google/wiki40b huggingface dataset:
Ikaalisten Auto

Ikaalisten Auto Oy on Ikaalisissa toimiva linja-autoliikennöitsijä. Ikaalisten Auton toimintaan kuuluu koulukyyditykset, tilausajot ja Ikaalisten Matkatoimiston kyyditykset . Yrityksellä on työntekijöitä noin 10 ja liikevaihtoa noin 1,5 milj. € (2010).
Osakeyhtiön ovat perustaneet lähinnä ikaalislaiset maanviljelijät, jotka halusivat säilyttää pysyvän julkisen yhteyden Ikaalisten maalaiskunnan Kovelahdesta Kyrösjärven pohjoispäästä Valtatien 23 tuntumasta Tampereelle. Yhtiön perustamisvuosi on 1950, ja ensimmäisenä toimitusjohtajana oli Nestor Mäkkylä.
Liikennöinti alkoi toimintansa lopettaneen Akseli Kallion vanhoilla linja-autoilla. Kallio oli aloittanut uransa taksiautoilijana Hämeenkyrössä vuosien 1926–1927 tienoilla. Vuonna 1933 hän oli saanut hoitaakseen linjaliikenteen Hämeenkyrön ja Ikaalisten välillä, ja vuonna 1938 hänelle siirtyi linja Kovelahti–Ikaalinen–Tampere, jonka maanviljelijä Taave Nikinoja oli aloittanut 1920-luvun lopulla. Kallio luopui linja-autoliikenteen harjoittamisesta ja siirtyi kauppiaaksi vuonna 1950.
Vuonna 1960 busseja oli jo viisi, liikenne kulki myös pohjoiseen Parkanon ja Karvian suuntaan ja vuoroliikenteessä kulki paljon väkeä. Tulevina vuosikymmeninä siirryttiin enemmän tilauskyyteihin, ja linjoista jäi viimeiseksi toimimaan alkuperäinen Kovelahti–Tampere-väli. Nykyisin suurin osa Ikaalisten Auton liikevaihdosta muodostuu omista ja Ikaalisten Matkatoimiston tilausajoista.
Yhtiön toimitusjohtajana vuodesta 1960 toimi yhtiössä alun perin autonkuljettajana työskennellyt Toivo Nurmilahti ja hänen kuolemansa jälkeen vuodesta 1967 hänen puolisonsa Elli Nurmilahti (myöh. Markkula). Vuonna 1987 toimitusjohtajaksi tuli heidän poikansa Juha Nurmilahti. Vuonna 1988 yhtiöllä oli 13 linja-autoa.  Vuonna 2013 jämijärveläinen liikennöitsijä Timo Ranta osti Ikaalisten Auto Oy:n koko osakekannan. Nykyisin yhtiöllä on kuusi linja-autoa.  Toinen yhtiön kahdesta ensimmäisestä linja-autosta, vuoden 1939 mallia oleva Volvo, on myöhemmin kunnostettu ja katsastettu museoautoksi.  Yhtiöllä on museointia varten säilytettynä myös vuosimallin 1976 Scania-turistibussi.
Ketterä ohjelmistokehitys

Ketterien menetelmien yhteiset piirteet

Useimmat ketterät menetelmät pyrkivät minimoimaan riskejä jakamalla ohjelmistokehityksen lyhyisiin iteraatioihin, jotka kestävät tyypillisesti yhdestä neljään viikkoa. Kukin iteraatio on kuin pieni ohjelmistoprojekti ja sisältää kaikki uusien toimintojen julkaisemiseen tarvittavat tehtävät: projektisuunnittelun, vaatimusanalyysin, ohjelmistosuunnittelun, koodauksen, testauksen ja dokumentoinnin. Vaikka iteraatio ei välttämättä lisää niin paljon toiminnallisuutta, että tuotteen julkaisu olisi järkevää, ketterä ohjelmistokehitysprojekti pyrkii periaatteessa julkaisukelpoiseen ohjelmistoon jokaisen iteraation lopussa. Iteraation lopussa projekti arvioi uudelleen projektin prioriteetit ja päättää seuraavan iteraation sisällöstä.
Ketterät menetelmät pitävät suoraa viestintää (mieluiten kasvokkain) tärkeämpänä kuin kirjoitettuja dokumentteja. Useimmat ketterät tiimit työskentelevät samassa työtilassa, ja tiimiin kuuluvat kaikki, joita tarvitaan ohjelmiston saamiseen valmiiksi. Tämä tarkoittaa vähintään ohjelmoijia ja heidän ”asiakkaitaan”. (Asiakkaat määrittelevät tuotteen ja voivat olla tuotepäälliköitä, liiketoiminta-analyytikkoja tai varsinaisia käyttäjiä.) Tiimiin voi kuulua myös testaajia, käyttöliittymäsuunnittelijoita, teknisiä kirjoittajia ja päälliköitä.
Ketterät menetelmät korostavat toimivan ohjelmiston olevan ensisijainen edistyksen mittari eikä dokumentaatiolla ole samaa itseisarvoa kuin useissa perinteisemmissä malleissa. Tästä seuraa yleinen harhaluulo, että ketterä kehitys olisi kuritonta hakkerointia tai että suunnittelua ei tehtäisi lainkaan. Suunnittelua tehdään päinvastoin jatkuvasti, koko projektin ajan. Suunnitelmia vain ollaan halukkaampia muuttamaan kuin perinteisissä malleissa.
Karl-Axel Bratt

Elämä

Karl Axel Bratt syntyi 23. joulukuuta 1882 Karlstadissa Ruotsissa upseeriperheeseen. Hänen isänsä oli eversti Claes Bratt. Hän oli vuonna 1904 Värmlannin rykmentin aliluutnanttina, luutnanttina 1907. Vuonna 1908 hän siirtyi kapteenina yleisesikuntaan ja hän oli opettajana Suomen sotakorkeakoulussa 1920-1924. Bratt nimitettiin 1922 Svean henkirykmentin kapteeniksi 1922 ja edelleen majuriksi 1926. Hän palveli sotakorkeakoulussa 1927 ja vuotta myöhemmin henkirykmentissä. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1932 ja everstiksi 1935, jonka jälkeen hänet nimitettiin sotavarustetarkastajaksi.
Hän organisoi Suomessa Sotakorkeakoulua vuosina 1924–1927 yhdessä kahden muun ruotsalaisen upseerin kanssa.
P. Lion

P. Lion (Pietro Paolo Peland) on 1980-luvun italodiskoartisti, joka tunnetaan kappaleestaan Happy children. Kappale nousi laajemmin listoille vuonna 1984, vaikka oli esitetty ensi kertaa jo 1983.
Leppälahti (Liperi)

Leppälahti on kylä Liperissä. Se sijaitsee Liperin ja Heinäveden välisen seututie 476:n varrella. Lähin rautatieasema on Vihtarissa. Kylä on Oriveden rannalla.
Kylässä on Liperin Höyläämö, jonka tuotannosta suurin osa menee vientiin. Koulu lopetettiin 2002. 1970-luvulla kylällä oli kolme kauppaa ja pankki.
Maamiesseurantalo toimii kylätalona ja voimistelu- ja urheiluseura Leppälahden Uskalluksen toimitilana. Uskalluksen tunnetuin urheilija on ollut keskimatkojen juoksija Pirjo Vihonen (nyk. Ståhlberg). Leppälahden Erämiehillä on hirvihalli.
Star Wars: Empire at War

Tarinakampanjat

Pelin tarinakampanjat sijoittuvat aikaan Episodi 3:n jälkeen ja Episodi 4:n loppuun. Sekä Kapinaliitolla, että Imperiumilla on omat kampanjansa.

Kapinaliitto

Kampanjassa kapinalliset saavat selville Imperiumin aikeesta rakentaa Kuolemantähti. Kampanjan päätavoite on pelata kampanjan tehtäviä, kunnes Kuolemantähti on tuhottava.

Imperiumi

Kampanjassa Darth Vader ja muut Imperiumin johtajat yrittävät saada Kuolemantähden valmiiksi ja sen jälkeen tuhota kapinalliset lopullisesti.
Veikko Tuominen

Veikko Tuominen oli suomalainen pesäpalloilija.
Vege Tuominen pelasi Helsingin Pallonlyöjäin edustusjoukkueessa 1925–27 ja 1929–33 voittaen kaksi Suomen mestaruutta 1926–27. Tuominen pelasi yleensä varavahtina. Tuominen oli HPL:n johtokunnan jäsen 1929, 1931–35, 1938–40, 1945 ja 1956.
Velhojen valtakunta (antologia)

Vastaanotto

P. A. Manninen arvosteli Aikakoneessa Velhojen valtakunnan tuoreeltaan. Hän kuvailee sitä tervetulleeksi avaukseksi, sillä suomeksi ei tuohon mennessä J. R. R. Tolkienin tuotantoa lukuun ottamatta juuri ollut ilmestynyt fantasiakirjallisuutta, ja miekka ja magia -genre oli suomalaisille lukijoille tuttu lähinnä Conan barbaari -sarjakuvista. Siksi Manninen toteaakin, että on ”vaikeaa keksiä mitään tarpeellisempaa kirjaa juuri nyt julkaistavaksi”. Hänestä antologia on sekä ajallisesti kattava että tyylillisesti monipuolinen, mikä tekee siitä hyvän johdannon miekka ja magia -kirjallisuuteen.
Portin arvostelija Markku Sadelehto nimesi kokoelman parhaimmiksi Clark Ashton Smithin runollisen niminovellin ja Fritz Leiberin hauskan ja kirjallisesti kypsän tarinan ”Vaikeuksia Lankhmarissa”. Leiberin mukaan kertomukseen sisältyvä tragedia selittää sen, miksi Fafhrd ja Harmaa Hiirestäjä seikkailevat vuodesta toiseen yhdessä, perhettä perustamatta. Robert E. Howardin ”Zamboulan varjot” on yksinkertainen mutta raa’an voimakas tarina. L. Sprague de Campin ”Kauhistuttava Kaa” on sen sijaan turha.
Per Ekwall

Per Ekwall (13. elokuuta 1895 Pori – 19. joulukuuta 1990) oli suomalainen kemisti. Hän oli Åbo Akademin fysikaalisen kemian ja sähkökemian ylimääräinen professori vuodesta 1935-1963 ja kemian professori vuodesta 1943. Ekwall on siteeratuimpia suomalaisia kemistejä. Hän perusti Tukholmaan Ytkemiska Institutetin (YKI). Hän tutki pääasiassa pinta- ja kolloidikemiaa.
Guillaume Connesson

Guillaume Connesson (s. 1970 Boulogne-Billancourt) on säveltäjä.

Elämä ja ura

Connesson opiskeli Boulogne-Billancourtin aluekonservatoriossa ja Pariisin konservatoriossa. Hän sai ensipalkinnot kuoronjohdossa, musiikin historiassa, analyysissä, elektroakustiikassa ja orkestraatiossa. Hänen opettajiensa joukossa oli Marcel Landowski. Vuonna 1997 hänestä tuli Aubervilliers–La Courneuven konservatorion orkestraation professori. Hänellä on ollut residenssit muiden muassa Orchestre de Pau Pays de Béarnissa (2010–2012), Alankomaiden filharmonikoissa (2016–2018), Lyonin kansallisorkesterin (2016–2018) ja Île-de-Francen kansallisorkesterissa (2019–2021).

Musiikki

Connessonin varhaisia teoksia leimasi avoimuus taidemusiikin ulkopuolisille vaikutteille (kuten popmusiikille), mikä näkyy muiden muassa teoksissa Disco-Toccata (1994), Double Quatuor (1994), Night Club (1996) ja Techno-Parade (2002). Muihin vaikutteisiin on kuulunut laajalle ulotettu tanssillisuus, joka on merkittävässä asemassa esimerkiksi teoksessa Sextuor (1999). Connessonin sävelkieli on uustonaalinen, ja hän on omaksunut barokkimusiikista tutun pulssin jatkuvuuden.
Connesson sävelsi vuonna 1998 uuden musiikin F. W. Murnaun samannimiseen lyhytelokuvaan, Auringonnousuun. Hänen orkesterituotantoonsa kuuluvat myös teokset Enluminures (1999), Triptyque symphonique (1997–2007) ja Une lueur dans l'âge sombre (2005). Vokaalimusiikkia edustavat teokset Liturgies de l'ombre, Le Livre de l'amour ja Medea. Kantaatti Athanor (2003) on sävelletty sooloäänelle, kuorolle ja orkesterille.
Suurin osa Connessonin teoksista on sävelletty tilauksiin; esimerkiksi teoksen Pour sortit au jour (2013) tilasi Chicagon sinfoniaorkesteri sekä teoksen Les trois cités de Lovecraft yhdessä Alankomaiden filharmonikot ja Lyonin kansallisorkesteri. Muita Connessonin teosten tilaajia ovat olleet Concertgebouw-orkesteri ja Philadelphian orkesteri sekä esittäjiä Brysselin filharmonikot, Yhdysvaltain kansallisorkesteri, Cincinnatin sinfoniaorkesteri ja BBC:n sinfoniaorkesteri.
Connesson sai Victoires de la musique -palkinnot vuosina 2015 ja 2019 sekä Sacemin suurpalkinnon vuonna 2012. Hänen teostensa levytykset ovat tuoneet hänelle myös Classica-lehden Chocin, Diapason d'Or de l'annéen. Hänen orkesteriteoksensa Supernova (1997) toi hänelle vuonna 1998 Cardin-palkinnon, ja vuonna 1999 hän sai Nadia ja Lili Boulangerin palkinnon. Hänen musiikkiaan on levytetty Deutsche Grammophonille.
Harry Baird

Harry Baird (12. toukokuuta 1931 – 13. helmikuuta 2005) oli Guyanassa syntynyt, Briteissä vaikuttanut näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi muun muassa televisiosarjasta UFO, jossa hän esiintyi luutnantti Mark Bradleyn roolissa. Hän loi uran myös elokuvissa ja teatterissa. 
Baird sairastui aikuisiällään glaukoomaan, joka aiheutti hänen sokeutumisensa. Hän kuoli Lontoossa 73-vuotiaana.
Ponthus Westerholm

Seuraura

Westerholm on Karlskrona HK:n kasvatti. Hän oli nostamassa kauden 2007–2008 päätteeksi nostamassa seuran J18-junioreita Division 2:sta Division 1:een. Kaudeksi 2008–2009 Westerholm siirtyi kaksoisveljensä Pathrikin kanssa Malmö Redhawksiin, jonka J18-junioreiden sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin Ponthus voitti J18 Elitissä tehoilla 12+18=30. Kaudella 2010–2011 hän voitti Malmön J20-junioreiden sisäisen syöttöpörssin ja oli joukkueen toiseksi paras pistemies veljensä Pathrikin jälkeen tehoilla 16+39=55. Westerholm voitti myös koko J20 SuperElitin syöttöpörssin ja sijoittui pistepörssissä kolmanneksi. Hän debytoi samalla kaudella myös Malmön miesten joukkueessa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa, jossa tulokaskausi toi 24 runkosarjaottelussa tehot 7+6=13.
Kaudesta 2011–2012 Westerholm pelasi lähes puolet Malmön J20-junioreissa, joiden paras maalintekijä hän oli kevään 2012 pudotuspeleissä kolmella osumallaan Roger Olssonin kanssa. Malmön Allsvenskan-joukkueessa Westerholm teki 34 runkosarjaottelussa neljä syöttöpistettä. Kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi veljensä Pathrikin kanssa vuoden mittaisilla sopimuksilla BIK Karlskogan riveihin. Ponthus teki Allsvenskanin runkosarjassa 24 tehopistettä. Kaudella 2013–2014 hän oli Karlskogan toiseksi paras pistemies ja maalintekijä veljensä Pathrikin jälkeen tehoilla 19+16=35. Westerholm jakoi Allsvenskanin maalipörssin seitsemännen sijan Mora IK:n Mattias Beckin kanssa.
Kaudeksi 2014–2015 Westerholmin veljekset siirtyivät kaksivuotisilla sopimuksilla SHL-joukkue Brynäs IF:ään. Ponthusin tulokaskausi toi siellä 53 runkosarjaottelussa tehot 3+7=10 sekä seitsemässä playoff-ottelussa yhden maalin. Hän teki SHL-debyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 11. syyskuuta 2014 vieraissa Frölunda HC:tä vastaan. Westerholm sai ottelussa jääaikaa 14.03 minuuttia. Hän keräsi ottelussa yhden kahden minuutin jäähyn ja Weserholmille merkittiin teholukema -2. Ensimmäisen SHL-maalinsa hän teki seitsemännessä ottelussaan 8. tammikuuta 2015 Djurgårdens IF:ää vastaan. Helmikuussa 2016 veljekset tekivät vuoden mittaiset jatkosopimukset Brynäsin kanssa. Kauden 2016–2017 päätteeksi Ponthus voitti SHL-hopeaa.
Westerholmin veljekset siirtyivät kaudeksi 2017–2018 kaksivuotisilla sopimuksilla Frölunda HC:hen. Kaudella 2018–2019 hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +7. Westerholm voitti sekä Ruotsin-mestaruuden että Mestarien liigan mestaruuden.
Kaudeksi 2019–2020 Westerholmin veljekset siirtyivät vuoden mittaisilla sopimuksilla SM-liigajoukkue Rauman Lukkoon.

Maajoukkueura

Westerholm on pelannut 12 nuorten maaottelua.
Pescennius Niger

Lucius (tai Gaius) Pescennius Niger (noin vuosien 135–140 välillä – 194) oli roomalainen usurpaattori vuosina 193–194. Hän oli Syyrian maaherra, jonka legioonat huusivat Pertinaxin murhan jälkeen keisariksi. Toinen usurpaattori Septimius Severus ehti kuitenkin Roomaan ja tuli lailliseksi keisariksi. Niger lyötiin Issuksessa, ja hänen oli vetäydyttävä. Hän yritti paeta Parthiaan, mutta kuoli. Niger ei koskaan ehtinyt saada Rooman senaatin hyväksyntää, joten häntä ei lasketa lailliseksi keisariksi.

Varhaiset vuodet

Pescennius Niger syntyi pienessä Aquinumin (nykyinen Aquino, Italiassa) kaupungissa Italiassa noin vuosien 135–140 välillä. Hänen vanhempansa olivat ritarisäätyä. Nigerin isä oli Annius Fuscus ja äiti Lampridia. Niger liittyi nuorena armeijaan ja hän palveli Marcus Aureliuksen aikana auxilia-kohortin prefektinä. Commoduksen aikana hän toimi legioonan tribuunina. Commodus vaikuttui Nigerin kyvyistä ja korotti hänet senaattorisäätyyn entisen preettorin arvonimellä. Tämän jälkeen Niger lähetettiin yhdessä Decimus Clodius Albinuksen kanssa Daakiaan tuntemattomaan virkaan. He toimivat ehkä Daakiaan sijoitettujen legioonien, Legio V Macedonican ja Legio XIII Geminan komentajina. Tänä aikana Niger taisteli sarmaatteja vastaan. Vuonna 185 eräs maantierosvo Maternus piinasi joukkoineen Galliaa ja häneen oli liittynyt myös sotilaskarkureita. Commodus nimitti Nigerin Gallia Lugdunensiksen maaherraksi ja antoi tälle tehtäväksi puhdistaa alue maantierosvoista. Niger hoiti tehtävänsä hyvin ja vuonna 186 Maternus kukistettiin. 180-luvun lopulla Niger toimi lisäkonsulina (consul suffectus, eli hänet nimitettiin konsulin virkaan keskellä vuotta). Jossakin vaiheessa hän toimi myös tärkeässä virassa Egyptissä. Vuonna 191 Niger nimitettiin Syyrian maaherraksi.
IF Göta

Jääpallo

IF Göta oli 1930-luvulla yksi Ruotsin parhaista jääpalloseuroista, se voitti vuosikymmenellä kolme kertaa maan jääpallomestaruuden.

Jääkiekko

IF Göta on pelannut yhden kauden Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla, kaudella 1944-1945. Se hävisi kaikki kymmenen otteluaan.
Suolampi (Ähtäri, Heinämäki)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 4,5 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 950 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Oulunveden alueeseen (35.431) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 175,7 metriä mpy.
Ambrosialainen kirkkomusiikki

Ambrosialainen kirkkomusiikki oli keskiajalla vaikuttaneista paikallisista jumalanpalvelusperinteistä tärkein heti Rooman jälkeen. Se syntyi Milanossa ja on nimetty pyhän Ambrosiuksen, Milanon piispan mukaan. Ambrosialainen kirkkomusiikki ja riitti ovat säilyneet Milanossa ja sen ympäristössä meidän päiviimme asti, vaikka sitä on pyritty vuosisatojen aikana kitkemään ja syrjäyttämään muun muassa gregoriaanisella kirkkomusiikilla.
Ambrosialaisessa kirkkomusiikissa käytettävät liturgiset tekstit on kirjoittanut luultavasti pyhä Ambrosius tai joku aikalainen n. vuoden 374.
Christopher Birchall

Christopher Birchall (s. 5. toukokuuta 1984 Stafford, Englanti) on maajoukkuetasolla Trinidad ja Tobagoa edustava jalkapalloilija. Keskikenttäpelaaja Birchall on koko ammattilaisuransa vuodesta 2001 pelannut Coventry Cityssä. 
Huolimatta siitä, että on syntynyt ja asunut Englannissa Birchall edustaa Trinidad ja Tobagoa kansainvälisellä tasolla. Tämä on mahdollista, koska hänen äitinsä on syntynyt Port of Spainissa. Birchallin ensimmäinen maaottelu oli 25. toukokuuta 2005 Bermudaa vastaan. Hän oli ensimmäinen valkoihoinen Trinidad ja Tobagon maajoukkueessa 60 vuoteen. Vuoden 2006 MM-kisojen karsintaottelussa 12. marraskuuta 2005 hän tasoitti pelin 1-1:een Bahrainia vastaan - hänestä tuli ensimmäinen valkoihoinen maalin Trinidad ja Tobagon joukkueessa tehnyt pelaaja. 2006 MM-kisoissa Birchall pelasi Trinidad ja Tobagon kaikki kolme ottelua. Hän on pelannut 22 maaottelua, joissa on tehnyt kolme maalia (tilanne 20. kesäkuuta 2006).
SS Carl D. Bradley

SS Carl D. Bradley oli itsepurkavalla laitteistolla varustettu Pohjois-Amerikan Suurten järvien liikenteeseen tarkoitettu rahtialus. Alus oli rakennettu vuonna 1927 American Ship Building Companyn telakalla Lorainissa, Ohiossa, ja sen omisti U.S. Steelin alainen Michigan Limestone. Alusta operoi Bradley Transportation Line.
Alus oli nimetty tuolloisen Michigan Limestone -yhtiön hallituksen puheenjohtajan Carl David Bradleyn mukaan. Alus oli myös ensimmäinen suurikokoinen Suurten järvien rahtilaiva, joka kulki Soon sulkuihin kuuluvan uuden MacArthurin sulun lävitse.
Aluksen virallinen rekisteriin merkitty kotisatama oli New York, käytännössä sen kotisatamana toimi Michigan Limestone -yhitön kotipaikka Rogers City Michiganissa, jossa myös useat Bradley Transportationin palveluksessa työskennelleet merimiehet asuivat perheineen.

Haaksirikko

Marraskuun 18. päivän iltana 1958 Carl D. Bradley oli matkalla pelkässä painolastissa Michiganjärven pohjoisosassa purettuaan edellisenä iltana kalkkikivilastin Indianan Garyssa. Alus joutui myrskyyn, jonka tuulenvoimakkuus oli 29 metriä sekunnissa ja joka nostatti kuusimetrisiä aaltoja.
Alus oli noin kahdenkymmenen kilometrin päässä Gull Islandin lounaispuolella, kun noin kello 17:30 aluksen runko alkoi katketa kahteen osaan. Ensimmäinen perämies onnistui lähettämään kolme erillistä hätäviestiä, ennen kuin sähköjohdot katkesivat. Päällystö antoi käskyn jättää alus, mutta Bradley upposi ennen kuin pelastuslauttoja saatiin onnistuneesti laskettua vesille.
Yhdysvaltain rannikkovartiosto reagoi hätäkutsuun lähettämällä alueelle ilma- ja pintapelastusyksiköitä ja ohjaamalla alueelle siviilialuksia auttamaan etsinnöissä, jotka jatkuivat läpi yön seuraavaan päivään. Marraskuun 19. päivän aamuna kello 08:25 rannikkovartioston kutteri USCGC Sundew löysi Bradleyn etumaisen pelastuslautan ja kaksi eloonjäänyttä kahdeksan kilometrin päässä Gull Islandsilta koilliseen. Eloonjääneet olivat ensimmäinen perämies Elmer H. Fleming sekä kansimies Frank L. Mays.
Etsinnöissä löydettiin kaikkiaan 18 merimiehen ruumiit, joista suurin osa kuljetettiin tunnistettaviksi michiganilaisen Charlevoix'n kaupungintalolle. Turmassa menehtyi kaikkiaan 33 merimiestä.
Aluksen hylky lepää Michiganjärven pohjassa noin 110 metrin syvyydessä.
Gary (muusikko)

Rockin' High

Keskinen on soittanut myös maailman korkeimman keikan Mount Everestillä marraskuussa 2015. Guinnessin ennätystenkirjaan ennätystä ei virallistettu, kun keikalla ei ollut lippuja myynnissä. Rockin' High projektista on tehty myös elokuva Project Rockin' High, joka sai  suomen ensi-illan Helsingissä Rakkautta ja Anarkiaa festivaaleilla syyskuussa 2016. Elokuvan ohjasi Matleena Saarensalmi ja tuotannosta vastasi Production House. Elokuva näytettiin myös Ylellä Dokumenttiprojektissa. Kansainvälinen ensi-ilta oli toukokuussa 2017 Italiassa Trento Film Festivaaleilla.
Messerschmitt Me 163 Komet

Messerschmitt Me 163 Komet oli saksalainen toisessa maailmansodassa käytetty rakettimoottorinen hävittäjälentokone. Polttoaineina olivat hydratsiini ja alkoholi, joiden reaktio tuotti työntövoiman.
Lentokone tuli Luftwaffen palveluskäyttöön vuonna 1944. Konetta rakennettiin alle 400 kappaletta ja sillä operoinut Jagdgeschwader 400 saavutti kaikkiaan vain yhdeksän ilmavoittoa, mutta menetti 14 konettaan enimmäkseen nousu- tai laskeutumisonnettomuuksissa.
Jos laskeutuminen tai nousu kentältä epäonnistui, kone useimmiten räjähti. Tästä syystä lentäjiä kehotettiin pakkotilanteessa yrittämään kapuamista ja pudottautumista koneen siiveltä maahan.
Yhdysvaltain ilmavoimien ilmavoimissa kone tunnettiin nimellä ”Voimamuna” sen muodon ja nopeuden perusteella. Yhdysvaltalaiset Mustang-lentäjät pyrkivät ampumaan ”loppuunpalaneet munat”, kun ne laskeutuivat liitolennossa kentilleen. Kone oli ensimmäisiä, jossa lentäjien piti tarkkaan huomioida mitä söivät ennen lentoa – suolistokaasun laajeneminen nopean nousun aikana oli tuskallista. Kone oli ongelmallinen myös tankatessa, koska hydratsiini-ajoaine räjähti kosketuksissa esimerkiksi öljyn kanssa. Tankattavien koneiden alle asetettiin vedellä täytetty matala allas, joka esti hydratsiinin kontaktin hallin tai kentän öljyläikkien kanssa.
Hydratsiini on myrkyllistä ja reagoi myös kudoksen kanssa. Lentäjät käyttivät erityistä umpihaalaria, suojalaseja sekä naamaria. Happinaamari asetettiin kasvoille jo koneen ollessa maassa myrkyllisten höyryjen varalta, mutta myös koska koneen nousunopeus vei sen nopeasti normaaliin hengitykseen riittävän tiheän ilmakehän yläpuolelle.
Painon säästämiseksi koneessa ei ollut perinteistä laskutelinettä, vaan pyörät irrotettiin nousun yhteydessä ja laskeutuminen tehtiin rungon alla olevalla jalaksella.
Tunnetuin tyypillä lentänyt lienee Wolfgang Späte, jolla oli 72 pudotusta ennen siirtymistään Me 163 -ohjelmaan. Tyypin ensimmäinen koelento tehtiin moottorittomana ja Späte oli tunnettu purjelentäjä. Hän komensi koelentotoimintaan perustettua Erprobungskommando (Ekdo) 16:tta.
Karvion kanava

Karvion kanava on yksisulkuinen kanava Etelä-Savossa Heinävedellä Karvion kylässä. Kanava yhdistää Kermajärven Karvionjärveen. Karvionjärveltä on yhteys Suvasveteen, jota pääsee Kuopioon asti. 
Kanava on 300 metriä pitkä, rakennettu 1895–1896, ja se on Heinäveden vanhin kanava. Kanavassa menee varsinkin kesäaikaan paljon laivoja, ja on Heinäveden reitin vilkkaimpia kanavia. Kanavan vierestä menee Karvionkoski, joka on suosittu kalastuskoski. Kanavan ja kosken ympärillä on Karvion kylän keskus, jossa on palveluja, vierassatama ja Karvio Camping-retkeilyalue. 
Kanavaan mahtuvat 31,2 metrin pituiset, 7,1 metrin levyiset ja 1,8 metrin syvyydessä kulkevat laivat. Kanavan ja kosken yli kulkevan valtatie 23:n sillan alituskorkeus on 11 metriä. Pudotuskorkeutta kanavalla on 1,8 metriä.

Rakentaminen

Talvella 1892 alettiin perata Suvasveden ja Kermajärven välistä kulkuväylää Kärängänvirran ja Rusinvirran kautta Varisveteen ja siitä Karvioon. Kuitenkin huomattiin väylän olevan paikoin liian kapea, alle 30 jalkaa. Näin päätettiin tehdä esitys väylän oikaisemisesta.
Karvionkosken viereen oli seuraavaksi rakennettava kanava, joka ratkaisi kuljetuspulmat Heinävedeltä Kuopioon. Kanavan rakennustyöt aloitettiin 1895 heinäkuun alussa. 31. elokuuta 1896 kanava oli sulkuportteineen valmis ja kanavahenkilökunnan asunnot valmiita. Rakentaminen maksoi kunnalle 120 206 markkaa. Sulku avattiin liikenteelle 10.9.1896. 
Kanavalle tuli pituutta 175 metriä, pohjaleveydeksi 9 metriä. Sen sululle tuli pituutta 35,5 metriä, syvyyttä 2,1 metriä ja leveyttä 7,5 metriä. Kanavan sulkuportit ovat tyypiltään puurakenteisia salpausportteja tyhjennys- ja täyttöluukuilla. Tekniikaltaan ne ovat nykyään sähkömekaanisia. 
Kanava on osa historiallista, kansallismaisemaksi valittua Heinäveden reittiä. Heinäveden reitti on yksi Suomen suosituimmista venereiteistä.
Kanava on nykyään automatisoitu, eikä siellä ole enää omaa miehitystä.