Roswellin tapaus

Roswellin tapaus tarkoittaa New Mexicon autiomaassa Roswellin kaupungin lähellä vuonna 1947 väitetysti ja kiistetysti sattunutta ufon maahansyöksyä ja haltuunottoa. Tapauksen oikeasta luonteesta kiistellään edelleen. Sille on annettu useita virallisia selityksiä mutta toisaalta tapaus on salaliittoteorioiden lähde. Tapauksesta on tehty useita kirjoja, elokuvia ja tv-ohjelmia.

Tarina

Tapahtumaketju käynnistyi 5. heinäkuuta 1947, kun Roswellin pikkukaupungin asukas William Brazel oli naapurinsa pojan kanssa etsimässä ukonilmalla eksyneitä lampaitaan hieman Roswellin ulkopuolella. Sattumalta he osuivat paikalle, missä lojui erilaista materiaalia. Lisäksi he löysivät lähistöltä kuopan, jota kumpikaan heistä ei aikaisemmin ollut nähnyt. Brazel otti muutamia metallinpaloja mukaansa. Hän päätteli niiden olevan maahan syöksyneen aluksen jäännöksiä. Kotiin päästyään Brazel näytti yhden palasista naapureilleen. Hän oli siihen mennessä päätellyt, että kohteen oli täytynyt räjähtää ilmassa ja että asia oli kenties sittenkin tärkeä. Brazel kuuli keskustellessaan Coronan kaupungissa asiasta ensimmäistä kertaa lentävistä lautasista joita oli havaittu.Asioidessaan Roswellin kaupungissa lava-auton ostoa varten seuraavana päivänä hän otti yhteyttä sikäläiseen šeriffiin George Wilcoxiin.
Wilcox puolestaan otti yhteyttä Roswellin lentotukikohdan tiedustelutoimistoon majuri (myöh.eversti) Jesse Marceliin, joka saapui pian kahden armeijan asiantuntijan kanssa tutkimaan tapausta.
9. heinäkuuta armeija julkaisi Roswellin lentotukikohdan komentajan William Blanchardin allekirjoittaman lehdistötiedotteen, jossa kerrottiin, että armeijalla oli hallussaan maahan syöksyneen lentävän lautasen kappaleet. Tiedotteen oli laatinut Roswellin lentotukikohdan tiedotusupseeri luutnantti Walter G. Haut, joka ei kuitenkaan ollut kysynyt komentajan lupaa tiedotteen julkaisemiseen. Uutinen julkaistiin muun muassa Helsingin Sanomissa 9. heinäkuuta 1947
Vain muutamaa tuntia myöhemmin julkaistiin kuitenkin uusi lehdistötiedote, jonka mukaan armeijan tutkijat olivat erehtyneet ja että kyseiset kappaleet olivatkin peräisin maahan pudonneesta säähavaintopallosta. Lentävä lautanen oli kuitenkin paljon kiinnostavampi aihe kuin maahan syöksynyt säähavaintopallo, ja pian maailmalla kerrottiin varmana tietona, että Roswellin lähelle oli pudonnut lentävä lautanen.
Roswellin tapaus levisi laajalti julkisuuteen 31 vuotta myöhemmin, vuonna 1978, kun ufotutkijat Stanton T. Friedman ja William L. Moore julkaisivat Lydia Sleppyn ja Jesse A. Marcelin haastattelut. Sleppy oli työssä radioasemalla vuonna 1947. Hän väitti ilmavoimien henkilökunnan kieltäneen lentävästä lautasesta ja sen humanoidimatkustajista raportoimisen. Marcel kertoi keränneensä epätavallista materiaalia läheltä Brazelin maatilaa. Monet ufologit väittävät, että muukalaisten lentoalus iskeytyi maahan Roswellissa ja se siirrettiin Nevadaan kuuluisalle Area 51:lle. Viralliset lähteet kertovat mahdollisten ruumiiden olevan kokeissa käytettäviä nukkeja.

UFO-salaliittoteoria

Yhdysvaltain viranomaiset ovat ensimmäistä – luutnantti Hautin tekemää – lehdistötiedotetta lukuun ottamatta johdonmukaisesti kiistäneet, että Roswelliin olisi pudonnut lentävä lautanen. Viranomaiset ovat kuitenkin yleensä välttäneet antamasta vuoden 1947 tapahtumista lausuntoja. Alun perin vaitonaisuus johtui muun muassa siitä, että kyseisessä lentotukikohdassa oli Yhdysvaltain ainoa atomipommeja pudottamaan koulittu pommitusyksikkö. Virallinen selitys UFO-tiedotteen synnyttäneestä tapauksesta oli jonkinlainen tutkatesteissä käytettävä tai tiedustelupallo. 1947 käytettyjä tyyppejä olivat Rawin-tutkaheijastin ja Rawin-luotain. Rawin-heijastin oli kevyestä balsapuisesta kehyksestä ja alumiinifoliosta niittaamalla koottu esine. Rawin-luotain oli kaasupallon varassa nouseva suurten korkeuksien säähavaintokoje. Viralliseen selitykseen tuli virhe. Virallinen selitys pidetyssä lehdistö- ja valokuvaustilaisuudessa oli Rawin-luotain samalla kun näytteillä oli foliomateriaalia.
Avaruusalusteorian puolustajilla on puolestaan kokonainen alakulttuuri, jonka uskoa avaruusaluksen maahansyöksyyn viranomaisten vaitonaisuus on vain vahvistanut. Heidän mukaansa vaikeneminen osoittaa, että heinäkuussa 1947 tapahtui jotakin, mistä ei haluta puhua. Lisää epäilyjä herätti edellä mainittu virhe tiedotuksessa, jossa Rawin-tyypit sekoitettiin, eli foliomaisten kappaleiden yhteydessä puhuttiin Rawin-luotaimesta, jossa kyseistä materiaalia ei kuitenkaan ollut. Se olisi viitannut nopeasti laadittuun selitykseen tilanteen rauhoittamiseksi.
Yksi kannattajien keskeisistä perusteluista on majuri Jesse Marcelin 1970-luvun lopulla kertoma kuvaus käynnistään seriffi George Wilcoxin kanssa paikalla, mistä oletetun lentävän lautasen kappaleita oli löytynyt. Marcelin mukaan kappaleet olivat tuntematonta, hyvin ohutta metallia, joka ei reagoinut mitenkään, kun hän poltti sitä sytyttimellä. Hänen mukaansa metalli muistutti tinapaperia, ja siinä oli outoja kaksivärisiä kaiverruksia. Marcel väitti, että kappaleet eivät olleet murrettavissa, mutta taivutettavissa kylläkin – taivutettu kappale palautui muutamassa sekunnissa alkuperäiseen muotoonsa. Marcel ja Wilcox sekä heidän mukanaan olleet armeijan asiantuntijat keräsivät mukaansa niin paljon kappaleita kuin autoon mahtui. Alkuperäisillä löytäjilläkään ei ole ollut esittää kyseisiä kappaleita. Matkalla tukikohtaan Marcel pysähtyi kotonaan ja näytti löytöään vaimolleen ja pojalleen Jesse Marcel Jr.:lle. Poikaa haastateltiin hypnoosissa vuonna 1990, ja hän kuvaili esineitä, joita hänen isänsä oli esitellyt hänelle tuona iltana. Marcel kertoi, että esineet olivat hänelle tuntematonta metallia, joissa oli purppuranpunaisia ympyröitä ja muita geometrisia kuvioita. Hänen mukaansa isä oli sanonut esineiden olevan maahan syöksyneen lentävän lautasen hylyn kappaleita.
Tukikohtaan saavuttuaan majuri Marcel määrättiin luovuttamaan hylyn kappaleet kenraali Roger Rameylle, joka oli tuolloin Fort Worthissa, Teksasissa. Marcel oli kertonut, että Fort Worthiin saavuttuaan hän vei kappaleet kenraalin huoneeseen ja että tämä komensi hänet karttahuoneeseen näyttämään paikan, mistä ne oli löydetty. Kun he palasivat takaisin, hylyn jäännökset oli vaihdettu säähavaintopallon kappaleisiin. Marcel ei ollut huomaavinaan mitään, mutta vuosikymmeniä myöhemmin lausunnoissaan hän vakuutti, että kappaleet oli vaihdettu.
Marcelista, Rameysta ja eversti Thomas DuBosesta otettiin valokuva sääpallon kappaleiden kanssa. Kenraali Rameylla on kuvassa kädessään sähke, jonka epäselvästä tekstistä ufoteorian kannattajat ovat väittäneet erottavansa sanat "lautanen", "hylky", "uhrit", "säähavaintopallo" ja "viety Fort Worthiin".
Jesse Marcel kuoli vuonna 1982. Hän siirtyi reserviin majurina hieman Roswellin tapauksen jälkeen. Marcel antoi lausuntonsa vasta 1970-luvun lopulla. 
Hautausurakoitsija Glenn Dennisillä oli sopimus Roswellin tukikohdan kanssa sekä hautaus- että ambulanssipalveluista. Häneltä tiedusteltiin keinoja kauan ulkona olleiden ruumiiden säilömiseen sekä ilmatiiviitä, pienikokoisia arkkuja. Hän kertoi 1980-luvun lopulla, yli 40 vuotta "tapauksesta", nähneensä hylyn kappaleita viedessään erästä sotilasta Roswellin tukikohtaan. Hän väitti, että kun hän myöhemmin yritti päästä tapaamaan tukikohdassa sairaanhoitajana toiminutta tuttavaansa, hänen käskettiin poistua. Dennisin mukaan hän tapasi tuttavansa seuraavana päivänä, jolloin tämä kertoi tutkineensa kahta, maahan pudonneesta ufosta peräisin olevaa ruumista. Hän myös piirsi ruumiiden kuvat paperille. Ufotutkijat eivät ole pystyneet tunnistamaan Dennisin kuvailemaa sairaanhoitajaa Roswellin lentotukikohdan tunnetusta terveydenhuoltohenkilöstöstä, eivätkä nykyään pidä Dennisin tarinoita luotettavina.

Virallinen selitys

Heinäkuussa 1994 julkaistun Yhdysvaltain ilmavoimien selvityksen mukaan Brazelin löytämät kappaleet eivät olleet säähavaintopallon jäännöksiä vaan salaisen Mogul-hankkeen yhteydessä kehitellyn tiedustelupallon kappaleita. Hankkeessa kehitettiin tasaisesti lentäviä ilmapalloja, joilla oli tarkoitus seurata ydinaseiden rakentamista Neuvostoliitossa.
24. heinäkuuta 1997 julkaistiin toinen selitys, jonka mukaan käsitys avaruusolioiden ruumiista saattoi syntyä testinukeista, joita pudotettiin ilmapallosta High Dive -hankkeeseen liittyvissä kokeissa.

Tapauksen kaupallistaminen

Roswellin myytti elää yhä vahvana, ja sen tiimoilta on julkaistu kasapäin kirjoja, raportteja ja elokuvia. Lisäksi Roswellissa on toiminut ainakin 1990-luvun puolivälistä asti pieni ufomuseo ja ufotutkimuskeskus.
Avaruusolentojen valokuvat ja vuonna 1995 julkaistu brittituottaja Ray Santillin filmi, jonka väitettiin esittävän oletetun Roswellin humanoidin ruumiinavausta, ovat esimerkkejä aiheesen liittyviä huijauksista.
Nykyään Roswellin tapaus on osa Yhdysvaltain modernia kansantarustoa, ja 40 000 ihmistä kokoontui vuonna 1997 Roswelliin juhlimaan lentävän lautasen maahansyöksyn 50-vuotispäivää. Televisiosarjat kuten Salaiset kansiot ja Roswell ovat lisänneet tarinan suosiota. Se on myös yksi perusmuoto yhdysvaltalaisten salaliittoteorioista. Myös yhdysvaltalaisen thrash-metal yhtye Megadethin video Hangar 18 sijoittuu Roswellin tapahtumiin.