyydytettäisiin. Yksi kopioista pääsi Yhdysvaltain National Portrait Galleryn taidegalleriaan. Sivukuvista Sharplesit pyysivät 15 dollaria ja kasvokuvista 25 dollaria. Asiakkaita olivat muun muassa George Washington, Thomas Jefferson, Hester Thrale, Joseph Priestley, James Madison, Dolley Madison ja John Adams.
Jouduttuaan vaikeuksiin perheen Bathissa sijaitsevan talon vuokramaksun vuoksi Sharplesit palasivat Englantiin 1801, jolloin Ranskan vallankumoussodat viivyttivät perheen paluun Amerikkaan. Sharplesin kaksi poikaa palasi vuonna 1806, ja heidän jälkeen perheen tyttäret vanhemmat kolme vuotta myöhemmin. James Sharples kuoli sydänvaivoihin vuoden 1811 äärimmäisen kylmän talven aikana, minkä jälkeen perhe päätti palata Englantiin. Ainoastaan Sharplesin toisena syntynyt poika Felix jäi Amerikkaan.
Keltainen tee

Keltainen tee (kiin. 黃茶, pinyin: huángchá) on harvinainen ja arvostettu teetyyppi, jota tuotetaan pieniä määriä erityisesti Kiinan Hunanin, Sichuanin ja Anhuin maakunnissa. Keltainen tee on ollut tunnettu satojen vuosien ajan, ja alkujaan sitä valmistettiin Kiinan keisarille. Teelehdet saavat valmistukseen kuuluvan vähäisen hapetuksen aikana kellertävän sävyn, mistä teemuoto on saanut nimensä.  Keltaisen teen syntyminen ajoittuu Ming-dynastian teekulttuurin kulta-aikaan 1500-luvun lopulla, jolloin teevalmistusmenetelmät kehittyivät ja useimmat nykyiset teetyypit saivat alkunsa. 
Teekirjallisuudessa on toisistaan poikkeavia kuvaksia keltaisen teen valmistusmenetelmästä. Eräs kuvaus on seuraavanlainen: Keltaista teetä varten kerätään teepensaan kärkisilmuja ennen kuin ne muodostavat nukkapintaa. Lehdet nuudutetaan vihreän teen tavoin ja kuumennetaan pannuissa, välillä käsin sekoittaen. Lehdet levitetään kostean kankaan alle säästä riippuen 4–10 tunniksi. Tällöin teelehdet lämpenevät ja hapettuvat, kehittävät aromikkuuttaan ja saavat kellertävän värisävyn. Lehtiä kuivataan vielä 10–20 minuuttia 110–120 °C:een lämpötilassa, jolloin niiden kosteus putoaa alle viiteen prosenttiin. Lopuksi teelehdet lajitellaan ja pakataan. 
Ehkä kuuluisin keltainen tee on nimeltään Junshan Yinzhen (suom. Jun-vuoren hopeaneulaset tai Keisarin vuoren hopeaneulaset). Aitoa Junshan Yinsheniä valmistetaan pieniä määriä Hunanin maakunnan Dongtingjärven pienessä saaressa kasvavista Jun Shan Qun Ti Zhong -kannan teepensaista, joiden kärkisilmut poimitaan huhtikuussa tätä teetä varten. 
Keltaista teetä haudutetaan esimerkiksi 70 °C lämpöisessä vedessä 5–8 minuuttia. Usein teepaketissa on tai teemyymälästä saa kullekin teelaadulle suositellut täsmällisemmät haudutusohjeet. Väriltään teejuoma vaihtelee vaalean keltaisesta keltaruskeaan. Maultaan keltaista teetä kuvataan pehmeäksi, hunajaisen samettiseksi ja vehnäiseksi.
Al-Askarin kultainen moskeija

Al-Askarin kultainen moskeija (arab. مرقد الامامين علي الهادي والحسن العسكري‎) on šiiamuslimien pyhä moskeija Samarrassa, Irakin Salah al-Dinin maakunnassa. Se on eräs tärkeimpiä šiiamoskeijoita maailmassa. Moskeija on tunnettu suuresta kultaisesta kupolistaan, joka on tehty 72 000 palasta kultaa, ja kultaisista minareeteistaan. Kupoli tuhoutui terrori-iskuissa helmikuussa 2006 ja minareetit kesäkuussa 2007. Moskeija rakennettiin vuonna 944 kahden 800-luvulla eläneen imaamin ja profeetta Muhammadin jälkeläisen hautakammioksi.
Moskeijan tuhoutunut kupoli ja minareetit on sittemmin rakennettu uudelleen ja pyhäkköä restauroitu.

2006

Al-Askarin kultainen moskeija joutui 22. helmikuuta 2006 kello 6.55 aamulla paikallista aikaa räjähdeiskun kohteeksi, joka tuhosi sen kultaisen kupolin ja vaurioitti pahasti myös muita osia.  Joukko miehiä oli tunkeutunut aiemmin sisään rakennukseen, sitonut vartijat ja asentaneet räjähteet, joilla he onnistuneesti saivat tuhottua osan moskeijasta. Tunkeutujilla oli poliisiunivormut. Heti perään kostoiskuja tehtiin ainakin 60 sunnimoskeijaan.

2007

Al-Askarin moskeija joutui heti seuraavana vuonna uudestaan iskun kohteeksi. Moskeijan kaksi korkeaa minareettia räjäytettiin maan tasalle noin kello 9 aamulla paikallista aikaa 13. kesäkuuta 2007. Kukaan ei loukkaantunut iskussa.
Iskua seurasivat kostoiskut sunnimuslimien moskeijoihin.

Jälleenrakennus

YK:n tiede- ja kulttuurijärjestö UNESCO ja Irakin hallitus rakennuttavat uudelleen al-Askarin kultaisen moskeijan. YK maksaa hankkeesta neljä miljoonaa euroa ja Irak 2,2 miljoonaa euroa. Rakennustöiden odotetaan kestävän kymmenen kuukautta. Moskeijan ulkoasu on määrä palauttaa ennalleen. Korjaustyöt olivat meneillään yhä vuonna 2013.
Keskinen (Ruovesi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 12,6 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Vankaveden alueeseen (35.312) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 122,2 metriä mpy.
Tiutisen koulu

Tiutisen koulu oli Kotkan Tiutisen saarella sijainnut peruskoulu. Koulussa toimivat esikoulu sekä vuosiluokat 1–6. Sen oppilasmäärä oli vuonna 2015, esiopetusoppilaat mukaan lukien noin 40. Syksyllä 2016 koulu lakkautettiin ja sen oppilaat siirtyivät Hakalan kouluun.

Historia

Tiutisen kyläkokous esitti vuonna 1907 Kymin kunnan kuntakokoukselle oman kansakoulun perustamista, jonka kuntakokous hylkäsi. Kuntakokous hylkäsi myös uuden hakemuksen kolmen vuoden kuluttua, josta valitettiin Viipurin läänin kuvernöörille. Keisarillinen senaatti antoi päätöksen koulun perustamisesta ja koulu aloitti toimintansa vuonna 1912 Tiutisen työväentalosta vuokratuissa tiloissa. Koulurakennus valmistui vuonna 1913. Tiutisen koulussa opettajana toiminut Hulda Salmi toimi kansanedustajana vuosina 1910–1918.
Kotkan kaupunginjohtaja Henry Lindelöf esitti Tiutisen koulun lakkauttamista vuonna 2011, mutta Kotkan kaupunginhallitus torjui esityksen. Sama toistui vuonna 2013.
Helmikuussa 2016 koulun lakkauttamisesta tehtiin päätös äänin 26-25. Oppilaat siirtyivät syksyllä Hakalan kouluun.
Jim ja Marian Jordan

James "Jim" Edward (16. marraskuuta 1896 Peorian lähellä, Illinois – 1. huhtikuuta 1988 Los Angeles, Kalifornia) ja Marian Jordan (o.s. Driscoll 16. huhtikuuta 1898 Peoria – 7. huhtikuuta 1961 Encino, Kalifornia) olivat yhdysvaltalainen koomikkopariskunta, joka tunnetaan parhaiten radiosarjasta Fibber McGee and Molly.
Jim Jordan ja Marian Driscoll tutustuivat toisiinsa jo lapsina ja menivät naimisiin 1918. Esiinnyttään ensin pienimuotoisimmissa tilaisuuksissa, he liittyivät vaudeville-kiertueeseen vuonna 1922. Ensimmäisen radioesiintymisensä he tekivät vuonna 1924. 1931–1935 he esiintyivät radiosarjassa Smackout ja vuosina heillä oli oma sarjansa 1935–1957 Fibber McGee and Molly.
Molemmat nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 1989 yhdessä Fibber McGee and Molly -sarjan kanssa.
Circle the Wagons

Nimi ja kansi

Albumin kannen on suunnitellut Dennis Dread, jonka käsialaa ovat myös kahden aiemman Darkthrone-albumin kannet. Albumin kansikuvassa on intiaaniteema; siinä stereotyypistä intiaania muistuttava hahmo valmistautuu ampumaan jousella. Myös nimi Circle the Wagons ("Piirittäkää vankkurit!") liittyy teemaan viitaten westerneistä tuttuun tilanteeseen jossa intiaanit hyökkäävät uudisasukkaiden vankkurikaravaanin kimppuun.
Antti Mäki

Antti Mäki (1904–14. marraskuuta 1985) oli suomalainen maataloudentutkija ja professori. Hän oli Helsingin yliopiston maanviljelystalouden professori 1950–1971. Hänen tutkimusalaansa olivat pakkolunastuksen vaikutus, maatalouden rakennusolot ja maatalouspolitiikka.
Helsingin Viikissä sijaitseva Antti Mäen kuja on nimetty Antti Mäen mukaan.
Pitkäjärvi (Uusikaupunki)

Maantiede

Järven pinta-ala on 85 hehtaaria ja se on 2,2 kilometriä pitkä ja 800 metriä leveä. Siihen laskee kahdeksan ojaa, joista kaakkoon laskee nimettömän lammen laskuoja, idästä Lukujärven laskuoja Taminanoja ja etelästä Kärkkistensuon laskuoja, joka tuo myös Kärkkisjärven liikavesiä. Järven luusua sijaitsee järven luoteiskulmassa, josta saa alkuunsa 200 metriä pitkä laskuoja Lamminjärveen.
Järvellä on 8,8 kilometriä rantaviivaa ja sen ranta on pääosin kalli- tai moreenipohjaista metsämaastoa. Siinä on 11 saarta, joista neljä saarta ovat suuria. Niitä ovat esimerkiksi Isoluoto, Vähäluoto ja Kuusikari. Rannoille on rakennettu toistakymmentä loma-asuntoa, joille johtaa tiet Laitilasta tai Uudestakaupungista. Uudenkaupungin ja Laitilan välinen raja kulkee järven poikki.

Luonnontila

Pitkäjärvi on matala ja ruovikkoinen ja se kuuluu kokonaan luonnonsuojelualueeseen.

Historia

Männäisten ruukin tarvitseman vesivoiman turvaamiseksi Sirppujoessa Särkijärven laskuvedet päätettiin ohjata Hankeranjärven kautta Sirppujokeen. Tätä varten rakennettiin vuosina 1787−1788 Taminanojaan sellainen pato , joka nosti Lukujärven vedenpintaa noin 1,5 metriä korkeammalle. Pato esti veden virtaamisen Pitkäjärveen, Lamminjärveen ja Merilammiin. Hankkeen vastustajat purkivat padon vuonna 1817 eikä sitä enää rakennettu uudelleen.
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa Pitkäjärvi on hyvin erilainen kuin nykyään. 1800-luvun loppupuolella Merilammi ja Pitkäjärvi päätettiin laskea. Hanketta varten perustettiin järvenlaskuyhtiö, jonka osakkaat toteuttivat yhdessä tarvittavat toimet. Järvien ympärille merkittiin piirirajat vuonna 1892  ja sitten järvet laskettiin. Heinäpellot aidattiin aidalla, joka oli kaksi kyynärää korkea. Jokainen osakas sai rakennettavaksi määrämittaisen aidan, vaikka hänellä oli omistuksia useassa kohdassa.
Kaarina Kaila

Anna Kaarina Kaila (o.s. Kinnunen, s. 26. marraskuuta 1941 Lauritsala) on suomalainen taidemaalari ja kuvittaja.
Kaila valmistui Taideteollisen oppilaitoksen graafisen taiteen osastolta vuonna 1967 ja suoritti taidegrafiikan jatko-opintoja professori Pentti Kaskipuron johdolla samassa oppilaitoksessa vuosina 1970–1972. Hänen vapaana taiteilijana tekemiään töitään oli ensimmäistä kertaa esillä Suomen Taiteilijain 76. näyttelyssä Helsingissä vuonna 1971. Samana vuonna hän piti ensimmäiset yksityisnäyttelynsä Varsovassa ja Helsingissä.
Kaila on osallistunut noin 50 kotimaiseen yhteisnäyttelyyn ja pitänyt 20 yksityisnäyttelyä, joissa esillä on ollut erityisesti akvarelleja ja lastenkirjojen kuvituksia sekä piirustuksia ja grafiikkaa. Hänen töitään on muun muassa Helsingin, Lahden ja Lohjan kaupunkien kokoelmissa, Kuopion ja Mikkelin taidemuseoissa sekä Slovakian valtion kokoelmissa Bratislavassa ja tokiolaisessa Chihiro Iwasaki Art Museumissa. Kaila on työskennellyt ulkomailla muun muassa Ranskassa, Puolassa ja Italiassa, jossa hän on viettänyt pitkiä aikoja Venetsian ateljeessaan.
Kailan ensimmäiset kuvitukset lastenkirjassa olivat Marja-Leena Mikkolan teoksessa Anni Manninen. Niistä myönnettiin Rudolf Koivu -säätiön kunniamaininta. Hän on kuvittanut myös Mikkolan teoksen Lumijoutsen, josta sai Rudolf Koivu -palkinnon vuonna 1979. Lisäksi Kaila on kuvittanut Hannu Mäkelän teoksia ja H. C. Andersenin ja Grimmin satuja. Vuonna 1985 hänen satukirjakuvituksestaan Pieni merenneito ja muita Andersenin satuja julkaistiin postimerkki Tšekkoslovakiassa.
Kaila sai kuvituksistaan Rudolf Koivu -palkinnon myös vuosina 1981 ja 1985, josta jälkimmäisen pitkäaikaisesta lasten ja nuorten hyväksi tehdystä työstä. Kailan luottamustehtäviä ovat olleen muun muassa Taiteen keskustoimikunnan lastenkulttuurijaoston asiantuntijajäsenyys (1987–1991) ja Suomen nuortenkirjaneuvoston (nyk. IBBY Finland) juryn jäsenyys vuosina 1992–1994. Hän on ollut Taidemaalariliiton jäsen vuodesta 1973. Vuonna 2005 hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke.
Paul Winfield

Paul Edward Winfield (22. toukokuuta 1939 Los Angeles, Kalifornia – 7. maaliskuuta 2004  Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. ja . Hänet tunnetaan elokuvasta Sounder (1972), josta hän sai parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden. Hän näytteli myös esimerkiksi televisiosarjoissa Rooman Sheriffi, Juuret, King, The Sophisticated Gents, Enkelin kosketus, Batman Beyond, Simpsonit, Hämähäkkimies, Wiseguy ja The Charmings.
Paul Winfield kuoli sydänkohtaukseen 62-vuotiaana.

Yksityiselämä

Hänen pitkäaikainen kumppaninsa oli suunnittelija ja arkkitehti Charles Gillian jr.
Hypnotisoija

Juoni

Tukholman läheltä Tumbasta löytyy mies urheilukentän pukuhuoneesta julmasti surmattuna. Myös hänen puolisonsa ja tyttärensä löytyvät surmattuina perheen rivitalosta, ainoastaan poika Josef on elossa, joskin haavoittuneena ja sairaalassa. Tapahtumien selvittämiseksi komisario Linna pyytää tunnettua hypnotisoijaa, lääkäri Erik Maria Barkia  hypnotisoimaan pojan. Lääkäri suostuu, vaikka on aiemman huonosti päättyneen tehtävän jälkeen päättänyt lopettaa hypnotisoinnit. Mutta hän joutuu poikansa kanssa mukaan tapahtumien ketjuun.
Jani Rauhala (jääkiekkoilija)

Ura

Rauhala on Vaasan Sportin kasvatti. Hän siirtyi kaudeksi 2016–2017 Kalevan Pallon B-nuoriin, jotka Rauhala torjui kauden päätteeksi Suomenmestaruuteen. Kaudella 2017–2018 hän toimi pääasiassa KalPan A-nuorten kakkosmaalivahtina Elmeri Metsävainiolle ja Rauhala pelasi 16 runkosarjaottelua. Hän ei saanut kuitenkaan pudotuspeleissä peliaikaa. Rauhala voitti kauden päätteeksi A-nuorten Suomenmestaruuden.
Kaudella 2018–2019 Rauhala nousi KalPan A-nuorten pääasialliseksi vastuunkantajaksi. Hän puki kauden aikana myös SM-liigaotteluihin, jossa Rauhala sai ensimmäiset kauden ainoaksi jääneet peliaikansa 22. helmikuuta 2019 vieraissa Rauman Lukkoa vastaan. Hän lähti otteluun KalPan kakkosmaalivahtina Denis Godlalle, kun Jonathan Iilahti oli loukkaantunut. KalPa vaihtoi Rauhalan maalilleen ajassa 58.22, kun joukkue kavensi ottelun ilman maalivahtia 4–3:een. Hän esiintyi KalPan maalilla 26 sekuntia, mutta Lukko ei laukonut kertaakaan Rauhalaa kohti. KalPa otti hänet pois maaliltaan ajassa 58.48 ja haki tasoitusta ottelun loppuun saakka, mutta ottelussa ei kuitenkaan syntynyt enää maaleja.
Ratva järv

Maantietoa

Järven pinta-ala on 25 hehtaaria ja se on 700 metriä pitkä ja 600 metriä leveä. Metsäjärvi sijaitsee Ratvan raban koillispäässä. Sillä on yksi soistunut saari, jonka pinta-ala on 0,48 ha. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 55,0 m mpy. Järven valuma-alueen laajuus on 8,5 neliökilometriä, johon sisältyy sitä ympäröivää suota.
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on metrin verran ja suurin syvyys 1,5 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00025 kuutiokilometriä eli 0,25 miljoonaa kuutiometriä . Järven rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä ja sen rannat ovat soistunutta metsämaata. Järveen ei ole kartan mukaan johdettu suo-ojia eikä sillä ole laskuojaa. Se on autio eikä sinne johda tietä.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu (viroksi keskmise karedusega kihistumata veega järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä kovavetiseksi järveksi että miksotrofiseksi järveksi  (viroksi kalgiveeline miksotroofne tai kalgiveeline segatoiteline, KM). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on joko keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on tällöin rehevöitynyt. Järven vedessä on myös korkea humuspitoisuus.
M/S Elias Lönnrot

M/S Elias Lönnrot on vuonna 1986 valmistunut dieselkäyttöinen replika alkuperäisestä S/S Elias Lönnrot -siipirataslaivasta. Se on tehnyt kesäisin risteilyjä Keurusselällä. Kesällä 2014 siihen tuli kuitenkin tekninen vika, ja risteilyt päättyivät. Liikennöitsijä Suomen Hopealinja Oy irtisanoi vuokrasopimuksensa Keuruun kaupungin kanssa.
Keuruun kunta rakennutti laivasta jäljennöksen toimittaja Jorma Tuomi-Nikulan tekemän pienoismallin mukaan.
Theme Park

Vastaanotto

CU Amiga -lehti antoi pelille arvosanaksi 93% arvostelussaan.
European Grand Circuit

European Grand Circuit oli Euroopan raviliiton UET:n vuosina 1956-2011 järjestämä kilpailusarja lämminverisille ravihevosille. Vuosina 1956-1985 kilpailu tunnettiin ravureiden Euroopan mestaruuden nimellä. Sen voittaja ratkesi osakilpailuiden sijoituksista saatavien pisteiden perusteella. Vuonna 2012 Grand Circuit korvattiin uudella UET Trotting Masters-kilpailusarjalla.
European Grand Circuitiin kuuluivat muun muassa Prix de France Pariisissa, Elitloppet Tukholmassa ja Lotteria-ajo Napolissa. Suomesta Grand Circuitin osakilpailuja olivat Vermon Finlandia-ajo sekä Kouvolan Kymi Grand Prix.
Kilpailun ainoa Suomessa syntynyt voittaja oli Houston Laukko vuonna 1995. Vuosina 1989 ja 1990 Grand Circuitin voitti suomalaisomistuksessa juossut, mutta Yhdysvalloissa syntynyt Friendly Face.
Hamed Haddadi

Ura

Hddadi pelasi koripalloa Shahin Ahvāzin juniorijoukkueissa. Kaudeksi 2002–2003 hän siirtyi Paykan Teheraniin, josta hän siirtyi vuonna 2003 Al-Nasriin. Haddadi pelasi seurassa vain lyhyen ajan ja vaihtoi saman vuonna superliigassa pelanneeseen Paykan Teheraniin. Kauden 2007–2008 ajan hän edusti Saba Battery Teherania. Elokuussa 2008 hän siirtyi NBA-seura Memphis Grizzliesiin. Kauden alussa hän pelasi myös joitakin pelejä D-liigan Dakota Wizardsissa. Vuonna 2013 Memphis kauppasi Haddadin Toronto Raptorsille, joka möi hänet pian Phoenix Sunsille.
Anïs Zitouni

Ura

Zitouni aloitti uransa Club Africainissa, josta hän siirtyi alemmille sarjatasoille, kunnes palasi takaisin Club Africainiin vuonna 2007 ja voitti samalla ensimmäisen Tunisian-mestaruuden. Vuodesta 2008 lähtien hän on edustanut CS Hammam-Lifia.