google/wiki40b huggingface dataset:
Albert Emon

Valmentajana

Emon aloitti valmennusuransa valmentaen Sporting Toulon Varissa, OGC Nicessä ja AS Cannes'ssa. Olympique de Marseillen valmennusorganisaatioon Emon liittyi vuonna 2000. Hän on valmentanut Marseillen reservijoukkuetta, toiminut apulaisvalmentajana sekä lyhyitä aikoja päävalmentajana. Kauden 2005–2006 päätteeksi Emon nousi Marseillen päävalmentajaksi Jean Fernandezin jätettyä tehtävät.
Emonin johdolla Marseille sijoittui kaudella 2006–2007 liigassa toiseksi ja selvisi Mestarien liigaan. Kausi 2007–2008 alkoi kuitenkin heikosti ja Emon sai potkut 9 kierroksen jälkeen. Tuolloin Marseille oli liigassa 7 pisteellä vasta sijalla 16.
Kesällä 2009 Emonista tuli AS Cannes'n uusi päävalmentaja. Debyyttikausi toi seuralle Nationalissa vasta yhdeksännen sijan, mutta Emon sai jatkaa tehtävissään. Kun tulosta ei kaudella 2010/11 tullut edelleenkään toivotulla tavalla, sai hän tammikuussa 2011 potkut.
Joulukuun lopussa 2012 Emon teki valmennussopimuksen Ligue 1:ssä pelaavan AC Ajaccion kanssa. Hän aloittaa seuran päävalmentajana tammikuun alussa 2013. Emonin johdolla Ajaccio säilytti paikkansa liigassa. Kauden jälkeen hän ilmoitti jättävänsä tehtävät päävalmentajana.
Tammikuun alussa 2014 Emon palasi Olympique Marseilleen edustusjoukkueen apuvalmentajaksi. Hän jätti tehtävänsä päävalmentaja José Anigon tavoin kauden jälkeen.
Oberscharführer

Oberscharführer (lyh. Oscha, suom. yliryhmänjohtaja) oli Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen puolisotilaallisten järjestöjen käyttämä arvo. Se oli käytössä vuodesta 1932 toisen maailmansodan loppuun asti.
Arvo tuli ensimmäiseksi SA-joukkojen käyttöön. Arvo siirtyi samalla myös SS:lle, koska järjestöjen hierarkkinen järjestelmä oli vielä sama. Pitkien puukkojen yönä 1934 SS kukisti väitetysti vallankaappausta natsi-Saksassa suunnitelleen SA:n, jonka rivit harvenivat nopeasti poliittisen vaikutusvallan myötä. Koska SS jäi järjestöistä voitolle, sen arvojärjestelmää muutettiin. Aiemmin Truppführer oli ollut Oberscharführeria korkeampi arvo, mutta nyt SS-Oberscharführer vastasi SA-Truppführeria.
SA-joukoissa Oberscharführer toimi ryhmänjohtajana. SS:n riveissä tehtävät vaihtelivat riippuen siitä palveliko Oberscharführer Allgemeine SS:a, Waffen-SS:a vai SS-Totenkopfverbändessä.
Laminointi

Laminointi on valmistusmenetelmä, jossa ohuita levymäisiä kappaleita (eli lamelleja) tai kalvoja liittämällä yhteen saadaan aikaan laminoitu rakenne eli laminaatti. Useilla materiaaleilla, kuten puuviilulla on erilainen lujuus materiaalin eri suunnissa. Liimaamalla puulevyjä ristikkäin yhteen syntyy vanerilevy, joka on lujaa kaikkiin suuntiin.

Laminointi puuesineiden valmistuksessa

Puusepänteollisuudessa tehdään laminoimalla puusta taivutettuja kappaleita. Laminointi saadaan aikaiseksi tekemällä muotit, joiden väliin laitetaan kerroksittain ohuita puuviiluja ja liimaa. Muotit puristetaan ruuvipuristimilla kiinni, ja kun liima kuivuu muotit poistetaan. Laminointi keksittiin korvaamaan puun taivuttaminen höyryttämällä, jossa kuivuminen kesti useita päiviä, puun piti olla oksatonta ja lopputulos oli vähemmän kestävä.
Benjamin Stambouli

Seurajoukkueura

Stambouli debytoi kasvattajaseuransa Montpellier HSC:n paidassa Ligue 1:ssä elokuussa 2010 Girondins de Bordeauxia vastaan. Hän teki tuossa pelissä hattutempun volleymaaleilla. Stambouli oli mukana voittamassa Montpellier’lle sen historian ensimmäistä Ligue 1:n mestaruutta kaudella 2011-12 ja hän pelasi myös seuraavalla kaudella Mestareiden liigassa. Kesällä 2014 Stambouli siirtyi Valioliigaseura Tottenham Hotspurin miehistöön. Hän debytoi liigassa syyskuussa 2014 Sunderland AFC:tä vastaan. Hän siirtyi ranskalaisseura Paris Saint-Germainiin kesällä 2015 ja saksalaisseura Schalke 04:ään vuotta myöhemmin.

Maajoukkueura

Stambouli on pelannut Ranskan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa kolme peliä vuosina 2011-2012.

Muuta

Stambouli tulee jalkapalloperheestä. Hänen isänsä Henri Stambouli on entinen jalkapalloilija ja isoisänsä Gérard Banide entinen jalkapallovalmentaja. Myös Baniden poika eli Stamboulin eno Laurent Banide on myös jalkapallovalmentaja, joka valmentaa tällä hetkellä Arabiemiraateista tulevaa Al-Wasl FC:tä.
B. K. S. Iyengar

Bellur Krishnamachar Sundararaja Iyengar (kannadaksi ಬೆಳ್ಳೂರ್ ಕೃಷ್ಣಮಾಚಾರ್ ಸುಂದರರಾಜ ಐಯಂಗಾರ್, tamiliksi பெல்லூர் கிருஷ்ணமாச்சார் சௌந்தரராஜா ஐயங்கார், yleensä tunnettu nimellä Yogacharya B. K. S. Iyengar, 14. joulukuuta 1918 Bellur, Karnataka, Intia – 20. elokuuta 2014 Pune, Maharashtra, Intia) oli iyengarjoogan perustaja, vaikka hän ei itse käyttänyt siitä tätä nimitystä. Iyengar harjoitti ja opetti joogaa yli 75 vuotta, ja häntä pidettiin yhtenä maailman eturivin joogaopettajista. Hän kirjoitti joogan filosofiasta ja menetelmistä useita kirjoja, joista tunnetuimpia ovat Light on Yoga, Light on Pranayama ja Light on the Yoga Sutras of Patanjali.
Iyengarjoogan harrastajia on maailmanlaajuisesti arviolta miljoonia. Vuonna 2004 Time valitsi Iyengarin yhdeksi maailman sadasta vaikutusvaltaisimmasta ihmisestä.
Wolfin lääketieteen palkinto

Wolfin lääketieteen palkinto on Wolfin säätiön vuodesta 1978 asti jakama palkinto, joka jaetaan joka vuosi kuudella alalla: fysiikassa, kemiassa, lääketieteessä, maataloustieteessä, matematiikassa ja taiteessa. Palkinnon arvioidaan olevan maailman kolmanneksi arvostetuin lääketieteen palkinto Nobelin lääketieteen ja Albert Lasker -palkintojen jälkeen. Runsas kolmannes palkituista on myöhemmin saanut lääketieteen Nobelin.
Laurin Zilliacus

Laurin Zilliacus (4. lokakuuta 1895 Jokohama, Japani – 9. heinäkuuta 1959 Porvoo) oli suomalainen rehtori, pedagogi ja kirjailija.
Laurin Zilliacuksen isä oli itsenäisyysaktivisti Konni Zilliacus ja vanhempi veli Englannin Työväenpuolueen poliitikko Konni Zilliacus nuorempi. Laurin Zilliacus valmistui insinööriksi Yhdysvalloissa ja toimi sitten opettajana Englannissa ja Suomessa. 
Vuonna 1928 Laurin Zilliacus perusti Helsinkiin Tölö Svenska Samskola -nimisen yhteiskoulun jota alettiin kutsua myös Zilliacuksen kouluksi (Zillen).  Zilliacus toimi koulun rehtorina 1928–1940 ja hän otti siellä käyttöön uusia Englannissa omaksumiaan opetusmenetelmiä. Ensimmäiset ylioppilaat koulusta valmistuivat 1937.
Talvisodan aikana Zilliacus oli puolustusvoimain palveluksessa vastaten ulkomaille suunnatusta tiedotuksesta. Vuonna 1941 hän julkaisi kirjan Ett folk – en front (suom. Yksi kansa, yksi rintama) jossa kuvattiin talvisodan aikaisen kotirintaman tunnelmia. Jatkosodan aikana Zilliacus siirtyi rauhanoppositioon ja hän julkaisi vuosina 1942–1943 Ruotsissa nimimerkillä Erkki Järvinen sotapolitiikkaa arvostelleet teokset Vi vill inte kvävas ja Vid årskiftet. Zilliacus kuului myös ns. kolmenkymmenenkolmen kirjelmän laatijaryhmään.
Sodan jälkeen Zilliacus siirtyi YK:n palvelukseen toimien koulusuunnittelijana. Hän kirjoitti muun muassa postilaitoksen kehitystä Euroopassa ja Yhdysvalloissa kuvanneen kirjan From pillar to post: The troubled history of the mail.
Laurin Zilliacus oli Melbournen yliopiston kunniatohtori.
Juhani Laurinkari

Juhani Laurinkari (s. 8. lokakuuta 1946) on Itä-Suomen yliopiston sosiaalipolitiikan emeritusprofessori. Hän on kuudes suomalainen jäsen Euroopan tieteiden ja taiteiden akatemiassa. Hän on myös kyseisen akatemian Suomen valtuuskunnan puheenjohtaja vuosina 2014–2020.

Opinnot ja loppututkinnot

Laurinkari valmistui 21-vuotiaana teologian maisteriksi, mutta hän ei saanut heti pappisvihkimystä, koska tuolloin pappisvihkimyksissä oli 22 vuoden alaikäraja. Lisäksi hän on opiskellut sosiaalipolitiikkaa ja taloustieteitä. Laurinkarilla on yhteensä neljä loppututkintoa ja tohtorin tutkinnot sekä Helsingistä että Wienistä. Laurinkari oli aikanaan Suomen nuorin pappi, nuorin sosiaalipolitiikan tohtori ja nuorin alan professori.

Akateeminen ura

Laurinkari työskenteli professorin virassa Itä-Suomen yliopiston yhteiskuntatieteiden laitoksella lokakuuhun 2014 saakka. Hän on ollut myös dekaanina Kuopion yliopiston yhteiskuntatieteellisessä tiedekunnassa ennen Itä-Suomen yliopiston perustamista. Lisäksi Laurinkari on ollut Wismarin korkeakoulun taloustietieden tiedekunnassa vierailevana professorina ja hän johtaa suomalais-saksalaista tohtorikoulua. Hän on ohjannut yhteensä 64 väitöskirjaa ja toiminut tieteellisten julkaisusarjojen vastaavana toimittajana Kuopion yliopistossa ja Saksassa.

Yksityiselämä

Laurinkari vietti elämänsä alun lastenkodissa, josta hänet adoptoitiin puolentoistavuoden ikäisenä. Laurinkarin omaan perheeseen kuuluu vaimo, neljä aikusta lasta ja kolme lastenlasta.

Poliittinen toiminta

Laurinkari oli kristillisdemokraattien listoilla sitoutumaton eduskuntavaaliehdokas Savo-Karjalan vaalipiirissä vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Tammikuusta 2016 alkaen hän on toiminut puolueen Pohjois-Savon piirin puheenjohtajana.
Arktiset aromit

Arktiset Aromit ry on luonnontuotealan (luonnonmarjat, metsäsienet, luonnonyrtit ja erikoisluonnontuotteet) valtakunnallinen toimialajärjestö, joka toiminnallaan edistää luonnontuotteiden talteenottoa, jatkojalostusta ja käyttöä sekä parantaa luonnontuotteiden arvostusta kotimaassa ja kansainvälisesti.  
Arktiset Aromit ry on perustettu vuonna 1993. Sääntöjensä mukaan yhdistys voi ottaa jäsenikseen sekä henkilö-, yritys- että yhteisöjäseniä. Yhdistys harjoittaa luonnontuotteisiin liittyvää tiedotustoimintaa, valmistaa ja välittää koulutusmateriaalia, toteuttaa valtakunnallisia kampanjoita, järjestää koulutusta, seuraa alan kehitystä kotimaassa ja kansainvälisesti, toteuttaa hankkeita ja tekee aloitteita alan toimintaedellytysten parantamiseksi. Yhdistys myös avustaa alan toimijoita yhteistyötahojen löytämisessä. 
Yhdistyksen hankkeita rahoittavat Maa- ja metsätalousministeriö, alan yritykset, kunnat ja maakuntien liitot.
Yhdistystä perustamassa oli luonnontuotekauppaa harjoittavia yrittäjiä, luonnontuotteiden jatkojalostajia sekä alan tutkijoita ja kehittäjiä eri puolelta Suomea. Yhdistyksen toimipaikka on Suomussalmella.
Yhdistys on käynnistänyt koulujen kanssa yhteistyössä koulumarjakuukauden, jonka suojelijana on maatalousministeri Sirkka-Liisa Anttila. Vuonna 2006 se käynnisti puoli vuotta kestäneen Laatua Luonnosta -hankkeen, jonka aikana valmisteltiin yhteistyössä Eviran kanssa ostolomake käytettäväksi luonnontuotteiden ostotoiminnassa, laadittiin tiedotteita hygieniakäytännöstä luonnontuotteita poimittaessa ja laadittiin Luonnontuotteiden laatu- ja hygieniaopas. Yhdistys on valmistanut myös Ulkomaisille marjojen ja sienten poimijoille on laadittu englannin-, venäjän- ja thaikieliset poimintaesitteet. Yhdistys valitsee vuosittain vuoden sienen.
Christian Rubio Sivodedov

Seurajoukkueura

Rubio Sivodedov on Djurgårdens IF FF:än kasvatti. Hän liittyi seuraan seitsemänvuotiaana vuonna 2004. Kaudella 2014 Rubio Sivodedov nostettiin ykkösjoukkueeseen ja hän teki debyyttinsä Allsvenskanissa. Kauden 2014 aikana hän pelasi yhteensä kuudessa Allsvenskanin ottelussa. Tammikuun 2015 siirtoikkunassa Rubio Sivodedov siirtyi Saksan Bundesliigan FC Schalke 04:ään. Siirtosumma on arviolta Djurgårdenin historian suurin.

Maajoukkueura

Rubio Sivodedov on edustanut monia Ruotsin nuorten maajoukkueita. Vuodesta 2014 hän on pelannut alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa, jossa otteluita on kertynyt tähän mennessä yksi.
Salmijärvi (Padasjoki)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,5 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 153,9 metriä mpy.
Fontevraudin apottiluostari

Abbaye de Fontevraud on vuonna 1101 perustettu apottiluostari lähellä Samourin kaupunkia, Anjoun (nykyisin Maine-et-Loiren departementti) maakunnassa Ranskassa.

Perustaminen

Luostarin perusti Robert d'Arbrissel, reformatorinen kirkonmies jolla oli paavi Urbanus II:n tuki. Luostarin erikoisuus oli, että se vastaanotti, tosin toisistaan erillään pitäen, sekä miehiä että naisia. Luostarin ensimmäinen suojelija oli Montseraun herra, jonka linna sijaitsee aivan luostarin läheisyydessä.
Perustajan ajatukset, hän oli kuin feministi jo ennen sanan keksimistä, vetivät luostariin lukuisia naisia. Heistä eräs tunnetuimmista on Bretagnen herttuatar Ermengarde Anjoulainen, joka sai veljensä Anjoun kreivin ja Jerusalemin kuninkaan Foulque V:n tulemaan vierailulle ja siten saamaan moninaisia etuisuuksia luostarille.
Robert d'Arbrissel loi myös aiemmin kokemattoman säännöt luostarille. Niiden mukaan Robertin itsensä kuoltua, mikä tapahtui vuonna 1116, luostarin johtajana olisi oleva abbedissa, joka myös johtaisi miesluostarinkin osuutta. Luostarin ensimmäisenä abbedissana toimikin Petronille de Chemillé. Hänen seuraajansa oli Isabelle d’Anjoun, joka oli Henrik II Plantagenêt'n täti. Hän jälkeensä useat abbedissat olivat hyvin varakkaista ja vaikutusvaltaisista aristokraattiperheistä, heidän joukossaan oli jopa useita Bourbonin kuninkaallisen suvun jäseniä. Vallankumouksen myötä luostari lopetettiin ja sen viimeinen abbedissa kuoli köyhänä Pariisissa.

Hautapaikka

Henrik II Plantagenêt, joka oli Foulque V:n seuraaja ja Englannin kuningas, teki luostarista kuninkaallisen luostarin ja samalla myös dynastiansa hautapaikan. Tämän tähden sekä hänet itsensä, että hänen puolisonsa Aliénor Akvitanialainen, heidän poikansa Rikhard I Leijonamieli, miniänsä Isabelle d'Angoulême (Juhana Maattoman puoliso), Johanna, Henrikin ja Aliénorin tytär sekä heidän lapsenlapsensa Toulousen kreivin ja Narbonnen herttua Raymond VII, ovat haudattuja luostariin. Aliénor Akvitanialainen vietti siellä myös elämänsä loppuvaiheet.

Vankila

Vuosien 1894 ja 1963 välisenä aikana luostari toimi keskusvankilana, joka toimi Clairveux'n kanssa kovimpina pakkotyölaitoksina Ranskassa. Keskimäärin kaksi vankia kuoli joka viikko, joko itsemurhan tai teloituksen tai jonkin muun syyn tähden. Luostarin työpajoissa valmistettiin etenkin nappeja simpukankuorista. Vankila-aika ei kuitenkaan suuremmin muuttanut luostarin keskeisiä rakenteita.
Ranskalainen, toisen maailmansodan jälkeen teoksensa kirjoittanut, kirjailija Jean Genet kirjoitti osittain omaelämäkerrallisen kirjansa Miracle de la rose (suom. 'Ruusun ihme') omista kokemuksistaan noin 30-vuotiaana Fontevrauldin vankilassa.

Nykypäivää

Luostari on toiminut jo yli 20 vuoden ajan merkittävänä kulttuurikeskuksena. Se on myös alueensa merkittävin matkailunähtävyys. Luostarissa on säilynyt erikoinen pyöreä keittiörakennelma, jonka muodostaa suuri keskussavupiippu liesineen sekä sen ympärille olevat pienemmät savipiiput liesineen.
Glee: The Music, Volume 2

Kriittinen vastaanotto

Allmusicin Andrew Leahey kommentoi, että soundtrack tuntui "hieman hätäiseltä" albumin julkaisupäivämäärän johdosta, ja siksi, koska se sisältää musiikkia vain sarjan viidestä jaksosta. Hän kuitenkin kehui Ushkowitzin, Rileyn ja McHalen lisääntyneitä lauluosuuksia. Leahey totesi, että "Siitä huolimatta, Lea Michele ja Matthew Morrison jatkavat sarjan pyörien viemistä.", kutsuen Morrisonin mash-upia kappaleista "Don't Stand So Close to Me" ja "Young Girl" "albumin kekseliäimmiksi lauluiksi".
Christopher John Farley, The Wall Street Journalilta kommentoi, että Michelellä, Rileyllä ja McHalella on "eniten erottuvimmat äänet" kaikista Gleen näyttelijöistä vihjaillen, että Michelen tulkinta kappaleesta "Don't Rain on My Parade" "tulee saamaan jotkut kuuntelijat haluamaan hänet takaisin Broadwaylle". Brian Linder IGN:ltä arvioi kappaleen "Endless Love" "ihanaksi" ja "Don't Stand So Close to Me"/"Young Girlin" "luovaksi mash-upiksi", mutta totesi: "nämä kappaleet eivät ole läheskään niin vahvoja, jos ne esitetään ohjelman ulkopuolella." Linder arveli, että Rileyn esitys kappaleesta "And I'm Telling You I'm Not Going" oli "hyvässä asemassa Jennifer Hudsonin kanssa", ja uskoi Michelen coveria kappaleesta "My Life Would Suck Without You" albumin parhaimmaksi kappaleeksi.
Kasimir III Suuri

Kasimir III Suuri (1310 Kowal, Wloclawekin alue – 1370 Krakova) oli Puolan hallitsija vuodesta 1333 kuolemaansa saakka. Hän oli viimeinen Piast-sukuinen hallitsija. 
Kasimir III:n vanhemmat olivat kuningas Vladislav I ja kuningatar Jadwiga (Jadwiga Kaliska). Kasimir oli ensin avioliitossa Annan (”Liettuan Aldonan”) ja tämän kuoltua 1339 Hessenin Adelaiden kanssa. Tästä hän otti avioeron ja solmi avioliiton Kristiinan kanssa ja erosi jälleen. Viimeinen vaimoista oli Jadwiga (Hedwig). Avioliitoista huolimatta hän ei saanut perijää Puolan valtaistuimelle, joten hän jätti kruunun perinnöksi sisarensa pojalle, Unkarin kuninkaalle Ludvig I:lle. 
Kasimir Suuri loi Puolan suurvalta-aseman, jonka talous nojasi suurelta osin Krakovan lähistöllä Wieliczkassa sijaitseviin suolakaivoksiin. Rauhoittaakseen maan oloja hän lopetti pitkään jatkuneet taistelut saksalaisen ritarikunnan kanssa vuonna 1343. Kasimirin aikana julkaistiin Puolan ensimmäisen lakikokoelma ja perustettiin Krakovan yliopisto.
Hertha Töpper

Hertha Töpper (s. 19. huhtikuuta 1924 Graz, Itävalta) on itävaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän on kuitenkin esiintynyt myös kontra-alttona. Hän suoritti opintonsa Grazissa, jossa hän opiskeli viulunsoittoa isänsä ja laulamista Franz Mixan johdolla. Oopperadebyyttinsä Töpper teki Graz Landestheaterissa vuonna 1945; hän lauloi Landestheaterissa vuoteen 1952 saakka. Vuonna 1951 Töpper esiintyi Bayreuthin oopperajuhlilla. 
Töpper työskenteli Baijerin valtionoopperassa Münchenissä ja esiintyi myös muun muassa Covent Gardenissa, San Franciscon oopperassa ja Metropolitan-oopperassa. Vuosina 1971–81 Töpper toimi professorina Münchenin musiikkikorkeakoulussa. 
Töpperin ohjelmistoon kuului lukuisia Richard Wagnerin, Giuseppe Verdin ja Richard Straussin rooleja. Hän vetäytyi lavalta vuonna 1980. Konserttiartistina hän saavutti huomiota etenkin Johann Sebastian Bachin teosten tulkinnoillaan. Yhdessä Marga Höffgenin kanssa Töpper oli yksi johtavista Bachia tulkinneista kontra-altoista 1950- ja 1960-luvuilla, ja hän levytti monia Bachin teoksista, pääasiassa Karl Richterin ja Fritz Wernerin johdolla.
Aliisa Pulkkinen

Aliisa Pulkkinen (s. 18. helmikuuta Ylitornio) on tamperelainen näyttelijä. Hän on valmistunut vuonna 1981 Tampereen yliopiston neljänneltä näyttelijätyön kurssilta ja siitä asti työskennellyt niin teattereissa kuin televisiossa. 
Ensimmäinen kiinnitys oli Ahaa-teatterin kesäkiertueelle 1981 ja sen jälkeen vakituinen kiinnitys Kotkan kaupunginteatteriin 1981–85. Kotkassa hänet muistetaan erityisesti Kurt Nuotion ohjaamasta Anton Tšehovin Kolmesta sisaresta. Pulkkisen näyttelemä Natashan rooli sai paljon kiitosta ja johti nuoren näyttelijän kiinnittämiseen Tampereen Teatteriin. Pulkkinen tunnetaan monipuolisena näyttelijänä, joka on yhtä hyvin kotona niin komediassa kuin tragediassa. Vaikka hän on pitkään ollut Tampereen Teatterissa, hän on valmistanut myös omia esityksiään, näytellyt laitosteatterien ulkopuolisissa pientuotannoissa, opiskellut Yhdysvalloissa sekä opetellut puolinaamioiden käyttöä teatterityössä.

Kiinnitykset

Kotkan kaupunginteatteri 1981–1985
Tampereen Teatteri 1985–
Siirtomaa

Siirtomaa eli kolonia on jonkin valtion hallinnassa oleva mutta sen rajojen ulkopuolinen (usein merentakainen) alue, jonka väestö koostuu emämaasta muuttaneista ja alkuperäisväestöstä.
Siirtomaita syntyi etenkin löytöretkien tuloksena 1500-luvulta alkaen, kun lännen valtiot hallitsivat kaukaisia maa-alueita varsinkin Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, mutta myös eräillä rannikkoseuduilla Afrikassa, Australiassa ja Aasiassa.
Siirtomaavalta purkautui nopeasti 1950- ja 1960-luvuilla, kun useimmat siirtomaat Afrikassa, Aasiassa ja Tyynenmeren saarilla itsenäistyivät.
Siirtomaiden perustamisesta on usein seurannut kolonialistinen valta-asemajärjestelmä.

Siirtomaiden tyypit

Siirtomaat voidaan jakaa kolmeen tyyppiin.
Hyödyntämistarkoituksessa perustetut siirtomaat syntyvät yleensä sotilaallisen valloituksen kautta. Niiden päätarkoituksena on taloudellinen hyödyntäminen, johon kuuluvat kauppamonopolit, luonnovarojen käyttö ja maaveron periminen. Niillä myös turvataan strategisesti valtakunnan politiikat sekä kasvatetaan kansallista mainetta. Tällaisissa siirtomaissa toimii suhteellisen pieni joukko emämaan byrokraatteja, sotilaita ja liikemiehiä, ja he yleensä palaavat emämaahan komennuksensa jälkeen. Esimerkkejä ovat Brittiläinen Intia, Ranskan Indokiina, Brittiläinen Egypti, Saksan Togo, Yhdysvaltain Filippiinit sekä Japanin Taiwan.
Merentakaiset enklaavit ovat laivaston perustamia. Niiden tarkoituksena on epäsuora taloudellinen vaikutus sisämaassa sekä vaikutus merijoukkojen logistiikkaan muodollisesti autonomisten valtioiden epävirallisessa hallinnassa niin sanotun sotalaivadiplomatian keinoin. Esimerkkejä ovat Portugalin Malakka, Hollannin Batavia, Brittiläinen Hongkong, Singapore ja Aden, sekä kansainvälinen Shanghai.
Kolmas siirtomaatyyppi ovat uudisasutussiirtomaat, joita syntyy asevoimien tukemassa kolonisaatiossa. Tällaisissa siirtomaissa hyödynnetään halpaa maata ja työvoimaa sekä kultivoidaan sellaista yhteiskunnallista, uskonnollista ja kulttuurista elämää, joka emämaassa on ahtaalla. Uudisasukkaat perustavat maatiloja ja yhteiskuntia, usein sivuuttaen alkuperäiskansojen oikeudet. Joskus työvoimaksi tuodaan orjia ulkomailta. Esimerkkejä ovat Uusi-Englanti, Australia, Ranskan Algeria, Brittiläinen Etelä-Rhodesia, Etelä-Afrikka, Karibian siirtokunnat ja Portugalin Brasilia.
Heikki Hedman

Heikki ”Hessu” Hedman (s. 25. huhtikuuta 1940) on suomalainen tennispelaaja ja -selostaja. Hedman on toiminut tenniksen selostajana 1990-luvulta lähtien. Hän on myös perustanut tenniskoulun ja toiminut Suomen tennisliiton päävalmentajana 1979–1983. Hän lopetti selostustyöt 30. lokakuuta 2011.
Hedman edusti Suomea viidessä Davis Cup -maaottelussa vuosina 1958–1969.
Heikki Hedman on perustanut Tenniskoulu Hedmanin, joka on Euroopan suurin ympäri vuoden toimiva tenniskoulu opettaja- ja asiakasmäärän suhteen. Tenniskoulu täytti 40 vuotta vuonna 2009.
Myös hänen poikansa Jari Hedman on toiminut tennisvalmentajana ja selostanut tennistä.
Miles ”Tails” Prower

Ikä

Peleissä Tails on aina ollut 8-vuotias.

Kyvyt

Tails pystyy suorittamaan samoja liikkeitä kuten Sonic (mm. Spin Dash ja pallona pyöriminen), juostessaan kovaa Tails pyörittää häntiään perässään kuin lentäessään, minkä ansiosta hän pystyy liitämään, mutta hän on silti hitusen hitaampi kuin Sonic. Erikoisimmat taidot Tailsilla ovat kyky lentää (myös lentokoneita kuten Tornadoa) ja uida (Sonic ei ole koskaan oppinut uimaan). Uusimmissa peleissä (kuten Sonic Adventure, Sonic Advance, Sonic Advance 2 ja Sonic Advance 3), Tails hyökkää sivaltamalla hännillään.
Tails ei ole erityisen älykäs Adventures of Sonic the Hedgehogin eikä Sonic "SatAMin" alkupään jaksoissa, eikä myöskään varhaisimmissa Sonic Archien-sarjakuvissa, toisin kuin peleissä, Sonic the Moviessa ja Sonic X:ssa, sekä nykyisissä Sonic Archien numeroissa. Tailsilla on paljon mekaanisia lahjoja. Sonic X-animaatiossa Tailsin ja Sonicin ystävystyessä Tails korjaa ja maalaa Sonicin lentokoneen Tornadon.
Tails on naiivi ja huippuälykäs ja hänen älykkyysosamääränsä on lähes sama kuin Tri. Ivo "Eggman" Robotnikin eli 300 ellei enemmänkin. Sonic Battle-pelissä hänellä on hyökkäys nimeltä 'IQ 400 Attack' (ÄO 400 -isku).

Muut esiintymiset

Tails esiintyy Archie Comicsin Sonic the Hedgehog -lehdessä mutta myös Sonic X ja Sonic Universe -lehdissä. Animaatiot, joissa Tails esiintyy ovat Adventures of Sonic the Hedgehog, Sonic the Hedgehog, Sonic the Hedgehog: The Movie ja Sonic X.
Tachikaze (1921)

Palvelus

Alus upotettiin 17. helmikuuta 1944.
Lawrence Tierney

Lawrence Tierney (s. 15. maaliskuuta 1919 – 26. helmikuuta 2002) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Hän näytteli vuonna 1945 elokuvassa Pankkirosvo Dillingerin viimeiset päivät John Dillingeria ja vuonna 1947 elokuvassa Born to Kill. Hän näytteli myös uransa loppupuolella 1990-luvulla nuoren elokuvaohjaaja Quentin Tarantinon ensiohjauksessa Reservoir Dogs. Tierney kuoli 82-vuotiaana 26. helmikuuta vuonna 2002 losangelesilaisessa hoitokodissa.