Oleg Gordijevski

Oleg Antonovitš Gordijevski (ven. Олег Антонович Гордиевский;  10. lokakuuta 1938 Moskova, Neuvostoliitto) on entinen KGB:n eversti, kaksoisagentti ja eräs kuuluisimmista kylmän sodan aikaisista loikkareista. Hän toimi Britannian tiedustelupalvelun MI6:n salaisena kaksoisagenttina työskennellessään 1970- ja 1980-luvuilla Neuvostoliiton suurlähetystöissä Kööpenhaminassa ja Lontoossa. Gordijevski loikkasi länteen vuonna 1985, jolloin brittiagentit salakuljettivat hänet ulos Neuvostoliitosta Suomen kautta. Sen jälkeen hän toimi Britannian ja Yhdysvaltojen poliittisen johdon neuvonantajana.

Varhainen ura

Gordijevskin isä ja veli olivat KGB:n palveluksessa. Gordijevski opiskeli Moskovan valtion kansainvälisessä instituutissa ja meni sen jälkeen ulkoministeriöön, jossa sai viran Itä-Berliinissä elokuussa 1961 juuri Berliinin muurin rakennustöiden aikana. Hän liittyi KGB:hen 1963 ja sai viran Neuvostoliiton suurlähetystöstä Kööpenhaminassa Tanskassa. Peitevirkanaan hän työskenteli suurlähetystön konsuliosastolla, mutta todellisena tehtävänään hän hoiti yhteyksiä Tanskassa asuneisiin neuvostoliittolaisiin vakoojiin.

Kaksoisagentti

Tanskassa ollessaan Gordijevski ei enää uskonut Neuvostoliiton politiikkaan eikä työhönsä, mihin vaikutti varsinkin Tšekkoslovakian miehitys vuonna 1968. Hänet kutsuttiin vuonna 1970 takaisin kotimaahan, mutta lähetettiin lokakuussa 1972 uudelleen Kööpenhaminaan. Kun MI6 lähestyi Gordijevskia vuoden 1973 lopulla, hän päätti ryhtyä kaksoisagentiksi. Britit viivyttelivät kontaktin luomisessa vielä lähes vuoden eivätkä sittenkään aluksi uskoneet Gordijevskin yhteistyöhalun olevan aitoa, vaan pitivät sitä KGB:n juonena, mutta myöhemmin hänen aitoudestaan vakuututtiin. Hän toimi puhtaasti aatteellisista syistä eikä halunnut palkkioksi rahaa. Yhteys katkesi, kun Gordijevskin työ Kööpenhaminassa päättyi, mutta se luotiin uudestaan, kun hänet vuonna 1982 nimitettiin Neuvostoliiton Lontoon-suurlähetystöön. Lontoossa Gordijevski pääsi käsiksi paljon tärkeämpiin tietoihin ja asiakirjoihin kuin Kööpenhaminassa. Ennen asemapaikkaansa saapumista hänen annettiin tutkia Moskovassa KGB:n kansioita sen aiemmista operaatioista Britanniassa.
Gordijevski tapasi MI6-yhteyshenkilöään kolmen vuoden ajan yksityisasunnossa Lontoon Bayswaterissa. Hänen antamansa tiedot osoittautuivat hyvin arvokkaiksi ja raportteja niistä toimitettiin säännöllisesti pääministeri Margaret Thatcherille. Tiedot koskivat varsinkin KGB:n vastavakoilua Britanniassa, mutta myös Neuvostoliiton johdon strategioita. Gordijevski ilmiantoi useita vakoojia ja vahvisti, että John Cairncross oli ollut Cambridgen viisikkona tunnetun vakoojarenkaan viides jäsen eikä KGB:llä ollut enää muita ”myyriä” korkeissa asemissa. Gordijevskin ansiosta MI5:n virkailijan Michael Bettaneyn yritys tarjoutua KGB:n kaksoisagentiksi vuonna 1983 paljastui. Gordijevski antoi myös kallisarvoiseksi osoittautunutta tietoa Neuvostoliiton johdon käynnistämästä salaisesta RJAN-operaatiosta, jonka taustalla oli vainoharhainen varautuminen Yhdysvaltojen ja sen liittolaisten yllätyshyökkäykseen. Marraskuun 1983 Able Archer 83 -sotaharjoituksen aikana Gordijevski lähetti varoituksen, että Moskovassa harjoitusta luultiin oikean sodan valmisteluksi. Tieto auttoi brittejä ja amerikkalaisia välttämään tämän jälkeen liian vaarallisia provokaatioita. Kun politbyroon nouseva tähti Mihail Gorbatšov vuonna 1984 vieraili Lontoossa, Gordijevski valmisteli tapaamista kummallakin puolella ja antoi briteille arvionsa Gorbatšovista. Gordijevski toimitti tietoa myös Neuvostoliiton ydinasetukikohtien sijainnista, kun NATO alkoi tuoda Euro-ohjuksia Länsi-Eurooppaan.
Britit karkottivat Gordijevskin esimiehen Arkadi Gukin Bettaney-tapauksen varjolla vuonna 1985, jolloin KGB:n Lontoon-päällikön eli residentin paikka avautui. Gordijevski hoiti tehtävää tilapäisesti huhtikuusta 1985 alkaen ja hänen nimityksensä uudeksi residentiksi piti olla jo sovittu, mikä olisi tehnyt hänestä vieläkin arvokkaamman tietolähteen. Gordijevski sai kuitenkin 16. toukokuuta yllättävän sähkeen, jossa hänet komennettiin Moskovaan ”vahvistamaan” virkanimitys. Perillä hänet vietiin Moskovan ulkopuolella sijaitsevalle datsalle, jossa häntä kuulusteltiin ja hänestä yritettiin puristaa ulos tunnustus petturuudesta, mahdollisesti hyödyntämällä jonkinlaista totuusseerumia. KGB epäili hänen vuotavan tietoja, mutta ei voinut todistaa vielä mitään. Hänen asunnostaan löytyi kiellettyä kaunokirjallisuutta, mutta hän pystyi selittämään kirjojen liittyvän työhönsä ja hankkineensa ne yhdessä Kööpenhaminan-esimiehensä Mihail Ljubimovin kanssa. Gordijevski sai jäädä vielä vapaalle jalalle, mutta takaisin Lontooseen hänellä ei ollut asiaa.
On epäilty, että Gordijevskin olisi kavaltanut CIA:n Aldrich Ames, joka tarjoutui huhtikuussa 1985 Washingtonissa KGB:n kaksoisagentiksi. Ames kertoi myöhemmin, että hän alkoi paljastaa agenttien nimiä KGB:lle vasta 13. kesäkuuta 1985, mutta on mahdollista, että hänen sitä ennen antamansa yleisluontoisemat tiedot johdattivat KGB:n epäilemään Gordijevskia. Ames paljastui vuonna 1994.

Loikkaus

Pelätessään pidätyksen olevan lähellä Gordijevski päätti loikata länteen. Paon avustaminen olisi voinut haitata Britannian ja Neuvostoliiton suhteita, mutta pääministeri Thatcher antoi operaatiolle luvan. MI6 oli laatinut jo etukäteen uskaliaan pakosuunnitelman, joka käynnistettäisiin jos Gordijevski antaisi merkin olemalla tiettyyn aikaan tiistaiyönä tietyssä paikassa Moskovassa lähellä hotelli Ukrainaa. Merkin vastaanottaja käveli paikan ohi joka viikko samaan kellonaikaan, hämäystarkoituksessa silloinkin kun Gordijevskin tiedettiin olevan muualla kuin Moskovassa. Vaikka KGB tarkkaili Gordijevskia kellon ympäri, se ei tajunnut mitään.
Pako-operaatio alkoi 19. heinäkuuta 1985, jolloin Gordijevski meni lenkille Moskovan puistossa kuten tavallista ja onnistui hämäämään KGB:n agentteja ja nousemaan Leningradin asemalla Leningradin-junaan. Moskovassa käynnissä olleen kansainvälisen nuorisofestivaalin aiheuttama tungos auttoi karistamaan seuraajat. Seuraavana päivänä Gordijevski matkusti Leningradista toisella junalla Terijoelle ja sieltä bussilla lähellä Suomen rajaa sijaitsevaan Viipuriin, mistä hän käveli kaupungin ulkopuolelle sovittuun kohtaamispaikkaan. Paikalle saapui kaksi Britannian Moskovan-suurlähetystön autoa, jotka olivat saaneet luvan ajaa Helsinkiin keksityn sairaustapauksen varjolla. Gordijevski kätkettiin Ford Cortinan takakonttiin ja autot ajoivat Suomen puolelle. Diplomaattisen koskemattomuuden ansiosta autoja ei tutkittu rajanylityspaikalla ja vainukoirat onnistuttiin harhauttamaan perunalastupussilla ja likaisella vauvanvaipalla. Heti rajanylityksen jälkeen auton radiosta alettiin soittaa Sibeliuksen Finlandiaa, jotta Gordijevski tietäisi olevansa turvassa. Suomen puolella oli odottamassa toinen auto, joka kuljetti Gordijevskin Lappiin Norjan rajalle. Pohjois-Norjasta hänet lennätettiin Oslon kautta Englantiin.
Suomen puolella operaatiosta vastasi MI6:n Helsingin-päällikkö Margaret ”Meta” Ramsay, myöhempi työväenpuolueen poliitikko. Hän vihjasi operaatiosta etukäteen myös Suomen Suojelupoliisin päällikölle Seppo Tiitiselle. Gordijevskin loikkaus julkistettiin muutamaa viikkoa jälkeenpäin. Loikkaus herätti paljon huomiota, sillä korkea-arvoisena KGB-agenttina Gordijevski oli hyvin tärkeä sekä idälle että lännelle.

Loikkauksen jälkeen

Britanniassa Gordijevskista tuli pääministeri Thatcherin epävirallinen neuvonantaja Neuvostoliiton uudeksi johtajaksi kohonneeseen Mihail Gorbatšoviin liittyneissä asioissa. Myös Yhdysvaltain presidentit Ronald Reagan ja George Bush konsultoivat Gordijevskia samassa asiassa.
Neuvostoliitossa Gordijevskille langetettiin aluksi poissaolevana kuolemantuomio maanpetoksesta. Gordijevskin vaimo ja lapset olivat loikkauksen aikana olleet lomalla Azerbaidžanissa eikä heille aluksi annettu lupaa matkustaa tämän luo Lontooseen. Lupa annettiin lopulta vuonna 1991, tosin vaimo jätti hänet heti päästyään Englantiin.