google/wiki40b huggingface dataset:
Marie NDiaye

Marie NDiaye (s. 4. kesäkuuta 1967 Pithiviers, Loiret) on ranskalainen kirjailija, yksi huomattavimpia Ranskan nykykirjailijoita. 
NDiayeta on pidetty nouveau roman -tyylisuunnan perillisenä, ja hänen ensimmäiset teoksensa ilmestyivät mm. Marguerite Durasin ja Claude Simonin kustantajana tunnetulta Éditions de Minuit'lta. NDiaye yhdistää kunnianhimoiseen, kokeilevaan tyyliinsä myös yliluonnollisia ja maagisia elementtejä. Hänen teoksensa ovat sisältäneet viiltävää yhteiskuntakritiikkiä ja psykologisesti syväluotaavaa analyysiä. Niille on usein leimallista hyytävä tunnelma. 
Vuonna 2001 NDiaye sai ranskalaisen Prix Fémina -kirjallisuuspalkinnon romaanista Rosie Carpe. Hänen näytelmänsä Papa doit manger on ollut Comédie-Française-teatterin ohjelmistossa. Teos on ainoa elossa olevan ranskalaisen naisen kirjoittama näytelmä, joka on päässyt Comédie-Françaisen ohjelmistoon. NDiayelle myönnettiin vuoden 2009 Goncourt-palkinto teoksesta Trois femmes puissantes. NDiaye oli ensimmäinen palkinnon saanut musta nainen ja ensimmäinen kirjailija, jolle on myönnetty sekä Prix Fémina että Goncourt. Teos synnytti ilmestyttyään kiivaan sananvapauskeskustelun, joka piti sen loppuvuonna myyntilistojen kärjessä. Vuonna 2016 hänen teoksensa Ladivinen englanninnos oli kansainvälisen Booker-palkinnon 13 ehdokkaan listalla. 
Ndiaye varttui pariisilaisessa lähiössä. Hänen isänsä on senegalilainen ja palasi Senegaliin pian NDiayen syntymän jälkeen. NDiaye tapasi isänsä seuraavan kerran vasta aikuisiällä. Hän aloitti kirjoittamisen 12-vuotiaana, ja esikoisromaani Quant au riche avenir ilmestyi hänen ollessaan 17-vuotias. Sen jälkeen hän on kirjoittanut romaanien lisäksi elokuvakäsikirjoituksia, näytelmiä ja lastenkirjoja. NDiaye oli 20-vuotias julkaistessaan romaanin Comédie classique, joka koostuu vain yhdestä virkkeestä.  
NDiaye on naimisissa kirjailija Jean-Yves Cendreyn kanssa, ja he tekevät yhteistyössä näytelmiä. Heillä on kolme lasta. Perhe asuu Berliinissä. Syy Berliiniin muuttoon oli Nicolas Sarkozyn valinta presidentiksi.
Rohtomesikkä

Ulkonäkö

Rohtomesikkä kasvaa 30–150 senttimetriä korkeaksi. Sen kukinto on pitkä ja kapea, runsaskukkainen terttu. Kukat ovat keltaiset, 4–7 millimetriä pitkät. Palko on kurttuinen, 3–5 mm pitkä. Ulkomuodoltaan rohtomesikkä muistuttaa valkomesikkää (Melilotus alba) ja kukkivana se muistuttaa toista keltakukkaista lajia isomesikkää (Melilotus altissimus).
Kiinanšakki

Pelistrategia

Kiinanšakin perusstrategia on havaita tai muodostaa mahdollisimman pitkä hyppysiirtojen ketju mahdollisimman lähelle tavoitteena olevaa kolmiota. Koska säännöt sallivat hyppimisen nappuloiden yli niiden väristä riippumatta, on toinen tärkeä strategia estää toisia pelaajia siirtämästä nappuloitaan pitkiä matkoja kerralla. Peliin vaikuttavat huomattavasti myös aloitus- ja tavoitekolmioiden tyhjennys- ja täyttötekniikka.
Pelistä on erilaisia variaatioita, jotka määräävät, millaisia siirtoja nappuloiden siirtämiseen voi käyttää ja "syödäänkö" vastustajan nappuloita. Pelaajamäärästä, variaatiosta ja kaksinpeleissä myös käytettävien sakaroiden määrästä riippuen pelaamiseen tarvitaan varsin erilaisia strategioita. Esimerkiksi tyhjiin kolmioihin pelattaessa pitkän hyppyketjun rakentaminen on turvallisempaa, koska vastapelaajat eivät hyödy siitä yhtä helposti kuin vastakkaisia värejä pelattaessa.

Nopeutettu kiinanšakki

Perussäännöistä poiketen nopeutetussa kiinanšakissa nappula voi hypätä toisen yli kauempaakin kunhan hyppy tapahtuu suorassa linjassa ja hypyn aloitus- ja lopetusreiät ovat yhtä kaukana ylihypättävästä nappulasta. Perussääntöjen mukaisesti siirto voi koostua useammasta hypystä, lisäksi hypyt voivat olla erimittaisia.
Kahden tai useamman perättäisen nappulan yli hyppääminen ei ole sallittua. Tästä syystä pelaajan on strategisesti tärkeää pitää omat nappulansa lähekkäin toisiaan estääkseen vastapuolen pitkät hyppysiirrot.
Nopeutetusta kiinanšakista on myös variaatio, jossa mikä tahansa symmetrinen hyppy on sallittu, mukaan lukien useamman perättäisen tai tyhjien reikien erottamien nappuloiden ylittäminen.
Nopeutettu kiinanšakki on suosittu erityisesti Manner-Kiinassa ja Ranskassa.

Syöntikiinanšakki

Syöntikiinanšakissa pelataan kaikilla kuudella värillä ja nappulat ovat pelin alkaessa muista kiinanšakin muodoista poiketen laudan kuusikulmion muotoisella pelialueella. Keskireikä jää tyhjäksi. Pelaajia voi olla kahdesta kuuteen, myös viisi. Pelaajat tekevät vuorotellen hyppysiirtoja millä tahansa värillä. Ylihypätyt nappulat poistetaan pelilaudalta ja ne siirtyvät siirtäneen pelaajan pisteiksi. Vain hyppysiirrot sallitaan ja peli päättyy, kun niitä ei ole enää mahdollista tehdä. Eniten pisteitä saanut pelaaja voittaa.
Puijonlaakso

Historia

Vuonna 1908 Rajalassa aloitti Valkonauhayhdistyksen turvakoti, joka majoitti kodittomia, vankilasta vapautuneita sekä maalta kaupunkiin tulevia tyttöjä. Talossa opittiin työntekoa ja ammattitaitoja. 1920-luvulla Rajalassa toimintansa aloitti Ida Kiiskisen ylläpitämä lepokoti. Edistyksellisiä savi-, sähkö-, hieronta- ja käärehoitoja antaneen hoitolan maine oli erinomainen ja asiakkaita riitti. Rajalan ensimmäiset rakennukset rakennettiin 1896. Toiminta päättyi lopullisesti 1960-luvulla. Nykyään Rajala on ala-aste.
1970-luvulla purettu Mallitalo oli aiemmin Kuopion maanviljelysseuran, myöhemmin pienviljelijäperheen omistama karja- ja maataloustila, joka rakennettiin Kuopion vuoden 1906 maatalousnäyttelyä varten. Vuonna 1913 taloon muuttaneiden Nutsien istuttamia lehti- ja pihtakuusia voi edelleen ihailla Mallitalolle menevän tien varressa.
Kalevanpojan viikatteentikku

Kalevanpojan viikatteentikku on Laitilassa Untamalan Pyhän Pietarin kirkon kirkkomaalla sijaitseva pystykivi. Se on kapea, noin kahden metrin korkuinen kivipaasi. Kalevanpojan viikatteentikku on Suomen vanhin kristillinen hautamuistomerkki.
Vanhan kansanperinteen mukaan se oli Kalevanpojan eli muinaisen jättiläisen viikatteen hiomiseen käyttämä kovasin. Tarina kertoo, että Kalevanpoika hioi viikatettaan Euran niityllä ja lähetti vaimonsa hakemaan vettä. Kun tätä ei ajoissa kuulunut takaisin, viskasi Kalevanpoika suutuspäissään kovasimen vaimon perään. Se lensi aina Untamalan kirkolle asti ja jäi maahan pystyyn.
Vuonna 1952 arkeologi Ella Kivikosken suorittamissa kaivauksissa löydettiin kivipaaden vierestä kaksi esineetöntä ruumishautaa. Ne ajoitettiin myöhäisrautakaudelle 1100–1200 -luvuille. Suomessa Kalevanpojan viikatteentikun kaltaiset pystykivet ovat harvinaisia. Yksi sellainen löydettiin 1930-luvulla tehdyissä kaivauksissa Ulvilan Liikistöstä kaatuneena.
Heteka

Populaarikulttuurissa

Heteka on jättänyt jälkensä suomalaiseen populaarikulttuuriin. Sille on omistettu useampia iskelmä- ja popkappaleita: Veikko Lavin ”Serenadi hetekalle” (1978) ja Kunto Korlinin ”Vanha heteka” (1992); mukaan voitaneen laskea myös Ilona-yhtyeen (termiä hiukan väärin käyttävä) ”Rottinkihetekka” (1987). Mainintana heteka löytyy Juha Vainion kappaleessa ”Eräänlainen sotaveteraani”: ”Mä oon vain yksinäinen sotaveteraani, eikä kukaan lämmitä mun hetekaani”. Lisäksi Pekka Ruuskan kappaleessa ”Matalassa majassa” lauletaan: ”On hetekan syli niin hellä, se mua kannattaa kainosti kitisten – on kuin lepäisi höyhenellä.” Myös Palle lauloi, kuinka ”vaikk’ näyttää että yhdelle, se antaakin unen kahdelle. Ihme tavaton tuo hetekamme on.” Ennen saappaanheiton ja eukonkannon aikaa humorististen suomalaisten urheilulajien kirjoon kuului myös hetekantyöntö ja hetekanveto (tarkemmin ottaen Hetekan sisemmän sängyn, jossa oli pyörät).
Songo Mnara

Songo Mnara on raunioitunut satamakaupunki Tansaniassa. Se sijaitsee pienellä saarella noin kymmenen kilometrin päässä Kilwa Kisiwanista. Se on ollut aikoinaan Afrikan ja Euroopan välisen kultakaupan keskeinen paikka. Arvellaan, että Euroopan 1360-luvun ruttoepidemian aiheuttama lama ja kysynnän lasku johtivat kaupungin talouden hiipumiseen. Kaupungissa on säilynyt hienoja taloja 1400- ja 1500-luvuilta. Useimmat sitä vanhemmat talot modernisoitiin 1700-luvulla, kun omanilaisia maahanmuuttajia asettui kaupunkiin.
Songo Mnara muodostaa yhdessä Kilwa Kisiwanin kanssa Unescon maailmanperintökohteen.
El Clásico

El Clásico (kat. El Clàssic, suom. klassikko), tunnetaan myös nimellä El derbi Español, on jalkapallo-ottelu, jossa kohtaavat Espanjan kaksi menestyneintä jalkapalloseuraa Real Madrid Club de Fútbol ja Futbol Club Barcelona. Ottelu pelataan vähintään kaksi kertaa kaudessa, kun joukkueet kohtaavat toisensa maan pääsarjassa Primera Divisiónissa. Lisäkohtaamiset kauden aikana voivat tulla sekä Copa del Reyssä että Mestarien liigassa, Euroopan Supercupissa sekä Espanjan Supercupissa. Enimmillään joukkueet voivat kohdata kauden aikana yhdeksän kertaa: kerran Euroopan supercupissa ja kahdesti muissa kilpailuissa.
Ottelua pidetään maailman seuratuimpana vuosittaisena seurajoukkueiden välisenä kohtaamisena. Vuonna 2010 sen potentiaaliseksi televisioyleisöksi arvioitiin 400 miljoonaa katsojaa. Ottelu näytettiin suorana lähetyksenä lähes kaikissa maailman maissa.
Joukkueet ovat kotoisin Madridista ja Barcelonasta, jotka ovat kaksi Espanjan suurinta kaupunkia. Joukkueet ovat myös kaksi menestyneintä seuraa Espanjan jalkapalloilussa. Real Madrid on voittanut historiansa aikana yhteensä 72 pokaalia eri kilpailuista, Barcelonalla niitä on 67, kun taas kolmanneksi eniten voittaneella Athletic Bilbaolla on 32. Lisäjännitettä ja -panosta otteluun tuovat Espanjan sisällissodan aikaiset ja sen jälkeiset poliittiset asetelmat, joissa Real Madrid edusti yhtenäistä, keskitetyn hallinnon Espanjaa, ja Barcelona itsenäistä Kataloniaa. Barcelonalaisten mielestä diktaattori Franco suosi Madridia monin tavoin. Poliitikot ovat myös myöhempinä aikoina ottaneet kantaa joukkueiden puolesta, esimerkiksi aiemmin pääministerinä työskennellyt Jose Maria Aznar on Madridin kannattaja, kun taas José Luis Zapatero on avoimesti Barcelonan kannattaja. Pelaajat eivät ole myöskään jääneet poliittisten jännitteiden ulkopuolelle, sillä esimerkiksi Gerard Piqué on arvostellut Real Madridia kovin sanankääntein ja tuulettaa Barcelonan maaleja provosoivasti. Piqué onkin viimeisempinä vuosina noussut yhdeksi Katalonian itsenäisyystaistelun symboleista.
Roger Goodell

Roger Goodell (s. 19. helmikuuta 1959 Jamestown, New York, Yhdysvallat) on NFL:n komissaari, joka valittiin tehtävään Paul Tagliabuen tilalle yksimielisesti 8. elokuuta 2006. Ennen komissaariksi nimittämistä Goodell oli toiminut liigan toimitusjohtajana ja Tagliabuen kakkosmiehenä.

Goodellin tie NFL:n komissaariksi

NFL:n ja NFL:n pelaajayhdistyksen välisen työehtosopimusneuvottelujen jälkeen maaliskuussa 2006 Paul Tagliabue ilmoitti siirtyvänsä eläkkeelle komissaarin tehtävistä heinäkuussa 2006. Huhtikuussa 2006 NFL asetti työryhmän valmistelemaan uuden komissaarin nimeämistä. Työryhmä esitteli ehdokkaat NFL-joukkueiden omistajien yhteisissä kokouksissa ennen äänestystä. Komitea koostui seitsemästä NFL-omistajasta: Jerry Richardson (Carolina Panthers), Woody Johnson (New York Jets), Jerry Jones (Dallas Cowboys), Robert Kraft (New England Patriots), Al Davis (Oakland Raiders), Lamar Hunt (Kansas City Chiefs) ja Mike McCaskey (Chicago Bears). Kahdeksas jäsen oli komitean puheenjohtaja Dan Rooney, Pittsburgh Steelersin omistaja.
Ehdokkaiden määrä rajattiin 185:stä ensin yhteentoista ja haastattelujen jälkeen viiteen 30. heinäkuuta omistajien tapaamisessa Detroitissa ja uusi komissaari valittiin 8. elokuuta 2006 kolmipäiväisessä kokoontumisessa Chicagossa. Tullakseen hyväksytyksi voittajaehdokkaalla oli oltava 22 joukkueen tuki 32:sta. Al Davisin mukaan kolmetuntinen äänestys oli ajoittain jopa riitaisa, mutta lopulta viidennessä äänestyksessä komissaariksi valittiin yksimielisesti äänin 32–0 NFL:n operatiivinen johtaja Roger Goodell. Lopullinen yksimielisyys seurasi vasta, kun vähemmistössä olleet pienten markkina-alueiden NFL-omistajat lopulta taipuivat enemmistön edessä.  
Goodellin vastaehdokkailla (asianajotoimisto Covington & Burlingin osakas Gregg Levy, asianajotoimisto Squire Sanders & Dempseyn osakas Frederick Nance, sijoitusyhtiö Fidelity Investmentsin operatiivinen johtaja ja hallituksen varapuheenjohtaja Robert L. Reynolds ja energiayhtiö Constellation Energyn toimitusjohtaja Mayo Shattuck) ei lopulta ollut paljonkaan mahdollisuuksia äänestyksessä.
Helsingin Uutiset

Historia

Lehden historia on monivaiheinen. Nykymuotoinen Helsingin Uutiset ilmestyi ensimmäisen kerran tammikuussa 2003, jolloin Itä-Helsingin Uutisiin liitettiin jo syyskuusta 1981 ilmestynyt MaTaPuPu-lehti. Kaupunkilehti Alueuutisista puolestaan tehtiin Helsingin Uutisten viikkolehti vuonna 2005, kunnes Alueuutiset sulautettiin Helsingin Uutisiin kokonaan vuonna 2006.
Ari Pokka

Ari Markus Pokka (s. 17. heinäkuuta 1960 Kemi) on Jyväskylässä toimivan entisen Cygnaeus-lukion ja nykyisen Schildtin Viitaniemen toimipisteen rehtori. Ari Pokka on syntynyt Kemissä. Ylioppilaaksi hän kirjoitti 1979 Rantavitikan lukiosta Rovaniemellä. Vuosina 1982-1989 hän opiskeli Jyväskylän yliopistossa pääaineenaan yleinen kirjallsuus. Filosofian kandidaatin tutkinnon Pokka suoritti 1989. 1991 Pokka toimi vierailevana apurahatutkijana Universidad Autonoma de Mexicossa. Vuosina 1992-1995 hän toimi opettajana Tervolan kansalaisopistossa, mistä tehtävästä hän siirtyi Jyväskylän Lyseon lukion aikuislinjan rehtoriksi 1995. Cygnaeus-lukion rehtoriksi hänett valittiin 1998.
Ari Pokka valittiin Keski-Suomen Rehtorit ry puheenjohtajaksi 1998 ja Suomen Rehtorit ry:n hallitukseen hänet valittiin 1999. Suomen Rehtorit ry: n hallituksessa Pokka toimi vuoteen 2007, jolloin hänet valittiin Jyväskylän kaupungin lukiotoimen johtavaksi rehtoriksi, jota tehtävää hän hoiti kaksi vuotta. Hän toimi Suomen Rehtorit ry:n puheenjohtajana vuosina 2009–2013. Heinäkuussa 2013 hänet valittiin maailman rehtorijärjestön ICP:n puheenjohtajaksi vuosiksi 2015–2016. Aikaisemmin järjestöllä on vain kerran ollut suomalainen puheenjohtaja, Antero Penttilä 1990-luvulla.
Rehtori Ari Pokka on osallistunut Suomen Rehtorit ry: n ja ICP:n edustajana lukuisiin kansallisiin ja kansainvälisiin koulutuksen kehittämistehtäviin. Rehtori Ari Pokka julkaisi 2.10.2014 rehtorityötä käsittelevän kirjan Huippuluokka - miten suomalaista koulua johdetaan. Kirjan kustantaja on kulttuuriosuuskunta Vehrä,
Ari Pokan kirja Top Class - Finnish School Leadership and Management julkaistiin elokuussa 2015.
Lake Bell

Nuoruusvaiheet

Lake Bell syntyi New Yorkissa. Hänen äitinsä Robin Bell omistaa design-yhtiön ja isä Harvey Siegel toimii kiinteistökehittäjänä. Isä osti jo aiemmin suljetun Virginia International Racewayn ja muunsi sen kantriklubiksi. Hän omisti myös moottoriurheilupuiston New Jerseyssä.
Bellin äiti on protestantti ja isä juutalainen. Omien sanojensa mukaan hänet kasvatettiin ”koomisen huonossa perheessä” eikä hän pidä itseään juutalaisena. Bellillä on kaksi siskoa, Courtney ja Mackenzie, sekä veli Luke.
Bell kävi The Chapin Schoolia New Yorkissa ja Westminster Schoolia Connecticutissa. Hän vietti osan teinivuosistaan Vero Beachilla Floridassa, jossa hän opiskeli Saint Edwards Schoolissa. Bell kävi myös collegessa ensin New Yorkin Skidmoressa ja myöhemmin Lontoossa Rose Bruford Collegessa, jossa hän näytteli muutamissa teatterituotannoissa.
Bill Weld

Ura

Weld seurasi Michael Dukakisia Massachusettsin kuvernöörinä. Vuoden 1996 senaatinvaaleissa hän hävisi demokraattipuolueen John Kerrylle. Weld erosi kuvernööritoimistaan 1997, jolloin hänet nimitettiin Yhdysvaltain Meksikon-suurlähettilääksi. Nimitys ei kuitenkaan saanut hyväksyntää senaatilta.
Weld ilmoitti huhtikuussa 2019 pyrkivänsä republikaanien ehdokkaaksi vuoden 2020 presidentinvaaleissa. Hänestä tuli samalla istuvan presidentin Donald Trumpin ensimmäinen republikaanihaastaja.

Ykistyiselämä

Weld oli naimississa Susan Roosevelt Weldin kanssa vuosina 1975-2002. Pariskunta sai viisi lasta. Weld on nykyään naimisissa kirjailija  Leslie Marshallin kanssa.
Normandie-luokka

Suunnittelu

30. maaliskuuta 1912 annettu laivastolaki mahdollisti alusten suunnittelun aloittamisen ja luokan aluksista neljä tilattiin 1912–1913. Aluksista viides Béarn tilattiin 3. joulukuuta 1913, millä pyrittiin varmistamaan neljän aluksen palveluksessa olo kaikissa tilanteissa.
Luokan merkittävin uudistus oli neliputkisten tykkitornien käyttöönotto. Ratkaisulla mahdollistettiin mahdollisimman voimakas aseistus pienemmällä uppoumalla. Kaksitoista 340 millimetrin tykkiä vastasi tulivoimaltaan erinomaisesti Britannian kuninkaallisen laivaston Iron Duke -luokan aluksia, jotka oli laskettu vesille hieman ennen luokan alusten tilausta. Tulivoima oli kuitenkin heikompi kuin valmisteilla olevien 15 tuuman tykein varustettujen Saksan ja Britannian kuninkaallisen laivaston alusten.
300 millimetrin panssarointi oli paksuinta mahdollista ja vastasi hyvin saman sukupolven muiden alusten suojaa. Luokan ensimmäisen aluksen voimanlähteenä piti olla höyryturbiinit nopeaa ajoa varten ja kolmivaihehöyrykoneet risteilykoneiksi, mikä mahdollisti paremman polttoainetalouden hitaammin ajettaessa. Béarniin asennettiin kuitenkin ainoastaan turbiinimoottorit, vaikka ne lentotukialukseksi muutettaessa korvattiinkin vastaavalla ratkaisulla kuin muissakin luokan aluksissa. Suunniteltu maksiminopeus oli 21,5 solmua, mikä oli vastaava kuin edeltäneillä luokilla.

Luokan loppu

Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa luokan alusten työt keskeytettiin, jotta säästettäisiin maan resurssit sodankäyntiin. Luokan aluksista neljä ensimmäistä saatettiin kuitenkin vesillelaskukuntoon, jotta telakoiden resurssit saataisiin vapaaksi muihin tarkoituksiin. Osa aluksiin varatuista höyrykattiloista asennettiin valmistuviin torpedoveneisiin ja osa tykeistä siirrettiin maavoimien linnakkeisiin ja korvaamaan Provence-luokan kuluneita tykkejä.
Sodan päätyttyä alusten valmistusta ei jatkettu, koska niiden katsottiin sotakokemusten perusteella olevan osittain vanhentuneita. Alusten nopeutta piti kasvattaa, tulenjohtoa, suojaa ja tulivoimaa parantaa. Muutostyöt olisivat olleet kalliita. Saksan avomerilaivaston upottauduttua ja Italian luovuttua Caracciolo-luokan taistelulaivojen valmistuksesta Ranskan oli helppo hyväksyä Washingtonin laivastosopimuksen rajoitukset ja luopua alusluokan valmistuksesta. Béarn kuitenkin päätettiin säästää ja muuttaa lentotukialukseksi.
Ulvilan taistelu

Tausta

Nuijasodan kapinalliset talonpojat olivat marraskuussa kokoontuneet leiriin Kyrön pitäjään (nyk. Isokyrö) Pohjanmaalle. Joulukuun puolivälissä nuijamiehet lähtivät liikkeelle kolmena pääjoukkona, joista Kaarlelan pitäjästä kotoisin olleen Pentti Poutun johtama ryhmä lähti etenemään Pohjanmaan rantatietä pitkin Närpiön kautta kohti Ala-Satakuntaa. Heidän tarkoituksenaan oli saada valtakunnanmarski Klaus Flemingiä vastustanut sotapäällikkö Axel Kurck liittymään puolelleen ja jatkaa sen jälkeen matkaa kohti Turkua.
Kurck piti pääpaikkanaan Ulvilassa sijaitsevaa Anolan kartanoa, mutta omisti myös Laukon sekä Tottijärven kartanot. Vuodesta 1583 lähtien hän oli komentanut lippukuntaa, johon kuuluivat Suomen aateliston, papiston, voutien ja nimismiesten asettamat ratsumiehet. Kurck tunnettiin talonpoikien kannalta hyvämaineisena aatelisena, jonka vuoksi nuijamiehet kuvittelivat saavansa hänet puolelleen. Toinen aatelinen, joka nuijamiesten oli tarkoitus saada liittymään heihin, oli Olavinlinnan käskynhaltijana toiminut Gödik Fincke.
Ulvilaan suunnannut sotajoukko koostui noin 200 Ylistaron pitäjän talonpojasta. Sen komentajaksi kaavailtiin aluksi Lapuan nimismiestä Martti Tuomaalaa, mutta Pouttu vaati päästä johtajaksi, koska katsoi omaavansa pidemmän historian nuijasodan syynä olleiden linnaleirien vastustamisessa. Tuomaalan johdettavaksi tuli Kyröstä kohti Savon Rautalammia suunnannut pienempi joukko, jonka tarkoituksena oli saada lisää talonpoikia liittymään kapinallisiin.
Poutun johtamat talonpojat lähtivät Kyröstä ilmeisesti 15. joulukuuta. He marssivat aluksi Lapväärttiin, jossa nuijamiehet kohtasivat pienen joukon nihtejä, ottaen nämä vangeiksi. Rannikon ruotsalaisseuduilla he yrittivät huonolla menestyksellä saada paikallisia talonpoikia liittymään mukaansa. Nämä lupasivat kuitenkin puolustautua Flemingin joukkoja vastaan, mikäli ne yrittäisivät jossakin vaiheessa edetä rantatietä pitkin pohjoiseen.

Kahakka

Joulukuun 20. päivän tienoilla Poutun johtamat nuijamiehet lopulta saapuivat Ulvilaan ja alkoivat värväämään vahvistusta joukkoihinsa. Pouttu kohtasi myös Axel Kurckin, jolle esitettiin vaatimus liittyä talonpoikiin. Suomen vanhimpiin aatelissukuihin kuuluva Kurck ei kuitenkaan ollut halukas pettämään kuningas Sigismundia, vaan määräsi 300 ratsumiehestä koostuvan sotajoukkonsa talonpoikien kimppuun. Syntyneestä taistelusta ei ole juurikaan tietoa, mutta se päättyi Kurckin ratsumiesten voittoon, kun he onnistuivat ylivoimansa ja paremman varustuksensa turvin iskemään nuijamiesten joukot hajalle. Pentti Pouttu puolestaan vangittiin ja toimitettiin vankityrmään Turun linnaan. Kirjailija Kustaa Killisen mukaan talonpojat ehtivät kuitenkin ryöstämään ja polttamaan Anolan kartanon. Paikallinen kansanperinne puolestaan kertoo Kurckin hirttäneen kapinallisten puolelle siirtyneitä sotilaitaan Kokemäenjoen rannassa kasvaneeseen puuhun.
Kolme päivää myöhemmin Kurck kohtasi Klaus Flemingin joukot ja he suuntasivat yhdessä kohti Pirkkalaa, jonne nuijamiesten pääosasto oli edennyt Jaakko Ilkan johdolla. Jouluaattona käynnistyneessä Nokian taistelussa Flemingin ja Kurckin joukot löivät parituhatpäisen nuijamiesten armeijan.
Carnivore

Ensimmäinen levy

Ensimmäisen albumin, Carnivoren (1985), sanoitukset käsittelivät kolmannen maailmansodan jälkeistä maailmaa. Peter Steele otti noihin aikoihin paljon vaikutteita Mad Max -elokuvista. Sanoitukset käsittelivät ydinsotaa, miesten ylivaltaa ja maailmanloppua. Naispuolisissa faneissa närkästystä herättivät muun muassa sellaiset kappaleet kuin Male Supremacy ja Predator.

Retaliation

Vuonna 1986 yhtye julkaisi demonauhan Nuclear Warriors, joka sisälsi kolme esituotettua kappaletta tulevalta levyltä. Kappaleiden nimet (Sex & Violence, USA for USA, Suck my dick) herättivät jo silloin huomiota. Tähän mennessä yhtyeen kitaristi Keith Alexander oli vaihtunut Marc Piovanettiin. Vuoden 1987 alussa yhtye julkaisi toisen albuminsa, Retaliationin. Musiikki oli muuttunut enemmän punkahtavaksi säilyttäen silti thrashaavan soundinsa. Sanoitukset kritisoivat katolista kirkkoa sekä rasismia ja muita yhteiskunnan epäkohtia. Yhtyeen tyypilliseen tapaan sarkastisesti esitetyt kannanotot saivat päinvastaisen vastaanoton niin fanikannassa kuin mediassakin. Erityisesti kappale Race War ("rotujen välinen sota") antoi yhtyeelle natsileiman. "Don't call me your brother/'cause I ain't your fucking brother/We fell from different cunts/And your skin is an ugly color" ("Älä kutsua minua veljeksi/koska en ole mikään vitun veli sinulle/Me tulemme eri kohduista/ja ihosi on ruman värinen") -- tämäntapaiset sanoitukset sulkivat bändiltä monia ovia. Toisaalta, myöhemmin kappaleessa todetaan myös edelliseen liittyen: "Our mislabelled racism/Hostilities getting worse/Accept the fact my distant cousin/We cannot live in peace" ("Väärinsuunnattu rasismimme/Yhteenotot pahenevat/Hyväksy tämä tosiasia kaukainen serkkuni/Emme voi elää rauhassa"). Race war ei siis ollut rasistinen kannanotto.

Hajoamisen jälkeen

Vuotta myöhemmin yhtye hajosi. Kitaristi Marc liittyi The Crumbsuckersiin, Carnivoren kaltaista "thrashpunkkia" soittavaan jenkkiyhtyeeseen. 1990-luvulla yhtye soitti useita reunion-keikkoja vaihtelevalla kokoonpanolla. Peter Steele vaikutti 90-luvun alusta kuolemaansa saakka vuonna 2010 Type O Negativessa, joka on usein soittanut myös Carnivoren kappaleita. Vuonna 2006 Steele ilmoitti perustavansa Carnivoren uudestaan ja esiintyvänsä muun muassa Wacken Open Airissa. Suurella todennäköisyydellä Carnivoren tarina päättyi Steelen kuolemaan.
ISO 3166-2:SZ

ISO 3166-2:SZ on ISO-standardointijärjestön standardi, joka määrittää geokoodit Swazimaalle. ISO 3166-2:SZ on ISO 3166-2 -standardin osajoukko, joka määrittää neljän alueen koodit.