google/wiki40b huggingface dataset:
Casablanca

Historia

Nykyinen Casablancan esikaupunki Anfa on berberien 600-luvulla perustama. Sen jälkeen sitä ovat hallinneet almoravidit ja almohadit sekä Merinidien dynastia. Portugalilaiset tuhosivat sen vuonna 1468 ja rakensivat uudelleen 1575 nimellä Casa Branca. Maanjäristys 1755 tuhosi sen jälleen. Sen jälkeen kaupunki on ollut arabienemmistöinen. Siellä on ollut myös juutalaisvähemmistö ja on edelleenkin.

Lentoliikenne

Mohammed V:n kansainvälinen lentoasema sijaitsee Casablancassa.

Raitiotie

Casablancassa on yksi raitioliikennelinja, joka avattiin liikenteelle vuonna 2012. Se on 31 kilometriä pitkä Y-kirjaimen muotoinen linja, joka yhdistää yliopistot, rautatieaseman ja historiallisen keskustan. Linjalla on 48 väliasemaa, ja sitä liikennöidään Alstomin valmistamilla Citadis 302 -matalalattiavaunuilla. Casablancaan on suunnitteilla neljä uutta raitioliikennelinjaa.

Urheilu

Casablancasta ovat myös kotoisin urheiluseurat Wydad Casablanca ja Raja Casablanca.
Huntsville Unit

Texas State Penitentiary at Huntsville tai Huntsville Unit (HV), lempinimi ”Walls Unit”, on Texasin osavaltionvankila, joka sijaitsee Huntsvillen kaupungissa. Laitos on 22,00 hehtaarin kokoinen, ja sijaitsee Huntsvillen keskustan lähellä. Vankilaa operoi Correctional Institutions Division -osasto, joka kuuluu Texasin rikosoikeusministeriöön. Laitos on osavaltion vanhin vankila. Ensimmäiset vangit saapuivat sinne 1. lokakuuta 1849.
Vankilassa sijaitsee Texasin osavaltion teloituskammio. Laitoksessa teloitetaan eniten vankeja koko Yhdysvalloista. 563 (tilanne syyskuussa 2019) vankia on teloitettu Huntsvillessä vuodesta 1982 lähtien, jolloin kuolemanrangaistus palautettiin Texasiin.
Alexander Löhr

Alexander Löhr (20. toukokuuta 1885 – 26. helmikuuta 1947) oli Itävallan ilmavoimien komentaja natsi-Saksan ja Itävallan yhdistymiseen (Anschluss) 1938 saakka. Myöhemmin hän oli Luftwaffen komentajana Balkanilla toisen maailmansodan aikana. Hänen korkein arvonsa oli ilmavoimien kenraalieversti (Generaloberst der Flieger).
Löhr syntyi Turnu-Severinissä Romaniassa vuonna 1885. Löhr palveli ensimmäisessä maailmansodassa Itävalta-Unkarin armeijassa 85. jalkaväkirykmentissä pioneeripataljoonan joukkueenjohtajana. Vuonna 1921 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi. Vuosien 1923–1934 välillä hän palveli muun muassa eri esikuntatehtävissä ja Itävallan ilmailuministeriössä.
Vuonna 1938 hänet oli ylennetty kenraaliluutnantiksi. Hän oli Saksan 4. ilmalaivaston komentaja itärintamalla toukokuusta 1939 kesäkuuhun 1942. 4. Ilmalaivasto pommitti Varsovaa syyskuussa 1939. Huhtikuussa 1941 hänen alaisuudessaan olevat Luftwaffen lentoyksiköt tuhosivat Belgradin. Löhr komensi myös Saksan 12. armeijaa heinäkuusta joulukuuhun 1942.
Tammikuusta elokuuhun 1943 hän oli armeijaryhmä E:n komentajana itärintaman eteläosassa. Löhr vangittiin Jugoslaviassa toukokuussa 1945. Hänet tuomittiin jugoslavialaisten siviilien joukkomurhista kuolemaan ja teloitettiin ampumalla 26. päivänä helmikuuta 1947.
Kirvun luonnonparantola

Kirvun luonnonparantola oli vuonna 1911 Karjalan kannakselle Kirvuun perustettu 300 hoitopaikan parantola, joka oli tunnettu myös Suomen ulkopuolella. Parantola sijaitsi Kirvun kirkonkylän lähellä Herajärveä reunustavalla harjanteella ja siellä  hoidettiin leiniä, erilaisia hermo-, kuume- ja munuaistauteja sekä ruoansulatushäiriöitä. Hoito perustui saksalaisen lääkärin Louis Kuhnen kehittämään vesiparannusmenetelmään, johon kuuluivat istuma- ja aurinkokylvyt, höyryhoidot, savikääreet, öljykuurit ja kasvisravinto. Kasvisruoan ainekset saatiin parantolan omasta puutarhasta, kasvihuoneista ja mansikkapelloilta, ja parantola osti myös paikallisilta viljelijöiltä kasviksia ja juureksia. Marjojen ja sienten poimijat möivät keräämiään luonnontuotteita parantolaan. Kahvin, alkoholin ja tupakan käyttö oli parantolassa kielletty.
Parantolan perusti entinen postineiti Maalin Bergström (Amalia, omaa sukua Buchert, s. 1870 Kirvu), joka oli tutustunut Kuhnen menetelmiin. Hän sai niillä parannettua tyttärensä kurkkumädän, ja hän alkoi hoitaa muitakin sukulaisiaan ja tuttaviaan. Kun hoidot tuottivat tulosta, alkoi kiinnostus niihin levitä muuallekin, ja parantolan perustaminen tuli ajankohtaiseksi.
Parantolaan kuului useita rakennuksia. Hallintorakennuksessa oli konttori, vastaanottohuoneisto, johtajan asunto, potilasasuntoja sekä hieronta- ja valokylpyläsalit. Kylpyhuonerakennuksessa oli keskiosassa useita kylpyhuoneita ja päädyissä asuinhuoneita. Kylpyhuonerakennuksen lähellä oli kivirakennusryhmä, jossa sijaitsi koko parantola-alueelle lämmön ja sähkövalon tuottava voimala, pesula, leipomo, korjauspaja ja puusepänverstas.
Parantolassa oli myös ravintolarakennus, yksityishuoneita sisältävä paviljonki, saunarakennus sekä noin puoli tusinaa erillisiä perhemajoja. Koska parantolassa oli kahvinjuonti kielletty, sen läheisyyteen ilmestyi useita pieniä kahviloita, joissa parantolavieraat kävivät juomassa kahvia enemmän tai vähemmän salaa. 
Maalin Bergström kävi kahdesti Saksassa opintomatkalla tutustumassa paremmin Kuhnen menetelmiin. Bergström osasi saksaa, sillä hänen isänsä, urkujen rakentaja Theodor Buchert oli alun perin Baltian saksalaisia. 
Parantolassa kävi ennen Venäjän vallankumousta paljon venäläisiä ja muita ulkomaisia vieraita. Vuonna 1919 perustettiin parantolaa hoitamaan Kirvun Luonnonparantolaosakeyhtiö, ja parantolan johdossa jatkoi edelleen Maalin Bergström. 1920- ja 1930-luvuilla parantolan asiakkaisiin kuului muun muassa juoksija Paavo Nurmi. Parantolan toiminta päättyi talvisodan alettua, mutta vielä jatkosodan aikana sen rakennuksissa toimi kenttäsairaala.
Nykyisin parantolan rakennuksista on säilynyt vain vanha kivirakenteinen lämpökeskus. Muut rakennukset on purettu neuvostoaikana, ja niistä on jäljellä vain perustusten jäännöksiä.
York (suku)

York oli ruusujen sodassa (1455–1485) Lancasterien ohella toinen Englannin valtaistuinta tavoitellut suku. Se oli Lancasterien tavoin Plantagenet-suvun haara. Yorkin suku muodostui Edvard III:n pojan, Yorkin herttuan Edmund Langleyn, jälkeläisistä.
Yorkilaiset saavuttivat ruusujen sodassa aluksi voittoja ja kolme yorkilaista nousi kuninkaaksi. Yorkilaiset kuitenkin hävisivät sodan viimeisen vaiheen 1480-luvulla. Rikhard III:lla oli useita vihollisia, etupäässä Lancastereiden kannattajia, jotka tukivat Henrik Tudoria, sillä alun perin walesilainen Tudor-suku oli läheistä sukua Lancastereille kuningas Henrik VI:n sisaren Margaretin ja Edmund Tudorin kautta. Tudor-vallankaappaus epäonnistui syksyllä 1483, mutta vuonna 1485 Rikhard ja Henrik kohtasivat Bosworthin taistelussa, jossa monet Rikhardin kannattajista vaihtoivat puolta ja Rikhard sai surmansa. Rikhard oli viimeinen Plantagenet-suvun kuningas ja viimeinen Englannin taistelussa kuollut kuningas. 
Henry Tudor avioitui Edvard IV:n vanhimman tyttären, Yorkin Elisabetin, kanssa ja yhdisti näin kaksi kilpailevaa sukua keskenään. Kuninkaana hänet tunnetaan Henrik VII:nä, vuoteen 1603 asti hallinneen Tudor-suvun hallitsijadynastian perustajana.
Yksi Yorkin suvun tunnuksista oli valkoinen ruusu, jota Yorkshiren kreivikunta yhä käyttää.
Zeitgeist-liike

Tausta

Zeitgeist oli osa The Venus Project -hanketta. Tämän 1960-luvulla alkunsa saaneen liikkeen isähahmona pidetään yhdysvaltalaista arkkitehtia ja teollista muotoilijaa Jacque Frescoa. Yhteistyö Venus-projektin kanssa loppui huhtikuussa 2011.

Resurssipohjainen talous

Resurssipohjaisen talouden mukaan talouden perustana tulisi olla Maan resurssit eikä raha.
Resurssipohjainen talous pyrkii hyödyntämään käytettävissä olevia resursseja tehokkaimmalla mahdollisella tavalla pyrkien jakamaan luonnonvarat oikeudenmukaisimmalla ja inhimillisimmällä tavalla. Kyseessä on järjestelmä, jossa hyödykkeet ja palvelut ovat kaikkien saatavilla ilman rahaa, luottoa tai vaihtokauppaa.
Muun muassa kansainvälinen Zeitgeist-liike pyrkii ajamaan yhteiskuntaa kohti resurssipohjaista taloutta.
Käytännössä suunnitelmat resurssipohjaisesta taloudesta perustuvat ajatukseen tehokkaasta tietokoneesta, joka jollakin vielä tarkemmin määrittelemättömällä tavalla pystyttäisiin ohjelmoimaan siten, että se osaisi jakaa yhteiskunnassa käytettävissä olevat resurssit (kuten luonnonvarat, työvoiman, tuotteet ja palvelut) ihmisten kesken rahatalouteen perustuvaa järjestelmää oikeudenmukaisemmin ja tehokkaammin.

Yleisiä väärinkäsityksiä liikkeestä

Yksi yleisin harhaluulo Zeitgeist-liikkestä on se, että liike olisi saanut alkunsa Peter Josephin ensimmäisestä, vuonna 2007 julkaistusta, elokuvasta Zeitgeist: The Movie, joka on tehty ennen Zeitgeist-liikkeen perustamista eivätkä sen käsittelemät asiat ole osana liikkeen ajamia asioita.
Myös Zeitgeist-liikkeen jakamia videoita on yleisesti yhdistetty liikkeen ajatuksiin vaikka liike ja videot ovat eri asioita. Zeitgeist-liike on saanut alkunsa videosta, mutta sen ajamat asiat ovat silti riippumattomia sen jakamista videoista. Monia ajatuksia on kuitenkin otettu etenkin Zeitgeist: Addendum elokuvasta.

Kritiikkiä

Zeitgeist-liikettä on kritisoitu uskonnolliseksi liikkeeksi, joka perustuu salaliitto- ja taikuusteorioihin. Liikkeen verkkosivuilla on videoita, joissa "todistetaan" muun muassa syyskuun 11. päivän iskut myytiksi, verotus Yhdysvaltain perustuslain vastaiseksi ja Jeesus arvioidaan auringonjumalaksi. Liikkeen sivun mukaan kaikkien videoiden käsittelemät asiat eivät ole osana liikkeen ajamia asioita. Videot kuitenkin liittyvät enemmän tai vähemmän Zeitgeist-liikkeeseen, mutta lähinnä yhteiskuntakriittisen sävynsä vuoksi. Saksassa liikkeen palstoja on jouduttu sulkemaan, koska niissä leviteltiin teorioita maailmanlaajuisesta juutalaisesta salaliitosta.
Monokromaattinen säteily

Monokromaattinen sähkömagneettinen säteily on säteilyä, joka sisältää vain yhtä aallonpituutta, esimerkiksi monokromaattinen valo sisältää vain yhtä aallonpituutta. Siten sen taajuusjakauma eli spektri on kapea. Väriaistin kannalta monokromaattinen valo on yksiväristä eli se koostuu vain yhdestä väristä. Esimerkiksi laserin tuottama valo on lähellä monokromaattista valoa. Monokromaattinen valo ei kuitenkaan ole automaattisesti koherenttia vaan riittää, että säteilyn fotonien energia on keskenään yhtä suuri. Monokromaattisen valolähteen valon väri määräytyy valon tuottamiseen käytettävän materiaalin ominaisuuksista.
Salta–Antofagasta-rautatie

Salta–Antofagasta-rautatie, toiselta nimeltään Huaytiquina on ainoa toiminnassa oleva rautatieyhteys Andien yli Chilestä Argentiinaan Transandisen rautatien Mendozasta Valparaison lähelle tultua suljetuksi vuonna 1984. Rata on avattu liikenteelle vuonna 1948. 
Rautatie kulkee lähes merenpinnan tasosta Tyynen valtameren rannalla Chilessä sijaitsevasta Antofagastan satamakaupungista, kulkee Atacaman aavikon poikki ja ylittää valtakunnan rajan Socompassa yli kolmen kilometrin korkeudessa. Korkein kohta on Polvorilla Argentiinan puolella 4220 metrin korkeudessa. Paikalla on huomattavan pitkä viadukti. Argentiinassa rata tekee laskeutuessaan kaksi spiraalinmuotoista mutkaa. Salta, joka on radan Argentiinan puoleinen päätepiste, on noin 1100 metrin korkeudessa merenpinnasta. Radalla on pituutta 941 kilometriä, josta 571 kilometriä Argentiinan puolella. Rata on tarkoitettu tavaralikenteelle, mutta turistijuna Tren a las Nubes kulkee reitillä.
Richard Meinertzhagen

Richard Henry Meinertzhagen CBE DSO (3. maaliskuuta 1878 Mottisfont Abbey, Hampshire – 17. kesäkuuta 1967 (Englanti) oli maineikas brittiläinen sotilas, vakoilija, lintutieteilijä ja lintujen väiveiden asiantuntija. Hänen seikkailunsa eri puolilla maailmaa ovat muodostuneet legendaarisiksi. Hänen tieteellinen työnsä lintujen parissa on kuitenkin myöhemmin osoittautunut osin epätarkaksi.
Richard Meinertzhagen syntyi varakkaaseen englantilaisperheeseen. Hänen isänsä Daniel Meinertzhagen oli pankkiiri ja äitinsä Georgina Potter London School of Economicsin perustajan Beatrice Webbin sisar. Richardin intohimo lintuihin ja metsästykseen syttyi, kun perhetuttu filosofi Herbert Spencer kannusti häntä tutkimaan luonnonhistoriaa iskulauseellaan: "Tarkkaile, tallenna, selitä!"
Meinertzhagen velvoitettiin liittymään Hampshire Yeomanry -karabinieereihin vuonna 1897. Seuraavana vuonna hän sai siirron West Yorkshire Regimentiin. Vuonna 1899 hänet siirrettiin Kuninkaalliseen jalkaväkeen. Hänet ylennettiin luutnantiksi vuonna 1900 ja kapteeniksi 1904. Hänen asemapaikkansa vaihtelivat: Hän palveli Intiassa, Afrikassa ja Palestiinassa. Vuonna 1905 Meinertzhagen kukisti Itä-Afrikassa kapinan ja surmasi kapinaa johtaneen nanji-heimon hengellisen johtajan Orkoiyotin. Ensimmäisessä maailmansodassa hän taisteli Palestiinassa ja Siinailla, ja hänet ylennettiin majuriksi. Sodan loppuvaiheissa, vuonna 1918 hänet ylennettiin everstiksi. Hän osallistui Pariisin rauhankonferenssiin vuonna 1919 ja toimi Edmund Allenbyn johtavana poliittisena upseerina. Hän osallistui myös Palestiinan brittiläisen mandaatin luomiseen, mikä käytännössä johti myöhemmin Israelin valtion syntymiseen. Meinertzhagen erosi palveluksesta vuonna 1925.
Meinertzhagen suoritti yhdessä tohtori Phillip Alexander Clanceyn kanssa lintutieteellisen tutkimusretken Jemeniin, Adeniin, Somaliaan, Etiopiaan, Keniaan ja Etelä-Afrikkaan. Hän julkaisi suuren määrän artikkeleita lintujen taksonomiasta ja muilta ornitologian aloilta. Hän keräsi valtavan kokoelman, noin 20 000 kappaletta, linnunnahkoja ja lintujen väiveitä. Meinertzhagenin aikalaiset pitivät häntä yhtenä Britannian suurimmista ornitologeista. Kun hänen lintukokoelmansa vuonna 1990 tarkastettiin perusteellisesti Natural History Museum at Tringissä, siinä havaittiin suuri määrä valheellista ja varastettua tietoa. Hänen todettiin varastaneen toisten kokoelmista parhaat näytteet ja esittäneen ne sitten ominaan. Vuonna 2003 Pamela C. Rasmussen ja Robert P. Prys-Jones julkaisivat tutkimuksensa, jonka mukaan Meinertzhagenin vilpillisyys oli ollut vielä laajempaa kuin aiemmin oli uskottu. Monet hänen omikseen ilmoittamista näytteistä oli varastettu British Museumista. Monet oli myös kerännyt joku toinen keräilijä, monissa tapauksissa Hugh Whistler.
Meinertzhagen hyväksytään yhä auktoriksi osalle hänen kuvailemistaan lintujen alalajeista. Näistä yksi on kesykyyhkyn (Columba livia) alalaji dakhlae.
La Rochefoucauld (Charente)

La Rochefoucauld on kunta Charenten departementissa Poitou-Charentes'n hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 3 228 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. La Rochefoucauld’n pinta-ala on seitsemän neliökilometriä.
N-liitin

N-liitin on radiotekniikassa käytetty koaksiaalikaapelille tarkoitettu RF-liitin. Tyypillisesti N-liittimiä on saatavissa 50 ja 75 Ω impedanssitasoille.
Kanariku järv

Maantietoa

Järvi sijaitsee Parksepan taajaman länsilaidalla. Sen pinta-ala on 2,7 ha (hehtaaria) ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järven läpi virtaa Kanariku oja, joka yhtyy lounaassa Väiso kraaviin, joka laskee vuorostaan Mäejärveen. Järven rantaviivan pituus on 750 metriä ja rannat ovat taajaman alueella. Järven rannassa on yleinen uimaranta.
Eugenie Lisitzin

Eugenie Lisitzin (1905 Dresden – 28. lokakuuta 1989) oli suomalainen talassologi.
Lisitzin syntyi Dresdenissä, koska hänen isänsä oli siellä silloin opiskelemassa vuoriakatemiassa. Alkujaan puolalaisperäinen suku vaikutti muuten Suomessa Käkisalmen tienoilla. Hän valmistui ylioppilaaksi 1926 Viipurin ruotsinkielisen tyttökoulun jatkoluokilta ja filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1929 ja lisensiaatiksi 1938. Väiteltyään 1938 hän oli ensimmäinen Suomessa fysiikassa tohtoriksi väitellyt nainen. Fysiikka oli hänen pääaineensa, mutta hän suoritti laudatur-arvosanoja muistakin aineista. Hän työskenteli Merentutkimuslaitoksella 40 vuotta, ensin vt. assistenttina 1933-45, sitten assistenttina 1945-55 ja lopuksi talassologina eli merentutkijana ja vedenkorkeusosaston osastopäällikkönä vuodesta 1955, kunnes hän siirtyi 1972 eläkkeelle.
Lisitzin tutki vedenkorkeuden vaihteluun liittyviä kysymyksiä ja toimitti oppikirjana käytetyn teoksen Sea Level Changes (1974). Se oli ensimmäisen valtamerien keskiveden korkeutta käsittelevä yleisteos. Hän laski myös uudestaan ja aiemmin laskettua maankohoamisen nopeutta Suomen rannikoilla.
Lisitzin hyväksyttiin jäseneksi Suomen Tiedeseuran matemaattis-fysikaaliseen osastoon ja oli siinäkin ensimmäinen nainen.
Ptolemaios III

Ptolemaios III Euergetes (m.kreik. Πτολεμαῖος Εὐεργέτης, Ptolemaĩos Euergétēs, 246–222 eaa.) oli Egyptin faarao vuosina 246–222 eaa. Hänen vanhempansa olivat Ptolemaios II ja Arsinoë II. Ptolemaioksesta tuli faarao kun hänen isänsä kuoli vuonna 246 eaa. Hän menin naimisiin Kyrenen Bereniken kanssa noin vuonna 244 eaa. ja sai tämän kanssa pojan, Ptolemaios IV:n, ja tyttären, Arsinoë III:n. 
Ptolemaios aloitti sodan seleukidien valtakuntaa vastaan sen jälkeen kun hänen siskonsa Berenike murhattiin. Berenike oli ollut naimisissa Antiokhos II:n kanssa, mutta tämä oli eronnut hänestä Ptolemaios II:n kuoltua. 
Ptolemaios lahjoitti Ateenaan niin kutsutun Ptolemaioksen gymnasionin, joka oli kaupungin merkittävimpiä kouluja.
Osmo Tiililä

Osmo Antero Tiililä (3. maaliskuuta 1904 Tampere – 16. joulukuuta 1972 Helsinki) toimi Helsingin yliopiston dogmatiikan professorina 1939–1967. Hän oli paitsi professori ja tutkija myös tuottelias kirjoittaja ja suosittu kristillinen puhuja, joka kokosi suuret kuulijajoukot. Hänen kiinnostuksensa tutkijana suuntautui erityisesti herätysliikkeisiin. Hän oli pidetty luennoitsija, mutta myös vaativa opettaja, jota pelättiin. Yleisesti häntä pidettiin aikakautensa vaikuttavimpana opettajana Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa.
Sotien jälkeisenä aikana Tiililästä tuli kirkon konservatiivisen opposition teräväsanainen johtaja, kiistelty hahmo ja kirkon ankara arvostelija. Hän arvosteli kirkkoa hengellisen tehtävän laiminlyömisestä ja keskittymisestä yhteiskunnallisiin kysymyksiin. 
Tiililä vastusti voimakkaasti Suomen luterilaisen kirkon maallistumista ja kärjisti vastalauseensa eroamalla kirkosta syksyllä 1962. Tapaus herätti suurta huomiota julkisuudessa, sillä kirkkoon kuulumaton dogmatiikan professori ja tulevien pappien opettaja ei ollut tavallinen tapaus.
Vuonna 1967 Tiililä yritti kuitenkin päästä katolisen kirkon jäseneksi tietyin ehdoin, joihin silloinen Helsingin katolinen piispa ei kuitenkaan suostunut.
Tiililän Johdatus teologiaan (1968) on vanhauskoisen luterilaisuuden perusteoksia.
Osmo Tiililän isä oli Tampereen yhteiskoulun rehtori Kaarlo Tiililä. Hänen veljenpoikansa on Nokia Oy:n osastopäällikkö (eläkkeellä) ja taiteilija Paul Tiililä.
Lark Voorhies

Lark Voorhies (s. 25. maaliskuuta 1974 Nashville, Tennessee) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi Lisa Turtlen roolissa televisiosarjassa Saved by the Bell, josta hän voitti kaksi Young Artist -palkintoa vuosina 1990 ja 1993. Hän on esiintynyt myös muissa televisiosarjoissa kuten Päivien viemää sekä elokuvissa, joihin lukeutuu Pilvessä (2001).
Voorhies on toiminut paitsi näyttelijänä, myös laulajana. Hän syntyi Tennesseessä, mutta kasvoi Pasadenassa, Kaliforniassa.
Voorhies haastoi The National Enquirer -lehden oikeuteen, kun se oli kesäkuussa 2005 julkaistussa artikkelissaan esittänyt virheellisen väittämän, jonka mukaan näyttelijä olisi joutunut sairaalahoitoon kokaiiniriippuvuuden takia. Voorhies on Jehovan todistaja. Hän oli naimisissa Miguel Colemanin vuosina 1996–2004. Vuonna 2007 hän meni uusiin naimisiin Andy Princen kanssa; parilla on lapsi.
6mR

6mR eli "kuutonen" on klassinen kilpapurjeveneluokka, jonka veneet on suunniteltu kansainvälisen säännön eli R-mittasäännön mukaan mittalukuun alle kuusi. Muiden konstruktioluokkien tapaan kukin vene on erilainen; keskimäärin kuutoset ovat noin 11 metriä pitkiä ja painavat noin neljä tonnia. Kuutoset on rakennettu nimenomaan kilpakäyttöön ja niiden kilpamiehistössä on viisi jäsentä.
6mR on ollut kilpapurjehdusluokkana kesäolympialaisissa vuosina 1908-1952. Kuutosten suosio oli suurimmillaan purjehduskilpailuissa 1920-luvulta toisen maailmansodan alkuun. 1950-luvulle tultaessa 5.5m-luokan veneet syrjäyttivät kuutoset pienempinä ja edullisimpina Kahdeksankymmentä- ja yhdeksänkymmntäluvuilla Suomessa alkoi kutosten uusi nousu, ja useita veneitä ostettiin muualta.
Suomessa on vuonna 2013 noin 46 kuutosta, joista merkittävä osa kilpailee aktiivisesti. Suomen klassinen kuutoslaivue on yksi maailman suurimmista, ja suomalaisveneet osallistuvat aktiivisesti joka vuosi pidettäviin maailmanmestaruuskisoihin. Kuutosten historia on Suomessa poikkeuksellisen hyvin dokumentoitu purjehdushistorioitsija Pekka Barckin tallentamana. Kutoset ovat keskittyneet Suomessa pääkaupunkiseudun pursiseuroihin erityisesti NJKn ha HSS satamiin jossa molemmissa on kymmenkunta kutosta. Kutosten tärkein kotimainen on Sinebrychoffin pokaalista käytävä kilpailu. Siihen ja luokkamestaruuksiin osallistuu parhaimmillaan yli 20 venettä.
Offenbach am Main

Historia

Offenbach mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 977. 1800-luvulla teollisuuden kasvaessa voimakkaasti koko Saksassa Offenbachin asukasluku lähti nopeaan nousuun. Kaupunki oli myös aikoinaan Saksan nahkateollisuuden keskus, ja tuosta ajasta kaupungissa on vielä muistona Saksan nahkamuseo. Kaupungissa myös järjestetään kansainvälisiä nahkamessuja.

Liikenne

Kaupunkirautatieverkosto Reinin-Mainin S-Bahn kattaa Offenbachin kaupungin.
Nagaibakin piiri

Nagaibakin piiri (ven. Нагайбакский район, Nagaibakski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Tšeljabinskin alueella Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 3 100 neliökilometriä. Asukkaita on 21 900 henkeä (vuonna 2010).
Nagaibakin piiri sijaitsee Tšeljabinskin alueen lounaisella arovyöhykkeellä. Se rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Verhneuralskin, idässä Tšesman ja kaakossa Kartalyn piireihin sekä lounaassa Agapovkan piiriin ja Magnitogorskin kaupunkiin.
Pinnanmuodostukseltaan seutu on kumpuilevaa tasankoa. Ilmasto on ankaran mannermainen. Suurin joki on Uraliin laskeva Gumbeika. Piirissä on neljä pientä järveä ja yksi tekojärvi. Hyötykaivannaisiin kuuluvat kulta, kvartsi, kupari ja sinkki.
Piiriin kuuluu Južnyin kaupunkimainen taajama (kaupunkikunta) sekä 9 maalaiskuntaa: Arsinski, Balkany, Feršampenuaz, Kasselski, Kulikovski, Nagaibakski, Ostrolenski, Pariž ja Pereselentšeski. Hallinnollinen keskus on Feršampenuazin kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 38.
Asukkaista 42,1 % on venäläisiä, 30,4 % nagaibakkeja, 14,2 % kazakkeja, 5,2 % tataareja, 2,7 % mordvalaisia, 1,5 % ukrainalaisia ja 1,4 % baškiireja. Kaupunkiväestön osuus on 8,0 %.
Seudun pääelinkeinot ovat maatalous ja teollisuus. Maatalous on erikoistunut viljan viljelyyn sekä maidon ja lihan tuotantoon. Teollisuutta edustavat Aleksandrijskin kupari- ja sinkkikaivos sekä Južnyin kvartsikaivos.
Piirissä toimii 29 lastentarhaa, 34 yleissivistävää koulua, iltakoulu ja ammattioppilaitos. Kulttuurilaitoksia ovat kolme lasten taidekoulua, 33 kulttuuri- ja kerhotaloa, 26 kirjastoa, neljä museota ja taulugalleria. Nähtävyyksiin kuuluu kaksi pronssikautista linnoitettua asuinpaikkaa sekä sarmaattien kulttuuria edustava Uba Taun kurgaani.
Paikallislehtenä ilmestyy Vshody (”Oraat”).
Nils Ericson

Nils Ericson, synt. Ericsson (31. tammikuuta 1802 Långbanshyttan, Värmlanti − 8. syyskuuta 1870 Tukholma) oli ruotsalainen vapaaherra ja insinööri.
Nils Ericson oli John Ericssonin veli. Veljekset opiskelivat Baltzar von Platenin luona Götan kanavan rakentamisen aikana. Ericson itse oli sittemmin johtamassa suuria kanavarakennustöitä Ruotsissa, kuten Säfflen kanava, Karlstadin satama- ja kanavarakennukset, Albrektssundin kanava, Dalslandin kanava ja akveduktin Håverudissa. Hänen suurin työnsä oli kuitenkin Trollhätte kanal, Trollhättanin kanava vuosina 1830–1844. Vuosina 1845–1856 Ericson johti Saimaan kanavan rakentamista Suomessa.
Kanava-ajan jälkeen Nils Ericson oli johtamassa Ruotsin ensimmäistä rautateiden rakentamista vuoteen 1862.
Nils Ericson aateloitiin 1854, ja hän otti yhden s:n pois sukunimestään. Vuonna 1860 hänestä tehtiin vapaaherra.