google/wiki40b huggingface dataset:
Minneapolisin siltaturma

Minneapolisin siltaturmassa Mississippijoen ylittävä I-35W-moottoritiesilta (tunnetaan myös siltana 9340) romahti iltapäiväruuhkassa 1. elokuuta 2007 kello 18.01 paikallista aikaa alla olevaan jokeen ja sen törmille.
11. elokuuta mennessä yhdeksän kuolonuhria oli vahvistettu. Ainakin neljä ihmistä oli kateissa ja kahdeksan joutunut sairaalahoitoon. Aikaisemmin, 3. elokuuta, ilmoitettiin viidestä kuolonuhrista ja ainakin 79:stä turmassa loukkaantuneesta.

Taustaa

Minnesotan liikennelaitos (Mn/DOT) rakensi sillan vuonna 1967. Se oli 8-kaistainen ja 597 metriä pitkä ristikkosilta. Valtatie 35W kulki sillan kautta. 
Silta sijaitsi Minneapolis–Saint Paul-kaksoiskaupungin alueella Hennepinin piirikunnassa. Se yhdisti Downtown East ja Marcy-Holmesin lähiöt toisiinsa. Se oli Minnesotan osavaltion ruuhkaisin silta, jonka kautta kulki päivittäin yli 141 000 ajoneuvoa.
Silta oli onnettomuushetkellä remontissa. Kyseessä oli kuitenkin lähinnä päällystystyö, eikä se kohdistunut kantaviin rakenteisiin. Sillan kuntoa pidettiin yleisesti tyydyttävänä, vaikka sen rakenteissa olikin selviä ruostevaurioita. 
Minnesotan viranomaisia oli varoitettu jo 1990-luvulla, että silta oli "rakenteellisesti vajavainen", viitaten löydettyihin rasitusmurtumiin ja ruostevaurioihin palkkien yhtymäkohdissa. Ongelmat korjattiin, ja osavaltion viranomaisten mukaan vuodesta 1993 lähtien silta tarkistettiin joka toinen vuosi.
Vuonna 2005 liittovaltion tutkimus arvioi sillan jälleen rakenteellisesti vajavaiseksi ja antoi sille pisteytyksen 50/100 rakenteellisesta vakaudesta.
Matti Rämö

Matti Rämö (s. 1962) on suomalainen toimittaja ja matkakirjailija. Hän on tehnyt polkupyörällä matkoja Euroopassa, Afrikassa ja Aasiassa ja on julkaissut matkoistaan yhdeksän kirjaa vuosina 2009–2019. Rämö työskentelee Yleisradion Teksti-TV:n toimittajana ja on koulutukseltaan maantieteilijä. Hän on selostanut matkojaan reaaliaikaisesti myös Yleisradion verkkosivuilla ilmestyvässä blogissaan.
Neuropeptidi

Synteesi ja varastointi

Neuropeptidejä valmistetaan neuronien soomaosien eli soluruumiiden ribosomeissa syntetisoituja proteiineja eli prepro- ja prohormoneita entsymaattisesti pilkkomalla. Pienemmät neurotransmitterit, kuten esimerkiksi γ-aminovoihappo, dopamiini ja serotoniini, puolestaan valmistetaan aminohappoja entsymaattisesti muokaten. Soomaosasta neurotransmitterit sitten kuljetetaan neuronin ulokkeisiin eli dendriitteihin ja aksoniin ja varastoidaan synapsi- eli varastorakkuloihin.

Kotransmissio ja toiminta

Neuropeptidit esiintyvät usein samoissa neuroneissa pienempien välittäjäaineiden kanssa. Ne voivat vapautua synapsirakoon samasta varastorakkulasta. Esimerkki eksitoivasta pienimolekyylisen neurotransmitterin ja neuropeptidin yhteisvälityksestä eli kotransmissiosta ovat postganglionaaristen sympaattisten hermopäätteiden noradrenaliini ja neuropeptidi Y (NPY). Kun sympaattisen hermoston aktiivisuus on vähäinen, hermopäätteestä vapautuu vain noradrenaliinia. Kun aktiivisuus lisääntyy, NPY:tä vapautuu voimistamaan noradrenaliinin postsynaptisia vaikutuksia, esimerkiksi verisuonia supistavaa vaikutusta. Inhibitorisesta kotransmissiosta on esimerkkinä asetyylikoliinin ja galaniini nimisen neuropeptidin yhteistoiminta Meynertin tumakkeessa. Kyseisen tumakkeen ärsytyksessä vapautuu asetyylikoliinia. Kun ärsytys voimistuu, alkaa vapautua galaniinia, joka estää asetyylikoliinin vapautumista.
Neuropeptidit välittävät vaikutuksensa suurimmaksi osaksi G-proteiinikytkentäisten reseptorien kautta. Muille neurotransmittereille kuuluvat inaktivointikeinot ja takaisinotto soluun usein puuttuvat neuropeptideiltä.

Lääkekehityksen kohteena

Vaikka neuropeptidivälittäjäaineita on runsaasti ja ne ovat elimistön toiminnoille tärkeitä, niiden kaltaisia lääkkeitä on varsin vähän. Syynä ovat imeytymis- ja stabiilisuusongelmat sekä peptidirakenteiden syntetisoinnin kalleus. Peptidit hajoavat nopeasti niin suolessa kuin verenkierrossakin ja suurina molekyyleinä ne eivät imeydy helposti elimistön kalvojen saatikka veri-aivoesteen läpi. Kalleutta voisi helpottaa yhdistelmä-DNA-teknologia. Lääkekehityksessä onkin peptidirakenteiden sijasta ei-peptidirakenteisia neuropeptidien reseptorinsalpaajia. Esimerkki kehitetystä neuropeptidisalpaajasta on aprepitantti, joka salpaa substanssi P:n NK1-reseptoreita.

Neuropeptidejä

Neuropeptidejä tunnetaan tällä hetkellä toista sataa erilaista. Ne muodostavat perheitä rakenteellisen samankaltaisuuden perusteella. Biologinen aktiivisuus voi poiketa perheenjäsenten välillä.
Claudio Pizarro

Ura

Pizarro aloitti jalkapallouransa kaupunkinsa paikallisessa seurassa nimeltä Deportivo Pesquero, josta hänet lähetettiin kehittämään taitojaan Cantolaon nuorisojoukkueeseen. Hän tekikin 11 maalia 41 ottelussa ennen kuin siirtyi Alianza Limaan, jossa hän pelasi vuosina 1997–1999 ja teki yhteensä 25 maalia 44 ottelussa. Pizarro osoitti olevansa tulevaisuuden lupaus ja saikin eurooppalaiset joukkueet kiinnostumaan itsestään.

Werder Bremen

Claudio Pizarro siirtyi Werder Bremeniin vuonna 1999 ja osoitti epäilijöiden olevan väärässä, jotka olettivat Pizarron kokevan vaikeuksia ensimmäisellä kaudella. Sitä vastoin hän teki yhteensä 29 maalia 56 Bundesliiga-ottelussa ja sai entistä suuremmat seurat kiinnostumaan itsestään. Muun muassa Inter, Real Madrid ja FC Barcelona olivat halukkaita ostamaan nuoren hyökkääjän. Näyttikin siltä, että Pizarro siirtyisi jompaankumpaan espanjalaiseen suurseuraan, mutta juuri Mestarien liigan voittanut Bayern München onnistui tekemään viime hetken tarjouksen perulaishyökkääjälle.

Bayern München

Pizarro siirtyi Bayern Müncheniin kesäkuussa 2001. Alku sujuikin hyvin kun hän onnistui tekemään ensimmäisessä ottelussaan maalin Schalkea vastaan. Vaikka Bayern München ei kyennyt puolustamaan mestaruuksiaan, Pizarron esiintymiset olivat kuitenkin vakuuttavia ja ne jatkuivat myös tulevilla kausilla, kun Bayern München voitti Saksan Cupin ja Bundesliiga-mestaruuden vuonna 2003. Pizarro jatkoi vakuuttavia otteitaan koko Bayern-uransa aikana, vaikka hänen kärkiparinsa vaihtuivatkin useaan otteeseen; muun muassa Élber, Roy Makaay, Roque Santa Cruz ja Lukas Podolski. Pizarron viimeinen kausi Bayern Münchenissä ei kuitenkaan enää mennyt vakuuttavasti, kun joukkue hankki Lukas Podolskin ja täten hyökkääjiä olikin jo liikaa, joka tarkoitti Pizarrolle vaihtopenkillä istumista. Sopimuksensa päätyttyä samaan kauteen Pizarro halusi jatkaa Bayern Münchenissä, mutta hänen palkkavaatimuksensa oli liian suuri ja Franz Beckenbauerin mielestä Pizarron pitäisi myös pelata yhtä hyvin kuin Andri Ševtšenko mikäli hän haluaa olla yhtä hyvin palkattu kuin Ševtšenko.

Chelsea

Ironisesti Pizarro siirtyi juuri Ševtšenkon edustamaan Chelseaan kesällä 2007. Sitä ennen hänestä olivat kiinnostuneet muuan muassa Sevilla, Benfica, Juventus ja Rangers.
Päivä kilpa-ajoissa

Juoni

Eläinlääkäri Hugo Z. Hackenbush (Groucho Marx) palkataan ihmisparantolan johtajaksi sen tärkeimmän asiakkaan, rikkaan rouva Upjohnin (Dumont) vaatimuksesta. Parantolalla menee huonosti, ja ketku pankkiiri Morgan (Douglas Dumbrille) yrittää saada sen omistukseensa tehdäkseen siitä pelikasinon. Parantolan omistaja Judy Standish (Maureen O’Sullivan) toivoo rouva Upjohnilta suurta lahjoitusta, joka pelastaisi talouden. 
Samaan aikaan omistajan miesystävä, laulaja Gil Stewart (Allan Jones) on käyttänyt säästönsä Morganilta ostamaansa kilpahevoseen nimeltä Hi-Hat ja palkannut sitä ratsastamaan Morganin entisen jockeyn nimeltä Stuffy (Harpo Marx). Gil on luvannut lahjoittaa tulevan laukkakilpailun palkintorahat naisystävänsä parantolalle. Juuri nyt hänellä ei ole rahaa edes hevosen ruokkimiseen, mutta parantolassa työskentelevä Tony (Chico Marx) keksii siihen keinot. 
Monien muiden kommellusten jälkeen elokuva huipentuu estelaukkakilpailuun, jossa Hi-Hat ja pankkiiri Morganin omistama hevonen kompastuvat molemmat mutaesteeseen ja jockeyt putoavat niiden selästä. Hevoset tulevat niin mutaisiksi, että jockeyt jatkavat kisaa erehdyksessä toistensa hevosilla. Hi-Hat voittaa, parantola pelastuu, Gil ja Judy saavat toisensa, ja tohtori Hackenbush kosii rouva Upjohnia.

Vastaanotto ja myöhempi arvostus

American Film Institute valitsi elokuvan vuonna 2000 kaikkien aikojen sadan hauskimman yhdysvaltalaiselokuvan listalle sijalle 59.
British Film Institute otti Päivän kilpa-ajoissa vuonna 2005 mukaan lasten ja nuorten elokuvaharrastusta edistämään tarkoitetulle listalleen ”50 elokuvaa jotka kannattaisi nähdä ennen kuin täyttää 14”.
José Christian Chávez Garza

José Christian Chávez Garza (syntynyt 7. elokuuta 1983) on meksikolainen näyttelijä ja laulaja. Hänen tunnetuin roolinsa oli Giovanni Méndez López telenovelassa Rebelde.
Red Cross Magazine

Red Cross Magazine oli yhdysvaltalainen aikakauslehti. Ensimmäinen numero julkaistiin vuonna 1917. Lehti sisälsi pääasiassa kuvitettuja novelleja ja ensimmäisen maailmansodan kuvauksia. Red Cross Magazine lakkautettiin syyskuussa 1920.
Kirppupeli

Kirppupeli (engl. Tiddlywinks) on seurapeli, jossa kukin pelaaja yrittää saada omia nappuloitaan ”hyppäämään” kuppiin. Nappulaa painetaan hieman joustavaa alustaa (vaikkapa mattoa) vastaan esim. isommalla nappulalla. Sitten kirppu-nappulaa painavaa nappulaa siirretään sivulle ja kirppu hypähtää.

Historia

Peli oli aluksi englantilainen aikuisten seurapeli. Joseph Assheton Fincher teki pelistä patenttihakemuksen 1888 ja haki tuotemerkkiä Tiddledy-Winks vuonna 1889. 1950-luvulta lähtien peliä on pelattu myös monimutkaisemmin kilpailullisin säännöin. Englannissa on vuonna 1958 perustettu pelijärjestö The English Tiddlywinks Association (ETwA).

Kirppupeli Suomessa

Peliä myytiin Suomessa jo vuonna 1892 nimellä Tiddledy-Vinks. Suomessa Sarvis on valmistanut peliä. Plaston tekemä sammakkopeli on kirppupelin muunnelma.
Rymättylän rukoushuone

Rymättylän rukoushuone on Otavan saarella Rymättylässä, Naantalin kaupungissa sijaitseva rukoushuone. Rakennuksen omisti rukoushuoneyhdistys ja sen toiminnan loputtua vuonna 1975 siirtyi rakennus Rymättylän seurakunnalle.

Historia

Rukoushuoneen syntyyn vaikutti voimakkaasti etenkin lähetyssaarnaaja Frans Hannulan pitämät lähetysjuhlat. Rukoushuoneen rakentaminen aloitettiin keväällä 1911 ja se saatiin valmiiksi vuonna 1912. Rakennuksen suunnitteli kirvesmies Antti Engblom, joka otti mallia Naantalin ja Lemun uusista rukoushuoneista. Rymättylän rukoushuone on Lemun rukoushuoneen mallinen, mutta suurempi. Lisäsiipi rakennukseen tehtiin vuonna 1959. Rukoushuone on korkea ja sisustettu puupaneeleilla. Tilan akustiikka on hyvä.
Alkuaikoina toiminta oli vahvasti lähetyshenkistä ja tilaisuuksissa puhuivat muun muassa vierailevat papit. Rukoushuonetta käytti Rymättylän kolme aktiivista lähetysjärjestöä: lähetysseura, merimieslähetys ja evankeliumiyhdistys. Rukoushuoneella pidettiin myös pyhä- ja rippikoulua, hautajaisia, sekä kunnan, seurakunnan ja yhdistysten kokouksia. Myös erilaiset kuorot ja musiikkiryhmät harjoittelivat ja esiintyivät tiloissa. Rakennuksen siirryttyä vuonna 1975 seurakunnalle, on sen jälkeen tiloissa toiminut lähinnä partiolippukunta Rymättylän Märssyvahdit.
Réthymno

Historia

Osmanit olivat 1400-luvulta alkaen ajaneet venetsialaisia pois Vähästä-Aasiasta. Pian osmanit aikoivat karkottaa venetsialaiset myös Kreetalta. Venetsialaiset vahvistivat linnoituksia, myös Rethymnonin , mutta kuitenkin vuonna 1645 osmanit saivat Rethymnonin ja myös Chanián haltuunsa.
Nykyinen Réthymnon kunta muodostui, kun Réthymno, Arkádi, Láppa ja Nikifóros Fokás yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.

Liikenne

Réthymnon läpi kulkee Eurooppatie 75. Satamasta on lautta yhteys Manner-Kreikan Pireuksen kaupunkiin, jonne matka kestää 11–12 tuntia.
Kreetan linja-autoverkko on melko tiheä, ja linja-autot poikkeavat jokaisessa reitin varren kaupungissa ja kylässä, myös Réthymnon linja-autoasemalla.

Kulttuuri

Réthymnossa järjestetään heinäkuussa musiikkifestivaali ja elokuussa renessanssifestivaali, jossa esitetään klassista musiikkia. Heinäkuun viimeisellä viikolla kaupungissa pidetään Réthymnon viinijuhlat.
Réthymnosta on lähtöisin sústa-tanssi, joka sisältää hyppyaskelia.
Angelo Galasso

Angelo Galasso (Francavilla Fontanassa, 4. heinäkuuta 1959) on italialainen muotisuunnittelija. Hänen tunnetuimmat mallistonsa ovat Interno 8 sekä Billionaire Couture.

Lapsuus ja nuoruus

Galasson kiinnostus muotiin heräsi hyvin varhaisessa vaiheessa, kun hän isänsä kanssa vieraili huippuräätälin luona. Galasso syntyi ja vietti lapsuutensa Francavilla Fontanassa lähellä Brindisiä. Alue oli kulttuurisesti ja historiallisesti merkittävä, ja Galasso on ammentanut kasvuympäristöstään inspiraatiota myöhempiin vaatemallistoihinsa. Ensikosketuksensa muotiin Galasso sai jo kouluiässä. Välitunneilla hän leikkeli eri vaatteista taskuja ynnä muuta ja liitti niitä toisiin vaatteisiin tehden näin omia luomuksia.

Siirtyminen muotialalle

Saatuaan koulutuksensa loppuun Galasso työskenteli menestyksekkäästi pankkialalla ja siirtyi töihin Roomaan. Siellä hän ajautui muodin pariin. Vapaa-ajallaan Galasso suunnitteli paitoja, kokeili eri sommitelmia ja käytti niitä mennessään töihin. Tämä herätti ystävien ja kollegoiden huomion ja osasta heistä tuli Galasson ensimmäisiä asiakkaita. Hän otti asiakkaansa vastaan huoneistossaan Interno 8:ssa, josta myöhemmin tuli Galasson malliston ja yrityksen nimi. Alun menestys rohkaisi Galasson jättämään pankkialan ja siirtymään muotialalle.

Läpimurto

Vuonna 1990 Pirolissa Galasso julkaisi ensimmäisen mallistonsa, joka herätti muotimaailman huomion. Yksityiskohtaiset designvaatteet saivat uskollisen ostajakunnan ja pian Interno 8 levisi ympäri Italiaa.
Vuonna 2000 Galasso suuntasi kansainvälisille markkinoille ja saavutti mainetta luomuksillaan. Pian yrityksen vaatteita käyttivät show-alan ammattilaiset, poliitikot, liikemiehet, mediapersoonat ja aristokraatit. Asiakkaita ovat olleet muiden muassa Paul McCartney, Roger Moore ja Michael Caine.

Billionaire Couture

Vuonna 2005 Galasso yhdisti voimansa aikoinaan myös muotimaailmassa vaikuttaneen F1-tallinjohtajan Flavio Briatoren kanssa. Tarkoitus oli luoda vain miehille suunnattu mallisto, joka nimettiin Briatoren yökerho-ketjun mukaan Billionaire Coutureksi. Ensimmäinen tätä "couturea" myyvä kauppa avattiin Lontoon Harrodsiin ja myöhemmin ketju on laajentunut muun muassa Itävaltaan, Japaniin ja Venäjälle. Myöhemmin Galasso riitautui Briatoren kanssa Billionaire Couture -merkin osakkeiden hallinnasta. Briatoren pyynnöstä Galasso vähensi omistustaan 49 prosentista 20 prosenttiin, tehden tilaa uusille investoijille. Galasso kuitenkin koki ettei saanut mitään hyvitystä vastineeksi teostaan ja haastoi Briatoren oikeuteen vuonna 2010.
Jarmo Wasaman muistopalkinto

Jarmo Wasama -palkinto on jääkiekon SM-liigan vuosittain myöntämä tunnustuspalkinto, joka annetaan suomalaiselle ensimmäisen liigakauden pelaajalle, joka on osoittanut potentiaalia kehittyä kansainvälisen tason huippupelaajaksi. Voittajan valitsevat jääkiekkotoimittajat. Ensimmäisen kerran se myönnettiin kaudella 1971–1972. Vuonna 1995 sille annettiin nykyinen nimi kunnianosoituksena nuorena menehtyneelle puolustaja Jarmo Wasamalle.
Cicapo

Cicapo (myös Kikapo, Kikabo tai Picador-marssi) on paritanssi, jonka musiikin on säveltänyt Max Oscheit. Se on Suomessa yksi vanhojenpäivänä esitettävistä tansseista. Cicapon askelkuvio on melko yksinkertainen, miehet ovat yleensä sisä- ja naiset ulkoringissä.
Mikko Vaismaa

Mikko Vaismaa, (s. 17. huhtikuuta 1971 Kurikka) on jyväskyläläinen stand up -koomikko. Vaismaa tunnetaan tunnustuksellisena kristittynä, ja hän esiintyykin niin seurakuntien tilaisuuksissa kuin stand up -klubeillakin. Vuonna 2007 Vaismaa valittiin vuoden stand up -tulokkaaksi. Vaismaa toteutti Suomen Lähetysseuran kanssa yhteistyötä toimien Tasaus-lähettiläänä vuonna 2010. Hänet on myös tavattu muun muassa vuoden 2017 Maata näkyvissä -festareilla.
Merihanhi

Koko ja ulkonäkö

Merihanhi on suurikokoinen harmahtava hanhi, jolla on iso pää ja kolmiomainen aprikoosinvärinen nokka. Koivet ovat vaaleanpunaiset. Siiven vaaleanharmaa etuosa on lentävän linnun hyvä tuntomerkki. Pituus 74–84 cm, siipien kärkiväli 160 cm, paino 2,5–6 kg. Ääni on voimakas, kimeähkö ja käheähkö kaakatus.
Vanhin suomalainen rengastettu merihanhi on ollut 11 vuotta 2 kuukautta 10 päivää vanha. Euroopan vanhin oli belgialainen hanhi, 23 vuotta 7 kuukautta.

Levinneisyys

Merihanhi pesii koko Euroopassa Lapista Espanjaan ja Bulgariaan, ja siitä itään aina Kiinaan asti. Suomessa merihanhi pesii saaristossa, sisämaassa vain joillakin järvillä. Pesimäkantamme oli 1990-luvun lopulla 1 400 paria, mutta vuoden 2010 kannanarvio on 5 000-6 000 paria. Suomalaiset merihanhet ovat muuttolintuja, jotka saapuvat keväällä maalis-huhtikuussa, ja lähtevät talvehtimisalueilleen Länsi- ja Etelä-Eurooppaan sekä Pohjois-Afrikkaan syyskuussa. Loppukesällä hanhet kerääntyvät suuriksi parviksi sekä sulkimaan että ruokailemaan sopiville merenlahdille. Liminganlahti on merihanhille merkittävä pesimäpaikka. Kemiön Sjölaxissa laiduntavat Suomen suurimmat parvet, mm. 5 500 yksilöä 12.8.1998.
Euroopassa pesii 50 000 – 60 000, Venäjällä 8 500 – 13 000 ja Turkissa 200 – 1 000 paria.

Elinympäristö

Rannikot, kosteikot, järvet, suot ja avoimet pellot. Pesii tavallisesti osittain metsäpeitteisillä pienehköillä luodoilla, usein lokkiyhdyskunnissa.

Lisääntyminen

Pesä on luodon keskiosissa, usein katajapensaan suojassa. Merihanhi munii 5–6 kermanväristä munaa. Muninta alkaa Lounais-Suomen saaristossa jo huhtikuussa. Naaras hautoo 4 viikkoa. Koiras pysyttelee pesimäluodolla tai sen välittömässä läheisyydessä koko haudonta-ajan. Poikaset ovat pesäjättöisiä ja molemmat emot hoitavat niitä. Lentokykyisiä poikaset ovat 8 viikon ikäisinä.
Puhdasoppinen

Uskonto

Uskontojen piirissä puristisia kantoja voi olla monenlaisia, joko oppeihin tai käytäntöön liittyen. Kristinuskon piirissä purismi voi liittyä esimerkiksi liturgisiin käytäntöihin tai periaatteisiin. Uskonnollisessa praksiksessa purismi voi ilmetä esimerkiksi minimalismina tai vastakkaisesti traditionalismina. Uskonnollisen dogman kannalta purismi voi näkyä esimerkiksi kannassa, jonka mukaan periaatteellisella tasolla kieltäydytään tunnustamasta ns. vanhan kirkon uskontunnustuksia velvoittavina, pitäytyen pelkkään Raamattuun uskon ohjenuorana. Ns. luterilainen puhdasoppisuus taas on edustanut myöhemmän ajan silmissä tradition säilyttämistä. Luterilaista puhdasoppisuutta pidetään nykyisin vanhentuneena terminä, koska sen juuri on purismin sijasta varsinaisesti termissä ortodoksia. Termi purismi näkyy kristinuskon piirissä selvimmin historiallisessa puritanismissa. Varsinainen uskonnollinen fundamentalismi on filosofisesti, historiallisesti ja poliittisesti monisyinen ilmiö, jota ei voida jäsentää pelkästään purismista käsin.

Politiikka

Puhdasoppiset Marxistit vastustavat Marxilaista revisionismia.
Jakaranda

Ulkonäkö ja koko

Jakaranda kasvaa 10–15 metriä korkeaksi, laajalatvuksiseksi puuksi. Oksisto on hieman mutkaoksainen. Vapaasti kasvaessaan puu saattaa haaroa tyvestä, kasvatettuna se on yleensä yksirunkoinen. Ohutkaarnainen runko on väriltään vaalean harmaanruskea ja ohutkaarnainen, vanhana hilseilevä. Nuoret oksat ovat sileitä ja punaruskeita. Lehdet ovat yleensä 20–45 senttimetriä pitkiä, "saniaismaisesti" kaksi kertaa parilehdykkäisiä, vaaleanvihreitä, alapinnalta vaaleampia. Pikkulehdykät ovat alle 5 senttimetriä pitkiä ja pitkänsoikeita. Kukat ovat pystyinä, pyramidinmuotoisina rykelminä oksien kärjissä. Väriltään ne ovat vaalean laventelinsinisiä tai hieman purppuransävyisiä, joskus myös valkoisia. Kukat ovat noin 2,5 senttimetrin pituisia, torvimaisia ja hyväntuoksuisia. Hedelmä on litteä, pyöreä ja puumainen mahonginruskea kota. Halkaisijaltaan hedelmä on noin 5 senttimetriä. Kodan sisällä on runsaasti pieniä, lenninsiivellisiä siemeniä.

Kukkiminen

Täydessä väriloistossaan jakaranda on keväällä, mutta se saattaa kukkia syksylläkin, vaikkakaan ei niin komeasti kuin keväällä. Jakarandat kukkivat kaksi kertaa vuodessa noin kahden kuukauden ajan: pohjoisella pallonpuoliskolla kukinta kestää huhtikuulta kesäkuulle – loppuvuodesta marraskuulta joulukuulle kestävä kukinta ei ole niin loistelias.

Levinneisyys

Jakaranda on alun perin kotoisin Etelä-Amerikasta, jossa sitä tavataan luonnonvaraisena Etelä-Boliviassa ja Pohjois-Argentiinassa. Alkuperäisalueillaan laji on luonnonvaraisena vaarantunut. Laji on villiintynyt luontoon monin paikoin Australiassa, eteläisessä Afrikassa, Havaijilla, Yhdysvaltain kaakkoisosissa sekä Etelä-Amerikassa alkuperäisen levinneisyysalueen ulkopuolella.

Käyttö

Jakaranda on suosittu kujanne- ja puistopuu. Sitä kasvatetaan hyvin laajalti lämpimän ilmaston alueella: Yhdysvaltojen eteläosissa, Havaijilla, Espanjan Välimeren rannikolla, eteläisessä Portugalissa, eteläisessä Italiassa, Etelä-Afrikassa, Queenslandissa Australiassa sekä alueilla niiden välissä (esimerkiksi Israelissa, Intiassa, Bhutanissa ja Zimbabwessa).
Monet lämpimän ilmaston kaupungit ovat tunnettuja jakarandoistaan. Madeiralla Funchalin pääkadulla hyvin upeita jakaranda-kujanteita. Etelä-Afrikan Pretoria tunnetaan ”jakarandakaupunkina”, koska siellä kasvatetaan paljon jakarandoja kadunvarsilla, puistoissa ja puutarhoissa. Australiassa Graftonin kaupungissa on puolestaan jo vuodesta 1935 vietetty jakaranda-festivaalia puiden kukkiessa. Myös Brisbane ja Los Angeles ovat tunnettuja jakarandoistaan.
Anthony Hickox

Anthony "Tony" Hickox (s. 1964) on englantilainen elokuvaohjaaja, näyttelijä ja tuottaja. Hickox on elokuvaohjaaja Douglas Hickoxin poika ja hänen molemmat veljensäkin ovat elokuvaohjaajia. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat kauhuelokuvat Hellraiser (1987), Waxwork (1988) ja Hellraiser III: Hell on Earth (1993). Hän on myös ohjannut toimintaelokuvan Submerged (2005).
Yngve Pacius

Yngve Pacius (14. kesäkuuta 1886 Raahe – 22. elokuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen liikemies ja kilpapurjehtia. Hän purjehti 1920-luvulla menestyksekkäästi 30m2 saaristoristeilijällä Svanevit sekä Suomen että Ruotsin vesillä. Vuonna 1928 hän voitti Sandhamnin regatan 8mR Sphinxin ruorissa. Vuoden 1936 kesäolympialaisissa han purjehti Kielissä seitsemänneksi Curt Matssonin Kutosella Lyn. Vuonna 1939 hän ohjasi Antti Wihurin Wire-Kutosta Kultapokaali-purjehduksissa Helsingissä ja tuli toiseksi. Pacius toimi monta vuotta purjehdustoimittajana Helsingin sanomalehdissä. Hän kirjoitti kirjan Purjehdusmuistelmia vuonna 1945 (Ruots. Segling och seglare).
Audismi

Audismi on termi, jota käytetään kuvaamaan kuurojen ja huonokuuloisten syrjintää. Se voi myös tarkoittaa tiettyjä stereotypioita kuuroista ja huonokuuloisista. Audismissa voidaan esimerkiksi olettaa, että kuulevien kulttuuriset tavat ovat jollain tapaa kuurojen tai viittomakielisten kulttuurisia tapoja parempia. Toisaalta voidaan ajatella, että kuurot ovat jollain tapaa kuulevia kyvyttömämpiä. Termiä voidaan käyttää myös toisin päin kuurojen syrjiessä kuulevia. 
Audismin käsite ei ole kovin laajasti käytössä. Yhdysvaltalainen kuurouden tutkimuksen professori H-Dirksen L. Bauman on kuitenkin esittänyt, että sellaisen käsitteen olemassaolo, jolla voidaan kuvata kuurojen kohtaaman sorron ja syrjinnän muotoja, on hyvin tärkeä. Termiä on käsitellyt vuonna 2008 englanninkielisessä esitelmässään myös Esa Kalela.
Audistit voivat olla kuulevia tai kuuroja. Audismi on kyseessä on silloin, kun kuuro henkilö tuomitaan kykenemättömäksi tiettyyn käyttäytymiseen tai ammattiin vain, koska hän ei kuule. Audismi yhdistetään usein kuulemisen paremmuuteen: ajatellaan, että paremmin kuuleva henkilö on huonommin kuulevaa henkilöä parempi. Yksi audismin muoto on kuurojen yhteisön sisällä tapahtuva erottelu: kuurot, jotka eivät käytä viittomakieltä tai samaistu kuurojen kulttuuriin, sekä kuurot, jotka käyttävät viittomakieltä ja samaistuvat kuurojen kulttuuriin, voivat ajatella olevansa toinen toistaan parempia.
Audismin vastustajat opettavat, että kuulemista lukuun ottamatta kuurot voivat tehdä kaikkea samaa kuin kuulevatkin. On kuitenkin huomattava joitakin erikoistapauksia. Kuurot eivät voi esimerkiksi palvella armeijassa, juontaa radio-ohjelmaa tai työskennellä telemarkkinoinnin parissa. Audismin vastustajat huomioivat nämä muutamat valitut esimerkit, mutta ovat kuitenkin sitä mieltä, että kuurot pystyvät suoriutumaan loistavasti lukemattomissa eri tilanteissa ja ansaitsevat ehdottomasti tasa-arvoisen kohtelun.