google/wiki40b huggingface dataset:
Amartya Sen

Elämä

Äidinpuoleisen isoisänsä yliopistotyön vuoksi Sen syntyi Santiketanissa, mutta hänen sukujuurensa ovat Bangladeshin nykyisessä pääkaupungissa Dhakassa, jossa hänen isänsä oli yliopistonopettajana.

Ura

Sen on opettanut Delhin, Kalkutan ja Oxfordin yliopistoissa, ja hän on taloustieteen ja filosofian professori Harvardin yliopistossa, jossa hän hoitaa Thomas W. Lamontin professuuria.
Senille myönnettiin Nobelin taloustieteen palkinto vuonna 1998 työstä hyvinvointitaloustieteen alalla.

Tutkimus ja filosofia

Senin tunnetuin teos on 1981 ilmestynyt Poverty and Famines. An Essay on Entitlement and Deprivation. Teoksessa Sen osoittaa, etteivät nälänhädät aiheudu ruoan pulasta vaan sen jakamiseen sisältyvistä epätasa-arvoisista mekanismeista. 
Teoksessa Identiteetti ja väkivalta Sen arvioi, että nykymaailman selkkausten merkittävä alkuunpanija on oletus, että ihmiset voidaan luokitella yksiselitteisesti uskonnon tai kulttuurin perusteella. Hänen mielestään tällainen rajoittunut käsitys identiteetistä luo pohjan jyrkille vastakkainasetteluille ja väkivallalle.
Senin vuonna 2009 ilmestynyttä teosta The Idea of Justice on sanottu merkittävimmäksi etiikan teokseksi John Rawlsin 1971 ilmestyneen oikeudenmukaisuusteorian jälkeen.
Kritias (dialogi)

Historia

Platonin teosten joukossa Kritias kuuluu tämän myöhäisvaiheen dialogeihin. Näin se on kirjoitettu siihen aikaan, jolloin Platon oli palannut Sisiliasta lopullisesti Ateenaan toimiakseen perustamansa Akatemian johdossa kuolemaansa saakka. Tarkemmin dialogi on ajoitettu noin vuoteen 360 eaa. Holger Thesleffin mukaan dialogin Atlantis-kuvaus on saattanut olla Platonin suunnitelma uudeksi Syrakusaksi.
Sisältönsä puolesta Kritias muodostaa trilogian yhdessä Timaioksen ja Hermokrateen kanssa, joskin viimeksi mainittu on kuitenkin vain hypoteettinen dialogi, jota ei todennäköisesti koskaan kirjoitettukaan. Näin Kritias jäi ilmeisesti keskeneräiseksi. Thesleffin mukaan tämä saattaa johtua siitä, että Syrakusan poliittiset olot muuttuivat.
Diogenes Laertioksen esittämässä, Thrasylloksen tekemässä Platonin teosten jaottelussa dialogi kuuluu VIII tetralogiaan yhdessä dialogien Kleitofon, Valtio ja Timaios kanssa. Aiheensa puolesta Thrasyllos luki dialogin Platonin eettisten teosten joukkoon. Aristofanes Byzantionlaisen jaottelussa dialogi kuuluu puolestaan I trilogiaan yhdessä Valtion ja Timaioksen kanssa.

Sisältö

Kritias seuraa ajallisesti Platonin Timaiosta, joka oli samojen henkilöiden dialogi: kummassakin esiintyvät Sokrates, Timaios Lokrilainen, Hermokrates ja Kritias. Näistä kaikki ovat historiallisia henkilöitä, paitsi Timaioksen olemassaolosta ei ole dialogien ulkopuolisia todisteita.
Kritias kertoo dialogissa, että 9000 vuotta aiemmin Ateena oli ollut ihannevaltio, joka oli hyvinjärjestäytyneen yhteiskuntansa ansiosta kyennyt voittamaan mahtavan Atlantiksen valtion. Atlantis oli saari tai niemimaa, joka oli ”vahvempi kuin Aasia ja Afrikka” ja sijaitsi lähellä Gibraltarin salmea.
Women in love – rakastavaisia

Juoni

1920-luvun englantilaisessa kaivoskaupungissa eristäytyneen yläluokan ihmiset elävät aistiensa ja tunteidensa myllerryksessä. Tarinan toisena tapahtumapaikkana ovat Sveitsin Alpit.

Vastaanotto

Glenda Jackson voitti roolistaan parhaan naispääosan Oscar-palkinnon, minkä lisäksi elokuva tuotti ehdokkuudet parhaasta alkuperäiskäsikirjoituksesta, ohjauksesta ja kuvauksesta. Brittiläisessä Bafta-palkintogaalassa elokuva sai 11 ehdokkuutta muttei voittanut yhdessäkään kategoriassa. Golden Globessa elokuva palkittiin parhaana ei-englanninkielisenä elokuvana, ja lisäksi Russell oli ehdolla ohjauksesta ja Jackson naispääosasta.
Jotkut Lawrence-tutkijat kuten F. R. Leavis pitivät eroottisesti rohkeaa elokuvaa aikoinaan suorastaan häväistyksenä kirjailijan tekstille. Helsingin Sanomien kriitikko suhtautui elokuvaan jo tuoreeltaan suopeasti vuonna 1970, ja sen tv-esityksen alla 1983  Mikael Fränti kuvaili elokuvaa aistilliseksi ja eroottiseksi: ”Rakastavaisia on Russellin paras, hallituin ja sivistynein elokuva, jossa erinomainen näyttelijänelikko – – antaa kaikkensa peliin niin henkisesti kuin fyysisesti, väistelemättä tippaakaan edes rajuja seksikohtauksia.”
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Itäinenkatu

Itäinenkatu on kävelykatu, joka sijaitsee Tampereen keskustassa Finlaysonin vanhalla tehdasalueella. Se on pohjois-eteläsuuntainen kevyen liikenteen ja huoltoajon väylä, joka sijoittuu Finlaysoninkadun ja Satakunnankadun väliin. Satakunnankadun eteläpuolella katulinja jatkuu Aleksis Kiven katuna.
Itäinenkatu on osa Tammerkosken teollisuusmaisemaa, jonka Museovirasto on vuonna 2009 luokitellut valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Nykyään kadun varrella toimii elokuvateatteri Plevna sekä ravintoloita ja muita yrityksiä.

Kadun historia ja nimi

Itäinenkatu on ollut aiemmin osa Aleksis Kiven katua. Itäinenkatu on Aleksis Kiven kadun entinen nimi, joka poistettiin asemakaavasta 1930-luvulla, kun katu nimettiin uudelleen kirjailija Aleksis Kiven mukaan. 1990-luvulla Finlaysonin alueen asemakaavaa muutettiin ja vanha kadunnimi otettiin siellä jälleen käyttöön. Nimi Itäinenkatu on lyhentymä vielä vanhemmasta kadunnimestä Itäinen pitkäkatu. Itäisenkadun ja Aleksis Kiven kadun muodostama katulinja on alun perin ollut kaupungin asemakaavoitetun alueen itäinen raja.
Tia Maria

Tia Maria on jamaikalainen tumma likööri, jonka alkoholipitoisuus on 26,5 %. Sen makuaineina ovat kahvipavut, jamaikalainen rommi, vanilja ja sokeri. Tia Marian kaltaista kahvilikööriä on Jamaikalla valmistettu jo 1700-luvulta lähtien.
Leseet

Leseet ovat viljan jyvistä ennen niiden jauhamista tai rouhimista irrotettavat kuoriosat, joihin jää uloimpia valkuaispitoisia solukoita. Leseisiin jää myös alkio, ellei sitä eroteta erilleen. Leseitä voidaan valmistaa kaikista viljoista käytettäväksi ihmisen ravintona tai eläinten rehuna. Leseitä voidaan käyttää leipiin, rieskoihin, piirakoihin, jälkiruokiin, leivonnaisiin, mureketaikinoihin ja kasvisruokiin. Leserehulla ruokitaan pääasiassa lehmiä, jonkin verran kanoja ja sikoja sekä harvemmin lampaita ja hevosia.
Leseet ovat kuitupitoista ravintoa, ja niissä on runsaasti B-vitamiinia ja fosforia. Alkioissa on jonkin verran E-vitamiinia. Suuri osa leseistä on hemiselluloosaa. Ravintoarvoltaan parhaita leseitä saadaan vehnästä, seuraavaksi parhaita rukiista ja näitä seuraavat ohran- ja kauranleseet. Esimerkiksi ruista jauhettaessa saadaan 22–25 prosenttia leseitä, noin 65 % jauhoja ja 5–10 % jälkijauhoja.
Maisema, La Dominique (Hiva Oa)

Värimaailma

Arkaaistunnelmainen maalaus kuvaa Hiva Oa -saaren luontoa voimakkain värein. Gauguin käytti synteettistä maalaustapaa pyrkien symboliseen ilmaisuun. Maisemasta erottuu ihmisasumus, muutamia eläimiä, puiden varjoja ja heinikkoa taustanaan oranssi taivas. Oranssia sävyä on myös asuinrakennuksessa ja siellä täällä vihreän ja sinisen kasvuston lomassa.

Alkuperäisyyden etsintää Tyynenmeren saarilla

Kuten monet Gauguinin tahitilaisteokset, maalaus korostaa ihmisen, eläinten ja luonnon alkuperäistä yhteyttä. Hän oli jättänyt "keinotekoisen ja sovinnaisen" taakseen, vuonna 1891, muuttaessaan pois Pariisista, jonka jälkeen hän kävi täällä vain muutamaan otteeseen. Hän asui loppuelämänsä Ranskan Polynesiaan kuuluvilla Tyynenmeren saarilla, joista hän sai aiheet  maalauksiinsa. Alkuun hän asui Tahitilla, mutta siirtyi 1901 Hiva Oan saarelle. Saari oli saanut teoksen nimessä olevan La Dominique -nimen löytöretkeilijä Alvaro de Mendanalta 1595. Ranskalaisille se päätyi 1800-luvulla.
Paratiisin ohella Paul Gauguin sai kokea saarella myös vaikeuksia, kuten köyhyyttä ja riitoja paikallisten viranomaisten kanssa.

Vaikutus

Viime vuosina on Suomessa tuotu esille teoksen vaikutuksia suomalaisiin taiteilijoihin, esimerkiksi vaikutuksia Alvar Cawénin varhaisempaan tuotantoon.
Erityisesti Cawénin Bretagnessa 1911 tekemä maalaus Saint Germain on osin mukaelma Gauguinin Hiva Oan maisemasta. Mukana on esikuvan mukaisesti arkaainen mytologia, syntetistinen ja dekoratiivinen maalaustapa, kaksiulotteisuutta sekä hevosia ja vettä. Bretagne on muuntunut kohti etelämerellistä paratiisia.
Alfredo Robert

Alfredo Robert (oikealta nimeltään Giovanni Bertoncini, 5. huhtikuuta 1877 Fucecchio – 31. maaliskuuta 1964 Bologna) oli italialainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja.
Robertin näyttelijänura alkoi vuonna 1895. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Film d’Arte Italianalla tehty Il ballo in maschera vuonna 1911. Seuraavana vuonna Robert teki Milano Filmsille ensimmäisen ohjaustyönsä La locandiera. Samana vuonna hän perusti Firenzessä lyhytikäiseksi jääneen tuotantoyhtiön Robert Filmin. Myöhemmin Robert työskenteli jälleen Milano Filmsille sekä toisinaan myös torinolaisille Itala Filmille ja Alba Filmille. 1930- ja 1940-luvuilla hän näytteli sivuosia useissa äänielokuvissa.
Escape from Wildcat Canyon

Juoni

Yhteistä aikaa viettävät isoisä ja tämän pojanpoika tekevät lentokoneella pakkolaskun erämaahan.
Yhtenäinen osoitusperiaate

Yhtenäinen osoitusperiaate (engl. Uniform Access Principle, UAP) on tietotekniikassa ohjelmointiin liittyvä käsite, jonka esitti Bertrand Meyer. Sen yksinkertaistetun version mukaan olioiden tarjoamien palveluiden tulisi noudattaa yhdenmukaista notaatiota riippumatta siitä, onko palvelu metodikutsu vai viittaus oliomuuttujiin.
Periaatteen käyttö ei ole itsestäänselvää, vaan voi myös aiheuttaa merkittävää haittaa tahattomasti.
Esimerkiksi C++ -kielessä periaate toteutuu sikäli, että kun on annettu muuttuja:
 int i;
sen arvo voidaan asettaa sanomalla joko:
 i(42);
tai vaihtoehtoisesti (yleisempi tapa):
 i = 42;
Kaikki ohjelmointikielet eivät tue metodikutsuissa sulkeiden puuttumista:
 obj.set_area(width, height)
sen sijaan, että voisi myös sanoa:
 obj.set_area = width, height
Eräät ohjelmointikielet kuten Ruby tukevat tapaa:
 class MyOwnUAPClass
   attr_reader :num
   def initialize(num)
     @num = num
   end
   def squared
     return @num*@num
   end
 end
 obj = MyOwnUAPClass(42)
 puts obj.num       # tulostaa 42
 puts obj.squared   # tulostaa 1764
Myös Python tukee vastaavaa tapaa.
Mikko Nevalainen

Mikko Tapani ”Vaari” Nevalainen (s. 1952 Lappeenranta) on suomalainen basisti. Hänen yhtyeitään ovat olleet muun muassa Kollaa kestää vuosina 1978-1980 ja Eppu Normaali vuosina 1979–1989. Nevalaisen korvasi Eppu Normaalissa Sami Ruusukallio.
Isao Tomita

Isao Tomita (jap. 冨田 勲; 22. huhtikuuta 1932 Tokio – 5. toukokuuta 2016 Tokio) oli japanilainen säveltäjä, sovittaja ja soittaja, joka oli tunnetuimpia ja arvostetuimpia syntetisaattorimusiikin pioneereja.
Tomita syntyi Tokiossa ja vietti varhaisen lapsuutensa isänsä kanssa Kiinassa. Palattuaan Japaniin hän otti yksityisoppitunteja säveltämisessä ja orkestraatiossa opiskellen samalla taidehistoriaa Tokion Keio-yliopistossa. Hän valmistui 1955 ja ryhtyi täyspäiväiseksi säveltäjäksi. Hän sävelsi pääasiassa televisiota, elokuvia ja teatteria varten. Tomita sai lukuisia palkintoja 1950- ja 1960-luvulla sävellyksistään ja tuli kenties Japanin tunnetuimmaksi nykyajan säveltäjäksi.
Kuultuaan Wendy Carlosin levyjä, joissa soitettiin Bachin musiikkia syntetisaattorilla, Tomita oli niin syvästi vaikuttunut, että päätti alkaa tehdä itse jotain vastaavaa. Vuonna 1973 Tomita muodosti Plasma Music -nimisen elektronisen musiikin ryhmän, ja vietti noin vuoden ajan rakentaen kotistudiotaan, jonne hän hankki itselleen saman Moogin valmistaman Modular III -syntetisaattorimallin, jolla Carlos oli levyttänyt ensimmäisen albuminsa. Tomitan ensimmäinen syntetisaattori-levy, Switched-On Rock, ilmestyi vuonna 1972, mutta hänen varsinainen läpimurtonsa oli vuonna 1974 julkaistu Snowflakes are Dancing, joka sisälsi syntetisaattorilla ja mellotronilla esitettyjä sovituksia Claude Debussyn pianosävellyksistä. Levy erottui Carloksen barokkityylisistä levyistä sekä muista tuolloin markkinoilla olleista klassisen musiikin syntetisaattorisovituksista, koska Tomita oli ottanut huomattavia vapauksia sovituksensa suhteen. Alkuperäisteokset olivat vain pianolle tehtyä materiaalia, mutta Tomitan monelle raidalle nauhoitetut sovitukset kuulostivat enemmän syntetisaattorien orkesterilta. Dynaamiset vaihtelut ja mitä erilaisimmat Moog-syntetisaattoreiden äänensävyt antoivat sovituksille erittäin omintakeisen ilmeen.
Seuraavina vuosina ilmestyivät myös levyt, joissa oli esimerkiksi Stravinskin Tulilintu, Modest Musorgskin Näyttelykuvia sekä Gustav Holstin Planeetat sovitettuna syntetisaattorille. Levyt menestyivät myös kaupallisesti, koska uudenlaiset äänimaisemat onnistuivat herättämään myös suuren yleisön mielenkiinnon. Esimerkiksi Firebird (1975, Tulilintu) myi yli satatuhatta kappaletta ja nousi eri maissa albumilistojen kärkipäähän. Eniten kiistoja herätti Holstin Planeetat-teokseen pohjautuva levy, The Tomita Planets, jossa Tomita otti erilaisia vapauksia teoksen suhteen ja lisäsi kaikenlaisia kommunikaatio- ja moottoriefektejä luomaan levylle sci-fi-tunnelmaa. Holstin perilliset yrittivät saada levyn pois markkinoilta, mutta eivät onnistuneet siinä.
Tomita esiintyi myös konserteissa, joista osa oli spektaakkelimaisia esityksiä suurine ilotulituksineen. Levyjä ilmestyi vuosien mittaan lisää kymmenittäin, esimerkiksi sinfoniaorkesterin kanssa levytetty Tale of Genji (1999), joka pohjautui Genjin tarinaan.
Härköslammi (Mänttä-Vilppula)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 4,1 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Elänteen valuma-alueella (35.37), jonka Elänteen lähialueeseen (35.371) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 114,6 metriä mpy.
Hyneria

Löydöt

Hynerian fossiileja on löydetty vain Yhdysvaltain Pennsylvaniasta Red Hillin alueelta. Ensimmäinen löytö tehtiin vuonna 1968 läheltä Hynerin kaupunkia, josta laji on saanut nimensä. Lajin kuvasi Keith Thomson samana vuonna kallosta, hartiavyöstä ja leuoista löytyneiden luunkappaleiden perusteella. Löytöjä on tehty sittemmin lisää, mutta täydellistä luurankoa ei ole löydetty. Fossiilit ovat 360 miljoonaa vuotta vanhoja.

Anatomia ja elintavat

Hyneria kasvoi jopa 4 metrin pituiseksi ja kahden tonnin painoiseksi. Sillä oli luinen tukiranka ja paksut suomut. Muiden varsieväkalojen tapaan Hynerialla oli lihaksikkaat raajat. Lajilla oli voimakkaat leuat ja terävät lihansyöjäkalan hampaat.
Hynerian pääravintoa olivat luultavasti kalat, erityisesti hait sekä sammakkoeläimet. Hyneria paikansi saaliinsa hyvän hajuaistinsa ja kohtuullisen näkökyvyn avulla. Se eli jokivarsissa ja suistoissa ja pystyi luultavasti liikkumaan hyvin myös matalissa vesissä vahvojen eviensä avulla, joka mahdollisti saalistuksen matalikoissa. Mahdollisesti se pystyi olemaan lyhyen ajan myös maalla ja hengittäneen sen ajan uimarakkonsa avulla. Se pystyi ottamaan happea ilmasta ja elämään vähähappisessa vedessä.
Rakastaa...ei rakasta

Juoni

Nuori taideopiskelija (Tautou) on rakastunut naimisissa olevaan sydänlääkäriin, joka on tahollaan tulossa juuri isäksi. Elokuvan puolivälissä tarina aloitetaan uudestaan lääkärimiehen näkökulmasta, jolloin jopa opiskelijatytön näyttelijä vaihtuu. Lopussa molemmat tarinat viedään loppuun.

Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskulan mielestä ohjaaja Colombanilla kävi tuuri, kun sai Tautoun esikoiselokuvaansa heti Amélien (2001) kuvausten jälkeen, ennen kuin sen elokuvan noste olisi ehtinyt tehdä Tautousta nirsomman. Maskula sanoo Colombanin elokuvan näkökulmaidean aiheuttavan, että kohtaukset toistuvat hänestä hieman liian samanlaisina siitä huolimatta, että myös päähenkilön esittäjä vaihtuu. Henkilöhahmojen hän sanoo jäävän kioskiviihteen kaltaisiksi karikatyyreiksi.
Kuninkaankatu (Rauma)

Kuninkaankatu (ent. Rautilankatu) on Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluvassa Vanhassa Raumassa sijaitseva katu, joka kulkee alueen pohjoisosan halki itä-länsi-suunnassa. Hieman yli 800 metrin pituinen katu ohittaa muun muassa Kauppatorin päättyen Nortamonkadulle Rauman Kanalin tuntumaan. Kuninkaankatu on Kauppakadun ohella toinen Vanhan Rauman pääkaduista. Se on varsinkin kesäaikaan suosittu ostoskatu, jolla sijaitsee lukuisia pieniä liikkeitä sekä ravintoloita ja kahviloita.

Historia

Kuninkaankatu periytyy samalta ajalta kuin Vanhan Rauman nykyinen asemakaava. Vuonna 1661 annettiin kehotus uuden torilta Porintullille johtavan kadun rakentamisesta. Kadun nimeksi on mainittu Kuninkaankatu, mutta eräät tutkijat, kuten Aina Lähteenoja ja myöhemmin Markus Hiekkanen, ovat tulkinneet sen tarkoittavan nykyistä Kauppakatua. Joka tapauksessa Kuninkaankatu on syntynyt viimeistään vuoden 1682 kaupunkipalon jälkeen ja se on merkitty 1700-luvun alussa piirrettyyn karttaan, jota nykyään säilytetään Ruotsin sota-arkistossa.

Kadun reitti

Kuninkaankatu lähtee Vanhan-Rauman koilliskulmasta, jossa se kulkee vajaan sadan metrin matkan Raumanjoen ylittäen vain kevyelle liikenteelle tarkoitettuna. Tämä nykyisen Kaunisjärvenpuiston vierestä kulkeva osuus on alun perin sijainnut kaupungin tulliaidan ulkopuolella. Se oli osa Poriin johtavaa maantietä, joka tunnettiin myös Turun ja Korsholman linnat yhdistävänä Pohjanlahden rantatienä. Varsinainen Kuninkaankatu alkaa paikasta, jossa aikaisemmin sijaitsi kaupungin itäinen tulliportti eli niin sanottu Porintulli.
Korttelia myöhemmin Kuninkaankatu levenee pieneksi Hauenguano-nimiseksi aukioksi, jonka etelälaidalla sijaitsee vuonna 1795 rakennetussa Pinnalan talossa toimiva Rauman taidemuseo. Vanhan Rauman toinen pääkatu Kauppakatu yhtyy aivan Hauenguanon tuntumassa Itäkatuun, joka on yksi Kuninkaankadun kanssa risteävistä poikkikaduista. Korttelin verran Itäkadusta eteenpäin puolestaan tulee vastaan toinen Kuninkaankadun ja Kauppakadun yhdistävä katu, Kitukränn. Se on Suomen kapein katu, joka on vain noin 2,5 metrin levyinen. Ennen Rauman kauppatoria Kuninkaankadun kanssa risteää vielä pohjois-etelä-suuntainen Isopoikkikatu. Kauppatorin kohdalla sijaitsi Kuninkaankadun varrella alun perin asuinrakennuksia ja toriksi se muutettiin vasta 1900-luvun alussa. Asuinrakennusten purkamisen jälkeen muodosti nykyisenkokoinen tori, joka ulottuu Kauppakadulta Rauman raatihuoneen edustalta aina Kuninkaankadulle saakka.
Kauppatorin jälkeen Kuninkaankatu jatkuu vielä neljän korttelin verran länteen ennen yhtymistään Nortamonkatuun. Viimeinen etelänpuoleinen kortteli sijaitsee Vanhan Rauman puutaloalueen ulkopuolella ja sen varrella on kadun muusta rakennuskannasta poiketen 1960–1970-luvuilla valmistuneita liike- ja asuinrakennuksia.
Space Cowboys

Juoni

Daedalus-ryhmän lentäjät ovat pääsemässä avaruuteen 1950-luvulla. Ilkeämielisen johtajan päätöksestä suunnitelma kuitenkin epäonnistuu. 40 vuotta myöhemmin miehet saavat uuden tilaisuuden, sillä venäläinen viestintäsatelliitti Ikon uhkaa pudota kiertoradaltaan maahan. Kukaan NASAn työntekijöistä ei mahda asialle mitään, koska satelliitti on täynnä vanhaa elektroniikkaa. Tällöin kutsutaan eläkeikäiset Daedalus-miehet paikalle saaden tehtäväksi ohjata satelliitti takaisin kiertoradalle. 12 kuukauden valmistelujen muuttuessa 30 vuorokauteen Daedalus-miehistö saa astronauttikoulutuksen herättäen paljon kyseenalaistuksia miehistön mahdollisuuksista suoriutua tehtävästä. NASA:n lennonjohtaja vaatii saada kaksi kokenutta nuorempaa astronauttia eläkeläisten mukaan. Laukaisupäivä koittaa ja Daedalus-nimen saanut sukkula saavuttaa venäläisen Ikonin seuraten sitä sukkulan tutkalla. Yhtäkkiä satelliitti alkaa liikuttaa aurinkopaneeleja ja aktivoi oman puolustusjärjestelmän. Daedalus-sukkula kiinnittäytyy robottipuomilla satelliittiin ja miehistö suorittaa avaruuskävelyn Ikoniin. Satelliitin kyydissä on kuitenkin venäläisten ydinohjuksia, jolloin NASA:n lennonjohdossa tehtävää seuraava Venäjän kenraali tunnustaa Ikonin olleen kiertoradalla jo kylmän sodan ajoista alkaen, tarkoituksenaan pommittaa USA:ta strategisiin kohteisiin: suurkaupunkeihin. Avaruuskävely keskeytetään ja miehistö palaa sukkulaan. Yksi miehistön nuoremmista astronauteista on kuitenkin jäänyt satelliitille suorittamaan tehtävää loppuun. Kytkiessä hyötykuormaraketteja satelliittiin hän vahingossa aseistaa Ikonin. Satelliitin muuttuessa laukaisualustaksi aurinko- ja levypaneelit irtoilevat muiden osien mukana ja yksi osa osuu sukkulan robottipuomiin irrottaen sukkulan satelliitista. Sukkulaan osuu satelliitin osia tuhoten sukkulan ohjausraketin ja yhden kahdesta hydrauliikkamoottorista. Nuorempi astronautti menettää tajuntansa osien osuessa häneen. Kaksi eläkeläistä lähtee takaisin satelliitille hakemaan tajuttoman astronautin käyttäen kahta hyötykuormarakettia paluumatkallaan takaisin sukkulaan. Toinen raketeista on kuitenkin ajautunut liian kauas ja yksi ei riitä tuomaan kolmikkoa takaisin. Toinen eläkeläisistä uhraa itsensä kiinnittyen laukaisualustaan ja käynnistää ohjukset suuntaen ne kohti Kuuta. Kaksi muuta astronauttia palaavat sukkulaan ja aloittavat lähestymisen kohti Maata. Vaurioista huolimatta sukkula onnistuu palaamaan takaisin Maahan. Elokuvan lopussa itsensä uhrannut eläkeläinen nojaa menehtyneenä kalliota vasten katsoen Maata.
Henrik Erland Salonen

Henrik Erland Salonen (1871 Hattula – 1943) oli suomalainen koristemaalari.
Salonen valmistui Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulusta ja hän maalasi rakennusten katto- ja seinäfreskoja eri puolille Helsinkiä. Salonen maalasi muun muassa Ravintola Kappelin kellarin Helsinki-aiheisen panoraamaseinämaalauksen sekä NMKY:n salin kattomaalaukset.
Cars: Fast as Lightning

Peli

Pelin tarkoituksena on rakentaa omaa kaupunkia ja kilparataa kilpailuista saatujen kolikoiden avulla. Pelissä on mahdollista rakentaa 20 eri rataa, jokaisen pelihahmon omaa rataa. Siinä voi kilpailla 20 eri autolla, jotka voi avata pelin edetessä. Omille kilparadoille voi asettaa erilaisia haastavia kohtia, jotka on vaikeampi selvittää, kuten erilaisia silmukoita. Kaupunkia eli Syylari Cityä voi laajentaa ostamalla kisoista saaduilla kolikoilla eri rakennuksia kaupunkiin. Yhdessä rakennuksista omaa kilpa-autoa voi kehittää, jotta se pärjäisi paremmin kilpailuissa. Peliä ladattiin ensimmäisten viikkojen aikana yli kymmenen miljoonaa kertaa.
Chrysobalanaceae

Tuntomerkit

Heimon kasvit ovat puita tai pensaita, joiden siemenissä on eräitä tyydyttämättömiä rasvahappoja. Rungossa on usein punaista nestettä, ja oksat ovat hyvin korkkihuokosellisia. Puuaines on hyvin kovaa ja piipitoista, siinä on piidioksidijyväsiä. Nivelten sisärakenteessa on viisi lehtiaukkoa, joista erkaantuu kustakin viisi johtojännettä. Lehdet ovat usein kahdessa rivissä, usein melko lyhytruotisia, ja lavan alapinnalla on usein litteitä rauhasia erityisesti tyven lähellä. Ruoti on vaihtelevissa määrin turvonnut toisesta tai molemmista päistään. Lapa on tavallisesti ehytlaitainen, ja lehti on tavallisesti korvakkeeton; varhain karisevat korvakkeet ovat pitkiä. Kukintotyyppi vaihtelee, kukat ovat miltei aina vastakohtaisia. Pohjus on maljamainen hypanthium. Joskus teriö puuttuu, ja heteitä on tavallisesti vähintään viisi ja ne ulottuvat pitkälle ulos kukasta; uloimmat heteet ovat parhaiten kehittyneitä, ja palhot ovat joskus yhteenkasvaneita. Emilehdistä tavallisesti vain yksi on kehittynyt ja sikiäin on tavallisesti yksilokeroinen; joskus toimivia emejä on kolme. Emi sijaitsee usein hypanthiumin toisella laidalla ja vartalo on enemmän tai vähemmän sen tyveen kiinnittyvä eli gynobaasinen. Luotti on tavallisesti pistemäinen, harvoin kolmiliuskainen. Siemenaiheet ovat pystyjä ja kiinnittyvät pohjaistukkaan. Hedelmä on keskikokoinen tai kookas yksisiemeninen luumarja, jonka seinän sisäkerros on tavallisesti tiheäkarvainen.

Levinneisyys

Chrysobalanaceae-kasvit ovat levinneet kaikkialle tropiikkiin, erityisesti kuitenkin Amerikkaan.