google/wiki40b huggingface dataset:
Tietotekniikka Neuvostoliitossa

Tietotekniikka Neuvostoliitossa käsittelee Neuvostoliiton pyrkimyksiä valmistaa puolijohdekomponentteja sekä tietokoneita ja niiden sovellutuksia. Tietotekniikka alkoi kehittyä Neuvostoliitossa 1940-luvun lopulla.

Tietokoneita

Vuosina 1948-1950 rakennettiin elektroninen tietokone MESM (Малая Электронно-Счетная Машина), joka käynnistettiin vuonna 1950.
Vuonna 1958 Moskovan yliopistossa otettiin käyttöön Setun (Сетунь). Niitä valmistettiin noin 50 kappaletta vuoteen 1965 mennessä. Vuonna 1970 sitä seurasi Setun-70.
Vuonna 1966 alettiin suunnitella elektronisten tietokoneiden yhteisjärjestelmää ES EVM (ЕС ЭВМ), joka olisi yhteensopiva länsimaisten tietokoneiden kanssa. Siihen kuuluvien tietokoneiden tuotanto aloitettiin vuonna 1972. ES EVM perustui länsimaiseen IBM S/360 -tietokoneeseen.
Ensimmäinen suoritin K145IP1 kehitettiin vuonna 1973 ja sille perustuvia taskulaskimia ilmestyi vuonna 1974. 
Vuonna 1974 alettiin valmistaa kevyttä ja vikasietoista Argon-16 (Аргон-16) -tietokonetta, jota käytettiin avaruusaluksissa ja avaruusasemilla. Sen suunnittelussa tärkein kriteeri oli luotettavuus.
K580-suorittimet oli kopio Intelin 8080-suorittimesta.
Vuonna 1984 julkaistu Elektronika BK0010-01 oli ensimmäinen neuvostoliittolainen kotimikro.
Vuonna 1987 julkaistiin koulukoneeksi tarkoitettu UKNC (УКНЦ), joka tunnettiin myös nimellä Elektronika MS-0511. Samana vuonna julkaistiin kotimikro Vektor-06C (Вектор-06Ц).

Taskulaskimet

Neuvostoliitossa valmistettiin useita erilaisia malleja taskulaskimia, joista vaativimmat olivat ohjelmoitavia graafisia laskimia.

Taulukkolaskenta

Neuvostoliiton erikoisuus verrattuna läntisiin maihin oli se, että taulukkolaskenta ei ajanut mikrotietokoneiden yleistymistä. Neuvostoliitossa pyrittiin keräämään dataa kokonaisuuksi, kun taas taulukkolaskennalle tarve olisi syntynyt hajautetussa rakenteessa. Jostakin syystä Lotus 1-2-3 -taulukkolaskenta-ohjelmasta ei tehty kloonia. Standardimaiseksi muodostui Abak, joka oli versio lännessä suositusta SuperCalc 2 -ohjelmasta.

CAD

Neuvostoliiton taloussuunnittelijat olivat kiinnostuneita CAD:sta, sillä sen uskottiin kasvattavan tuottavuutta ja tuotelaatua. CAD:n tarkoituksena oli lyhentää suunnitteluprosessin pituutta ja alentaa kustannusta. CAD nähtiin myös keinona automoida koko tuotantoprosessi.

CAM

NC-työkoneiden luotettavuus oli heikko. NC-sorvien käytössä jopa 50-60 prosenttia ajasta kului sorvien korjaamisessa. Myös robotteja koski sama huono luotettavuus, mikä sai tehtaanjohtajat varuilleen uuden teknologian käyttöönotossa. Mistankoprom raportoi, että neuvostoliittolaisten robottien elektroniikka menee rikki 170 tunnissa, kun taas maailmalla 10 000 tunnissa. Robottien asentaminen alensi tuottavuutta ja tehtaanjohtajien innostus laantui, kun CAM-järjestelmien asentaminen vaati myös valtavasti pääomaa.
Petos (vuoden 1988 elokuva)

Vastaanotto

Ensi-ilta-arviot elokuvalle olivat varsin myönteisiä, mutta kritiikkiä esitettiin siitä, miten Taavi Kassila oli ottanut Kylätaskun näytelmästä vain toiminnan muttei syvempiä yhteiskunnallisia teemoja. Amerikkalaisen rikoselokuvan jäljittelyssään Petos unohtaa Ywe Jalanderin mukaan sen, että päähenkilöön pitäisi voida samastua. 
Vuoden 1994 Video-oppaassa Asko Alanen antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä ja moitti sitä, ettei rikostarina ”malta pysyä tyylissä vaan hosuu ja paukuttelee ilmaan”.
Tunnustuksellinen evankelisluterilainen kirkko Meksikossa

Historia

Luterilaisuuden historia Meksikossa juontaa juurensa maahan muuttaneista saksalaisista, jotka perustivat luterilaisen seurakunnan vuonna 1857. Heidän toimintansa keskittyi pääasiassa saksalaisten hengelliseen hoitamiseen ja vain vähän jos lainkaan paikallisten parissa tehtävään lähetystyöhön. Sadan vuoden maassaolon jälkeen yhteisö rakennutti Mexico Cityyn Pyhän Hengen kirkon vuonna 1957. Samoihin aikoihin yhdysvaltalainen Missouri-synodi alkoi työskennellä Meksikossa. Työtä johtivat Yhdysvalloissa teologisen koulutuksensa saaneet pastorit René González Ballinas ja David Orea Luna. Heidän tehtävänsä oli aloittaa luterilainen lähetystyö Missourin meksikolais-luterilaisena konferenssina (Mexican Lutheran Conference of Missouri). Työ alkoi Mexico Cityssä, Nuevo Leónin Monterreyssä ja Coahuilan Torreónissa. Heidän lähetystyönsä oli tehokasta ja alkoi pian vetää puoleensa muitakin luterilaisia ryhmiä. Sitä alettiin kutsua nimellä Meksikolainen luterilainen kirkko, jota johtivat David Orea Luna ja David Chichía González.
Vuonna 1962 Meksikolaiseen luterilaiseen kirkkoon kuului 15 seurakuntaa ja Augsburg Center -niminen teologinen seminaari. Pian tämä seminaari alkoi vetää puoleensa ja koota yhteen muita luterilaisia ryhmiä jotka korostivat ajan teologisia suuntauksia jotka tunnettiin nimellä "uusi teologia". Tämä suuntaus kyseenalaisti osan mielestä Raamatun auktoriteetin Jumalan sanana ja toi vääränlaista unionismia ja ekumeenista henkeä. Pian kirkossa tapahtuikin jakaantumisia, jotka katkaisivat keskinäisen yhteyden. Jopa johtavat pastorit jättivät kirkon.
Pastorit David Orea Luna ja David Chichía González ottivat yhteyttä Wisconsinin evankelis-luterilaisen synodin (WELS) silloiseen presidenttiin Oscar Neumanniin saadakseen tietoa hänen ja hänen kirkkonsa opillisesta linjasta. Vastauksena WELS lähetti edustajansa keskustelemaan meksikolaisten kanssa. Uudesta teologiasta huolestuneet meksikolaiset löysivät WELSistä itselleen uuden kumppanin, ja sen kanssa todettiin yhteys opissa ja käytänteissä. Vuodesta 1968 lähtien WELS tuki tätä joukkoa taloudellisesti.
Näin uudelleen muotoutunut luterilainen lähetystyö jatkui pastori David Orea Lunan kotona sekä muissakin kodeissa Mexico Cityssä. WELS alkoi jonkin ajan kuluttua kerätä rahaa kirkon hankkimista varten. Sunnuntaina 12. heinäkuuta 1970 Meksikon evankelis-luterilaisen synodin Ylösnousseen Kristuksen kirkko valmistui ja avattiin Mexico Cityn Portalesin kaupunginosassa. Vihkimisessä oli mukana useita WELSin edustajia.
Kirkko perusti itselleen kuukausilehden sekä lähetti sunnuntaisin 15 minuuttia kestävää radio-ohjelmaa. Myöhemmin kirkko vaihtoi nimensä nykyiseksi Tunnustukselliseksi evankelisluterilaiseksi kirkoksi Meksikossa haluten korostaa kirkon tunnustuksellisuutta erottuakseen muista tunnustuskunnista.

Nykytilanne

Kirkolla on 10 seurakuntaa ja useita saarnapaikkoja niiden lisäksi. Jäseniä on lähteestä riippuen 650 tai 718. Kirkko kuuluu tunnustukselliseen luterilaiseen Tunnustukselliseen evankelis-luterilaiseen konferenssiin.
Blackjack (elokuva)

Juoni

Elokuva kertoo Jack Devlinistä, joka oli ennen Yhdysvaltojen paras henkivartija, koska oli aina valmis kuolemaankin suojattinsa puolesta. Kerran kranaatin räjähdys aiheutti Jackille oudon fobian, jonka seurauksena hän joutuu šokkiin pelosta jos näkee pikkuisenkin valkoista väriä. Joten hänellä on aina mustat aurinkolasit, joista juurtaa nimi Blackjack.
Jack kutsutaan suojelemaan supermallia, jota seuraava raivopäinen tappaja tuntuu tietävän Jackin heikkouden.
Anita Sohlberg

Anita Sohlberg (s. 4. kesäkuuta 1941 Tampere) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa Petos ja Lampaansyöjät. Hänen äänensä on myös tuttu piirretyistä.
FIA World Endurance Championship -kausi 2015

Tallivaihdokset

Nicolas Lapierre siirtyi Toyotalta KC Motorgroupin talliin.
Lämpöarvo

Lämpöarvo (polttoarvo) ilmaisee aineen täydellisessä palamisessa kehittyvän lämpöenergiamäärän aineen massayksikköä kohden. Kiinteiden ja nestemäisten polttoaineiden kohdalla lämpöarvo ilmoitetaan tavallisesti megajouleina eli miljoonina jouleina polttoainekiloa kohti, MJ/kg. Kaasumaisilla polttoaineilla lämpöarvo ilmoitetaan yleensä megajouleina tilavuusyksikköä eli kuutiometriä kohti, jolloin yksikkö on MJ/m³.
Lämpöarvo määritetään laboratorio-olosuhteissa pommikalorimetrillä standardisoitujen menetelmien mukaisesti.

Eri lämpöarvojen määritelmät

Lämpöarvon yhteydessä käytetään usein termejä kalorimetrinen lämpöarvo, tehollinen lämpöarvo kuiva-aineessa ja tehollinen lämpöarvo saapumistilassa eli toimitus-/käyttökosteana. Lämpöarvolle on useita määritelmiä, koska osassa niistä voidaan ottaa huomioon polttoaineen kosteus ja se, että polttoaineen palaessa polttoaineen vety hapettuu vedeksi. Tämä vesi voi sitoa energiaa ja höyrystyä. Höyrystymiseen kulunut energia yleensä poistuu systeemistä (esim. moottorista) vesihöyryn mukana, jolloin kaikkea polttoaineen energiaa ei voida muuttaa moottorin tekemäksi työksi.
Kalorimetrinen lämpöarvo (ylempi lämpöarvo, vakiotilavuudessa) on se lämpöenergian määrä poltettavan aineen massayksikköä kohti, joka vapautuu, kun aine palaa täydellisesti (eli happea on ylimäärä) ja palamistuotteet jäähtyvät 25 °C lämpötilaan (yleensä käytetty arvo) tai muuhun sovittuun lämpötilaan. Kalorimetrisessä lämpöarvossa sekä aineen sisältämän vedyn palamistuotteena syntyvä vesi että aineen sisältämä vesi (eli kosteus) oletetaan palamisen jälkeen nesteeksi. Englanniksi ylempi lämpöarvo tunnetaan nimillä higher heating value (HHV), higher combustion value (HCV), gross energy, upper heating value ja gross calorific value (GCV).
Tehollinen lämpöarvo kuiva-aineessa (vakiopaineessa (usein 1 atm) on se lämpöenergian määrä, joka vapautuu, kun sekä aineen sisältämän vedyn palamistuotteena syntyvä vesi oletetaan palamisen jälkeen vesihöyryksi. Tehollinen lämpöarvo kuiva-aineessa on veden höyrystymislämmön verran alempi kalorimetristä lämpöarvoa. Englanniksi tehollinen lämpöarvo tunnetaan nimillä lower heating value (LHV), lower combustion value (LCV) ja net calorific value (NCV).
Tehollinen lämpöarvo saapumistilassa (alempi lämpöarvo, vakiopaineessa (usein 1 atm)) eli toimitus-/käyttökosteana ilmoittaa polttoaineen lämpöarvon tietyssä kosteudessa. Tehollinen lämpöarvo saapumistilassa lasketaan käyttäen määritettyä kuiva-aineen tehollista lämpöarvoa ja määritettyä kosteutta (tai halutussa kosteudessa).
Kullakin polttoaineella on sille ominainen/tyypillinen kuiva-aineen ja saapumistilan lämpöarvo. Kuiva-aineen tehollinen lämpöarvo riippuu polttoaineen kemiallisesta koostumuksesta, kun taas saapumistilan tehollinen lämpöarvo riippuu myös polttoaineen kosteudesta. Kosteuden lisäksi myös useimmiten palamattoman (ja siten lämpöarvottoman) tuhkan määrä kannattaa ottaa huomioon erityisesti laskettaessa biopolttoaineiden kuten puun lämpöarvoa.
Outi Hovatta

Outi Leena Lemmikki Hovatta (o.s. Suvanto; s. 3. tammikuuta 1946 Helsinki) on suomalainen lääketieteen professori. Hän on maailman tunnetuimpia kantasolututkijoita. Hovatta valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1970, väitteli 1973 ja erikoistui naistentauteihin ja synnytyksiin 1978. Uransa alkuvaiheessa hän kehitti hedelmöityshoitoja ja perusti Väestöliiton lapsettomuusklinikan, jossa työskenteli 1986–1997.
Hedelmöityshoidoista Hovatta jatkoi kantasolututkimuksiin. Hän oli pitkään professorina Tukholman Karoliinisessa instituutissa. Vuonna 2005 hän siirtyi Tampereen yliopiston uuteen kudosteknologiaan erikoistuneeseen yksikköön Regeaan. Hänelle myönnettiin J. W. Runebergin palkinto vuonna 2013.
Outi Hovatan tytär on näyttelijä-laulaja Vuokko Hovatta.
Siwalikvuoret

Siwalikvuoret (kirjoitetaan myös Sivalik) on Himalajan eteläisin ja geologisesti nuorin vuoriketju. Sen huiput kohoavat 600 -1200 metrin korkeuteen. Ketju on 1600 km pitkä ja monihaarainen. Se ulottuu Bhutanin, Intian, Nepalin ja Pakistanin alueelle.
Nepalissa Siwalikvuoret tunnetaan myös nimellä Churevuoret. Sieltä on louhittu runsaasti rakennusmateriaalia ja viety Intian puolelle, mikä on aiheuttanut ympäristöongelmia. Vuoden 2010 alussa Nepal kielsi soran ja rakennuskiven viennin.
Anton Helve

Anton Helve (sukunimi aik. Moldakoff; 3. heinäkuuta 1878 Rantasalmi – 29. toukokuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kirjallisuuden suomentaja.
Helven vanhemmat olivat tehtaankirjuri, kaupanhoitaja Anton Moldakoff ja Anna Helena Juutinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1897 Hämeenlinnan lyseosta ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa sekä suoritti 1898–1899 teknillisiä opintoja polyteknillisessä opistossa.
Helve oli Päivälehden toimittajana 1902–1904 ja Uuden Suomettaren toimittajana 1904–1911. Vuodesta 1911 hän oli Sanomalehtien Uutistoimiston palveluksessa, Uusi Aura-lehden toimittajana ja Käsityö ja Teollisuus-aikakauslehden toimitussihteerinä ja taloudenhoitajana. Helve tuli 1921 Iltalehden palvelukseen ensin toimitussihteeriksi ja sitten lehden ilmoitusosastolle. Hän kirjoitti lehteen myös pakinoita nimimerkillä Porvari. Viimeksi Helve oli työssä Liiketaito-lehden ilmoitusosastolla ja avusti myös muita lehtiä. Helve kuoli keuhkokuumeeseen toukokuun lopulla 1928. 
Anton Helve oli naimisissa vuodesta 1902 Hilda Maria (Maiju) Gerdtin kanssa. Heidän tyttärensä oli tanssitaiteilijatar Taina Helve.
August Fabritius

August Johan Fabritius (8. kesäkuuta 1844 Viipuri – 12. lokakuuta 1915 Helsinki) oli suomalainen rautatievirkamies ja ruotsinkielisen pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä.
Fabritius kävi Haminan kadettikoulun ja palveli Hämeenlinnan ruotupataljoonassa vuoteen 1868, jolloin sai eron palveluksesta. Hän siirtyi Valtionrautateiden palvelukseen, ja teki nousujohtoisen uran kanslia-apulaisesta rautatiehallituksen tilastokonttorin johtajaksi.

Pikakirjoittaja

Fabritius oli aktiivinen myös pikakirjoituksen alalla. Hän toimi valtiopäivillä ruotsin kielen pikakirjoittajana vuodesta 1863 aina yksikamarisen eduskunnan tuloon 1906 asti.
Fabritius perusti Tidning för stenografi -lehden yhdessä J. E. Svanin kanssa vuonna 1871 ja oli lehden toimittajana vuoteen 1894 asti. Hän oli myös perustamassa Suomen Pikakirjoittajayhdistystä ja toimi yhdistyksen varapuheenjohtajana kaikkiaan 12 vuotta.
J. E. Svanin kuoltua vuonna 1883 Fabritius otti tehtäväkseen ruotsinkielisen pikakirjoitusjärjestelmän kehittämisen ja Svanin tekemän oppikirjan uuden painoksen toimittamisen. Hän toimi myös pikakirjoituksen opettajana.
Humber (panssariauto)

Palveluhistoria

Humber oli brittijoukkojen käytössä vuodesta 1941 lähtien Pohjois-Afrikan taisteluissa. Ajoneuvoa käytettiin myös sekä brittijoukkojen että Kanadan armeijan kalustona Euroopan taisteluissa. Lisäksi Humberia käytettiin Burmassa sekä Iranissa. Natsi-Saksan panssarijoukoilla oli käytössä myös joitakin sotasaaliiksi saatuja Humbereita.
Toisen maailmansodan jälkeen Humber säilyi usean maan asevoimien käytössä.
Maattivuono (kylä)

Maattivuono oli kylä Kalastajasaarennon eteläosan, Keskisaarennon eteläosassa Maattivuonon pohjoisrannalla Petsamon kunnan koillisosassa, jonka Suomi vuonna 1940 luovutti Neuvostoliitolle. Nykyisin kylä on asumaton ja se sijaitsee Petsamon kaupunkikunnan pohjoisosassa Petsamon piirissä Murmanskin alueella Venäjällä.
Maattivuono kuului Petsamon ensimmäisestä koulupiirijaosta vuodelta 1921 lähtien Pummangin koulupiiriin. Pummanki sijaitsi Keskisaarennon pohjoisrannalla ja sinne piti kulkea saarennon keskiosien tuntureiden halki. Tämä ja oppilasasuntolan puute hankaloittivat maattivuonolaisten koulunkäyntiä.
Vuonna 1939 suunniteltiin Maattivuonoon noin hehtaarin laajuista luterilaista hautausmaata, mutta hanketta ei ehditty toteuttaa ennen talvisotaa.
Maattivuono oli yksi Petsamon vakoilujutun tapahtumapaikkoja 1930-luvun lopulla.

Talvi- ja jatkosota

Talvisodan syttyessä Maattivuonon evakuointi myöhästyi. Maattivuonon asukkaita yritettiin evakuoida vartiolaus Turjalla, mutta suurin osa jäi Neuvostoliiton miehityksen alaisuuteen.  Kyläläiset saivat jäädä aluksi koteihinsa, mutta talvella 1940 heidät siirrettiin Kuolan niemimaalle. Moskovan rauhan solmimisen jälkeen maattivuonolaiset palautettiin yhtä seitsemänvuotiasta pikkupoikaa lukuun ottamatta Suomeen. Tosin kotiinsa Maattivuonoon he eivät päässeet, koska se oli luovutettu muun Kalastajasaarennon mukana Neuvostoliitolle rauhanehtojen mukaisesti.
Jatkosodan aikana Maattivuonoa, kuten muutakaan Kalastajasaarentoa ei vallattu takaisin.
FS Orage (1925)

Palvelus

Toisen maailmansodan alkaessa alus palveli Brestiin sijoitetussa Ranskan laivaston 4. hävittäjäviirikössä, jonka muut alukset olivat Ouragan ja Bourrasque.
Alus tuki Boulognen evakuointia Ranskan merivoimien hävittäjäosaston mukana, kun se joutui 23. toukokuuta 1940 tuhoisaan ilmahyökkäykseen.
Palacio Salvo

Palacio Salvo on rakennus Uruguayn pääkaupungissa Montevideossa, Plaza Independencia -aukion laidalla. Sen on suunnitellut italialaissyntyinen arkkitehti Mario Palanti. Rakennus valmistui vuonna 1928, ja 84 metriin kohoavana se oli tuolloin Etelä-Amerikan korkein rakennus. Siinä on yhteensä 27 kerrosta.
Henry Morgenthau, Jr.

Morgenthau-suunnitelma

Syyskuussa 1944 pidettiin Quebecin konferenssi, jossa hahmoteltiin sodanjälkeistä maailmaa. Morgenthau esitti siellä niin sanotun Morgenthau-suunnitelman, jonka mukaan sodanjälkeinen Saksa olisi maatalousmaa, eikä sen annettaisi teollistua. Sekä Roosevelt että Winston Churchill olivat samaa mieltä, mutta heidän hallituksensa eivät olleet. Kun suunnitelma vuoti julkisuuteen, se sai tyrmäävän vastaanoton. Natsi-Saksan propagandaministeri Joseph Goebbels käytti kohua hyväkseen liittoutuneiden vastaisen mielialan lietsomiseen, ja siinä viitattiin myös Morgenthaun juutalaisuuteen.
Haskovo

Historia

Haskovossa on ollut asutusta jo seitsemän tuhatta vuotta sitten. Paikalle perustettiin linnoitus 800-luvulla. Haskovo juhli 1000-vuotisjuhliaan vuonna 1985.
Kaupungin nähtävyyksiä ovat muun muassa 32 metriä korkea monumentti Neitsyt Mariasta.
Nathanael Greene

Lyhyt historia

Nathanael Greene syntyi Potowomutissa Rhode Islandin siirtokunnassa 27. heinäkuuta 1742. Greenen suku oli muuttanut Englannista Amerikkaan 1600-luvun alkupuolella, ja ollut eräs  Rhode Islandin siirtokunnan perustajista. Greenet olivat kveekareita, ja omistivat useita myllyjä ja kaupan. Perheen isä ei arvostanut kirjasivistystä, eikä halunnut lähettää lapsiaan yliopistoon. Koulutuksesta huolehti kotiopettaja, joka opetti lukemista, kirjoittamista ja laskentoa. Nuori Greene luki paljon Raamattua, josta hän omaksui moraalisia ihanteita ja käytöstapoja omaan elämäänsä. Isänsä estelyistä huolimatta hän opiskeli omatoimisesti, ja luki muun muassa historiallisia kirjoja. Historian ohella hän oli kiinnostunut sodankäyntiin liittyvistä asioista ja katseli mielellään oman paikkakuntansa miliisin järjestämiä sotilasparaateja.
Heinäkuussa 1774 Greene nai Catharine Littlefieldin, mutta ei juuri päässyt nauttimaan perhe-elämästä, sillä amerikkalaisten ja Britannian välit olivat kärjistyneet sodan partaalle. Siirtokunnat alkoivat valmistella aseellista vastarintaa ja Greene oli vuonna 1774 mukana perustamassa oman kotiseutunsa joukkoja. Sodan sytyttyä Rhode Island kokosi 1500 miehen vahvuisen prikaatin, jonka komentajaksi Greene nimitettiin prikaatinkenraalin palvelusarvolla. Nimitys kenraaliksi oli yksimielinen, vaikka hänellä ei ollutkaan sotilastaustaa. Greene liittyi Bostonin piiritykseen kesällä 1775. Piirityksen alkuvaiheessa Greene tapasi Siirtokuntien armeijan tulevan ylipäällikön George Washingtonin ja miesten välille syntyi elinikäinen ystävyys. Siirtokuntien armeijan perustamisen yhteydessä Greenestä tuli kenraalimajuri, ja hän oli valmis palvelemaan Washingtonin alaisuudessa.
Greene oli sodassa koko sen kahdeksanvuotisen historian ajan (1775–1783). Hän kuitenkin kieltäytyi sotaministerin tehtävästä. Hänelle myönnettiin kongressin kultamitali 1781.
Greene menehtyi saatuaan vaikean auringonpistoksen 43-vuotiaana.  Lukuisia kohteita Yhdysvalloissa on nimetty hänen mukaansa.
Alex, Aisha ja toivon aika

Juoni

Alexin isoveli Zaza, joka oli pitkään kadoksissa ja syytettynä terrori-iskusta, on saapunut Suomeen Alexin luokse. Hän asettuu asumaan Jaakkolan ryhmäkotiin Alexin luokse. Alex saa virallisesti turvapaikan Suomesta ja alkaa seurustella suomalaistyttö Elsan kanssa. Veljesten ilo kasvaa entisestään, kun heidän synnyinmaassaan Kaksoisvuortenmaassa tapahtuu vallankaappaus. Toivo siitä, että heidän poliittisista syistä vangittu isänsä vapautettaisiin, herää.
Samaan aikaan somalialalainen muslimityttö Aisha joutuu vastakkain suomalaisen kulttuurin kanssa. Hän joutuu pohtimaan seurustelua ja pukeutumista samalla kun hänen Etiopiassa oleva perheensä haluaisi hänen muuttavan Helsingissä asuvan sukulaisperheen luokse kunnon muslimitytön tavoin.

Arvostelut

Esimerkiksi Savon sanomissa ja kirjallisuussivusto Iilimadossa kehuttiin, että kirja kuvaa hyvin pakolaisten arkea ja somalitytön identiteettikriisiä islamilaisen ja länsimaisen kulttuurin yhteentörmäyksessä.
August Tammekann

August Ferdinand Tammekann (vuoteen 1921 Jürgenson, 14. syyskuuta 1894 Tallinna, Viro – 23. helmikuuta 1959 Heinola, Suomi) oli virolainen, myös Suomessa vaikuttanut  maantieteilijä. Tammekann toimi maantieteen professorina Tarton yliopistossa vuosina 1934–1940 ja Helsingin yliopistossa vuosina 1953–1959.
Tartossa sijaitseva, Alvar Aallon suunnittelema Villa Tammekann valmistui vuonna 1932 Tammekannin perheen kodiksi. Nykyään rakennuksessa toimii Turun yliopiston ja Tarton yliopiston yhteistyökeskus Granö-keskus, joka on nimetty Tarton yliopistossa maantieteen professorina toimineen suomalaisen maantieteilijän J. G. Granön mukaan.
Mark Williams (skotlantilainen jalkapalloilija)

Mark Williams (s. 15. toukokuuta 1995, Yhdistynyt kuningaskunta) on skotlantilainen jalkapalloilija, joka pelaa puolustajana. Hän on pelannut St Mirrenissä, Alloa Athleticissa sekä Queen’s Park FC:ssä.

Ura

Williamsin peliura alkoi vuonna 2013 skotlantilaisen St Mirrenin joukkueessa, jossa hän osallistui tammikuussa 2014 ensimmäiseen peliin Celtic FC:tä vastaan, mutta joutui vaihtopenkille eikä päässyt pelaamaan (peli päättyi joukkueen 4–0 tappioon). Williams hakeutui Skotlannin mestaruussarjan joukkueeseen Alloa Athleticiin, jossa sai heinäkuussa 2015 yksivuotisen sopimuksen. Hänen ensiesiintymisensä uudessa joukkueessa tapahtui yhdeksän päivää myöhemmin pelaamalla Scottish Challenge Cupissa täydet 90 minuuttia Brora Rangersia vastaan (ottelu päättyi joukkueen 1–0 voittoon). Ensimmäinen liigaottelu Queen of the Southia vastaan tapahtui saman vuoden elokuussa, joka päättyi 3–1 tappioon.
Helmikuussa 2016 Williams liittyi lainasopimuksella Skotlannin Kakkosliigan joukkueeseen Arbroathiin ja maaliskuussa teki uransa ensimmäisen maalin East Stirlingshirea vastaan (peli päättyi joukkueen 3–0 voittoon). Lainasopimuksen päättymiseen jälkeen Alloa kuitenkin putosi kakkosliigasta ja Williamsin sopimus päättyi myös Alloan osalta.
Kaudella 2016–17 Williams osallistui Queen’s Parkin otteluihin. Samalla kaudella hän pelasi myös Linlithgow Rosessa.
Uusiin maisemiin

Juoni

Sarja seuraa pääasiassa kahden perheen vaiheita: Taylorien perhettä, jotka asuvat Sydneyn esikaupunkialueella sekä Uuden Etelä-Walesin maaseudulla lähellä kuvitteellista Invernessin kaupunkia asuvaa Toddien perhettä. Molemmat perheet ovat kohdanneet ongelmia, mistä johtuen perheet vitsailevat jouluillallisella, että heidän pitäisi vaihtaa koteja elämänsä suunnan muuttamiseksi. Vitsistä tulee totta, kun John huomaa tyttärensä Marissan olevan koukussa huumeisiin ja Johnin sisko Sandra ei pysty maksamaan laskujaan. Perheet vaihtavat koteja ja aloittavat uuden elämän ja kohtaavat uusia haasteita. Sarjalle tyypillistä on käsitellä vakavia kysymyksiä usein humoristisella näkökulmalla.
HMS Comus (R43)

Valmistus

Alus tilattiin John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista. Sen köli laskettiin 21. elokuuta 1943 ja alus laskettiin vesille 14. maaliskuuta 1945. Alus valmistui 8. heinäkuuta 1946.

Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 12. marraskuuta 1958.