google/wiki40b huggingface dataset:
Ammunnan maailmancup

Ammunnan maailmancup on Kansainvälisen Ampumaurheiluliiton (ISSF) vuonna 1986 aloittama kansainvälinen kilpailukiertue. Se perustettiin alun perin olympialaisten karsintajärjestelmäksi, mutta nykyisin sillä kilpaillaan olympialajeissa, mutta olympiapaikkoja ei enää jaeta kuin muutamille. Kiertueen parhaimmat ampujat pääsevät vuoden päätteeksi kilpailemaan maailmancupin finaaleissa.

Maailmancupin finaali

Maailmancupin finaalit ovat järjestetty vuodesta 1988 alkaen jokaisessa ohjelmaan kuuluvassa lajissa. Osallistumisoikeus on aina edellisen vuoden voittajalla ja lisäksi MM-kilpailuiden tai olympialaisten mitalisteilla tietyin rajaehdoin. Maailmancupin osakilpailuissa jaetaan paikkoja yhteensä kahdeksalle urheilijalle jokaisessa lajissa tulokseen ja sijoitukseen perustavan pistemäärän mukaan. Myös järjestävällä maalla on mahdollisuus saada edustajiaan mukaan.

Maailmancupin kaudet

Yleensä maailmancupissa ammutaan vuosittain pistooli- ja kiväärilajeissa Milanossa ja Münchenissä. Muut kaksi on pidetty Euroopan ulkopuolella. Olympiavuonna pidetään nykyisin niin sanotut esi-olympialaiset olympialaisten kilpailupaikalla.
Marshall Amplification

Marshall Amplification on englantilainen yritys, joka tekee soitinvahvistimia ja kaiuttimia. Marshall-vahvistin syntyi kun englantilainen musiikkikaupan pitäjä ja rumpujen soitonopettaja Jim Marshall huomasi, etteivät kitaristit löydä itselleen sopivaa vahvistinta. Niinpä Jim Marshall päätti tehdä kitaristeille sellaisen. Hän pestasi apuun Ken Branin ja Marshall Amplification -yhtiö perustettiin vuonna 1962.
Ensimmäinen Marshall-vahvistin oli tekniikaltaan kopio amerikkalaisesta Fenderin Bassmanista paitsi että vahvistin ja kaiutin olivat erillisissä koteloissaan. Myöhemmin amerikkalaisperäiset muuntajat ja radioputket vaihdettiin englantilaisiin, jolloin sointiin tuli enemmän aggressiivisuutta.
Nykyään Marshall Amplification -yhtiö valmistaa monia erilaisia vahvistimia ja kaiuttimia: malleja on minivahvistimista putki- ja transistorilaitteisiin.

Triviaa

Legendan mukaan tunnettu rock-kitaristi Eddie Van Halen käytti Marshall-vahvistinta ylijännitteellä. Tarinan mukaan hän kytki tätä varten vahvistimen virransyöttöön säätömuuntajan eli Variacin. Myöhemmän lehtihaastattelun mukaan hän todellisuudessa käytti käytettyä Marshall vahvistinta Variacin avulla alijännitteellä säästääkseen kalliita elektroniputkia.
Edom

Edom (hepreaksi ‏אֱדוֹם‎, muinaiskreikaksi Ἰδουμαία, Idoumaía, lat. Idumaea) oli myöhäisrautakautinen valtakunta nykyisen Etelä-Israelin ja Lounais-Jordanian alueella. Se oli Juudan alaisuudessa noin vuoteen 850 eaa., jolloin se itsenäistyi. Vuosina 800–650 se oli Assyrian alaisuudessa. 6. vuosisadalla eaa. se oli hetken aikaa Babylonian provinssi. Sen jälkeen siitä tuli osa Persian valtakuntaa.
Edom tarkoittaa punaista. Nimi tulee todennäköisesti Aravanlaakson itäpuolisista punaisista hiekkakivivuorista.
Edomilaisten pääjumala oli ”Quaus”, mikä tarkoittaa kaarta ja viittaa mahdollisesti sateenkaareen. Quaus oli sään jumala, joka sai myöhemmin myös sotaisia ominaisuuksia. Mahdollisesti Quausin ylivoimaisen aseman takia, ja koska Vanhassa testamentissa sateenkaari on Jumalan ja ihmisen liiton merkki, edomilaisia pidetään joissain paikoissa Raamatussa Jahven seuraajina.
Edomilaiset sulautuivat 300-luvulla arabialaisiin nabatealaisiin.

Edomilaiset ja Raamattu

Raamatun mukaan edomilaiset polveutuvat Iisakin pojasta Esausta. Esaun veli oli Jaakob, josta taas polveutuivat israelilaiset. Raamattu kertoo tarinan, jossa Jaakob viekkaudella saa sokealta isältään esikoisen oikeuden. Iisakin tajutessa, miten Jaakob on huijannut häntä, hän sanoo Esaulle:
»Hänen isänsä Iisak sanoi hänelle: -- Kaukana on sinun asuinsijasi oleva rehevistä maista, vailla taivaan kastetta. Sinä olet elävä miekkasi varassa ja palveleva veljeäsi. Mutta kun sinä kerran riistäydyt irti, silloin karistat hänen ikeensä niskastasi.»
(1. Moos. 27:39–40. Raamatunkäännös 1992.)
Tarinaa on muun muassa pidetty vertauksena siitä, miten ovela Israel onnistui syrjäyttämään ja alistamaan vanhemman Edomin valtakunnan, mutta myöhemmin Edom kuitenkin vapautui Israelin vallasta.
Valitusvirsissä Uusin maa sijoitetaan Edomin alueelle.

Edomilaiset ja Talmud

Talmudissa nimi "Edom" tarkoittaa Rooman valtakuntaa. Juutalaisen myytin mukaan Romulus ja Remus olivat Esaun jälkeläisiä, ja Rooman syntymyytti - kaksoset, jotka joutuvat riitaan - muistuttaa suuresti Esaun ja Jaakobin tarinaa. Varhaiskeskiajalla kasaarit käyttivät nimeä "Edom" Bysantin keisarikunnasta.
Ebbe Skovdahl

Ebbe Skovdahl Hansen (s. 5. heinäkuuta 1945 Kööpenhamina) on tanskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen amatööripelaaja. Hän sai lempinimen Ebberbeen toimiessaan skotlantilaisen Aberdeen FC:n päävalmentajana.
Hammastahna

Hammastahna on hampaiden harjaamisen yhteydessä käytettävä puhdistusaine. Hammastahnaa käytetään yleensä levittämällä tahnaa hammasharjaan. Hammastahnoihin lisätään  fluoria, koska fluori vahvistaa paikallisesti mineraalien saostumista hammaskiilteeseen ja vähentää reikiintymistä oleellisesti. Puhdas hammaspinta ei reikiinny; siksi hampaat tulisi pestä päivittäin ainakin kahdesti fluoripitoista hammastahnaa käyttäen.
Lasten hammastahnat ovat miedompia ja sisältävät vähemmän fluoria. Yhtäältä fluorin saanti on erittäin tärkeää juuri hampaiden puhkeamisvaiheessa. Tällöin hampaan kiilteen kovettuminen on vielä kesken ja jatkuu useita viikkoja hampaan puhkeamisen jälkeen. Toisaalta liika fluorin saanti voi aiheuttaa lapsen hampaisiin valkoisia läikkiä (hammasfluoroosi) ja häiritä kiillepinnan mineraalisaatiota; hampaan pinnasta tulee helposti lohkeileva ja reikiintyvä. Mikäli alle kouluikäisille käytetään tavallista hammastahnaa, tulisi hammastahnaa annostella harjalle vain hyvin pieni määrä. Kouluikäinen voi hyvin käyttää jo tavallista hammastahnaa, mutta tahna-annos saa tällöinkin olla vain noin herneen suuruusluokkaa.
Suomessa fluorihammastahnoja on ollut saatavilla 1960-luvun alusta lähtien.

Raidallinen hammastahna

Hammastahna voi joskus olla raidallista.
Tommola (Pälkäne)

Historia

Tommola mainitaan historiallisissa asiakirjoissa aluksi nimellä Vesaniemi, joka esiintyy ensimmäisen kerran vuonna 1507. Vuoden 1539 maakirjassa Vesaniemi on merkitty Onkkaalaan kuuluvaksi. Jo 1450-luvulla lautamiehenä toimi Gudmund Wesaijnen, jonka on arveltu nimestä päätellen asuneen Vesaniemessä eli Tommolassa.
Tommolan yksinäistalo toimi Pälkäneen kappalaispappilana 1600-luvun lopulta vuoteen 1944 asti. Kostianvirran taistelun aikana vuonna 1713 Tommola oli Venäjän joukkojen etulinja-aluetta ja kappalaispappila hävitettiin perusteellisesti. Oltuaan 1900-luvulla myös seurakunnan kanttorin asuntona Tommolan päärakennus siirtyi teatteritieteen professori Timo Tiusasen omistukseen.
1900-luvun aikana Pälkäneen keskustaajaman asutus levisi vähitellen Tommolan pelloille, aluksi Kostianvirran lähistölle. 1950-luvulla alueelle asettui varsinkin siirtokarjalaisia. Pääosin 1980- ja 1990-luvuilla rakennettiin Puistolan ja Kuusiston alueiksi nimetyt pientaloalueet. Vuonna 2007 Pälkäneen kunta osti Tommolan kylästä 11 hehtaarin alueen ja aloitti sen kaavoituksen asunto- ja virkistyskäyttöön.

Tommola kaunokirjallisuudessa

Tommolan kylä ja sen asukkaat ovat keskeisessä osassa Aulis Aarnion romaanissa Kostian pappi (1992), joka sijoittuu Kostianvirran taistelun aikoihin. Samoja tapahtumia ja henkilöitä Aarnio on sijoittanut myös kirjoittamiinsa näytelmiin Kostian pappi (1997) ja Tulipunainen ratsastaja (2007), jotka kangasalalainen Ramppi-teatteri on kantaesittänyt.
Ward Goodenough

Ward Hunt Goodenough (s. 30. toukokuuta 1919 – 9. kesäkuuta 2013) oli yhdysvaltalainen antropologi. Hän syntyi Cambridgessa, Massachusettsissa, ja opiskeli Cornellin sekä Yalen yliopistoissa. Hän oli toisen maailmansodan veteraani.
Goodenough opetti Wisconsinin yliopistossa, ja myöhemmin hänestä tuli Pennsylvanian yliopiston professori. Varsinaista tutkimustyötä hän suoritti muun muassa Chuukilla, Kiribatilla ja Papua-Uudessa-Guineassa. 
Goodenough valittiin vuonna 1971 Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäseneksi.
Gerhardus Pienaar

Gerhardus "Hardus" Pienaar (s. 10. elokuuta 1981 Rustenburg, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen entinen keihäänheittäjä ja vuoden 2000 nuorten maailmanmestari. Pienaarin ennätys on vuonna 2003 Hyderabadissa heitetty 84,50. Häntä pidetään yhtenä maansa kaikkien aikojen parhaana keihäänheittäjänä. Hän voitti vuonna 2000 Santiago de Chilessä käydyn nuorten MM-finaalin tuloksella 78,11. Kahta vuotta aiemmin hän sijoittui samoissa kisoissa Annecyssä toiseksi tuloksella 71,16. Pienaar on osallistunut yksiin kesäolympialaisiin ja yksiin MM-kisoihin, mutta molemmissa hän on ollut ensimmäinen putoaja karsinnassa. Pienaar on myös kolminkertainen Afrikan-mestari. Ensimmäisen kerran hän heitti yli 80 metrin vuonna 2001.
Lahja Exner

Lahja Exner, o.s. Kukkula (s. 15. helmikuuta 1939 Lahti) on ruotsinsuomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka oli vuosina 1979–1994 Ruotsin sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen edustajana Ruotsin valtiopäivillä. Hän oli ensimmäinen Ruotsin valtiopäiville valittu siirtolaisnainen ja ensimmäinen suomalaissyntyinen henkilö Ruotsin valtiopäivillä sitten 1800-luvun.
Kukkula kävi kansa- ja keskikoulun Lahdessa. Monen aikalaisensa tavoin hän lähti Ruotsiin etsimään työtä ja toisaalta seikkailumielellä. Hän sai heti töitä suomalaisen työnvälitystoimiston kautta tekstiiliteollisuuden palveluksessa ja oli samassa työpaikassa Saxylle-Kilsund AB:ssa Boråsissa tekstiilityöntekijänä 1957–1979. Hän avioitui 1958 Ruotsiin siirtolaisena muuttaneen unkarilaisen koneasentaja Lajos Exnerin kanssa. Taloudellisesti niukka arki tasapainotellessa pienten lasten äitiyden ja perheen vuorotyön välillä sai Lahja Exnerin kiinnostumaan työväenliikkeestä. Moni siirtolainen ei tiennyt ammattiliittoon liittyessään liittyvänsä samalla myös sosiaalidemokraattisen puolueen jäseneksi. 
Exner eteni luottamistehtäviin työpaikallaan, ja pian hän edusti eritoten siirtolaisia. Hän lähti kunnallispolitiikkaan vuonna 1979, ja hänet valittiin ensimmäisenä siirtolaisnaisena valtiopäiville Älvsborgin läänin eteläisestän vaalipiiristä. Hänen merkittävimpiä luottamustehtäviään ovat olleet Siirtolaisuuspoliittisen komitean puheenjohtajuus ja Maahanmuuttoviraston hallituksen jäsenyys. Hän kuului Työmarkkinahallituksen (AMS) ja Valtion siirtolaisviraston (SIV) johtokuntiin. Exner jäi eläkkeelle valtiopäiväedustajan tehtävästä 1994.
FS Kersaint (1869)

Palvelus

Kersaint poistettiin alusluettelosta 16. joulukuuta 1884 ja se romutettiin vuonna 1903 Cherbourgissa.
Michel Sittow

Elämäkerta

Michel Sittow syntyi Tallinnassa vuonna 1469. Hänen isänsä oli taustaltaan saksalainen ja äiti suomenruotsalainen. Michelin äidin nimi oli Margarethe Molnere ja hänen isänsä Clawes van der Sittow oli arvostettu maalari ja puunkaivertaja, jolta Michel oppi alaansa. Sittowin perhe asui hänen laspuudessaan Olevisten kirkon vieressä osoitteessa Lai 38.
Vuonna 1484 Sittow matkusti saksalaistaustaisen Hans Memlingin ateljeehen Bruggeen. Bruggessa Sittow omaksui tuolloiselle alankomaalaiselle koulukunnalle tyypillisen illusionistisen maalaustekniikan. Hänen on kuvailtu oppineen nopeasti ja olleen yksi Memlingin lahjakkaimmista oppilaista. Sittow tuli tunnetuksi etenkin muotokuvamaalaajana ja hän työskenteli useille aikansa eurooppalaisille hallitsijoille. Vuosien 1492 ja 1504 välillä Michel työskenteli Kastilian kuningatar Isabella Katolilaiselle ja myöhemmin Isabellan puoliso Ferdinand Katolilaiselle, Alankomaiden sijaishallitsija Filip Komealle, Margareeta Itävaltalaiselle ja Tanskan kuningas Kristian II:lle. Sittow asui ensin Kristian II:n kutsumana Kööpenhaminasa, sitten Espanjassa ja jälleen Alankomaissa.
Sittow vieraili Euroopan uransa aikana kotikaupungissaan tavallisesti keväisin ja meni siellä myös kahdesti naimisiin. Hansaliittoon kuuluneen Tallinnan kiltatapojen takia Euroopan kokemuksistaan huolimatta hänen oli työskenneltävä kisällinä vuoden, ennen kuin hänen sallittiin esittää mestariteos vuonna 1507. Mestariteoksesta ei kuitenkaan ole säilynyt sen enempää tietoja. Ennen kuolemaansa hän oli kuitenkin noussut Knutin killan vanhimmaksi eli Oldermanniksi. Vuonna 1518 hänelle maksettiin puolestaan Nigulisten kirkon sittemmin kadonneen kirkonkellon, sekä Pyhän Hieronymuksen, kuoleman ja narrin hahmojen veistämisestä, kultaamisesta ja maalaamisesta. Sittow teki myös kirkon Pyhän Antoniuksen alttarin maalaukset. Sittow ei enää palannut maailmalle vuoden 1518 jälkeen ja hän kuoli ruttoon vuonna 1525. Hautapaikan Sittow sai ehkäpä arvostettuna henkilönä Nigulisten kirkon sisältä.
Sittow kuului niihin suhteellisen harvoihin taiteilijoihin, joita arvostettiin jo omana aikanaan. Hän oli esimerkiksi Tizianin ohella Saksan keisari Kaarle V:n lempitaiteilijoita ja tämän luopuessa kruunustaan ja vetäytyessään San Geronimon luostariin hän otti mukaansa neljä Michelin teosta. Sttowin koko tuotanto on suhteellisen harvalukuinen ja se käsittää noin 20–25 maalausta. Sittow ei signeerannut teoksiaan ja monia Sittowin töitä on aikanaan luultu muiden taiteilijoiden tuotannoksi. Sittowin nimestä käytettiin lisäksi eri muotoja eri puolilla maailmaa eri kielten mukaan. Sittow esiintyi esimerkiksi nimillä Michel Zittoz, Michel Zyttow, Mignel Zyttow, Melchior Aleman ja Mychel Flamenco.
Ruuskeri

Historia

Ruuskerin soraisella saarella oli valomajakka jo 1818, mutta vuonna 1886 rakennettiin kahdeksankulmainen tiilimajakka. 
Saarelle rakennettiin sen kokoon nähden paljon rakennuksia. Suomen itsenäistyttyä niitä oli jo 12.  Ruuskeri miehitettiin majakkamestarilla ja 3-4 majakanvartijalla sekä lisäksi sumusireenin hoitajalla 1918. Koska sorarannat kärsivät talvisista jäistä, jouduttiin vuonna 1934 Ruuskeria vahvistamaan uusilla kivivalleilla merenkäyntiä vastaan. Suojaavat kivet tuotiin Suursaaresta.
Suomeen kuuluessaan Ruuskeri oli osa Suursaaren kuntaa, joka oli talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella.

Nykyaika

Venäläisten  sähköistämän majakan valoina toimii 15 sekunnin välein näkyvät kaksi valkoista vilkkua. Näkyvyys on käytännössä 15 meripeninkulmaa.
Hirvijoki (Varsinais-Suomi)

Joen sivuhaarat ja valuma-alue

Joen sivuhaaroja ovat muun muassa Lemussa virtaava Kuuvajoki sekä  Maskusta tuleva Maskunjoki, jotka yhtyvät jokeen 2,3 ja 1,2 kilometriä ennen sen suuta. Hieman ennen Maskunjoen suuta joesta erkanee pienempi Vähäjoki-niminen harra, joka laskee noin 500 metrin päähän pääuoman suusta, pienen Kirnusaaren länsipuolelle. Ainut järvi koko joen valuma-alueella on sen alkulähde, noin seitsemän hehtaarin suuruinen Hirvijärvi. Tämän vuoksi joen valuma-alueen järvisyys on erittäin pieni, vain 0,03 prosenttia. Pieni järvisyys tekee myös joen virtaaman vaihteluista suuria. Lisäksi valuma-alueesta jopa 35 prosenttia on peltoa.

Vesistön tila

Kuuvanjoen varrella sijaitsee Lemun jätevedenpuhdistamo, johon johdetaan kaikki Lemun ja Askaisten puhdistetut jätevedet. Puhdistamon ja haja-asutuksen jätevesien lisäksi suurin osa joen ravinnekuormituksesta on Lounais-Suomen Ympäristökeskuksen mukaan peräisin maataloudesta. Arviolta 76 prosenttia jokeen tulevasta fosforista ja 67 prosenttia typestä on peräisin maataloudesta. 
Nykyisellään Hirvijoki, Laajoki ja Mynäjoki kuljettavat mukanaan kymmenen prosenttia saaristomereen tulevasta vuotuisesta typpi- ja fosforikuormasta. Hirvijoen ravinnepitoisuudet ovat melko korkeat ja sen laatu on välttävä, joen latvavesillä jopa huono. Hirvijoen vuosittaiseksi fosforikuormitukseksi on arvioitu 5 tonnia ja typpikuormitukseksi 134 tonnia.  Tarkan ravinnekuormituksen arviointi on Hirvijoessa hankalaa, sillä sen virtaamaa ei seurata säännöllisesti, lisäksi ravinteiden määrä vaihtelee runsaasti vuodesta ja vuodenajasta toiseen. Typpi- ja fosforipitoisuuksien arvellaan kuitenkin joessa pysyneen samankaltaisina ainakin 1960-luvulta asti.
Halikon aarre

Halikon aarre on esihistoriallinen hopea-aarre, joka löytyi vuonna 1887 Joensuun kartanon mailta Rikalan kylästä Halikosta. Aarre on ajoitettu 1100-luvulle. Halikon aarre on Suomen arvokkain aarrekätkö ja myös yksi huomattavimmista koko Pohjoismaissa. Korujen nykyinen säilytyspaikka on Kansallismuseo.  Kalevalakoru on tehnyt korujen pohjalta omia mallejaan.

Löytyminen

Aarteen löysi halikkolainen torppari Karl Ollikkala syksyllä 1887 maatöiden yhteydessä Majalan keskiaikaisen krouvin lähettyviltä. Hopeaesineet olivat saviastiassa noin 60 cm:n syvyydessä. Ollikkalalle maksettiin esineistä 200 markan korvaus. Löytöpaikka sijaitsee nykyisessä Salon kaupungissa Seututie 110:n ja Nokian tehtaiden välissä. Alueella sijaitsee myös rautakautinen kalmisto ja Rikalan linnavuori. Paikalla on opastein varustettu luontopolku.

Aarten sisältö

Löytyneen astian sisältä löytyi kullattu hopeinen krusifiksi ketjuineen, kaksi hopeista papinristiä ja 36:ta filigraanikoristeisesta helmestä koostuva kaulaketju. Aarre painoi noin 1,8 kg. Kullattu risti on ilmeisesti keskieurooppalaista alkuperää. Siinä ovat kuvattuina ristiinnaulittu Jeesus sekä ristin juurella olevat Neitsyt Maria ja apostoli Johannes. Ristin taakse on kaiverrettu latinankielinen teksti In cruce morte sva sibi vindicat omnia Christus (Ristillä Kristus kuolemallaan lunasti kaiken itselleen).  Hopearistit on valmistettu Skandinaviassa. Ne ovat onttoja, joten niitä on todennäköisesti käytetty pyhäinjäännösten säilyttämiseen. Filigraanihelmien kuviointi viittaa itään, Itämeren eteläosien slaavilaisille alueille tai Bysanttiin.

Alkuperäinen omistaja

Esineiden alkuperäisestä omistajasta ei ole varmaa tietoa. Ne ovat koruiksi raskaita ja hyvin epätavallisia, tämän vuoksi niiden on päätelty kuuluneen piispan liturgisiin asuihin. Iän perusteella omistajan on arveltu olleen joko Piispa Henrik tai Rodolfus-piispa. Myös aarteen kätkijä on tuntematon. Mahdollisesti korujen omistaja on kätkenyt ne vaaran uhatessa tai aarre on kulkeutunut Suomeen ryöstöretken seurauksena. Mahdollista on myös, että ne olisi ryöstetty Suomeen käännytystyötä tekemään tulleelta kirkonmieheltä ja unohdettu kätköönsä.
Virpapaju

Ulkonäkö ja koko

Virpapaju on harittava- ja harvahaarainen pensas, joka kasvaa noin 50–250 cm korkeaksi. Sen haarat ovat hoikahkoja, ruskeanharmaita tai punaruskeita ja kaljuja. Vanhoissa haaroissa on kuoren alla selviä harjuja. Vuosikasvaimet ovat hoikkia, harvaan lyhytkarvaisia tai kaljuja. Lehtisilmut ovat 2–3 mm pitkiä, kaljuja tai karvaisia. Korvakkeet ovat isoja, munuaismaisia ja sahalaitaisia. Lehtilapa on 2,5–5 cm pitkä ja muodoltaan vastapuikea, vinokärkinen, lyhytsuippuinen tai tylppä, poimureunainen ja matalanyhäinen tai ehytlaitainen. Lehti on päältä himmeän tummanvihreä, kurttupintainen ja harvakarvainen, alta vaaleanvihreä ja tiheäkarvainen ja selvästi korkosuoninen. Virpapaju kukkii ennen lehtien puhkeamista touko-kesäkuussa. Norkkoperät ovat lyhyitä ja pienilehtisiä.
Virpapaju voi risteytyä useiden pajulajien kanssa. Suomesta tunnetaan risteymiä pohjanpajun (S. lapponum), tuhkapajun (S. cinerea), raidan (S. caprea), juolukkapajun (S. myrtilloides) ja hanhenpajun (S. repens ssp. repens) kanssa.

Levinneisyys

Virpapajua kasvaa lähes koko Euroopassa aivan mantereen eteläisimpiä, itäisimpiä ja pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Suomessa virpapaju kasvaa paikoitellen hyvin yleisenä koko maassa aina Rovaniemen korkeudelle saakka. Pohjoisempana lajista on vain yksittäisiä havaintoja.

Elinympäristö

Virpapaju kasvaa kosteilla paikoilla, esimerkiksi soiden korpimaisilla reunamilla, kalliosoistumissa, märillä niityillä ja rannoilla.

Käyttö

Virpapajun nuoria oksia on ainakin Ruotsissa käytetty ennen muun muassa korien ja vanteiden raaka-aineena.
Grip

Grip on elokuva-alalla toimiva työntekijä, joka huolehtii muun muassa lamppujen jalustoista, varjostimista, lavasteiden siirtämisestä tai kameravaunun (dolly) liikuttamisesta. Erityisesti Hollywoodin tuotannoissa on tarkkaan määritelty, että gripit eivät saa koskea lamppuihin, ainoastaan niiden jalustoihin ja kiinnityksiin.
Suomessa gripit vastaavat kameran asentamisesta erikoisiin paikkoihin, eli dollyyn, kraanaan (engl. crane, erityinen kameranosturi) tai muualle tapahtuvaan rigaukseen, esimerkiksi auton ulkopuolelle. Grip myös rakentaa ja tasapainottaa radan dollya varten. Myös erityisen vaativat rigaukset valoille ovat gripin toimenkuvaa. Suomessa gripit voivat osallistua myös muutenkin valaisuun valomiehen ominaisuudessa.
Grip-nimityksen arvellaan tulevan sirkusajoilta, slangitermistä työkalulaukulle, joita teknikot kantoivat mukanaan.
Rolf Berend

Rolf Berend (s. 1. lokakuuta 1943 Gernrode/Eichsfeld) on saksalainen Kristillisdemokraattisen unionin poliitikko. Hän toimi Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 1999–2009.
Berend syntyi Thüringenissä. Ylioppilaaksi kirjoitettuaan hän opiskeli musiikkia ja germanistiikkaa Jenassa ja Leipzigissä. Hän teki vuoteen 1990 saakka opettajantyötä. Berendin poliittinen aktiiviura käynnistyi Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen. Hänestä tehtiin vuonna 2001 Bundesverdienstkreuzin ritari.
Deluxe Ski Jump

Pelaaminen

Hyppyrimäestä ponnistetaan lentoon näpäyttämällä molemmat hiiren näppäimet pohjaan samaan aikaan. Hiirtä liikuttamalla voi muutta lentoasentoa. Hyppytaktiikat vaihtelevat mäittäin.

Versiot

Deluxe Ski Jump 3:ssa on yhteensä 40 mäkeä, joista suurin on Slovenian 281-metrinen ja pienin Serbian 69-metrinen. Yhdelläkään mäellä ei ole suoraa esikuvaa, vaan ne kaikki ovat itse suunniteltuja. Hyppääjien määrää ei ole rajoitettu, ja jokaisen pelaajan on mahdollista tallentaa omat ennätyksensä. Pelissä on mahdollista pelata niin maailman- kuin joukkuecupia sekä paikallisesti että maksullisena verkkopelinä.
Deluxe Ski Jump 4:ssa on 24 mäkeä, jotka on mallinnettu oikeiden hyppymäkien mukaisesti. HS94 Zakopane on pienin ja HS215 Planica on suurin.

Vastaanotto

Toimittaja Juho Kuorikoski on kutsunut Deluxe Ski Jumpia ”markkinoiden parhaaksi mäkihyppypelisarjaksi”.
Soul Calibur IV

Hahmot

SoulCalibur IV:n virallisella sivustolla  esitellään useita palaavia hahmoja, sekä uusi hahmo nimeltään Hilde, joka on täyteen haarniskaan sonnustautunut prinsessa aseenaan keihäs ja miekka. Muista taistelupelien naishahmoista poiketen Hildestä ei näy kasvojen lisäksi muuta paljasta ihoa.
Yhteensä vahvistettuja pelattavia hahmoja on 36, jonka lisäksi pelaaja voi tallentaa jopa 50 Hahmonluontiohjelmalla tekemäänsä omaa hahmoa.

Pelimoodit

Soul Calibur IV:ssa voi pelata tutuissa Tarina-, Arcade- ja Harjoitus-moodeissa, joiden lisäksi siitä löytyy Museo ja Hahmonluontiohjelma. Uutena pelimoodina pelissä on Tower of Lost Souls ("Kadonneiden sielujen torni"), jossa pelaaja voi taistella erityisissä taisteluissa palkkiota vastaan. Ensimmäistä kertaa sarjan historiassa peliä voi pelata myös online-palvelun välityksellä muita verkkopelaajia vastaan.

Soul Gauge ja Critical Finish

Soulcalibur IV:ssä tulee olemaan aivan uudenlainen Critical Finish -järjestelmä. Nyt hahmojen terveysmittarin alla on myös toinen mittari nimeltään Soul Gauge. Tämä mittari täyttyy hahmojen hyökätessä ja vähenee torjumisesta. Kun mittari on tyhjä vihollinen voi tehdä iskun, joka hajottaa osan pelaajan vaatteista ja panssarista, tehden pelaajasta heikomman. Jos pelaaja, joka on rikkonut toisen hahmon haarniskan, tyhjentää uudelleen vastustajansa Soul Gaugen, hän saa lyhyen tilaisuuden tehdä saman viholliselleen hän tekeekin Critical Finish iskun, joka tappaa toisen pelaajan hahmon välittömästi. Kaikilla hahmoilla on oma persoonallinen lopetusiskunsa. Namco sanoo, että he kehittivät Soul Gaugen, koska halusivat vähentää pelaajien jatkuvaa suojassa kykintää, tehden pelistä nopeatempoisemman ja aggressiivisemman.
Soava Gallone

Soava Gallone (oikealta nimeltään Stanislava Winawer, 1880 Varsova – 30. maaliskuuta 1957 Rooma) oli puolalaissyntyinen näyttelijä, josta tuli yksi italialaisen mykkäelokuvan tähdistä.
Soava Gallonen elokuvaura alkoi vuonna 1913 Cinesillä, jossa hänen aviomiehensä Carmine Gallone työskenteli ohjaajana. Hänen ensimmäisiä menestyselokuviaan olivat hänen miehensä ohjaama Avatar (1916) ja Eugenio Peregon La chiamavano Cosetta (1917). Näyttelijän ura oli käytännössä ohi vuonna 1927, jolloin hän siirtyi miehensä kanssa ulkomaille.