google/wiki40b huggingface dataset:
Jouko Blomberg

Jouko Blomberg (s. 1944) on suomalainen toimittaja. Hän työskenteli Yleisradiossa ja tuli tunnetuksi Perjantaiaamua-nimisestä ohjelmasta, jota hän teki vuodesta 1971 1980-luvun alkupuolelle.

Perjantaiaamua-ohjelma

Blomberg aloitti Perjantaiaamua-ohjelman joka kerran toivottamalla kuulijoille "Hyvää huomenta kaikille tasapuolisesti". Lause jäi elämään. Blomberg sanoo, että toivotuksen taustalla oli Yleisradion ohjelmatoiminnan säännöstö, jossa kehotettiin tasapuolisuuteen.
Blombergin tarkoitus oli kriittisellä ohjelmalla haastaa suomalainen yhden totuuden kulttuuri, ja tästä hän sai äärivasemmistolaisen leiman. Ohjelmalla oli pitkät ajat puoli miljoonaa kuulijaa.

Ura

Blomberg aloitti Yleisradiossa 1960-luvun puolivälissä uutis- ja ajankohtaistoimituksessa. 1960-luvun lopussa hän siirtyi Ylen Sävelradion toimitukseen. Hänestä tuli ns. juonnettujen ohjelmien vastaava tuottaja, joka kehitteli uusia musiikkiohjelmia ja yhteiskunnallisti niitä. Puhemusiikkiohjelmista suurin osa lakkautettiin Yleisradion hallintoneuvoston poliittisten erimielisyyksien vuoksi.
Blomberg teki myös dokumenttiohjelmia Radioteatterissa ja Dokumenttiryhmässä ja oli perustamassa nykyisin Sisuradiona tunnettua Ruotsin radion suomenkielistä toimitusta. Yhdessä radion ulkotuotannon kanssa hän aloitti suorat stereolähetykset studioitten ulkopuolelta. Terveisiä tehtiin Suomen syrjäkulmilta lähes 10 vuotta. Hän aloitti radiojournalismin koulutuksen Birzeitin yliopistossa Länsirannalla journalistijärjestöjen, Ulkoministeriön ja Ylen tuella. Hän oli UNESCOn viestintäasiantuntija Bosnia-Hertsegovinassa 1997-1998. Eläkkeelle Blomberg lähti Yleisradion kehitysyhteistyön (YLE Consulting) päällikön tehtävästä. Päähankkeet olivat Palestiinan television (PSC) ja Länsi-Balkanin (SEE) julkisen palvelun tv-uutistoimintojen kehittäminen.Sen osana aloitettiin Sarajevossa EBUn alueuutisvaihto ERNO, joka toimii yhä.
Jouko Blombergin puoliso oli toimittaja Leena Kaskela.
Kari Hietalahti

Yksityiselämä

Hietalahti pelasi nuorena jääkiekkoa SaPKo:n A-junioreissa SM-tasolla. Hän asuu perheensä kanssa Helsingissä Ullanlinnassa. Hän on avoliitossa pukusuunnittelija Minni Härkösen kanssa, ja heillä on yksi lapsi.
Kari Hietalahti valmentaa miesten edustusjoukkuetta HJK Futsal.
Käyhdynlampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 14,2 hehtaaria, se on 900 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Avarajoen valuma-alueeseen (14.195) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 75,4 metriä mpy.
Anna Kärki

Anna-Liisa (Anna) Kärki (1863 Pyhäjoki – 1934 Helsinki) oli suomalainen näytelmäkirjailija ja pakinoitsija. Hän käytti myös nimimerkkiä Anna-Liisa.
Eeva-Leena Pokela

Eeva-Leena (Eveliina) Marjatta Pokela, ent. Sariola,  (s. 1954) on laulaja, säveltäjä, juontaja ja näyttelijä, joka on aikoinaan esiintynyt monissa lastenohjelmissa (muun muassa Sirkus Papukaijassa). Hän aloitti esiintymisensä lapsitähtenä vanhempiensa Marjatta ja Martti Pokelan kanssa. Hän on Sibelius-Akatemian lehtori.
Pokela on tehnyt yhteistyössä Kehitysvammaliiton kanssa dvd:n Viito ja viserrä Eeva-Leenan kanssa, jolla on sekä vanhoja lastenlauluja että Pokelan  varta vasten sille tekemiä sävellyksiä. Hän on ollut mukana tekemässä koulun laulukirjoja ja koonnut Pikku kakkosen laulukirjan.
Eeva-Leena Pokela oli naimisissa sellotaiteilija Raimo Sariolan kanssa. Naimisissa ollessaan hän käytti nimeä Eeva-Leena Sariola. Heidän lapsiaan ovat kitaristi Petteri Sariola, tuottaja ja rumpali Jyri Sariola, muusikko Soila Sariola, ja myös tytär Meri Sariola on levyttänyt.
Vuonna 1982 Pokela juonsi radiossa musiikkiohjelmaa Virtasesta Vivaldiksi − Musiikinteorian kuntokoulu yhdessä Timo von Creutleinin ja Jukka Louhivuoren kanssa. Ohjelma koostui kaikkiaan 32 jaksosta, joista kukin oli noin 20 minuutin pituinen.
Robert Smirke

Sir Robert Smirke (1780–1867) oli brittiläinen uusklassinen arkkitehti. Hänen päätyönsä on hänen vuosina 1923–1845 rakentamansa Lontoon British Museum, jota hänen veljensä Sydney Smirke 1855 täydensi. Siinä ilmenee Robert Smirkelle tyypillinen monumentaalinen klassismi. Sen lisäksi Robert Smirken töihin kuuluu klubitaloja, kirkkoja ja julkisia rakennuksia, muiden muassa New Post Office Lontoossa (1824–1829).
Svedjehamnin näkötorni

Svedjehamnin näkötorni on puinen 20 metrinen näköalatorni Björköbyssä.
Vicent Ferrer

Vicent Ferrer (n. 1350–1419) oli espanjalainen dominikaanimunkki, joka ponnisteli kirkon yhtenäisyyden puolesta.
Ferrer matkusti vuosikymmenien ajan Euroopassa ja julisti evankeliumia. Hän käännytti monia. Kerrotaan, että hän ei ollut opetellut muuta kieltä kuin valenciaa, mutta sai kielillä puhumisen lahjan. Hänet kanonisoitiin pyhäksi vuonna 1455.
Reginald Campbell Thompson

Reginald Campbell Thompson (21. elokuuta 1876 – 23. toukokuuta 1941) oli brittiläinen arkeologi, assyriologi ja nuolenpääkirjoituksen tutkija. Hänen kaivuukohteisiinsa kuului muun muassa Ninive, Ur ja Karkemiš.
Kirjailija Agatha Christie ja tämän arkeologina toimiva puoliso Max Mallowan olivat mukana Thompsonin kaivauksilla Ninivessä 1931. Christie omisti kaivauksilla kirjoittamansa kirjan Lordin kuolema (1933) Thompsonille ja tämän vaimolle.
Thompson kuoli 64-vuotiaana 1941 palvellessaan Britannian kodinturvajoukoissa.
The Umbrella Academy

The Umbrella Academy on My Chemical Romance -yhtyeen vokalistin Gerard Wayn kirjoittama ja Gabriel Bán kuvittama kuusiosainen sarjakuvalehti. Sarjakuvien värityksestä vastasi Dave Stewart ja kansikuvan on suunnitellut James Jean. Sarjakuvat julkaistaan jokaisen kuukauden kolmantena keskiviikkona.
Karttaplotteri

Karttaplotteri on vesiliikenteessä käytetty navigointilaite. Laitteen näytöltä näkee veneen tai laivan sijainnin, nopeuden ja suunnan. Laitteita käytetään vanhanaikaisen paperikartan korvikkeena. Ohjelmiston, joka mahdollistaa samat ominaisuudet kuin karttaplottereissa, on myös saatavilla tietokoneille ja useille matkapuhelimille.
John Turturro

John Turturro (s. 28. helmikuuta 1957 Brooklyn, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista Salainen ikkuna (Secret Window), Fear X, Kun esirippu sulkeutuu (Illuminata), Mac, Barton Fink ja Quiz Show – tupla ja kuitti. Hän on myös vieraillut sarjassa Monk. Turturro sai parhaan näyttelijän palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla 1991 pääroolista Coenin veljesten elokuvassa Barton Fink.

Ohjaajana ja käsikirjoittajana

Turturro on ohjannut elokuvat Mac (1992), Häivähdys paratiisista (1998), Romance & Cigarettes (2005) ja Fading Gigolo (2013). Vuonna 2010 hän ohjasi napolilaisesta musiikista dokumenttielokuvan nimeltä Passione.

Varhainen elämä

Turturro opiskeli State University of New York at New Paltzissa ja Yale Drama Schoolissa. Hän teki elokuvadebyyttinsä avustajana elokuvassa Kuin raivo härkä (1980).

Yksityiselämä

Turturro on amerikanitalialaista syntyperää. Hän on naimisissa Katherine Borowitzin kanssa, ja heillä on kaksi lasta, vuosina 1990 ja 2000 syntyneet pojat. Hänen toinen veljensä on näyttelijä Nicholas Turturro.
Teemu Hostikka

Teemu Hostikka on oululaisen NTRNZ media Oy:n perustaja ja toimitusjohtaja. Teemu Hostikka tunnetaan parhaiten Kultainen Venla -gaalassa Paras Ohjelma 2017 -palkinnon saaman Eränkävijät TV-sarjan luojana, käsikirjoittajana ja vastaavana tuottajana.
Husum

Historia

Husum mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1252, kun Tanskan kuningas Abel kuoli sen lähistöllä verotusretkellä friisejä vastaan. Paikkakunnan nousu merkittäväksi kauppakeskukseksi alkoi sen jälkeen, kun vuonna 1362 tulva tuhosi laajoja alueita Pohjanmeren rannikolta, mm. Rungholtin kaupungin, ja rannikko siirtyi aiemmin sisämaassa sijainneen Husumin kohdalle. Tämä kehittyi kukoistavaksi markkinapaikaksi, 1421 alkoi ensimmäisen kirkon rakentaminen, ja lopulta Husum itsenäistyi Mildstedtin seurakunnasta vuonna 1448.
1577–1582 Schleswig-Holstein-Gottorfin herttua Adolf rakennutti Husumin linnan, ja hänen poikansa herttua Johann Adolf myönsi vihdoin Husumille kaupunginoikeudet vuonna 1603. Vuoden 1634 tulva tuhosi jälleen suuria osia kaupungin ympäristöstä, etenkin läheisestä Nordstrandin saaresta, mutta säästi kuitenkin itse Husumin. Seurauksena oli silti pitkään kestänyt taantuma, joka kääntyi kasvuun vasta, kun Schleswigin herttuakunta, johon kaupunki kuului, siirtyi Tanskalta Preussin hallintaan vuonna 1867 ja sitä myöten jatkossa Saksalle.

Väestö

Husumin ympäristössä, etenkin Pohjoisfriiseinsaarilla puhutaan vielä jonkun verran pohjoisfriisin kieltä. Myös tanskalainen vähemmistö ylläpitää Husumissa kulttuuri- ja kirjastotoimintaa. Alueen vallitseva kieli on kuitenkin saksa.

Nähtävyydet

Husumin linnan (saks. Schloss vor Husum) puistossa kukkivat miljoonat krookukset vetävät joka vuosi kävijöitä kauempaakin. Linnan saksankielinen nimi merkitsee 'linnaa Husumin edustalla', mikä johtuu siitä, että linnaa rakennettaessa kaupunki ei vielä ollut kasvanut linnan liepeille.
Kaupungin keskusta on rakennettu suuren vuorovesisataman ympärille. Tämän lähellä sijaitsee myös kirjailija Theodor Stormin syntymäkoti, jossa nykyään toimii museo.
Turismilla on Husumissa suuri merkitys, sillä kaupungista on hyvät yhteydet lomakohteina suosituille Pohjoisfriiseinsaarille ja Pohjanmeren vuorovesialueille.
Anna-Liisa Hakkarainen

Lyydia Anna-Liisa Hakkarainen (s. 22. syyskuuta 1946 Nivala) on kinnulalainen taidemaalari, kuvataiteilija ja kuvittaja.
Ennen uraansa vapaana taiteilijana Hakkarainen ehti toimia 26 vuotta luokanopettajana, ensimmäisen näyttelynsä hän piti vuonna 1983. Hakkarainen maalaukset ovat usein naivistisia ja luontoaiheisia. Ne ovat yleensä tunnelmaltaan mystisiä ja hehkuvat voimakkaita värejä.  Hakkarainen on maalausten lisäksi kuvittanut lastenkirjallisuutta. Hän on kuvittanut Leena Laulajaisen teokset Kultamarja ja metsän salaisuudet, joka voitti Finlandia Junior -palkinnon, ja Aurinkolintu ja kaamoksen korppi sekä yhdysvaltalaisen John Bucchinon kirjan Grateful: A song of giving thanks .
Grótta-Pilós-kulttuuri

Grótta-Pilós-kulttuuri (usein Grotta-Pelos-kulttuuri) on nimitys ensimmäiselle kykladiselle kulttuurille varhaiskykladisella kaudella I (EC I) noin 3200–2800 eaa.
Kulttuuri on saanut nimensä sen kahden keskeisen Kykladeilla sijaitsevan löytöpaikan nykyisen nimen mukaan. Paikat ovat Náxoksen saarella sijaitseva Grótta (Γρόττα), jossa oli kykladisen kauden asutus, jonka hautausmaa oli Aplómatassa; sekä Míloksen saarella sijaitseva Pilós (Πηλός), josta on löydetty toinen aikakauden hautausmaa. Kulttuuri tuotti ensimmäisiä kykladisia idoleita. Aikakauden idolityyppejä olivat muun muassa löytöpaikkojen mukaan nimetyt Plastíras-tyyppi ja Loúros-tyyppi. Eräs ajalle yleinen tyyppi olivat viulunmuotoiset idolit.
Grótta-Pilós-kulttuuria seurasi Kéros-Sýros-kulttuuri kaudella EC II.
Sokkia

Sokkia Co., Ltd on japanilainen geodeettisten kojeiden ja mittalaitteiden mm. maanmittauksessa käytettävien takymetrien valmistaja ja tuotekehittäjä, joka on perustettu vuonna 1920 Sokkisha-nimellä. Sokkia-tuotteita käytetään maailmanlaajuisesti. Sokkian Euroopan keskus sijaitsee Hollannissa. Sokkialla on jälleenmmyyjiä eri puolella maailmaa. Suomessa Sokkiaa edustaa Geostar Oy.
Pauli Jäämies

Ura

Vuonna 2005 curlingin aloittaneen Jäämiehen tähänastisen uran suurin saavutus on sekajoukkueiden EM-pronssi vuodelta 2012 Erzurumista. Jäämiehen kanssa joukkueessa pelasivat tuolloin kapteeni Aku Kauste, tämän sisko Oona Kauste sekä Sanna Puustinen. Jäämies on ollut mukana kaksissa MM-kisoissa ja yhtä monissa EM-kisoissa. Hänellä on kolme Suomen-mestaruutta eri luokista.

Muuta

Jäämies tunnetaan pitkistä, vyötärön alapuolelle ulottuvista dreadlocks-hiuksistaan, joita hän on kasvattanut 15 vuotta.
Matti Purasjoki

Matti Heimo Juhani Purasjoki (s. 15. joulukuuta 1944 Helsinki) on kauppatieteiden lisensiaatti ja eläkkeellä oleva Kilpailuviraston ylijohtaja.
Hänen molemmat vanhempansa olivat biologeja, mutta hän itse hakeutui opiskelemaan kauppatieteitä – omien puheidensa mukaan siksi, että Kauppakorkeakouluun oli kotoa sama kävelymatka kuin Arkadiankadun toisella puolella sijaitsevaan Töölön yhteislyseoon, josta hän kirjoitti ylioppilaaksi 1963. 
Hän valmistui ekonomiksi 1966, kauppatieteiden kandidaatiksi 1968 ja lisensiaatiksi 1975. Työuransa hän aloitti Teollistamisrahastosta, jossa hän  työskenteli yritystutkijana 1969–1971. Tämän jälkeen hän oli erikoistutkijana Kauppa- ja teollisuusministeriössä, josta hän siirtyi Elinkeinohallitukseen ensin toimistopäälliköksi ja myöhemmin ylijohtajaksi.
Kilpailuvirasto (vuodesta 2013 Kilpailu- ja kuluttajavirasto) perustettiin 1988, ja Purasjoesta tuli sen ensimmäinen ylijohtaja. Hän jäi tästä tehtävästä eläkkeelle vuoden 2004 lopussa.
Vuonna 2006 Kauppa- ja teollisuusministeriö pyysi häntä selvittämään pohjoismaisten sähkömarkkinoiden toimivuutta. Hän totesi saman kuin Ruotsin kilpailuvirasto aikaisemmin: sähköntuotanto on keskittynyt liian harvoille. Hän ehdotti Fortumin hallitsevan markkina-aseman rajaamista ja kilpailun lisäämistä sähkömarkkinoilla.
Seuraavaksi hän selvitti vuonna 2009 kaavoituksen ja tonttipolitiikan merkitystä kaupan kilpailun edistäjänä. Hän esitti, että tontit pitäisi luovuttaa kaupalle kilpailun kautta. Tämä on kuitenkin ongelmallista, jos tontti on ennestään kaupan omistuksessa.
Raivolan ortodoksinen kirkko

Raivolan ortodoksinen Pyhän Nikolaoksen kirkko oli Terijoen ortodoksiseen seurakuntaan kuulunut kirkko Karjalankannaksen Raivolassa.
Raivolassa on ollut useitakin ortodoksisia kirkkoja. Seurakunnallista toimintaa siellä oli jo vuonna 1801, ja vuonna 1820 siitä muodostettiin oma seurakuntansa. Vuonna 1802 seurakunnalle siirrettiin kreivi I. Saltykovin maatilalta Lintulasta edellisenä vuonna rakennettu pyhäkkö. Se purettiin myöhemmin vanhuuttaan.
Viimeisin kirkko, puusta rakennettu valmistui vuonna 1881. Se oli pyhitetty Pyhälle Nikolaukselle. Kirkko oli ulkoasultaan jonkin verran saman näköinen kuin Hangon ortodoksinen kirkko. Vuonna 1907 kirkkoa laajennettiin rakentamalla esihuone. Kelloja oli seitsemän, joista suurin Pietarissa vuonna 1896 valettu painoi 1 376 kiloa, muut kellot painoivat 200 kg, 72 kg, 42 kg, 20 kg, 16 kg ja 12 kg. Kirkon esineistö oli runsas, koska sinne sijoitettiin paljon muista purkamaan joudutuista kirkoista peräisin ollutta esineistöä. Kirkossa oli uunilämmitys eli yksi uuni ja kaksi kamiinaa.
Raivolan seurakunta lakkautettiin itsenäisenä vuonna 1931 ja liitettiin Terijoen seurakuntaan. Kirkossa toimitti palveluksia Terijoen seurakunnan papisto.
Kirkon vieressä oli suuri puuhuvila jossa asui runoilija Edith Södergran.
Kirkon esineitä saatiin jossain määrin evakkoon talvisodan alussa, itse kirkko tuhoutui rintaman kulkiessa sen yli. Jatkosodan alussa kun suomalaiset palasivat paikkakunnalle, kirkko havaittiin kokonaan kadonneeksi, vain hautausmaa oli osittain jäljellä.
Kirkosta rakennettiin vuonna 1977 väliaikainen julkisivukulissi Lohjalle Edith Södergranin elämäkertaelokuvan Maa jota ei ole kuvauksia varten. Kirkon sisäkuvat kuvattiin Hangon kirkossa joka on riittävän samankaltainen kuin tuhoutunut kirkko.
Vestibulaarineuroniitti

Oireiden hoito

Vestibulaarineuroniitin pahoinvointioireita voidaan lievittää pahoinvointilääkkeillä.
RN Faá di Bruno

Valmistus

Alus tilattiin Venetsian laivastontelakalta, missä köli laskettiin 10. lokakuuta 1915. Alus laskettiin vesille 30. tammikuuta 1916 ja otettiin palvelukseen 1. huhtikuuta 1917.

Palvelus

Alus osallistui elokuussa 1917 Isonzon taisteluun, jolloin se yhdessä RN Alfredo Cappellinin, HMS Earl of Petersboroughin ja HMS Sir Thomas Pictonin kanssa tulitti Itävalta-Unkarin maavoimien asemia ilman havaittavia tuloksia. Alus ajoi marraskuussa myrskyssä karille, mistä se irrotettiin vasta lähes vuotta myöhemmin.
Alus poistettiin 13. marraskuuta 1924 alusluettelosta, mutta se palautettiin palvelukseen toisen maailmansodan alkaessa uivana patterina nimellä GM 194. Alus hinattiin Venetsiasta Genovaan, missä se oli sodan loppuun saakka. Britannian pommittaessa 9. helmikuuta 1941 Genovaa alus ei kyennyt ampumaan takaisin ensimmäisten laukausten katkaistua aluksen tykeille virtaa toimittaneet kaapelit.
Saksan joukot valtasivat aluksen Italian antauduttua liittoutuneille. Alus nimettiin Biberiksi ja sille tehtiin mittavia muutostöitä, joiden aikana pituus kasvoi lähes 130 metriin. Alukselle asennettiin uusi keula ja perä. Aluksen miehistö antautui toukokuussa 1945, minkä jälkeen se romutettiin.
Q1 (rakennus)

Q1 (tarkoittaen "Queensland Number One") on asumiseen tarkoitettu pilvenpiirtäjä Australiassa. Sen korkeus on 322,5 metriä spiraalin huippuun asti mitattuna, mikä tekee siitä korkeimpia asuntotorneja maailmassa. Kerroksia on yhteensä 80. Rakennusta tukee 22 palkkia, jotka ovat läpimitaltaan kaksi metriä ja jatkuvat 40 metriä maan sisään ja neljä metriä peruskallioon. Rakennus valmistui marraskuussa 2005.
Franca Rame

Franca Rame (18. kesäkuuta 1928 Parabiago, Lombardia, Italia – 29. toukokuuta 2013 Milano, Italia) oli italialainen näyttelijä ja vasemmistolainen naisasia-aktiivi. Hänet tunnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinnon voittaneen Dario Fon työtoverina ja puolisona.
Franca Rame oli teatterisuvusta, jonka juuret lasketaan jopa 1600-luvulle. Ramen ja Fon avioliitto solmittiin vuonna 1954. Heillä on poika Jacopo.
Rame ja Fo perustivat 1958 oman teatteriryhmänsä. He toimivat poliittisten vankien perheitä avustavassa järjestössä 1960-luvulla. He hylkäsivät perinteisen tavan tehdä teatteria 1968 Ranskan opiskelijalevottomuuksien aikana. He perustivat Associazione Nuova Scenan, joka esitti farssin keinoin poliittista teatteria, myös television välityksellä.
Äärioikeisto oli uhannut pariskuntaa pommi-iskulla jo 1966. Vuonna 1973 Franca Rame kidnapattiin ja pahoinpideltiin sekä joukkoraiskattiin. Tekijöitä ei tavoitettu. Vuonna 1975 hän toteutti monologin Lo Stupro (Raiskaus), jossa purki kokemuksiaan. Monologi kesti julkisuudessa vuosikymmeniä.
Vuonna 2006 Franca Rame valittiin Italian senaattiin Italia dei Valori -puolueesta.
Teräsmies (1940-luvun animaatiosarja)

Teräsmies on yhdysvaltalainen, vuosina 1941–1943 ilmestynyt animoitu lyhytelokuvasarja, jossa seikkailee sarjan nimihahmo Teräsmies.  Animaatiota esitettiin 1940-luvulla elokuvateattereissa ja se oli aikansa kallein animaatio. Wizard Magazinen vuonna 2001 julkaisemassa kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listassa Teräsmies-lyhytanimaatiot sijoitettiin neljänneksi.
Vuosina 1941–1942 sarjaa tuotti Max Fleischer ja ohjasi hänen veljensä Dave Fleischer. Myöhemmin Paramount Pictures osti Fleischereiden tuotantoyhtiön, ja toukokuusta 1942 lähtien Teräsmiestä tuotti Famous Studios, jossa Fleischerit eivät enää olleet mukana. Yhteensä Teräsmies-lyhytelokuvia syntyi 17 osaa, kukin kestoltaan noin 7-10 minuuttia.
Sarjan tekijänoikeudet ovat rauenneet. Elokuvat on julkaistu myös Suomessa DVD:llä sekä Suomessa sarjan jaksoja on julkaistu suomeksi puhutuilla VHS-kaseteilla. Dubbauksesta vastasi Oy PVP Voice Ab.

VHS-julkaisut

1. Teräsmies: Maanjäristys (sisältää jaksot: Sähköinen Teräsmies, Viime hetkellä, Maanalainen maailma, Teräsmies, Muumio iskee, Kauhua sirkuksessa) Kesto: 52 min.
2. Teräsmies: Arktinen jättiläinen (sisältää jaksot: Jäätikön jättiläinen, Miljardin markan junalasti, Luotiautoliiga, Oy Täystuho Ab, Japanilaissabotaasi, Viidakkorummut) Kesto: 52 min.
3. Teräsmies: Mekaaniset hirviöt (sisältää jaksot: Magneettinen kaukoputki, Konehirviöt, Tulivuori, Salainen agentti, Kaksoisolento) Kesto: 45 min.
Isak Pihlman

Isak Pihlman (23. marraskuuta 1650 Uusikaupunki - 21. huhtikuuta 1707 Turku) toimi Turun akatemian professorina ja rehtorina 1700-luvun alussa.

Opiskelu

Pihlman syntyi Uudessakaupungissa 23.11.1650. Hänen isänsä Erland Håkansson (s.1621, k.14.6.1690 Sääksmäki) oli lähtöisin Ruotsin Uplannista, mistä muutti Suomeen ja toimi raatimiehenä Uudessakaupungissa 23 vuoden ajan. Isak laitettiin jo varhain opintielle: 19.4.1659 Uudenkaupungin pedagogian ja 18.3.1665 Porin triviaalikoulun oppilas. Ylioppilas Turussa 22.11.1671 ja Uppsalassa 30.5.1678. Ylimmän luokan stipendiaatti 1681-82, maisteri 7.12.1682.
Pihlman toimi Turun katedraalikoulun laulunopettajana 1681, lehtorina ja konrehtorina 1683 ja rehtorina 1685-98. Samanaikaisesti hän oli Turun tuomiokapitulin jäsen 1685-1707 ja henkilökohtaisen palkkapitäjänsä Maskun kirkkoherra 1689-98.

Pihlman opettajana

Turun akatemiassa kielten eli kreikan ja heprean professuuri oli vapautunut 1697 Pihlmanin langon David Lundin siirryttyä teologiseen tiedekuntaan. Pihlman otti viran vastaan 1698. Heprean ja kreikan opetus oli käytännössä Vanhan ja Uuden testamentin raamatunselitystä siten, että pääpaino oli heprealla. Tässä toimessaan Pihlman ohjasi 19 opintyötä, jotka miltei kaikki olivat hepreasta. Vaikka raamatun opetus oli yleisintä, säilyneistä luento-ohjelmista ilmenee, että ainakin 1704 hän tulkitsi oppilaille Plutarkhoksen Lastenkasvatuskirjaa ja Homeroksen Iliasta.
Pihlman oli aina halunnut eloquentian eli kaunopuheisuuden professoriksi, mutta hänen toiveensa toteutui vasta 1704. Kaunopuheisuus tarkoitti käytännössä latinan opetusta. Säilynyt vuoden 1706 luento-ohjelma kertoo, että Pihlman "julkisilla luennoilla selittää Cornelius Neposta ja Caesaria ja yksityisesti opastaa opiskelijoita erilaisissa tyyliharjoituksissa sekä yrittää tyydyttää heidän toiveitaan joidenkin Ciceron puheiden selittämisessä".
Ennen kuolemaansa Pihlman ehti tuottaa kaunopuheisuuden alalta vain yhden väitöskirjan. Tämä Olaus Turdinin opintyö (1707) Romanus bilinguis (kaksikielinen roomalainen) käsitteli kansan puhuman latinan ja kirjakielen eroja ja kumosi keskiaikaisen väitteen, että kyseessä olisi ollut kaksi eri kieltä. Pihlmanin ja Turdinin mukaan kansankieli (sermo plebeius) ja sivistyneiden kieli (sermo urbanus) olivat molemmat latinaa, mutta sivistyneet olivat muokanneet kieltänsä vanhemman ja kultivoidumman kreikan mukaiseksi siten, että suuri osa sanastosta ja tyylikeinot olivat kreikasta. Kielitiede ei tähän aikaan vielä oivaltanut, että kreikka ja latina olivat molemmat saman indoeurooppalaisen peruskielen jälkeläisiä. Koska sanoissa havaittiin paljon yhtäläisyyksiä, ne voitiin selittää vain siten, että roomalaisten uskottiin lainanneen ne vanhemmasta kielesta, kreikasta.
Turun suomalaisen seurakunnan kirkkoherra 1698, akatemian rehtori 1701-02. Valtiopäivämies 1693.
Pärehöylä

Pärehöylä on konevoimalla toiminut höylä, joka kykeni maamoottorilla ja hihnalla varustettuna tuottamaan kattopäreitä nopeasti. Pärehöyliä on ollut myös vesimyllyjen yhteydessä, ja myös hevoskiertoisia pärehöyliä on valmistettu.
Hippurihappo

Ominaisuudet ja esiintyminen luonnossa

Huoneenlämpötilassa hippurihappo on valkoista kiinteää ainetta. Se liukenee veteen ja erityisesti kuumaan veteen. Myös etanoli liuottaa hippurihappoa, mutta bentseeni ja muut hiilivedyt eivät.
Erityisesti kasvinsyöjänisäkkäät syntetisoivat hippurihappoa maksassaan ja erittävät sen ulos elimistöstään virtsan mukana. Tämä on niiden tapa poistaa aromaattisten aminohappojen hajoamistuotteena muodostuvaa bentsoehappoa. Myös ihmisen maksa tuottaa hippurihappoa bentsoehapon ja glysiinin tai tolueenin ja glysiinin välisellä reaktiolla. Hippurihappoa esiintyy kasveissa ainakin amerikankarpalon (Vaccinium macrocarpon) marjoissa.
Hippurihanpn metenamiinisuolaa käytetään myös lääkkeenä virtsatieinfektiohin, lähinnä estovaikutuksen takia. Sen tiedetään tehoavan siltäänkin, mutta käytännössä se halutaan liittää metenamiiniin. Kauppanimenä on muun muassa Hipeksal.