google/wiki40b huggingface dataset:
R.Smg. Adua

Valmistus

Alus tilattiin CRDA:n Monfalconen telakalta, missä köli laskettiin 1. helmikuuta 1936. Alus laskettiin vesille 13. syyskuuta ja luovutettiin laivastolle 14. marraskuuta.

Palvelus

Vuoden 1939 lopulla alus liitettiin VII sukellusveneosaston 71. laivueeseen, joka oli sijoitettu Cagliariin Sardiniaan. Italian liittyessä toiseen maailmansotaan 10. kesäkuuta 1940 aluksen päällikkönä oli Roselli Lorenzini ja se oli partiomatkalla Sardiniansalmessa yhdessä kolmen muun veneen kanssa. Kolme päivää myöhemmin alus siirtyi Baleaareille ja lopulta Lyoninlahdelle Ranskan etelärannikolla, missä aluksen miehistö havaitsi 18. kesäkuuta Ranskan laivaston Marseista Touloniin matkanneen saattueen. Sukellusvene laukaisi yhden torpedon, mutta tulos on ristiriitainen.
Pian matkalta palattuaan aluksen päälliköksi tuli Luigi Riccardi. Lokakuusta 1940 maaliskuuhun 1941 alus kuului Pulassa toimivaan merisotakouluun, minä aikana aluksen päällikön sijaisena olivat Carlo Todaro ja Mario Resio. Koululta vapauduttuaan alus siirtyi Riccardin johdolla Tarantoon.
Maaliskuusta toukokuuhun 1941 alus partioi Tarantonlahdella ja Kreikan vesillä. Alus kävi 10. toukokuuta Leroksella, josta se lähti 24. toukokuuta partiomatkalle Aleksandrian ja Kreetan väliselle merialueelle. Littinoksenniemen edustalla alus kohtasi 3. kesäkuuta moottoripurren, jossa oli 72 Egyptiin pyrkivää brittisotilasta. Sukellusveneeseen siirrettiin kahdeksan upseeria ja pursi pakotettiin palaamaan Kreetalle. Partiomatkalta alus palasi Tarantoon, jossa se siirrettiin huoltoon telakalle.
Syyskuun puolivälissä alus sai päätökseen partiomatkan Minorcalla ja se saapui Cagliariin 16. syyskuuta. Alus palasi 29. syyskuuta merelle aloittaen partioinnin Palosinniemen edustalla Cartagenan pohjoispuolella, missä odotettiin suurta saattuetta. Aluksen miehistö havaitsi 30. syyskuuta yksitoista hävittäjää, joita vastaan alus hyökkäsi laukaisten neljä torpedoa. Alus väisti hyökkäystä, mutta sen lähettämä ilmoitus saattueesta on viimeinen havainto aluksesta.
Sodan jälkeen julkaistut Britannian kuninkaallisen laivaston raportit kertovat HMS Gurkhan ja HMS Legionin upottaneen alueella sukellusveneen, josta ei jäänyt eloonjääneitä.
Broadcasters

Broadcasters oli suomalainen tuotantoyhtiö. Se on tuottanut monia suosittuja ohjelmia, esimerkiksi vuodesta 2006 alkaen esitettyä Tanssii tähtien kanssa -ohjelmaa. Broadcasters omisti Media-Active Oy:n, joka tuotti useita ohjelmia 1990-luvulla. Nimen käyttö kuitenkin lopetettiin ja sillä julkaistut ohjelmat julkaistiin jatkossa Broadcastersin nimellä. Broadcasters omisti myös Intervisio-tuotantoyhtiön yhdessä MTV:n kanssa. Broadcastersin perustivat vuonna 1990 Saku Tuominen ja Juha Tynkkynen, jotka toimivat myös yhtiön vastaavina tuottajina. Molemmat jättivät yrityksen vuonna 2009. Yhtiön toimitusjohtajana toimii Teea Hyytiä, joka toimi aikaisemmin Jarowskij Suomi Oy:n toimitusjohtajana. Broadcastersin liikevaihto vuonna 2000 oli 3 miljoonaa euroa. 
Monet Broadcastersin ohjelmista perustuvat ulkomaisiin formaatteihin. Alkuperäisistä ohjelmaformaateista Far Out, Tilt.tv ja W-tyyli on myyty myös ulkomaille. Keväällä 2005 ruotsalainen Zodiak Television osti Broadcastersin. Zodiakin yhdistyttyä Banijay Entertainmentin kanssa Broadcasters-nimen käytöstä luovuttiin vuonna 2016, ja ohjelmatuotanto jatkui nimellä Banijay Finland.
Broadcastersin logo on myös tunnettu. Siinä kaksi valokeilaa muodostaa sydämen, savu nousee ja nainen nauraa. Nauruäänen on esittänyt Minna von Reiche.
Thursday October Christian II

Thursday October Christian II (1. lokakuuta 1820 - 27. toukokuuta 1911) oli Pitcairnilainen mies. Hän oli Thursday October Christian I poika ja Fletcher Christianin pojanpoika. Hän hallitsi Pitcairnia vuosina 1844, 1851, 1864, 1867, 1873-74, 1880 ja 1882. Hän sai vaimonsa Mary Youngin kanssa 17 lasta. Hän asui pitkään Norfolkinsaarella, mutta muutti asumaan takaisin Pitcairnille vuonna 1864. Hän kuoli 90 vuoden ja 226 päivän iässä vuonna 1911 ollen toiseksi vanhimmaksi elänyt Pitcairnilainen mies koskaan. Häntä vanhemmaksi on elänyt miehistä ainoastaan Charles C. V. Young, joka kuoli 31. toukokuuta 1941 91 vuoden ja 41 päivän iässä.
Ivan Kostov

Ivan Jordanov Kostov (bulg. Иван Йорданов Костов, s. 23. joulukuuta 1949 Sofia) on bulgarialainen poliitikko. Hän toimi maansa pääministerinä toukokuusta 1997 heinäkuuhun 2001 ja demokraattisten voimien liiton (Съюз на демократичните сили) johtajana joulukuusta 1994 heinäkuuhun 2001 sekä myöhemmin oman oikeistolaisen Demokraatit vahvan Bulgarian puolesta -puolueensa johtajana.

Elämäkerta

Kostov valmistui lisensiaatiksi Karl Marxin talouspoliittisesta instituutista Sofiassa 1974 ja väitteli myöhemmin Pyhän Kliment Ohridskin yliopistossa talousprosessien matemaattisesta mallintamisesta. Hän oli vanhempi apulaisprofessori V. Iljitš Leninin mekaniikan ja sähkötekniikan korkeammassa instituutissa tieteellisen kommunismin laitoksella (nyk. teknillinen korkeakoulu) ja lähti politiikkaan vasta Berliinin muurin murtumisen jälkeen, jolloin hänestä tuli demokraattisen voimien liiton talousasiantuntija 1990.
Hänet valittiin suureen kansalliskokoukseen ensimmäisissä vaaleissa 1990, joissa SDS hävisi sosialisteille, mutta pääsi silti hallitukseen. Kostov toimi Dimitar Popovin ja Filip Dimitrovin hallituksissa valtiovarainministerinä 1990–1992.
Hänet valittiin SDS:n johtoon 1994 ja toukokuun 1997 vaalivoiton jälkeen hänestä tuli pääministeri. Hänen hallituksensä oli ensimmäinen joka istui koko vaalien välisen nelivuotiskauden, huolimatta tuskallisista talousuudistuksista. Talousuudistukset tehtiin EU-jäsenyyttä silmällä pitäen ja niitä on pidetty käännepisteenä Bulgarian integroitumiseen länteen. Valtion omistamia yrityksiä yksityistettiin laajasti, mikä johti myös syytöksiin väärinkäytöksistä ja virheistä.
Kostovin oikeistohallitus päätti 1999 tuhota Sofiasta entisen kommunistijohtajan Georgi Dimitrovin mausoleumin, jota Kostov kutsui totalitarismin symboliksi. Sosialistioppositio syytti hallitusta julkisuustempusta paikallisvaalien edellä. Purkutöistä tuli kuitenkin naurunaihe, kun räjäytykset eivät tuhonneet muistomerkkiä ja sen purkamiseksi jouduttiin työskentelemään viisi päivää lähes kellon ympäri.
Uudistuspolitiikka johti työttömyyden nousuun ja laajat korruptiosyytökset johtivat häviöön kesäkuun 2001 vaaleissa Simeon Sakskoburggotskin kansalliselle liikkeelle. Kostov erosi SDS:n johdosta ja perusti toukokuussa 2004 oman puolueensa, Demokraatit vahvan Bulgarian puolesta (Демократи за силна България; Demokrati za silna Bălgarija), mutta ilmoitti eroavansa toukokuun 2007 eurovaalien jälkeen, joissa puolue ei saanut yhtään edustajaa. Puolue kuitenkin äänesti hänet uudelleen johtajakseen lähes yksimielisesti.
Colton Haynes

Tausta

Haynes syntyi Andalessa, Kansasissa, mutta on lapsuudessaan asunut eri etelävaltioissa, kuten Arkansasissa ja Texasissa. Haynesin vanhemmat ovat hippejä, ja hänellä on viisi sisarusta.

Ura

Haynes aloitti mallinuransa 15-vuotiaana New Yorkissa. Hän esiintyi muun muassa Abercrombie & Fitchin, J. C. Penneyn ja Ralph Laurenin mainoksissa, sekä useissa lehdissä, kuten Teen Vogue ja Arena.
Haynesilla oli kreditoimaton rooli vuoden 2007 elokuvassa Transformers. Hän esiintyi myös vierailevissa rooleissa tv-sarjoissa kuten C.S.I. Miami ja Melrose Place. Vuonna 2011 Haynes sai Jackson Whittemoren roolin tv-sarjasta Teen Wolf. Hän poistui sarjasta kahden kauden jälkeen vuonna 2012. Samana vuonna Haynes näytteli Roy Harperia, Vihreän Nuolen apuria, tv-sarjassa Arrow. Hänen hahmostaan tehtiin yksi päähenkilöistä toisella kaudella, ja hän lähti sarjasta kolmannen kauden lopussa sopimuksensa päätyttyä.
Vuonna 2018 Haynes palasi vakituiseksi Royn rooliin Arrow’n seitsemännelle kaudelle.

Yksityiselämä

Haynes on kärsinyt ahdistuneisuushäiriöstä lähes koko elämänsä ja on ollut sen takia hoidossakin. Hänen ahdistustilaansa ovat vaikuttaneet muun muassa julkiset spekuloinnit hänen seksuaalisesta suuntautumisestaan. Haynes paljasti lopulta haastattelussa toukokuussa 2016 olevansa homo.
Haynes avioitui julkkisfloristi Jeff Leathamin kanssa lokakuussa 2017.
Haynesin äiti Dana kuoli maksakirroosiin maaliskuussa 2018.
Tiedon taloustiede

Tiedon taloustiede tarkastelee tiedon merkitystä yhteiskunnallisissa järjestelmissä, niin menneen toiminnan tuotoksena kuin tulevan määrittäjänäkin.
Eysink

Eysink oli hollantilainen automerkki, jota valmistettiin 1899-1920. Eysink oli kuitenkin tunnetumpi moottoripyörien valmistaja; niiden valmistui päättyi vuonna 1956. Vuonna 1897 Eysinkin veljekset Amersfoortissa valmistivat auton, jossa oli saksalainen Benz-moottori. Perustettuaan oman tehtaan Eysinkin veljekset valmistivat yksi- ja kaksisylinterisiä kardaanivetoisia autoja; jälkimmäisen teho oli 12 hv eli 8,8 kW .
Myöhemmin Eysink valmisti myös nelisylinterisiä (teholtaan 30 hv eli 22 kW) ja kuusisylinterisiä (40 hv eli 29 kW) autoja. Pikkuauto Bébén tuotanto alkoi 1912 ja loppui 1912. Parhaimmillaan Eysink valmisti 50 autoa vuodessa ja kaikkiaan 400 autoa.
Ammattikasvatus

Ammattikasvatus tieteenä on määritelty kasvatustieteen osa-alueeksi, joka tutkii ihmisen ammattiin kasvamista ja siihen liittyvää problematiikkaa. Ammattikasvatus määrittyy ammatin käsitteen ja ammatillisen kasvun kautta, ulottuen toisen asteen ammatillisissa opinnoissa olevista nuorista (15-18 vuotta) työelämässä olevaan aikuisväestöön (18-68 vuotta).
”Ammattikasvatus on organisoitua kasvatustoimintaa, jonka avulla nuoret ja aikuiset voivat toteuttaa tavoitteellisesti etenevää oppimista päämääränä ammatissa tarvittavien valmiuksien hankkiminen ja kehittäminen sekä edellytysten luominen itsenäiselle ammatilliselle toiminnalle ja jatkuvalle kehitykselle ammatissa.” (Ruohotie, 2000, s. 284). Ammattikasvatuksessa on kyse ammatin oppimisesta ja ammatillisen kasvun elinikäisestä prosessista.
Ammattikasvatuksen tutkimusalueita ovat muun muassa ammatin oppiminen (erilaisissa oppilaitosten ja työelämän tarjoamissa oppimisympäristöissä), ammatillinen koulutus ja sen kehittäminen, ammatillinen kasvu elinikäisenä prosessina ja osaamisen johtaminen. Tutkimuksen tehtävänä on esimerkiksi työtehtävien ja niihin liittyvien ongelmien kuvaaminen ja selittäminen, sekä opetus-oppimisprosessien analysointi ja konstruointi. Ammattikasvatuksen ilmiöitä voidaan tutkia monesta eri näkökulmasta, esimerkkeinä mainittakoon psykologinen (ammatissa tarvittavat valmiudet, niiden kehittyminen ja ammatillinen uusiutuminen), sosiologinen (ammatillinen identiteetti ja sen kehittyminen; ammattikasvatus- ja koulutus sosialisaationa), kasvatusfilosofinen (ammattikasvatuksen olemus ja tietoteoreettinen perusta) ja filosofis-historiallinen ja kulttuurinen (ammatillisen kasvun suhteuttaminen kansalaiseksi kasvamisen prosesseihin; työn, ammatin ja kasvamisen näkeminen ihmisen olemuksen ja olemassaolon toteutumisen ehtoina ja tuotoksina).
Tampereen yliopiston kasvatustieteiden yksikössä on Suomen ainoa ammattikasvatuksen professuuri, jota professori Pekka Ruohotie hoiti kolmenkymmenen vuoden ajan, vuodesta 1983 vuoteen 2012. Yksikössä on myös Suomen ainoa ammattikasvatuksen maisteriohjelma. Ammattikasvatuksen aikakauskirja on keskittynyt ammattikasvatuksen alan tutkimustulosten julkaisemiseen.
Nikkilä

Nikkilä (ruots. Nickby) on kylä Sipoon keskiosassa Uudellamaalla.  Nikkilästä noin kymmenen kilometriä etelään sijaitsee Etelä-Sipoon paikalliskeskus Söderkulla.
Nikkilä on Sipoon kunnan hallinnollinen keskus, jossa sijaitsee muun muassa kunnanvirasto. Nikkilässä on kolme ruokakauppaa ja useita baareja. Nikkilässä on myös kaksi yläastetta ja lukiota, yksi suomen- ja yksi ruotsinkielinen. Vuoden 1995 taajamarajaukseen asti Nikkilä muodosti oman taajamansa, nykyisin se on osa kuntarajat ylittävää Helsingin keskustaajamaa.
Nikkilässä toimi 1914–1999 Helsingin kaupungin rakentama Nikkilän mielisairaala. Vuonna 2001 sairaalarakennuksia peruskorjattiin asunnoiksi.
Ray Santos

Ray Santos (28. joulukuuta 1928 New York – 17. lokakuuta 2019 New York) oli yhdysvaltalainen saksofonisti, säveltäjä ja sovittaja. Hänen musiikkityylejään olivat mambo, salsa ja latinalaisamerikkalaisvaikutteinen jazz.
Santos oli puertoricolaistaustainen ja sai oppinsa Juilliard Schoolissa, josta valmistui vuonna 1952. Hän aloitti uransa soittamalla latinotyylisissä big bandeissa New Yorkissa ja esiintyi Machiton orkesterin kanssa New Yorkin Palladiumissa 1950-luvulla. Pitkän uransa aikana hän teki yhteistyötä muiden muassa Eddie Palmierin, Tito Puenten, Tito Rodríguezin ja Paquito D'Riveran kanssa. Linda Ronstadtin kanssa hän tuli Grammy-palkituksi vuoden 1992 albumista Frenesí. Santosin yhteistyökumppaneihin kuului myös kuubalainen Beny Moré, jolle omistetun Jon Secadan tekemän tribuuttialbumin To Beny Moré With Love (2017) sovituksista hän vastasi. Santos vaikutti salsan kehitykseen Puerto Ricolla, jossa asui 1970–1980-luvuilla. 
Santos tuli 1990-luvulla laajalti tunnetuksi Oscar-ehdokkuuden saaneesta sovittamastaan elokuvan Mambo Kings teemalaulusta. Vuonna 2011 hän sai Latin Grammy Trustees Awardin uransa saavutuksista.
Santosilla oli viisi lasta ja kahdeksan lastenlasta.
Butades

Butades on Plinius vanhemman kertoma myytti tai taru, jossa kerrotaan piirustuksen, maalauksen tai kuvanveiston synty. Myytin nimeksi kerrotaan usein myös "Piirustuksen alkuperä". Myyttiä on kuvattu eri versioin ja tavoin eri aikoina.
Myytin mukaan piirustus sai alkunsa Korintissa, jossa nuori nainen, joka oli keraamikko Butadeksen tytär, piirsi pois matkustavan rakastettunsa kasvojen varjon heittämän ääriviivan seinälle. Valon lähteenä oli kynttilä, lamppu tai aurinko. 
Butades teki piirustuksesta reliefin ja poltti sen kovaksi keramiikkauunissa. Näin tytär saattoi säilyttää kuvan rakastetustaan.
Tarinasta on useita versioita. Vasarin mukaan piirtäjä ei ollut nainen, vaan oman siluettinsa piirtänyt mies. Vasari tulkitsi Pliniusta siten, että maalaustaiteen toi Kreikkaan Egyptistä Lyydian kuningas Gyges, joka nähtyään tulen valossa lankeavan varjonsa piirsi seinälle oman ääriviivansa hiilellä. Vasari kertoo Pliniuksen lisänneen, että hieman myöhemmin miesten tavaksi tuli sommitella teoksiaan käyttämällä pelkästään viivoja ilman värejä. Butadeksen tyttären piirtäjäksi on myös ehdotettu naista.  
Tämä antiikin myytti tuli erityisen suosituksi 1700-luvulta alkaen Euroopassa. Useat taiteilijat ovat tehneet siitä piirustuksia ja maalauksia. Venäläinen taiteilijakaksikko Komar & Melamid maalasi 1980-luvun alussa kuvan, jossa nainen maalaa lampun valossa Josef Stalinin kasvosiluettia. Teoksen nimi on Sosialistisen realismin synty.
Cornelius Hunter

Cornelius G. Hunter on yksityisen kristillisen Biola-yliopiston (ent. Bible Institute Of Los Angeles) biofysiikan opettaja, älykkään suunnittelun kannattaja ja Discovery Instituten jäsen. Hänen tutkimusalueeseensa kuuluvat epälineaariset järjestelmät ja molekulaarinen biofysiikka.
Työolosuhteiden järjestelytuki

Työolosuhteiden järjestelytuki on työnantajalle maksettavaa rahallista tukea vajaakuntoisen työntekijän työnteon edistämiseen. Tukirahaa voidaan käyttää työkoneisiin ja laitteisiin, menetelmien muuttamiseen ja olosuhteiden parantamiseen. Rahallista tukea saa myös vajaakuntoista avustavan työntekijän antamaan apuun. Järjestelytuki kuuluu perinteisiin kuntoutuksen menetelmiin, ja sen avulla pyritään helpottamaan tai poistamaan vammaisuudesta aiheutuvia työnteon haittatekijöitä tai työympäristöesteitä. Tukea maksaa Työ- ja elinkeinotoimisto hakemuksesta.

Säädökset ja ohjeet

Määräykset tuesta sisältyvät valtioneuvoston asetukseen 1346/2002. Vuonna 2007 järjestelytuki on 2 500 euroa tuettua henkilöä kohti, mutta jos tuettava henkilö on vaikeavammainen, tuen suuruus on 3 500 euroa. Avustajan palkkakustannusten tuki on 250 euroa kuukaudessa, vaikeavammaista avustavan henkilön tuki on 350 euroa kuukaudessa. Avustajan palkkaan saa tukea enintään vuoden ja vaikeavammaisen henkilön tarvitsemaan apuun kaksi vuotta. Järjestelytuen myöntämiseksi tarvitaan lääkärinlausunto työntekijän työkyvyn rajoituksista. Lisäksi tarvitaan työterveyshuollon tai työsuojeluviranomaisen arvio järjestelyjen tarpeellisuudesta.

Kehittämistarpeet

Asiaa selvittävän työryhmän mukaan järjestelytukena annettava rahamäärä on usein riittämätön, eikä etuudesta myöskään ole tiedotettu kovin aktiivisesti. Järjestelytuen käyttöön liittyvistä esteitä tulisi tehdä selvitys, ja lisäksi tulisi selvittää, miten järjestelytukena toteutettu toisen henkilön antama apu ja vammaispalvelulain mukainen henkilökohtaisen avustaja sopivat yhteen.

Sosiaalinen yritys

Sosiaaliset yritykset työllistävät vajaakuntoisia, ja niille maksetaan tästä korvausta. Niiden toiminta perustuu lakiin sosiaalisista yrityksistä 1351/2003.
Strindbergin taidesalonki

Strindbergin taidesalonki oli Helsingissä vuosina 1898–1992 toiminut taidesalonki ja taidegalleria, jonka perusti ruotsalaissyntyinen Sven Strindberg.

Taidesalonki ja -galleria

Salongin taustalla oli Strindbergin 1898 perustama Ab Sven Strindberg Oy, joka valmisti kehyslistoja ja kehyksiä. 1900-luvun alkuvuosina se alkoi tuoda maahan taidejäljennöksiä. Strindbergin taidesalonki on Suomen ensimmäisiä gallerioita. Vuonna 1919 se oli alallaan Suomen suurin.
Taidesalongin toiminta aloitettiin 1913, ja 1914 siellä oli esillä saksalaisten ekspressionististen Der Blaue Reiter- ja Die Brücke -ryhmien taidetta. Vuonna 1916 salongissa oli laaja Wassily Kandinskyn teosten näyttely. Sven Strindberg palasi Tukholmaan ja myi pääosan yrityksestään Arvid Lydeckenille. Liike laajeni niin että sillä oli salonki ja lisäksi kolme myymälää eri puolilla kaupunkia. Salonki toimi useissa paikoissa ennen kuin se vihdoin päätyi Pohjoisesplanadille, jossa se toimi loppuun asti. 1920–1930-luvulla salongissa oli taattujen vanhojen realistien ohella nuoria modernisteja, mutta myös keskipolven taiteilijoiden teoksia.
Liikkeissä oli kehysten ja taiteilijatarvikkeiden ohella myynnissä taideteollisuustuotteita, joissa yritys oli yhteistoiminnassa Kupittaan Saven ja Riihimäen Lasin kanssa. Lisäksi myynnissä oli muun muassa mitaleita, pienoisveistoksia ja jossakin vaiheessa jopa leluja. Hyvin menivät kaupaksi Albin Kaasisen ja Albin Ikosen puuveistokset.
Lydecken johti salonkia kuolemaansa 1961 asti, ja hänen työtään jatkoi hänen vaimonsa Maj-Lis Lydecken. Vuodesta 1940 yrityksellä oli enää ainoastaan Pohjoisesplanadin tilat. Pauli Murtomäki aloitti Strindbergillä 1961. Maj-Lis Lydecken (Stenbom) myi 1970 yrityksen taidekauppias Jaakko Viljakaiselle, joka luopui siitä 1975, ja pian myös Murtomäki siirtyi muualle. Salongin omisti 1980-luvulla Naim Sadik (1938–2015), ja johtajana toimi Matti Honkala (1981–1985). Tänä aikana salongilla oli lyhyt kukoistuskausi ja salongin nimi muuttui Galleria Strindbergiksi. Kun Honkala luopui galleriasta, sen toiminta hiipui ja päättyi kokonaan 1992, kun Kansallis-Osake-Pankki otti tilat ja koko muun kiinteistön haltuunsa. Strindbergin nimen osti 1998 Juhani Palmu, joka luovutti haltuunsa joutuneen arkiston 2002 Kuvataiteen keskusarkistoon säilytettäväksi kymmeneksi vuodeksi.

Tilojen myöhempi käyttö

Taidesalongin entisissä tiloissa Galleria Esplanadissa ovat toimineet Café Strindberg ja Marimekon myymälä.
Kittilän Lappi

Kittilän Lappi on osa Suomen Lappia. Maantieteellisesti se käsittää Enontekiön Lapin eteläpuolella olevan Länsi-Lapin alueen eli hallinnollisesti Kittilä, Kolarin ja Muonion kunnat. Käsitteellä on merkitystä kasvi- ja eläintieteessä. Kittilän Lappi on yksi eliömaakunnista. Muita Suomen Lapin osa-alueita ovat Enontekiön Lappi, Inarin Lappi ja Sompion Lappi.
Alun perin lapinkylä Kittilä on ollut Kittilän alueella oleva siida eli lapinkylä.
Hannele Lauri

Elämä ja ura

Lauri opiskeli Suomen Teatterikoulussa vuosina 1971–1975. 1980-luvulla hän nousi kuuluisuuteen Spede Pasasen televisiosarjojen ja elokuvien komediatähtenä. Ehkä kuuluisin Laurin sen aikaisista töistä oli televisiosketsisarja Naisen logiikka, josta vuonna 1999 tehtiin vain teatterissa esitetty elokuvaversio.
Laurilla on ollut kiinnitys Helsingin kaupunginteatteriin vuodesta 1983. Teatterissa hänen on arveltu saaneen näytellä monipuolisempia rooleja kuin televisiossa ja valkokankaalla. Hän on ollut myös ääninäyttelijänä animaatioissa. Maria!-ohjelmassa (2008–) Lauri esittää Röökimuija-sketsihahmoa. Lauri vieraili rikollispomo Korppina Salatut elämät -sarjan kahdessa jaksossa 21.–22. huhtikuuta 2011.
Lauri on ollut naimisissa kaksi kertaa, näyttelijä Hannu Laurin kanssa vuosina 1976–1994 ja toimittaja Teemu Rinteen kanssa vuosina 2000–2002. Ensimmäisen miehensä Hannu Laurin kanssa hänellä on kaksi poikaa.
Laurin elämästä on kirjoitettu kirja Diiva, joka on entisen aviomiehen Teemu Rinteen käsialaa. Kirja julkaistiin vuonna 2013.
Hietalinnaorneero

Levinneisyys

Hietalinnaorneeroa tavataan Argentiinassa. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Eva Cassidy

Yksityiselämä

Cassidy kuoli ihosyöpään 33-vuotiaana. Se oli jo diagnosoitaessa ehtinyt lähettää etäpesäkkeitä, ja laulaja otettiin hoidettavaksi Johns Hopkinsin sairaalaan.
Serbiankuusi

Kuvaus

Serbiankuusi on keskikokoinen puu, kasvaen 20-35 metriä korkeaksi. Suomen olosuhteissa pituus jää noin 20 metriin. Latvus on paljon kapempi ja tiheämpi kuin metsäkuusella. Paksuja neulasia on runsaasti ja ne kasvavat tiiviisti. Pituutta neulasilla on 10–20 mm, ulkonäöltään ne ovat litteähköjä ja tylppäkärkisiä. Neulaset siirottavat sivuille ja yläviistoon. Väriltään ne ovat tummanvihreitä yläpinnalta. Alapinnalla on vaaleat raidat, jonka vuoksi lehvästö näyttää usein hieman sinertävältä tai hopeanväriseltä. Kävyt ovat 4–7 senttimetrin pituisia, nuorena lähes tummia, mutta ne vaalenevat vanhetessaan. Serbiankuuselle erittäin koristeelliset kävyt ilmestyvät jo nuorena. Niiden käpysuomut ovat pyöreä- ja leveäkärkiset.

Koristekasvikäyttö

Serbiankuusi on yleinen myös luontaisen esiintymisalueensa ulkopuolella. Komean säännöllisen ja maahan asti ulottuvan latvuksensa ja runsaiden neulastensa ansiosta serbiankuusi on yleinen puutarhoissa. Kapea kasvutapa vie myös vähän tilaa. Pohjois-Euroopassa ja Yhdysvalloissa sitä kasvatetaan paljon, koska se menestyy suuressa maalaatujen kirjossa, happamasta savesta hiekkaiseen ja kuivaan maaperään. Serbiankuusi kestää myös hyvin kaupunkien ilmansaasteita.
Okakuusen (Picea pungens) ohella serbiankuusi on Suomessa käytetyimpiä koristekuusia, jotka menestyvät aina Oulun korkeudella asti. Ensimmäiset siemenet saatiin Suomeen vuonna 1907 Arboretum Mustilaan. Serbiankuusta kasvatetaan joulukuusiksi ja varsinkin Pohjois-Euroopassa paperin tuotantoon.
SS-Wachsturmbann Eimann

Perustaminen

Yksikkö perustettiin SS-Brigadeführer Schaferin käskystä yhteistyössä SS:n koillisen alueen kanssa. Se sai nimensä komentajansa, SS-Sturmbannführer Kurt Eimannin, mukaan.

Toiminta

Ennen Toisen maailmansodan alkamista yksikön tehtävänä oli määritellä paikat alueensa keskitysleireille ja organisoida niiden toiminta. Se päätti muun muassa Stutthofin keskitysleirin sijainnista elokuussa 1939. 
Sodan alussa yksikkö otti osaa taisteluihin Danzigissa ja kaupungin ympäristössä. Myöhemmin se siirrettiin entisen Puolan käytävän alueelle, missä sitä käytettiin "poliisitehtäviin". Nämä tehtävät koostuivat lähinnä jäljellä olevien puolalaissotilaiden kiinniottamisesta, siviilien terrorisoinnista, sekä poliittisten johtajien, pappien, älymystön, juutalaisten ja saksalaisten Puolaan kuljetettujen vammaisten ihmisten eliminoimisesta.
Hitlerin vieraillessa Danzigissa 19. syyskuuta 1939 yksikkö osallistui turvallisuusjärjestelyihin Olivassa ja Danzigissa. Kaksi komppaniaa vartioi Hitlerin päämajaa Sopotissa. Danzigin taistelujen jälkeen yksikkö vangitsi ja sijoitti suuren määrän siviileitä Neufahrwasserin, Stutthofin ja Grenzdorfin keskitysleireihin, joissa kaksi komppaniaa toimi myös vartijoina.
Yksikkö lakkautettiin 1940 ja sen jäsenet siirrettiin toisiin Totenkopf-yksiköihin.