google/wiki40b huggingface dataset:
Hjalmar Gabriel von Bonsdorff

Hjalmar Gabriel von Bonsdorff (12. heinäkuuta 1858 Helsinki – 5. maaliskuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen lääkäri.
Von Bonsdorffin vanhemmat olivat tilanomistaja, vapaaherra Hjalmar Erik Gabriel von Bonsdorff (1826–1905) ja Ulrika Karolina Wasenius. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1876 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1879, filosofian maisteriksi ja lääketieteen kandidaatiksi 1882 sekä lääketieteen lisensiaatiksi 1886. Von Bonsdorff väitteli Helsingin yliopistossa lääketieteen tohtoriksi 1889, sai dosentuurin 1891 ja toimi kirurgian ylimääräisenä professorina Helsingin yliopistossa 1902–1918. Vuonna 1919 hänestä tuli lääkintäkenraalimajuri. Hänen merkittävin työuransa oli Helsingin Diakonissalaitoksen kirurgisen (1897–1918) ja lastenosaston (1906–1914) ylilääkärin tehtävät. Hän oli myös 1919–1926 Suomen armeijan ylilääkäri ja 1928–1932 suojeluskuntien ylilääkäri. Hän oli kiinnostunut myös esimerkiksi tapaturmavakuutus- ja sairaanhoitajaopetuskysymyksistä.
Von Bonsdorff oli naimisissa vuodesta 1886 Julia Maria Sofia Hirnin kanssa. Hän oli Adolf von Bonsdorffin velipuoli.
Munuaistiehyt

Munuaistiehyt eli munuaistubulus (lat. tubulus renalis) on nefronin toinen pääosa munuaiskeräsen ohella. Sen tehtävä on säädellä virtsan muodostumista. Lisäksi se osallistuu happo-emäs-tasapainon, vesitasapainon ja elektrolyyttitasapainon säätelyyn.

Munuaistiehyen rakenne

Munuaistiehyt muodostuu proksimaalisesta kiemuratiehyestä (lat. tubulus contortus proximalis), Henlen lingosta (lat. ansa nefroni) ja distaalisesta kiemuratiehyestä (lat. tubulus contorstus distalis). Henlen lingon paksua alkuosaa (lat. tubulus rectus proximalis) ja proksimaalista kiemuratiehyttä kutsutaan myös yhteisnimellä proksimaalinen munuaistiehyt. Distaaliseksi munuaistiehyeksi kutsutaan Henlen lingon paksua loppuosaa (lat. tubulus rectus distalis) ja distaalista kiemuratiehyttä. Proksimaalisen ja distaalisen munuaistiehyen epiteelisolut ovat yksinkertaista kuutioepiteeliä ja niissä on paljon mitokondrioita, tiivisliitosvyöhykkeitä, mikrovilluksia sekä muita aktiivisen aineenvaihdunnan merkkejä. Proksimaalisen ja distaalisen munuaistiehyen väliin jää Henlen lingon ohutseinäinen osa (lat. tubulus attenuatus), joka on muodostunut yksinkertaisesta levyepiteelistä ja siitä puuttuu aktiivisen aineenvaihdunnan tunnusmerkit.

Munuaistiehyen toiminta

Munuaistiehyissä alkuvirtsasta palaa takaisin verenkiertoon kaikki aineet, joita elimistö vielä tarvitsee. Lisäksi munuaistiehyen epiteelisolut erittävät aktiivisesti vereen jääneitä kuona-aineita ja ylimääräisiä mineraaleja verestä alkuvirtsaan. Takaisinimeytyminen perustuu suurelta osin passiiviseen kuljetukseen proksimaalisessa kiemuratiehyessä, jossa suurin osa vedestä, glukoosista, aminohapoista ja suoloista siirtyy takaisin verenkiertoon. Tämä takaisinimeytyminen ei ole selektiivistä eikä se riipu elimistön tarpeesta. Distaalisessa kiemuratiehyessä ja kokoojaputkessa takaisinimeytyminen puolestaan on hormonien säätelemää ja tällä säätelyllä on suuri merkitys elimistön homeostaasin saavuttamisessa.
Alphonse Bilung

Alphonse Bilung (s. 5. kesäkuuta 1933) on intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Jumalan Sanan seuran papiksi 3. lokakuuta 1961 ja nimitettiin Rourkelan hiippakunnan piispaksi 4. heinäkuuta 1979. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Henry Sebastian D'Souza, jota avustivat Raphael Cheenath ja Hermann Westermann.
Bilung jäi eläkkeelle 2. huhtikuuta 2009.
Gustaf Magnusson

Gustaf Erik ”Eka” Magnusson (8. joulukuuta 1902 Alatornio – 27. joulukuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri ja Mannerheim-ristin ritari. Hän toimi toisessa maailmansodassa Lentolaivue 24:n ja Lentorykmentti 3:n komentajana, lensi 158 sotalentoa ja ampui alas 5½ vastustajan lentokonetta. Magnussonista on käytetty lempinimeä Eka.

Elämä ja sotilasura

Magnusson syntyi Ylitorniolla, nykyisessä Lapin maakunnassa, yli-isännöitsijä Leopold ja Maria (o.s. Hälli) Magnussonin perheeseen. Osallistui sisällissotaan 1918 valkoisten puolella kiväärimiehenä ja osallistui Kuopion, Tampereen ja Viipurin taisteluihin. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1923 Kuopion klassillisesta lukiosta. Suoritettuaan asevelvollisuutensa Pohjois-Savon rykmentissä Magnusson pyrki Kadettikouluun, jonka kurssille numero 6 hänet hyväksyttiin 1. joulukuuta 1923. Kurssin suoritettuaan Magnusson komennettiin vänrikiksi ylennettynä Erilliseen Merilentolaivueeseen 30. syyskuuta 1925. Magnusson ylennettiin luutnantiksi 14. toukokuuta 1927. Magnusson palveli 1930-luvulla muun muassa ilmavoimien esikunnassa sekä Maalentoeskaaderissa. Kapteeniksi hänet ylennettiin 30. marraskuuta 1932.
Vuosina 1936–37 Magnusson oli kaksi kertaa komennettuna Hollantiin, jossa hänen tehtävänään oli koelentää Suomen ilmavoimille tarjottuja koneita ja arvioida niiden ilmataistelukelpoisuutta ja lento-ominaisuuksia. Vuonna 1938 Magnusson oli kolme kuukautta komennuksella Saksassa, jossa hän tutustui muun muassa saksalaisten hävittäjätaktiikkaan.      
Magnusson nimitettiin Lentolaivue 24:n komentajaksi 21. marraskuuta 1938. Talvisodan aikana hänet ylennettiin majuriksi ja hän lensi sotalentoja laivueensa mukana saavuttaen neljä ilmavoittoa. Jatkosodan alkupuolella, 10. marraskuuta 1941, Magnusson ylennettiin everstiluutnantiksi, ja samalla häneltä kiellettiin myös sotalentojen lentäminen. Lentolaivue 24:n komentajana Magnusson toimi toukokuuhun 1943 asti, jolloin hänet nimitettiin Lentorykmentti 3:n komentajaksi, ja tässä tehtävässä hän toimi jatkosodan loppuun asti. Magnussonille esitettiin Mannerheim-ristiä ensimmäisen kerran elokuussa 1941, mutta esitystä ei hyväksytty. Ilmavoimien komentajan J. F. Lundqvistin 23. kesäkuuta 1944 tekemän uusintaesityksen perusteella Magnusson nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 26. kesäkuuta 1944 numerolla 129. Magnusson erosi ilmavoimien palveluksesta 17. maaliskuuta 1946. Sotilasuransa jälkeen hän toimi pankinjohtajana Helsingissä.
Gustaf Magnusson ylennettiin kenraalimajuriksi 4. kesäkuuta 1993. Hän kuoli 27. joulukuuta 1993, ja hänet on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle.
Gustaf Magnussonin nuorempi tytär on näyttelijä Eriikka Magnusson.
Viikunansyöjä

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan viikunansyöjä on noin 28–29 cm. Koiraan pää on musta ja niska sekä kaula harmaat. Silmän ympärystä on paljaalla punaisella nahalla. Selkä ja siivet ovat väriltään oliivinvihreät. Vatsa on oliivinvihreä ja pyrstön alus on valkoinen. Naaraiden selkä, siivet ja yläpyrstö ovat ruskeat. Paljas silmänympärys on naaraalla harmaa. Vatsa on ruskehtavan valkea ja siinä on ruskeita raitoja. Viikunansyöjän nokka on mustahko. Nokka erottaakin viikunansyöjän muuten hyvin samannäköisestä oliivikuhankeittäjästä (Oriolus sagittatus), jonka nokka on punainen. Lajin ääni on metallinen vihellys.

Levinneisyys ja elinympäristö

Viikunansyöjät elävät Indonesiassa, Itä-Timorissa sekä läheisillä Roten ja Semaun saarilla.  Australiassa viikunansyöjän levinneisyys ulottuu Kimberleyn alueelta Uuden Etelä-Walesin ja Victorian osavaltioihin. Viikunansyöjät elävät sademetsissä ja muissa kosteissa metsissä, mutta niitä voi nähdä myös kaupunkien puutarhoissa, joissa kasvaa viikunoita ja muita hedelmäpuita. Laji elää pääasiassa alankomailla, jotka ovat yleensä alle 200 metrin korkeudella merenpinnasta.

Elintavat ja ravinto

Toisin kuin monet muut kuhankeittäjät, viikunansyöjät elävät noin 20 yksilön parvissa. Linnut liikkuvat tyypillisesti korkeiden puiden latvuksissa ja ovat helposti havainnoitavissa.
Viikunansyöjien pesimäaika kestää syyskuusta joulukuuhun. Pesä rakennetaan puuhun kasvien kärhistä ja oksanpätkistä. Sekä koiras että naaras hautovat munia ja haudonta kestää vajaat kolme viikkoa. Poikaset poistuvat pesästä noin kolmen viikon kuluttua kuoriutumisestaan.
Viikunansyöjät käyttävät ravintonaan erityisesti viikunalajien, kuten tyyliviikunan (Ficus macrophylla) ja ruskoviikunan (Ficus rubiginosa), hedelmiä, mutta myös muita pehmeitä hedelmiä ja marjoja. Myös hyönteiset ovat tärkeä osa viikunansyöjien ruokavaliota.
Mary Ann Nichols

Mary Ann "Polly" Nichols, o.s. Walker (26. elokuuta 1845 – 31. elokuuta 1888) oli sarjamurhaaja Viiltäjä-Jackin ensimmäinen uhri.
Nichols syntyi Britanniassa ja meni 16. tammikuuta 1864 naimisiin William Nicholsin kanssa. Pari sai viisi lasta, mutta liitto päättyi avioeroon vuonna 1880.
Nichols oli isänsä ja muiden hänet tunteneiden henkilöiden mukaan alkoholiongelmainen. Hän ajautui köyhyyteen ja prostituutioon, ja elokuun viimeisenä aamuna 1888 hänet löydettiin surmattuna.
Nichols haudattiin 6. syyskuuta 1888. "Viiltäjä-Jackina" tunnetun murhaajan henkilöllisyys ei koskaan selvinnyt.
Urpo ja Turpo

Urpo ja Turpo ovat Hannele Huovin kirjoittamassa lastenkirjasarjassa esiintyvät leikkikarhut. Urpo on harmaa ja töpöhäntäinen ja pitää kukkasista. Turpo on pieni ja ruskea, hurjapäinen seikkailija. Karhut asuvat vihreän talon yläkerrassa lastenhuoneessa. Samassa talossa asuvat myös vanhemmat sekä Poika, Tyttö ja Vauva. Karhujen nimet ovat lähtöisin Hannele Huovin pojan Kuisman leikkikarhuista, joiden nimiksi poika ilmoitti Urpo ja Turpo. Nämä kaksi olemassa olevaa leikkikarhua ovat edelleen tallessa Hannele Huovin työhuoneessa.
Ensimmäinen Urpo ja Turpo -kirja ilmestyi 1987. Kirjan kuvitti Jukka Lemmetty. Karhuista on tehty myös nukkeanimaatio televisioon. Ensimmäinen Urpo ja Turpo -teatteriesitys oli vuonna 1994 Teatteri Eurooppa 4:n lavalla. Sen jälkeen karhut ovat esiintyneet Vaasan kaupunginteatterissa, Jyväskylän kaupunginteatterissa ja Kouvolan teatterissa. Urpo ja Turpo olivat pääosassa myös joulunalla 2005 lähetetyssä radiosarjassa, joiden tekstien pohjalta syntyi myöhemmin teos Urpon ja Turpon joulu 2006. 
Urpo ja Turpo -kirjojen keskeinen elementti on huumori, joka näyttäytyy lapsille ja aikuisille hieman erilaisessa valossa. Karhuhahmot tutkivat maailmaa lastenhuoneesta käsin ja näkevät arkipäiväiset elementit uudessa, jopa filosofisessa valossa. Niinpä karhut tekevät mäyräkoirasta laivan ja ihmettelevät joulukiireiden alla, kuinka hermon voi menettää. 
Urpo ja Turpo -kirjoja on käännetty ainakin ruotsiksi ja viroksi.
Liisa Helminen on tehnyt Urposta ja Turposta 1996–1997 kolmetoistaosaisen lyhytanimaatiosarjan, joka on toteutettu nukkeanimaationa. Sarjassa Urpon ääninäyttelijänä on Seppo Pääkkönen ja Turpon Antti Pääkkönen, jotka ovat veljeksiä. Hannele Huovi kirjoitti itse sarjaan tunnuslaulun, jonka esittää Sonja Lumme.
Vuonna 2018 sai ensi-iltansa Helmisen ohjaama elokuva Urpo ja Turpo johtolangan jäljillä.
Mesikämmen muurahaispesällä

Mesikämmen muurahaispesällä on suomalaisen kuvanveistäjän Jussi Mäntysen (1886–1978) punaisesta graniitista tehty veistos vuodelta 1931. Se sijaitsee Karhupuistossa Helsingin Kalliossa. Veistos esittää karhua tonkimassa muurahaiskekoa.
American Accordionists’ Association

Toiminta-ajatus

Yhdistyksen tehtävänä on edistää harmonikkatietoisuutta ja -tietoa sekä soittimen arvostusta julkisuudessa ja tiedotusvälineissä. Se edistää harmonikkayhteisön ykseyttä ja kannustaa jäseniään yhteistyöhön sekä toistensa kanssa että muiden organisaatioiden kanssa harmonikan näkyvyyden edistämiseksi. Yhdistys pyrkii myös edistämään harmonikkamusiikin tasoa, huomioimaan alan toimijoiden saavutuksia, järjestämään eritasoisia harmonikkakilpailuja ja opetustilaisuuksia sekä edistämään harmonikansoiton opetuksen ja taiteen tasoa.

Historia

Järjestö perustettiin 9. maaliskuuta 1938 New Yorkissa. Perustajajäseniä olivat Joe Biviano, Sydney Dawson, Pietro Deiro, Pietro Frosini, Anthony Galla-Rini, John Gart, Abe Goldman, Charles Magnante, Charles Nunzio, Sam Roland, Byron Streep ja Gene Von Hallberg. Pietro Deiro valittiin järjestön ensimmäiseksi puheenjohtajaksi.
Helmihymni

Helmihymni (Apostoli Juudas Tuomaan hymni, kun hän oli intialaisten maassa, myös Sielun hymni) on gnostilainen apokryfisiin kirjoituksiin kuuluva runo, joka tunnetaan yleisemmin osana Tuomaan tekoja. Tuomaan teoissa apostoli Tuomas laulaa hymnin rukoillessaan itsensä ja vankitoveriensa puolesta.
Helmihymni on peräisin 200-luvulta iranilais-parthialaisesta ympäristöstä. Monet tutkijat katsovat, että hymni on itse Tuomaan tekoja vanhempi, mutta ei ole kuulunut alun perin tekoihin, koska se esiintyy ainoastaan yhdessä tekojen syyrian- ja yhdessä kreikankielisessä käsikirjoituksessa. Hymni on säilynyt ennen kaikkea manikealaisessa perinteessä, mutta hymni on ollut arvostettu myös ortodoksisessa perinteessä.
Hymni kertoo "kuninkaiden kuninkaan" pojasta, joka lähetetään Egyptiin hakemaan helmi sitä vartioivalta käärmeeltä. Matkalla egyptiläiset kuitenkin viettelevät hänet uneen, ja hän unohtaa alkuperänsä ja perheensä. Kuninkaiden kuningas lähettää hänelle kuitenkin kirjeen, joka muistuttaa poikaa menneisyydestään. Kun poika saa kirjeen, hän muistaa tehtävänsä, kaappaa helmen ja palaa.
Hymni tulkitaan usein gnostilaisena näkemyksenä ihmisen tilasta: ihmiset ovat hukkuneet materian maailmaan ja ovat unohtaneet todellisen jumalallisen alkuperänsä, mutta sitten jumalaluus lähettää viestin saadakseen ihmiset muistamaan alkuperänsä gnosiksen välityksellä. Viesti voi saapua esimerkiksi ilmestyshahmoisena, mikä on gnostilaisuudessa usein Jeesuksen tehtävä.
S/S Mikko

S/S Mikko on alkuperäisessä asussa säilynyt puurunkoinen Saimaan tervahöyry. Savonlinnan konepajalla vuonna 1914 rakennettu Mikko kuuluu Savonlinnan maakuntamuseon omistamaan Suomen suurimpaan höyrylaivalaivastoon. Alus on yleisölle avoinna museon laiturissa.

Aluksen historia

Mikko rekisteröitiin Ensi-nimisenä 18. elokuuta 1914, alkujaan se oli koivistolaisten laivanvarustajien omistama. Ensimmäiset vuotensa se palveli useiden eri omistajien hallinnassa Äänisjärvellä, Syvärillä, Laatokalla ja Itämerellä. Enso-Gutzeit hankki aluksen omistukseensa Laivaosakeyhtiö Ensiltä 1937 ja uuden nimen saanut alus kuljetti vuosina 1938-1963 puutavaraa Saimaalta Enson Vuoksenniskan tehtaille. Nimen vaihdon syynä oli, että kaikilla yhtiön omistamilla tervahöyryillä oli viisikirjaiminen o-kirjaimeen päättyvä nimi. Mikko oli mitoiltaan juuri sopiva vanhan Saimaan kanavan  ns. kanavatäytteiseksi laivaksi, jollaisen mitat olivat 32x7x2,4 metriä. Alusta uusittiin Enson omistuksessa kahteen otteeseen, vuosina 1948 ja 1962. 
Vuonna 1970 Mikko lahjoitettiin Savolaiselle osakunnalle ja Savonlinnan kaupungille ja kunnostettiin museoalukseksi. Mikko on varustettu alkuperäisellä höyrykoneella ja on täysin purjehduskelpoinen. Se purjehtii Savonlinnan lähivesillä esimerkiksi tilausristeilyjen merkeissä.
Brad Lambert

Seuraura

Lambert on Pelicansin kasvatti. Hän aloitti luistelun kaksivuotiaana. Lambert on pelannut koko elämänsä Suomessa, lukuunottamatta kautta 2015–2016. Silloin hän pelasi SBAAHL-sarjassa Saskatoon Generals Bantamm AA-joukkueessa yhden ottelun. Kaudella 2017–2018 Lambert pelasi Pelicansin C-nuorissa vain 14-vuotiaana. Hän oli C-nuorten SM-karsintasarjassa tehoilla 28+19=47 joukkueen paras pistemies ja maalintekijä. Koko C-nuorten SM-karsintasarjassa Lambert oli neljänneksi paras maalintekijä Ässien Thomas Hölsömäen ja TPS:n Niki Korpialhon kanssa. 
Kaudella 2018–2019 Lambert pelasi Pelicansin C- B- ja A-nuorissa. Hän oli 15-vuotiaana koko A-nuorten SM-liigan kauden nuorin pelaaja peräti kuusi vuotta alaikäisenä. Lambert teki A-nuorissa 17 runkosarjaottelussa tehot 2+9=11 ja kymmenessä playoff-ottelussa tehot 1+1=2.

Muuta

Lambertin isä on entinen jääkiekkoilija Ross Lambert.
3DMark

Musiikki

3DMark05:n lopputeksteissä käytettiin Poets of the Fall -yhtyeen ensimmäisen albumin "Lift"-kappaletta.
Jorma Hirvonen

Jorma Ilmari Hirvonen (s. 27. syyskuuta 1938 Sortavala) on suomalainen lääkäri. Hän oli Oulun yliopiston oikeuslääketieteen professori 1969–2001. Hän on tutkinut paleltumiskuolemaa ja kätkytkuolemaa.
Hän oli 1993–1997 Oulun yliopiston 2. vararehtori.
Paavo Kaarlehto

Paavo Hannu Kalervo Kaarlehto (4. elokuuta 1928 Janakkala– 22. elokuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti. Hän oli ulkoministeriön kauppapoliittisen osaston apulaisosastopäällikkö 1970–1974, suurlähettiläs Buenos Airesissa 1974–1975, pysyvä edustaja YK:n Euroopan-toimistossa 1975–1981, suurlähettiläs Brysselissä 1981–1985, alivaltiosihteeri (kauppapoliittiset kysymykset) 1985–1990 ja suurlähettiläs Bernissä 1990–1992.
Kaarlehtoa pidettiin kansainvälisen maatalouskaupan ja kauppapolitiikan erikoistuntijana. Hän toimi 1970-luvun alkuvuosina Suomen pääneuvottelijana EEC-vapaakauppasopimusta solmittaessa.
Loistosiipisimppu

Ulkonäkö ja koko

Loistosiipisimppu kasvaa noin 18 cm pitkäksi. Sen eväruodot ovat melko lyhyet, ja niiden välissä oleva verkko ulottuu ruodonkärkiin asti muodostaen puoliympyrän. Raidat eivät ole niin selvärajaiset kuin monilla muilla simppukaloilla. Eri värimuotoja on kolme: ruskehtava, keltainen ja punertava.

Alkuperä

Loistosiipisimppu on kotoisin Indopasifiselta merialueelta: sitä tavataan Punaiseltamereltä aina Australiaan, Japaniin ja Tongasaarille asti.

Käyttäytyminen

Loistosiipisimppua voi pitää riutta-akvaariossa, koska se ei koske koralleihin. Sitä ei voi kuitenkaan pitää kovin pienten kalojen tai katkarapujen kanssa, koska simppu syö ne. Kala on arka ja tarvitsee paljon piilopaikkoja. Se oppii tuntemaan hoitajansa.

Ravinto

Loistosiipisimppu syö lihapitoista ruokaa.
Albert Herring

Albert Herring on Benjamin Brittenin säveltämä kolminäytöksinen koominen ooppera. Sen libreton on kirjoittanut Eric Crozier Guy de Maupassantin novellin Le Rosier de Madame Husson pohjalta. Teos sai ensiesityksensä 20. heinäkuuta 1947 Glyndebournessa säveltäjän itse johtaessa The English Opera Groupia. Ooppera kestää noin kaksi ja puoli tuntia. Sen orkesterina on 12 soittajan kamariorkesteri, johon kuuluu huilu (myös alttohuilu ja piccolo), oboe, klarinetti (myös bassoklarinetti), fagotti, käyrätorvi, kaksi viulua, alttoviulu, sello, kontrabasso, harppu ja lyömäsoittaja. Lisäksi piano säestää resitatiivit.
Vantaan ooppera esitti teosta 1990-luvun lopulla Kari Heiskasen ohjauksena nimellä Albert Silli. Suomen Kansallisooppera toi Albert Herringin viimeksi näyttämölle vuonna 2010 Pertti Sveholmin ohjaamana. Se on esittänyt teosta myös vuosina 1960–1961 ja 1984–1986.

Tapahtumat

Teoksen tapahtumat sijoittuvat kuvitteelliseen Loxfordin kaupunkiin East Suffolkin kreivikunnassa huhti-toukokuussa vuonna 1900. Kaupungin silmäätekevät ja moraalinvartijat kokoontuvat Lady Billowsin luo valitsemaan jokakeväistä Kevään impeä. Käy ilmi, että kaikki seudun nuoret neidot ovat tehtävään käytökseltään sopimattomia, ja hätäratkaisuksi keksitään vihanneskauppiaan ujo poika Albert Herring, jota pidetään kilttinä mutta hieman yksinkertaisena. Albertin kunniaksi järjestetään juhlat. Siellä hän maistaa ensi kerran rommia, jota nuoret rakastavaiset Sid ja Nancy ovat piloillaan sujauttaneet hänen juomaansa. Humaltunut Albert päättää lähteä juhlien jälkeen omille teilleen ja tuhlaa suuren osan saamistaan palkintorahoista juopotteluun ja muihin paheisiin. Koko kaupunki etsii Albertia luullen hänen joutuneen jonkin rikoksen tai onnettomuuden uhriksi, ja närkästys on suuri, kun Albert vihdoin palaa harharetkiltään. Albert itse ja muut nuoret ovat riemuissaan, kun hän on aikuistunut ja päässyt vapaaksi äitinsä talutusnuorasta.
Hannu Konola

Hannu Kari Johannes Konola (s. 31. maaliskuuta 1943 Oulu) on Turussa asuva taidemaalari ja lasitaiteilija, joka tunnetaan muun muassa useisiin sakraalitiloihin tekemistään lasiveistoksista ja -maalauksista. 
Konola opiskeli taidehistoriaa Åbo Akademissa vuosina 1970–1973, minkä jälkeen hän debytoi taidemaalarina. Lasimaalausta hän opiskeli Saksassa vuosina 1993–1998. Hän on ollut jäsen muun muassa Turun seurakuntien taidetoimikunnassa 1974–1978 ja Turun taiteilijaseuran hallituksessa 1978–1980.
Konolalla on myös teologin koulutus, ja hän toimi 1980-90-luvuilla sotilaspastorina Merivoimien yksiköissä Turun Pansiossa.
Konola teki aloitteen ekumeenisen taidekappelin rakentamisesta Turkuun. Pyhän Henrikin ekumeeninen taidekappeli rakennettiin hänen kotinsa lähelle Hirvensaloon vuonna 2005. Konola toimii kappelin taidetoimikunnan puheenjohtajana. Vuonna 2005 Konola ja Matti Sanaksenaho palkittiin kappelista kirkon kulttuuripalkinnolla.
Melutaidegalleria

Melutaidegalleria on Tampereen Rantatunnelin meluesteisiin toteutettu ison mittakaavan taideteoskokonaisuus vuodelta 2015. Teoksien pohjana olevia meluseiniä on Santalahdessa, Naistenlahdessa, Soukanlahdenkadulla ja Tunturipuistossa. Teosten tekijät ovat Ilkka Väätti, Sauli Iso-Lähteenmäki, Mikko Kallio, Teija-Tuulia Ahola, Kaisa Soini ja Soile Jääskeläinen.
Teoskokonaisuuden budjetti on noin 130 000 euroa. Taiteen kustannuksista vastaa Tampereen kaupunki ja Pirkanmaan ELY-keskus. Taidemeluesteitä on katujen sekä valtatien puolella yhteensä noin 440 metriä. Teokset on toteutettu betonielementteihin elementtivalun yhteydessä.
Jonna Paananen

Ura YouTubessa

Paananen teki ensimmäiset videonsa Deliwien-kanavalleen vuoden 2011 alkupuolella. Videot olivat englanninkielisiä Minecraft-videoita. Myöhemmin hän perusti Chaos Monkeys -nimisen YouTube-kanavan yhdessä Tewdin-nimeä käyttävän tubettajan kanssa. Kanavan toiminta loppui vuoden 2012 tammikuussa Paanasen ja Tewdinin välirikkoon. Paanasen ryhdyttyä tekemään Deliwien-kanavalle suomenkielistä videosisältöä vuoden 2013 keväällä kanavan tilaajamäärä alkoi kasvaa nopeasti, ja kanavan kuukausittaiset katsontakerrat ylittivät vuoden 2014 lokakuussa miljoonan rajan. Deliwien-kanavalleen Paananen kuvaa lapsille ja nuorille kohdennettuja pelivideoita, peleinä muun muassa Minecraft, The Sims 4, Stardew Valley, Octodad ja Life Is Strange. Poiketen pelivideoiden yleisestä käytännöstä Paananen ei käytä videoissaan niin sanottua facecam-kuvaa. Kanavan suosituin sarja on Survisarja-niminen Minecraft-pelissä toteutettu tarinamainen fantasiasarja.   
Vuoden 2016 joulukuussa Paananen ryhtyi tekemään videoita myös Wildeem-nimiselle kanavalle. Tällä kanavalla Paananen julkaisee kokkausvideoita, erilaisia DIY-videoita sekä videoita Ramo-nimisestä shetlanninlammaskoirastaan. Vuoden 2019 syyskuussa kanavalla oli 20 805 tilaajaa. Syyskuussa 2019 hänen Deliwien-kanavallaan oli 119 638 tilaajaa.

Ura

Paananen työskenteli vuosina 2015–2016 YouTube-verkosto Splay Suomessa sisällöntuottajana ja myöhemmin talent managerina. Hän irtisanoutui tehtävistään vuoden 2016 lopulla voidakseen keskittyä paremmin omaan sisällöntuotantoonsa.  
Paananen on yksi Tubecon ry:n perustajajäsenistä ja toimi sen puheenjohtajana ensimmäisen toimikauden ajan. Hän on myös työskennellyt Tubecon-tapahtumaa järjestävän yrityksen, Suomen Tubetapahtumat Oy:n taiteellisena johtajana vuoden 2017 tapahtuman yhteydessä. Vuoden 2017 loppuun asti hän oli mukana Suomen Tubettajat ry:n hallituksessa.
Matteo da Perugia

Matteo da Perugia (kuoli 1418) oli italialainen säveltäjä. Hänen syntymävuodestaan ei ole varmaa tietoa. Hän toimi kanttorina ja kuoronjohtajana Milanon katedraalissa vuosina 1402-1407 ja uudelleen 1414-1416. 
Matteo da Perugian sävellyksiä on säilynyt yhdessä käsikirjoituksessa kaikkiaan noin kolmekymmentä.  Siinä on sekä uskonnollista että maallista musiikkia. Useimmissa lauluissa on ranskankieliset sanat.
Gone Home

Pelaaminen

Pelaaja astuu 21-vuotiaan Katie Greenbriarin rooliin. Pelin alussa hän on saapunut perheensä uuteen kotiin oltuaan vuoden Euroopassa, mutta talo on hänen saapuessaan tyhjillään. Pelaajan tehtävänä on selvittää, mitä on tapahtunut. Tämä tapahtuu kulkemalla huoneiden välillä ja tutkimalla ja keräämällä ympäristössä lojuvia esineitä, kirjeitä, päiväkirjamerkintöjä ja muita viestejä, joiden avulla on mahdollista saada lisää tietoa tapahtumista ja edetä pelistä. Katien pikkusisko Samantha toimii monien päiväkirjakatkelmien kertojana. Pelaaminen ja ympäristön tutkisteleminen tapahtuu ensimmäisen persoonan perspektiivissä.

Vastaanotto

Gone Home voitti vuonna 2014 British Academy Games Awardsin parhaan debyyttipelin palkinnon ja oli ehdolla parhaan tarinan kategoriassa. Sekä Kill Screen että Polygon valitsivat sen vuoden peliksi vuonna 2013.