google/wiki40b huggingface dataset:
Diego Martínez Barrio

Diego Martínez Barrio (25. marraskuuta 1883 – 1. tammikuuta 1962) oli espanjalainen poliitikko, joka toimi Espanjan toisen tasavallan pääministerinä kaksi lyhyttä kautta vuosina 1933 ja 1936.
Martínez Barrio aloitti poliittisen uransa vuonna 1903 Unión Republicana -nimisessä tasavaltalaisessa puolueessa, joka hajosi jo muutamaa vuotta myöhemmin. Sen jälkeen hän liittyi Alejandro Lerroux’n perustamaan Radikaalipuolueeseen. Kenraali Miguel Primo de Riveran diktatuurin aikana hän oli oppositiossa. Martínez Barrio oli elokuussa 1930 yksi tasavaltalaisten niin sanotun San Sebastiánin sopimuksen allekirjoittajista. Toisen tasavallan ensimmäisessä hallituksessa vuonna 1931 hän toimi viestintäministerinä. Manuel Azañan hallituksen kaaduttua Martínez Barrio toimi syksyllä 1933 parin kuukauden ajan pääministerinä ja hänen hallituksensa määräsi hajotusvaalit. Vaalien jälkeen hän oli hetken sisäministerinä Lerroux’n hallituksessa, mutta erosi pian ja perusti uuden Unión Republicana -puolueen, koska ei hyväksynyt Lerroux’n ja Radikaalipuolueen siirtymistä oikealle. Myöhemmin hän siirtyi yhteistyöhön Azañan ja kansanrintaman kanssa.
Kansanrintaman saatua enemmistön helmikuun 1936 parlamenttivaaleissa Martínez Barrio valittiin parlamentin puhemieheksi. Kun parlamentti erotti presidentti Niceto Alcalá Zamoran huhtikuussa 1936, Martínez Barrio toimi kuukauden ajan vt. presidenttinä, kunnes Azaña valittiin Alcalá Zamoran seuraajaksi. Kun joukko oikeistolaisia kenraaleja aloitti Espanjan sisällissodan lähtölaukauksena toimineen kapinan, presidentti Azaña nimitti Martínez Barrion 18. heinäkuuta 1936 pääministeriksi. Ehkäistäkseen sodan hän tarjosi puhelimitse ministerinsalkkuja kapinaa johtaneille kenraaleille kuten Emilio Molalle, mutta nämä kieltäytyivät. Martínez Barrio erosi vielä saman yön aikana José Giralin hyväksi. Martínez Barrio jatkoi tämän jälkeen puhemiehen tehtävässään. Hän joutui pakenemaan Espanjasta tasavallan kukistuttua vuonna 1939 ja asui myöhemmin maanpaossa Ranskassa ja Meksikossa. Hänet nimettiin Azañan kuoltua Espanjan tasavallan pakolaishallituksen presidentiksi. Viimeiset vuotensa hän vietti Pariisissa. Hänen jäännöksensä uudelleenhaudattiin vuonna 2000 Sevillaan Espanjaan.
AEGIS

AEGIS on integroitu sotalaivojen asejärjestelmä, jonka on kehittänyt RCA:n Missile and Surface Radar Division Yhdysvaltain laivastolle ilmapuolustusjärjestelmäksi. Nykyään asejärjestelmän kehittämisestä ja ylläpidosta vastaa Lockheed Martin. Järjestelmän nimi on lainattu Kreikan mytologiasta.
Järjestelmä koostuu tehokkaasta 6 megawatin sähköisellä keilanmuodustuksella toimivasta tutkasta, keskimatkan RIM-66 -ilmatorjuntaohjuksista sekä toimintaa valvovasta ja ohjaavasta tehokkaasta tietokonejärjestelmästä. Järjestelmä on suurikokoinen, siten alus on tyypillisesti alusta lähtien suunniteltu sitä silmällä pitäen.
Alun perin Yhdysvaltain laivaston käytössä ollut järjestelmä on otettu käyttöön myös Japanin, Espanjan, Norjan ja Etelä-Korean laivastoissa. Lisäksi Australia on valinnut AEGIS-järjestelmän asennettavaksi uuteen ilmapuolustushävittäjäänsä. Kaikkiaan maailmalla on runsaat 100 AEGIS-järjestelmällä varustettua alusta. Yhdysvaltain laivastolla on jo pelkästään Arleigh Burke -luokan 77 ohjushävittäjässä AEGIS.

Yleistä

AEGIS-järjestelmä (engl. Aegis Combat System, ACS) on kehittynyt johto- ja valvontajärjestelmä (engl. Command and Decision, C&D) sekä tehokkaita tietokoneita ja tutkia hyödyntävä aseohjausjärjestelmä (engl. Weapon Control System).
ACS sisältää AEGIS-asejärjestelmän (engl. Aegis Weapon System, AWS), joka on ilmapuolustuksen nopeasti reagoiva osa, sekä Phalanx lähitorjuntajärjestelmän, Mk 41 ohjustenlaukaisujärjestelmän, sukellusveneentorjuntajärjestelmän sekä Tomahawk-risteilyohjukset. Järjestelmään on liitetty myös aluksen torpedot ja tykit.
AWS, joka on järjestelmän sydän, käsittää AN/SPY-1 tutkan, Mk 99 tulenjohtojärjestelmän, WCS:n, johto- ja valvontajärjestelmän sekä SM-2 Standard ohjusperheen. ACS:ää valvotaan kehittyneellä automaattisella paikanna- ja seuraa, monitoimisella kolmiulotteisen kuvan muodostavalla sähköisesti keilat muodostavalla AN/SPY-1 tutkalla. Tämä "laivaston kilpenä" tunnettu kuuden megawatin tutka kykenee etsimään ja seuraamaan yli sataa kohdetta samalla kun ohjaa ohjukset maaliin noin 190 kilometrin säteellä.
AEGIS-järjestelmä ohjaa RIM-66 -ohjuksia lennon aikana radiotaajuuksilla käyttäen AN/SPY-1 tutkan antamaa reittitietoa, kunnes ohjus osuu maaliin. Ohjus kuitenkin tarvitsee loppumatkan ohjaukseen AN/SPG-62 tutkan apua. Kahden tutkan yhteistoiminta mahdollistaa usean maalin torjunnan samanaikaisesti.
Tietokoneohjattu johto- ja valvontajärjestelmä on päätöksenteon keskus, joka mahdollistaa AEGIS-järjestelmän samanaikaisen käytön lähes kaikenlaisten uhkien torjuntaan. Aegis Ballistic Missile Defense System -päivitysohjelma luo mahdollisuuden käyttää järjestelmää mereltä laukaistujen ballististen ohjusten torjuntaan.
Liettuan talonpoikien ja vihreiden liitto

Historiaa

Nykyistä LVŽS:ää edelsi vuosina 2006-2012 keskusta-oikeistolainen Liettuan talonpoikien kansallinen liitto (liett. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga, LVLS). Sen oli ennen vuotta 2006 Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos (suom. Talonpoikien ja uusien demokraattisten puolueiden liitto). Se syntyi puolueen ollessa vaaliliitossa Liettuan talonpoikien puolueen ja Liettuan uuden demokraattisen puolueen kanssa, jotka molemmat myöhemmin yhdistyivät puolueeseen.
Liettuan europarlamenttivaaleissa 2004 puolue sai 7,4 % äänistä ja yhden europarlamentaarikon Unioni kansakuntien Euroopan puolesta -ryhmään. Presidentinvaalissa 2004 silloinen puheenjohtaja Prunskienė sai ensimmäisellä kierroksella 21,4 % äänistä. Toisella kierroksella häntä kannatti 47,4 % äänestäneistä, ja hän hävisi vaalin Valdas Adamkusille. Liettuan parlamenttivaaleissa 2004 puolue sai 6,6 % kannatuksen ja 10 paikkaa Seimasiin.
Parlamenttivaaleissa 2008 puolue menetti runsaasti kannatustaan, ja se sai vain 3,74 % äänistä ja näin kolme paikkaa parlamenttiin. Kannatuksen menetys jatkui europarlamenttivaaleissa 2009, kun puolue sai vain 1,8 % äänistä ja menetti Euroopan parlamentissa.
Kirsti Kuosmanen

Kirsti Kuosmanen (s. 23. heinäkuuta 1962 Hämeenlinna) on suomalainen näyttelijä. Hän opiskeli näyttelijäksi Lontoossa Drama Centre teatterikoulussa, josta valmistui vuonna 1988. Hän on näytellyt televisiossa, elokuvissa ja useissa teattereissa. Laulaja-lauluntekijä Ismo Alanko oli hänen miehensä toukokuusta 2008 vuoteen 2015, he erosivat virallisesti 10. elokuuta 2015.
Moby

Moby (oikealta nimeltään Richard Melville Hall, s. 11. syyskuuta 1965 Harlem, New York) on yhdysvaltalainen elektronisen musiikin artisti. Moby on ottanut taiteilijanimensä sukulaisensa, kirjailija Herman Melvillen kirjasta Valkoinen valas, alkuperäiskielellä Moby Dick.

Musiikillinen ura

Moby soittaa itse kosketinsoittimia, kitaraa ja bassokitaraa. Hän on kuulunut punk-yhtyeeseen Vatican Commandos, mutta siirtyi elektroniseen musiikkiin vuonna 1989.
Hänen ensimmäinen levynsä Elektra Records -levy-yhtiölle oli Everything Is Wrong, joka sai hyvät arvostelut kriitikoilta. Tämän jälkeen Moby julkaisi levyt Animal Rights ja I Like to Score, jotka eivät menestyneet kaupallisesti ja Mobyn ja Elektra Recordsin tiet erkanivat.
Mobyn lopullinen läpimurto tuli levyn Play myötä. Mobyn ja levyn suosiota edisti se, että levyn kaikki 18 kappaletta lisensoitiin elokuviin, televisioon tai mainoksiin.
Moby julkaisi vuonna 2005 albumin Hotel, jolta on taottu hitti Lift Me Up.

Henkilö

Moby on avoimesti tunnustuksellinen kristitty ja vegaani. Levyjen Everything Is Wrong ja Play kansilehdissä hän kirjoittaa mm. veganismista, luonnonsuojelusta, fundamentalismista ja humanitarismista. Vuonna 2001 hän syytti Eminemin musiikkia misogynistiseksi ja homofobiseksi. Hän on kutsunut George W. Bushia ”Saatanasta siinneeksi” (”Spawn of Satan”). Tämä voi viitata isä-Bushiin (George H. W. Bush),  tai olla yleisluontoinen vertauskuva Bushin hallinnosta.
Mobylla oli New Yorkissa kahvila nimeltä TeaNY, jossa hän toisinaan tarjoili.
Kansainvälinen filosofian päivä

Kansainvälinen filosofian päivä on Yhdistyneiden kansakuntien kasvatus-, tiede- ja kulttuurijärjestö Unescon filosofialle omistama vuosipäivä, jota vietetään aina marraskuun kolmantena torstaina. Unesco aloitti perinteen 21. marraskuuta 2002, jolloin päivää vietettiin ensimmäisen kerran.
Filosofian päivää on vietetty sekä Unesco:n päämajassa Pariisissa että eri jäsenmaissa. Suomessa Unesco-kouluverkko, Filosofian ja elämänkatsomustiedon opettajat ry (FETO) ja Suomen filosofinen yhdistys (SFY) ovat järjestäneet filosofian päivänä esseekilpailun.
Suistamon kirkko

Suistamon pyhän Nikolaoksen kirkko on ortodoksinen kirkko Suistamolla luovutetussa Karjalassa. Se oli entisen Suistamon ortodoksisen seurakunnan pääkirkko.

Kirkon suunnittelu ja rakentaminen

Suistamon empiirityylinen kirkko rakennettiin vuosina 1839-1844 ja sen suunnitteli arkkitehti Carl Ludvig Engel. Kirkko vihittiin pyhän Nikolaoksen muistolle.

Kirkon ulkoasu

Suistamon kirkko on pohja-alaltaan ristin muotoinen. Sen runko oli tehty hirrestä ja vuorattu laudoituksella. Kirkon pääsisäänkäynti on kirkon länsipäässä sijaitsevan kellotornin alaosassa. Lisäksi vuonna 1903 tehtyjen korjaustöiden yhteydessä lisättiin sisäänkäynnit myös ristivarsien päihin kirkon sivuille. Kirkon ristikeskuksessa on kahdeksankulmainen kupoli. Kirkkoa korjattiin vuosina 1903 ja 1938. Vuoden 1903 korjauksessa aiemmin tumma kirkko maalattiin vaaleaksi, kellotornin ikkunoiden muoto muutettiin pyöreistä kulmikkaiksi ja klassiset puolipylväät ristivarsista poistettiin.

Sisätilat

Kirkkosalin keskiosaa hallitsee korkea kupolin alainen tila, jota ympäröivät kahdeksan kupolia kannattavaa pylvästä. Kupolin sisäpinnassa oli kahdeksan peiliä. Kirkon itäisessä ristivarressa sijainnut ikonostaasi oli Pietarin taideakatemian diakonin Tamarinskin maalama.

Sota-aika

Suistamon kirkko oli ehjä, kun se talvisodan jälkeen luovutettiin Neuvostoliitolle. Sodan jälkeen venäläiset tekivät kirkosta teatterin ja alttari korvattiin näyttämölaitteilla. Jatkosodan alussa vuonna 1941 Suomi valtasi alueen takaisin. Vetäytyvät venäläiset sotilaat sytyttivät kirkon tuleen, mutta suomalaiset sotilaat ehtivät sammuttaa palon ennen kuin suuria vahinkoja ehti syntyä. Kirkko korjattiin vuoteen 1943 mennessä mutta vuonna 1944 kirkko siirtyi taas Neuvostoliitolle. Tällä kertaa venäläiset tekivät kirkosta pioneerileirin ruokalan, jonka keittiö sijoitettiin alttarin paikalle. Kirkossa toimi myös pesula. Sodan jälkeen venäläiset purkivat kellotornin.

Uudelleen kirkolliseen käyttöön

Vuonna 1991 entiset suistamolaiset vuokrasivat kirkon venäläisiltä liikemiehiltä 50 vuodeksi. Vuokra suoritettiin kunnostamalla kirkko. Entiset suistamolaiset luovuttivat kirkon nykyisten asukkaiden käyttöön. Kirkkoa kunnostettiin neljä vuotta. Kellotornia ei tosin tuolloin rakennettu uudelleen. Vuonna 1994 kirkossa pidettiin kirkon 150-vuotisjuhlajumalanpalvelus.

Aiemmat kirkot

Suistamon kappeliseurakunta itsenäistyi 1700-luvun lopulla. Ensimmäisistä kirkoista ei ole varmoja tietoja. Suistamolla oli 1700- ja 1800-luvuilla useampia kirkkoja yhtä aikaa. Myös pyhän Nikolaoksen muistolle pyhitetty kirkko valmistui 1700-luvun puolivälissä ja tuhoutui tulipalossa 20. kesäkuuta 1871. Vuonna 1764 rakennettu Herran Kasteen kirkko purettiin 1873 ja profeetta Elian kirkko paloi 1897.
Azerbaidžanin kriisi

Azerbaidžanin kriisi oli kylmän sodan alkuun liittyvä konflikti Neuvostoliiton ja Iranin välillä.
Toisen maailmansodan aikana Neuvostoliitto ja Britannia olivat miehittäneet Iranin turvatakseen maiden välisen huoltoreitin ja Iranin öljyvarojen hallinnan. Myöhemmin myös Yhdysvallat lähetti sotilaita Iraniin. Maiden välisen sopimuksen mukaan niiden tuli vetää joukkonsa pois Iranista viimeistään kuuden kuukauden kuluttua sodan loppumisesta.
Sodan päätyttyä Neuvostoliitto jatkoi Iraniin kuuluvan Azerbaidžanin miehittämistä. Neuvostojoukkojen tukema Azerbaidžanin demokraattinen puolue otti alueella vallan käsiinsä ja perusti joulukuussa 1945 hallituksen Täbriziin. Vastaavanlainen hallitus perustettiin Azerbaidžanin kurdialueen keskukseen Mahabadiin. Teheranissa pelättiin, että Neuvostoliitto haluaa erottaa alueen Iranista ja liittää sen Azerbaidžanin neuvostotasavaltaan.
Yhdysvaltojen tukema Iranin hallitus vei asian Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston käsiteltäväksi. Pääministeri Ahmad Qavan neuvotteli sopimuksen neuvostojoukkojen vetäytymisestä toukokuuhun 1946 mennessä. Samalla Iran lupautui vetämään kysymyksen pois turvallisuusneuvostosta, neuvottelemaan Azerbaidžanin hallituksen kanssa ja harkitsemaan neuvostoliittolais-iranilaisen yhteisyrityksen perustamista maan pohjoisosien öljyvarojen hyödyntämiseksi. Neuvostojoukkojen vetäydyttyä Iran kävi ensin neuvotteluja Azerbaidžanin hallituksen kanssa, mutta miehitti alueen joulukuussa 1946. Autonomiaa vaatineet azeri- ja kurdiliikkeet tukahdutettiin. Kesäkuussa 1947 Iranin uusi parlamentti hylkäsi ajatuksen yhteisen öljy-yhtiön perustamisesta.
Azerbaidžanin kriisiä on pidetty yhtenä kylmän sodan merkkipaaluista, joka sai Yhdysvallat näkemään Neuvostoliiton uutena strategisena vihollisena. Iranissa se herätti myötätuntoa Yhdysvaltoja kohtaan. Azerbaidžanissa Iranin hallituksen rankaisutoimet johtivat yhteiskunnallisten uudistusten mitätöintiin ja 15 000 demokratialiikkeen aktivistin tuhoamiseen.
Apl.de.ap

Lapsuus Filippiineillä

Apl.de.ap syntyi köyhällä Sapang Baton alueella filippiiniläisen äidin ja afro-amerikkalaisen isän lapseksi.  Hänen isänsä kuitenkin hylkäsi perheen pian apl.de.apin syntymän jälkeen. Apl.de.apin äiti, Christina Pineda, kasvatti yksin hänet sekä hänen neljä veljeään ja kaksi siskoaan. Vaatimattomasta taustastaan huolimatta apl.de.ap on onnistunut nousemaan The Black Eyed Peasin jäsenenä varsin huomattavaan asemaan muusikkona.
Musiikki on aina ollut osa apl.de.apin elämää: hänen ensimmäisiä vaikuttajiaan ovat olleet Stevie Wonder, The Eagles, The Beatles ja kuuluisa filippiiniläinen rock/folkyhtye Asin. Hip hopista tuli mukaan kuvioihin breakdancen kautta. Hän oli nähnyt paikallisten lasten breikkaavan ja päätti opetella itsekin.

Muutto Los Angelesiin

Kun apl.de.ap oli 14-vuotias, yhdysvaltalaisen Hudgensin perhe adoptoi hänet, ja hän muutti Los Angelesiin, Kaliforniaan jättäen taakseen synnynmaansa ja biologisen perheensä. Kaksirotuisena maahanmuuttajana sopeutuminen uuteen kotiin vei aikaa. Nuoremmat high schoolin oppilaat jahtasivat häntä päivittäin kotiinsa asti kysellen mistä hän on tullut. Muutto Filippiinien maaseudulta urbaaniin Los Angelesiin oli muutenkin melkoinen kulttuurishokki nuorelle miehelle.
Helpottaakseen apl.de.apin sopeutumista uuteen ympäristöön, hänen adoptio-isänsä pyysi ystävänsä siskoa huolehtimaan pojasta hänen ollessaan töissä. Nainen toi mukanaan 13-vuotiaan poikansa, Williamin, joka ystävystyi nopeasti apl.de.apin kanssa. Will.i.am oli apl.de.apin ensimmäinen ystävä Los Angelesissa ja he jakoivat kiinnostuksen musiikkiin sekä tanssiin. Apl.de.ap olisi voinut helposti ajautua lähiseutujen jengeihin, mutta hän valitsi mieluummin tanssin.
Parivaljakko perusti pian breakdance-ryhmän nimeltä Tribal Nation ja he esiintyivät usein Etelä-Kalifornian juhlissa ja muissa tapahtumissa. Yhteistyön syvetessä he ottivat mukaan kolmannen jäsenen, Dante Santiagon, ja nimesivät ryhmänsä Atban Klanniksi (ATBAN tulee sanoista "A Tribe Beyond a Nation"). Atban Klannista tuli osa Los Angelesin hip-hop- ja breakdance-maailmaa. He kirjoittivat sopimuksen Eazy-E:n Ruthless Recodsin kanssa, mutta heidän debyyttialbumiaan "Grass Roots" ei koskaan julkaistu. Musiikin ei uskottu menevän kaupaksi Ruhtless Recordsin asiakaskunnalle.
Kirk Whalum

Kirk Whalum (s. 11. heinäkuuta 1958 Memphis, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jazz-saksofonisti ja lauluntekijä. Whalum tunnetaan varsinkin gospel-musiikistaan. Whalum on voittanut yhteensä 12 Grammya.
HMS Saracen (1908)

Palvelus

Ensimmäisessä maailmansodassa alus palveli 6. hävittäjälaivueen ja Doverin partio-osaston kanssa Pohjanmerellä ja Englannin kanaalissa. Se myytiin 1919 romutettavaksi.
Saari

Saari on veden kokonaan ympäröimä mannerta pienempi maa-alue. Hyvin pieniä saaria voidaan kutsua luodoiksi tai kareiksi, joskin suomenkielisissä paikannimissä sana luoto voi sisältyä perusosana myös suurehkojen saarten nimiin, kuten Olkiluoto ja Hailuoto. Saari voi olla myös ihmisen aikaansaama keinotekoinen saari.
Pedro Luís Guido Scarpa

Pedro Luís Guido Scarpa (s. 7. helmikuuta 1925 Venetsia) on italialaissyntyinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin kapusiinien papiksi 26. maaliskuuta 1950 ja nimitettiin angolalaisen Luandan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Cursolan titulaaripiispaksi 22. heinäkuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Eduardo André Muaca, jota avustivat Fortunato Baldelli ja José Francisco Moreira dos Santos.
Scarpa sai 26. maaliskuuta 1990 nimityksen Ndalatandon hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 23. heinäkuuta 2005.
Mauno Hartman

Mauno Runar Hartman (5. heinäkuuta 1930 Turku – 18. heinäkuuta 2017 Hollola) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hänet tunnetaan suurista hirsirakennelmistaan. Hän opiskeli Ateneumissa ja ulkomailla 1950-luvulla. Hartman työsti suurikokoiset teoksensa perinteisin puurakentamisen menetelmin tapeilla ja kiiloilla. Hän teki myös pienoisveistoksia puusta sekä piirroksia, grafiikkaa ja maalauksia. Hartman teki hirsiset lavasteet Joonas Kokkosen oopperaan Viimeiset kiusaukset. Hartmanin suurin puuveistos, 18,5 metriä korkea Stockhimmel, on Volvon pääkonttorissa Göteborgissa. Yli 100 kotimaista yhteis- ja ryhmänäyttelyä, 54 ulkomaista ryhmä- ja yhteisnäyttelyä sekä 46 yksityisnäyttelyä. 
Hartman antoi suuren määrän omia teoksiaan Lahden kaupunginmuseon hoitoon. Itella julkaisi keväällä 2010 postimerkkisarjan, jossa Hartman oli mukana.

Omaelämäkerta

Hartmanin omaelämäkerta Minä Manu Hartman, kuvanveistäjä ilmestyi keväällä 2005 Mauno Hartmanin säätiön julkaisemana. Kirjan tekstisisällön ovat kirjoittaneet Mauno ja Pirkko Hartman, jälkisanat on kirjoittanut Ateneumin intendentti Leena Ahtola-Moorhouse. Ulkoasun on suunnitellut professori Tapani Aartomaa. Kirjan kuvitus esittelee Hartmanin hirsiveistoksia sekä pienimuotoisia teoksia ja maalauksia. Kirjan tekstit on hieman lyhentäen käännetty englanniksi.
Teos Minä Manu Hartman, kuvanveistäjä oli yksi vuonna 2005 Suomen kirjataiteen komitean palkitsemista tietokirjoista ja se sai Grafian Vuoden huiput 2005 -kilpailussa kunniamaininnan.
Kalle Heikki Lehtinen

Kalle Heikki Lehtinen (29. tammikuuta 1879 Huittinen  – 7. syyskuuta 1953 Helsinki) oli kauppaneuvos ja Keskon ensimmäinen toimitusjohtaja.
Lehtisen vanhemmat olivat maanviljelijä Kustaa Lehtinen ja Mathilda Lovisa Hekali ja puoliso vuodesta 1910 Rosa Siviä Härkönen.  Lehtinen kävi kansakoulun ja kauppakoulun ja toimi ensin harjoittelijana kauppaliikkeissä Forssassa ja Porvoossa. Tukkukaupan parissa hän työskenteli kauppamatkustajana 1900-alussa. Vuonna 1907 Maakauppiatten Osuusyhtiön palvelukseen Tampereelle tullut Lehtinen kutsuttiin yhtiön toimitusjohtajaksi 1909 ja vuonna 1911 osakeyhtiöksi muuttunut yritys siirsi pääkonttorinsa Helsinkiin. Lehtisen johdolla Maakauppiatten Oy:stä tuli 1910-luvulla Suomen suurimpia tukkukauppoja, jonka osakkaina oli useita tuhansia kauppiaita. Lehtinen rakensi yhtiön yhden pääkonttorin ja useiden haarakonttoreiden organisaatioksi. Vuonna 1940 yritys muodosti yhdessä kolmen muun kauppiaiden omistaman maakunnallisen tukkuliikkeen kanssa Kesko Oy:n ja Lehtisestä tuli perustetun yhtiön toimitusjohtaja. Lehtinen osallistui aktiivisesti liike-elämän järjestötoimintaan, oli mukana Kotimaisen Työn Liiton toiminnassa ja yksi Luotto-Pankki Oy:n perustajista vuonna 1917. Hän oli pitkään myös Helsingin Kauppiaiden kauppakoulun johtokunnan puheenjohtaja. Kauppaneuvoksen arvon Lehtinen sai vuonna 1932.
Edward Hargitt

Edward Hargitt (3. toukokuuta 1835 Edinburgh – 19. maaliskuuta 1895) oli skotlantilainen lintutieteilijä.
Hargitt opiskeli taiteita ja biologiaa Royal Scottish Academyssa ja kehittyi kohtalaisen hyväksi maisemamaalariksi. Nykyisin hänen maalauksensa ovat arvokkaita.
Hargitt perehtyi tikkoihin, ja kirjoitti tikkojen heimoa käsittelevän osan British Museumin lintuluettelossa (Catalogue of the Birds in the British Museum), jonka Richard Bowdler Sharpe julkaisi vuonna 1890. Myöhemmin hän piirsi 1 300 tikkapiirrosta valmistelemaansa erikoistutkielmaan, mutta tutkielman kohtalo on hämärän peitossa.
Hargitt kuvaili tikoista kongontikkasen (Dendropicos xantholophus) ja sierramadrentikan (Picoides arizonae), sekä useita tikkojen alalajeja.
Tähdet kertovat

Historia

Tähdet kertovat -ohjelma sai alkunsa New School Universityn ja The Actors Studion yhteisprojektina vuonna 1994. Se nauhoitettiin aluksi New School Universityn Tishman-auditoriossa New Yorkissa ja ohjelman jokainen jakso oli seminaari New School Universityn näyttelijä-, ohjaaja- ja käsikirjoittajaopiskelijoille. Haastattelu kestää useimmiten noin kolme tuntia, josta leikataan noin 45 minuutin mittainen televisio-ohjelma. Ohjelman juontaja James Lipton on kuuluisa haastateltavia koskevasta tarkasta taustatyöstä. Liptonilla on apuna korkea pino kysymyksiä ja taustatietoa sisältäviä kortteja jokaisessa haastattelussa.
Toukokuussa 2005 sopimus The Actors Studion ja New School Universityn välillä raukesi ja kahdennestatoista tuotantokaudesta lähtien Tähdet kertovat on kuvattu New Yorkissa Pace Universityn pääsalissa nimeltä Michael Schimmel Center for the Arts. Sittemmin The Actors Studio Drama School -koulutusohjelma on myös siirtynyt Pace Universityyn ja uusiin tiloihin. Vaikka sarjan englanninkielinen nimi on Inside the Actors Studio (”Actors Studion sisällä”), ainoastaan yksi sarjan jaksoista, kymmenvuotisjuhlajakso, on kuvattu Actors Studion tiloissa.
Tähdet kertovat -ohjelmassa on ollut 14 tuotantokauden aikana yli 200 vierasta. Ohjelmaa on ajoittain kritisoitu muun muassa siitä, että joillakin vierailijoista, kuten Elton Johnilla ja Barbara Waltersilla, ei ole mitään tekemistä näyttelijäntyön kanssa. Liptonia on myös kritisoitu liian pitkälle menevistä kehuista hänen esitellessään illan vieraan. Show’ta onkin parodioitu Yhdysvalloissa runsaasti, muun muassa Will Ferrell on imitoinut James Liptonia ohjelmassa Saturday Night Live.
Keskihermo

Keskihermo, (nervus medianus) hermo, joka kulkee olkavaltimoa seuraten kyynärvarteen ja sieltä kämmeneen kulkeva hermo. 
Keskihermo hermottaa esim. monia kyynärvarressa sijaitsevia koukistajia ja paria peukalon pikkulihasta.
Korniisi

Korniisi (< ital. cornice, ’reuna’; m.kreik. γεῖσον, geison) eli kattolista on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa ja yleisesti klassista arkkitehtuuria edustavissa rakennuksissa entablatuurin eli palkiston ylin, ulkoneva osa. Se sijaitsee friisin yläpuolella ja muodostaa vesikaton alareunan tai päätykolmion ylä- ja alareunan. Nykyarkkitehtuurissa korniisiksi kutsutaan mitä tahansa huomattavan ulkonevaa räystästä tai kattolistaa.
Korniisin tehtävänä oli toimia räystäänä, joka heittää sadeveden kauemmaksi rakennuksesta. Korniisiin kuului kolme osaa, alimpana ollut aluslista, keskellä ollut varsinainen geison eli korona (corona) sekä sen päällä ollut sima eli räystäskouru. Usein korniisilla tarkoitetaan kuitenkin vain geisonia. Korniisissa oli samassa rakennuksessa sekä vaakasuoria että vinoja osia. Vaakasuorat osat kulkivat rakennuksen pitkien sivujen yläreunassa sekä lyhyillä sivuilla päätykolmion alapuolella. Vinot osat seurasivat päätykolmion yläreunoja.
Jokaisessa pylväsjärjestelmässä oli omanlaisensa korniisi. Doorilaisessa pylväsjärjestelmässä päätyjen vinot korniisit olivat alun perin yleensä eri korkuisia ja näköisiä kuin pitkien sivujen vaakasuorat korniisit, kun taas joonialaisessa pylväsjärjestelmässä kummatkin olivat yleensä samannäköisiä. Joskus ja varsinkin korinttilaisessa pylväsjärjestelmässä korniisissa saattoi olla vaakasuoran geisonin alapuolella hammaslista.