google/wiki40b huggingface dataset:
Uusrenessanssi

Uusrenessanssi oli rakennus- ja sisustustaiteessa sekä taideteollisuudessa 1800-luvun jälkipuolella esiintynyt kertaustyyleihin kuulunut suuntaus. Tyyli sovelsi renessanssille ominaisia muotoja ja tyylipiirteitä.
Disgaea 4: A Promise Unforgotten

Tarina ja hahmot

Disgaea 4 sijoittuu Netherworldiin, demonien asuttamaan maailmaan joka on yleinen tapahtumapaikka Disgaea-peleissä. Pelin teemana on politiikka, ja tarina seuraa vampyyriä nimeltä Valvatorez joka yrittää syrjäyttää Netherworldin korruptoituneen hallituksen ja presidentin. Disgaea-sarjalle uskollisesti pelin tarina sisältää runsaasti humoristisia tilanteita ja hahmoja.

Vastaanotto

Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8.5/10.
Punaotsasieppo

Levinneisyys

Punaotsasieppoa tavataan suuressa osassa Australiaa. Lajin on raportoitu olevan melko yleinen, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Särkisjärvi (Jämsä, Lahdenkylä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,5 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kuoreveden alueella (35.61), jonka Kuoreveden lähialueeseen (35.611) se kuuluu.
Gordon Cooper

Ura astronauttina

Cooper valittiin yhtenä ensimmäisestä seitsemästä Mercury-astronautista huhtikuussa 1959.
Toukokuun 15.–16. päivänä 1963 hän lensi ensimmäisen avaruuslentonsa "Faith 7" -avaruusaluksella. Avaruuslennon aikana Cooper kiersi maapallon 22 kertaa 34 tuntia ja 20 minuuttia kestäneen lennon aikana. Faith 7 oli viimeinen Mercury-sarjan lento.
Gordon Cooper toimi Gemini 5 -lennon komentajana, yhdessä astronautti Charles "Pete" Conradin kanssa. Gemini 5:n laukaisu tapahtui elokuun 21. päivänä 1965, ja lennon aikana Cooper ja Conrad rikkoivat silloisen pituusennätyksen lentämällä 120 maata kiertävän kierroksen aikana yhteensä 3 312 993 mailia. Lennon kokonaiskesto oli 190 tuntia 56 minuuttia.
Cooper toimi Gemini 5 lennon jälkeen Gemini 12 ja Apollo 10 -lentojen varakomentajana, muttei enää palannut avaruuteen.
Gordon Cooper erosi ilmavoimien ja NASA:n palveluksesta vuonna 1970 ja siirtyi liike-elämän palvelukseen.
Cooperin sanotaan olleen itsevarmin koko alkuperäisestä astronauttiryhmästä. Tom Wolfen kirjassa The Right Stuff ja siihen pohjautuvassa elokuvassa toimittaja kysyy häneltä kuka astronauteista olisi ehdottomasti paras tehtäväänsä. Cooper vastaa:

»Puhutte hänelle!»

Myöhemmät vuodet

Cooper oli kiinnostunut rajatieteestä. Muiden asioiden ohella Cooper väitti, että Yhdysvaltojen hallitus peitteli tietoja UFOista. Cooper väitti nähneensä elämänsä ensimmäisen UFOn Länsi-Saksassa vuonna 1951 ja kirjoitti elämäkertaansa, että hän oli nähnyt muitakin selittämättömiä lentäviä esineitä useita kertoja uransa aikana. Cooper myös vakuutti, että hänen ohellaan olisi myös satoja muita muiden lentäjien tekemiä raportteja, joista monet tulisivat armeijan hävittäjälentäjiltä tutkasta tai silminnähtyinä. Hän oli melko vakuuttunut kuolemaansa asti siitä, että hän oli nähnyt UFOja.
Vuoden 1963 Mercury-lennolta palattuaan Cooper kertoi nähneensä rakennuksia ja auton nostattaman pölypilven Tiibetissä sekä höyryvetureiden vetämiä junia Yhdysvaltain kaakkoisosissa. Hänen aluksensa kiersi Maata yli 160 kilometrin korkeudessa. Nasan tutkimuslautakunnan raportin mukaan havainnot saattoivat olla todellisia. Sää Cooperin mainitsemilla alueilla oli pilvetön ja hänen näkökykynsä oli hyvin tarkka.
Ivar Ståhle

Ivar August Ståhle (15. heinäkuuta 1889 Helsinki – 1979 Espoo) oli suomalainen suojeluskuntaupseeri ja urheiluvaikuttaja.

Elämä

Helsingissä kauppiasperheeseen syntynyt Ståhle opiskeli keskikoulun lisäksi Helsingin teollisuuskoulussa, josta valmistuttuaan hän työskenteli puolustusministeriön rakennusosastolla 1919–1920 ja suoritti sen jälkeen Kadettikoulussa aktiiviupseerikurssin. Vuodesta 1921 lähtien Ståhle työskenteli Uudenmaan suojeluskuntapiirin sotilasohjaajana, 1938–1945 Lohjan Kalkkitehtaan omistaman Sipoon kalkkitehtaan isännöitsijänä sekä vielä 1945–1953 Sipoon veneveistämön johtajana. Sotavuosina Ståhle oli uudelleen mukana Uudenmaan suojeluskuntapiirin toiminnassa. Hänet ylennettiin majuriksi 1940.
1920–1930-luvuilla Ståhle oli pitkään ruotsinkielisen Skyddskåristen-suojeluskuntalehden ja Idrottskalendern-julkaisun päätoimittaja sekä lyhytaikaisesti myös Finskt Idrottsbladin päätoimittaja. Myöhemmin 1930–1940-luvuilla hän toimi muun muassa suomenruotsalaisen urheiluammuntaliiton Svenska Finlands Sportskytteförbundin (SFS) ja ruotsinkielisen keskusurheiluliiton Finlands Svenska Centralidrottsförbundin (CFI) varapuheenjohtajana. SFS:n lisäksi Ståhl oli Esbo IF:n perustajajäsen ja seuran ensimmäinen puheenjohtaja.
Urheiluammuntaa harrastanut Ståhle voitti hirviammunnan kertalaukausten SM-kultaa vuonna 1935 ja oli mukana myös Suomen hopeajoukkueessa vuoden 1937 MM-kilpailuissa. Vuonna 1960 hän oli yksi Sibbo Skyttegille -ampumaseuran perustajista.

Sisällissodan aikainen toiminta

Suomen sisällissodan aikana Ståhle osallistui tammi–helmikuun vaihteessa Itä-Uudenmaan taisteluihin muun muassa Sipoossa ja oli hieman myöhemmin mukana ns. Pellingin retkellä, jolloin Helsingin ja Itä-Uudenmaan suojeluskuntalaisia vetäytyi aluksi Porvoon saaristoon ja sieltä edelleen jäätyneen Suomenlahden yli Viroon.
Huhtikuun alussa joukko palasi jälleen Suomeen ja Ståhle nimitettiin sen miehistä kootun Länsi-Uudenmaan pataljoonan komppanianpäälliköksi. Kyseessä oli valkoisten rankaisuretkikunta, joka kiersi huhti–toukokuun aikana eri puolilla Uuttamaata ja Varsinais-Suomea. Pataljoona teloitti ainakin 200 punaista tai sellaiseksi epäiltyä miestä ja naista. Suomenruotsalaisista koostuneen pataljoonan uhreiksi joutui tiettävästi myös muutamia valkoisiin kuuluneita suomenkielisiä. Lukumääräisesti suurimmat teloitukset tehtiin Vihdissä sekä Inkoon Västankvarnissa.

Sisäministeri Ritavuoren murha

Vuonna 1927 Heikki Ritavuoren murhannut Ernst Tandefelt teki paljastuksen, jonka mukaan hän oli tavannut murhapäivänä ennen tekoaan Café Esplanadissa Ivar Ståhlen, Selim Collianderin ja Oscar Janssonin, joista jälkimmäinen oli antanut hänelle 1000 markkaa. Suojeluskuntain Yliesikunta ilmoitti Ståhlen olleen sairauslomalla, ja Ståhle käytti tätä alibinaan sille, ettei hän voinut olla tuolloin kahvilassa. Ståhlen ja kumppanien osuus Ritavuoren murhassa jäi kuitenkin selvittämättä, kun poliisi lopetti oikeuskanslerin päätöksellä tutkimukset maaliskuussa 1930.

Muuta

Ivar Ståhle kuoli vuonna 1979, mutta joissakin lähteissä kuolinvuodeksi mainitaan virheellisesti 1982. Hänen mukaansa nimettiin Espoon Soukassa kulkeva Ivar Ståhlen kuja vuonna 1988.
Karl Grün

Karl Grün (30. syyskuuta 1817 Lüdenscheid, Westfalen, Preussi – 18. helmikuuta 1887 Wien, Itävalta-Unkari) oli saksalainen lehtimies, kulttuurihistorioitsija ja varhainen sosialisti.
Grün opiskeli teologiaa, filosofiaa ja kielitiedettä Bonnin ja Berliinin yliopistoissa. Hän työskenteli valmistuttuaan opettajana ja vuodesta 1842 Mannheimer Abendzeitungin toimittajana Mannheimissa. Hän sai aatteellisia vaikutteita ranskalaisilta utopiasosialisteilta ja filosofi Ludwig Feuerbachilta. Vaadittuaan lehdistönvapautta hänet karkotettiin sekä Badenista että Baijerista, joten hän asettui 1843 Kölniin ja alkoi pitää siellä luentoja kirjallisuus- ja taidehistoriasta. Grün siirtyi pian Pariisiin, jossa julkaisi ensimmäiset kirjalliset teoksensa. Pariisissa hän tutustui ranskalaiseen Pierre-Joseph Proudhoniin ja käänsi tämän eräitä teoksia saksaksi. Grün alkoi näihin aikoihin käyttää kannattamastaan poliittisesta suuntauksesta nimitystä ”tosi sosialismi” (wahre sozialismus). Karl Marx ja Friedrich Engels vastustivat Grüniin henkilöytynyttä oppia ja polemisoivat sitä vastaan muun muassa Kommunistisessa manifestissaan.
Grün palasi Saksaan vallankumouksen kynnyksellä maaliskuussa 1848 ja ryhtyi Trierissä ilmestyneen Trierische Zeitungin toimittajaksi. Hänet valittiin lokakuussa 1848 edustajaksi Preussin kansalliskokoukseen ja seuraavana vuonna maapäivien alahuoneeseen, missä hän edusti äärimmäistä vasemmistoa. Arvosteltuaan maapäivien hajottamista vuonna 1849 Grün tuomittiin oikeudessa ”älyllisesti vastuullisena” Prümin kaupungissa tapahtuneeseen kansannousuun, jonka yhteydessä väkijoukko oli yrittänyt asevaraston valtausta. Hän vapautui oltuaan kahdeksan kuukautta vankeudessa ja siirtyi sen jälkeen uudelleen ulkomaille. Hän asui pitkään Belgiassa ja Italiassa, mutta palasi Saksaan vuoden 1861 yleisen armahduksen myötä ja toimi kauppakoulun opettajana Frankfurtissa. Hän esiintyi edelleen Preussin sota- ja sosiaalipolitiikan vastustajana, ja muutti vuonna 1867 loppuiäkseen asumaan Wieniin.
Arcee

The Transformers: The Movie

Arcee nähtiin ensimmäistä kertaa The Transformers: The Movie -elokuvassa. Hän oli ensimmäinen naispuolinen Autobottipäähenkilö.

Animaatiosarja

The Transformers -sarjan 4. kaudella Arceesta tuli yksi Headmastereista ja hänen ihmisliittolaisenaan toimi Daniel Witwicky.

Transformers: Animated

Transformers: Animatedissa Arcee oli tiedustelija, joka kantoi mukanaan Projekti Omegan koodeja. Ratchet lähetettiin etsimään häntä ja estämään koodeja joutumasta Decepticonien haltuun. He joutuivat kumpikin palkkionmetsästäjä Lockdownin vangiksi, joka varasti Ratchetin EMP-generaattorin. Generaattorin aiheuttaman onnettomuuden ansiosta he pääsivät karkuun, mutta Arcee menetti muistinsa. Ratchet ei onnistunut korjaamaan muistia, mutta sai vahingossa koodit omaan prosessoriinsa. Joten hän sai vastuulleen Arceen alkuperäisen tehtävän, Omega Supremen aktivoinnin ja kouluttamisen.

Transformers: Kaatuneiden kosto

Transformers: Kaatuneiden kostossa Arcee on paitsi yhteisnimitys kolmesta yhteisen mielen jakavasta Autobottisisaruksesta, myös yhden heihin kuuluvan oma nimi. Arcee itse muuntautuu punaiseksi Ducati 848 -moottoripyöräksi. Hänen sisaruksistaan Chromia muuntatuu siniseksi Suzuki B-King -moottoripyöräksi ja Elita-1 purppuraksi MV Agusta F4 R312 -moottoripyöräksi. Hänet nähtiin elokuvassa ainoastaan Shanghaissa, Diego Garciassa ja Egyptissä. Hän kuoli, kun Bonecrusheria identtisesti muistuttava tuntematon Decepticon ampui häntä.

War for Cybertron

Transformers: War for Cybertronissa Arcee on avattavissa moninpelitilaan pelihahmoksi, mutta kampanjassa esiintyy vain yhtenä Kaoniin vangituista Autoboteista.

Transformers: Prime

Sarjassa Transformers: Prime Arcee on Autobottien ketterimpiä sotilaita. Hän ei aina hoitanut hyvin työtään katsoa Jack Darbyn perään. Mutta on hitaasti alkanut osoittaa kunnioitusta häntä kohtaan. Arceella on traumaattisia kokemuksia ystäviensä menetyksestä, kun sarjan alussa Starscream tappoi Cliffjumperin ja kauan ennen sen tapahtumia, kun Airachnid tappoi Tailgaten.
Kreikan parlamenttivaalit 2015 (syyskuu)

Tulokset vaalipiireittäin

Vaalien tulokset vaalipiireittäin (56 kpl) olivat:
Pierre-Louis Prieur

Pierre-Louis Prieur (tunnettu myös nimellä Prieur de la Marne; 1. elokuuta 1756 Sommesous, Ranska – 31. toukokuuta 1827 Bryssel, Alankomaat) oli Ranskan vallankumouksen aikainen poliitikko.
Ennen vallankumousta Prieur toimi asianajajana Châlons-sur-Marnessa. Hänet valittiin kolmannen säädyn edustajana vuoden 1789 säätyjen yleiskokoukseen, jossa hän kuului radikaaleimpiin uudistusmielisiin. Hänet valittiin myös vuonna 1792 kansalliskonventtiin, jossa hän kuului vuoripuolueen ryhmään. Prieur sai lempinimen Crieur de la Marne, ”Marnen huutaja”. Hänet valittiin 26. maaliskuuta 1793 Yleisen turvallisuuden valiokuntaan ja 10. heinäkuuta samana vuonna Yhteishyvän valiokuntaan. Hänet lähetettiin lokakuussa 1793 erikoiskomennukselle nujertamaan vastavallankumouksellista toimintaa Bretagnen rannikkoseuduilla. Hänen perustamansa erikoistuomioistuin tuomitsi kuolemaan noin 2 900 Vendéen kapinaan osallistunutta.
Prieuria syytettiin osallisuudesta toukokuussa 1795 kukistettuun prairialkuun 1. päivän kapinaan ja hän joutui sotaoikeuteen, mutta vapautui lokakuussa 1795 annetulla yleisellä armahduksella. Sen jälkeen hän työskenteli asianajajana Pariisissa. Prieur osallistui vuoden 1815 satapäiväisen keisarikunnan hallintoon. Restauraation myötä hänet karkotettiin vuonna 1816, sillä hän oli äänestänyt kansalliskonventissa kuningas Ludvig XVI:n kuolemantuomion puolesta.
Kanteluslammi

Maantiede

Järven pinta-ala on 12,5 hehtaaria, ja sen pituus on 650 metriä ja leveys 400 metriä. Siihen laskee kaksi suo-ojaa, joista toinen tuo Pikku Katavalammin vedet. Järvestä laskee 200 metriä pitkät laskuojat Liesjärveen.
Järven rantaviiva on 1,8 kilometriä pitkä, ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Järven kaakkois- ja lounaisrannat ovat soistuneita. Rannoille on rakennettu yhdeksän loma-asuntoa, joille johtaa tiet Liesjärveltä.

Luonnontila

Järveen suo-ojista laskevat vedet tekevät vedestä humuspitoista, hapanta ja ravinteikkasta. Järvi on matala ja pieni, joten sen happitilanne heikkenee talvisin. Esimerkiksi vuonna 2003 happi loppui kokonaan ja aiheutti kalakuolemia. Järven yleisluokitus on muuten hyvä. Järven sedimentit ovat paksuudeltaan 1−4 metriä, ja niiden alla on savipatja. Järven poikki kulkee harjuselänne, jonka kohdalla pohja on karkeaa soraa.

Kansallispuisto

Järven rannasta pieni osa kuuluu Liesjärven kansallispuistoon.

Historia

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Kanttelusjärvi".
Jolosjoki

Reitti

Jolosjoen nimetty uoma alkaa Mannilan kylässä olevasta Mannisenjärvestä ja laskee Kiiminkijokeen Tirinkylässä. Joen pituus on noin 27 kilometriä.

Veden lähteet ja laatu

Valjastamaton Jolosjoki virtaa halki pääosin suoperäisen maaston. Jokeen laskee useita suo-ojia sekä muita pienempiä puroja.
Suoperäisen maaston takia joen vesi on tummaa ja humuspitoista, ja sen rauta- ja fosforipitoisuudet ovat suuria. Tutkimuksissa veden laatu on todettu alajuoksulla välttäväksi ja yläjuoksulla tyydyttäväksi. Joki saa vetensä pääosin Joloksen Mannisenjärvestä. Jolosjärvi laskee Keskimmäisenojan–Väliojan kautta Mannisenjärveen. Myös laajalta Värkkisuon–Säippäsuon suoalueelta alkava Hirvioja laskee Väliojaan.
Horace Walpole

Ura

Horatio Walpole syntyi Robert ja Catherine Walpolen perheeseen. Hänen isänsä Robert Walpole oli kuuluisa whig-poliitikko, josta tuli myös Ison-Britannian pääministeri. Horatio sai kotikasvatuksen, kunnes aloitti Eton Collegessa 1727. Cambridgen King’s Collegeen hän kirjautui maaliskuussa 1735. Hän jätti kuitenkin koulun ennen valmistumistaan vuonna 1738.
Yliopiston jälkeen Horace Walpole lähti Euroopan-kierrokselle ystävänsä, runoilija Thomas Grayn kanssa. Walpole palasi Lontooseen 1741, ja hänet valittiin samana vuonna Ison-Britannian parlamenttiin. Hän istui parlamentissa vuoteen 1768, mutta hän ei silti tehnyt merkittävää ura poliitikkona.
Walpole hankki vuonna 1749 pienen huvilan Lontoon Twickenhamista. Hän laajensi rakennusta ja sen pihapiiriä kahden ystävänsä kanssa Yrjöjen ajan arkkitehtuurin oppien mukaan. He lisäsivät huvilaan rintavarustuksia ja torneja. He laajensivat myös puutarhaa ja tekivät maisemointia. Rakennus oli antamassa sysäystä uusgotiikan suosiolle englantilaisessa arkkitehtuurissa.
Walpole kirjoitti uuden gootiikkaa edustavan rakennuksensa innoittamana romaanin Otranton linna, jota pidetään usein ensimmäisenä goottilaisena romaanina. Se julkaistiin vuonna 1764. Walpolen kirjalliseen tuotantoon kuuluu myös 3 000 henkilökohtaista kirjettä, joista useimmat on osoitettu englantilaiselle diplomaatille Horace Mannille. Kirjeet ovat yhteiskunnalliselta kannalta merkittäviä, sillä niistä näkee ajan kulttuuria ja tapoja.
Kauko Heuru

Kauko Heuru (s. 11. huhtikuuta 1936 Hinnerjoki) on oikeustieteen lisensiaatti ja hallintotieteiden tohtori ja entinen Huittisten ja Kuopion kaupunginjohtaja. Heuru on toiminut Huittisten kunnanjohtajana 1966–1971, kauppalanjohtajana 1972–1976, kaupunginjohtajana 1977–1990, Tampereen yliopiston vt. apulaisprofessorina 1988–1990 ja Kuopion kaupunginjohtajana 1990–1998.

Tutkija

Kauko Heurun kunnallisoikeuden alaan kuuluva väitöskirja "Kunnan päätösvallan siirtyminen" tarkastettiin Tampereen yliopistossa vuonna 2000.
Kauko Heuru on kirjoittanut lukuisia teoksia liittyen kunnallisiin seikkoihin, kuten käytännön kuntalakiin, perustuslailliseen kunnallishallintoon ja kunnalliseen itsehallintoon. Tarkastelukulma on paljolti oikeudellinen, koska kunnallinen itsehallinto on ennen kaikkea kansalaisten oikeus.
Kauko Heuru on esittänyt mm. seuraavan teesin. ”Kuntarajojen muuttamisen sijasta kuntien tehtävät pitäisi eriyttää. Jokaisen kunnan ei tarvitsisi tehdä samoja asioita. Meillä pitäisi olla kaksi tai useampi tasoinen kuntalaitos."
Heurun mukaan demokratia ja tehokkuus muodostavat kunnallishallinnon keskeisimmän arvopohjan. Näiden välillä vallitsee tietynlainen jännite. Kauko Heuru on tutkinut oikeushistoriallisessa valossa kunnanvaltuuston asemaa tämän jännitteen sisällä. Hän on selvittänyt kunnanvaltuuston vallan syntyhistoriaa sekä sen kehittymistä yhteiskunnallisen muutoksen osana.
Heurun mukaan kunnallishallinnossa on perinteisesti korostettu demokraattisia arvoja. Hän väittää tutkimuksissaan, että 1990 -luvulla tässä tapahtui ratkaiseva muutos. Tällöin tehokkuusvaatimukset voimistuivat, ja niihin myös vastattiin. Suomen kunnallishallinto siirtyi erilaisten kokeilujen ja hallinnonuudistusten kautta uudenlaiseen kunnallishallintoon, jonka johtavana aatteena on tulosjohtamisen idea.
Heuru pohtii, että mitä pitemmälle tulosjohtamista on kunnallishallinnossa toteutettu, sitä enemmän valtuusto on menettänyt asemaansa kunnan päätösvallan käyttäjänä. Hänen mukaan valtuuston valtaa on siirretty täytäntöönpanijoille tietoisesti, mutta sitä on siirtynyt myös salaisesti. Jokainen pelkän tavoitteen asettava valtuuston päätös, jota ei sidota keinovalikoimaan, siirtää valtuuston valtaa. Samoin tekee määrärahapäätös, jota ei sidota yhteen määrätarkoitukseen.
Tohtori Heuru on pitänyt luentosarjoja hallinto-oikeudesta Kuopion yliopistossa, Tampereen yliopistossa ja Turun yliopistossa.
Hän on myös harjoittanut kuntien luottamushenkilöiden ym. koulutusta eri puolilla maata (1999-2008) sekä ollut Satakunnan ammattikorkeakoulun tuntiopettaja (2000-2008).
Kunnallisalan kehittämissäätiö (KAKS) on aikoinaan rahoittanut Heurun post doc -työtä.
Kauko Heuru on yhteiskuntatieteiden tohtori h.c. (1996) Kuopion yliopistosta.
Alžbeta Havrančíková

Alžbeta Havrančíková (s. 27. syyskuuta 1963 Poprad, Tšekkoslovakia) on slovakialainen entinen hiihtäjä.
Uransa aikana Havrančíková oli mukana kaikkiaan neljissä talviolympialaisissa, parhaana henkilökohtaisena sijoituksenaan kahdeksas sija 1994 Lillehammerin 15 kilometrin kilpailusta.
Arvokilpailuista Havrančíková saavutti parhaat sijoituksensa 1989 Lahden MM-kisoissa, missä hän saavutti neljännen sijan sekä kymmenen kilometrin perinteisen että kolmenkymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailuista. 1993 Falunissa hän sijoittui viidenneksi 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sekä viestissä Tšekkoslovakian joukkueessa.
Maailmancupissa Havrančíková voitti urallaan kaksi osakilpailua: viiden kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun joulukuussa 1988 La Feclazissa sekä seuraavan vuoden tammikuussa 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun Klingenthalissa.
Karl Ferdinand Braun

Elämä

Braun syntyi Fuldassa ja opiskeli Marburgin ja Berliinin yliopistoissa. Hän työskenteli Würzburgin yliopistossa assistenttina ja Leipzigissä lukion opettajana. 
Hän toimi apulaisprofessorina ja varsinaisena professorina useissa saksalaisissa yliopistoissa kunnes vuonna 1895 asettui Strassburgin yliopistoon, missä hänestä tuli fysiikan laitoksen esimies.
Braun tutki aluksi pingotettujen lankojen värähtelyjä ja termodynamiikkaa. Hänen tunnetuimmat työnsä liittyvät kuitenkin sähköön. Hän tutki Ohmin lain poikkeuksia ja kehitti Braunin sähkömittarin ja katodisädenäyttöön perustuvan oskilloskoopin, joka valmistui 1897.
Vuodesta 1898 alkaen hän keskittyi "langattoman lennättimen" kehittelyyn. Hän oli ensimmäinen, joka lähetti sähkömagneettisia aaltoja tiettyyn suuntaan.
Robert Isidor Örn

Robert Isidor Örn (2. tammikuuta 1824 Kuolemajärvi – 25. kesäkuuta 1885 Helsinki) oli Tammikuun valiokunnan jäsen ja porvarissäädyn puheenjohtaja Suomen suuriruhtinaskunnan säätyvaltiopäivillä. Hän toimi Viipurin pormestarina vuosina 1855-1865 ja senaatin oikeusosaston varapuheenjohtajana vuodesta 1874 vuoteen 1877, jolloin erosi sairauden takia. 
Hän salaneuvoksen arvon 1874 ja hänet aateloitiin vuonna 1876 ja introdusoitiin Suomen Ritarihuoneeseen vuonna 1878 aatelisena sukuna numero 253, nimellä Örn.
Robert Isidor Örnin poika Werner August Örn toimi Viipurin oikeuspormestarina ja Salmin kihlakunnantuomarina. Hänet tunnetaan parhaiten salanimellä Harald Selmer-Geeth julkaistusta romaanista Siltalan pehtoori.
HudBay Minerals

HudBay Minerals Inc. (TSX: HBM) on kanadalainen kaivosyhtiö. Se perustettiin vuonna 1927 nimellä Hudson Bay Mining & Smelting Co., Limited (HBMS), ja sen päätoimialue on Flin Flonin ympäristö Manitoban ja Saskatchewanin provinssien rajalla.

Hudson Bay Mining & Smelting Companyn historia

Hudson Bay Mining and Smelting Co., Limited on harjoittanut malminetsintää ja kaivostoimintaa Manitoban provinssissa Kanadassa vuodesta 1927 lähtien. Yhtiön perusti newyorkilainen Whitneyn perhe vuonna 1927. Yhtiön kotipaikka on Winnipeg.
Flin Flonin malmiesiintymän löysi vuonna 1914 ansastaja David Collins, joka esitteli löytönsä malminetsijä Tom Creightonille. Valtaushakemus rekisteröitiin 1915, mutta kaivos alkoi tuottaa vasta yli kymmenen vuoden kuluttua, sillä esiintymä oli laaja ja malmipitoisuus alhainen. Kaivos sijaitsi myös eristyksissä erämaassa, ja sinne oli rakennettava oma sulattamo.
Whitneyn perhe perusti Hudson Bay Mining and Smelting -yhtiön 1927, ja yhtiö hankki hallintaansa Filn Flonin esiintymän oikeudet. Vuoteen 1930 mennessä kaivos, sulattamo, vesivoimalaitos patoineen ja rautatie olivat toiminnassa.
21. joulukuuta 2004 HudBay Minerals Inc. (HudBay) hankki omistukseensa Anglo American plc:n omistaman Hudson Bay Mining and Smelting Co, Limitedin. Kauppahinta oli 316 miljoonaa Kanadan dollaria. Hankinnan rahoitus tapahtui 143,8 miljoonan Kanadan dollarin julkisella osakeannilla sekä 175 miljoonan Yhdysvaltain dollarin suuruisella lainalla.

HudBay Mineralsin historia

HudBay Minerals Inc. perustettiin nimellä Pan American Resources, ja sen osakkeita alettiin noteerata Montrealin pörssissä vuoden 1996 kolmannella kvarttaalilla.
Yhtiö hankki omistukseensa Ontzinc Corporationin koko osakekannan 12. maaliskuuta 2002. Kaupan seurauksena yhtiö vaihtoi 15. syyskuuta 2002 nimekseen Ontzin Corporation. 
Yhtiön hankkiessa omistukseensa Hudson Bay Mining and Smelting Co., Limitedin se vaihtoi 24. joulukuuta 2004 nimekseen HudBay Minerals Inc.
21. marraskuuta 2008 HudBay Minerals ja Lundin Mining Corporation julkistivat aikomuksensa yhdistää toimintonsa ja muodostaa uusi kanadalainen kaivostoiminnan johtava yhtiö. Fuusio kuitenkin epäonnistui, sillä se aiheutti HudBay Mineralsin osakkeiden arvon putoamisen lähes puoleen.
9. tammikuuta 2009 HudBay Minerals tiedotti lakkauttavansa kaivostoiminnan huoltoa lukuun ottamatta Chisel North Mine -kaivoksella sinkin hinnanlaskun ja kohonneiden kustannusten vuoksi. Kaivos lopetti toiminnan helmikuun lopulla. Kaivos sijaitsee Snow Laken kylässä Manitobassa, ja lakkauttaminen koski noin sataa kylän noin 800 asukkaasta.

Kaivostoiminta

HudBay Mineralsilla on toimintaa kahdessa maanalaisessa kaivoksessa Manitobassa. Trout Lake Mine ja uudempi 777 Mine sijaitsevat lähellä Flin Flonin kaupunkia. Kaivokset tuottavat sinkkiä ja kuparia sekä pieniä määriä kultaa ja hopeaa. Suljettu Chisel Lake Mine tuotti korkealaatuista sinkkimalmia pienellä tuotantoteholla.
Savikkakasvit

Ulkonäkö

Verson perusrakennetta vertailtaessa savikkakasvit eivät ole perusrakenteeltaan samanlaisia. Suuri osa ruohoista on pystyjä, ja osa niistä on melkein haarattomia, mutta toiset ovat rentoja, tyvestä eri suuntiin haarautuvia.