google/wiki40b huggingface dataset:
Risteysasema (elokuva)

Juoni

Risteysasema sijoittuu vuoden 1947 Intiaan, joka on toisen maailmansodan jälkeen alkanut hiljalleen itsenäistyä, kun britit on pikkuhiljaa luopumassa vallastaan. ”Siirtomaaherrat” yrittävät kuitenkin vielä ylläpitää jonkinlaista järjestystä ennen lopullista vetäytymistään, kun kansallismieliset alkavat terrorisoida. Anglointialaiset, ”puoliveriset”, ovat ristiriitaisissa tuntemuksissa, koska heitä ei hyväksytä britteihin eikä intialaisiin. Risteysasema kertoo anglointialaisesta Victoria Jones -naisesta, joka rakastuu brittieversti Rodney Savageen.

Tuotanto

Elokuvan tarina sijoittuu Pohjois-Intiaan, ja tuotantoyhtiö MGM olisi halunnut kuvata elokuvan siellä, mutta Intian hallitus vaati elokuvantekijöiltä hallituksen hyväksynnän käsikirjoitukseen ja määräsi korkean verotuksen. MGM päätti kuvata elokuva Pakistanissa, missä hallitus oli myönteinen ja toivotti elokuvantekijät tervetulleiksi. Risteysaseman kuvaukset alkoivat maaliskuussa 1955, ja sitä kuvattiin Pakistanin Lahoressa ja Englannin Lontoossa ja Hertfordshiren Borehamwoodissa sijaitsevilla MGM:n brittistudioilla. Elokuvan kuvaukset saatiin päätökseen heinäkuussa 1955.

Julkaisu ja vastaanotto

Risteysasema sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 1. toukokuuta vuonna 1956. Maanlaajuiseen teatterilevitykseen elokuva pääsi 8. kesäkuuta 1956. Elokuvan levityksestä vastasi sen tuotantoyhtiö Metro-Goldwyn-Mayer. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 2. marraskuuta 1956. Ilmestymisvuonnaan elokuva tuotti 2 075 000 dollaria Yhdysvalloissa ja 2 800 000 miljoonaa ulkomailla. Studio jäi 933 000 dollarin verran tappiolle. Huonosta kaupallisesta menestyksestä huolimatta elokuva oli arvostelumenestys. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kriitikoiden arvosteluista sata prosenttia on myönteisiä perustuen viiteen arvosteluun.
Risteysasema on julkaistu sekä VHS:lle että DVD:lle Warner Bros. julkaisi elokuvan DVD:nä 23. maaliskuuta vuonna 2009.
Kehittyvien maakuntien Suomi

Taustavaikuttajat

Kehittyvien maakuntien Suomi ry:n (KMS) puheenjohtaja vaasalainen varatuomari Pekka Lind erosi Suomen Asianajajaliitosta keväällä 2009. Muussa tapauksessa hänet olisi erotettu liitosta.  Erottamisen syynä olisivat olleet konkurssipesien hoitamisen toistuneet laiminlyönnit.  
Lehtitietojen mukaan yhdistyksen takana on vaihteleva liikemiesryhmä. Iltalehti nimesi 25. toukokuuta 2007 ryhmän jäseneksi Tokmannin perustajan ja silloisen yhden pääosakkaan Kyösti Kakkosen. Ilta-Sanomat kertoi 2. joulukuuta 2007, että mukana oli myös liikemies Toivo Sukari ja että yhdistystä kokosivat Novan voimakaksikko Tapani Yli-Saunamäki ja Arto Merisalo, jotka molemmat olivat aikanaan mukana sekä Esko Ahon  että Sauli Niinistön presidenttikampanjoissa. Lisäksi eri mediatietojen mukaan KMS:ssa mukana olivat myös Motonet -ketjun perustaja, 2019 edesmennyt ekonomi Lauri Juntunen ja myöhemmin konkurssiin ajautuneen Suomi-Soffan toimitusjohtaja Harri Toivainen. Puoluesihteeri Jarmo Korhosen mukaan Tapani Yli-Saunamäki oli pyytänyt Suomen Keskustalta asiantuntemusta aatteellisen yhdistyksen perustamiseen, minkä vuoksi Suomen Keskusta kehittämispäällikkö Lasse Kontiola osallistui yhdistyksen perustamiseen sen alkuvaiheessa, vaikka on oman ilmoituksensa mukaan ollut siitä erillään perustamisvaiheen jälkeen. Yli-Saunamäki toimi toukokuusta 2008 alkaen Nova Groupin toimitusjohtajana sen konkurssiin kesään 2009 asti.
Huonekaluvalmistaja Suomi-Soffa kertoi antaneensa yhdistykselle 15 000 euroa.
Kehittyvien maakuntien Suomi -yhdistyksen hallituksen puheenjohtaja on vaasalainen varatuomari Pekka Lind, varapuheenjohtaja eversti evp Jorma Kosunen ja hallituksen jäsen liikemies Timo Töykkä. Lindin mukaan hallitus päättää varojen jakamisesta. Yhdistyksen postiosoite kuului keskustan kehittämispäällikölle Lasse Kontiolalle, joka on kieltänyt olevansa sen takana ja sanoi olleensa perustamisvaiheessa kirjoittamassa pyynnöstä yhdistykselle sääntöjä.
Yhdistys ei tukenut suoraan kansanedustajaehdokkaita, vaan useimmissa tapauksissa tukirahat oli lahjoitettu kansanedustajan tukiyhdistykselle ja vaalirahoituslain vaatimissa ilmoituksissa rahan lähteeksi oli merkitty vain kannatusyhdistys, eikä varojen alkuperäistä lahjoittajaa.

Tuetut poliitikot

Seuraavista vaalipiireistä tuettiin mm. seuraavia poliitikkoja:
X-Files: Usko koetuksella

Tarina

Eläkkeelle jäänyt Mulder ja lääkärinä työskentelevä Scully vedetään mukaan tutkimaan FBI-agentin katoamista Länsi-Virginian lumisiin maisemiin.

Tuotanto

Elokuvahanke oli vireillä jo sarjan aikana, ja kuvausten oli tarkoitus alkaa sarjan viimeisen tuotantokauden valmistuttua, mutta erinäisistä syistä tuotannon aloitus venyi. Lopulta kuvaukset aloitettiin joulukuussa 2007 ja saatiin valmiiksi 11. maaliskuuta 2008.
Elokuva kuvattiin Vancouverissa ja Pembertonissa Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa.

Vastaanotto

Elokuva sai kriitikoilta vaihtelevan keskinkertaisen vastaanoton ja katsojasuosio on ollut maltillista.
Elokuva tuotti 4 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria avauspäivänään Yhdysvalloissa. 15. Syyskuuta 2008 mennessä elokuva on tuottanut 20 909 448 Yhdysvaltain dollaria Yhdysvalloissa ja kansainvälisesti 64 428 372 Yhdysvaltain dollaria.
Mir Bəşir Qasımov

Mir Bəşir Fəttah oğlu Qasımov (ven. Мир Башир Фаттах оглы Касу́мов, Mir Bašir Fattah ogly Kasumov, 1879 Täbrizin vilajeetin Dašbulahin kylä – 23. huhtikuuta 1949 Baku) oli azerbaidžanilainen neuvosto- ja puoluejohtaja.
Mir Bəşir Qasımov syntyi köyhän talonpojan perheeseen. Hän liittyi bolševikkipuolueeseen vuonna 1905 ja osallistui vuosien 1905–1907 vallankumoustapahtumiin Bakussa. Vuonna 1920 hänet valittiin Azerbaidžanin kommunistipuolueen keskuskomitean ja Bakun vallankumouskomitean jäseneksi. Vuosina 1921–1924 ja 1931–1935 Qasımov työskenteli Azerbaidžanin SNT:n toimeenpanevan keskuskomitean varapuheenjohtajana ja vuosina 1937–1938 sen puheenjohtajana. Vuosina 1935–1937 hän oli tasavallan sosiaalihuollon kansankomissaari. Vuosina 1938–1949 Qasımov toimi Azerbaidžanin korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajana. Hän oli myös Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustaja ja puhemiehistön varapuheenjohtaja.
Qasımov on palkittu kahdella Leninin kunniamerkillä. Tərtərin kaupunki kantoi hänen nimeään vuosina 1949–1991.
Jalkaväkirykmentti 53 (jatkosota)

Komentajat

everstiluutnantti Oras Selinheimo 17.6.1941 - 9.8.1941
everstiluutnantti (kaatui, ylennettiin everstiksi) Jussi Turtola 9.8.1941 - 29.8.1941
everstiluutnantti Oras Selinheimo 29.8.1941 - 2.9.1941
eversti Aarne Kiira 2.9.1941 - 18.3.1943
everstiluutnantti (6.7.1944 eversti) Albert Ravila 8.4.1943 - 5.10.1944
everstiluutnantti Kalervo Loimu 5.10.1944 - 22.11.1944
Maire Pohjanheimo

Maire Pohjanheimo o.s. Tammenlaakso on suomalainen säveltäjä, sanoittaja ja harmonikansoittaja. Pohjanheimo on soittanut haitaria Turuttaret-nimisessä naistriossa 1970- ja 1980-luvuilla. Hän on säveltänyt ja sanoittanut Vera Teleniukselle kappaleen Yön laulajatar.
Kanttaanpyhät

Kanttaanpyhät, kanttaiviikon pyhät eli käyntipäivät on vanha nimitys kolmelle helatorstaita edeltävälle päivälle, saman viikon maanantaista keskiviikkoon.
Käyntipäiviä on vietetty paasto- ja rukouspäivinä nykyisen Ranskan alueella jo noin vuonna 470, mutta laajemmalti katolinen kirkko alkoi viettää niitä vasta 900-luvulla. Alun perin näinä päivinä on rukoiltu apua maanjäristysten, tulvien, tulipalojen ja petojen aiheuttamia tuhoja vastaan, myöhemmin yleensä toimeentuloa ja hyvää satoa. Tällöin on pappien johdolla järjestetty peltoalueilla kulkueita, joissa on kannettu ristiä, siunattua leipää ja pyhäinkuvia sekä soitettu kelloja.
Myös Ruotsissa ja siihen kuuluneessa Suomessa käyntipäivät säilyivät pitkään uskonpuhdistuksen jälkeenkin, joskin kulkueet jäivät pois. Vuoden 1571 evankelisessa kirkkojärjestyksessä mainittiin rukoussunnuntain ohella sitä seuraava maanantai ja tiistai käyntipäivinä. Ne eivät kuitenkaan olleet varsinaisia pyhäpäiviä, vaan silloin pidettiin vain aamulla yleiset rukoukset, minkä jälkeen mentiin normaalisti työhön. Jo 1600-luvulla niitä lakattiin monin paikoin viettämästä. Almanakassa ne kuitenkin säilyivät vuoteen 1773 saakka. Kansanperinteessä ne säilyivät paikoitellen 1800-luvun lopulle saakka.
Kanttainpyhiin on Suomessa kansanomaisesti liittynyt myös säitä koskevia uskomuksia. Yleinen on uskomus, että jos kanttainpyhinä on kylmä, tulee lämmin kesä ja saadaan hyvä sato, mutta jos silloin on vuodenaikaan nähden lämmintä, tulee kylmä kesä. Toisinaan on lisäksi katsottu kyseisen viikon maanantain ennustavan kesäkuun, tiistain heinäkuun ja keskiviikon elokuun säätä.

Nimen alkuperä

Nimen kanttaanpyhät tai kanttaiviikko on arveltu johtuvan latinan verbistä cantare, laulaa. Lounaismurteissa onkin esiintynyt siitä juontuva sana kantata, joka merkitsee kirkollisten kuorolaulujen esittämistä. Uno Harva on kuitenkin väittänyt, että nimitys on väännös ruotsin kielen samaa ajankohtaa tarkoittavasta sanasta gångdagar, joka toisaalta onkin suomennettu käyntipäiviksi.
Suizei

Suizei (jap. 綏靖天皇, Suizei-tennō) oli perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin toinen keisari. Hänen sanotaan toimineen keisarina vuosina 581 eaa.–549 eaa. Häntä edelsi hänen isänsä Jinmu, myyttinen ensimmäinen keisari, ja seurasi poikansa Annei.
Ainakin yhdeksän ensimmäisen perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaisen keisarin olemassaoloa pidetään kyseenalaisena. Ensimmäinen, todellisuudessakin mahdollisesti hallinnut keisari saattoi olla Sujin 200–300-luvuilla. Keisarillinen viraston mukaan Suizein hauta sijaitsee Naran prefektuurin Kashiharassa. Tämä šintolainen muistopyhäkkö on nimeltään Tsukida no oka no e no misasagi (jap. 桃花鳥田丘上陵).
Lela Rochon

Lela Rochon (s. 17. huhtikuuta 1964, Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä on haitilaisia sukujuuria.
Rochonin tunnetuimpiin rooleihin kuuluu Robin Stokes elokuvassa Haku päällä (1995). Hänellä on lisäksi ollut rooli mm. romanttisessa komediassa Bumerangi vuonna 1992 sekä elokuvassa Vain narrit rakastuvat 1998. 
Rochon on käynyt Cerritos High Schoolin Kaliforniassa ja valmistunut myöhemmin yliopistosta. Hän elää tällä hetkellä toisessa avioliitossaan elokuvaohjaaja Antoine Fuquan kanssa. Ensimmäinen avioliitto päättyi eroon vuonna 1987.
Japaninkruunukävykki

Ulkonäkö ja koko

Vaikka japaninkruunukävykki ei ole sukua palmuille, se näyttää varsinkin vanhana paljon palmulta: tanakan varren päässä on leveä ruusukemainen lehvästö. Nuoret yksilöt taas muistuttavat saniaisia (joille kasvi ei myöskään ole sukua).
Japaninkäpypalmu kasvaa hyvin hitaasti, ja voi lopulta saavuttaa noin kolmen metrin korkeuden. Spiraalimaisesta lehtiruusukkeesta tulee 1-2 metriä leveä. Lehdet ovat jäykät, lehdykät kapeat ja teräväkärkiset.
Kasvi on kaksikotinen. Hedekukinto näyttää ananakselta, emikukinto muistuttaa höyhenpalloa ja siitä muodostuu myöhemmin tiivis siementähkä. Siemenet ovat noin 3 cm leveät ja niitä peittävät pienet valkoiset suojuslehdet.

Elinympäristö ja levinneisyys

Japaninkruunukävykkiä kasvaa yleisesti Japanissa  Ryūkyūsaarilla. Nykyisin sitä tavataan kivikkoisilla rinteillä, mutta aiemmin sitä oli tasankoalueillakin mistä sitä on raivattu pois muiden lajien tieltä. Myös Kiinasta on havaintoja luonnonvaraisesta kannasta. Lajia viljellään laajasti muualla maailmassa.
Januarius

Pyhä Januarius (ital. San Gennaro) oli Beneventon piispa, joka kuoli marttyyrinä Rooman keisari Diocletianuksen vainoissa noin vuonna 305. Hän on pyhimys, jonka juhlapäivä on ortodokseilla 21. huhtikuuta ja katolisilla 19. syyskuuta. Hän on Napolin kaupungin suojelupyhimys.
Manhattanin Little Italyssa New Yorkissa vietetään joka syyskuu San Gennaron eli Pyhän Januariuksen juhlaa, joka kestää yksitoista päivää. 
Januariuksen pyhäinjäännöksiä säilytetään Napolissa. 
1700-luvulla perustettiin pyhimyksen mukaan nimetty Pyhän Januariuksen ritarikunta, joka on säilynyt tähän päivään.

Veri-ihme

Januarius tunnetaan "veri-ihmeestä", jossa hänen kuivuneen verensä väitetään kolmesti vuodessa muuttuvan nestemäiseksi. Ensimmäinen säilynyt maininta ihmeestä on vasta 1300-luvulta. Kyseistä reliikkiä säilytetään umpinaisessa metallikehykseen kiinnitetyssä lasiampullissa, ja sitä hoitaa Napolin kardinaali, joka myös suorittaa palvelukset, joiden aikana nesteytyminen voidaan todeta. Nesteytymisen nopeus vaihtelee suuresti, se voi tapahtua melkein heti tai kestää jopa päiviä. Jos ilmiötä ei tapahdu, sitä pidetään huonona enteenä.
Ilmiölle on tarjottu useita, myös uskonnosta riippumattomia, selityksiä. On esitetty, että kyseessä olisi tietyssä lämpötilassa nesteytyvä seos. Tällaisten seosten sulamislämpötila on kuitenkin vakio, ja nesteytymisseremonia on onnistuttu suorittaa vaihtelevissa lämpötiloissa eri vuodenaikoina.
On myös arveltu, että lasiampullissa oleva seos olisi tiksotrooppinen eli muuttuisi juoksevaksi sitä liikuteltaessa. Seremonian aikana pyhäinjäännöstä liikutellaan toistuvasti. Kerrotaan myös, että aine olisi nesteytynyt muutamia kertoja, kun pyhäinjäännöksen sisältävää koteloa on liikuteltu korjaustöiden yhteydessä. Pyhäinjäännöksessä olevan seoksen näköinen tiksotrooppinen seos on kyetty valmistamaan 1300-luvulla saatavilla olevista aineista. Katolinen kirkko ei kuitenkaan ole suostunut luovuttamaan ampullissa olevaa ainetta analysoitavaksi.
Katolinen kirkko on tutkinut ainetta vuosina 1902 ja 1989 spektroskooppikokein. Kokeiden tekijät ovat ilmoittaneet löytäneensä seoksesta hemoglobiinia. Tutkimuksissa käytettyjä menetelmiä, laitteita ja tulosten tulkintaa on kuitenkin arvosteltu.
Erik Palmstedt

Erik Palmstedt (s. 16. joulukuuta 1741 Tukholma – 12. kesäkuuta 1803) oli ruotsalainen arkkitehti. Häntä pidetään erityisesti kustavilaisen tyylin taitajana.
Palmstedt opiskeli kaupunginarkkitehti J. E. Carlbergin koulussa. Hänestä tuli varakaupunginarkkitehti vuonna 1773. Vuonna 1791 hän sai professorin arvonimen, ja alkoi työskennellä Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa. Vuonna 1802 hänet ylennettiin akatemian arkkitehtuuriosaston rehtoriksi. Vuonna 1781 Palmstedtista tuli kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen.
Ensimmäiset rakennukset Tukholmaan itsenäisenä arkkitehtina Palmstedt suunnitteli jo 19-vuotiaana. Rakennuksissa on ranskalaissävytteisiä piirteitä, ja myös vaikutteita J. F. Blondelilta ja G. M. Oppenortilta. Vuonna 1767 Palmstedt sai tehtäväkseen suunnitella yhden tärkeimmistä rakennuksistaan, Tukholman Börshusetin, joka yhdistelee kustavilaista tyyliä ja rokokoo-tyyliä.
Vuosina 1778–1780 Palmstedt teki ekskursion Roomaan ja Pariisiin, jonka aikana hän tutustui monumentaalirakennusten uusiin muotivirtauksiin. Roomassa hän tutustui myös antiikin arkkitehtuuriin. Palattuaan takaisin Ruotsiin hän alkoi työskennellä Gripsholmin linnan  parissa Kustaa III:n pyynnöstä. Sen jälkeen hän muun muassa suunnitteli Uudellamaalla sijaitsevan Mustion linnan yhdessä turkulaisen Christoffer Friedrich Schröderin kanssa. Samoihin aikoihin sen rakentamisen kanssa aloitettiin myös Palmstedtin suunnitteleman Perintöruhtinaan palatsin rakennustyöt.
Vuonna 1784 Palmstedt meni naimisiin Hedvig Gustava Robsahmssonin kanssa. Heidän poikansa Carl Palmstedt työskenteli Jöns Jacob Berzeliuksen kanssa ja perusti Chalmersin teknillisen korkeakoulun.
Kalliokosken lasitehdas

Kalliokosken lasitehdas toimi Miehikkälässä Virojoen varrella Kalliokoskella 1861–1931. Tehtaan perusti lahjoitusmaan omistaja, kaartinkapteeni Apollon Alftan. Apollon Alftan nai Johan Alftanin tyttären Julian, joka sai perintönä Miehikkälän donaation, jonne Apollon Alftan rakennutti lasitehtaan.
Tehdas valmisti korkealaatuista väritöntä ikkunalasia jota vietiin pääasiassa Pietariin Venäjälle. Tehtaan käyttämä hiekka tuotiin Pietarista. Tehtaan lasinpuhaltajat olivat tulleet Saksasta ja Ruotsista.
Kalliokosken tehdas joutui lopettamaan toimintansa 1931 kun sen tuottama suupuhallettu ikkunalasi ei enää kyennyt kilpailemaan vuodesta 1927 Lahden lasitehtaalla koneellisesti tuotetun ikkunalasin kanssa.
Miehikkälän Pitkäkoskella sijaitsee Kalliokosken lasitehtaan muistomerkki.
Haukka ja lumimies

Juoni

Kylmän sodan vuosina 1970-luvulla kaksi nuorta amerikkalaismiestä ajautuu Neuvostoliitolle tietoja luovuttaviksi vakoojiksi, toinen (Hutton) idealisminsa kadottua ja toinen (Penn) rahoittaakseen huumeriippuvuutensa.

Vastaanotto

Helsingin Sanomien elokuvakriitikko Helena Ylänen kirjoitti Haukan ja lumimiehen olevan pikemminkin kiinnostava tapaus kuin hyvä elokuva. Danielin kirjan (1983) ja Tapaus Silkwoodin (1983) tavoin se edustaa hänestä 1980-luvun alun vakavia ”aikuiselokuvia”, jotka käsittelevät tärkeitä aiheitaan jotenkin ponnettomasti. Lisäksi elokuva on hänestä ylipitkä, muodoton ja heikosti rytmitetty, ja Huttonin ja Pennin esittämät päähahmot epämiellyttäviä.
Saman lehden toinen kriitikko Mikael Fränti puolestaan piti Haukkaa ja lumimiestä vuoden 1990 tv-esityksen alla John Schlesingerin parhaana 1980-luvun ohjauksena, jossa ”aistii samanlaista tyyntä tervejärkisyyttä ja kirpeää todenmakuisuutta kuin tekijän 1960-luvun englantilaisista töistä Sellaista rakkautta, Kultaseni ja Kaukana mielettömästä maailmasta”.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo antoi Haukalle ja lumimiehelle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
La Grande-Motte

La Grande-Motte on kunta Hérault’n departementissa Languedoc-Roussillonin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 8 246 asukasta vuoden 2007 väestönlaskennassa. La Grande-Motten pinta-ala on  11 neliökilometriä. La Grande-Motte on osa Montpellier’n kaupunkiseutua (Communauté d’agglomération Montpellier Agglomération).
Helsingin kaupungin kaasulaitos

Helsingin kaupungin kaasulaitos oli vuosien 1900 ja 1977 välillä Helsingin kaupungin kaasunjakelusta vastannut yhtiö.
Helsingin Kaasuvalaistusosakeyhtiö aloitti kaasunjakelun vuonna 1860. Ensimmäinen kaasutehdas perustettiin Itäisen Henrikinkadun (nyk. Mannerheimintien) varrelle, nykyisen Postitalon ja Kiasman paikkeille. Kaasua käytettiin nimen mukaisesti aluksi valaistukseen. Vuoteen 1882 asti kaasun raaka-aineena käytettiin puuta (puukaasu).
Syyskuun alusta 1910 uusi yksikkö jatkoi toimintaa Sörnäisten Suvilahdessa keskustan tehtaan lopetettua. Rakennukset ovat arkkitehti Selim A. Lindqvistin suunnittelemia yhteistyössä betonirakentamiseen perehtyneen Jalmar Castrénin kanssa.
Vuodesta 1977 alkaen kaasulaitoksen toiminnot ovat olleet Helsingin kaupungin energialaitoksen alaisuudessa. Kaupungin omistuksessa se oli kuitenkin jo lokakuusta 1900 eteenpäin Helsingin kaupungin kaasulaitoksena.
Raaka-aine vaihtui myös 1990-luvun alkupuolella, kun kaupunkikaasu vaihtui maakaasuun.
Karl Lindman

Karl Ferdinand Lindman (17. kesäkuuta 1874 Tammisaari – 14. helmikuuta 1952 Turku) oli suomalainen fyysikko ja professori.
Lindmanin vanhemmat olivat kirkonisäntä Karl Gustaf Lindman ja Johanna Lovisa Lignell. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1895 ja lisensiaatiksi 1902. Lindman toimi ensin matematiikan ja fysiikan opettajana Kuopion ja Hämeenlinnan suomalaisissa lyseoissa 1903-1907 ja sitten ruotsalaisessa normaalilyseossa 1907-1918. Vuodesta 1909 alkaen hän oli myös Helsingin yliopiston fysiikan dosentti ja sovelletun fysiikan laboratorion assistentti. Vuonna 1918 hänestä tuli Turun ruotsalaisen yliopiston fysiikan professori. Hän erosi virasta 1942, mutta hoiti sitä osittaisena vuoteen 1946 saakka. 1918-1942 hän toimi myös matemaattisluonnontieteellisen tiedekunnan dekaanina ja 1921-1929 yliopiston vararehtorina. Lindman julkaisi sähköaaltoja koskevia tutkimuksia alkaen väitöskirjastaan Über stationäre elektrische Wellen (1901), mutta tutki myös muun muassa akustiikkaa ja laati useita suomen- ja ruotsinkielellä ilmestyneitä oppikirjoja matematiikasta, kemiasta ja fysiikasta. Hän kirjoitti myös kasvatukseen liittyvistä kysymyksistä ja kuului 1903-1931 Teknikern -aikakauskirjan toimituskuntaan.
Lindmanin puoliso vuodesta 1903 oli Hilma Lovisa Tallqvist (k. 1952).
Gennadi Kernes

Gennadi Kernes (ukr. Геннадій Адольфович Кернес, ven. Генна́дий Адо́льфович Ке́рнесs; s. 27. kesäkuuta 1959 Harkova) on ukrainalainen poliitikko. Hänet valittiin Harkovan pormestariksi vuonna 2010. Hän voitti niukasti vastaehdokkaansa Arsen Avakovin, josta sittemmin tuli Ukrainan sisäministeri. Avakovin väitteen mukaan Kernesin voittamiin pormestarinvaaleihin liittyi vilppiä.
Kernes tuki alun alkaen venäjänmielistä presidentti Viktor Janukovytšia. Kun Janukovytš erotettiin kansannousun seurauksena helmikuussa 2014, hän pakeni Venäjälle; samoin teki Kernes, joka kuitenkin palasi pian Harkovaan ja siirtyi ukrainalaisten nationalistien puolelle. Hän selitti, että vaikka venäjä on hänen äidinkielensä, hän kannattaa jakamatonta Ukrainaa. 28. huhtikuuta 2014 Kernes loukkaantui vakavasti, kun häntä ammuttiin selkään Itä-Ukrainan levottomuuksien yhteydessä. Hän on juutalainen, mutta antisemitismi ei noussut esiin teon motiivina. Ampumista edeltäneenä päivänä ukrainalaiset nationalistit olivat ottaneet yhteen venäjänmielisten mielenosoittajien kanssa Harkovassa.
Kernes oli pyöräilemässä joutuessaan ammutuksi. Hänet lennätettiin Israeliin, jossa hän toipui leikkauksesta ja palasi tajuihinsa.

Tausta

Kernes on toiminut muun muassa lakimiehenä. Hän edustaa Alueiden puoluetta ja aloitti osallistumisen politiikkaan vuonna 1998, jolloin hän asettui ehdolle Harkovan kaupunginvaltuuston jäseneksi. Vuonna 2004 hän kannatti Oranssia vallankumousta. Hän on saanut tuomion varkaudesta ja petoksesta. Hän myönsi itselleen 25 % palkankorotuksen tammikuussa 2014. Hän on kuitenkin tullut tunnetuksi myös Harkovassa tekemistään uudistuksista ja panostamisestaan kehitys- ja hyväntekeväisyyskohteisiin.
Kernesillä on kolme lasta.
Nevadankilli

Ulkonäkö ja koko

Nevadankillillä on pyöreäreunaiset evät. Lajilla on myös suhteellisen isot silmät. Hopeisilla kyljillä on laajalti tummaa kuviointia.

Levinneisyys ja elinympäristö

Lajia on toistaiseksi tavattu vain Yhdysvalloista, jossa se elää Nevadan ja Kalifornian alueella. Nevadankilliä tavataan makeavetisistä lammista ja järvistä. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee lajin vaarantuneeksi.
Kiikkara

Maantietoa

Lampi sijaitsee harjujaksolla, joka alkaa Renkajärveltä, kulkee Rengon kirkonkylän kautta ja kääntyy Hapajärvellä etelään. Lampi sijaitsee harjualueella ja vaikuttaa supalta . Lammen pinta-ala on 5,6 ha ja se on 650 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se on ainakin kymmenen metriä syvä. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä ja se on metsäistä harjun rinnettä lukuun ottamatta länsiosan eteläistä rantaa, joka on pellonreunaa. Järven lähellä sijaitsee neljä maatilaa ja sen rannoille on rakennettu 13 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 2871. Järven länsirannalla on hyvänlaatuinen yleinen uimaranta.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Renkajoen alaosan alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 98,1 metriä mpy., mutta sillä ei ole laskuojaa tai edes tulo-ojia. Sitä voi pitää umpijärvenä, joka saa vetensä pääasiassa harjun pohjavedestä .

Luontoarvoja

Lammen rinteillä sijaitsee eräs hämeenkylmäkukan esiintymistä. Lammessa elää ainakin ruutanoita.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin ”Kynärä järvi”. Järven ohitti Rengosta tuleva maantie.
Vuoden 1961 peruskartassa oli järven pohjoisrannalla ei vielä ollut vapaa-ajan asuntoja, mutta vuoden 1979 kartassa niitä oli jo yli viisi.
Kultainen joukkue

Kultainen joukkue (unk. Aranycsapat) on Unkarin jalkapallomaajoukkueesta käytetty nimitys 1950 –luvulla. Kultaisen joukkueen aikakausi katsotaan päättyneeksi Unkarin kansannousuun 1956. Kultainen joukkue saavutti aikanaan yhden olympiakullan Helsingin olympialaisista sekä MM-hopeaa Sveitsin MM-kilpailuissa. Kultaisen joukkueen saavutuksiin voidaan myös lukea voitto Englannista 26. marraskuuta 1953: Englanti kärsi ensimmäisen kerran tappion omalla maaperällään.
Joukkue voitti vuonna 1955 Suomen tämän kotikentällä 1–9.
Kultaisen joukkueen valmentajana toimi Gusztáv Sebes.

Maailmanmestaruuskilpailut 1954

Sveitsin MM-kilpailuissa Unkari oli suurin ennakkosuosikki. Joukkue oli viime vuodet kulkenut voitosta voittoon ja vasta Länsi-Saksa pystyi katkaisemaan Unkarin 31 peräkkäisen tappiottoman ottelun putken loppuottelussa.