Panama

Maantiede

Panama sijaitsee Väli-Amerikan kapeimmalla osalla, ja sen pinta-ala on 75 420 km². Maa on venytetyn S-kirjaimen muotoinen valtio Karibianmeren ja Tyynenmeren välisellä kannaksella. Kapeimmillana kannas on noin 50 kilometriä leveä. Tyynenmeren rannikko on erittäin matala, ja siksi vuorovesi on poikkeuksellisen raju, yli seitsemän metriä, kun taas Karibianmeren puolella se on vain kymmenesosan tästä.
Panaman jakaa kahteen rannikkoon sen halki kulkeva vuoristoketju ja toisaalta länsi- ja itäosaan Panaman kanavan alueella oleva vajoama. Läntistä osaa hallitsee Serranía de Tabasará- ja itäistä osaa Cordillera de San Blas. Suurin osa maasta sijaitsee alle 700 metrin korkeudessa.
Tyynenmeren rannikkotasangolla on Azueron niemimaa. Tyynenmeren rannikko on muutenkin rikkonaisempi kuin Karibianmeren rannikko. Panaman yli 1 600 saaresta suurin osa sijaitsee Tyynellämerellä. Panamaa halkovat useat joet, mutta niistä suurin osa on lyhyitä. Karibianmereen laskevista joista merkittävin on Chagresjoki, josta patoamalla muodostunut Gatunjärvi on tärkeä osa Panaman kanavaa. Muita merkittäviä jokia ovat Tyynenmereen laskevat Chepo ja Tuira.
Ilmasto on Karibianmeren ja Tyynenmeren rannikoilla erilainen, sillä Karibianmeren rannikko saa huomattavasti enemmän sateita pasaatituulten ansiosta kuin Tyynenmeren rannikko. Lämpötilaltaan Panama jakautuu kolmeen vyöhykkeeseen. Noin 90 prosenttia maasta on alle 700 metrissä kuumalla vyöhykkeellä, jossa lämpötila harvoin laskee alle 26 asteen. Keskikorkeuksissa (700–1500 metriä) on lauhkeampaa ja yli 1 500 metrissä kylmää. Vuoriston länsiosissa esiintyy jopa pakkasia.
Panaman luonnon monimuotoisuus liittyy sen geologiseen historiaan: Etelä- ja Pohjois-Amerikka ovat olleet vuoroin yhdessä, vuoroin erossa toisistaan. Alueella on kehittynyt endeemisiä lajeja. Omaperäisiin lintuheimoihin kuuluvat tukaanit ja kolibrit. Endeemisiä lintulajeja on 12, ja Keski-Amerikan kotoperäisiä lajeja on yli sata.

Ensimmäiset asukkaat

Panaman alue on ollut asutettu jo ainakin 12 000 vuotta. Alueella ennen eurooppalaisten tuloa asuneen väestön määrästä on hyvin erilaisia arvioita. Kolme suurta kansaa olivat kunat, guaymít ja chocót. He viljelivät maissia, puuvillaa, kaakaota, juureksia ja hedelmiä. He asuivat ruokokattoisissa majoissa ja nukkuivat riippumatoissa. He olivat taitavia keramiikan, kiven ja kullan työstämisessä ja käyttivät paljon kultakoruja, mikä tuki myyttiä Eldoradon kultakaupungista.

Espanjalaiskausi

Ensimmäinen Panamankannasta tutkinut eurooppalainen oli espanjalainen Rodrigo de Bastidas, joka etsi alueelta kultaa vuonna 1501. Kristoffer Kolumbus tutki sitä seuraavana, ja Vasco Núñez de Balboa matkasi ensimmäisenä Panamankannaksen yli Tyynenmeren rannikolle 1513. Espanjalaiset alistivat pian maata asuttaneet chibcha- ja chocó-kansat ja tuhosivat suurelta osin näiden kulttuurin.
Espanjalaiset perustivat vuonna 1519 Panamán kaupungin, josta tuli ensimmäinen eurooppalainen asutuskeskus Tyynenmeren rannalla. Siitä tuli myös merkittävä välietappi Perun valloittamisessa. Panamá ja Karibianmeren rannikolla sijaitseva Portobelo olivat tärkeitä kauppakeskuksia. Ne houkuttelivat myös englantilaisia merirosvoja, sillä Henry Morgan tuhosi Panamán 1671 ja Edward Vernon Portobelon 1739. Samana vuonna alue siirrettiin Uuden-Granan varakuningaskunnan alaisuuteen.

Osana Kolumbiaa

Maa oli Espanjan siirtomaana vuoteen 1821, jolloin se liittyi osaksi Simón Bolívarin johtamaa Suur-Kolumbiaa. Panamalla oli jonkin aikaa oma kuvernööri, mutta vuoden 1843 perustuslaki siirsi vallan Bogotáan. Pian tämän jälkeen Panamasta tuli Kolumbian osavaltio.
Panaman kanavaa oli suunniteltu ensimmäistä kertaa jo 1500-luvulla, ja vuosina 1880–1889 ranskalainen kanavayhtiö teki Ferdinand de Lessepsin johdolla ensimmäisen yrityksen kanavan rakentamiseksi. Hankkeen kaaduttua kanavayhtiön konkurssiin Yhdysvaltain presidentti Theodore Roosevelt käynnisti sen uudelleen 1902. Yhdysvaltain hallitus katsoi kuitenkin Kolumbian asettamat ehdot liian vaativiksi ja käynnisti suunnitelman Panaman irrottamiseksi Kolumbiasta. Yhdysvaltain tukemana Panama itsenäistyi 3. marraskuuta 1903 ja luovutti Yhdysvaltain hallintaan Panaman kanavavyöhykkeen.

Itsenäisyyden aika

Panaman ensimmäinen perustuslaki antoi Yhdysvalloille mahdollisuuden puuttua sotilaallisesti Panaman sisäisiin asiohin, jos maassa oli levottomuuksia. Yhdysvallat käyttikin oikeuttaan vuosina 1908, 1912, 1918 ja 1925. Panama oli vuosina 1903–1968 varakkaan oligarkian hallitsema perustuslaillinen demokratia. Omar Torrijosin johtama sotilasjuntta syrjäytti siviilit vallasta 1968. Torrijosin populistinen hallinto jatkui hänen kuolemaansa 1981. Torrijosin kaudella 1977 tehdyssä Torrijosin-Carterin sopimuksessa Yhdysvallat lupasi luovuttaa kanava-alueen Panaman hallintaan 31. joulukuuta 1999 mennessä.
Torrijosin jälkeen Panaman tosiasialliseksi johtajaksi nousi Manuel Noriega, jonka Yhdysvallat syrjäytti sotilaallisella hyökkäyksellä joulukuussa 1989. Noriegan jälkeen Panamaan palautettiin demokratia, ja presidentiksi nousi opposition Guillermo Endara. Vuoden 1994 presidentinvaaleissa voittoon nousi kuitenkin jälleen Torrijosia ja Noriegaa tukeneen PRD-puolueen Ernesto Pérez Balladares. PRD:n ehdokas hävisi 1999 presidentinvaalissa Mireya Moscosolle, mutta toukokuun 2004 presidentinvaaleissa voittajaksi nousi jälleen PRD:ta edustanut Omar Torrijosin poika Martín.
Vuonna 2009 presidentiksi valittiin konservatiivisen allianssin ehdokas Ricardo Martinelli. Vuoden 2014 presidentinvaali voitti El Pueblo Primero -vaaliliiton ehdokas Juan Carlos Varela. Panama sai huhtikuussa 2016 kansainvälistä huomiota, kun niin sanotut Panaman paperit paljasti monien poliitikkojen, virkamiesten ja julkisuuden henkilöiden käyttävän Panamaa veroparatiisina.

Politiikka

Panama on presidentillinen tasavalta. Pääministerin virkaa ei ole. Presidentti myös nimittää hallituksen. Presidentti ja yksikamarinen parlamentti (71 edustajaa) valitaan viiden vuoden välein, presidentti ja varapresidentti suoralla kansanvaalilla. Eduskuntavaaleissa osassa vaalipiireistä valitaan yksi ja osassa useampi ehdokas. Yhden edustajan vaalipiireissä edustaja valitaan suoralla vaalitavalla, mutta useamman ehdokkaan piireissä suhteellisella vaalitavalla.
Vaikka Panaman perustuslaki perustuu vallan kolmijakoon, presidentin valta on suuri. Politiikkaa hallitsee niin sanottu personalismo, jossa äänestäjät sitoutuvat vahvoihin johtajiin. Suurimmalla osalla puolueista ei ole selvä ideologiaa, ja niiden suuntaa määrittelevät useimmin muutama merkittävä johtaja. Sotilasjuntan kaatumisen jälkeen johtavat puolueet ovat olleet demokraattinen vallankumouspuolue ja Partido Panameñista. 2000-luvulla näiden rinnalle on noussut Ricardo Martinellin ympärille kasattu Cambio Democrático.

Talous

Maailmanpankki luokittelee Panaman ylemmän keskiluokan maaksi. Panaman talous on 2000-luvulla ollut maailman nopeimmin kasvavien talouksien joukossa. Vuosien 2001–2013 aikana maan talous on kasvanut keskimäärin 7,2 prosenttia vuodessa. Kasvu jatkuu Maailmanpankin arvion mukaan seuraavien vuosien aikanakin nopeammin kuin muualla latinalaisessa Amerikassa. Panaman taloutta on 2000-luvulla vauhdittanut erityisesti Panaman kanavan laajentaminen. Laajennustöiden valmistumisen jälkeen vuonna 2016 talouskasvu oli enää 4,9 prosenttia. Panaman rahayksikkö balboa on Yhdysvaltain dollarin kanssa suhteessa 1:1 vaihdettava valuutta ilman omia seteleitä (vain kolikoita on Yhdysvaltojen painattamien dollarien ohella käytössä).
Panaman taloutta hallitsee palvelusektori, joka on latinalaisen Amerikan suurin. Sen suurimma tosa-alueet ovat offshore-pankkitoiminta ja kanavaliikenne. Panaman valtio on vuodesta 1999 hallinnoinut kanavaa, sen tulovirtoja sekä ylläpito- ja kehittämistoimintaa itsenäisesti ilman Yhdysvaltojen välittävää roolia. Kanava mahdollistaa merkittävän ajansäästön merenkulussa. Useat maailmassa rakennettavat valtamerilaivat mitoitetaan niin sanottuun Panamax-kokoon siten, että ne kykenevät läpäisemään kanavan sulut ja portit. Yksittäisen laivan keskimääräinen maksu Panaman valtiolle on 54 000 Yhdysvaltain dollaria ja laivoja kanavan läpi kulkee vuodessa 14 000.
Panaman talouspolitiikkaa on keskittynyt selvästi vapaakauppaan. Maailmanpankin vuoden 2015 tilastojen mukaan Panamassa on yhdeksänneksi helpointa tehdä rajat ylittävää kauppaa. Sillä on toistakymmentä vapaakauppasopimusta latinalaisen Amerikan maiden kanssa sekä vapaakauppasopimus Yhdysvaltain kanssa. Yhdysvallat onkin sen suurin kauppakumppani. Tärkeimpiin vientituotteisiin kuuluvat banaanit, katkaravut, kahvi ja vaatteet. Colónin vapaakauppa-alue Panaman kanavan pohjoispäässä toimii samalla tavalla kuin maquiladorat monissa muissa Keski-Amerikan maissa. Siellä on satoja tehtaita, jotka tuottavat raakamateriaalista tai puolivalmiista tuotteista valmiita tuotteita.
Panaman inhimillisen kehityksen indeksi on korkea latinalaisen Amerikan maaksi, mutta valtio on kuitenkin todella voimakkaasti jakautunut. Vauraus on keskittynyt suurimmaksi osaksi pääkaupunki Panamáan, mutta monet maaseudun alueet elävät köyhyydessä. Äärimmäisessä köyhyydessä elää kaupunkialueilla alle 4 prosenttia väestöstä. Maaseudulla lukema on noin 27 prosenttia. Alkuperäisasukkaiden erityisalueilla köyhyydessä elää yli 70 prosenttia ja äärimmäisessä köyhyydessä yli 40 prosenttia asukkaista. Lisäksi niiden alueiden monet peruspalvelut ovat todella puutteelliset.

Liikenne

Panamassa on noin 11 000 kilometriä teitä. Tärkeimmät maantiet ovat kannaksen poikki kulkeva valtatie Panamásta Colóniin ja Costa Rican rajalta maan halki kulkeva Panamericana-valtatie, joka päättyy Yavizan kaupunkiin 40 kilometrin päähän Kolumbiasta. Maan ainoa rautatielinja kulkee Panamásta Colóniin.
Panamassa on neljä kansainvälistä lentoasemaa. Niistä suurin on Tocumenin kansainvälinen lentoasema, joka sijaitsee 35 kilometrin päässä Panamán keskustasta.
Panama on yksi maailman suurin mukavuuslippumaa. Vuonna 2010 Panaman lipun alla purjehti 6 379 alusta, eniten maailmassa.

Väestöjakauma

YK:n arvion mukaan Panamassa oli vuonna 2016 4 034 119 asukasta. Vuoden 2010 väestönlaskennassa asukasluku oli 3 405 813. Mestitsit ovat Panaman suurin väestönryhmä, ja heitä asuu erityisesti maan länsi- ja keskiosissa. Alkuperäisasukkaiden osuus väestöstä oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 12,3 prosenttia. Suurimmat ryhmät ovat ngäbet (260 058 asukasta), gunat (80 526 asukasta), emberát (31 284 asukasta) ja buglét (24 912 asukasta). Alkuperäisasukkaita asuu laajalla, mutta hajanaisella alueella. Ngäbeja on maan länsiosissa ja gunia San Blasin saarilla ja sen läheisellä rannikolla. Afrkkalaistaustaisia Panaman väesöstä on noin 9,2 prosenttia.
Panaman yleisin kieli on espanja, mutta noin 14 % asukkaista on englannin­kielisiä. Tämän lisäksi maassa puhutaan lukuisia intiaanikieliä. Vuoden 2017 Latinobarometri-kyselyssä 55 % väestöstä ilmoitti olevansa katolilaisia, 24 % protestantteja, 1 % muita uskontoja. Uskonnottomia oli 16 % väestöstä ja 4 % ei kertonut vakaumustaan.

Koulutus

Panamassa on oppivelvollisuus 6–15-vuotiaille. Korkeakoulutusta tarjoavat muun muassa valtio-omisteinen Panamán yliopisto ja yksityinen Santa María la Antiguan katolinen yliopisto.
Vaikka Panaman talous on kasvanut voimakkaasti ja maa luokitellaan keskituloisten joukkoon, sen koulujärjestelmä on toimimaton. Koulun jättää kesken iso osa kansasta, varsinkin maaseudulla. Tähän ovat syynä muun muassa vaikeasti saavutettavissa olevat koulut ja toisaalta vanhempien tarve laittaa lapsensa töihin. OECD:n tilastojen mukaan vuonna 2016 yli viidennes 15–29-vuotiaista nuorista oli ilman toisen asteen todistusta eivätkä olleet kirjoilla missään oppilaitoksessa. Osassa maakunnissa ja erityisalueilla yli 90 prosenttia väestöstä oli käynyt maksimissaan vain peruskoulun.

Kulttuuri

Panamalaisessa kulttuurissa on mukana vaikutteita afrikkalaisilta, intiaaneilta, pohjoisamerikkalaisilta ja espanjalaisilta. Erityisesti kanava-alueella, jolla asuu yli puolet asukkaista, on sekoitunut monia erilaisia kulttuureita. Karibialaisia vaikutteita on erityisesti Karibianmeren rannikolla ja yhdysvaltalaisia kaupunkien ylemmän luokan väestössä.
Toisin kuin muissa Espanjan siirtomaissa, Panamassa maissi ei koskaan muodostunut omatarveviljelyn perustaksi. Proteiinia on aina saatu kalasta ja riistasta, ja maissia on syöty vain eräänlaisina kakkuina. Kunat käyttävät myös keitto­banaaneita. Kaikissa suuremmissa kaupungeissa on kiinalaisia ravintoloita muistona kiinalaisista, jotka tulivat rakentamaan rautatietä 1850-luvulla.
Kuvataiteet ovat Panamassa suosiossa. Pankit tukevat taidegallerioita, ja koulujärjestelmä ja kulttuuri-instituutti tukevat kuvataiteen koulutusta. Guna-intiaanien perinteistä käsityötaidetta ovat applikaatioilla koristellut kangaspaneelit. Musiikissa yhdistyy muun muassa salsa, kuubalainen son, kolumbialainen cumbia, argentiinalainen tango sekä Karibianmeren saarilta tulevat ska, reggae ja soca. Latinalaisen Amerikan tunnetuimpia muusikoita on panamalainen salsamuusikko Rubén Blades.
Panamassa on viisi Unescon maailmanperintökohdetta. Luontokohteita ovat Coiban kansallispuisto, Dariénin kansallispuisto ja Costa Rican kanssa yhteinen La Amistadin suojelualue. Kulttuurikohteita ovat Karibianmeren puoleiset linnoitukset: Portobelo ja San Lorenzo sekä Panamán historiallinen alue eli Panamá Viejo.

Urheilu

Yhdysvaltalaisvaikutteet näkyvät Panamassa harrastetuissa urheilulajeissa, sillä koripallo ja baseball ovat suosittuja. Monet baseballin pelaajista ovat pelanneet ammattilaisina Yhdysvalloissa. Kuuluisin pelaajista lienee baseballin kunniagalleriaan valittu Rod Carew, jonka mukaan on nimetty myös Panaman kansallisstadion. Monet nyrkkeilijät ovat voittaneet maailmanmestaruuksia. Roberto Duránia pidetään jopa yhtenä historian parhaista nyrkkeilijöistä.
Panama on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1928 alkaen. Se on saanut kolme mitalia: vuonna 1948 miesten 100 ja 200 metrin juoksussa ja 2008 pituushypystä. 
Panaman jalkapallomaajoukkue oli tammikuussa 2018 FIFA-rankingissa sijalla 53. Panama selvisi ensimmäistä kertaa vuoden 2018 MM-kisoihin, ja se on pelannut neljästi CONCACAF Gold Cupissa, jossa se sijoittui toiseksi 2013 ja 2005. Panamassa on 52 600 rekisteröityä pelaajaa sekä 588 jalkapalloseuraa.