google/wiki40b huggingface dataset:
Minstrel show

Minstrel show oli yhdysvaltalainen 1800-luvun viihdemuoto, jossa etenkin valkoihoiset esiintyjät värjäsivät kasvonsa mustiksi ja huulensa punaisiksi (niin sanottu blackface) karrikoidakseen afroamerikkalaisen väestön musiikkia, tapakulttuuria, vaatetusta ja tanssia.

Sisältö

Ohjelmisto koostui Yhdysvaltojen afroamerikkalaisen väestön spirituaaleista, romansseista ja balladeista, niin sanotuista coon songseista. (Coon oli tuohon aikaan mustista käytetty pilkkanimitys.) 1800-luvun loppua kohden coon songs -laulut väistyivät valkoisten lauluntekijöiden ohjelmiston tietä. Esimerkiksi Stephen Fosterin laulut levisivät minstrel show -esitysten kautta. Vuosisadan lopussa myös afroamerikkalaiset taiteilijat saattoivat liittyä minstrel show -tuotantoihin.

Muoto

Minstrel show’t kehittyivät 1830-luvulla kaksiosaisiksi. Ensimmäisessä osassa esiintyivät vain miehet. Näytäntö alkoi ohjaajan, the interlocutorin, komennolla ”Gentlemen, be seated!”. Laitimmaisiksi sijoitetut esiintyjät esittivät pilapuheita ja muu ryhmä esitti lauluja, vaihdellen soololauluista kvartettinumeroihin.
Toinen näytös alkoi prologilla, jota kutsuttiin myös olioksi ja siinä oli mukana myös akrobaatteja ja tanssijoita. Näytös jatkui laulu- ja tanssinumeroilla tai vaudeville-teatteriesityksellä, jota kutsuttiin myös extravaganzaksi.

Vaikutus

1800-luvun lopulla ragtime ja cakewalk -musiikkityylit yleistyivät eritoten minstrel show -musiikkina. Vuosisadan lopun taiteilijoista kuuluisimpiin kuuluvan Al Jolsonin ura kehittyi edelleen vaudevilleen ja äänielokuvaan saakka.
Minstrel show -stereotypiat vaikuttivat yhdysvaltalaisessa ja eurooppalaisessa estraditaiteessa 1900-luvullakin. Esimerkiksi suomalaisissa kupleteissa 1920-luvulla on selviä minstrel show -vaikutteita mustista ihmisistä kertovissa lauluissa. Myös eräiden farssielokuvien, kuten Pekka ja Pätkä neekereinä, ”neekerihahmot” sekä Musta Pekka -pelikortit ja suomalaiset lakritsipatukkahahmot juontavat juurensa minstrel show -taiteeseen.
Antti Hassi

Antti Wilhelm Hassi (28. joulukuuta 1931 Jämsä – 23. tammikuuta 2019 Helsinki) oli Taideteollisen korkeakoulun professori.
Hassi toimi kuvaamataidon opettajana ja taidemaalarina vuosina 1953–1971. Hän aloitti periodiopettajana Yleisradion ammattiopistossa 1962 sekä Helsingin ja Tampereen yliopistoissa aina vuoteen 1985. Hän toimi Taideteollisen oppilaitoksen (nykyinen Taideteollinen korkeakoulu) maalauksen, piirustuksen ja yleisen sommittelun tuntiopettajana sekä taiteellisen johtajan assistenttina vuosina 1958–1962. Hassi toimi Taideteollisen oppilaitoksen yliopettajana 1971–1973 sekä Taideteollisen korkeakoulun taidekasvatuksen professorina 1973–1983.  Hassi vaikutti vahvasti Lahden Muotoiluinstituutin perustamiseen, toimi Lahden taideoppilaitosten suunnittelijana 1970–1971 sekä Muotoiluinstituutin rehtorina vuosina 1983–1994. 
Hassi teki arvokasta työtä muotoilun ja taidekasvatuksen aseman vahvistamiseksi. Hassilla oli laaja-alainen näkemys taidekasvatuksen ja muotoilun tärkeydestä ja hänellä oli myös taito esittää asiansa kuulijaa ja lukijaa herättävällä tavalla. Antti Hassi oli valovoimainen ja palavasieluinen taidekasvatuksen ja taideopetuksen sekä muotoilun yhteiskunnallisen merkityksen puolestapuhuja.  
Eläkkeelle jäätyään Hassi suunnitteli ja käynnisti Muotoilun tutkimuslaitoksen ja toimi sen johtajana vuosina 1995–2000.  Hän oli mukana hankkeissa, joissa pyrittiin parantamaan taidepedagogiikan tasoa ammatillisessa opetuksessa ja samalla taiteilijoiden ja muotoilijoiden suhtautumista pedagogiikkaan. Hassi palkittiin Taideteollisen korkeakoulun kunniajäsenyydellä 2009. 
Professori Osmo Hassi (1921–2018) ja metsäneuvos Yrjö Hassi (1922–2008) olivat hänen veljiään.
Karl Ruben Jauhiainen

Karl Ruben Jauhiainen (21. syyskuuta 1859 Kuopio – 28. elokuuta 1939 Viipuri) oli suomalainen kirkkoherra ja tuomiorovasti.
Jauhiaisen vanhemmat olivat räätälimestari Johan Jauhiainen ja Serafia Alexandra Fincke. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1879 ja suoritti Helsingin yliopistossa teologisen erotutkinnon 1882 ja pastoraalitutkinnon 1885. Jauhianen vihittiin papiksi 1883.
Jauhiainen oli Valkealan kirkkoherran apulaisena 1883–1886, Kuopion lääninvankilan ja sairashuoneen saarnaajana 1886–1893, Kuopion maaseurakunnan 1. kappalaisena 1893–1904 ja Jaakkiman kappalaisena 1904–1906. Hänestä tuli Viipurin kaupungin suomalaisen seurakunnan kirkkoherra 1906, lääninrovasti 1917 sekä Viipurin tuomiokirkkoseurakunnan kirkkoherra ja tuomiorovasti 1925. Hän sai rovastin arvon 1908. Vuonna 1889 Jauhiainen kävi valtion määrärahalla toimittamassa papillisia palveluja Muurmanskin rannikolla asuneille suomalaisille. Kuopiossa asuessaan Jauhianen toimi myös uskonnon ja ruotsin kielen opettajana eri kouluissa vuosina 1886–1891.
K. R. Jauhianen oli naimisissa 1883–1938 Hedvig Helena Boijen (1863–1938) kanssa.
Zum Teufel!

Historia

Kustantamo aloitti toimintansa marraskuussa 2005 julkaisemalla CD-painoksen Kontra-yhtyeen albumista Mieto levy. 31. joulukuuta avattiin verkkokauppa, joka on myynyt sekä kustantamon omia että muidenkin yhtiöiden tuotteita, joista suuri osa on omakustanteita ja underground-henkisiä teoksia. Seuraava albumijulkaisu oli kesällä 2006 ilmestynyt CD-painos Veltto Virtasen soololevystä Tahdon!.
Syksyllä 2006 Zum Teufel! aloitti sarjakuva-albumien julkaisemisen. Kustantamo on julkaissut muun muassa P. A. Mannisen ja Jyrki Nissisen teoksia. Alkuvuodesta 2012 Zum Teufel palkittiin Herra Koipeliini -palkinnolla Cocco Bill -albumin Kamomillacowboy saapuu kaupunkiin julkaisemisesta.
Zum Teufel Kustannus on tehnyt yhteistyötä Arktisen Banaanin, Rocket Recordsin, Suuren Kurpitsan ja Kreegah Bundolon kanssa. Nykyisin Zum Teufel tekee yhteistyötä myös tanskalaisen Forlaget Zoomin kanssa nimellä Zoom Teufel Kustannus. Osa Zum Teufelin sarjakuvista on julkaistu alamerkillä Lempo Kustannus.
Hyvinkään VPK

Hyvinkään VPK on vuonna 1902 perustettu sopimuspalokunta. Hyvinkään VPK toimii Keski-Uudenmaan alueella.
Vuonna 2009 Hyvinkään VPK muutti uusiin tiloihin Kalevankadulle. Tätä ennen asema sijaitsi Hyvinkäänkylässä.
William Poole

William Poole (24. heinäkuuta 1821 – 8. maaliskuuta 1855), tunnettu myös kutsumanimellä ”Bill the Butcher”, oli jäsenenä newyorkilaisessa Bowery Boys -jengissä ja toimi johtajana Know Nothing -nimisessä poliittisessa liikkeessä.

Elämä

Poole syntyi Sussexin Piirikunnassa, New Jerseyssä englantilaisille vanhemmille. Vuonna 1832 perhe muutti New Yorkiin ja avasi teurastamon Manhattanilla. Poolesta tuli isänsä kouluttama teurastaja ja hän peri vanhempiensa teurastamon 1840-luvulla. Poolen ja Bowery Boys -jengin ”arkkivihollinen” oli Dead Rabbits -jengi ja sen johtaja John Morrissey. 

Poolea ammuttiin 26. helmikuuta 1855 ravintolassa Broadwayllä. Hän kuoli ampumahaavoihin kotonaan 8. maaliskuuta 1855. Poolen kerrotaan sanoneen viimeisiksi sanoikseen 

»Good-bye boys; I die a true American»

William Poole fiktiossa

Yksi Martin Scorsesen elokuvan Gangs of New York päähahmoista, William ”Bill the Butcher” Cutting, pohjautuu William Pooleen. Elokuvassa ”Bill the Butcheria” esitti Daniel Day-Lewis, joka sai roolistaan Parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden.
Diamiinioksidaasi

Diamiinioksidaasi eli histaminaasi on entsyymi, joka katalysoi eräiden diamiinien kuten histamiinin, agmatiinin, putreskiinin ja spermiinin hapettamista aminoaldehydeiksi. Entsyymiä esiintyy niin arkeoneissa, bakteereissa kuin aitotumaisissa eliöissäkin ja sillä on useita biologisia tehtäviä. Diamiinioksidaasin EC-numero on EC 1.4.3.22.

Rakenne, biologinen rooli ja reaktiomekanismi

Rakenteeltaan diamiinioksidaasi on kahdesta samanlaisesta alayksiköstä koostuva homodimeeri ja ihmisen entsyymin molekyylimassa on noin 160–200 kDa. Entsyymi vaatii toimiakseen kofaktorikseen topakinonin eli 2,4,5-trihydroksifenyylialaniinikinonin, joka koordinoituu kupari-ioneihin. Kupari-ionit ovat välttämättömiä entsyymin aktiivisuuden kannalta. Diamiinioksidaasi hapettaa diamiineja, kuten histamiinia, putreskiinia, spermiiniä, agmatiinia, kadaveriiniä sekä eräitä monoamiineja kuten dopamiinia, fenyylietyyliamiinia, tryptamiinia ja bentsyyliamiinia aminoaldehydeiksi tai aldehydeiksi. Monoamiinit hapettuvat lähinnä silloin, kun siiden konsentraatio on suuri. Lisäksi muodostuu vetyperoksidia ja ammoniakkia.
Nisäkkäillä diamiinioksidaasin aktiivisuus on suurimmillaan veressä, suolistossa, munuaisissa, maksassa, keuhkoissa ja istukassa raskauden aikana. Nisäkkäillä, sammakkoeläimillä ja matelijoilla ei ole juurikaan diamiinioksidaasiaktiivisuutta aivoissa, mutta sen sijaan linnuilla aktiivisuus on aivoissa kohtalainen ja kalojen aivoissa suuri. Diamiinioksidaasi inaktivoi polyamiinien biologisia vaikutuksia ja sillä saataa olla rooli allergioissa ja solujen kasvun säätelyssä. Entsyymiä markkinoidaan ravintolisänä histamiiniyliherkkyyden eli histamiini-intoleranssin hoitoon, mutta sen hyödystä ei ole tieteellistä näyttöä. Aminoaldehydit syklisoituvat helposti muodostaen pyrrolidiini- ja piperidiinirenkaita ja esimerkiksi kasveissa entsyymillä on rooli näitä rakenteita sisältävien alkaloidien biosynteesissä.
Diamiinioksidaasin kaltalysoiman reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa diamiinin aminoryhmä reagoi entsyymiin sitoutuneen topakinonin kanssa muodostaen karbinoliamiinivälivaiheen, joka muuttuu imiiniksi eli Schiffin emäkseksi. Tämä imiini hydrolysoituu vapauttaen aldehydin ja koentsyymistä muodostuu aminokinoliojhdannainen. Aminokinoli hapettuu takaisin topakinoniksireagoidessaan hapen ja veden kanssa ja kupari-ionit katalysoivat tätä reaktiota. Samalla muodostuu ammoniakkia ja vetyperoksidia. Entsyymin inhibiittoreita ovat esimerkiksi pimagediini eli aminoguanidiini ja semikarbatsidi.
Juovakannusruoho

Ulkonäkö ja koko

Juovakannusruoho kasvaa 20–60 senttimetriä korkeaksi. Sen kukat ovat väriltään valkoisen vaalean sinipunaisen kalpean violetteja ja sinipunajuovaisia. Kukan teriö on 8–15 millimetriä pitkä,ja kannus yhtä pitkä kuin verhiö, 2–4 mm. Hedelmänä on kota, jonka siemenet ovat kolmisärmäisiä. Juovakannusruoho risteytyy usein keltakannusruohon (Linaria vulgaris) kanssa.

Juovakannusruoho Suomessa

Suomessa juovakannusruohoa tavataan harvinaisena vakiintuneena tulokkaana rannikoiden lähettyvillä. Se kasvaa ratapihoilla, tienvarsilla ja painolastimaa-alueilla.
Koulutuksen tutkimuslaitos

Historiaa

Tutkimuslaitoksen perustamista edelsi jo vuodesta 1957 toiminut säätiöpohjainen Kasvatustieteellinen tutkimuskeskus. Tutkimuslaitoksen toiminta alkoi vuonna 1968, jolloin perustettiin valtakunnallinen Kasvatustieteiden tutkimuslaitos (KTL). 1.6.1996 laitoksen nimi muutettiin Koulutuksen tutkimuslaitokseksi. Nimellä haluttiin korostaa tutkimuksen monitieteisyyttä ja laitoksen suuntautumista entistä vahvemmin kansainväliseen koulutusta koskevaan tutkimusyhteistyöhön.

Laaja tutkimusalue

Koulutuksen tutkimuslaitos tutkii koko koulutusjärjestelmää perusopetuksesta korkeakoulutukseen, aikuisten oppimiseen sekä koulutuksen ja työelämän suhteisiin. Myös oppiminen koulutusjärjestelmän ulkopuolella, kuten työelämässä ja verkkoympäristöissä, on tutkimuskohteena.
Tutkimuslaitos on erikoistunut laajoihin kansainvälisiin vertailututkimuksiin, joista tunnetuin on PISA. Yhtä lailla laitos tekee myös kansallisia sekä alueellisia oppimista ja yksittäisten koulujen toimintaa edistäviä tutkimuksia.
Sidosryhmät arvostavat Koulutuksen tutkimuslaitoksessa erityisesti tieteellistä korkeatasoisuutta, luotettavuutta, riippumattomuutta, ajankohtaisuutta ja asiantuntevuutta (mielikuvatutkimus 2005 ja 2011). Laitos on toiminnassaan verkostoitunut laajasti kansalliseen ja kansainväliseen tiedeyhteisöön.

Tutkimustulosten hyödyntäminen

Koulutuksen tutkimuslaitoksen tavoitteena on tukea opettajia, oppilaitoksia ja päätöksentekijöitä oppimisen edistämisessä ja koulutuksen kehittämisessä. Tutkimuslaitos toimii koulutuksen kehittäjänä muun muassa eri ministeriöiden, opetushallituksen, Kansallisen koulutuksen arviointikeskuksen (Karvi) sekä lukuisien alueellisten ja paikallisten koulutuksen järjestäjien kanssa. Yhteistyö ulottuu myös kouluihin, josta esimerkkeinä mainittakoon opettajien mentorointi ja Peda.net -kouluverkkohanke.
Laitoksen tutkijat osallistuvat aktiivisesti koulutuskeskusteluun päätöksentekijöiden, oppilaitosten ja tiedotusvälineiden kanssa. He ovat myös kysyttyjä asiantuntijoita opettajien täydennyskouluttajina.
Laitoksella on valtakunnallinen tiedonvälitystehtävä koulutustutkimuksen alueella. Tätä laitos toteuttaa julkaisemalla Kasvatus- ja Yliopistopedagogiikka-lehteä, Suomen kasvatustieteellisen seuran julkaisusarjaa, populaareja kirjoja, kolmea julkaisusarjaa sekä tekemällä laajaa yhteistyötä kaupallisten ja muiden tiedekustantajien kanssa. Kaikille avoin tiedotepalvelu on osa tiedonvälitystä.

Tutkijoiden kouluttaminen

Tutkijoiden kouluttaminen on laitoksen toiminnan keskeinen osa. Ohjausta saa vuosittain noin 20 tohtoriksi aikovaa Jyväskylän ja muiden yliopistojen jatko-opiskelijaa. Koulutuksen tutkimuslaitoksen vahvuuksia ovat myös tutkimusmenetelmien hallinta ja metodikoulutus.
Star of Life

Star of Life (suom. Elämän tähti) on yhdysvaltalaisen National Highway Traffic Safety Administrationin tunnus. Se koostuu sinisestä kuusisakaraisesta tähdestä jota ympyröi valkoinen reunus. Kuvion keskellä on antiikin lääketieteen tunnus, Asklepioksen sauva.
Perinteisesti Star of Lifea on käytetty Yhdysvalloissa virallisten ambulanssien ja ensihoitohenkilökunnan tunnuksena. Lisäksi Star of Life tunnusta käytetään ensiapulaukujen merkitsemiseen. Tunnuksesta on myös oranssi versio, jota käytetään Search and Rescue -yksikköjen tunnuksena.
Meedio

Meedio (< lat. medium, "keskellä oleva") on spiritismin mukaan ihminen, jonka välityksellä henkiolennot, varsinkin vainajien henget, voivat vaikuttaa aineelliseen maailmaan ja lähettää ihmisille tiedonantoja.
Tunnettuja meedioita ovat olleet muiden muassa H. P. Blavatsky, Sylvia Browne, Andrew Jackson Davis, Danielle Egnew, Jim Fargiano, Lisa Williams, M. Lamar Keene, David Wells ja Tony Stockwell. Τunnetuin kanavoija on  J. Z. Knight.
Maud Watson

Maud Watson (9. lokakuuta 1864 – 5. kesäkuuta 1946 Charmouth, Dorset) oli englantilainen tennispelaaja.
Watson oli kirkkoherran tytär, ja hän aloitti kilpatennisuransa 1881. Vuonna 1884 hän voitti 19-vuotiaana historian ensimmäisen Wimbledonin naisten kaksinpelin mestaruuden. Nilkkamittaiseen valkoiseen mekkoon sonnustautunut Watson voitti loppuottelussa nuoremman sisarensa Lillianin 6–8, 6–3, 6–3. Seuraavana vuonna Watson voitti turnauksen toistamiseen lyömällä finaalissa Blanche Bingleyn 6–1, 7–5. 1886 kävi kuitenkin päinvastoin, sillä Bingley voitti hänet 6–3, 6–3 ja vei mestaruuden.
Watson on haudattu Berkswellissä sijaitsevan anglikaanikirkon hautausmaalle. Elinaikanaan hän asui kirkon naapurissa.
Villa Kivi

Kirjailijatalo Villa Kivi on kirjailijoiden käytössä oleva puuhuvila Helsingin Linnunlaulussa Töölönlahden itärannalla osoitteessa Linnunlauluntie 7. Puurakenteinen, valkoinen talo on arkkitehti Selim Lindqvistin käsialaa vuodelta 1890. Sen rakennutti Niilo Michelsson. Villa Kivi on alusta alkaen ollut kirjailijoiden tyyssija. Nimen Villa Kivi se sai Aleksis Kiven päivänä 1990. Siellä ovat aikojen saatossa vierailleet muun muassa Juhani Aho, F. E. Sillanpää ja Eino Leino. Helsingin kaupunki hankki talon sivurakennuksineen omistukseensa ja luovutti sen Kivi-talo Säätiölle vuonna 1985.
Villa Kivessä on 14 työhuonetta ammattikirjailijoille, joista Kivi-talo Säätiö vuokraa kirjailijoille 10 huonetta. Työhuoneista neljä on vuokrattu säätiön jäsenjärjestöille ja he valitsevat näihin kirjailijat omista jäsenistään.
Kirjailijatalo Villa Kiven alakerran juhlasalissa järjestetään merkittäviä kirjallisuus- ja taidetilaisuuksia myös yleisölle, mm. Helsinki-päivänä ja Taiteiden yönä. Tilaa vuokrataan myös yksityistilaisuuksiin.

Piharakennuksessa on saunatila, sekä taiteilijaresidenssi.
Sindhinvinttikoira

Ulkomuoto

Sindhinvinttikoira on vinttikoiraksi kookas: sen säkäkorkeus on noin 75–78 cm ja se voi painaa jopa 50 kg.

Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on arka ja vieraita kohtaan varautunut, mutta perheelleen uskollinen ja omistautunut. Se jalostettiin alun perin villisian ja antiloopin metsästykseen, mutta sillä on metsästetty myös shakaalia ja intiansutta. Sitä on lisäksi käytetty karjanvartiointiin, ja nomadit pitävät sitä hyvänä vahtikoirana.

Alkuperä

Sindhinvinttikoira on peräisin Rajasthanin liepeillä sijaitsevalta Thar-aavikkoalueelta läheltä Pakistanin rajaa. Heti rajan toisella puolella sijaitsee Sindhin provinssi, josta rotu on saanut nimensä. Sen nykyinen, muiden paikallisten vinttikoirien kanssa risteytynyt muoto on yhä suosittu Pohjois-Intiassa, vaikkei sitä maan ulkopuolella kovin hyvin tunnetakaan. Joitain yksilöitä on kuitenkin viety Eurooppaan. Rotu on kotimaassaan ja varsinkin Pohjois-Intiassa edelleen hyvin suosittu.
Seki Takakazu

Seki Takakazu (noin 1640–1708) oli japanilainen matemaatikko ja kirjailija. 
Seki oli tärkeimpiä japanilaisen matematiikan eli wasanin kehittäjiä. Hän löysi ja jalosti edelleen matemaattista osaamista vanhoista kiinalaisista lähteistä. 
Hän vietti pääosan urastaan Kōfun seudulla palvellen Tokugawan sukua hallintovirkamiehenä ja kirjanpitäjänä.
Yksi tärkeimmistä Sekin saavutuksista oli matemaattisen notaation kehittäminen. Kiinalaisten merkintätapa kattoi vain yhtälöt, joissa oli yksi tuntematon; Seki kehitti menetelmän ilmaista useiden tuntemattomien tekijöiden yhtälöitä ja yhtälöryhmiä. Näitä hän käytti esimerkiksi monikulmioiden pinta-alan määrittämiseen.
Seki löysi Bernoullin luvut ennen Jacob Bernoullia. Hän tutki yhtälöitä joilla oli positiivisia ja negatiivisia juuria, mutta ei tuntenut kompleksilukujen käsitettä. Hän ratkaisi kolmannen asteen yhtälön  vuonna 1685, sata vuotta ennen kuin William Horner julkaisi ratkaisunsa käyttäen samantapaisia menetelmiä. Hornerin menetelmäksi nykyään nimitetty polynomiyhtälöiden likimääräinen ratkaisutapa tosin tunnettiin jo aiemmin: Kiinassa se on ilmeisesti tunnettu 1200-luvulla, arabialaisessa matematiikassa 1400-luvulla ja Euroopassa 1600-luvulla.
Seki eli samaan aikaan kuin Isaac Newton Englannissa ja Leibniz Saksassa. Hän kehitti samankaltaisia menetelmiä kuin nämä, ilmeisen riippumattomasti, sillä ei ole voitu osoittaa minkäänlaista tietojenvaihtoa hänen ja eurooppalaisten kollegoiden välillä. On sanottu, että wasan ja differentiaali- ja integraalilaskenta kehittyivät samalle tasolle, mutta eri konseptien pohjalta.
Hadamardin matriisi

Hadamardin matriisi tarkoittaa matematiikassa neliömatriisia, jonka komponentit ovat lukuja +1 ja −1 ja jonka rivit ovat pareittain ortogonaalisia.  Hadamardin matriiseja käytetään virheitä korjaavien koodien teoriassa muun muassa Reed-Muller-koodien konstruoimiseen.
Matriisit on nimetty ranskalaisen matemaatikon Jacques Hadamardin mukaan.

Hadamardin konjektuuri

Tärkein Hadamardin matriiseihin liittyvä avoin ongelma koskee niiden olemassaoloa. Hadamardin konjektuurin mukaan on olemassa kaikkia kertalukuja 4k, missä k on positiivinen kokonaisluku, olevia Hadamardin matriiseja.
Sylvesterin menetelmällä voidaan muodostaa Hadamardin matriiseja, joiden kertaluku on 1, 2, 4, 8, 16, 32, jne. Hadamard itse onnistui pian konstruoimaan kertalukuja 12 ja 20 olevat Hadamardin matriisit. Raymond Paley esitti myöhemmin menetelmän, jolla voidaan konstruoida Hadamardin matriiseja, joiden kertaluku on muotoa q + 1, missä q on jonkin parittoman alkuluvun potenssi, joka on kongruentti luvun 3 kanssa modulo 4. Hän esitti konstruktiomenetelmän myös Hadamardin matriiseille, joiden kertaluvut ovat muotoa 2(q + 1), missä q on jonkin parittoman alkuluvun potenssi, joka on kongruentti luvun 1 kanssa modulo 4. Paleyn konstruktio perustuu äärellisten kuntien teoriaan.
Gdynian laivastotukikohta

Gdynian laivastotukikohta (puol. Port wojenny Gdynia, Puolan sotasatama) on Puolan laivaston tukikohta Gdynian satamassa Gdynian ja Oksywien alueella. Se on 3. Laivaston (3 Flotylla Okrętów) tukikohta. Se on hallinnollisesti erillinen Gdynian satamasta, ja se toimii itsenäisesti. Sillä on oma pääsy merelle ja liikenneyhteydet.
Tukikohdan rakentaminen alkoi 1923.
Pertti Ström

Pertti "Pertsa" Ström on yksi Leena Lehtolaisen Maria Kallio -kirjojen poliiseista.
Vammalassa syntynyt  Ström kuvataan alkoholiongelmaiseksi ja ennakkoluuloiseksi etnisiä vähemmistöjä kohtaan, esimerkiksi vietnamilaissyntyistä kollegaansa Anu Wangia hän saattaa nimittää mm. "vinosilmäksi". Hän suhtautuu kielteisesti myös seksuaalisiin vähemmistöihin ja esimerkiksi kieltäytyy kättelemästä pahoinpitelyn uhriksi joutunutta homoparia (Petri Ilveskivi & Tommi Laitinen, Ennen lähtöä) ja romaanissa Kuolemanspiraali kauhistelee Kalliolle, kuinka hänen homoseksuaaliksi epäilemänsä Rami Luoto oli kätellyt häntä poliisiasemalla.
Ström erosi vaimostaan, jonka kanssa hänellä oli lapset Jani ja Jenna. Kirjassa Tuulen puolella Ström intoutuu pahoinpitelemään kuulusteltavansa, vaimonsa toistuvasti hakanneen ja jopa lapsiaan uhkailleen Ari Väätäisen. Tämän seurauksena hänet pidätetään virasta ja soitettuaan työtoverilleen ja kirjoitettuaan omaisilleen ja kollegoilleen itsemurhaviestin, hän ampuu itsensä kotonaan Espoon Olarissa.
Kirjasarjassa käy ilmi, että Ström oli ollut samalla kurssilla poliisikoulussa kuin Kallio. Kurssilla ollessaan Ström myös pyysi Kalliota treffeille, ja tämän kieltäytyminen on osasyy näiden kahden osin vihamielisiinkin väleihin. 
Hahmo on saanut nimensä Eppu Normaalin albumin Aknepop kappaleesta "Kuka ön Pertti Ström" (1978), joka viittaa Epe Heleniuksen käyttämään salanimeen.
OPR-Finance

Palvelut

OPR-Finance tarjoaa kuluttajille lyhyt- ja pitkäaikaisia vakuudettomia luottoja tuotenimellä Ostosraha. Lisäksi yhtiö tarjoaa Everyday-nimistä kulutusluottoa, joka yhtiön mukaan on kuin "luottokortti kännykässä". Ruotsissa ja Tšekissä vastaava tuote on nimellä Everyday+. Vuoteen 2017 asti yritys tarjosi myös lyhytaikaisia lainoja tuotemerkillä Pikavippi.fi.
Yritysasiakkaille OPR-Vakuus tarjoaa luottoja nimellä Yritysluotto. Se on pk-yrityksille suunnattu vakuudeton lyhytaikainen rahoituspalvelu.
Vuonna 2014 yhtiö oli laajenemassa myös Slovakiaan. Yhtiö kuitenkin perui suunnitelman Slovakiassa kuluttajalainoihin säädetyn korkokaton vuoksi.

Omistajat ja talous

OPR-Finance on suomalaisessa omistuksessa.
Vuodesta 2011 alkaen yhtiö on ottanut vastaan yleisösijoituksia etuoikeutettuihin osakkeisiinsa. Tuottoa.fi-nimellä markkinoidun osakeohjelman seurauksena yhtiöllä oli lokakuun alussa 2015 lähes 900 omistajaa, jotka olivat sijoittaneet yhtiöön noin 28 miljoonaa euroa.  Osakkeille yhtiö maksaa yhtiöjärjestyksessä määrättyä kiinteää osinkoa, jonka suuruus riippuu sijoitusajasta. Kiinteä osinkoprosentti, joka ei riipu yhtiön tuloksesta, on Suomessa epätavallinen. 
Uusien sijoitusten vastaanottaminen OPR-Financen tuottoa.fi-osakeohjelmaan päättyi 16.11.2017.
Tuottoa.fi-osakeohjelma jatkaa kuitenkin sijoittaijen palvelemista normaalisti, eikä muutoksella ole vaikutusta nykyisiin B- tai C-sarjan osakkeisiin. 
Yhtiön taloudellinen kehitys on ollut nousujohteinen. Yhtiö on ollut voitollinen vuosina 2007–2014. Taseen loppusumma vuonna 2014 oli 54 miljoonaa euroa. Yhtiö on laajentumassa ulkomaille, joissa sillä oli vuonna 2014 yli 10 000 asiakasta.

Konsernin rakenne

OPR-Finance Oy on konsernin emoyhtiö. Konserniin kuuluvat emoyhtiön kokonaan omistamat OPR-Yritysrahoitus Oy ja Everyday Finance Oy. Konserniin kuuluu myös useita ulkomaisia yhtiöitä, jotka ovat Everyday Finance Oy:n joko suoraan tai välillisesti omistamia tytäryhtiöitä.

Markkinaoikeuden tuomio

2011 kuluttaja-asiamies vaati yritykselle 50,000 euron uhkasakkoa, koska sen mainoksista puuttui lain vaatimia tietoja. Markkinaoikeus tuomitsi sakon maksettavaksi kokonaisuudessaan.
Viheltäjäkerttuli

Levinneisyys

Viheltäjäkerttulia tavataan kotoperäisenä St Vincentin saarella. Sen kannaksi arvioidaan 3 000–5 000 yksilöä, ja sen kannankehitys on laskeva. Laji on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi, koska sen levinneisyysalue on hyvin pieni, ja elinympäristöt alueella ovat vähenemässä.