google/wiki40b huggingface dataset:
Lisp-kone

Lisp-koneet olivat yleiskäyttöisiä tietokoneita, jotka suunniteltiin ohjelmoitaviksi pääosin Lisp-kielellä ja joiden tunnetuin sovellusalue oli todennäköisesti tekoäly. Ne olivat periaatteessa ensimmäisiä kaupallisia yhden käyttäjän työasemia, joskin aluksi kooltaan varsin suuria. Koneita ei koskaan valmistettu kovin suuria määriä, todennäköisesti vain joitakin tuhansia, mutta ne ehtivät kuitenkin jättää jälkensä tietotekniikan historiaan, sillä Lisp-koneympäristö vaikutti merkittävästi muun muassa tehokkaan roskienkeruun, lasertulostuksen, ikkunointijärjestelmien, hiiren, korkean resoluution bittikarttagrafiikan, renderoinnin ja erilaisten tietoverkkoratkaisujen kehitykseen.
Ensimmäiset Lisp-koneet suunniteltiin 1970-luvun alkupuolella Massachusettsin teknillisessä korkeakoulussa, jossa hanketta vetivät Richard Greenblatt ja Tom Knight. Myöhemmin Lisp-koneita valmistivat pääasiassa Symbolics sekä Lisp Machines. Muita markkinoilla olleita yhtiöitä olivat muun muassa Xerox ja Texas Instruments.
Kiinnostus Lisp-koneisiin alkoi hiipua 1980-luvun lopulla, ja niiden valmistus loppui seuraavan vuosikymmenen alkupuolella.
Iida Tikka

Iida Tikka on suomalainen toimittaja. Hän työskentelee Yle uutisten ulkomaantoimittajana. Aiemmin hän oli MTV Uutisten Venäjän-kirjeenvaihtajana ja STT:n vakituisena avustajana Moskovassa. Tikka on opiskellut Venäjän sisä- ja ulkopolitiikkaa Moskovan yliopistossa. Hän on työskennellyt ja asunut Venäjällä aiemmin muun muassa Petroskoissa, Permissä ja Irkutskissa.
Läpäisevä huippu

Läpäisevä huippu (engl. overshooting top) on ukkospilven yläosassa oleva alasimen tasaisen yläpinnan puhkaiseva pullistuma. Tämä kertoo suuresta ilmakehän epävakaisuudesta ja siitä, että ukkonen on voimakas, melko varmasti supersolu. Supersoluun liittyy voimakkaan salamoinnin, suurten rakeiden, hyvin rankan sateen, voimakkaiden jopa hirmumyrskymäisten syöksyvirtausten tai tornadojen riski.
Pöheikön pölläys

Pöheikön pölläys on Rantajätkien järjestämä musiikkitapahtuma, joka on pidetty Ylöjärvellä vuodesta 1991 lähtien.

1991

Huutava heisimato, Molotovin Coctail

1992

Kupiaisen kapakkaorkesteri, Jukka Törmä & Neliveto, The Skylarks, White One

1993

Soulville, Vicky Rosti & Menneisyyden vangit, Aimo Pamaus & Luodinkestävät liivit

1994

Moog Konttinen, Toni Rossi & Sinitaivas, Pasi & Pantterit, Aimo Pamaus & Luodinkestävät liivit

1995

Wanha Warasto, Moog in Band, Kadunkulkijat, Vicky Rosti & Menneisyyden vangit, Maratontanssi-teatteriesitys

1996

A. Aallon rytmiorkesteri, Grawfish, Underwear, Seitsemän seinähullua veljestä, Handy Hanger

1997

Jussi Alanko & Alligaattorit, A. Aallon rytmiorkesteri, Riki Sorsa & Leirinuotio, Aimo Pamaus & Luodinkestävät liivit

1998

Agents, Jussi Alanko & Alligaattorit, Lapinlahden linnut, Aimo Pamaus & Luodinkestävät liivit

1999

A. Aallon rytmiorkesteri, Aki Sirkesalo, Laiskat auringossa

2000

A. Aallon rytmiorkesteri, Wide Image, Yö, Sorry After Ever

2001

Agents, Wide Image, Popeda, Pablo & The Buttlers

2002

Screaming Thunders, A. Aallon rytmiorkesteri, Aika, Aimo Pamaus & Luodinkestävät liivit, Riemuivisioona, Tre:s Hombres, Wiley Cousins Band (USA/FIN)

2003

Kirka, Funky Friends Company, Nylon Beat, Lari Salomaa & Villit kantapäät

2004

Laura Voutilainen, A. Aallon rytmiorkesteri, Aimo Pamaus & Luodinkestävät liivit, Captain Stabbing's Musical Adventures

2005

Irina, Jani Wikholm, Recyclers, Aimo Pamaus & luodinkestävät liivit

2006

Virve Rosti & Menneisyyden vangit, Matti Nykänen, Popeda, Powerglide, Reginan vangit

2007

Paula Koivuniemi, Reginan vangit, Popeda, Aimo Pamaus & Luodinkestvät liivit

2008

Popeda, Cubehead, Jean S., Aimo Pamaus & Luodinkestvät liivit, Reginan vangit

2009

Mamba, Aimo Pamaus & Luodinkestvät liivit, Popeda, Rocktähteet

2010

Paula Koivuniemi, The Steam, Popeda, Aimo Pamaus & Luodinkestvät liivit

2011

Aimo Pamaus & Luodinkestvät liivit, Mamba, Sami Hintsanen & Alabama House band, Frederik

2012

Rocktähteet, Apulanta, Aimo Pamaus & Luodinkestvät liivit, Rockvalli, Popeda

2013

Pertti Kurikan nimipäivät, Paula Koivuniemi, Eläkeläiset, Aimo Pamaus & Luodinkestvät liivit

2014

Jukka Poika, Popeda

2015

Eppu Normaali, Popeda
Teairra Marí

Teairra Maria Thomas (s. 2. joulukuuta 1987 Detroit, Michigan) on afroamerikkalainen R&B -artisti. 
Hän aloitti uransa jo 12-vuotiaana, ja levytti serkkunsa kellarissa. Tuottaja Big Mike on ohjannut hänen uraansa sitä asti kun Mari oli 13-vuotias. Läpimurto tuli 16-vuotiaana, ja toinen single No Daddy ja siitä tehty video toivat kaupallista menestystä ja näkyvyyttä MTV-kanavalla.
Suhoi Su-27

Suunnittelu

Su-27:n kehitystyö alkoi 1969, ja prototyyppi Suhoi T10-1 (Flanker-A) lensi 20. toukokuuta 1977.
Prototyyppivaiheessa useita koneita menetettiin ja uudistettu lopullinen kone Su-27S (Flanker-B) lensi ja otettiin palveluskäyttöön vuonna 1984.
Konetta on rakennettu kolmessa paikassa: KnAAPO Komsomolsk-na-Amuressa valmisti kylmän sodan aikana yksipaikkaisia malleja ja IAPO Irkutsk kaksipaikkaiset koneet. Kolmas valmistuspaikka on NAPO Novosibirsk.
Lännessä kone esiteltiin ensi kerran Le Bourgetissa kesäkuussa 1989.

Tuotanto ja käyttäjät

Noin 680 Su-27-konetta valmistettiin Neuvostoliitossa. Venäjällä on käytössä 400 Su-27-konetta. Kazakstanilla on 30 konetta ja se on tilannut 12 lisäkonetta. Valko-Venäjällä on mahdollisesti 20 konetta, Ukrainalla 66 ja Uzbekistanilla 20.
Kiina osti 26 Su-27-konetta vuosina 1991–92 ja 24 lisäkonetta vuosina 1995–96.
Se osti 200 koneen valmistuslisenssin 1995. Venäjä peruutti myyntilisenssin 2006, kun paljastui että Kiina oli kehittänyt koneesta oman J-11B-kopion, joka varustettaisiin kiinalaisilla järjestelmillä. Tätä ennen Kiina oli valmistanut ainakin 95 konetta.
Vietnamilla on 24 Su-27:aa ja on tilannut 12 lisää. Etiopialla on 10 konetta. Malesia on tilannut 18 Su-30-konetta. Indonesialla on 2 Su-27:aa ja 2 Su-30-konetta. Kuusi on viety Eritreaan, 8 Angolaan ja 14 Syyriaan.
Intia on tilannut 50 Su-30-konetta ja sillä on lisenssi valmistaa 140 konetta.
Venäjän ilmavoimien 2009–2015 hankkimat koneet ovat tyyppejä Su-27SM (12 kpl), Su-30M2 (4) ja Su-35 (BM) (48).
Suomeen liittyen Suhoi Su-27:ää käyttävät Venäjän Leningradin sotilaspiirissä 159. lentorykmentti Karjalan Besovetsissa (Petroskoissa), 177. lentorykmentti Karjalan Lotinanpellossa ja 9. lentorykmentti Kilpajärvellä. Yksiköt kuuluvat Venäjän 6. ilma-armeijaan.
Venäläinen taitolentoryhmä Russian Knights käyttää Su-27-koneita.
Sèvresin rauhansopimus

Sèvresin rauhansopimus oli sopimus, jonka ensimmäisen maailmansodan ympärysvallat (Venäjää lukuun ottamatta) ja osmanien valtakunta solmivat sodan päätyttyä 10. elokuuta 1920 Ranskan Sèvresissä. Se oli yksi Pariisin rauhankonferenssissa valmistelluista Pariisin esikaupunkirauhoista. 
Ympärysvaltojen tarkoituksena oli Osmanivaltion jakaminen pienempiin osiin, koska sitä pidettiin liian heikkona ylläpitämään rauhaa. Jo aseleposopimuksessa Turkille asetettiin tiukat rauhanehdot. Sèvresin rauhansopimuksen mukaan sen oli luovutettava Smyrna (nyk. Izmir) lähiseutuineen ja suurin osa Itä-Traakiaa Kreikalle. Lisäksi Armenia sai huomattavia aluelaajennuksia ja itsenäisen Kurdistanin luominen esitettiin yhtenä mahdollisuutena. Istanbul ja monia muita Turkin osia oli ympärysvaltojen miehittäminä jo aseleposopimuksesta 1918 alkaen.
Kreikan saamista lisäalueista huolimatta Kreikka ei allekirjoittanut eikä ratifioinut sopimusta, vaan se vaati itselleen lisää niitä Osmanivaltion alueita, joissa asui kreikankielistä väestöä.
Osmanien hallituksen puolesta allekirjoittajia oli neljä. Sopimusta ei lähetetty osmanien parlamentin ratifioitavaksi, koska se oli hajotettu 12. helmikuuta 1920 ja lakkautettu 18. maaliskuuta 1920. Sulttaani Mehmed VI ja osmanien neuvottelijat allekirjoittivat sopimuksen, mutta sen hyväksymistä vastusti ankarasti Mustafa Kemal Paššan johtama Nuorturkkilainen liike. Nuorturkkilaiset julistivat Turkin itsenäisyyssodan alkaneeksi ja pakottivat ympärysvallat uudestaan neuvottelupöytään. Neuvottelujen seurauksena osapuolet allekirjoittivat ja ratifioivat Lausannen sopimuksen vuonna 1923.
Autiotalo

Cover-versiot

Kappaleesta on tehty lukuisia cover-versioita. ”Autiotalon” ovat levyttäneet muun muassa Tese vuonna 2004 sekä Jorma Kääriäinen Riku Niemi Orchestran kanssa ja Lordi vuonna 2008 Melkein vieraissa – Nimemme on Dingo -tribuuttilevylle. Lordin versio ”Autiotalosta” on englanninkielinen ja sen sanoituksia on muutettu Lordille sopivimmiksi. Lordin versio ”Autiotalosta” on nimeltään ”The House”.
Lesbovampyyrien tappajat

Juoni

Muinainen kirous on vienyt kylän miehiltä vaimot. Tämän kaiken takana on joukkio lesbovampyyreita, jotka on tapettava välittömästi. Houkuteltakseen vampyyrit esiin kyläläiset päättävät laittaa syötiksi pari toivotonta nuorta miestä.
Ikarus Aero 2

Ikarus Aero 2 oli jugoslavialainen vuonna 1940 ensilentonsa lentänyt koulutuslentokone, jota valmistettiin Jugoslavian ilmavoimille vuodesta 1948 lähtien. Lentokone oli ilmavoimien käytössä vuoteen 1959 asti.
Kone suunniteltiin toista maailmansotaa edeltävän Jugoslavian ilmavoimien vaatimusten perusteella korvaamaan Fizir FN-kaksitasot. Se oli melko moderni, tosin sen voimalaite de Havilland Gipsy Major oli vähätehoinen sotilaskoulukoneelle. Laskuteline oli kiinteä.
Ikarus-lentokonetehtaan Boris Cijanin ja Djordje Petkovicin suunnittelema kone pääsi kolmesta kilpailijasta koevaiheeseen kesä-marraskuussa 1940.
Vuosien 1948 ja 1959 välissä Ikarus Tvornica Aero i Hydroplana valmisti kaikkiaan 248 konetta, ehkä jopa 380 konetta.
Leo Arnštam

Leo Oskarovitš Arnštam (ven. Лео Оскарович Арншта́м, 15. tammikuuta 1905 Jekaterinoslav – 27. joulukuuta 1979 Moskova) oli venäläinen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Leo Arnštam valmistui Pietarin konservatoriosta vuonna 1923, työskenteli pianistina ja Vsevolod Meyerholdin teatterin musiikkipäällikkönä vuosina 1924–1927. Hän aloitti elokuvauransa Sergei Jutkevitšin elokuvan Kultaiset vuoret (Zlatyje gory, 1931) äänisuunnittelijana ja osallistui Jutkevitšin ja Fridrih Ermlerin elokuvan Vastasuunnitelma (Vstretšnyi, 1932) käsikirjoituksen laatimiseen ja ohjaukseen.
Arnštamin ensimmäinen itsenäinen ohjaustyö oli Lokakuun vallankumousta romantisoidusti kuvaava Ystävättäret (Podrugi, 1936). Hän jatkoi vallankumousteemaa Sergei Kirovista kertovassa elokuvassa Druzja (1938). Partisaanityttö Zoja Kosmodemjanskajasta kertova Zoja (1944) sai Stalin-palkinnon vuonna 1946. Stalin-palkinnon sai myös säveltäjäelämänkerta Säveltäjä Glinka (Glinka, 1947). Neuvostoliittolais-bulgarialainen Urok istorii (1957) kuvaa Berliinin valtiopäivätalon tuhopolttoon liittyviä tapahtumia vuonna 1933 ja Sofja Perovskaja Aleksanteri II:n murhaan osallistunutta narodnikkia.
Arnštam työskenteli Mosfilmillä tuotantoryhmän johtajana. Hän sai Venäjän SFNT:n kansantaitelijan arvonimen vuonna 1969.
Juha Korkeaoja

Koulutus ja ura

Korkeaoja kirjoitti ylioppilaaksi Kokemäen yhteiskoulusta 1969 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1976. Opiskeluaikanaan hän toimi muun muassa Keskustan opiskelijaliiton varapuheenjohtajana 1973 sekä istui Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan edustajistossa 1971–1974. Valmistuttuaan Korkeaoja työskenteli Maataloustuottajain Satakunnan liiton järjestökonsulttina 1976–1979 ja toiminnanjohtajana 1979–1991. Hän on itse harjoittanut maanviljelystä vuodesta 1981.
Korkeaoja on toiminut kotikuntansa Kokemäen kaupunginvaltuutettuna 1993–2004. Eduskunnassa hän oli vuosina 2007–2011 puolustusvaliokunnan puheenjohtaja.

Perhe

Korkeaoja on naimisissa Marja-Liisa Korkeaojan kanssa ja heillä on kolme poikaa, joista Aapo Korkeaoja tunnetaan performanssitaiteilijana ja Juho Korkeaoja pelikauppa Konsolinetin perustajana.
Southside Johnny

Levytyksiä

1976 I Don't Want to Go Home 

1977 This Time It's for Real 

1978 Hearts of Stone 

1979 The Jukes 

1979 Havin' a Party with Southside Johnny 

1980 Love Is a Sacrifice 

1981 Reach Up and Touch the Sky 

1983 Trash It Up 

1984 In the Heat 

1986 At Least We Got Shoes 

1991 Better Days 

2000 Messin' with the Blues 

2002 Going to Jukesville 

2004 Missing Pieces 

2005 Into the Harbour 

2007 Jukebox 

2010 Pills and Ammo
Derbyn pääkirjasto

Derbyn pääkirjasto on englantilaisen Derbyn kaupungin suurin kirjasto, osa kaupunginkirjastoa. Se toimii kaupungin keskustassa punatiilisessä rakennuksessa, joka valmistui vuonna 1879. Rakennuksen on piirtänyt arkkitehti Richard Knill Freeman ja varat sen rakentamiseen lahjoitti panimosuvun perillinen Michael Thomas Bass.
Derbyn ensimmäinen kirjasto Queens Streetillä toimi vuodesta 1811 Wilkinson & Sonin kauppaliikkeessä. Se oli avoinna vain jäsenille, jotka maksoivat neljän guinean liittymismaksun ja yhden guinean vuosimaksun.
Vuonna 1850 astui voimaan asetus, jonka nojalla yli 10 000 asukkaan kaupungit saivat kerätä puolen pennin veron ja käyttää sen ilmaisen kirjaston perustamiseen. Kirjastoveron tuloilla ei voinut ostaa kirjoja, vaan ne tuli hankkia muilla keinoin.
Derbyn kirjasto sai suuren osan alkuperäisistä kokoelmistaan vuonna 1857, kun kaupungissa 1700-luvun puolivälistä alkaen toiminut Derby Philosophical Society lakkautettiin ja yhdistettiin Derbyn kaupunginmuseoon. Seura lahjoitti museolle neljäntuhannen niteen kirjaston ja laajan kokoelman ”matemaattisia ja luonnontieteellisiä laitteita, näytteitä ja fossiileita”.
Nykyisin kirjastossa on englanninkielisten kirjojen lisäksi materiaalia pandžabin, urdun, hindin, gudžaratin, bengalin, puolan, kiinan, ranskan, saksan, italian, espanjan, albanian, arabian, farsin, kurdin, paštun, venäjän ja somalin kielillä. Kirjastossa on lehtiä, äänikirjoja ja monenlaisia apuvälineitä ja tietokonelaitteita. Osa palveluista on maksullisia.
Tura Satana

Tura Satana (oik. Tura Yamaguchi, 10. heinäkuuta 1938 Hokkaidō, Japani – 4. helmikuuta 2011 Reno, Nevada, Yhdysvallat) oli japanilaissyntyinen, Yhdysvalloissa uransa luonut tanssija ja näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten Varlan roolista Russ Meyerin ohjaamassa elokuvassa Faster, Pussycat! Kill! Kill! (1965).
Hellanikos

Hellanikos (muinaiskreikaksi Ἑλλάνικος) (noin 490/480 – 400 eaa.) oli antiikin kreikkalainen logografi, joka oli kotoisin Lesboksen saarelta.
Hellanikosta oli tuottelias kirjailija, joskin ainoastaan osia hänen töistään on säilynyt nykypäivään saakka. Hän kokosi kreikkalaisia taruja ja kertomuksia ja järjesti ne sukupuolen ja tapahtumapaikan mukaan. Tämän lisäksi hän kirjoitti kansatieteellisiä teoksia muun muassa Egyptistä, Persiasta ja Kreikasta sekä kronologisia luetteloita. Hänen tärkeä teoksensa Attikan historia ei ole säilynyt, mutta Thukydides mainitsee sen. Siinä Hellanikos kuvaa jakson Ateenan varhaisista vaiheista aina peloponnesolaissotaan saakka käyttäen omaa edeltäjistään poikkeavaa kronologista menetelmää.
Muiden logografien tavoin Hellanikoskaan ei perustanut kirjoituksiaan omille havainnoilleen tai tutkimuksiin, vaan lisäsi muiden ihmisten väittämät teokseensa kritiikittä. Thukydides ja hänen seuraajansa arvostelivat kirjoitusten tyyliä ja epätarkkuuksia, mutta Hellanikoksen kronologiset kokoelmat johtivat omalta osaltaan historiankirjoituksen syntyyn.
Leif Salmén

Ura

Salmén opiskeli Helsingin yliopiston humanistisessa ja valtiotieteellisessä tiedekunnassa 1971–1976. Hän on pitkän linjan vasemmistolainen, ja hän oli Suomen kommunistisen puolueen jäsen 1970-luvulta 1980-luvun puoliväliin ja kuului vähemmistöläisiin eli niin taistolaisiin, minkä jälkeen suhtautuminen niin puolueeseen kuin Neuvostoliittoonkin muuttui kriittiseksi.
Salmén on julkaissut useita runokokoelmia, ja lisäksi hän on kirjoittanut proosaa, kabareetekstejä, näytelmiä ja kuunnelmia ja julkaissut useita esseekokoelmia. Salmén on saanut useita palkintoja, muun muassa Tollanderin palkinnon vuonna 2009.
Salmén oli naimisissa ohjelmajohtaja Maria Romantschukin kanssa vuodesta 1979 ja näyttelijä Sinikka Sokan kanssa vuodesta 1986.
Jakob Wallin

Jakob Wallin (9. kesäkuuta 1809 Muhos – 10. kesäkuuta 1868 Muhos) oli suomalainen taidemaalari.
Wallin kävi Oulun triviaalikoulua ja tuli ylioppilaaksi Turussa 1826. Hän oleskeli Tukholmassa vuosina 1835–1836 ja Helsingissä 1837–1838, kunnes palasi Muhokselle, jossa hän omisti maatilan Laitasaaren kylässä.
Wallinin säilyneitä maalauksia ovat muun muassa hänen itsensä Muhoksen kirkolle lahjoittama suurikokoinen maalaus Ristiltäotto vuodelta 1836 ja Pohjois-Pohjanmaan museon akvarelli Oulun palosta. Wallin maalasi myös Utajärven kirkon ensimmäisen alttaritaulun vuonna 1838. Kirkon uudistamistöiden yhteydessä vuonna 1894 taulu oli varastoituna väliaikaisesti navettaan. Taulu paloi navetan mukana.
Dyynien daami

Juoni

Ruuhkaisesta ja kiireisestä Tokiosta rannikon autiolle hiekkadyynille paennut hyönteistutkija kohtaa hiekkaa lapioivan naisen, jonka työllä ei vaikuta olevan mitään tarkoitusta.

Vastaanotto

Dyynien daami palkittiin Cannesissa tuomariston erikoispalkinnolla. Elokuva sai myös parhaan ohjauksen ja parhaan ulkomaalaisen elokuvan Oscar-ehdokkuudet.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Dyynien daamin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Jukka Kajava

Jukka Ilmari Kajava (25. helmikuuta 1943 Oulu – 16. toukokuuta 2005 Berliini, Saksa) oli tunnetuimpia suomalaisia teatterikriitikoita ja televisioarvostelijoita.

Ura

Jukka Kajava kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1962 ja suoritti sen jälkeen Reserviupseerikoulun Haminassa. Hän työskenteli Helsingin Sanomissa vuodesta 1967. Lehden palvelukseen hän siirtyi vakinaisesti vuonna 1978. Hänestä tuli Helsingin Sanomien teatteri- ja televisiotoimittaja. Kajava myös ohjasi niin teatteria kuin musiikkiteatteriakin. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli Åbo Svenska Teateriin 1972 yhdessä Antti Einari Halosen kanssa tehty operetti Iloinen leski. Myöhemmin hän ohjasi muun muassa Jussi Kylätaskun näytelmät Runar ja Kyllikki sekä Maaria Blomma Intimiteatterissa; viimeisinä vuosinaan jopa Giacomo Puccinin oopperan Manon Lescaut Tampereen oopperassa.
Kajava tunnettiin myös tasokkaan lastenkulttuurin puolestapuhujana, ja hän sai lastenkulttuurin valtionpalkinnon vuonna 1985. Arvostelijain valtionpalkinnon hän sai vuonna 1992. Vuonna 2001 hänelle myönnettiin Ida Aalberg -mitali.
Jukka Kajava kuoli sairauskohtaukseen ollessaan työmatkalla Berliinissä.
Ingevald Pipping

Ingevald "Inge" Pipping (28. joulukuuta 1887 Altona Yhdysvallat – 30. elokuuta 1973) oli suomalainen jääkärieversti. Hänen vanhempansa olivat insinööri Maximilian Vilhelm Pipping ja Minna Christiane Bielenberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Lillian Katarina Örnin kanssa.

Opinnot

Pipping kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1906 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa ja suoritti oikeustutkinnon vuonna 1911.

Nuoruusvuodet

Pipping toimi auskultanttina Viipurin hovioikeudessa 15. helmikuuta 1911 alkaen ja toimi asianajajana asianajotoimistossa 15. helmikuuta – 15. marraskuuta 1911 välisen ajan. Hän hoiti Salmin tuomiokunnan tuomarin virkaa 7 kuukauden ajan vuosina 1912–1913 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1914.

Jääkäriaika

Pipping liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin muodostettuun Jääkäripataljoona 27:ään, jossa hänet sijoitettiin 2. lokakuuta 1915 pataljoona 3. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Ekkau-Kekkaussa sekä Aa-joella. Hän suoritti Libaussa vuonna 1917 sotakoulun A-kurssin.

Sisällissodan jälkeinen aika

Pipping palveli sisällissodan jälkeen Suomen tykistökoulussa, josta hänet komennettiin 25. kesäkuuta 1918 ja lopulta siirrettiin 9. lokakuuta 1918 Suomen senaatin sota-asiaintoimituskuntaan. Hän toimi Sotaministeriössä esittelijänä ja oikeudellisen osaston I toimiston päällikkönä. Myöhemmin hän hoiti samaisia tehtäviä oikeudellisen osaston lakkauttamisen jälkeen virkamiehenä ja vuodesta 1927 alkaen esittelijäneuvoksena. Hänet nimitettiin puolustusministeriön esittelijäneuvokseksi 27. kesäkuuta 1928 alkaen. Pipping toimi talvi- ja jatkosodan aikana ja aina vuoteen 1951 saakka puolustusministeriön hallitusneuvoksena, jonka jälkeen hän toimi Tammisaaren Ängholmissa Ab Ängholmin toimitusjohtajana. Hänet on haudattu Tammisaareen.

Luottamustoimet

Pipping toimi Sotaylioikeuden sotilasjäsenenä vuosina 1919–1920 ja vuonna 1919 sotilasasiaintuntijana eduskunnan käsitellessä lakiehdotuksia, jotka koskivat uutta sotilasrikoslakia sekä lakia sotatuomioistuimista ja oikeudenkäynnistä niissä. Hän toimi myös niin sanotun Holman komitean jäsenenä vuonna 1924 ja tapaturmalautakunnan vakinaisena jäsenenä vuosina 1932–1935. Hän toimi Vakuutusneuvoston sotilasjäsenenä vuosina 1938–1952.
Sonny Kittel

Sonny Kittel (s. 6. tammikuuta 1993) on saksalainen jalkapalloilija, joka pelaa keskikenttämiehenä Bundesliigaa Eintracht Frankfurtin joukkueessa. Hän pelasi juniorivaiheessa kesään 1999 saakka VfB Gießen -joukkueessa. Heinäkuusta 1999 alkaen Kittel on edustanut Frankfurtia.
Asutusrahasto

Asutusrahasto oli aiemmin Suomessa valtion rahasto, jonka tarkoituksena oli edistää asutustoimintaa Suomessa.

Historia

Niin sanottu tilattoman väestön lainarahasto sai alkunsa vuonna 1896 niistä varoista, jotka valtio oli osoittanut tilattoman väestön asuttamisen edistämiseksi. Vuonna 1920 tämä rahasto siirrettiin asetuksella asutushallituksen hoitoon, ja se sai nimen asutusrahasto. Samalla rahojen käyttöön tehtiin joitakin muutoksia.

Toiminta

Valtion varojen käyttäminen asutustoiminnassa tapahtui seuraavalla tavalla lain mukaan:
Valtioneuvoston oli vuosittain määrättävä, mikäli sitä ei ollut menoarvion yhteydessä tehty, missä laajuudessa asutuslain edellyttämään asutustoimintaan osoitettuja varoja oli käytettävä. Asutushallituksen oli valtioneuvoston määräyksen rajoissa ja asutustoiminnan etua silmällä pitäen päätettävä, minkä verran tarkoitukseen osoitettuja varoja oli kussakin kunnassa käytettävä.

Lainat kunnille

Asuntorahastosta voitiin myös myöntää lainoja kunnille, edelleen käytettäväksi halpakorkoisina kuoletuslainoina maanhinnan suorittamista varten vuokra-alueensa omakseen lunastaneille tai muulla tavalla maanviljelystä varten maata hankkineille pienviljelijöille, jotka olivat hankkineet maansa 1. tammikuuta 1918 jälkeen eivätkä olleet käyttäneet maanhinnan suorittamisessa valtion välitystä. Lisäksi asuntorahastosta voitiin myöntää lainoja kunnille edelleen lainattaviksi itsenäistyneiden vuokra-alueiden omistajille välttämättömien rakennusten rakentamiseen tai uudistamiseen.

Maakiinteistöjen ostaminen

Maakiinteistöjen ostamisesta valtiolle asutustarkoituksiin käytettäviksi päätti maatalousministeriö asutushallituksen esityksestä. Asutushallitus huolehti ostettujen tilojen hoidosta, laati ja vahvisti niiden asutussuunnitelman ja teetti tämän suunnitelman toteuttamiseksi tarvittavat maankuivaus- ja tientekotyöt.

Laina-anomukset

Laina-anomus asuntorahastolle oli tehtävä kirjallisesti ja osoitettava asutushallitukselle. Anomuksessa oli mainittava anotun lainan suuruus, mitä tarkoitusta varten lainaa anottiin sekä siitä ehkä annettava vakuus. Lainoista asetettavasta vakuudesta, niiden takaisinmaksuehdoista ja muista lainaehdoista päätettiin erikseen kutakin lainaa myönnettäessä. Lainojen myöntämisestä kunnille päätti maatalousministeriö asutushallituksen esityksestä.
Karina Sævik

Karina Sævik (s. 24. maaliskuuta 1996) on norjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Norjan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä kahdeksan maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.  MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa kolmessa ottelussa ja tuli vaihtopelaajana kentälle yhdessä ottelussa.
Sævik edustaa kotimaassaan Kolbotnia, jonne hän siirtyi vuonna 2015 Avaldsnesista.
Kopparbergs/Göteborg FC

Kopparbergs/Göteborg FC eli Göteborg FC on naisten jalkapalloseura Göteborgista. Seura pelaa Ruotsin naisten korkeimmalla jalkapallon sarjatasolla Damallsvenskanissa. Sen pitkä nimi johtuu sponsorisopimuksesta Kopparperg-panimon kanssa. Kopparpergs/Göteborg FC on perustettu vuonna 1970.