google/wiki40b huggingface dataset:
Tuija Maaret Pykäläinen

Tuija Maaret Pykäläinen (s. 28. elokuuta 1955 Jyväskylä) on kaakkoissuomalainen poliitikko ja Vihreän liiton kansanedustaja vuosina 1991–1999. Eduskuntaan Pykäläinen nousi Lappeenrannasta kaikkien aikojen pienimmällä kansanedustajan paikkaan riittäneellä äänimäärällä. Pykäläisen jälkeen Kymen vaalipiiristä ei ole ollut omaa vihreää kansanedustajaa.
Pykäläinen oli myös Lappeenrannan kaupunginvaltuutettu ja kaupunginhallituksen jäsen. Hänet muistetaan paikallisesti vihreistä teeilloista ja radikaaleista tempauksistaan. Pykäläinen puhui tasa-arvon, feminismin ja ihmisoikeuksien puolesta niin paikallisesti kuin kansanedustajan tehtävissäänkin.
Pykäläinen oli Vihreän eduskuntaryhmän varapuheenjohtaja vuosina 1991–1993 ja 1995–1996. Koulutukseltaan hän on erityisopettaja ja lastentarhanopettaja. 
Kansanedustajana hän oli muun muassa tekemässä aloitetta maamiinojen kieltämiseksi.
Kansanedustajakauden jälkeen Pykäläinen on ollut YK:n ja EU:n vaalitarkkailijana Afrikassa.

Kritiikkiä

Pykäläinen on kansanedustajakautensa jälkeen noussut otsikoihin nostamalla yhtäjaksoisesti 20 vuotta kansanedustajien sopeutumiseläkettä huolimatta siitä, että hän on palannut erityisopettajaksi.
George Grenville

Elämäkerta

Grenvillen vanhemmat olivat Richard Grenville ja Hester Temple (myöhemmin isänsä perintönä kreivitär Temple), vanhempi veljensä Richard Grenville-Temple, myöh. 2. jaarli Temple. Hänen sisarensa Hester nai 1754 William Pittin, myöh. Chatham jaarli.
George koulutettiin Eton Collegessa ja Oxfordin yliopiston Christ Churchissa ja kutsuttiin lakimieheksi 1735. Parlamenttiin hän pääsi 1741 Buckinghamista ja edusti vaalipiiriä kuolemaansa saakka.
Parlamentissa Grenville kuului siihen veljensä, serkkujen ja sukulaisten ryhmään, joka vastusti Sir Robert Walpolen 1721–1742 jatkunutta hallintokautta. Serkkujensa kanssa hän sai painostettua itselleen aina parempia ministerinpaikkoja. Kesäkuussa 1747 hänestä tuli rahastonhoitaja ja 1754 laivaston varainhoitaja ja valtaneuvoston jäsen.
Kun Pitt, joka toimi hallituksen tosiasiallisena johtajana jo 1757–1761 erosi Espanjan sodan vuoksi, Grenville jäi hallitukseen ja tuli alahuoneen johtoon. Lordi Bute suositteli Grenvilleä Yrjö III:lle seuraajakseen ja hänet nimitettiin ensimmäiseksi rahastonhoitajaksi ja valtiovarainministeriksi 1763. (first lord of Treasury ja Chancellor of the Exchequer; nyk. pääministeri)
Grenvillen pääministerikausi muistetaan lähinnä lehtimies John Wilkesin syyttämisestä Buten ja kuninkaan häpäisemisestä ja Amerikan siirtokuntien leimaverolaista (ns. Stamp Act, 1765). Hän yritti hankkia suosiota alentamalla veroja ja sotilasmenoja kotimaassa ja korottamalla veroja siirtomaissa. Tämä johti laajoihin protesteihin Amerikassa ja oli yksi vallankumoukseen johtaneista syistä. Yrjö III syytti Grenvilleä myös tuontisilkistä johtuneista kutojien mellakoista Englannissa.
Hänen suhteensa kuninkaaseen, joka piti häntä tylsämielisenä eikä kestänyt asioida hänen kanssaan, oli erityisen heikko. Kuningas toimitti asiat jatkuvasti Buten kanssa ja yritti saada Pittiä muodostamaan hallituksen. Viimein valtiohoitajalain kömpelö käsittely 1765 riitti kuninkaalle ja markiisi Rockingham suostui pääministeriksi eikä Grenville saanut enää koskaan virkaa. Hän on yksi harvoista pääministereistä, joka erotettiin ja jota ei ikinä aateloitu.
Hänen poikansa William Wyndham Grenville, paroni Grenville pääsi myöhemmin pääministeriksi omilla ansioillaan.
Trent Lott

Chester Trent Lott, Sr. (s. 9. lokakuuta 1941) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän edusti Mississippiä Yhdysvaltain edustajainhuoneessa 3. tammikuuta 1973 – 3. tammikuuta 1989 ja  Yhdysvaltain senaatissa 3. tammikuuta 1989 – 18. joulukuuta 2007. 
Lott syntyi Grenadassa, Mississippissä. Hän meni 27. joulukuuta 1964 naimisiin Patricia Thompsonin kanssa ja sai kaksi lasta.
Davidsonin piirikunta (Tennessee)

Asukkaat

Piirikunnan asukkaista 56,3 prosenttia on valkoisia, 27,3 prosenttia mustia ja 10,1 prosenttia latinalaisamerikkalaisia.  16,5 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 91,4 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 34,2 vuotta.
Iranin kruununjalokivet

Iranin kruununjalokivet on kokoelma kruunuja, tiaroita ja muita jalokivin koristeltuja esineitä, jotka ovat kuuluneet Iranin hallitsijoille Safavidien dynastian ajoista alkaen.
Jotkut jalokivistä on ostettu 1500-luvulla espanjalaisilta, jotka markkinoivat Kolumbiasta kaivettuja smaragdeja Intiaan ja Persiaan. Vuonna 1739 persialainen Nadir Šah valtasi Delhin ja palasi kotiin mukanaan arkkukaupalla kultaa, hopeaa, helmiä ja jalokiviä. Qajar-dynastian palkkaamat kultasepät työstivät näistä aarteista useimmat kokoelman esineet.
Kokoelmaan kuuluu muun muassa yli metrin halkaisijaltaan oleva kultainen karttapallo, johon meret ja mantereet on merkitty yli 51 000 jalokivellä, Nadir Šahille tehty valtaistuin jota kuvittavat papukaijat, leijonat ja mielikuvituspedot, Farah Diban häissään käyttämä tiara ja kruunajaiskruunu, jossa on 150 karaatin smaragdi ja 1500 muuta jalokiveä ja helmeä. Mohammad Reza Pahlavin kruunajaiskruunussa on 3755 helmeä ja haikaran sulista tehty koriste.
Kokoelma on ollut Iranin keskuspankin hallussa vuodesta 1960.
Islamilaisen vallankumouksen aikaan kruununjalokivia esittelevä näyttely suljettiin, ja ajatollah Khomeinen kiivaimmat kannattajat ehdottivat niiden myymistä ja rahojen jakamista köyhille. Helmikuussa 1992 jalokivikokoelma kuitenkin avattiin uudelleen yleisölle.
Tuukka Rajamäki

Ura

Rajamäki on Pelicansin kasvatti. Hän pelasi B-juniorina Kiekkoreippaassa, jonka paras pistemies ja syöttäjä Rajamäki oli kaudella 2007–2008 tehoilla 12+22=34. Kaudella 2010–2011 hän oli tehoilla 10+19=29 Pelicansin A-nuorten paras syöttäjä Niko Forsströmin kanssa ja Rajamäki sijoittui joukkueen sisäisessä pistepörssissä kolmanneksi. Kaudella 2011–2012 hän jakoi tehoilla 16+21=37 Pelicansin sisäisen pistepörssin toisen sijan Petr Stloukalin ja Antti Iivarin kanssa edellään vain Topi Kettunen.
Kaudeksi 2012–2013 Rajamäki siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Heinolan Peliittoihin. Hänen tulokaskautensa toi 29 runkosarjaottelussa seitsemän maalia ja kuudessa playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Rajamäki pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua lainalla Suomi-sarjajoukkue Hydraulic Oilersissa. Kaudella 2013–2014 hänet siirrettiin Peliitoissa puolustajaksi. Rajamäki teki 42 runkosarjaottelussa tehot 6+6=12. Kaudella 2014–2015 hän palasi kuitenkin jälleen hyökkääjäksi. Kaudella 2015–2016 Rajamäki oli tehoilla 11+10=21 Peliittojen paras maalintekijä ja hän jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin toisen sijan Christian Silfverin ja Jesse Häkkisen kanssa edellään vain Roope Elimäki.
Kesällä 2016 Rajamäki harjoitteli Pelicansin SM-liigajoukkueen kanssa. Hän pelasi kauden 2016–2017 kuitenkin kokonaan Peliitoissa, jossa Rajamäki kaksinkertaisti Mestiksen yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 20+22=42. Hän oli joukkueen paras pistemies ja maalintekijä. Rajamäki sijoittui koko Mestiksen maalipörssissä seitsemänneksi ja pistepörssissä kahdeksanneksi. Hän voitti myös Peliittojen sisäisen tehotilaston lukemalla +11. Rajamäki palkittiin kauden päätteeksi Mestiksen herrasmiespelaajana Waltteri Immonen -palkinnolla. Kaudeksi 2017–2018 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Jokipoikiin. Rajamäki teki Mestiksen yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 15+28=43, joilla hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies. Rajamäki jakoi neljällä osumallaan Mestiksen alivoimamaalipörssin voiton KeuPa HT:n Markus Jokisen kanssa. Tammikuussa 2018 hän teki kymmenessä ottelussa tehot 7+7=14 ja Rajamäki valittiin Mestiksen tammikuun kuukauden pelaajaksi. Pudotuspeleissä hän jakoi viidellä syöttöpisteellään Jokipoikien sisäisen syöttöpörssin voiton Ville Halosen kanssa. 
Kaudeksi 2018–2019 Rajamäki siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ranskan Ligue Magnusin Aigles de Niceen. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä näin ollen 27-vuotiaana runkosarjan avauskierroksella 15. syyskuuta 2018 Chamois de Chamonixia vastaan. Rajamäki keräsi ottelusta teholukeman -1. Hän avasi maalitilinsä pääsarjatasolla seuraavassa ottelussa 18. syyskuuta 2018 vieraissa Étoile noire de Strasbourgia vastaan heti kypärätempulla. Rajamäen kaksi ensimmäistä osumaa syntyivät ylivoimalla.
National Weather Service

Säähavainnot

Maanpinnan läheisiä sääparametrejä raportoidaan tyypillisesti joka tunti automaattisilta pintasääasemilta (ASOS), joita NWS hallinnoi yhdessä ilmailu- ja puolustusviranomaisten kanssa.
Asemia on noin 900 kappaletta.
Ilmakehän ylemmistä osista saadaan tietoa radioluotausten ja AMDAR-havaintojen avulla. Laajojen alueiden tietoja kootaan kaukokartoituslaittein: säätutkilla ja GOES-satelliiteilla.
Ihmiskoe

Ihmiskoe on ihmisen käyttöä tieteellis-teknisessä kokeessa kohdistamalle ihmiseen ärsykkeitä (kemikaaleja, ääniä, informaatiota, lääkkeitä tai muita olosuhteita) ja tarkkailemalla ärsykkeen vaikutuksia.
Ihmiskokeilla testataan esimerkiksi lääkkeitä ja ravintoaineita. Näitä kokeita säännellään muun muassa lääketieteellistä tutkimusta koskevan lain perusteella.

Ihmiskokeisiin liittyvä lainsäädäntö Suomessa

Ihmiskokeiden suorittamista säädellään Suomessa muun muassa tutkimuslain ja kudoslain avulla. Ihmisellä tehtävää lääketieteellistä tutkimusta ei saa aloittaa ilman eettisen toimikunnan puoltavaa lausuntoa.
Inho (elokuva)

Kohtelu Suomessa

Valtion elokuvatarkastamo aluksi kielsi elokuvan kokonaan 1965 mielenterveydelle vaarallisena ja raaistavana. Kielto herätti Suomessa mediahuomiota vielä vuosia myöhemminkin. Valitus valtion elokuvalautakuntaan kuitenkin tuotti tuloksen, tarkastamo muutti elokuvalautakunnan näkemyksestä kantaansa ja salli elokuvan myöhemmin samana vuonna ikärajalla K18. Tarkastamo kuitenkin leikkasi elokuvasta erittäin lyhyen pätkän; Helsingin Sanomat raportoi leikkauksen olleen lähinnä periaatteellinen ja mainitsee, että Suomi oli ainoa maa, jossa elokuvaa piti leikata ennen levitystä.

Arvioita

Iltalehden Tuomas Riskalan mukaan ”Polanski rakentaa painajaismaisilla mustavalkokuvilla ja hyytävällä äänimaailmalla unohtumattoman kurkistuksen yhden mielen helvettiin”.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Inhon vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Vastinlaji

Vastinlaji tarkoittaa samankaltaisissa elinympäristöissä mutta maapallon eri osissa eläviä lähisukuisia eläinlajeja tai -alalajeja. Ne ovat usein kehittyneet samasta lajista, mutta jokin osapopulaatio on joko mantereiden siirtymisen, jääkausien tai muuttomatkalla eksymisen seurauksena eriytynyt, ja evoluution seurauksena kehittynyt vähitellen erilaiseksi kuin alkuperäinen laji. Tällaisia lajipareja ovat esimerkiksi visentti ja biisoni, euroopanmajava ja kanadanmajava sekä viirupöllö ja amerikanviirupöllö.
Nokia 5230

Ominaisuudet

Puhelimen ominaisuuksiin kuuluvat 3,2 tuuman resistiivinen kosketusnäyttö (resoluutio 640 × 360), 2 megapikselin kamera (ei salamaa ja Wi-Fiä kuten Nokia 5800 -mallissa), 3G-yhteydet HSDPA:lla, Bluetooth, microSD-muistikorttipaikka 16 gigatavuun saakka, 3,5 mm kuulokeliitin sekä A-GPS. Puhelimen toimii Symbianin S60 5th edition ohjelmistolla, jossa on muun muassa pikapalkki yhteystiedoille. Puhelin tukee Nokian mukaan Facebook-, MySpace- ja YouTube-sovelluksia sekä Nokian omia Ovi-palveluita.
Nokia ilmoittaa puhelimelle 7 tuntia puheaikaa, 19 päivää valmiusaikaa, 33 tuntia musiikin toistoa ja 4,6 tuntia videon toistoa.
Puhelimen mitat ovat 111 × 51,7 × 14,5/15,5 mm ja se painaa noin 115 grammaa. Laitteessa on valmiina Dj Mix Tour ja Rollercoaster Revolution (99 rataa) -pelit. Uutena ominaisuutena on mm. podcast.
5230-mallia on myyty noin 150 miljoonaa kappaletta, millä määrällä se sijoittui neljänneksi The Telegraph -lehden syksyn 2013 katsauksessa kaikkien aikojen myydyimmistä matkapuhelimista.
Matti Turkia

Matti Turkia (26. helmikuuta 1871 Viipurin maalaiskunta – 10. tammikuuta 1946 Helsinki) oli sahatyömies, toimittaja ja sosialidemokraattien puoluesihteeri ja kansanedustaja.

Elämäkerta

Turkian vanhemmat olivat torppari Esaias Turkia ja Helena Kristina Pekkola. Käytyään kansakoulun hän työskenteli sahatyöläisenä Kotkassa 1883–1898, saha- ja puutyömiehenä eri puolilla Suomea 1898–1901 ja konepuuseppänä Hietalahden puusepäntehtaalla Helsingissä 1901–1903. Hän toimi eri sanomalehtien kirjeenvaihtajana 1895–1905 ja oli 1900-luvun alkupuolella toimittajana Itä-Suomen Työmies -lehdessä, Kansan lehdessä Tampereella 1905 ja Eteenpäin-lehdessä Kotkassa 1905–1906.
Turkia oli SDP:n puhujana vuodesta 1904 ja vuosina 1906–1918 hän oli puolueen puoluesihteerinä. Suomen sisällissodan aikana 1918 Turkia toimi kansanvaltuuskunnan prokuraattorina ja punaisen kaartin ylimmän johtavan komitean jäsenenä. Hän pakeni sodan loppuvaiheessa Venäjälle ja oli siellä Suomen työväen toimeenpanevan komitean jäsenenä. Vuonna 1922 Turkia siirtyi Venäjältä Ruotsiin, jossa hän työskenteli sanomalehtimiehenä vuoteen 1927 saakka. Palattuaan Suomeen 1927 hän oli vuoden verran vangittuna poliittisista syistä ja toimi vapauduttuaan Suomen Sosialidemokraatin toimittajana 1928–1932.
Turkia oli SDP:n kansanedustajana 1907–1909 ja 1914 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä sekä uudelleen 1930–1945, jolloin hän edusti Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Turkia toimi presidentin valitsijamiehenä vuosien 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa ja oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen.
Turkia oli naimisissa vuodesta 1900 Selma Parkkisen kanssa.
Alastair Reynolds

Palkintoja ja huomionosoituksia

Hänen toinen kirjansa Kuilukaupunki (Chasm City) voitti 2002 BSFA-palkinnon.
Novelli Weather voitti Seiun-palkinnon 2008.
Novelli The Fixation voitti Sidewise-palkinnon 2010.
Yhden miehen armeija

Juoni

Yhdysvaltain huumekaupan liikevaihto on vuodessa monia miljardeja dollareita. Poliisi on erittäin lähellä paljastaa suurta huumejuttua, mutta rikolliset ovat palkanneet palkkatappajan, tappamaan jokaisen poliisin joka on lähelläkin paljastaa kaiken. Palkkatappajan vaarallisin ase on karate, jossa on hän on lyömätön ja koko ajan kuolee poliiseja tämän hyökkäyksissä. Viimeinen mahdollisuus on pyytää Matt Logan apuun, Vietnamin sodan veteraani ja kuusinkertainen karatemestari. Aluksi Logan ei suostu hommaan, mutta kun hänen poikansa tapetaan hän on valmis kostamaan tälle julmalle palkkatappajalle.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kehuu hyviä karatekohtauksia ja juonta, joka ei tunnu liian naiivilta. Hän antaa Yhden miehen armeijalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Klimov M-105

Klimov M-105 oli varsin useassa neuvostoliittolaisessa lentokonetyypissä käytetty V-moottori. Sen alkuperänä toimi Hispano-Suizan V12 Ycrs-moottori. Alkujaan 860 hevosvoiman tehoisesta moottorissa kehittyi jopa 1 500 hevosvoiman tasoinen. Dewoitine D.520:n moottori oli kuitenkin jo 935 hv (697 kW) tehoinen. Koska moottorin muotoilu oli aerodynaaminen, se teki sitä käyttävistä lentokoneista varsin nopeita sekä suorituskykyisiä. Petljakov Pe-2 "Pekka-Eemeli" oli eräs tyyppi, jota käytettiin tiedusteluun, rynnäköintiin sekä pommitustehtäviin. Jakovlev käytti Jak-hävittäjissä tätä moottorityyppiä. Jak-1:n moottorin teho on 1 050 hv. Pe-2:n moottorien teho oli jo 1 225 hv.
Suomalaiset käyttivät Klimovin lentokonemoottoreita omien, vanhentuvien Morane-Saulnier M.S.406 -koneidensa paranteluun. "Mörkö-Moraneiksi" ristittyjen, paranneltujen koneiden huippunopeus kohosi täten 480 km/h:sta 510:een. Moottoreiden teho oli 1 100 hv.
Muut neuvostoliittolaiset konetyypit, jotka käyttivät Klimov M-105 moottoria olivat: Jak-3, Jak-7 ja Jak-9 sekä LaGG-3.
Thiodolf Rein

Karl Gabriel Thiodolf Rein (28. helmikuuta 1838 Helsinki – 18. marraskuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen filosofi, yliopistomies ja poliitikko.

Elämäkerta

Thiodolf Reinin isä oli historian professori, valtiopäivämies ja yliopiston rehtori Gabriel Rein ja äiti Sedig Edla Ekbom. Rein kirjoitti ylioppilaaksi 1853 ja valmistui filosofian maisteriksi 1860. Hän väitteli tohtoriksi 1869 aiheesta Om kunskapens möjlighet. Vuonna 1869 hänet nimitettiin filosofian professoriksi J. V. Snellmanin jälkeen; Rein jatkoi luontevasti Snellmanin työtä sekä idealistisen koulukunnan edustajana että suomenmielisen politiikan kannattajana. Hän oli professorina vuoteen 1900. Rein perehtyi tuotannossaan erityisesti sielutieteeseen eli psykologiaan, mutta hänen tutkimustyönsä jäi keskeneräiseksi. Vuonna 1873 perustettiin Reinin aloitteesta Filosofinen yhdistys eli nykyinen Suomen filosofinen yhdistys.
Politiikassa Rein kuului fennomaanien maltillista ja vapaamielisempää siipeä edustaneeseen niin sanottuun Valvoja-ryhmään ja hän toimi Valvojan toimituksessa 1883–1897, josta vuodet 1885–1887 päätoimittajana. Hän oli säätyvaltiopäivillä aatelissäädyssä sukunsa edustajana 1872–1906 sekä kirkolliskokousedustajana 1898 ja 1903. Rein toimi yliopiston vararehtorina 1884–1887, rehtorina 1887–1896 ja määräaikaisena sijaiskanslerina 1896–1903 sekä 1906–1910. Hän pyrki aluksi sovittelemaan Suomeen ja yliopistoonkin kohdistuneita yleisvaltakunnallistamispyrkimyksiä, mutta päätyi ensimmäisen sortokauden aikana kannattamaan perustuslaillista suuntausta. Tämän vuoksi kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov erotti hänet sijaiskanslerin tehtävästä vuonna 1903 ja tilalle nimitettiin myöntyväisyyslinjaa edustanut J. R. Danielson. Olojen muututtua Rein sai kuitenkin palata tehtäväänsä vuonna 1906. Myöhempinä vuosinaan hänen katsottiin olevan lähellä nuorsuomalaisia.
Rein muistetaan myös kirjoittamastaan kaksiosaisesta Snellmanin elämäkerrasta, joka ilmestyi 1895 ja 1900. Hän kirjoitti myös Leo Mechelinin elämäkerran. Hän sai useita arvonimiä, viimeisimpänä todellisen valtioneuvoksen arvon vuonna 1899.
Reinin puoliso vuodesta 1864 oli Hedvig Sofia Maria Florin (k. 1907). Heidän lapsiaan olivat historian professori Gabriel Rein ja kreikan kirjallisuuden professori Edvard Rein.
Sokraattinen dialogi

Sokraattiset dialogit (muinaiskreikaksi Σωκρατικόι λόγοι tai Σωκρατικόι διάλογοι, Sôkratikoi (dia)logoi, ”keskustelut Sokrateen kanssa”) ovat antiikin Kreikassa 400- ja 300-lukujen eaa. vaihteessa kehittynyt dialogimuotoa hyödyntävä kirjallisuuden tyylilaji, joka on säilynyt nykypäiviin erityisesti Platonin ja Ksenofonin kirjoittamissa dialogeissa. Dialogit ovat joko näytelmällisiä tai kertovia, ja niissä henkilöhahmot keskustelevat moraalisista ja filosofisista ongelmista sokraattista menetelmää käyttäen.

Historia

Aristoteleen mukaan ensimmäinen sokraattisia dialogeja kirjoittanut oli Aleksamenos Teoslainen, mutta hänestä ei tiedetä mitään muuta, ei sitä, esiintyikö Sokrates hänen teoksissaan eikä sitä, kuinka oikeassa Aristoteles oli antaessaan hänestä epäsuopean arvion. Platonin ja Ksenofonin lisäksi sokraattisia dialogeja kirjoittivat myös monet muut sokraatikot, kuten Antisthenes, Aiskhines, Faidon ja Eukleides Megaralainen, sekä myöhemmät kirjailijat, kuten Aristoteles, Theokritos sekä Cicero, joka kirjoitti dialoginsa latinaksi.
Uudella ajallakin dialogeja ovat kirjoittaneet useat filosofit kuten George Berkeley sekä muutamat tiedemiehetkin kuten Galileo Galilei.

Dialogien lajityyppi

Täsmällisimmin termillä viitataan dialogeihin, joissa päähenkilönä on Sokrates, mutta tyylilajiin kuuluu myös muunlaisia teoksia: esimerkiksi Platonin Lait ja Ksenofonin Hieron ovat sokraattisia dialogeja, joissa joku muu viisas mies johtaa keskustelua (Laeissa tuntematon ateenalainen, Hieronissa Simonides Keoslainen). Samoin dialogien tyyli voi vaihdella: Platonin dialogit sisältävät yleensä vain keskustelijoiden puheenvuorot, kun taas Ksenofonin dialogit on kirjoitettu eteneväksi kertomukseksi, joihin sisältyy myös tilanteen kuvausta.
Sokraattisia dialogeja tulee pitää ennen kaikkea fiktiona. Dialogien asetelmat ovat lavastettuja, eivätkä ne noudata tapahtumien historiallista järjestystä. Monet dialogeissa kuvatut tapahtumat, kuten henkilöiden kohtaamiset, ovat ajoitusten vuoksi mahdottomia. Osa tapahtumista ja henkilöistä on selvästi keksitty, jotta kirjoittaja voisi esitellä jonkun filosofisen teeman tai ajatuksen.
Esimerkiksi Platonin dialogissa Parmenides Parmenides ja Zenon tapaavat nuoren Sokrateen. Tämä olisi teoriassa ajoituksellisesti mahdollista, mutta ei todennäköistä. Vielä selvempi ristiriita on dialogissa Meneksenos, jossa Sokrates pitää hautajaispuheen, joka liittyy vuoden 386 eaa. tapahtumiin — eli tapahtumiin kolmetoista vuotta hänen kuolemansa jälkeen. Platon on kuitenkin ollut taitava luomaan illuusion historiallisesta paikkansapitävyydestä, ja usein henkilöitä ja tapahtumia on erehdytty ajoittamaan hänen dialogiensa mukaan. Selvemmin keinotekoisia ovat Ksenofonin dialogit. Hän ilmoittaa useissa teoksissaan (esimerkiksi Pidot, Muistelmia, Talouden taito) olleensa itse paikalla, mutta tämä ei voi pitää paikkansa. Tällainen ilmoitus vaikuttaa olevan lähinnä keino esittää teoksen sisältö kertomuksena ilman erillistä kertojahahmoa.
Laura Latvala

Laura Eliina Latvala-Siippainen (28. syyskuuta 1921 Lapua – 10. marraskuuta 1986 Siilinjärvi) oli suomalainen runoilija ja lääkäri.

Henkilöhistoria

Latvalan vanhemmat olivat opettajat Kustaa Latvala ja Elli Tuovinen. Ylioppilaaksi Latvala tuli 1940. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa vuoden filosofiaa, ennen kuin siirtyi lääketieteen opiskelijaksi.  Lääkäriksi Latvala valmistui vuonna 1950 ja työskenteli mielisairaalalääkärinä Harjamäessä Siilinjärvellä ja Paiholassa Kontiolahdessa. Latvala avioitui kirjailija Olavi Siippaisen kanssa 1946 ja heille syntyi viisi lasta.  Siippaisella oli aikaisemmasta avioliitostaan neljä lasta.

Kirjallinen tuotanto

Latvalan runokuvakirja Pikku-Marjan eläinkirja (1947) on vuosikymmenet ollut Suomen suosituin lastenkirja. Sen on kuvittanut Helga Sjöstedt. Kirjaa on myyty yli 310 000 kappaletta. Pikku-Marja on Latvalan oma tytär.
Jim Benning

Jim Benning (s. 29. huhtikuuta 1963 Edmonton, Alberta) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija, ja nykyinen Vancouver Canucksin toimitusjohtaja. Benning pelasi pelaajaurallaan yhteensä 610 NHL-ottelua Vancouver Canucksissa sekä Toronto Maple Leafsissa.

Pelaajaura

Ennen NHL-uraa Benning pelasi juniorijääkiekkoa Alberta Hockey Leaguessa, sekä WHL:ssä, Portland Winterhawksin joukkueessa. Pelatessaan WHL:ssä kaudella 1980–81, hänet valittiin liigan parhaaksi puolustajaksi.
Toronto Maple Leafs varasi Benningin vuoden 1981 NHL:n varaustilaisuudessa koko tilaisuuden kuudentena pelaajana. Tulokaskaudellaan Benning pelasi 74 ottelua, joissa hän teki viisi maalia, ja antoi 17 maaliin johtanutta syöttöä. Benning pelasi 
Torontossa kauteen 1986–1987 asti, jolloin hän siirtyi kesken kauden Vancouver Canucksiin, jossa pelasi loput NHL-urastaan.

Ura jääkiekkovaikuttajana

Pelaajauransa jälkeen Benning aloitti Mighty Ducks of Anaheimin organisaatiossa kykyjenetsijänä. Seuraavalla kaudella Benning siirtyi kykyjenetsijäksi Buffaloon, jossa hän palveli kesään 2006 asti. Buffalosta Benning pääsi Boston Bruinsiin apulaistoimitusjohtajaksi. Benning voitti ensimmäisen kerran Stanley Cupin kaudella 2010–2011. Kesällä 2014 Vancouver Canucks ilmoitti tehneensä monivuotisen sopimuksen seuran uuden toimitusjohtaja Benningin kanssa.