google/wiki40b huggingface dataset:
Samuel Purola

Arvokilpailut

Alle 18-vuotiaiden Euroopan mestaruuskilpailuissa Tbilisissä vuonna 2016 Purola voitti pronssia 100 metrin juoksussa ja oli viides 200 metrillä. Purola voitti 17-vuotiaana alle 20-vuotiaiden yleisurheilun EM-kisoissa Italian Grossetossa hopeaa heinäkuussa 2017 ajalla 10,79. Juoksussa oli vastatuulta 4,3 m/s. Samoissa kisoissa hän juoksi pronssia 200 metrillä ajalla 21,00
Purola valittiin Suomen joukkueeseen Tampereella vuonna 2018 järjestettyihin alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuihin. Hän eteni kilpailuissa 100 metrissä välieriin mutta jätti välierät väliin kuumeen takia. Samasta syystä hän jätti väliin myös pikaviestin. Purola oli valittu myös 200 metrille, jonka hän oli päättänyt jättää väliin jo ennen kisoja. Purola piti kilpailuja kauden päätavoitteenaan ja asetti tavoitteekseen sadalta metriltä finaalipaikan ja kauden parhaan ajan.
Purola juoksi Berliinin EM-kilpailuissa 2018 ankkuriosuuden Suomen pikaviestijoukkueessa, joka sijoittui kuudenneksi Suomen ennätys -ajalla 38,92. Joukkue oli parantanut maan ennätyksen jo alkuerissä aikaan 39,11. Hän karsiutui 60 metrin alkuerissä Glasgow'n sisäratojen EM-kilpailuissa 2019. Saman vuoden Boråsin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän karsiutui 100 metrin välierissä.

SM-kilpailut

Purola voitti sisäratojen suomenmestaruuden 60 metrillä 2019 ajalla 6,70. Hän voitti 200 metrin sisäratojen suomenmestaruuden vuonna 2017 17- ja 19-vuotiaiden sisäratojen Suomen ennätysajalla 21,29 ja vuonna 2018 ajalla 21,26. Kalevan kisoissa hän on saanut 100 metrillä hopeaa 2018 ja pronssia 2019. Viestijuoksun Suomen mestaruuskilpailuissa Purola on voittanut 4 × 100 metrin viestijuoksussa SM-pronssia vuonna 2016.

Omat ennätykset

Ulkoradoilla Purola on juossut 200 metriä aikaan 20,84, joka on 17-vuotiaiden Suomen ennätys. Purolan ennätys sadalla metrillä on 10,31 sekuntia, joka on 17- ja 19-vuotiaiden Suomen ennätys. Purolalla on myös 300 metrin sisäratojen Suomen ennätykset samoissa sarjoissa ajalla 34,74, 19-vuotiaiden Suomen ennätys 60 metrillä ajalla 6,67 ja 200 metrillä 19- ja 22-vuotiaiden Suomen ennätys ajalla 21,11 ja 17-vuotiaiden Suomen ennätys ajalla 21,29.

Muuta

Purola on nimennyt vahvuudekseen vahvan lopun ja suosikkimatkakseen 200 metriä . Hän on harrastanut myös painia ja jalkapalloa, mutta valitsi yläkouluikäisenä yleisurheilun päälajikseen. Yleisurheilussa Purola on alusta alkaen keskittynyt pikajuoksuun.
Purola pitää Usain Boltia ja Christophe Lemaitrea esikuvinaan.
Midian (albumi)

Audionäytteitä saatavilla

Cradle of Filthin virallisilla kotisivuilla
Jean Tirole

Jean Marcel Tirole (s. 9. elokuuta 1953 Troyes, Ranska) on ranskalainen taloustieteen professori. Tirole toimi professorina yhdysvaltalaisessa Massachusetts Institute of Technologyssa (MIT) ennen siirtymistään Toulouse School of Economics (TSE) -yliopistoon vuonna 1991. Tirole sai vuonna 2014 Nobelin taloustieteen palkinnon määräävää markkina-asemaa ja sääntelyä koskevasta tutkimuksestaan. Vuonna 1993 Tirole palkittiin suomalaisella Yrjö Jahnssonin säätiön palkinnolla.
Suomen Pankin pääjohtaja Erkki Liikanen pitää Tirolen teosta Economics for the Common Good (2017) yhtenä vuoden tärkeimmistä talouskirjoista. Tirole kertoo kirjassaan Liikasen mukaan selkokielellä siitä, miten taloustieteen tutkimus edistää suurten ongelmien ratkaisemista ja maailman ymmärtämistä.
Bruce Greenwood

Stuart Bruce Greenwood (s. 12. elokuuta 1956) on kanadalainen näyttelijä. Hän syntyi Québecin provinssissa ja opiskeli Brittiläisen Kolumbian yliopistossa.
Greenwood on luonut monipuolisen uran televisiossa ja elokuvissa. Jälkimmäisten joukossa ovat Matkustaja 57 (1992), Exotica (1994), Suloinen ikuisuus (1997), Salamaseepra (2004), Déjà Vu (2006) ja Eight Below (2006), National Treasure: Salaisuuksien kirja (2007), The Place Beyond the Pines (2013) ja Julma leikki (2017).
Televisiosarjoja, joissa Greenwoodilla on ollut mainittavia rooleja, ovat muiden muassa Sairaalan syke, Mennyt elämä, The People v. O.J. Simpson: American Crime Story (2016) ja Resident (2018)
HMS Campion (K108)

Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 20. huhtikuuta 1947.
Vickers Wellesley

Vickers Wellesley (Model 281 - 292) on brittiläinen kevyt pommituskone. Se oli rakenteeltaan vapaasti kantava, eli tueton alatasoinen yksimoottorikone. Voimanlähteenä toimi Bristol Pegasus XX-tähtimoottori, jonka teho oli 835 hv (623 kW). Miehistön määrä oli 2-3.
Konetyypin suunnittelu aloitettiin vuonna 1933, yksityisen rahoituksen turvin ja Sir Barnes Wallisin johdolla. Koneen muotoilu pyrki noudattamaan geodeettisiä linjoja, ulkomitat ovat: korkeus 4,67 metriä, pituus 11,66 metriä ja siipien kärkiväli 22,73 metriä. Sen vapaasti kantavat siivet olivat pitkät ja kapeat, lähes purjekoneen tyyppiset. Ensilento tapahtui kesäkuussa 1935. Prototyypin osoituttua olevan onnistuneen, tilasi Englannin Puolustusministeriö 96 kappaletta tämän tyypin pommikoneita. Vickers Wellesleyn tuotantoaika sijoittui vuosille 1936 toukokuuhun 1938, jolloin sitä tuotettiin 177 koneyksilön verran. Palveluskäyttö laivueissa aloitettiin huhtikuussa 1937, vielä tuolloin keskiraskaana konetyyppinä. Vickers Wellesleyn tyhjäpaino oli 3 066 kg sekä enimmäinen lentoonlähtöpaino (MTOW) 5 670 kg.
Wellesleyn operatiivinen käyttö painottui Afrikan alueille. Siellä sitä käytettiin kuitenkin Toisessa maailmansodassa. Koneen aseistus kattaa 2x 0.303 kal. kk:t (7,7 mm) sekä max. 907 kg (2 000 paunaa/lbs.) pommikuorman. Pommit kuljetettiin siipien alla sijainneissa, kahdessa erillisessä pommisäiliössä. Konekivääreistä toinen sijaitsi vasemmassa siivessä, ja toinen takaohjaamossa. Koneen huippunopeus oli 367 km/h ja enin lentomatka 4 635 km, kun pommikuorman suuruus oli 481 kg. Lakikorkeus oli 7 770 m.
Juhani Iivari

Pekka Toivo Juhani Iivari (s. 28. syyskuuta 1947) on Oulun yliopiston tietojenkäsittelytieteen professori emeritus.

Henkilötiedot ja opinnot

Juhani Iivari  syntyi Kolarissa 1947. Hänen vanhempansa olivat rakennustyömies Väinö Oja ja puhelunvälittäjä Emmi Iivari. Ylioppilaaksi Iivari valmistui Pellon yhteiskoulusta vuonna 1967 ja sitten Oulun yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1974, filosofian lisensiaatiksi 1978 ja filosofian tohtoriksi 1983.

Ammatillinen ja muu toiminta

Iivari  toimi Oulun yliopiston kansanterveystieteen laitoksen väliaikaisena laboraattorina 1974, sitten tietojenkäsittelyopin laitoksen assistenttina ja vt. yliassistenttina 1974–1979, vt. apulaisprofessorina 1979 sekä 1980–1984, vt. professorina 1979–1980, tietojenkäsittelyopin lehtorina 1982–1987, vs. professorina 1985 ja 1986–1987 sekä apulaisprofessorina (tietojärjestelmät) 1987–1991. Iivari toimi Jyväskylän yliopiston professorina 1992–1996, samalla kun oli Oulun yliopiston dosentti. Tietojenkäsittelytieteen professori Oulun yliopistossa Iivari oli vuodesta 1996 vuoteen 2011, jolloin hän jäi eläkkeelle. Uransa aikana Iivari on ollut vierailevana tutkijana State University of New Yorkissa Binghamtonissa ja Houstonin  yliopistossa 1988–1989. 
Pentti Kerola ja Juhani Iivari olivat ensimmäiset tietojenkäsittelytieteen professorit Oulun yliopistossa. Iivari on ollut tietojärjestelmätieteen koulutusohjelman koordinaattori, lisäksi hän on toiminut IFIP- ja ACM-järjestöissä sekä ollut kahteen otteeseen Tietojenkäsittelytieteiden Seuran hallituksen jäsen. AIS (Association for Information Systems) - järjestö myönsi Iivarille AIS Fellow -arvonimen vuonna 2012. AIS on tietojärjestelmätieteen tutkijoiden maailmanlaajuinen järjestö, jolla on noin 4000 jäsentä. 
Juhani Iivarilla on julkaisuja tietojenkäsittely- ja tietojärjestelmätieteen, tietojenkäsittelyteorian sekä systemoinnin alueelta. Hänen väitöskirjansa vuodelta 1983 käsitteli ns. PIOCO-mallia. Hän on myös julkaissut omakerrallisen e-kirjan "En olisi saanut syntyä nykyaikaan: Sattumia ja tabuja elämäni varrelta".
YLE24

Kanavan lopettaminen

Yleisradio lopetti YLE24:n 26. huhtikuuta 2007. Sen kanavapaikka digitelevisiossa käytettiin nyt jo lakkautetun YLE Extra -kanavan lähettämiseen. YLE24-yksikkö jatkoi nimellä YLE Uutiset, ja sen ohjelmisto siirtyi muille Ylen kanaville. YLE Extran lopettamisen jälkeen kanavapaikalla lähetettiin YLE TV1+ -kanavaa, joka lähetti TV1:n ohjelmat samaan aikaan kuin varsinainen TV1, mutta kiinnipoltetulla tekstityksellä, kun taas Ylen muut kanavat käyttivät DVB-T-tekstitystä. YLE TV1+ suljettiin 4. elokuuta 2008. Nykyään kanavapaikalla toimii Liv.
OTC-lista

OTC-lista (engl. Over The Counter) oli pienten yritysten arvopapereiden markkinapaikka Helsingin pörssissä. Pääsyvaatimukset OTC-listalle olivat väljemmät kuin varsinaiselle pörssilistalle.
OTC-markkinat käynnistyivät vuonna 1984. OTC-lista virallistui syksyllä 1985, jolloin sen säännöt vahvistettiin. OTC-markkinan tavoitteena oli muun muassa tasoittaa yritysten pääsyä varsinaiselle pörssilistalle, kun listalle pääsyn edellytykset olisivat täyttyneet. OTC-listalle pääsyn edellytys on 1 miljoonan markan osakepääoma, kun varsinaiselle pörssilistalle edellytettiin 10 miljoonaa. 
OTC-listaa hoiti Arvopaperivälittäjien Yhdistys. Listan osakkeilla käytiin kauppaa samoin kuin varsinaisen pörssilistan osakkeillakin. Listan yritykset hyödynsivät listaa runsaasti vuosina 1986–1988 järjestämällä osakeanteja.
Vuonna 1996 OTC-lista siirtyi yhdessä meklarilistan kanssa Arvopaperinvälittäjien yhdistykseltä Helsingin pörssin hoitoon. Lokakuussa 1998 OTC-lista ja meklarilista yhdistettiin Helsingin pörssin I-listaksi.
Johan Cruijff

Ura

Cruyijffin uran huippuhetket ajoittuvat 1970-luvun alkuun. Tuolloin hän oli Ajaxin kantavia voimia, kun seura voitti kolme Euroopan cupia peräkkäin (1971, 1972, 1973). Vuonna 1973 Cruijff siirtyi Ajaxista FC Barcelonaan. Hänet palkittiin Euroopan parhaimpana pelaajana vuosina 1971, 1973 ja 1974: hän oli ensimmäinen kolmesti Euroopan parhaaksi valittu pelaaja.
Maajoukkueessa Cruijff pelasi 48 ottelua tehden niissä 33 maalia. Hänen maajoukkueuransa tähtihetki oli vuoden 1974 jalkapallon MM-kisat, joissa Cruijff johdatti maansa MM-loppuotteluun asti, jonka Länsi-Saksa kuitenkin voitti. Vuoden 1978 kisoihin hän kieltäytyi osallistumasta vedoten vastenmielisyyteen isäntämaa Argentiinan sotilashallintoa kohtaan.
Ajaxin ja Barcelonan lisäksi Cruijff pelasi Yhdysvalloissa Los Angeles Aztecsissa ja Washington Diplomatsissa, Espanjassa Levantessa sekä Alankomaissa Feyenoordissa.
Valmentajana Cruijff valmensi kahta seuraa: Ajaxia ja FC Barcelonaa. Ajaxin hän johdatti Cup-voittajien cupin voittoon vuonna 1987 sekä Barcelonan neljään peräkkäiseen liigamestaruuteen (1991–1994) ja Euroopan cupin voittoon 1992. Cruijff palasi valmennustehtäviin marraskuussa 2009, jolloin hänet nimitettiin Katalonian maajoukkueen valmentajaksi ja Katalonian jalkapalloliiton neuvonantajaksi. Joukkue pelaa vuosittain 1–2 ottelua.
Ketjupolttajana tunnettu Cruijff sai sydänkohtauksen varhaisessa keski-iässä ja ryhtyi sen jälkeen tupakoinnin vastustamisen mannekiiniksi.
Cruijff kuoli syöpään maaliskuussa 2016. Syöpä oli diagnosoitu vain puoli vuotta aiemmin, lokakuussa 2015.
Heather Locklear

Heather Deen Locklear (s. 25. syyskuuta 1961 Westwood, Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten rooleistaan Dynastian Sammy Jo Carringtonina ja Melrose Placen Amanda Woodwardina.
Locklear on ollut kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen liittonsa Tommy Leen kanssa kesti toukokuusta 1986 elokuuhun 1993. Locklear meni naimisiin Bon Jovi -yhtyeen kitaristin Richie Samboran kanssa joulukuussa 1994 Pariisissa. Heillä on yksi lapsi, Ava Elizabeth-niminen tytär (s. 1997). Locklearin ja Samboran avioliitto päättyi helmikuussa 2006 Locklearin hakiessa avioeroa. 
Locklear on kärsinyt päihderiippuvuudesta jo pitkään. Hän joutui vuonna 2008 vieroitushoitoon, jouduttuaan kiinni rattijuopumuksesta. Vuonna 2012 hän joutui psykiatriseen hoitoon ja jälleen vuonna 2017 vieroitushoitoon. Hänet pidätettiin helmikuussa 2018 väkivaltaisesta käytöksestä ja poliisin kimppuun käymisestä ja marraskuussa 2018 hänet toimitettiin jälleen psykiatriseen hoitoon.
Elokuussa 2019  Locklear tuomittiin oikeudessa 30 päiväksi mielenterveyshoitoon. Hänen täytyy kirjautua hoitolaitokseen viimeistään 6. syyskuuta 2019. Hoitojakson jälkeen Locklear on valvomattomassa ehdonalaisessa kolmen vuoden ajan. Sen aikana näyttelijä ei saa pitää hallussaan aseita, reseptivapaita lääkkeitä tai alkoholia. Mikäli hän kieltäytyy hänelle määrätystä pakkohoidosta, odottaa häntä 120 päivän vankeus.
Fredrik Runeberg

Fredrik Karl Runeberg (7. lokakuuta 1850 Porvoo – 26. kesäkuuta 1884 Ruotsi) oli suomalainen lääkäri ja harrastelijavalokuvaaja. Hän oli yksi Johan Ludvig ja Fredrika Runebergin lapsista. 
Fredrik Runeberg pääsi ylioppilaaksi Porvoon lukiosta 1868. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1871, filosofian maisteriksi 1873, lääketieteen kandidaatiksi 1875 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1880. Runeberg osallistui sotalääkärinä Venäjän-Turkin sotaan 1877–1878 ja hän toimi Tampereen apulaiskaupunginlääkärinä vuodesta 1882 alkaen.
Runeberg matkusti vuonna 1875 tuberkuloosin johdosta etelään ja asui mm. Roomassa. Hänen kesällä 1875 ottamansa valokuvat Johan Ludvig Runebergista olivat viimeiset kansallisrunoilijasta otetut kuvat. Fredrik Runeberg kuoli kesäkuussa 1884 ollessaan matkalla Ruotsissa.
Fredrik Runeberg oli naimisissa vuodesta 1878 Charlotte Törngrenin kanssa.
Tykkivene Aunus

Valmistus

Alus tilattiin Wm. Crichton & Co Ab:n telakalta Turusta. Se valmistui 1900 hinaajana.

Suomen merivoimissa

Alus joutui 1919 suomalaisille Aunuksen retken aikana Viteleessä Aunus-joen suuhun uponneena. Aunus aseistettiin talvisodan alkaessa ja se liitettiin kapteeniluutnantti Asikaisen johtamaan tykkiveneiden laivastoon Laatokalla. Sodan aikana Laatokalla ei käyty meritaisteluja, joten Aunuksen tehtävä oli tulittaa Neuvostoliiton maavoimia järven rantojen läheisyydessä ja miinoittaa rannikkoalueita. Alus laski 7. joulukuuta 1939 moottoriveneiden tukemana 18 miinaa miinoitussuunnitelman mukaisesti. Moskovan rauhan mukaisesti kaikki Laatokan-laivaston alukset tuli jättää Laatokalle, joten Aunus joutui Neuvostoliiton haltuun.

Neuvostoliiton laivastossa

Aunus liitettiin 24. elokuuta 1940 koulutusalusten osastoon, jonka tukikohtana oli Valamo ja nimettiin UK-100:ksi. Jatkosodan alettua alus aseistettiin uudelleen, muutettiin miinanraivaaja TTSH-100:ksi komentajanaan yliluutnantti Kargin ja liitettiin Neuvostoliiton Laatokan-laivastoon. Alus oli Neuvostoliiton Laatokan-laivaston pohjoisosaston lippulaiva. Ensimmäisen taistelunsa alus kävi 27. heinäkuuta 1941 Sortavalan lähistöllä. 31. heinäkuuta alus sai viisi osumaa suomalaiselta rannikkotykistöltä ja useita miehiä kaatui. Pohjoisosaston päällikkö kapteeniluutnantti Salagin haavoittui. Myöhemmin alus oli vartiolaivana ja kuljetti erilaisia tavaroita. TTSH-100:lla oli suuri merkitys Suhosaaren maihinnousun torjumisessa.

Käytöstä poistuminen

Vuonna 1944 aluksen nimeksi otettiin T-100, ja se raivasi miinoja Riianlahdella. Vuonna 1947 se riisuttiin aseista ja poistettiin laivastosta 1964, jonka jälkeen se toimi latvialaisena hinaajana nimellä RB-30. Vuoden 1982 syksyllä alus asetettiin ankkuriin Volhovajoen rannalle Novaja Ladogaan.
Otto Günsche

Otto Günsche  (24. syyskuuta 1917 Jena – 2. lokakuuta 2003 Lohmar) oli Sturmbannführerin arvoinen saksalainen SS-upseeri ja Adolf Hitlerin läheinen avustaja. Jotkut kirjailijat sanovat hänen asemansa vastanneen ensimmäistä adjutanttia.
Günsche oli yksi kesän 1944 Hitlerin vastaisen pommiattentaatin kokijoista ja eloonjääneistä.
Natsi-Saksan viimeisinä päivinä Hitler pyysi Günscheä varmistamaan, että hänen ruumiinsa poltettaisiin eikä sitä jätettäisi neuvostoliittolaisten käsiin. Günsche tottelikin ja jätti Führerbunkerin muutama tunti tämän jälkeen 30. huhtikuuta 1945. Puna-armeija otti hänet tämän jälkeen sotavangiksi. Otto Günsche oli vankina Bautzenissa, josta vapautui 1956. Häntä kuulusteltiin NKVD:ssä vuosina 1948–1949. Josif Stalinille Hitleristä kirjoitettu kirja perustui pitkälti hänen ja Hitlerin sotilaspalvelija Heinz Lingen kuulusteluihin.
Häneltä jäi kolme lasta.
Näyttelijä Götz Otto esitti arjalaiset fyysiset ihanteet täyttänyttä Günscheä elokuvassa Perikato (2004).
Pragmaattinen sanktio (1830)

Pragmaattinen sanktio oli Espanjan kuningas Ferdinand VII:n 29. maaliskuuta 1830 antama kuninkaallinen määräys, joka kumosi saalilaiseen lakiin perustuneen kruununperimysjärjestyksen ja mahdollisti myös kuninkaan naispuolisille jälkeläisille kruunun perimisen.
Ferdinand VII oli tuolloin jo neljättä kertaa naimisissa eikä hänelle ollut vieläkään syntynyt perillistä. Hänen uusi puolisonsa kuningatar Maria Kristiina oli tuolloin kuitenkin raskaana. Pragmaattisen sanktion oli tarkoitus varmistaa, että tuleva lapsi voisi periä kruunun sukupuolestaan riippumatta. Se palautti voimaan Kastilian ja Leónin vanhan lain, joka oli sallinut naisille kruunun perimisen, mutta joka oli kumottu Espanjassa vuonna 1713. Kuningas Kaarle IV oli vuonna 1789 periaatteessa päättänyt palauttaa vanhan lain voimaan, mutta hänen määräystään ei oltu koskaan julkaistu eikä promulgoitu, joten sen lainvoimaisuus oli tulkinnanvarainen. Ferdinand VII:n pragmaattinen sanktio merkitsi Ferdinandin veljen Don Carlosin syrjäyttämistä perimysjärjestyksessä. Kun Ferdinandille lokakuussa 1830 syntyi tytär, Isabella, joka ainoastaan poikkeusmääräyksen ansiosta tuli kruununperimysjärjestyksessä ensimmäiseksi, ajautui Don Carlos vanhoillisine tukijoineen katkeruuteen.
Ferdinand VII:n kuoltua syyskuussa 1833 Isabellasta tuli hallitsija nimellä Isabella II. Don Carlosin kannattajat kieltäytyivät tunnustamasta tätä, ja julistivat hänet lailliseksi kuninkaaksi. Näin syntyi karlismi, joka vaikutti pitkään Espanjan politiikassa.
Maatalouslakot 1917

Maatalouslakot vuonna 1917 olivat Suomen sisällissotaan johtaneeseen kehitykseen liittyneitä työtaisteluita, jotka alkoivat keväällä 1917. Maataloustyöntekijät olivat vanhastaan olleet isännistä riippuvaisia: työaika- ja palkkaneuvotteluja ja muita työsuhteen järjestämiseen liittyviä molemminpuolisia neuvotteluja ei alalla tunnettu. Maaliskuun vallankumouksen jälkeen työläiset ryhtyivät vaatimaan 8-tuntista työpäivää, minkä toteuttamisen monet isännät torjuivat jyrkästi vedoten maatalouselinkeinon erityisluonteeseen.
Tilanteen kärjistyttyä molemmat osapuolet syyttivät toisiaan taipumattomiksi ja neuvotteluhaluttomiksi. Työläiset tehostivat vaatimustaan lakkoilemalla, ja lakkojen yhteydessä esiintyi levottomuuksia rikkureita vastaan. Levottomuuksien estämiseksi isännät perustivat suojelusvartioita, jotka olivat suojeluskuntien alkuna. Samoihin aikoihin perustettiin Maataloustuottajain keskusliitto.
Lakkoja ei esiintynyt kovin laajoilla seuduilla Suomessa. Kyse oli lähinnä Etelä-Suomen, Varsinais-Suomen ja Satakunnan suurtila-alueista. Kaupunkien työväestön piirissä vallitsi näkemys, jonka mukaan korkeat kuluttajahinnat ja mustan pörssin kauppa olivat osoitus maataloustuottajien ahneudesta.
Eri osapuolten lehdistö käsitteli tapahtumia hyvin eri tavoin. Työväenlehtien näkemyksistä kauimpana eivät olleet Maalaisliiton lehdet, jotka kirjoittivat lakoista ylipäänsä vähemmän ja varovammin, vaan Maalaisliittoa oikeistolaisemmat vanha- ja nuorsuomalaiset lehdet.

Aseelliset välikohtaukset

Vuoden 1917 maatalouslakkojen yhteydessä tapahtui ainakin kaksi aseellista välikohtausta, joista toinen johti yhden ihmisen kuolemaan. Huittisten meijerikahakassa 13. heinäkuuta maanviljelijöiden suojeluskaarti avasi tulen lakkolaisia vastaan haavoittaen seitsemää ihmistä. Kuukautta myöhemmin (9.8.) Ypäjän lakkomielenosoituksessa Karon talon isännän paikalle kutsuma poliisi ampui 21-vuotiaan työmies Simo Saarikon.
P.O.D.

Historia

P.O.D.:n tarina alkoi, kun Marcos Curiel ja Wuv Bernardo tapasivat toisensa San Diegossa 90-luvun alkupuolella. He aikoivat perustaa yhtyeen, mutta heiltä puuttui laulaja. Samaan aikaan muuan Sonny Sandoval oli juuri menettänyt äitinsä, ja hänestä oli tullut kristitty. Hän tapasi "Wuvin" ja Marcosin, ja nopeiden vaiheiden kuluttua Sonnysta tuli uuden yhtyeen laulaja. Myös Gabe Portillo ilmaantui yhtyeen jäsenenä ensimmäisellä demolla, mutta hänet korvattiin pian Traa Danielsilla. Daniels on tätä nykyäkin P.O.D.:n basisti.
Yhtyeen saatua tukea ja löydettyä levy-yhtiön, se alkoi työstää ensimmäistä albumiaan, Snuff The Punkia. Albumi ei kuitenkaan menestynyt kovin hyvin, kuten eivät myöskään 1996 ja 1997 vuosina julkaistut Brown ja Payable On Death Live. Jälkeisemmän julkaisun jälkeen yhtye vaihtoikin levy-yhtiötä, ja P.O.D. alkoi niittää kuuluisuutta. 
Yhtyeen ensimmäinen julkaisu uuden levy-yhtiön, Atlantic Recorsin kanssa oli The Warriors EP. Se oli yhtyeen uskollisille ihailijoille suunnattu EP, joka on nykyään lähes keräilyharvinaisuus. Sitä seurasi yhtyeen siihen asti ehdottomasti myydyin albumi, The Fundamental Elements of Southtown, joka sisälsi yhtyeen ensimmäiset singlet.
Yhtyeen tähän asti myydyimmän albumin, vuonna 2001 julkaistun Satelliten jälkeen yhtye koki suuria muutoksia. Toinen perustajajäsenistä, Marcos Curiel, lähti yhtyeestä toteuttamaan toista hanketta, ja hänen tilalleen hankittiin Jason Truby. Yhtyeen musiikki muuttui heti, sillä Truby toi mukanaan paljon uusia ideoita. Yhtyeen seuraava pitkäsoitto sai nimekseen Payable On Death, yhtyeen nimen mukaan. Levy myi keskinkertaisesti, ja siltä julkaistiin kaksi singleä: Will You ja Change The World. 
2005 yhtye julkaisi kolmannen EP:nsä nimeltään The Warriors EP Vol. 2. Samana vuonna yhtye äänitti kuudennen studioalbuminsa Testifyn. Se piti julkaista alun perin 2005 joulukuussa, mutta suunnitelmat muuttuivat ja levy ilmestyi 2006 tammikuussa. 
Marraskuussa 2006 kitaristi Jason Truby ilmoitti eroavansa yhtyeestä henkilökohtaisten syiden vuoksi, ja alkuperäinen kitaristi Marcos Curiel palasi yhtyeeseen. Samassa kuussa yhtye erosi levy-yhtiöstään, ja siirtyi Rhino Recordsille julkaistakseen kokoelmalevyn nimeltään Greatest Hits: The Atlantic Years. Vuodenvaihteen jälkeen yhtye vaihtoi uudelleen levy-yhtiötä: tällä kertaa Columbia sai oikeudet yhtyeen materiaalin julkaisuun. Ensimmäinen albumi Marcosin paluun jälkeen oli When Angels And Serpents Dance vuodelta 2008.
2012 ilmestyi Murdered Love, jonka kitaristi Marcos kertoi olevan kuin paluu yhtyeen juurille. Tuottajaksi palasi Howard Benson, joka tuotti yhtyeen läpimurtolevyn The Fundamental Elements of Southtown. 
Akustinen kokoelma So-Cal Sessions seurasi vuonna 2014.
21.8.2015 ilmestyi bändin uusin albumi The Awakening.
Majasaari (Muurame, Päijänne)

Maantietoa

Saari on 1,0 kilometriä pitkä, 570 metriä leveä ja sen pinta-ala on 35,2 hehtaaria . Saaresta on matkaa mantereelle Paavalinvuoren rantaan 350 metriä. Majasaari suojaa, yhdessä itäpuolisen Korpisen kanssa, takanaan olevaa Raudanlahtea Lehtiselän vaikutuksilta. Majasaaren lounaispuolella sijaitsee Saarenkylän saari, jonka erottaa Majasaaresta 120 metriä leveä salmi. Saarenkylän puoleisessa salmessa on paikoin yli 10 metriä syvää, samoin on pohjoispuolen pikkusaaren ja Majasaaren välissä. Saaren itärannoilla kasvaa paikoin järviruokoa.
Saaren korkein huippu sijaitsee joko saaren luoteispäässä tai kaakkoispäässä, missä on molemmissa 95 metrin korkeuskäyrät. Nämä huiput yltävät noin 95 metrin korkeuteen merenpinnan yläpuolelle. Ne kohoavat 17 metrin korkeuteen Päijänteen vedenpinnasta, joka on 78,3 metriä mpy. Saari on kokonaan metsän peitossa ja saaren kaakkoisosassa on kalliomaata. Saaressa sijaitsee kymmenen vapaa-ajan asuntoa. Saareen ei tule tietä, joten asukkaat liikkuvat mantereelle veneillä. Saaren pohjois- ja eteläpulilta kulkee veneväylät, jotka vievät Muuramen Saareslahdelle.

Virkistystoimintaa

Saaren länsikärjessä sijaitsee laavu.

Historiaa

Vuosien 1963 ja 1983 peruskartoissa ei näy vielä rantamökkejä ja saari on muutenkin autio. Saarella on kartoissa vain yksi maaomistaja. Vuoden 1992 kartassa rantoihin on lohkottu rantatontteja, joista seitsemään on rakennettu.
Vuonna 2014 viranomaiset hajottivat saaressa sijainneen Venäjän vallan aikaisen kummelin. Tämän jälkeen säädettiin, että sisävesien kivikummeleita ei saa purkaa kertomatta ensin Museovirastolle ja kuulematta paikallisia ihmisiä asiasta.