google/wiki40b huggingface dataset:
Puolustaja

Puolustajat jääkiekossa

Jääkiekossa puolustajat jaetaan usein hyökkääviin ja puolustaviin puolustajiin. Hyökkäystilanteessa hyökkäävä puolustaja on puolustavaa puolustajaa korkeammalle. Tyypillisesti puolustajat ovat hyökkääjiä kookkaampia, mistä on heille etua taklatessa ja otettaessa vastaan taklauksia.
Parolannummen kenttäalttari

Parolannummen kenttäalttari on alun perin 1930-luvun alussa valmistunut kenttäalttari Hattulan Parolannummella Panssariprikaatin kentällä.
Kenttäalttaria on 1930-luvulla käytetty kenttähartauksissa ja siellä on mahdollisesti siunattu sotaan lähtevät miehet. Se oli pitkään pois käytöstä, ja lähes unohtuneena ympäristö pääsi kasvamaan umpeen. Alttari kunnostettiin talkootyönä ja se on koristeltu pyörökivin. Se vihittiin uudelleen käyttöön 29.11.2013. Nyt kenttäalttari on tarvittaessa myös siviilikäytössä, esimerkiksi kastetilaisuuksissa ja vihkimisissä, ja siellä voidaan järjestää myös kenttähartauksia.
Viipurin manifesti

Viipurin manifesti (myös Viipurin vetoomus) oli 22. heinäkuuta 1906 annettu julkilausuma, jossa osa keisari Nikolai II:n hajottaman Venäjän duuman jäsenistä vaati kansalaisia passiiviseen vastarintaan hallitusta vastaan. Sitä pidetään osana Venäjän vuoden 1905 vallankumousta.
Kapinallisina pidetyt duuman jäsenet kokoontuivat istuntoonsa duuman hajottamista seuranneena päivänä Viipurin Hotelli Belvedereen. Paikka valittiin Suomen suuriruhtinaskunnan puolelta, koska sen viranomaisilla ei ollut toimivaltaa duuman jäsenten suhteen. Osallistujat koostuivat lähinnä Perustuslaillisdemokraattisen puolueen edustajista eli ”kadeteista” ja trudovikeista.
Manifesti sisälsi kolme kehotusta, joissa kansalaisia pyydettiin lopettamaan verojen maksu, kieltäytymään asepalveluksesta ja ryhtymään yleiseen kansalaistottelemattomuuteen. Sillä ei kuitenkaan ollut toivottua vaikutusta. Uudeksi pääministeriksi tullut Pjotr Stolypin järjesti kiellon, joka esti Viipurin manifestin allekirjoittajia asettumasta ehdolle seuraaviin duumanvaaleihin maaliskuussa 1907.
Aavikon kukka

Arvioita

Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä haparoivasti toteutettu epätasainen elokuva dramatisoi kiusallisen kevyesti alistetun afrikkalaistytön matkan ja kasvun arvostetuksi YK:n erityislähettilääksi. Lopputulos maistuu hänestä jokseenkin falskilta.
Earl Holliman

Earl Holliman (s. 11. syyskuuta 1928) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän voitti parhaan miessivuosan esittäjän Golden Globen roolistaan elokuvassa Sateentekijä (1956). Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Standartenführer

Standartenführer oli natsi-Saksan järjestöjen SA-joukkojen ja SS:n käyttämä arvo, joka vastasi everstiä.
Standartenführerin arvo otettiin käyttöön ensimmäistä kertaa 1925 ja vuodesta 1928 alkaen sitä sovellettiin sekä SA- että SS-joukkojen arvoasteikossa. Arvonhaltijan tehtävä oli komentaa Standarten-kokoisia yksikköjä eli noin rykmentinkokoisia 300–500 miehen muodostelmia. SS-joukoissa Standartenführer oli korkein esiupseerin arvo Oberführerin ollessa alin kenraalitason arvo, mutta natsien vallanoton jälkeen 1933 Oberführerin arvo laski korkeimmaksi esiupseeriarvoksi, jättäen Standartenführerin toiseksi korkeimmaksi.
Launiojärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,9 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kuoreveden alueella (35.61), jonka Vuohijoen valuma-alueeseen (35.613) se kuuluu.
Särkelä itte

Tuotanto

Käsikirjoituksen Turja näytelmän pohjalta tekivät Särkkä ja Saarikivi, vaikka alkuteksteissä tekijäksi on merkitty Turja. Turja ei ollut lopputulokseen tyytyväinen, vaan sanoi julkisestikin, että hyvästä aiheesta syntyi huono elokuva. Saarikivi ei tehnyt enää elokuvia SF:lle, koska kyllästyi kuuntelemaan puhetta rahasta.
Särkelä lukee elokuvassa Salon Seudun Sanomia, ja lopussa mainittu puhelinnumero 61 186 kuului SF:n pääkonttorin puhelinvaihteelle.
Särkän ohjaama koira-aiheinen lyhytelokuva Uskolliset ruskeat silmät sai vuoden lyhytelokuva-Jussin.

Juoni

Elokuvan päähenkilö on kovasydäminen ja turhamainen tehtaanjohtaja Julius Särkelä (Uuno Laakso). Häntä ärsyttää erityisesti patruuna Fallsten (Artturi Laakso), jonka poikaan Marttiin (Ekke Hämäläinen) Särkelän tytär Saara (Hillevi Lagerstam) on lisäksi ihastunut. Maalaisukko Heroja (Aku Korhonen) saapuu Särkelän luokse perimään antamaansa lainaa takaisin.

Arviot

Näytelmän ensi-illasta ei vielä ollut kulunut kovin pitkään, ja aikalaiskriitikot vertasivat elokuvaa siihen, näytelmän eduksi. Paula Talaskivi (Helsingin Sanomat) ei pidä Särkelästä luotua hahmoa oikeana Särkelänä, ja monen mielestä elokuva oli teatterimainen. Olavi Veistäjä (Aamulehti) löysi kuitenkin myönteistäkin, esimerkiksi Uuno Laaksosta Särkelänä.  
Televisioesitysten yhteydessä Kari Uusitalo otsikoi: ”Mainettaan parempi”. Elokuvan vuoropuhelua on eräs kriitikko luonnehtinut meheväksi mutta kuvallista ilmaisua jähmeäksi ja tasapaksuksi.
Tyko Vesa

Tyko Valfrid Vesa (13. maaliskuuta 1893 Turku – 28. huhtikuuta 1918 Viipuri) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa, missä hän sai tulikasteensa taistelussa Saksan itärintamalla Misse-joella. Myöhemmin hän kaatui Suomen sisällissodassa Kolikkoinmäellä Viipurissa.

Perhetausta ja opinnot

Vesan vanhemmat olivat kirvesmies Valfrid Åkerblom ja Edla Matilda Lehtonen. Vesa kävi viisi luokkaa Turun suomalaista klassillista lyseota ja kävi Saksassa sotakoulun B-kurssin vuonna 1917.

Jääkärikausi

Vesa työskenteli konttoristina Turussa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 4. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen hänet siirrettiin 10. heinäkuuta 1917 alkaen pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan. Hän suoritti konekiväärikomppaniasta käsin Libaussa kärjestetyn sotakoulun B-kurssin.

Suomen sisällissota

Vesa saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Säiniöllä sekä Viipurissa, missä hän kaatui taistelussa 28. huhtikuuta 1918 Kolikkoinmäellä. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Turussa. Hänet on haudattu Turun valkoisten sankarihautaan.
Tanskan kansallismuseo

Komission til Oldsagers Opbevagning

Ensimmäiset kokoelmat kuuluivat Frederikin III noin vuonna 1650 perustamalle taidekamarille (tansk. Kongens Kunstkammer), jossa oli talteen kerättynä käsitöitä, maalauksia, etnograafisia esineitä, aseita ja antiikkia. Kokoelmaa säilytettiin kuninkaalisen kirjaston varastossa. Vuonna 1807 perustettiin Kuninkaalisen Komissio (kungliga Komission til Oldsagers Opbevagning), jota johti aluksi Rasmus Nyerup (12.3.1759-28.6.1829). Vuonna 1832 siirrettiin muinaisesineet Christiansborgiin, mutta uuden vuoden 1849 perustuslain myötä se siirrettiin vielä Prinsens Palæ'een. Muinaisesineiden määrä kasvoi nopeasti ja C. J. Thomsenin ollessa inspektöörinä, tuli esineet lajitella yhteen kuuluville osastoille. Tässä työssään Thomsen sai ajatuksensa jakaa muinaisuus kivi-, pronssi- ja rautakauteen. Vuonna 1844 muinaisesineet erotettiin taidekokoelmista ja liitettiin Thomsenin kokoelmiin, jotka oli lueteltu seuraavana vuonna. Muinaisesineitä oli silloin yli 10 000.

Det kongelige etnografiske Museum og Den kongelige Antiksamling udskilles

Vuosina 1849–1850 keräsi Thomsen muista kokoelmista erilleen kaikki etnograafiset ja antiinkin ajan esineet. Ne sijoitettiin tämän jälkeen Kuninkaaliseen etnograafiseen museoon (tansk. Det Kongelige Etnografiske Museum) ja Kuninkaaliseen antiikin kokoelmaan (tansk. Den kongelige Antiksamling).

Prinsens Palæ

Thomsen johti nyt useita museoita ja vuonna 1853 perustettiin Prinsens Palæ'een Kuninkaalisen museo pohjoismaiden muinaisesineille (tansk. Det kongelige Museum for nordiske Oldsager). Eri museoille hankittiin omat johtajat ja kun Thomsen kuoli vuonna 1865, oli hänen suururakkansa sopivasti ohitse. Vuonna 1892 sai museot yhteisen hallinnon ja niitä olettiin johtaa Kansallismuseon nimen alla. Vuoteen 1992 oli valtion museot kävijöille ilmaiset, mutta niiden tultua maksullisiksi, laski kävijöiden määrät selvästi. Vuodesta 2005 ei sisäänpääsymaksua ole enää peritty valtion museoissa.

Museon osastoja

Museon osastoja ovat esihistoria, keskiaika, renessanssi, historiallinen aika, antiikin kokoelmat, etnografian osasto, Kuninkaaliset raha- ja mitallikokoelmat ja lastenmuseo. Seuraavassa museoiden kuuluisia näyttelykohteita:
Riitta Pihlajamäki

Riitta Liisa Pihlajamäki (s. 23. joulukuuta 1956) on suomalainen televisiotoimittaja.
Riitta Pihlajamäki pääsi ylioppilaaksi Ilmajoen lukiosta 1975 ja valmistui valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta 1985. Hän on työskennellyt Yleisradion televisio-ohjelmatoiminnassa vuodesta 1978 muun muassa A-studion toimitussihteerinä, kansainvälisten ohjelmien tuottajana sekä Yle Uutisten ulkomaantoimittajana. Hän on toiminut Ylen kirjeenvaihtajana Pariisissa ja Wienissä. Bonnin-kirjeenvaihtajana Pihlajamäki raportoi mm. Berliinin muurin murtumisen aikaan marraskuussa 1989.
Pihlajamäki nimitettiin Yle TV1:n ohjelmasuunnittelupäälliköksi 1998 ja  ohjelmajohtajaksi 2005. Hän toimi Yle TV1:n kanavapäällikkönä 2008-2011, jonka jälkeen välinepäällikkönä ja myöhemmin Ylen suomenkielisten tv-kanavien julkaisupäällikkönä. Ylen journalististen standardien ja etiikan päällikköksi Pihlajamäki nimitettiin 2014. Joulukuussa 2016 hän siirtyi johtamaan A-studion toimitusta.
Pihlajamäki on ollut naimisissa Yleisradion entisen toimittajan Hannu Lehtilän kanssa.
Mercy Graves

Teräsmies

Mercy Graves on erittäin taitava taistelulajeissa ja osaa käsitellä useita eri aseita. Hän oli ennen rikollinen ja johti omaa tyttöjengiään. Graves onnistui kerran nappaamaan Luthorin salkun aivan hänen nenänsä edestä, mutta jäi kiinni, kun Luthorin miehet nappasivat hänet. Luthor ei kuitenkaan kostanut hänelle vaan tarjosi Gravesille töitä hänen henkivartijana ja kuljettajana.

Justice League

Graves sai hallintaansa LuthorCorpin, kun itse Luthor kärsi tuomiotaan vankilassa. Luthorin onnistuttua karkaamaan hän palasi takaisin yhtiöönsä vain huomatakseen miten hyvin yhtiö on selviytynyt, mutta pettynyt, koska Luthorin paras professori Ivo oli saanut potkut. Luthorin väistyttyä lopullisesti kuvoista, Graves saa nyt johtaa LuthorCorpia vakituisesti.

The Batman

Vuonna 2007 Graves palasi takaisin animaatiosarjaan kahden vuoden tauon jälkeen. Hän esiintyi Batmanissä 5. tuotantokauden kaksiosaisessa jaksossa The Batman/Superman Story, jossa hänet tunnetaan pelkästään nimellä Mercy, joka on Luthorin oikeankäden mies. Ulkonäöltään hän muistuttaa euraasialaista, jolla on pitkät tummat hiukset.

Elokuvat

Mercy Gravesin ensi esiintyminen elokuvissa tapahtui vuonna 2006 Superman: Brainiac Attacks elokuvassa. Toisen kerran hän esiintyi elokuvassa Superman: Doomsday vuonna 2007, jossa hänen alkuperäistä ulkonäköä oli muutettu enemmän hänen sarjakuvaversionsa mukaiseksi. Graves oli ruskeaihoinen, jolla on vaaleat hiukset. Elokuvan aikana hän toimi normaaliin tapaansa Luthorin kätyrinä, joka kuitenkin tapettiin elokuvan aikana.
Alzateaceae

Tuntomerkit

Kasvit ovat puita tai pensaita, joiden oksat ovat usein kimppuina ja joissa on kivisoluja. Lehdet ovat korvakkeettomia. Kukat ovat pieniä, viisi- tai kuusilukuisia. Teriö on surkastunut. Heteet ovat lyhytpalhoisia ja niissä on kookas lisäkkeellinen lokeroside, jonka kärjen sivuille ponnen puoliskot kiinnittyvät. Sikiäin koostuu kahdesta yhteen kasvaneesta emilehdestä ja siinä on turvonneet laitaistukat, joihin kiinnittyy paljon siemenaiheita. Luotti on pallomainen. Kota on litteä ja verhiön suojaama, ja siinä on useita kauttaaltaan siivellisiä siemeniä.

Levinneisyys

Alzatea kasvaa trooppisessa Amerikassa Costa Ricasta Peruun ulottuvalla alueella.

Luokittelu

Alzateaceae-heimon lähin sukulaisheimo on Penaeaceae; niiden yhteistä kladia luonnehtii tukeva vartalo.
Heimon ainoassa suvussa lienee kaksi lajia.
Suomen Kiinteistönvälittäjäliitto

Suomen Kiinteistönvälittäjät ry (SKVL) on suomalainen kiinteistönvälitysalan yrittäjien palvelu- ja edunvalvontajärjestö. SKVL:n jäsenyys takaa välittäjille ajantasaisen tiedon ja työvälineet sekä asiakkaille ammattitaitoisen ja turvallisen palvelun. Liitto toimii yhdyssiteenä verkostossa, joka koostuu yli 400 paikallisesta kiinteistönvälitystoimistosta ympäri Suomen.
Suomen Kiinteistönvälittäjäliitto on perustettu vuonna 1946.
Viestikeskus Lokki

Viestikeskus Lokki oli jatkosodan aikana Mikkelissä toiminut Päämajan viestikeskus. Lokin toimitilat sijaitsivat Naisvuoreen louhitussa  kallioluolastossa. Nykyään 1990-luvulla entistetty Lokki on Päämajamuseon ohella Mikkelin sodanaikaisesta merkityksestä päämajakaupunkina kertova matkailunähtävyys.

"Lokin" tehtävät

Viestikeskus Lokki oli viralliselta nimeltään Päämajan yleisesikunnan viestikeskus. Se toimi Päämajan yleisesikunnan viestitystoimiston alaisuudessa. ”Lokki” oli sekä päämajan että viestikeskuksen peitenimi, koska päämajan viestintä kulki jälkimmäisen kautta. Päämajassa komentoesikunnan päällikkönä toiminut Wiljo Einar Tuompo käyttää päiväkirjoissaan Lokista nimeä ”Luola”. 
Viestitystoimisto käsitteli tulevia ja lähteviä kirjelmiä, sanomia ja puheluita. Välitystehtävänsä lisäksi toimisto tilastoi ja tarkkaili viestiliikennettä. 
Myös päämajan sisäisen puhelinluettelon ylläpito kuului sen tehtäviin. Puhelinluetteloa täydensi "Tieto-puhelin", joka vastasi päämajan henkilöiden sijoituspaikkoja ja numeroita koskeviin tiedusteluihin ja jolla oli organisaation ajantasainen rakenne hallussaan.
Rompaksen kaivos

Rompaksen kaivos on Ylitorniolle suunnitteilla oleva kultakaivos. Kaivohankkeen takana on kanadalainen kaivosyhtiö Mawson Resources Ltd. Hanke oli vuonna 2012 tutkimusvaiheessa eikä päätöstä kaivoksen avaamisesta ole tehty. Kullan lisäksi alueelta on löydetty merkittäviä pitoisuuksia hopeaa ja uraania.
Tutkimukset alueella alkoivat 2010. Kultaa on löydetty joistakin näytteistä jopa 3,5 kiloa tonnissa malmia.
Rompaksen tutkimusalueen sisällä on myös Rompaksen Natura 2000-alue.
Raffaele Marciello

Raffaele "Lello" Marciello (s. 17. joulukuuta 1994 Zürich, Sveitsi) on sveitsiläissyntyinen italialainen autourheilija. Hän kuului Ferrarin nuorten kuljettajien kehitysohjelmaan vuosina 2010–2015.

Ura

Marciello aloitti kartinguransa vuonna 2005, päätyen lopulta KF2-luokkaan vuonna 2010.
Vuonna 2010 Marciello aloitti formulauransa Formula Abarth -sarjassa, jossa hän voitti kaksi kilpailua, sijoittuen loppupisteissä kolmanneksi. Vuonna 2011 Marciello kilpaili Italian Formula 3 -sarjassa, saavuttaen kaksi voittoa ja yhden paalupaikan, sijoittuen loppupisteissä kolmanneksi.
Vuonna 2012 Marciello ajoi Formula 3 Euroseries -sarjassa voittaen kuusi kilpailua ja sijoittuen niin ikään sarjan kolmanneksi. Hän ajoi samana vuonna myös Toyota Racing Series -sarjassa sijoittuen sarjan yhdeksänneksi. Vuonna 2013 Marciello kilpaili uudelleen perustetussa Euroopan Formula 3 mestaruussarjassa voittaen sarjan mestaruuden saavuttaen kauden aikana 13 voittoa, 12 paalupaikkaa ja kahdeksan kilpailun nopeinta kierrosta.
Marciello siirtyi kaudelle 2014 GP2-sarjaan Racing Engineering -tallin kuljettajaksi. Hän voitti yhden kilpailun ja saavutti kolme kolmossijaa kauden aikana, sijoittuen sarjan kahdeksanneksi. Vuonna 2015 Marciello jatkoi GP2:ssa Trident -tallissa. Hän saavutti kauden aikana neljä palkintosijaa ja 110 pistettä sijoittuen sarjan seitsemänneksi. Vuonna 2016 Marciello jatkoi kolmannen kauden GP2:ssa siirtyen Russian Time -talliin.

Formula 1

F1-auton rattiin Marciello pääsi ensimmäistä kertaa Yas Marinan radalla kauden 2014 jälkeisissä nuorten kuljettajien testissä. Marciello oli päivän toiseksi nopein kuljettaja, puoli sekuntia Mercedeksen Pascal Wehrleiniä hitaampana. Kaudella 2015 Marciello toimi Sauberin virallisena testi- ja varakuljettajana. Hän ajoi toista Sauber-autoa neljissä perjantaiharjoituksissa.
Kerävoltti

Kerävoltin tekniikka

Tekniikka kerävoltissa on tärkeää sisäistää ennen käytännön harjoittelua. Maalla voi harjoitella kerävoltti-linkkareita jolloin linkkareiden aikana kerävoltin asento tulee tutuksi. Kerävoltti pyörii ilmassa niin nopeasti, mitä ponnistat trampoliinilta ja miten paljon temppua ilmassa pyörität.

Kerävoltin asento

Kerävoltin asento on hieman selkä pyöreänä, jalat vartalon läheisyydessä, pää leuassa kiinni, sekä tiukasti kädet jalkojen vierellä kiinni. Päätä ei laiteta jalkojen väliin, mutta sen täytyy pysyä kokoajan kiinni leuassa. Kerävoltti pyöritetään ilmassa ns" pommiasennossa" mutta huomattavasti siistimmin, ja hallitummin.

Kerävoltin avaus:

Kerävoltti avataan lantio suorassa maahan. Ilmassa pyörimisen aikana, on hyvä katsoa jalkojen välistä milloin näet maan. Kun näet maan ollessasi ilmassa, valmistaudu avaamaan kerävolttia. Muista tulla aina lantio suorassa, ja hartiat takana alas. Polvet eivät saa olla suorana, vaan joustavaan asentoon jossa polvet ovat koukussa, on hyvä tulla alas. Halutessasi voit avata kerävoltin niin, että kun avaat lantion jätät kädet vartalon vierelle- tai sitten tuot ne lantiota avatessasi sivulle.

Kerävoltti puolellakierteellä

Kun hallitset kerävoltin, voit kokeilla kerävolttia puolellakierteellä. Kerävoltti puolellakierteellä toimii ihan samalla tavalla, kuin kerävoltti mutta kun näet maan, lasket toista olkapäätä alemmaksi ja käännät sinne suuntaan lantiotasi. Jos lasket siis vasenta olkapäätä alas, käännät vasemmalla vartalosi. Käännöksessä lantion tulee olla suorana, ja kädet vartalon vieressä. Kerävoltti puolellakierteellä vaatii paljon harjoittelua, mutta ajan ja harjoituksen myötä, myös itse temppu rupeaa onnistumaan.
Satu Koskimies

Satu Koskimies (vuosina 1973–1993 Marttila, s. 12. maaliskuuta 1941 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja kirjallisuustoimittaja. Koskimies toimi kustannustoimittajana Kirjayhtymässä 1973–1993 ja on ollut radio-ohjelmien tekijänä vuosikymmeniä. Hän toimitti yhdessä Juha Virkkusen kanssa Tämän runon haluaisin kuulla -ohjelmaa 1976–2003 ja on toimittanut myös lukuisia ohjelmasarjoja lyriikasta, mm. Kuuntele kirjailijaa sekä Loistava runo. Koskimiehen runoja on myös sävelletty.
Koskimies on kirjoittanut lukuisia kirjallisuusarvosteluja eri lehtiin, viimeksi mm. Kiiltomato.net-verkkojulkaisuun, tätä nykyä Helsingin Sanomiin. Lisäksi Koskimiehen ansioluettelossa on lukuisia lehtiartikkeleita, opetustöitä, esitelmiä ja artikkeleita eri teoksissa, suomennostöitä sekä jäsenyyksiä useiden kirjoituskilpailujen raadeissa.
Koskimies on koulutukseltaan filosofian maisteri Helsingin yliopistosta. Hän sai vuonna 2003 P. E. Svinhufvudin Muistosäätiön kirjallisuuspalkinnon.
Koskimies on kanteletaiteilija Ulla Katajavuoren ja viulisti Eero Koskimiehen tytär. Riina Katajavuori on hänen tyttärensä. Satu Koskimiehen velipuoli oli pianisti Pentti Koskimies ja eno ksylofonitaiteilija Eino Katajavuori.
Koillis-Savo (lehti)

Muuttuva paikallislehti

Koillis-Savon päätoimittaja on Pirjo Mononen (1.9. alkaen Minna-Liisa Mathalt). Lehteä julkaisee Savon Media Oy, joka kuuluu Keskisuomalainen-konserniin.
Koillis-Savoa julkaisevassa lehtiyhtiössä käytiin syksyllä 2013 yt-neuvottelut. Säästösyistä johtuen lehti on joutunut supistamaan asiakaspalveluaan. Näkyvin muutos tapahtui vuoden 2014 alussa, jolloin Koillis-Savo muuttui kaksipäiväisestä yksipäiväiseksi. Nykyisin lehti ilmestyy torstaisin.
Paperilehdellä on rinnallaan sähköisiä kanavia, kuten esimerkiksi verkkosivut. Koillis-Savoa voi lukea näköislehtenä tietokoneella tai tabletilla. Vuoden 2014 alussa Koillis-Savo otti käyttöönsä Juttuluuri-nimisen palvelun, jossa paikallislehden tuottamaa sisältöä jaetaan kuluttajille suoraan puhelimeen. Juttuluurista voi lukea uutisia sekä katsella kuvia ja videoita paikallisista aiheista.
Koillis-Savon levikki
Matthias Sammer

Ura pelaajana

Sammer pelasi ammattilaisurallaan neljässä seurassa, Dynamo Dresdenissä (1985–1990), VfB Stuttgartissa (1990–1992), FC Internazionale Milanossa (1992–1993) ja Borussia Dortmundissa (1993–1998). Hän voitti urallaan kahdesti DDR:n liigamestaruuden (1989 ja 1990) ja kolmesti yhdistyneen Saksan liigamestaruuden, vuonna 1992 Stuttgartissa ja vuosina 1995 ja 1996 Dortmundissa. Hän oli Dortmundin joukkueessa voittamassa myös Mestarien liigaa vuonna 1997. 
Sammer valittiin Euroopan parhaaksi jalkapalloilijaksi vuonna 1996, samana vuonna, kun hän oli johdattamassa maataan Euroopan mestaruuteen. Sammer pelasi urallaan yhteensä 74 maaottelua, 23 DDR:n maajoukkueessa ja 51 Saksan maajoukkueessa. Hän esiintyi arvokisoissa kolme kertaa, EM-kisoissa vuosina 1992 ja 1996 sekä MM-kisoissa vuonna 1994. Sammer joutui lopettamaan uransa vuonna 1998 polvivamman vuoksi.

Ura valmentajana ja urheilujohtajana

Sammer aloitti valmentajanuransa vuonna 2000 Borussia Dortmundin peräsimessä. Hän oli valmentajana johdattamassa joukkuettaan Saksan mestaruuteen vuonna 2002 ja samana vuonna Dortmund eteni myös UEFA Cupin finaaliin, jossa se oli kuitenkin häviävänä osapuolena alankomaalaisen Feyenoordin juhliessa mestaruutta. 
Sammer jätti Dortmundin vuonna 2004 ja alkoi valmentaa VfB Stuttgartia. Hän lähti Stuttgartista kuitenkin jo vuonna 2005, vain yhden kauden jälkeen. Vuodesta 2006 Sammer on työskennellyt Saksan jalkapalloliiton urheilujohtajana (Sportdirektor)´. Heinäkuussa 2011 hänestä tuli Saksan liiton nuorisovalmennuskoordinaattori. 
Tammikuussa 2011 uutisoitiin, että Sammer siirtyy pitkän kädenväännön jälkeen Hamburger SV:n urheilutoimenjohtajaksi.  DFB:n johdon käymien keskustelujen jälkeen Sammerin siirtyminen HSV:hen vesittyi ja hän jatkaa liiton palveluksessa.  Huhtikuussa 2011 Sammer allekirjoitti vuoteen 2016 ulottuvan jatkosopimuksen Sportdirektorin tehtävistä DFB:n kanssa.  
Heinäkuun alussa 2012 Sammer jätti DFB:n ja siirtyi kolmivuotisella sopimuksella FC Bayern Münchenin urheilutoimenjohtajaksi.
Brian Willson

S. Brian Willson (s. 4. heinäkuuta 1941) on yhdysvaltalainen rauhanaktivisti. Hän on
kritisoinut ja protestoinut länsimaista ylellistä elämäntapaa sekä erityisesti Yhdysvaltoja ja 
maan toimintaa kolmannessa maailmassa. Koulutukseltaan hän on lakimies.
Willson kasvoi konservatiivisessa kodissa ja oli nuorena urheilullinen. Vietnamin sodan aikana hän suoritti pakollisen asepalveluksen Yhdysvaltain ilmavoimissa ja 
vietti joitakin kuukausia Vietnamissa ilmavoimien joukoissa, joiden tehtävänä oli suojata sotilaslentokenttiä. Kyseisen komennuksen aikana Vietnamin sotaan aikaisemmin myönteisesti suhtautunut Willson muuttui aktiiviseksi sodan vastustajaksi. Tämän huomattuaan hänen esimiehensä siirsivät hänet ennenaikaisesti takaisin Yhdysvaltoihin, mutta myöhemmin hänet joka tapauksessa vapautettiin armeijasta kunniallisesti, kapteenin 
arvossa. Willson suoritti aikaisemmin aloittamansa oikeustieteen opinnot loppuun, ja on sittemmin toiminut useissa eri ammateissa ja tehtävissä, muun muassa vankien oikeuksien parissa, maitokarjan kasvattajana, rakennustarkastajana ja pienyrittäjänä.     
Aktivistiuransa aikana Willson on harrastanut kansalaistottelemattomuutta ja ottanut
osaa muun muassa pitkiin syömälakkoihin. Hän on vieraillut monissa maissa ja tutkinut ja dokumentoinut Yhdysvaltain sotilas- ja tiedustelupalvelutoimintaa ympäri maailmaa. Yleiseen tietoisuuteen hän nousi vuonna 1987 ollessaan protestoimassa Yhdysvaltain laivaston Keski-Amerikkaan tarkoitettuja sotatarvikekuljetuksia. Tuolloin tarvikejuna
ajoi osittain hänen ylitseen, ja Willson sai päähänsä ja molempiin jalkoihinsa pahoja vammoja.
Willson on yhdysvaltalaisten Veterans for Peace - ja Vietnam Veterans Against the War -järjestöjen jäsen.