google/wiki40b huggingface dataset:
Servaali

Tuntomerkit

Servaali muistuttaa ulkonäöltään gepardia mutta on sitä pienempi. Solakalla servaalilla on pitkät jalat, pitkä kaula ja korkealle nousevat suuret korvat. Turkin pohjaväri vaihtelee kellertävästä kupariseen, turkissa on mustia täpliä, ja kyljissä ja raajojen yläosissa on suuria vaaleita laikkuja.
Servaalilla on 24–45 senttimetriä pitkä häntä. Häntineen servaalin pituus on jopa 130 senttimetriä.

Ravinto ja saalistaminen

Servaalit syövät jyrsijöitä, lintuja, matelijoita, sammakkoja ja hyönteisiä, harvoin myös raatoja.
Servaalit saalistavat yleensä päiväsaikaan. Ne lähtevät liikkeelle auringonnousun aikaan, lepäävät muutaman tunnin puolenpäivän aikana ja jatkavat saalistusta auringonlaskuun saakka. Servaali on melko hidas juoksija, mutta pitkien jalkojensa ansiosta sen on helppo kävellä korkeassa ruohikossa, ja pitkästä kaulasta ja tarkasta kuulosta on hyötyä jyrsijöiden paikallistamisessa. Havaittuaan jyrsijän servaali hypähtää jopa kahden metrin korkeuteen ja laskeutuu uhrinsa päälle. Se ei aina tapa saalista heti vaan jää leikkimään sillä jopa usean minuutin ajan.

Lisääntyminen

Servaali tekee pentuja yleensä kerran vuodessa. Kantoaika on noin 70 päivää. Poikueessa on kaksi tai kolme pentua, joskus neljä. Emo ilmeisesti hoitaa poikaset yksin ilman uroksen tai muiden naaraiden apua. Lähtiessään metsästämään emo kätkee poikaset heinikkoon tai koloon ja aika ajoin vaihtaa niiden piilopaikkoja. Päivän mittaan emo käy ruokkimassa poikasia. Kasvettuaan poikaset osallistuvat emon kanssa metsästysretkille. Aikuisina naaraspoikaset saattavat jäädä asustelemaan emonsa lähistölle, mutta urokset lähtevät etsimään omia metsästysmaitaan.

Lemmikkinä

Joissain Yhdysvaltain osavaltioissa servaalia saa pitää lemmikkinä. Laji ei kuitenkaan käyttäydy kotikissan tavoin, joten sitä joudutaan yleensä pitämään häkissä. Kesykissan kanssa risteytetty servaali eli savannikissa (savannah) on usein servaalia kesympi ja helpompi pitää. Myös kotikissasta on jalostettu servaalilta näyttävä rotu.
Mikael Fortelius

Hannu Lennart Mikael Fortelius (s. 1. helmikuuta 1954 Helsinki) on evoluutiopaleontologian professori Helsingin yliopistossa. Hän on tutkinut muun muassa Euraasian maanisäkkäiden ja mannerympäristöjen kehitystä neogeenikaudella, kasvinsyöjänisäkkäiden ekomorfologiaa ja nisäkäshampaan yksilönkehitystä.
Fortelius kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1973 (Vasa svenska lyceum). Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi 1979, lisensiaatiksi vuonna 1981 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1986. Vuosina 1986–1996 hän toimi Helsingin yliopistossa eläintieteellisen paleontologian dosenttina.
Hän toimi amanuenssina Helsingin yliopiston Geologian laitoksella vuosina 1979–1991, jona aikana vuosina 1982–1984 Suomen Akatemian tutkimusapulaisena vieraillen University College Londonissa 1983–1984. Hän oli intendentti Luonnontieteellisessä keskusmuseossa 1992–2003, tosin toimi vuosina 1993–1996 Suomen Akatemian vanhempana tutkijana ja 1996–2003 Helsingin yliopiston ekologisen paleontologian professorina. Vuodesta 2004 lähtien hän on ollut evoluutiopaleontologian (geologian) professori.
Fortelius on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1996 ja valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2005.
Santiago Ezquerro

Ura

Ezquerro on pamplonalaisen Osasunan kasvatti, mutta ensiesiintymisensä korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa hän teki madridilaisessa Atléticossa 21. syyskuuta 1996 vierasottelussa Logroñésia vastaan.
Vuodet 1998–2005 Ezquerro edusti bilbaolaista Athleticia, jossa hän nousi lopullisesti avauskokoonpanon pelaajaksi. Vuonna 2005 hän siirtyi Barcelonaan, jonka kanssa hän oli voittamassa sekä Espanjan pääsarjamestaruutta että Mestarien liigaa vuonna 2006. Peliaika joukkueessa oli kuitenkin vähissä, ja sopimuksen umpeuduttua kesällä 2008 Ezquerro palasi takaisin kasvattajaseuraansa Osasunaan, joka oli tällä välin noussut takaisin pääsarjaan. Paluu ei sujunut odotetusti ja muun muassa loukkaantumisten vuoksi Ezquerro pelasi vain kymmenessä sarjaottelussa. Kesällä 2009 Ezquerro ja seura purkivat sopimuksensa vuoden etuajassa.
Ezquerro on pelannut kerran Espanjan maajoukkueessa, 5. syyskuuta 1998 EM-karsintaottelussa Kyprosta vastaan.
Jussi T. Lappalainen

Jussi Tapani Lappalainen (s. 23. lokakuuta 1935 Kuopio) on suomalainen historioitsija ja emeritusprofessori. Hän toimi Turun yliopiston Suomen historian apulaisprofessorina ja professorina vuodesta 1980 vuoteen 1998. Lappalainen toimi myös kaksi kautta 1995–1998 Professoriliiton puheenjohtajana.
Lappalaisen tutkimustyö on käsitellyt erityisesti sotahistoriaa 1600-luvulta 1900-luvulle. Viimeksi hän on kirjoittanut puolet ja ollut päätoimittajana teoksessa Sota Suomesta. Suomen sota 1808–1809.
Xipe Totec

Xipe Totec (nahuatliksi “Meidän nyljetty herramme”) on mesoamerikkalainen kevään ja uuden kasvillisuuden jumala sekä kultaseppien suojelija. Xipe Totecia palvoivat tolteekit ja asteekit. Keväällä maasta nousevan tuoreen kasvuston symbolina jumalalla oli ihmisuhrin nyljetty nahka ”uusi iho”, joka peitti maata keväisin.
Xipe Totecin ensimmäiset kuvat ja patsaat ovat peräisin Xolalpanista, läheltä Teotihuacánia, sekä Texcocosta noin 800–1100-luvuilta. Asteekit omaksuivat hänet jumaltensa joukkoon Axayacatlin (1469–81) hallituskaudella. Vuoden toisen rituaalikuukauden Tlacaxipehualiztlin (“Miesten nylkeminen”) aikana uhripapit tappoivat uhrejaan repimällä näiden sydämet rinnasta. Sitten he nylkivät ruumiit. Nahat värjättiin keltaisiksi ja papit pukivat ne ylleen. Niitä kutsuttiin nimellä teocuitlaquemitl (“kultaiset vaatteet”). Toiset uhrattavat puolestaan kiinnitettiin kehikkoon, ja heidät surmattiin ampumalla heihin nuolia. Heistä valuvan veren uskottiin symboloivan hedelmällisiä kevätsateita. Xipe Totecin kunniaksi lauletuissa hymneissä häntä kutsuttiin nimellä Yoalli Tlauana (“Yöllinen juoja”), koska öisin maahan lankesivat vilvoittavat sateet. Hymnit ylistivät Xipe Totecia runsauden symboli Sulkakäärmeen tuojana sekä kuivuuden torjujana.
Piccadilly Circus

Piccadilly Circus on risteys Lontoon West Endissa City of Westminsterissä. Risteyksessä Regent Street risteää Piccadillyn kanssa. Piccadilly Circuksesta lähtevät myös Shaftesbury Avenue ja Haymarket.
Piccadilly Circuksen sijainti West Endin keskustassa vilkkaiden liikenneväylien varrella ja keskustan kauppojen, Sohon ja teattereiden läheisyydessä ovat tehneet siitä tapaamispaikan ja turistikohteen itsessään.
Piccadilly Circuksen tunnistaa sen pohjoislaidan rakennuksen suurista valomainostauluista, sekä lordi Shaftesburyn suihkulähteestä ja Anteros-veistoksesta. Sen laidalla sijaitsevat London Pavilion ja Criterion Theatre. Torin alla on sen mukaan nimetty maanalainen asema.
Valomainostaulut oli toteutettu neonvaloillä lähes 50 vuoden ajan, mutta vuonna 1998 niiden paikalle asennettiin ensimmäinen suuri digitaalinen ulkomainos. 
Piccadilly Circukselta pääsee kätevästi liikkumaan eri puolille Lontoota.
Olen kuullut on kaupunki tuolla

Olen kuullut on kaupunki tuolla (tunnetaan myös nimellä Laulu taivaasta) on käännöskappale venäläisen Aleksandr Lvovichin säveltämästä ja sanoittamasta hengellisestä laulusta "Однозвучно гремит колокольчик" (Odnozvutjno gremit kolono). Suomenkielisen käännöksen kappaleeseen on tehnyt Vali Kunnas.
Kappaleen ovat levyttäneet muun muassa Mauno Kuusisto, Kari Tapio ja Viktor Klimenko.
Appelbom

Appelbom on Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 325 sekä vapaaherrallinen suku numero 164. Anders Haraldsson (1576-1649) kuului aateliseen Strömfelt-sukuun. Hänen uransa alkoi 1599 kirjurina ja vuoteen 1633 mennessä hän oli noussut kuningatar Kristiinan komissaariksi. Anders Haraldsson oli myös kuningas Kustaa II Aadolfin luottomies ja hankki kuninkaalle kaupallisena neuvonantajana tämän sotaretkille rahoitusta. Hänet aateloitiin vuonna 1645. Andersin poika, hovineuvos Harald Appelbom (1612-1674) oli komissaari Hollannissa sekä lähettiläs Englannin parlamentissa 1652, missä hänestä tuli kuningas Kaarle II:n suosikki.  Amiraali Anders Appelbom (1652-1721) korotettiin vapaaherraksi vuonna 1719.
Juopuneiden hevosten aika

Juoni

Iranin ja Irakin raja-alueen kurdeihin kuuluvat lapset yrittävät selviytyä jäätyään orvoiksi isänsä kuoltua. Vanhin poika Ayoub yrittää löytää itselleen mitä tahansa työtä elättääkseen sisarensa ja veljensä ja saadakseen vammaisen pikkuveljensä Madin leikkaushoitoon. Ayoub salakuljettaa kuorma-autonrenkaita rajan yli Irakiin yhdessä muiden rajakylän asukkaiden kanssa. Rahaa ei kerry tarpeeksi, joten hänen setänsä päättää naida Ayoubin sisaren ja vastineeksi rahoittaa leikkauksen Irakin puolella. Kun he saapuvat sedän kotiin, tämän äiti kieltäytyy Madin auttamisesta ja tarjoaa tilalle muulia. Ayoub päättää salakuljettaa muulin Irakiin, jossa siitä saisi enemmän rahaa. Hän pääsee salakuljettajajoukon mukaan. Ankarassa talvessa he juottavat muuleilleen viinaa, jotta ne jaksaisivat vetää. Viranomaiset yllättävät salakuljettajajoukon rajalla, mutta salakuljettajat eivät ehdi pakoon, koska muulit ovat liian juovuksissa. Elokuva loppuu kuviin, joissa Ayoub, Madi ja heidän muulinsa pääsevät karkuun ja ylittävät rajan Irakiin.

Palkintoja

Elokuva voitti Kultainen kamera -palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla ja tuomariston erikoispalkinnon Chicagon elokuvajuhlilla. Se palkittiin myös Edinburghin, Fort Lauderdalen, São Paulon, Banffin, Gijónin ja Isfahanin elokuvafestivaaleilla.
Leppälahti (Reisjärvi)

Leppälahti on Reisjärven kylä, joka sijaitsee noin kolme kilometriä kunnan keskustasta Sieviin päin, Kiljanjärven ja Vuohtojärven rantamaisemissa. Leppälahden kylässä ja siihen osittain kuuluvan Kiljanrannan alueella oli 125 kotitaloutta, joista noin 15% oli toimivia maatiloja vuonna 2003. Kylässä sijaitsevat Leppälahden ala-aste, kunnan jalkapallokenttä, sekä Reisjärven seurakunnan uusi Tolpankankaan hautausmaa.

Historia

Savolaisten uudisasukkaiden asuttaessa Reisjärveä 1550-luvun alkupuolella, ensimmäisten joukossa alueelle saapunut Heikki Parkkinen rakensi talonsa Kiljanjärven rannalle. 1550-luvun loppua kohden Lauri ja Heikki Leppäinen rakensivat kumpikin oman talonsa, Leppälän talot, Vuohtojärven luoteispuolelle.
Moottoritorpedovene Taisto 7

Rakentaminen

Alus rakennettiin Turun Veneveistämöllä 1947 ja sen suunnitteli insinööri Jarl Lindblom italialaisten esikuvien mukaan.
Lindblom suunnitteli alustyypin pohjarakenteen osin uudelleen merikelpoisuuden parantamiseksi nopeuden kärsimättä, ja tulos ylittikin odotukset.

Palveluskäyttö

Alus poistettiin palveluksesta 27. tammikuuta 1965.
T-luokan muut moottoritorpedoveneet olivat Tarmo, Taisto, Tyrsky, Tuima, Tuisku ja Tuuli sekä sodan jälkeen valmistunut Taisto 8.
Timo Mäkeläinen

Timo Olli Tapani Mäkeläinen (s. 1940) on suomalainen matemaatikko ja emeritusprofessori. Hän oli Helsingin yliopiston sovelletun matematiikan professori vuodesta 1973. Hänen tutkimusalaansa on matemaattinen tilastotiede.
M/S Moby Niki

Valmistus

Alus tilattiin Werft Nobiskrugilta Rendsburgista Saksasta. Sen köli laskettiin 24. lokakuuta 1973 ja alus laskettiin vesille 25. toukokuuta 1974. Alus oli koejoissa 6. syyskuuta ja se luovutettiin tilaajalleen halmstadilaiselle Lion Ferry Ab:lle vielä samana päivänä nimettynä M/S Europafärjan III:ksi.

Palvelus

Alus asetettiin 8. syyskuuta 1974 liikenteeseen välille Varberg – Grenå. Alus menetti ohjattavuuden 19. syyskuuta 1978 kovassa tuulessa saapuessaan Varbergiin. Odotettuaan noin kaksitoista tuntia alus lähti Göteborgiin, jossa se kiinnittyi Stenan terminaalin laituriin. Aluksen matkustajat kuljetettiin busseilla Varbergiin ja alus siirrettiin telakalle korjattavaksi. Alus ajoi 10. joulukuuta Grenån edustalla Kalkgrundetin matalikolle, jossa se oli kiinnittyneenä muutaman päivän.
Alus myytiin elokuussa 1982 Stena Linen tytäryhtiölle Varberg-Grenå Linjen Ab:lle ja se jatkoi edelleen Varbergin ja Grenån välisellä reitillä.

Corsica Serena II ja Corsica Serena Seconda

Maaliskuussa 1983 alus myytiin edelleen Panamaan Tourship S.A.:lle, mutta alus pysyi vanhalla reitillä aina 23. maaliskuuta saakka. Se lähti 24. huhtikuuta Göteborgista nimettynä Corsica Serena II:ksi Italiaan, jossa se asetettiin Corsica Ferriesin liikenteeseen reitille Italian mantereelta La Speziasta Korsikan Bastiaan. Lokakuussa 1999 alus luovutettiin Genovaan Medinvest SpA:lle, joka nimesi sen Corsica Serena Secondaksi. Vuonna 2001 alukseen lisättiin sivusponsonit. Se kiinnitettiin 12. syyskuuta 2010 Vado Ligureen ja alus asetettiin myyntiin.

European Voyager

Alus myytiin 24. toukokuuta 2011 madeiralaiselle Almada Shipping Ltd:lle, joka nimesi sen European Voyageriksi. Alus siirrettiin Panaman lipun alle. Alus lähti 6. kesäkuuta Genovasta Brindisiin, jonne se saapui 18. kesäkuuta. Alus asetettiin 6. heinäkuuta European Ferries yhtiön reitille Brindisistä Valonaan, mistä se siirrettiin 23. kesäkuuta 2012 Barin ja Durresin väliselle reitille. Alus palasi Brindisin ja Valonan väliselle reitille 4. heinäkuuta 2012.
Masonlammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,6 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Ruoveden alueella (35.33), jonka Paloselän alueeseen (35.332) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 98,9 metriä mpy.
Lydia Quaranta

Lydia Quaranta (6. maaliskuuta 1891 Torino – 5. maaliskuuta 1928 Torino) oli italialainen näyttelijä.
Lydia Quarantan näyttelijänura alkoi jo nuorena Dante Testan teatteriseurueessa. Myös hänen sisaristaan Isabellasta ja Letiziasta tuli näyttelijöitä.
Quarantan ensimmäinen elokuva oli Edoardo Bencivengan ohjaama L’ignota vuonna 1910. Vuonna 1912 näyttelijä siirtyi Aquila Filmsiltä Italalle, jossa hän esiintyi Ermete Zacconin rinnalla Gino Zaccarian ja Dante Testan elokuvassa Isä. Hänen ensimmäinen pääosansa oli Nino Oxilian elokuvassa Addio, giovinezza! Kauniin ja viehättävän näyttelijän elokuvauran huippu oli nimirooli Giovanni Pastronen suurelokuvassa Cabiria (1914).
Ensimmäisen maailmansodan aikana Quaranta teki lukuisia elokuvia eri tuotantoyhtiöille. Niistä parhaisiin kuuluu Mario Caserinin ohjaama In mano al destino (1916). Sodan jälkeen Quaranta esiintyi vain muutamissa elokuvissa kuten Augusto Geninan I tre sentimentali (1921) ja Mario Camerinin Voglio tradire mio marito (1925). Hän kuoli äkillisesti keuhkokuumeeseen.
Bertat

Bertat ovat Sudanissa ja Etiopiassa asuva nilosaharalaista kieltä puhuva kansa. Vuonna 1983 bertoja ja heidän sukukansojaan arvioitiin olevan Sudanissa 60 000 ja Etiopiassa 70 000 henkeä. Pääelinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus ja keräilytalous. Uskonto on sunnalainen islam. Suurin osa miehistä osaa arabiaa.
Moottoritorpedovene Hurja (H 3)

Rakentaminen ja toimitus

Alus tilattiin talvisodan aikana 1940 Bagliettolta Italiasta , mutta materiaalien puute hidasti aluksen rakentamista. Se luovutettiin 13. huhtikuuta 1943 La Speziassa Suomesta saapuneille insinöörikomentaja professori Jaakko Raholalle, komentajakapteeni Orvo Peuranheimolle ja luutnantti diplomi-insinööri Jarl von Schantzille. Alus lähti sisaraluksineen maantiekuljetuksena Stettiniin, mitä oli vaikeuttanut Saksan ja Italian kiristyneet välit. Italian meriministetin Riccardin avustamana tarvittava kuljetuskapasiteetti saatiin kuitenkin järjestettyä. Aluksia kuljettaneeseen Päämajan rahtaus- ja huolintatoimiston päällikön luutnantti Aarno Kaivolan johtamaan saattueeseen kuului 20 moottoriajoneuvoa, kun se lähti Genovasta ylittämään Alppeja kohti Saksaa ja edelleen laivalla Turkuun, jossa se laskettiin Aurajokeen kaksitoista päivää myöhemmin. Alukset vastaanotti aluksista muodostetun osaston päällikkö kapteeniluutnantti ekonomi Ilmari Lehtonen, joka varusti veneensä ensimmäisiä harjoituksia varten.

Palvelus

Hurja sijoitettiin sisaraluksineen Moottoritorpedoveneosaston 2. laivueeseen, joka siirtyi 19. toukokuuta Teikariin emälaivansa Döbelnin johtamana. Laivue siirrettiin heinäkuuksi Helsinkiin, jossa se oli koulutettavana. Lentokonemoottorien laatu oli huono ja niiden käyttö harjoituksissa oli kiellettyä, mikä heikensi koulutuksen tehoa. Kahdenkymmenen tunnin käytön jälkeen moottorien teho oli pahasti laskenut. Laivue palasi elokuun alussa Virolahdelle uuteen tukikohtaan.
Aluksen käyttö moottoritorpedoveneenä lopetettiin ja siitä tehtiin nopea miinanlaskija ja savunkehittäjä. Aluksesta poistettiin torpedoputket ja niihin rakennettiin miinakiskot, joilla kyettiin kuljettamaan kaksi miinaa sekä 2-4 raivausestettä. Alus osallistui uudessa roolissaan Lavansaareen johtavien huoltoväylien miinoittamiseen syksyllä 1943. Ensimmäisen matkansa se teki 14.-15. syyskuuta Seiskarin koilliskulman Salpa 2 miinoitetta rakennettaessa yhdessä sisaralustensa Hyökyn ja Hyrskyn kanssa. Samoin se osallistui Lavansaaren luoteiskulman Salpa 3:n 24.-25. syyskuuta, lounaiskulman Salpa 4:n 15.-16. lokakuuta ja Diamant matalan Salpa 1:n täydentämiseen 2.-3. joulukuuta sekä 3.-4. joulukuuta miinojen laskuihin.
Alus siirrettiin 9. joulukuuta laivueen mukana Helsinkiin talviteloille jäätilanteen estäessä toiminnan. Kesän taistelutoimet aloitettiin siirtymällä toiminta-alueelle Klamilaan 13. toukokuuta 1944.
Alus muutettiin 1949 moottoritykkiveneeksi, minkä jälkeen se palveli aina 1960-luvun alkuun saakka.
Hurjan neljä sisaralusta olivat moottoritorpedoveneet Hyöky, Hirmu, Hyrsky ja Häijy.
Sähkön hinta

Sähkön hinta perustuu kilpaillussa avoimessa sähköverkossa kysynnän ja tarjonnan tasapainoon. Monesta muusta hyödykkeestä poiketen sähkön kysynnän ja tarjonnan jatkuva hetkittäinen tasapaino on välttämätön jo sähköverkon teknisen toimivuuden kannalta. Usein loppukuluttajan sähkön hinta on vakioitu jollakin tavalla, ja sähkön todellinen nopeasti vaihtuva hinta koskettaa suoraan vain sähköpörssin toimijoita.

Pohjoismainen sähköverkko ja Nordpool

Sähkön pörssihinnan määräytyminen Pohjoismaissa perustuu neljällä markkina-alueella (Suomi, Norja, Ruotsi, Tanska) tapahtuvaan energianlähteiden (vesivoima, ydinvoima sekä voimapolttoaineet kivihiili, öljy, maakaasu) tuotantoon ja niihin liittyvien päästöoikeuksien sääntelyyn (päästökauppa), sähkönkulutukseen sekä markkinapsykologiaan. Sähkön pörssihinta ei kuitenkaan ole sama kuin sähkön loppukuluttajan sähköstään maksama hinta.

Hinnanmuodostus

Pohjoismaissa suurin vaikutus hinnanmuodostumiseen on Nord Pool -sähköpörssillä. Historiallisesti katsottuna normaalina vesivuotena (vesivarannot) Pohjoismaissa on riittävästi tuotantokapasiteettia kattamaan kysyntää, mutta hetkittäin kulutuksen kasvaessa joudutaan  ottamaan käyttöön järjestyksessä marginaalikustannuksiltaan ja päästöoikeuksiltaan kalliimpaa tuotantokapasiteettia voimapolttoaineiden kivihiilen, öljyn ja maakaasun käyttämisen lisäämistä sähköntuotannossa  ja siitä seuraten aiheutuu sähkön hinnan nousemista. Hinnan nousua on ajanut myös kulutuksen voimakas kasvu viime vuosina. Toinen merkittävä selittäjä hinnan nousulle on, että tuotantokapasiteetti ei ole kasvanut kysynnän mukaisesti.
Vesivoiman vaikutus sähkön spot-hinnan (Nord Pool) muodostumiseen on rajallinen. Se korreloi jonkun verran hintamuutoksien kanssa ja on yksittäinen tekijä selittämään volatiliteettia markkinoilla. Vuotuiset vesivarannot voivat heilahdella peräti ±60 TWh:a vuosittain.
Sähkön markkinahinta määräytyy kunkin hetken kalleimman tarvittavan varavoimalaitoksen rajakustannuksen mukaan.
Sähkön tukkuhinta on toistaiseksi laskenut Pohjoismaissa runsassateisina aikoina. Kauppalehden mukaan jatkossa sähkön hinnan ja vesitilanteen välinen yhteys heikkenee. Kesällä 2009 pohjoismainen sähköpörssi Nord Pool ja Saksan sähköpörssi EEX liittyvät yhdeksi markkina-alueeksi. Kalliimman eurooppalaisen sähkön pelätään nostavan hintoja Pohjolassa. Ainakin pidemmällä aikavälillä hintatason ennustetaan yhdentyvän Euroopan kanssa.
Kosketusjännitesuojaus

Kosketusjännitesuojaus tarkoittaa sähkölaitteen käyttäjän suojaamista sähköiskulta vikatilanteessa. Suojaustapoja on viisi. Katso Suojausluokat

Suojaus syötön automaattisella katkaisulla (I-luokka)

Suojaus perustuu maadoitukseen, josta seuraa vikatilanteessa oikosulku, sekä sen seuraamaan sulakkeen palamiseen ja virran katkeamiseen. Laitteen rungon tullessa jännitteiseksi virta kulkee suojajohtimen kautta maahan ja sulake palaa. Suojauksen toimivuuden ehtona on, että suojamaadoituspiiri on ehjä, ja että vaihe- ja suojajohtimien resistanssi on niin pieni, että sulake (tai johdonsuoja) katkaisee virran kiinteissä asennuksissa 5 sekunnissa, ja pistotulppaliitäntäisissä 0,4 sekunnissa. Lisäsuojana voidaan käyttää vikavirtasuojakytkintä.

Suojaus lisäeristyksellä (II-luokka)

Laitteessa on lisäeristys tai vahvistettu eristys. Toisen eristyksen pettäessä laitteen runko ei tule jännitteiseksi.

Suojaus käyttämällä pienoisjännitettä (III-luokka)

Suojaus perustuu pieneen jännitteeseen (vaihtojännite 50 V ja tasajännite 120 V), jolloin sähköisku ei aiheuta vaaraa. Pieni jännite saadaan aikaan pienoisjännitemuuntajalla. PELV-järjestelmä on maadoitettu pienoisjännitteinen laite, ja SELV on maasta erotettu.

Suojaus käyttämällä suojaerotusmuuntajaa

Suojaus perustuu suojaerotusmuuntajaan, joka erottaa ensiöpiirin galvaanisesti toisiopiiristä. Tällöin sähköisku ei ole mahdollinen. Suojaerotusta käytetään korjattaessa tai koestettaessa sähkölaitetta. Korkean hintansa takia sitä ei kuitenkaan käytetä laajemmin.

Eristämällä sähkölaite ympäristöineen (0-luokka)

Suojaus perustuu eristykseen ja kotelointiin sekä maapotentiaalin puuttumiseen. Vikatilanteessa ei voi saada sähköiskua, koska tilassa käytetyt materiaalit ovat eristäviä eikä maapotentiaalia ole. Juuri tämän takia 0-luokan pistorasiaa ei saa asentaa neljää metriä lähemmäksi I-luokan pistorasiaa. Tällöin maapotentiaali on olemassa ja sähköisku vikatilanteessa on mahdollinen. Tätä suojausta ei enää käytetä uusissa asennuksissa.
Jacobus de Voragine

Autuas Jacobus de Varagine tai Voragine (italiaksi Giacomo da Varazze, Jacopo da Varazze; n. 1228/1230 – 13. tai 16. heinäkuuta 1298) oli italialainen kronikoitsija ja Genovan arkkipiispa. Jacobus tunnetaan parhaiten Kultaisen legendan kirjoittajana. Pyhimystarinoita sisältävä teos oli yksi keskiajan suosituimmista kirjoista. Jacobus itse julistettiin autuaaksi vuonna 1816.