google/wiki40b huggingface dataset:
Pollenzon linna

Pollenzon linna (Castello di Pollenzo) sijaitsee Bran kunnassa, Italian Piemontessa. Linna kuuluu Savoijin kuninkaallisen suvun asuinrakennuksiin
Linnan alue katedraaleineen on upea arkkitehtoninen kokonaisuus. Nykyään alueella sijaitsee Pollenzon gastronominen yliopisto kampuksineen. Yliopiston yhteydessä sijaitsee myös maailman ainoa viinipankki, osuuskuntapohjainen Banca del Vino. Pankin kellareihin "talletetaan" kypsymään noin 300 valikoidun italialaisen tuottajan viinejä. Viinipankissa järjestetään vierailuja ja maistiaisia. Pankin elinikäiseksi jäseneksi voi hakemuksesta päästä 250 euron jäsenmaksua vastaan.
Nestorin palatsi

Historia

Palatsi on rakennettu myöhäisellä pronssikaudella, tarkemmin LH IIIB -kaudella noin vuonna 1300 eaa. Se korvasi tuolloin paikalla olleen varhaisemman linnoitetun palatsin. Palatsi on nimetty Nestorin mukaan. Tämä oli kreikkalaisessa mytologiassa Pyloksen kuningas isänsä Neleuksen jälkeen ja merkittävimpiä Troijan sotaan osallistuneita sotapäälliköitä. Palatsi oli käytössä 1200-luvun eaa. ja tuhoutui tulipalossa 1100-luvun alussa eaa. Tämän jälkeen paikka hylättiin.
Palatsin löysi Konstantínos Kourouniótis vuonna 1939. Sen järjestelmälliset arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1952 Carl Blegenin johdolla.

Rakennukset ja löydökset

Palatsi on tunnetuista mykeneläisistä palatseista parhaiten säilynyt. Rakennus on ollut kaksikerroksinen. Se on muodostunut kolmesta siivestä ja käsittänyt yhteensä 105 huonetta. Pääsiiven merkittävin huone on suuri megaron tai ”valtaistuinsali”. Siivessä on myös mm. propylon, yksityistiloja, kylpyhuone, arkisto sekä lukuisia varastohuoneita. Koillis- ja lounaissiivissä on ollut työpajoja ja lisää yksityishuoneita ja säilytystiloja. Palatsi oli koristeltu lukuisin seinämaalauksin. Palatsin ympärillä on ollut pienempiä rakennuksia, alakaupunki sekä mm. tholos-hautoja.
Palatsin arkistosta on löydetty satoja lineaari-B-tauluja. Ne ovat olleet erittäin merkittäviä sekä palatsin toimintojen että lineaari-B:n ymmärtämisen kannalta.
Vuonna 2015 tutkijat löysivät palatsin läheltä 1500-luvulta eaa. peräisin olevan merkittävän haudan. Haudassa oli yli 1 400 arvokasta esinettä, mukaan lukien kultakoruja, hopeisia astioita, norsunluuesineitä sekä pronssimiekka, jossa on kullasta ja norsunluusta tehty kahva. Kyseessä on joko merkittävän sotilaan tai jopa kuninkaan hauta. Hauta ajoittuu aikaan noin 200–300 vuotta ennen myyttistä Nestoria ja tämän isää Neleusta. Monet esineistä ovat minolaista tyyliä ja kertovat palatsin ja mykeneläisen kulttuurin yhteyksistä Kreetalle.
Alueelta tehdyt esinelöydöt ovat esillä Chóran arkeologisessa museossa.
Kaarina Valoaalto

Kaarina Valoaalto (oik. Kaarina Aalto) (s. 25. toukokuuta 1948) on suomalainen kirjailija ja runoilija. Hän asuu Toivakassa Jyväskylän lähellä.
Fukushima

Maantiede

Fukushima sijaitsee Azuma- ja Abukumavuorten välissä, Fukushiman prefektuurin koilliskulmassa. Sen läpi virtaa Tōhokun toiseksi suurin joki Abukumajoki. Kaupunki sijaitsee noin 50 kilometrin päässä prefektuurin keskellä sijaitsevasta Inawashirojärvestä ja 260 kilometriä pohjoiseen Tokiosta.
Kaupungin korkein kohta sijaitsee 1 974 metrin korkeudessa ja matalin kohta 55 metrin korkeudessa meren pinnasta.

Liikenne

Fukushiman kulkuyhteydet muualle Japaniin ovat hyvät. Tōhoku Shinkansen -linja ja Yamagata Shinkansen -linja pysähtyvät Fukushimassa, ja kaupunkiin on vuonna 1993 avattu Fukushiman lentoasema. Lisäksi vuodesta 2004 Fukushiman ja Sendain välillä on kulkenut pikabusseja tarkoituksena parantaa työntekijöiden liikkuvuutta kaupunkien välillä.

Nähtävyydet

Kaupungissa sijaitsee useita temppeleitä kuten Kuroiwa Kokuzō, Tennō-ji, Daizō-ji ja Iō-ji. Fukushimasta löytyy myös Iwaya Kannon, Shinobuvuoren itärinteellä sijaitseva kallioseinämä, johon on Edo-kaudella kaiverrettu kuusi buddhan kuvaa.
Inferno (vuoden 2016 elokuva)

Juoni

Robert Langdon herää firenzeläisessä sairaalassa muistinsa menettäneenä. Seurakseen Robert saa hoitavan lääkärinsä Sienna Brooksin.
Doorwerth

Doorwerth on kylä Alankomaissa. sijaitsee 8 kilometriä Arnhemista länteen Renkumin kunnassa ja Gelderlandin provinssissa. Kylän asukasluku on noin 4 350 (2007).

Historia

Seelbeekin laakson seuduilla on ollut asutusta muinaisista ajoista asti. Doorwerthista löytyy kirjallisia mainintoja jo varhaiselta keskiajalta, jolloin alueelle rakennettiin pieni linnoitus ja myöhemmin Doorwerthin linna.
Doorwerth oli itsenäinen kunta vuosina 1818–1923.
Medicare (Yhdysvallat)

Medicare on Yhdysvaltain valtion ohjelma, joka tarjoaa sosiaalivakuutusta yli 65-vuotiaille ja erityisryhmiin kuuluville henkilöille. Ohjelma rahoittaa myös useimpien lääkärien erikoistumisjaksoa. Presidentti Lyndon B. Johnson allekirjoitti Social Security Act of 1965 -lain, joka perusti Medicaren, 30. heinäkuuta 1965 lisäyksenä sosiaaliturvaa käsittelevään lainsäädäntöön. Lain allekirjoittamistilaisuudessa presidentti Johnson merkitsi entisen presidentin Harry S. Trumanin ensimmäiseksi Medicaren edunsaajaksi ja antoi tälle ensimmäisen Medicare-kortin.
Dikloorimetaani

Valmistus ja käyttö

Ensimmäinen dikloorimetaanin valmistustapa oli pelkistää trikloorimetaania alkoholiliuoksessa sinkin avulla. Henri Victor Regnault valmisti sitä vuonna 1840 klooramalla kloorimetaania. Nykyään suuren mittakaavan valmistusmenetelmät perustuvat metaanin tai kloorimetaanin klooraukseen.
Tärkein dikloorimetaanin käyttökohde on liuotinkäyttö, mihin se soveltuu hyvin hyvän liuotuskykynsä ja palamattomuutensa vuoksi. Sitä käytetään maalinpoistoaineissa sekä liuottamaan selluloosaestereitä, rasvoja, vahoja ja muoveja. Sitä käytetään myös liuottimena liuotinuutossa muun muassa kofeiinin eristämisessä, lääkeaineiden eristämisessä, eteeristen öljyjen uutoissa ja kookosvoin valmistamisessa. Se muodostaa atseotrooppisen seoksen veden kanssa, minkä vuoksi sitä voidaan käyttää veden poistoon orgaanisista liuottimista.
Dikloorimetaanista voidaan klooraamalla valmistaa trikloori- tai tetrakloorimetaania ja alumiinikatalyytin ja bromin läsnä ollessa muodostuu bromikloorimetaania tai dibromimetaania. Alumiinikatalyytin läsnä ollessa yhdiste reagoi 220 °C:n lämpötilassa hiilidioksidin kanssa muodostaen klooriasetyylikloridia ja kuuman ammoniakkiliuoksen kanssa heksametyleenitetramiinia. Muita käyttökohteita ovat kylmälaitteet ja puudutus.
V2-moottori

V2-moottori on polttomoottori, jossa on kaksi sylinteriä kulmassa toisiinsa nähden. Moottorityyppiä käytetään yleensä moottoripyörissä ja sitä on käytetty 1900-luvun alkupuolen autoissa.
Reino Hintsa

Reino Johannes Hintsa (8. heinäkuuta 1907 – 14. joulukuuta 1979) oli suomalainen jalkapalloilija.
Keskustukena pelannut Hintsa edusti mestaruussarjassa pelannutta Viipurin Susia 1931–1938. Hänen paras saavutus oli SM-pronssi 1933 ja 1937. Kaikkiaan Hintsa pelasi kahdeksan kauden aikana 102 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki neljä maalia. 
Maajoukkueessa Hintsa pelasi yhden maaottelun vuonna 1928.
Satu Taskinen

Satu Taskinen (s. 1970 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja kriitikko. Hän on asunut vuodesta 1999 Wienissä.
Taskinen kävi Kallion ilmaisutaidon lukion. Hän on opiskellut Helsingin yliopistossa teoreettista filosofiaa ja germaanista filologiaa ja valmistunut filosofian maisteriksi. Hän on koulutukseltaan sosiaalineuvoja (Lebens- und Sozialberaterin) ja työskenteli 2000-2012 Wienissä aikuiskouluttajana.Taskinen on Suomen Kirjailijaliiton ja Suomen arvostelijain liiton jäsen. Hän on kirjoittanut muun muassa Kiiltomatoon, Parnassoon ja Nuoreen Voimaan esseitä, arvioita, haastatteluja, käännöksiä ja kolumneja. Vuosina 2008-2013 Taskinen toimi Voima-lehden verkkojulkaisun Fifin Wienin kirjeenvaihtajana. Vuosina 2016-2017 Taskinen kirjoittaa Yhteiskuntapolitiikka-lehteen kolumnia nimellä Evoluutioita.

Kirjailijana

Taskisen esikoisromaani Täydellinen paisti ilmestyi vuonna 2011 ja sai Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon. Se palkittiin myös Akateemisen Kirjakaupan suosituimpana esikoisteoksena. Vuonna 2012 teos oli European Book Prize -ehdokkaana. Keväällä 2013 romaani julkaistiin saksaksi nimellä Der perfekte Schweinsbraten Transit Buchverlagin kustantamana ja Regine Pirschelin kääntämänä.
Taskisen toinen romaani Katedraali julkaistiin vuonna 2014. Se on toinen osa romaanitrilogiaa ja sai Toisinkoinen-kirjallisuuspalkinnon 2014. Romaanin saksankielinen käännös Die Kathedrale ilmestyi syyskuussa 2015 Residenz Verlagin kustantamana, käännös: Regine Pirschel.
Trilogian itsenäinen päätösosa, Lapset, ilmestyi keväällä 2017.Romaanin saksankielinen käännös Kinder ilmestyy helmikuussa 2018 Residenz Verlagin kustantamana, käännös: Regine Pirschel.
Edit Terästö

Edit Viktoria Terästö (25. helmikuuta 1913 Lempäälä – 1. huhtikuuta 2004) oli Kuopion läänin vaalipiiristä valittu kansanedustaja. Terästö edusti SDP:tä vuosina 1962–1971. 
Terästö opiskeli muun muassa Työväen akatemiassa. Hänen vanhempansa olivat teurastaja Kustaa Adolf Raudanpää ja Ida Kandolin. Hän avioitui vuonna 1939 Eino Ilmari Terästön kanssa. 
Terästö toimi presidentin valitsijamiehenä vuosina 1962, 1968, 1978 ja 1982. Hän kuului jäsenenä Lempäälän kunnanvaltuustoon ja toimi Kuopion kaupunginvaltuuston puheenjohtajana. Hän työskenteli tarjoilijana ja ompelijana Tampereella sekä Helsingissä ja sosiaalidemokraattien naispiirin sihteerinä Kuopiossa.
Edit Terästölle myönnettiin vuonna 1977 sosiaalineuvoksen arvonimi.
Karvisen riemujuhla

Viittaukset edeltävään Karvinen herää todellisuuteen - elokuvaan

Elokuva sisältää viittauksia elokuvaan Karvinen herää todellisuuteen. Riemujuhlan harjoituksissa edellisen elokuvan lopussa sarjakuvamaailmaan tulleet chihuahuat esittävät esityksen. Myös kulkukissa Sepi kulkeutui sarjakuvamaailmaan ja hän esitti saman laulun harjoituksissa, minkä esitti aidalla aiemmassa elokuvassa.
Kuusa

Historia

1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Kuusan elämä alkoi vilkastua ja Kuusasta tuli palveluiltaan monipuolinen taajama. Kuusa sijaitsi keskellä tärkeää uittoväylää, jonka vuoksi Kuusa oli vilkas uittokeskus. Jyväskylä-Suolahti-rautatien valmistuttua vuonna 1898 Kuusasta tuli myös vilkas rautatieasemapaikkakunta. On väitetty, että rautatien tulo poisti viimeisen 'a'-kirjaimen kylän nimestä. Suomi kuului tuohon aikaan Venäjään ja Inkerinmaalla oli Kuusaa niminen rautatieasema lähellä Laukaanjokea (ven. Luga). Koska Venäjän valtakunnassa ei saanut olla kahta saman nimistä rautatieasemaa, niin uusi asema nimettiin Kuusaksi. Vanha venäjänkielinen asemakyltti löytyy edelleen kotiseutumuseo Kalluntalolta. Myös vanha nelostie kulki Laukaan kirkonkylästä Kuusan kautta Tervatehtaalle ja Korkeakosken tienhaaraan.
1800-luvulla syntyneitä kuusaalaisia olivat kauppias Eino Häyrinen ja Neuvostoliiton johtoon edennyt Otto-Wille Kuusinen. Tunnettuja Kuusassa vaikuttaneita henkilöitä ovat Kuusassa opettajina toimineet Vilho Tynkkynen ja hänen puolisonsa Lempi Tynkkynen sekä tutkija ja tohtori Pentti Hänninen.
Tunnetuimmat 1900-luvulla syntyneet kuusaalaiset ovat toimittaja Anna-Kaisa Hermunen (o.s. Hänninen) ja hänen sisarensa, ensimmäisenä naisena maanviljelysneuvoksen arvonimen saanut agronomi Marja Kallio (o.s. Hänninen), sekä Kuusan kanavateatterin isä Erkki Kauppinen, suuren yleisön paremmin tuntema Asseri Kantonen Pirunpelto-televisiosarjasta.

Vanhaa ja uutta

Saraveden virallinen nimi julkisissa rekistereissä ja Maanmittaushallituksen kartoissa] on Saraavesi, mutta paikalliset ovat tottuneet käyttämään nimen lyhyempää muotoa. Suomesta löytyy myös toinen Saravesi, Vehmersalmelta. 
Saraakallio, joka on tunnettu kalliomaalauksistaan sijaitsee Saraaveden rannalla. Vastarannalla on Laukaan kirkonkylä. Kallion lähellä on asunut tunnettu laukaalainen kansanparantaja ja velho Kuuvalon Jussi. Saraaveden ja Saraakallion nimen alkuperästä on paikallislehdessä käyty aika ajoin vilkastakin keskustelua. Nils Berndtsonin Laukaan historia käyttää muotoa Saravesi, mutta saman kirjan vanhoissa kartoissa (1600-1700-luku) järvi esiintyy nimillä Saraavesi ja kerran myös muodossa "Saarivesi". Myös nimimuoto "Sarajavesi" tunnetaan.
Kuusan merkittävimpiä matkailukohteita ovat Kanavateatteri ja tilaustoimintaan keskittynyt matkailutila Varjola. Varjola on perustettu 1800-luvun loppupuolella, ja sen ensimmäinen isäntä toimi samalla viereisen Kuusaan kosken uittopäällikkönä. Varjola toimi aktiivisena maatilana aina 1990-luvulle saakka.
Kuusassa toimi karjanhoitokoulu ainakin 1920-luvulta 1960-luvulle.
Robert Patrick

Robert Patrick (s. 5. marraskuuta 1958 Marietta, Georgia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi elokuvasta Terminator 2 – Tuomion päivä T-1000:n roolista. Hän esiintyi pienessä taustaroolissa kyseisenä hahmona vielä Schwarzeneggerin toimintasatiirissa Last Action Hero.
Vuonna 2000 hänestä tuli toinen pääosan esittäjistä televisiosarjasta Salaiset kansiot, jossa hän esitti agentti John Jay Doggettia sarjan päättymiseen asti vuoteen 2002.
Patrick on naimisissa Barbara Patrickin kanssa ja heillä on kaksi lasta: tytär Austin ja poika Samuel.
Kaliningradin satama

Kaliningradin satama (ven. Порт Калинингра́д, Port Kaliningrad, LOCODE: RU KGD) on merkittävä, Venäjän Kaliningradin alueella, Baltijskin ja Kaliningradin kaupunkien alulle ja näiden välille sijoittuva merisatama.
Alf Ross

Alf Niels Christian Ross (10. kesäkuuta 1899 Kööpenhamina – 17. elokuuta 1979 Virum) oli tanskalainen oikeustieteilijä ja oikeusteoreetikko. Hän tuli tunnetuksi osallisuudestaan skandinaavisen realismin koulukunnan edustajana ja oikeuspositivistina.

Akateeminen ura

Ross suoritti oikeustieteellisen perustutkinnon Tanskassa 1922. Tämän jälkeen Ross opiskeli melkein kolme vuotta ulkomailla Ranskassa, Itävallassa ja Englannissa. Näinä vuosina hänen mielenkiintonsa oikeusfilosofiaa kohtaan heräsi. Wienissä hän osallistui Hans Kelsenin pitämiin seminaareihin, joiden opillisena tuloksena oli Rossin ensimmäinen teos Theorie der Rechsquellen. Teos valmistui vuonna 1926 ja on omistettu Kelsenille. Kohdattuaan vastustusta kotiyliopistossaan Kööpenhaminassa hän matkusti Uppsalaan, missä hän opiskeli filosofiaa Axel Hägerströmin johdolla. Hän suoritti filosofian kandidaatin ja lisensiaatin tutkinnot ennätysajassa ja keväällä 1929 väitteli tohtoriksi Theorie der Rechtsquellen -teoksella.
Kööpenhaminan oikeustieteellisen tiedekunnan professori Rossista tuli 1938. Hän julkaisi lukuisia teoksia eri oikeudenalojen, erityisesti kansainvälisen oikeuden ja valtiosääntöoikeuden saralta. Ross toimi myös Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomarina 50- ja 60-lukujen vaihteessa.

Oikeuden dualismista

Ross pyrki oikeusteoriassaan ratkaisemaan saman ongelma kuin Hans Kelsen: miten oikeus voi samaan aikaan olla sekä "olemista" että "pitämistä" (Rossin terminologiassa todellisuus ja sitovuus). Hän nimittää tätä ongelmaa oikeuden dualismiksi. Rossin käsityksen mukaan perinteiset oikeusteoreettiset koulukunnat, kuten 1800-luvun historiallinen koulukunta, käsitelainoppi ja uustomismi käsittelevät oikeutta yhtäältä todellisuuden ilmiönä, jota voidaan havainnoida ja toisaalta metafyysisenä ja apriorisena käsitteenä, sitovana normina.
Rossin lähtökohta on, että niin todellisuus kuin sitovuuskin kuuluvat oikeuteen, eikä niitä voi jättää pois oikeuden teoreettisesta tarkastelusta. Hän näkee problematiikan koskien ihmisten mentaalisia tiloja ja näkee koko asettelun näin psykofyysisenä ongelmana. Oikeutta todellisuuden ilmiönä, jota ilmentää oikeudenkäyttöön liittyvä tosiasiallinen pakko eli sanktion uhka, vastaa ihmisen itsekäs käyttäytymisasenne. Oikeusnormien sitovuutta vastaa puolestaan ihmisen epäitsekäs käyttäytymisasenne eli lainkuuliaisuus. Rossille itsekäs ja epäitsekäs käyttäytymisasenne eivät ole ristiriidassa keskenään vaan päinvastoin edellyttävät ja ylläpitävät toisiaan. Oikeuden voimassaolon perusta on siis viime kädessä ihmisten käyttäytymisasenteissa.
Jerry Wexler

Gerald "Jerry" Wexler (10. tammikuuta 1917 – 15. elokuuta 2008) oli yhdysvaltalainen äänilevytuottaja. Hän syntyi Bronxissa, New Yorkissa, juutalaiseen sukuun. 
Wexler opiskeli Kansasin valtionyliopistossa ja palveli toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain laivastossa. Hän oli äänilevytuottajana menestyksekäs ja teki 1960-luvulla yhteistyötä mm. Wilson Pickettin, Aretha Franklinin ja Dusty Springfieldin kanssa. 
Wexler tuotti vuonna 1979 Columbia Records -levymerkille Bob Dylanin albumin Slow Train Coming, jonka single "Gotta Serve Somebody" voitti Grammyn 1980. Wexler pääsi vuonna 1987 Rock and Roll Hall of Fameen.
Aikakone (romaani)

Sisältö

Romaanin kertoja ja päähenkilö Aikamatkaaja matkustaa tekemällään aikakoneella vuoteen 802 701. Siellä hän tapaa suloisen eloi-kansan ja näitä syövät, maan alla asuvat hirvittävät morlokit. Eloi-kansa on taantunut henkisesti; heillä ei ole taidetta tai tiedettä ja he käyttävät aikansa vain yksinkertaisiin huvituksiin, kuten kukkien keräilyyn, tanssiin ja lauluun, ympäristössä, jonka menneet polvet ovat ilmeisesti keinotekoisesti muuttaneet miellyttäväksi. Morlokit ilmeisesti (kertojan teorian mukaan) valmistavat eloiden käyttämät vaatteet ja muut keinotekoiset tarve-esineet.
Romaanin olennaista ainesta on kertojan teoria, jonka mukaan eloit ovat olleen alun perin yhteiskunnan yläluokkaa, joka on pikkuhiljaa vallannut kaiken maanpäällisen tilan ja pakottanut työtätekevät asumaan ja palvelemaan heitä maan alla. Evoluutio on muokannut työläisistä maanalaiseen elämään sopeutuneen uuden ihmislajin. Maanpäälliset ovat puolestaan kehittäneet ympäristönsä niin miellyttäväksi ja helpoksi, että he ovat itse evoluution myötä taantuneet ruumiin- ja hengenvoimiltaan. Lopulta on syntynyt jonkinlainen symbioosi, jossa morlokit ylläpitävät viettiensä mukaisesti eloiden elämää, mutta käyttävät heitä myös ruoaksi. Teos voidaan nähdä vertauskuvana aikansa Britannian luokkaeroista, ja siihen on vaikuttanut H. G. Wellsin sosialistinen aatemaailma.
Brunetto Latini

Brunetto Latini (noin 1210 Firenze, Firenzen tasavalta – 1294) (latinaksi Burnectus Latinus, italiaksi myös Burnecto Latino) oli italialainen kirjailija, filosofi ja Dante Alighierin opettaja. 
Latini osallistui guelfien vallankumoukseen vuonna 1250. Hän toimi firenzeläisten lähettiläänä Alfons X:n hovissa ja oli jonkin aikaa karkotettuna Ranskaan. Hän kirjoitti siellä pääteoksensa, ranskankielisen ensyklopedian. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös Jumalaisen näytelmän edeltäjä Tesoretto. Hän esiintyy myös Danten helvetissä ikuisessa tulisateessa sodomiittien joukossa. Ranskassa ollessaan hän kirjoitti Tesoretton ja proosan Li Livres dou Trésor. Hän myös käänsi italiaksi teoksen Rettorica.
Konttorityö

Historiaa

Systema-yrityksen konkurssin 1931 jälkeen Viipurin Systema oli yksi itsenäisistä jälleenmyyjistä, joka saattoi jatkaa toimintaansa. Sen pääomistajia 1930-luvulla olivat Markus Hynninen ja Paul Pöyhönen. Hynninen oli lisäksi mukana helsinkiläisessä Oy Mercedes Ab:ssa, joka toi maahan saksalaisia Roto-monistuskoneita ja toimi myöhemmin nimellä Oy Merso Ab. Kun Hynnisen ja Pöyhösen välille syntyi kitkaa, Hynninen muutti Helsinkiin ja siirsi kaikki Viipurin Systeman edustukset uuteen yhtiöönsä Konttorityö Oy:hyn. Sen nimen hän otti Viipurin Systeman muutaman numeron verran julkaisemasta Konttorityö-lehdestä. Hynninen sai pian myös Tampereen, Vaasan, Oulun, Kuopion ja Lahden konkurssilta välttyneet Systemat muuttamaan nimensä Konttorityöksi ja liittymään näin Hynnisen ketjuun.
Markus Hynninen värväytyi vapaaehtoisena talvisotaan, vapautui palveluksesta 1942 ja kuoli vuonna 1944 sydäninfarktiin. Heti sotien jälkeen Konttorityöllä oli muiden suomalaisyritysten tavoin vaikeuksia saada myytävää tavaraa Saksasta ja Yhdysvalloista, ja päätuotteiksi muodostuivat ruotsalaiset Addo- ja Original-Odhner-laskukoneet. Sotien jälkeenkin Konttorityö säilytti kuitenkin asemansa muun muassa maan suurimpana konttorikoneiden korjaamona. 1950-luvun puolivälissä Konttorityö sai italialaisen Olivettin maahantuonnin itselleen Paul Pöyhösen perustamalta Vistemalta.
1960-luvun lopulla Olivettin uudet yhteyshenkilöt asettivat Konttorityölle uusia ehtoja, joita yritys ei hyväksynyt. Konttorityö luopui Olivettin maahantuonnista mutta jatkoi sen laitteiden korjaamista. Onnekseen yritys oli juuri aloittanut sanelukoneyhteistyön Philipsin kanssa, mihin Konttorityön nykyinenkin liiketoiminta paljolti perustuu. 1970-luvun alussa Philips kehitti ja valmisti myös laskukoneita ja varhaisia tietokoneita. Suomen valtion kanssa tehdyn ison tietotekniikkakaupan toimitusvaikeudet aiheuttivat välien viilenemisen Philipsiin, ja päädyttiin Konttorityön tietokoneosaston myymiseen Philipsille. 1970-luvulla Konttorityö markkinoi myös japanilaisten valmistajien Casion, Seikon ja Citizenin toimistotekniikkaa, ja myöhemmin toi maahan Infotec-merkkisiä kopiokoneita ja fakseja, mutta päätuotteiksi muodostuivat sanelu- ja puheentunnistuslaitteet.
Francisco Varallo

Francisco ”Pancho” Varallo (5. helmikuuta 1910 La Plata, Argentiina – 30. elokuuta 2010) oli argentiinalainen jalkapalloilija. Hän oli viimeinen elossa ollut henkilö, joka pelasi ensimmäisten jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuiden loppuottelussa Montevideossa, Uruguayssa 30. heinäkuuta 1930, ja ylipäätään viimeinen elossa ollut henkilö joka pelasi koko kisoissa. Vielä 95-vuotiaana hän muisti Argentiinan tässä ottelussa kokeman tappion (4–2 Uruguayn hyväksi).
MM-kilpailuiden 1930 jälkeen Boca Juniors osti Varallon, josta tuli sen kaikkien aikojen maalintekijä: hän teki kahdeksan vuoden aikana yhteensä 181 maalia 209 ottelussa. Vuonna 2009 Martin Palermo rikkoi tämän ennätyksen. Varallo lopetti pelaamisen vuonna 1940 loukkaantumisen vuoksi.
Varallolle myönnettiin Kansainvälisen jalkapalloliiton ansiomerkki (FIFA Order of Merit) vuonna 1994.
Vihan päivät

Vihan päivät (Din vredes dag) on suomalainen  kuusiosainen televisiosarja vuodelta 1991. Barbara Winckelmannin samannimiseen romaaniin (1979) perustuvan sarjan ohjasi Åke Lindman ja sen pääosia näyttelevät Ulrika Hansson ja Johan Portin.

Juoni

Tarina sijoittuu pikkuvihan aikoihin 1742–1743 ja kuvaa eri sosiaaliluokan ihmisten kohtaloita Helsingissä.
Britta on piikana raatimies Gerickenin (Elmer Green) taloudessa. Talossa asuva Mathias (Ola Isedal) saattaa tytön raskaaksi, vaikka on menossa naimisiin Gerickenin tyttären Barbron (Mona Fritzén) kanssa. Perheskandaalin peittääkseen raatimies Gericken vihkii Britta-piian yksikseen viihtyvän renki Ontrejn (Johan Portin) kanssa.

Tuotanto

Sarjan tuottajana toimi Jan-Anders Söderholm ja käsikirjoittajina Lorentz Lyttkens, Helena Rivière ja Barbara Winckelmann. Musiikin sävelsi Lasse Mårtenson, elokuvaajana toimi Pauli Sipiläinen ja leikkaajana Pipsa Valavaara. Sarjan ensimmäinen jakso ensiesitettiin helmikuussa 1991.
Iisalmen lyseo

Iisalmen lyseo on vuonna 1896 perustettu keskikokoinen lukio Iisalmessa, Ylä-Savossa. Opiskelijoita on noin 340. Lyseo noudattaa luokattoman lukion periaatteita, eli kiinteitä opetusryhmiä ei ole. Koulusta on valmistunut vuosien saatossa yli 8 000 ylioppilasta.
Lyseon päärakennus valmistui vuonna 1932, ja se peruskorjattiin vuosina 2003–2004. Syksyllä 2003 lukion viereiselle tontille vanhan paloaseman yhteyteen valmistui Luma-keskus Majakka. Rakennus sisältää lyseon fysiikan, kemian ja biologian luokkatilat, auditorion, ruokalan sekä terveydenhoitajan tilat. Majakassa on myös Juhani Ahon koulun luokkatiloja.
Iisalmen lyseo painottaa kansainvälisyyttä. Sen toiminnan näkyvimpiä muotoja ovat vaihto-opiskelijatoiminta, vaihto-opettajatoiminta, opintovierailut ulkomaille sekä ulkomaisten koulujen kanssa toteutettavat projektit. Lyseolla on yhteistyökouluja Italiassa, Saksassa, Irlannissa, Venäjällä, Virossa, Espanjassa ja Puolassa, ja se osallistuu aktiivisesti kansainvälisiin projekteihin. Lyseolaiset ovat vierailleet useaan otteeseen Euroscola-tapahtumissa.
Lyseo on mukana Ylä-Savon toisen asteen yhteistyöhankkeessa Mahiksessa, joka tarjoaa opiskelijalle mahdollisuuden suorittaa lukio-opintojen ja ylioppilastutkinnon rinnalla ammatillisen tutkinnon neljässä vuodessa. Lisäksi on mahdollista valita opintoja mistä tahansa MAHIS-oppilaitoksesta vaihtojaksolla.
Lukiovertailussa Iisalmen lyseo loistaa tuloksillaan: tulokset ovat lähes kaikissa aineissa keskitasoa parempia.