google/wiki40b huggingface dataset:
Soluviljely

Soluviljely tarkoittaa prokaryoottisten tai eukaryoottisten solujen kasvatusta hallituissa olosuhteissa. Soluviljelyn historian kehitys ja menetelmät ovat pitkälti olleet samankaltaisia kuin kudos- ja elinviljelyn.
1900-luvun puoleenväliin mennessä eläinsoluviljely alkoi olla yleinen laboratoriotekniikka, muta idea elävien solulinjojen erottamisesta alkuperäisestä kudoslähteestään keksittiin kuitenkin jo 1800-luvulla.

Historia

1800-luvulla englantilainen fysiologi Sydney Ringer kehitti suolaliuoksia, joissa oli natrium-, kalium-, kalsium- ja magnesiumkloridia siinä määrin, että eläimen ruumiin ulkopuolella oleva sydän pystyi vielä sykkimään.  Vuonna 1885 Wilhelm Roux poisti osan kanasikiön hermostolevyn ja piti sitä lämpimässä suolaliuoksessa muutamaa vuorokautta. Tämä oli kudosviljelyn synty. Ross Granville Harrison, joka työskenteli ensin Johns Hopkinsin yliopiston lääketieteellisessa tiedekunnassa ja sitten Yalen yliopistossa, julkaisi tutkimustensa tulokset vuosina 1907–1910 ja näin loi kudosviljelyn metodiikan.
Soluviljelytekniikat kehittyivät huomattavasti 1940–1950-luvuilla virologiatutkimusten tueksi. Virusten kasvattaminen soluviljelyissä on mahdollistanut niiden jalostamisen rokotteita varten. Jonas Salkin kehittämä poliorokote oli yksi ensimmäisistä sarjavalmisteisista tuotteista, jonka valmistuksessa käytettiin soluviljelytekniikkaa. Tutkijat John Franklin Enders, Thomas Huckle Weller ja Frederick Chapman Robbins kehittivät metodin, jonka avulla he kasvattivat poliovirusta apinan maksan soluviljelmässä. Tämän työn perusteella he voittivat vuonna 1954 Nobelin lääketieteen palkinnon, ja Salk kehitti poliorokotteen.
Italian sosiaalinen tasavalta

Historia

Italian vasta syrjäytetty fasistijohtaja Benito Mussolini oli syyskuussa 1943 pelastettu vankeudesta Apenniineilta Saksaan. Italialla meni toisessa maailmansodassa samalla huonosti, sillä liittoutuneet miehittivät jo Sisiliaa. Saksan Italian-suurlähettiläs Rudolf Rahn esitteli 23. syyskuuta 1943 Italian hallituksen, jossa valtionpäämies Mussolini oli myös pääministeri. Muita tärkeitä ministereitä olivat sisäministeri Guido Buffarini Guidi ja sotaministeri marsalkka Graziani. Mussolini lensi Italiaan, ja hän piti hallituksen ensimmäisen kokouksen 27. syyskuuta. Saksalaiset sijoittivat hänet Gardajärven rannalle Gargnanoon. Uusi tasavalta sai kutsumanimensä Salòn tasavalta lähimmästä kaupungista Salòsta.
Saksalaiset valvoivat Mussolinia tarkasti koko ajan. Mussolini ei vastustanut saksalaisia, vaan esimerkiksi salli Italian juutalaisten kuljettaminen tuhoamisleireille. Pian perustamisensa jälkeen sosiaalinen tasavalta luovutti Saksalle Triesten, Istrian, Etelä-Tirolin, Veneton maakunnan itäosan, Zaran ja Dalmatian. Koko Keski-Italia Napolin pohjoispuolelle asti alistettiin saksalaisten suoran sotilashallinnon alaiseksi. Mussolinin hallituksen varsinainen toiminta-alue oli Pon tasanko, mutta sielläkin sen valta oli melko vähäinen. Hallitus oli myös hajallaan: sisäministeriö toimi Madernossa, ulkoministeriö ja propagandaministeriö Salòssa, valtiovarainministeriö Veronassa, opetusministeriö Padovassa ja julkisten töiden ministeriö Venetsiassa. Suurlähettiläs Rudolf Rahnin suurlähetystö oli Fasanon kylässä, ja Rahnilla oli pohjoisessa paljon valtaa. Keski-Italiassa ja Rooman eteläpuolella tasavallan johdossa oli saksalainen sotamarsalkka Kesselring.
Tasavallan puolueohjelmaan kuului teollisuuden täydellinen sosialisointi, mitä Mussolini perusteli sotaponnistuksilla tai länsimielisten teollisuusmiesten petturuudella. Sosialisointia ei kuitenkaan toteutettu. Tammikuussa 1944 Mussolinin edellisvuonna syrjäyttäneet fasistijohtajat tuomittiin kuolemaan tai vankeuteen. Mussolini käytti aikaansa lähinnä kirjoittamiseen, sillä varsinaisia hallitustoimia hänellä ei hoidettavanaan ollut.
Tasavalta lakkasi olemasta keväällä 1945 liittoutuneiden vallattua Pohjois-Italian. Partisaanit teloittivat Mussolinin ja 16 muuta Salòn johtomiestä 28. huhtikuuta 1945.
Great White

Great White on yhdysvaltalainen heavy metal -yhtye. Sen musiikki luokitellaan yleensä hair metaliksi, mutta yhtyeen musiikissa on kuultavissa myös selvät blues rock -vaikutteet. Yhtye perustettiin Los Angelesissa vuonna 1981, mutta se sai suosiota vasta vuonna 1989, kun se julkaisi hittinsä ”Once Bitten, Twice Shy”. Yhtye jatkoi toimintaansa 1990- ja 2000-luvuilla, mutta ei enää onnistunut saamaan mainittavaa suosiota. Kuuluisimpia kappaleita ovat muun muassa ”Once Bitten, Twice Shy”, ”Save Your Love”, ”Rock Me” ja ”Love Is A Lie”.

Historia

Great White soitti ensimmäisen keikkansa 1981 nimellä ”Dante Fox” The Troubadour -klubilla, joka sijaitsee Hollywoodissa, Kaliforniassa. Äänitettyään useita demoja yhtye valitsi itselleen manageriksi Alan Nivenin. Jack Russel esitteli kitaristi Mark Kendallin uudelle managerille nimellä ”Mark Kendall, The Great White”. Kuultuaan tämän ja nähtyään Markin soittamassa sooloaan valkoisella Fender Telecaster -kitaralla valkoisessa asussa vaaleine hiuksineen Niven päätti, että nimi vaihdetaan Great Whiteen.
Vuonna 1982 Mark Kendall, Jack Russell, rumpali Gary Holland ja basisti Lorne Black äänittivät ja julkaisivat viiden kappaleen EP:n Out Of The Night. Nivenin ansiosta Los Angelesin radioasema KMET:in ja KLOS-FM alkoivat pyörittää EP:n biisejä soittolistoillaan. Yhtye siirtyi nopeasti paikallisklubeista tuhatpäisen yleisön eteen suuriin konserttisaleihin, kuten Perkins Palace Pasadenassa, The Palace Hollywoodissa ja The Country Club Resedassa. 
Vuoden 1984 alussa Great White nauhoitti debyyttialbuminsa Great White. Yhtye lähti heti Britanniaan Whitesnaken ”Slide It In” -kiertueen sivuesiintyjänä sekä Yhdysvaltoihin ja Kanadaan Judas Priestin ”Defenders of the Faith” -kiertueen lämmittelijänä.
Vuoteen 1986 mennessä yhtyeeseen oli liittynyt uusi rumpali Audie Desbrow ja kosketinsoittaja-kitaristi Michael Lardie. Uudistunut yhtye alkoi kehittää seuraavaa levyään Shot In The Dark. Julkaistuaan sen Great White lähti kiertueelle Dokkenin kanssa ja alkoi lähestyä yhä suurempaa suosiota.
Great White oli kuumimmillaan vuonna 1987 julkaistuaan kolmannen levynsä Once Bitten..., jolla oli hitit ”Rock Me” ja ”Save Your Love”. Levy myi platinaa huhtikuussa 1988. Yhtye jatkoi putkea toisella samankaltaisella levyllä ...Twice Shy, joka ilmestyi 1989. Levy sisälsi Great Whiten historian suurimman hitin ”Once Bitten, Twice Shy”. Se on alun perin Ian Hunterin. ...Twice Shy myi platinaa kesäkuussa 1989 ja tuplaplatinaa saman vuoden syyskuussa. Levy oli myös Grammy-ehdokkaana parhaan hard rock -esityksen kategoriassa.
”Once Bitten, Twice Shyn” musiikkivideolla esiintyi malli Bobbie Brown, Warrantin ex-laulajan Jani Lanen ex-vaimo.
Helmikuussa 2003 yhtyeen konsertissa Station Club -yökerhossa West Warwickissa syttyi tuhoisa tulipalo, jossa menehtyi 100 ja loukkaantui toistasataa ihmistä.
M/S Jan Heweliusz

Käyttöhistoria

29. tammikuuta 1977 alus laskettiin vesille, ja heinäkuussa se luovutettiin puolalaisen Polskie Linie Oceanicznen omistukseen, joka rekisteröi sen Puolan lipun alle. Alus sai nimen Jan Heweliusz astronomi Johannes Heveliuksen (puol. Jan Heweliusz) mukaan. Kotisatamaksi tuli Gdynia. Tämän jälkeen alus aloitti liikennöinnin reitillä Świnoujście–Ystad. Elokuussa 1977 alus törmäsi laituriin Ystadissa. Törmäyksestä aiheutui laituriin vaurioita noin kymmenen metrin matkalta. Elokuussa 1978 alus sai 45 asteen kallistuman ja ajoi karille mutta pelastui. Maaliskuussa 1982 aluksen ollessa merellä tuli aluksen koneisiin vikaa.
19. elokuuta 1982 Jan Heweliusz kaatui Ystadin satamassa lastinaan muun muassa seitsemän vaunullista sementtiä. Onnettomuudessa loukkaantui kolme miehistön jäsentä. Alus saatiin seuraavien päivien aikana pelastettua ja hinattua telakalle korjaustöitä varten. Marraskuussa alus palasi jälleen liikenteeseen, mutta vielä saman kuukauden aikana se törmäili jälleen; tällä kertaa Ystadin aallonmurtajaan. Jälleen alus joutui telakalle muutamaksi päiväksi. 23. tammikuuta 1983 kaksi huonosti kiinnitettyä rekkaa pääsi kaatumaan aluksella, ja miehistö joutui kamppailemaan aluksen vakauttamiseksi. 8. syyskuuta 1986 erään rekan kylmäkone syttyi palamaan, ja tuli pääsi leviämään viiteen muuhunkin rekkaan, minkä jälkeen 23 matkustajaa ja osa miehistöstä pelastautuivat aluksesta pelastusveneellä. Osa miehistöstä jäi sammuttamaan paloa, ja lopulta palo sammui ja alus meni telakalle korjattavaksi.

Uppoaminen

13. tammikuuta 1993 kello 23.30 Jan Heweliusz lähti Świnoujściesta kohti Ystadia mukanaan muun muassa 34 matkustajaa, 29 miehistön jäsentä ja 29 rekkaa. Yöllä 14. tammikuuta alkoi myrsky. Itämerellä olivat tänä tammikuuna vallinneet hyvin vaikeat sääolot. Kello 3.28 alus lähetti radioviestin, jossa kerrottiin, että aluksella oli ongelmia lastin kanssa. Kello 4.35 Jan Heweliusz sai 30 asteen kallistuman, minkä jälkeen matkustajat saapuivat pelastautumisasemille. Päällikkö päätti yrittää ajaa aluksen kohti Saksan Kap Arkonaa. Kello 4.37 alus lähetti hätäsanoman. Kello 4.45 aluksen kallistuma oli jo 70 astetta. Kello 5.50 alus kaatui ympäri, ja kello 11.00 se upposi. Onnettomuudessa kuoli 54 ihmistä, joista kuusi oli ruotsalaisia.
Nykyisin Jan Heweliuszin hylyllä harrastetaan urheilusukellusta.
Sherlock Holmesin seikkailut (televisiosarja)

Taustatietoa

Sarjan muokkasi televisiolle John Hawkesworth, joka myös käsikirjoitti useita jaksoja. Sarjaa tuotti aluksi Michael Cox, myöhemmin June Wyndham Davies. Granadan studioille Manchesteriin rakennettiin sarjaa varten täysikokoinen Baker Street -lavaste, josta tuli myöhemmin turistinähtävyys. Suuren menestyksen jälkeen studio suljettiin 1999 ja lavasteet purettiin pois.
Brettin, Burken ja Hardwicken ohella sarjan vakionäyttelijöitä olivat Rosalie Williams, joka esitti rouva Hudsonia, sekä Colin Jeavons tarkastaja Lestradena. Lisäksi Eric Porter esitti Holmesin arkkivihollista, Professori Moriartya toisessa sarjassa, ja Charles Gray näytteli Holmesin veljeä, Mycroft Holmesia useissa jaksoissa. Jude Law esiintyi ennen kuuluisuuteen nousuaan palvelijana jaksossa Seikkailu Shoscombe Old Placessa.
Kolmenkymmenenkuuden noin tunnin mittaisen ja viiden elokuvamittaisen jakson kokoiseksi kasvaneeksi televisiosarjaksi muokattiin yhteensä neljäkymmentäyksi Sir Arthur Conan Doylen kuudestakymmenestä Holmes-tarinasta. Sarja päättyi Brettin kuoltua sydänkohtaukseen vuonna 1995, joskin hänen kerrotaan jo sitä ennen päättäneen luopua Holmesin roolista, koska hän oli vaikeasti sairas sarjan viimeisiä jaksoja kuvattaessa.
Sarjaa on pidetty alkuperäistarinoille uskollisimpana filmatisointina, mutta joitain muutoksia juonikuvioihin ja hahmoihin tehtiin varsinkin sarjan loppupuolella. Yksi suurista muutoksista oli Paholaisen jalka -jaksossa tapahtunut Holmesin luopuminen kokaiinista, mikä tehtiin Doylen lapsenlapsen hyväksynnällä sen jälkeen kun kävi ilmi, että sarjalla oli paljon lapsikatsojia. Muutoksista huolimatta sarjaa on pidetty arvossa nimiosan näyttelijän, Doylen näkemystä vastaavan Watson-hahmon, tuotannon yleisen laadun sekä yksityiskohdiltaan tarkan ajankuvauksen takia.
Sarjaa esitettiin Yhdistyneen kuningaskunnan lisäksi muuallakin, ja se keräsi suosiota varsinkin Yhdysvalloissa. Myöhemmät sarjat saivat myös rahoitusta Bostonin yleisradioyhtiö WGBH:lta. Yhdistyneessä kuningaskunnassa sarjaa on uusittu lukuisia kertoja sen emoyhtiön kanavilla, ja sarjaa myytiin jopa kilpailevalle BBC Two -kanavalle.

Jaksot

Vaikka sarjat nimettiin Doylen novellikokoelmien mukaan, ne eivät kaikilta osin noudata tarinoiden jakautumista kirjoissa.

Muita tuotantoja

Vuosina 1988–1989 Brett ja Hardwicke esiintyivät West End -teatterin kaksiroolisessa näytelmässä The Secret of Sherlock Holmes, jonka televisiosarjan käsikirjoittaja Jeremy Paul oli kirjoittanut nimenomaan heitä varten. Vuonna 1992 kaksikko esiintyi myös lyhyessä jaksossa osana The Four Oaks Mystery -sarjaa, jossa ITV-televisioyhtiön neljän eri sarjan etsivät työskentelivät saman tapauksen kimpussa.
Oroqinit

Historia

Oroqinit polveutuvat tunguusikansoista, joita on ollut Mantšurian alueella jo vähintään 300-luvulta eaa. Nykyisille alueilleen heitä alkoi muuttaa 1600-luvulla heidän yrittäessään vältellä levittäytyvän Venäjän valtaa. Japani valloitti Mantšurian vuonna 1931 ja hyökkäsi muuhun Kiinaan vuonna 1937. Sodan sytyttyä oroqineja otettiin väkisin asepalvelukseen Japanin asevoimiin. Osa oroqineista piiloutui metsäalueille ja osa joutui japanilaisten perustamille keskitysleireille, joissa he joutuivat muun muassa osallistumaan orjatyöhön. Vuoteen 1945 mennessä oroqinien määrä olikin tippunut noin tuhanteen, mutta sittemmin heidän määränsä on jälleen kasvanut. Vuoden 1949 jälkeen Kiinan kommunistien toteuttaman kollektivisaation myötä oroqinien perinteinen metsästyselinkeino vaihtui maanviljelyyn ja eläintenhoitoon.

Kulttuuri

Oroqinit harjoittavat edelleen perinteisiä animistisia uskomuksiaan, joihin on tullut vaikutteita myös esimerkiksi buddhalaisuudesta, konfutselaisuudesta ja venäläisestä ortodoksisuudesta. Uskoon kuuluu esimerkiksi taivaanjumala Sangi, joka puuttuu ihmisten murheisiin ja rankaisee luontoa vahingoittavia. Kiina on koululaitoksen kautta yrittänyt hävittää perinteistä uskoa.
Academy of Interactive Arts & Sciences

Academy of Interactive Arts & Sciences (eli AIAS) on vuonna 1996 perustettu, liikevoittoa tavoittelematon organisaatio, joka palkitsee tietokone- ja videopelejä vuosittaisessa seremoniassaan. Voittajille myönnetään D.I.C.E. Awards (ennen nimellä Interactive Achievement Awards) -palkintoja. 
AIASin jäsenet koostuvat alan ammattilaisista ja heistä ainoastaan kriiterin täyttäneet saavat osallistua äänestykseen.

Erityspalkinnot

Organisaatio lisää vuosittain henkilön Hall of Fameen.
Muita erityspalkintoja ovat Lifetime Achievement Award ja Pioneer Award.

D.I.C.E. Summit

D.I.C.E. Summit on akatemian vuonna 2002 lähtien pidetty vuosittainen tapaaminen.
Glaukos (Minoksen poika)

Glaukos (muinaiskreikaksi Γλαῦκος) oli kreikkalaisessa mytologiassa Minoksen ja Pasifaen poika.
Eräänä päivänä Glaukoksen ollessa leikkimässä pallolla tai jahtaamassa hiirtä hän yllättäen hävisi. Hänen vanhempansa kävivät kysymässä neuvoa tietäjilltä, jotka kertoivat heidän keskuuteensä syntyneen väriä vaihtavan vasikan, joka kolme kertaa päivässä vaihtoi väriään valkoisesta punaiseen ja siitä edelleen mustaksi, ja kuka tahansa, joka keksisi sen yhdenkaltaisuuden, löytäisi myös lapsen. Polyidos vertasi sen samankaltaisuutta mulperipuun hedelmään tai karhunvatukkaan, ja Minos lähetti hänet etsimään lasta.
Etsiessään poikaa Polyidos näki pöllöin ajavan mehiläisiä ulos viinikellarista Minoksen palatsissa. Viinikellarissa oli tynnyrillinen hunajaa, ja Glaukos kuolleena sen sisällä. Minos vaati Polyidosta herättämään poikansa takaisin henkiin, ja vaikka Polyidos vastusteli, Minoksella oli hyvät perusteet pitäytyä vaatimuksessaan; oraakkeli oli kertonut näkijän palauttavan lapsen eloon. Niin Minos telkesi Polyidoksen pojan ruumiin kanssa samaan tilaan. Kun paikalle ilmestyi käärme, Polyidos tappoi sen kivellä. Pian kuitenkin sitä etsimään saapui toinen käärme, ja nähtyään kumppaninsa kuolleena, se lähti ja palasi mukanaan yrtti, jolla se herätti ensimmäisen käärmeen takaisin eloon. Seuraten tätä esimerkkiä, Polyidos käytti samaa yrttiä herättääkseen myös Glaukoksen kuolleista.
Minos kieltäytyi päästämästä Polyidosta lähtemään Kreetalta, ennen kuin hän olisi opettanut Glaukokselle selvinnäkemisen taidon. Polyidos teki näin, mutta viime hetkellä ennen lähtöään hän pyysi Glaukosta sylkäisemään suuhunsa. Tämän teki ja samalla unohti kaiken oppimansa.
Hyginus tosin kertoo tarinasta myös toista versiota, jossa Polyidoksen sijasta Glaukoksen herätti henkiin Asklepios, lääketieteen jumala, joka tappoi käärmeen sauvallaan, mikä selittää myös lääketieteen tunnuksen – sauvan ympärille kietoutuneen käärmeen.
Syyteneuvottelu

Syyteneuvottelu on menettely, jossa periaatteena on, että tunnustus lieventää rangaistusta, jos syyttäjä ja syytetty pääsevät ennen oikeudenkäyntiä yksimielisyyteen tuomiosta.
Eri maissa syyteneuvottelulla tarkoitetaan vaihtelevanmuotoisia lievennyksiä rikosvastuuseen.

Suomessa

Syyteneuvottelu otettiin Suomessa käyttöön vuoden 2015 alusta. Menettelyllä halutaan tehostaa varsinkin hankalien talousrikosten käsittelyä.
Jill Knight

Joan Christabel Jill Knight, Collingtreen paronitar Knight DBE (s. 9. heinäkuuta 1927) on brittiläinen Konservatiivipuolueen poliitikko. Hän istui parlamentin jäsenenä vuodesta 1966 vuoteen 1997, jolloin hänen paikkansa otti Työväenpuolueen Gisela Stuart.
Knight sai vetäydyttyään elinikäisen päärinarvon.
Knight tuki Section 28 -lakia, joka kielsi paikallisviranomaisia "edistämästä" homoseksuaalisuutta; käytännössä tämä tarkoitti sitä, että kouluopetuksessakaan homoutta ei saatu esittää suotavana asiana. Laki asui voimaan vuonna 1988 ja tuli kumotuksi vasta 2003.
Jukka-Pekka Saraste

Jukka-Pekka Saraste (s. 22. huhtikuuta 1956 Heinola) on suomalainen kapellimestari.
Saraste toimi Radion sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina vuosina 1987–2001. Tällä kaudella orkesteri levytti keskeisiä suomalaisten säveltäjien suurteoksia. Hän toimi myös Toronton sinfoniaorkesterin musiikillisena johtajana vuosina 1994–2001. Syksyllä 2006 Saraste seurasi André Previniä Oslon filharmonisen orkesterin ylikapellimestariksi. Hän jätti tehtävän 2013 orkesterin taloudellisen tilanteen heikennyttyä sponsorirahojen vähentymisen vuoksi vaikka oli orkesteriin musiikillisesti tyytyväinen. Vuodesta 2008 hän toimi Lahden sinfoniaorkesterin taiteellisena neuvonantajana, mutta luopui siitäkin tehtävästä 2011. Helsingin musiikkitalon valmistuttua hän lisää esiintymisiä Helsingissä. Saraste valittiin WDR Sinfonieorchester Kölnin eli Kölnissä sijaitsevan Westdeutschen Rundfunks -yleisradioyhtiön sinfoniaorkesterin ylikapellimestariksi vuosiksi 2010–2013. Häntä ennen virkaa hoiti Semjon Bytškov.
Könttäsummavero

Könttäsummavero, könttävero tai tasasummavero on vero, jonka suuruus ei perustu yksilön toimintaan ja joka siten määrätään verovelvollisille maksettavaksi saman suuruisena. Könttäsummaveron suuruus ei riipu tuloista, varallisuudesta tai kulutuksesta.
Könttäsummaverot kuuluvat kansantaloustieteen osaan julkinen talous (engl. public economics).

Nimitykset

Verovelvollisille kansalaisille määrättynä sitä on kutsuttu henkilöverotuksessa henkilökohtaiseksi tasaveroksi. Könttäsummaveroa on myös henkilöverotuksessa kutsuttu henkiveroksi tai kansalaismaksuksi, jos se on jokaiselle kansalaiselle määräytyvä. Könttäsummaverot ovat nykyään harvinaisia veroja yhteiskunnissa, eikä sellaista ole Suomessa.
Könttäsummaveroin toteuttua maailmaa kutsutaan first best -maailmaksi ja maailmaa, jossa könttäsummaveroja ei voida käyttää tai ei käytetä second best -maailmaksi.

Verotuksessa ja sen analyyseissä

Könttäsummaveroa pidetään täysin tehokkaana eli vääristämättömänä verona. Koska vero ei perustu siihen, mitä ihmiset tekevät, se ei vääristä käyttäytymistä. Toisin sanoen könttäsummaverolla verotuksen käyttäytymistä ohjaava vaikutus voitaisiin eliminoida kokonaan. Näin toteutettu verotus tuottaisi vain suoran kustannuksen veron suuruisena. Könttäsummavero ei aiheuttaisi hyvinvointitappioita.
Könttäsummavero on nykyään harvinainen vero. Margaret Thatcher kannatti poll taxia, joka oli eräänlainen könttäsummavero. Poll taxia vastustettiin ankarasti.
Könttäsummavero käytetään veroanalyyseissä vertailukohtana. Oletuksella että könttäsummaveroa ei voi välttää, se toimii muiden verojen tehokkuuden vertailukohtana.

Välttämisen perustelut

Oikeudenmukaisuussyistä könttäsummavero tuntuu monesta väärältä. Se ei ota huomioon veronmaksukykyä. Monet verot perustuvat veronmaksukyvyn periaatteeseen, jolloin lähtökohtana on se, että suurista tuloista on helpompi maksaa veroa.
Könttäsummavero on regressiivinen vero. Pienituloisille ja varattomille se olisi raskas: vero voisi olla suurempi kuin tulot, jolloin kaikki tulot kuluisivat veronmaksuun. Suurituloisille ja varakkaille se taas olisi suhteellisesti kevyt vero.
Könttäsummaveroja ei suosita nykyisissä yhteiskunnissa, joissa on tarve suurelle verokertymälle ja joissa suositaan tulojen ja kulutuksen verottamista. Tällöin veroa peritään henkilön tuloista ja jokaisesta lisäeurosta maksetaan jonkin verran veroa, mikä varmistaa verotettavan maksukyvyn.

Könttäsummavero käytännössä

Könttäsummavero on harvinainen vero. Aiemmin Suomessa perittiin henkirahaa, joka oli könttäsummavero. Henkirahan suuruus oli riippumaton henkilön tuloista, mutta se määräytyi sukupuolen mukaan ja siitä saattoi saada vapautuksen useilla eri perusteilla.
Ahvenanmaalla on 220 euron suuruinen televisiomaksu (televisionsavgift), joka peritään kotitalouksilta, mutta se perustuu siihen omistaako televisiolaitteen vai ei.
Isossa-Britanniassa Yle-veroa muistuttavaa BBC licence feetä (£145.50) on kritisoitu, että se olisi könttäsummaveron kaltainen.
Italia on soveltanut könttäveroa uusiin maahan muuttaneisiin asukkaisiin, jotka ovat valinneet könttäveron. Könttävero sen valinneelle on 100 000 euroa vuodessa.
Radar Scope

Pelaaminen

Vihollisen, Gamma Raiderin, alukset leijailevat uhkaavasti ruudun yläreunassa, ja pelaaja voi osua ammuksillaan vain alimmaiseen riviin, kun se saavuttaa "verkkoasteikon". Vihollisalukset kaartelevat alueen läpi ampuen vihreitä ammuksia, ja sitten palaavat takaisin ryhmään, kuten Galaxianissa. Kun enemmän vihollisia on tuhottu, viholliset hyökkäävät isommalla joukolla, ja joskus vahingoittuessaan alukset saattavat heittäytyä itsemurhaisesti pelaajaa kohti.

Siirtyminen Donkey Kongiin

Peli oli Japanissa suosittu hetken aikaa, joten silloinen Amerikan Nintendon toimitusjohtaja Minoru Arakawa teki pelistä suuren tilauksen. Kun pelit saapuivat New Yorkiin, oli kulunut kuukausia pelin ympärillä olleesta kuhinasta. Yhdysvaltalaiset pelihallit eivät olleet vakuuttuneita, joten Amerikan Nintendolle jäi varastoon tuhansia myymättömiä yksiköitä. Arakawa kohtasi kaupallisen tappion, joten hän pyysi appeansa (Nintendon toimitusjohtaja Hiroshi Yamauchi) toimittamaan hänelle uuden pelin, jonka hän voisi asentaa Radar Scopen tilalle yksiköihin.
Koska Yamauchi ei halunnut ottaa väkeään pois muista tehtävistä, hän nimesi kokemattoman suunnittelijan Shigeru Miyamoton muokkaamaan peliä niin, että se vetoaisi asiakkaisiin. Miyamoto suunnitteli aivan uuden pelin Donkey Kongin, joka käytti Radar Scopen laitteistoa. Noin 3000:sta alkuperäisestä kolikkopeliyksiköstä 2000:een muokattiin uusi peli. Muutetut yksiköt kuljetettiin Pohjois-Amerikkaan, jossa Donkey Kongista tuli suurmenestys.
Useat pelaajat pitivät pelin äänimaailman korkeita sirkutuksia vastenmielisinä.