google/wiki40b huggingface dataset:
HMS Airedale

Palvelus

HMS Airedalen ensimmäiseksi ja ainoaksi päälliköksi määrättiin 8. lokakuuta 1941 alkaen Archibald George Forman. Alus oli tammikuussa valmistajan koeajoissa, minkä jälkeen se läpäisi hyväksyntätestit. Alus siirtyi hyväksynnän jälkeen Scapa Flowhun varustettavaksi sekä koulutuksen aloittamiseksi. Alus oli helmikuussa koulutettavana Kotilaivastossa, kun se määrättiin Neuvostoliittoon matkanneen saattueen PQ11 suojaksi yhdessä miinanraivaajien HMS Nigerin (johtoalus) ja HMS Hussarin, HMS Middletonin, korvetti HMS Sweetbriarin ja troolarien HMT Blackflyn, HMT Cape Argonan ja HMT Cape Mariaton kanssa. Saattue lähti 14. helmikuuta matkaan Kirkwallista ja alus erkani 17. helmikuuta saattueesta HMS Nigerin ja HMS Middletonin kanssa palaten Scapa Flowhun.
Alus aloitti 28. helmikuuta matkansa Gibraltarille suojaten SS Queen Victoriaa sekä korvetti HMS Petuniaa hinaavaa Samsonia. Alukset saapuivat 13. maaliskuuta Gibraltarille. Alus lähti kahta päivää myöhemmin kohti Simonstownia suojaten risteilijä HMS Dauntlessia. Alukset saapuivat 3. huhtikuuta Simonstowniin, josta ne jatkoivat kohti Aleksandriaa.
HMS Airedale liittyi 1. toukokuuta Aleksandriassa 5. Hävittäjälaivueeseen. Alus suojasi 11. toukokuuta HMS Beaufortin ja HMS Dulvertonin kanssa hinattavana ollutta ilmahyökkäyksessä vaurioitunutta HMS Jackalia sen palatessa Aleksandriaan, missä tehtävässä kuitenkin epäonnistuttiin vaurioituneen aluksen kaatuessa. Alus määrättiin kesäkuussa operaatio Vigorousiin suojaamaan saattuetta MW11. Alus liittyi 13. kesäkuuta laivueensa mukana saattueeseen.
Saattue joutui seuraavana päivänä ilmahyökkäykseen ja seuraavana yönä Saksan laivaston E-veneiden maaliksi. Risteilijä HMS Newcastleen ja hävittäjä HMS Hastyyn osui hyökkäysten aikana torpedot. Saattue määrättiin 15. kesäkuuta palaamaan Aleksandriaan, koska pelättiin sen ja Italian laivaston taistelulaivojen kohtaamista. Käsky kuitenkin peruutettiin ja saattue jatkoi matkaansa kohti Maltaa, jolloin se joutui Kreetan eteläpuolella noin neljänkymmenen Dernasta saapuneen 3. Syöksypommittajarykmentin II laivueen Junkers Ju 87 syöksypommittajan maaliksi.
Noin kolmannes hyökkääjista keskittyi HMS Airedaleen, jonka kummallakin puolella räjähti raskas pommi ja sen takakannelle tykkitornin lähelle osui kaksi pommia. Osumista aluksen taaempi ammusvarasto ja/tai syvyyspommit räjähtivät sytyttäen suuren tulipalon. Alus jouduttiin hylkäämään, minkä jälkeen HMS Aldenham upotti aluksen torpedoimalla ja HMS Hurworth viimeisteli aluksen tuhon tykkitulella. Alukselta pelastui yhdeksän upseeria ja 124 miehistönjäsentä.
Ari Nyman

Ura

Nymanin kasvattajaseura on turkulainen FC Inter, jonka riveissä hän pelasi 16-vuotiaana ensimmäisen Veikkausliiga-ottelunsa kaudella 2000. Läpimurtonsa hän teki kaudella 2002. Tuolloin hänet valittiin myös liigan tulokkaaksi ja lupaavimmaksi pelaajaksi. Tammikuussa 2007 Nyman siirtyi ulkomaille, kun hän teki 3,5 vuoden sopimuksen sveitsiläisseura Thunin kanssa. 
Ensimmäisen maaottelunsa Nyman pelasi 1. joulukuuta 2004 Bahrainia vastaan. Syksyllä 2005 Nyman pääsi mukaan myös MM-karsintaotteluihin Makedoniaa, Tšekkiä ja Romaniaa vastaan. Kesäkuussa 2007 hän oli avauskokoonpanossa EM-karsinnassa Belgiaa vastaan. Aikuisten maaotteluiden lisäksi Nyman on pelannut lukuisia nuorten ja poikien maaotteluita. Hänet valittiin vuoden 2006 parhaaksi pelaajaksi alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa.
Thunin pudottua kauden 2007–2008 jälkeen Sveitsin superliigasta Nyman ilmoitti halustaan lähteä seurasta. Heinäkuussa 2008 hän oli VfB Stuttgartin testissä. Huhtikuussa 2009 hän palasi kasvattajaseuraansa Interiin. Kauden 2010 päätyttyä Nyman teki kuusivuotisen jatkosopimuksen, jossa on optioita neljälle lisävuodelle.
Alma Fahlstrøm

Alma Fahlstrøm (1863–1946) oli tanskalaissyntyinen, mutta Norjassa vaikuttanut näyttelijä ja ohjaaja. Hänen aviomiehensä oli Johan Fahlstrøm. Alman sisar Harriet Bosse oli naimisissa August Strindbergin kanssa.
Alexander Boldt

Bruno Alexander Boldt (14. tammikuuta 1873 Kuopio – 18. marraskuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen kirjastonhoitaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Hän kirjoitti myös nimellä Alexander Frosterus-Lybecker-Boldt ja nimimerkillä A.B.. Hän kuului myös Suomen partioliikkeen uranuurtajiin.
Boldtin vanhemmat olivat kenraalimajuri Johan Didrik Boldt ja Anna Christina Frosterus. Hänen veljiään olivat kotiseutututkimuksen uranuurtaja Robert Boldt, toimittaja ja anarkistisosialisti Jean Boldt sekä sosialisti ja uskontofilosofi Georg Boldt. Alexander Boldt pääsi ylioppilaaksi 1891 (Nya svenska läroverket i Helsingfors) ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1896 ja maisteriksi 1897.
Boldt oli vuodesta 1894 Helsingin yliopiston kirjaston palveluksessa. Viimeksi hän toimi vanhempana alikirjastonhoitajana 1924–1940.
Boldt kirjoitti 1902 väitöskirjan Studier öfver en del barndomen och ynglingaåldern berörande drag i svenska och svensk-finska skalders diktning joka aiheena oli poika- ja nuorukaisluonteiden käsittely ruotsinkielisessä runoudessa. Väitöskirjaa ei kuitenkaan hyväksytty. Väitöskirjaa tehdessään Boldt oli saanut paljon vaikutteita ruotsalaiselta Viktor Rydbergiltä ja myöhemmin hän tutustui myös amerikkalaiseen nuorisokasvattajaan Elbert Hubbardiin.
Vuoden 1910 alussa Boldt tutustui englantilaiseen Boy scout -liikkeeseen ja jo saman vuoden keväällä hän laati ehdotuksen vastaavantyyppisen Unga Fribyggare -nimisen nuorisoliikkeen perustamisesta Suomeen. Tältä pohjalta käynnistyi syksyllä 1910 Toimen Pojat -järjestön toiminta Suomessa. Boldt ei osallistunut Toimen Poikain käytännön toiminnan vetämiseen, vaan tehtävä tuli 1889 syntyneelle ylioppilas Kurt Steniukselle. Toimen Pojat jatkoi toimintaansa myös syyskuun 1911 jälkeen, vaikka muut Suomessa toimineet partiolaisjärjestöt tuolloin hajotettiin venäläisten viranomaisten vaatimuksesta. Kurt Steniuksen itsemurha elokuussa 1913 oli kova isku järjestölle, mutta sen toiminta jatkui kuitenkin Sven E. Donnerin ja Urho Salovaaran johdolla. Boldt erosi järjestöstä 1917, koska hän piti virallista partioideologiaa liian militaristisena.
FRETILIN

Frente Revolucionária de Timor-Leste Independente (FRETILIN) (suom. Itsenäisen Itä-Timorin vallankumouksellinen rintama) oli Itä-Timorin itsenäisyydestä taisteleva sissiliike ja maan itsenäistyttyä poliittinen puolue. Se on Sosialistisen internationaalin tarkkailijajäsen.
FRETILINiä oli perustamassa mm. Francisco Xavier do Amaral vuonna 1974, tuolloin nimellä Associação Social-Democrata Timorense. FRETILIN taisteli aluksi portugalilaisia vastaan ja sittemmin Indonesiaa vastaan 1974–1998. José Ramos Horta oli puolueen puhemiehenä maanpaossa vuoteen 1988 asti. Indonesian mukaan Kiinan kansantasavallan avustama FRETILIN oli kommunistinen, joten Yhdysvallat ja Australia tukivat Indonesiaa sitä vastaan.
Ensimmäisissä itsenäistymisen jälkeen järjestetyissä vaaleissa 2001 FRETILIN sai 57,4 prosenttia äänistä ja 55 paikkaa 88 paikkaisessa parlamentissa.
Marqués de la Ensenada (D43)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta marraskuussa 1988.
Penissyöpä

Penissyöpä on peniksen pahanlaatuinen kasvain. Länsimaissa miehen riski sairastua siihen on noin yksi 100 000:sta. Yli puolet penissyövistä todetaan yli 68-vuotiailla. Penissyöpään sairastuneista miehistä noin puolet on elossa viiden vuoden kuluttua diagnoosin saamisesta. Kivessyöpä ei ole penissyöpä.

Esiintyvyys

Penissyöpä on Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa yksi harvinaisimmista syöpätyypeistä. Vain 0,2 % kaikista miesten syövistä ovat penissyöpiä ja noin 0,1 % syöpäkuolemista johtuu penissyövästä. Sairaus on kuitenkin yleisempi kehitysmaissa. Osissa Etelä-Amerikkaa ja Afrikkaa penissyöpiä arvioidaan olevan noin 10 % miesten syövistä. Suomessa todetaan joka vuosi keskimäärin kolmetoista penissyöpätapausta.

Riskitekijät

Penissyöpään sairastumisen riskiä kasvattavat muun muassa papilloomavirustulehdus, esinahan ahtaus ja HIV-positiivisuus. Brasilialaisen tutkimuksen mukaan eläinten kanssa seksiä harrastaneilla miehillä on kaksinkertainen riski.

Hoito

Penissyövän tavallisimmat hoidot ovat kasvaimen poistaminen kirurgisesti tai peniksen amputaatio.
Marjatta Kallio

Taiteellinen ura

Marjatta Kallio oli Tampereen Teatterin näyttelijänä vuosina 1946–1949. Helsingin kaupunginteatterin riveissä hän oli 1949–1976. Hän niitti mainetta varsinkin musikaaleissa ja komedioissa. Hän näytteli muun muassa Pirkko Raition eroajaisnäytelmässä Edvardin lapset, jossa hän oli yksi lapsista, kaksi muuta olivat Martti Katajisto ja Usko Kantola. Vakavampia rooleja hän teki Kansanteatterin näytelmissä, kuten Lorcan Bernarda Alban talo ja Eila Pennasen esikoisnäytelmässä Aurinkomatka. Niskavuoren Hetan ensi-illassa Kallio näytteli Hetan toista tytärtä Kerttu Harjulaa, kuten samannimisessä elokuvaversiossakin. Kallion ura näyttämöllä, televisiossa ja valkokankaalla päättyi hänen jäätyään sairaseläkkeelle 52-vuotiaana sydänvaivojen takia. 
Kallion elokuvaura alkoi 1951 pikkuosilla elokuvissa Vihaan sinua – rakas ja Tytön huivi. Seuraavana vuonna hän tulkitsi Hetan ujompaa tytärtä Kerttua Niskavuori-elokuvassa. Elokuvassa Yhteinen vaimomme hän näyttelee yhteisvaimo Jenniä. Matti Kassilan elokuvassa Syntipukki Kallio vetää elokuvan kakkosjuonta tasokkaana myyjätär Irja Salona. Ei ruumiita makuuhuoneeseen -elokuvassa (1959) Marjatta Kalliolla on eroottisesti latautunut sivuosa mademoiselle Miminä, joka huumaa rohkealla tanssillaan Helge Heralan tulkitseman poikamiehen. Viimeinen merkittävä rooli Kalliolla on elokuvassa Älä nuolase... (1962) pirteänä seurapiirineitona. Hänen viimeiseksi valkokangasroolikseen jäi näyttäytyminen elokuvassa Äl' yli päästä perhanaa (1968), jossa hän näyttelee televisiota katsovaa perheenäitiä. Perheenisää näyttelee Olavi Ahonen.
Television puolella näyttelijätär muistetaan 1970-luvulta sarjanäytelmän Eeva nimiroolista, jossa Kallio esitti ”keski-ikäistä, erittäin hyvin säilynyttä Eeva Kesästä”.
Marjatta Kallio esiintyi myös radiokuunnelmissa. Hänellä oli muun muassa Orava Nappisilmän rooli Yleisradion Radioteatterin kuunnelmassa Noita Nokinenä. Itse noitaa esitti Marja Korhonen. Kallion laulajanuralta on tallennettu kappaleet ”Blues sateessa”, ”Liisankatu”, ”Olenko minä minä”, ”Puhallinsekstetti”, ”Ruma Elsa” ja ”Ruusukvartetti”. Laulut äänitettiin 1960, ne sävelsi Jorma Panula ja sanoittivat Saulo Haarla sekä Ensio Rislakki.
Marjatta Kallio kuoli 79-vuotiaana Jorvin sairaalassa Espoossa 7. heinäkuuta 2003.
Tuomas Finne

Tuomas Finne (s. 2. joulukuuta 1979) on helsinkiläinen tuottaja ja järjestöaktiivi.

Ura

Finne on koulutukseltaan kulttuurituottaja (AMK). Finne työskenteli aikuiskoulutuksen parissa Työväen Sivistysliiton Helsingin opintojärjestössä ensin tuottajana vuosina 2004-2013 ja järjestön toiminnanjohtajana vuosina 2013-2018. Joulukuussa 2018 Finne nimitettiin Työväen Sivistysliiton tuottajaksi.

Järjestötoiminta

Tuomas Finne on toiminut Elmu ry:n hallituksessa vuodesta 2016 ja järjestön puheenjohtajana vuodesta 2018.

Poliittinen toiminta

Tuomas Finne on Itäkeskuksen sosialidemokraattien puheenjohtaja ja hän oli ehdolla Helsingissä SDP:n listoilta kuntavaaleissa vuonna 2017. Finne on Helsingin kulttuurijaoston varajäsen.

Harrastukset

Nuorempana Finne on soittanut kitaraa useissa kokoonpanoissa, mutta viimeiset vajaa 20 vuotta hän on keskittynyt soittamaan ja laulamaan underground-yhtyeessä BPP. Bändi esiintyy äärimmäisen harvoin ja julkaisee musiikkia vielä harvemmin. Finne harrastuksiin kuuluu lisäksi juokseminen ja talvisin avantouinti.
Ekstremofiili

Ekstremofiili on eliö, joka joko sietää erilaisia ääriolosuhteita tai jopa vaatii niitä elääkseen. On tärkeää huomata, että ”ääriolosuhteet” määritellään tässä ihmiskeskeisesti; organismin itsensä kannalta sen elinympäristön olosuhteet ovat tietenkin täysin normaaleja.

Ekstremofiilien määrittely

Ekstremofiileihin kuuluu kaikkien kolmen elämänalueen jäseniä eli bakteereja, arkeoneja ja eukaryootteja. Suurin osa ekstremofiileistä on arkeoneja. Ekstremofiili termiä ja arkeonia käytetään joskus toistensa synonyymeinä. Tämä voi johtaa harhaan koska monet bakteerit sekä eukaryootit, kuten hiivat, sienet, alkueläimet tai levät voivat olla ekstremofiilejä. Bakteereista parhaiten äärimmäisiin olosuhteisin sopeutuneita ovat sinilevät joita kasvaa Etelämatereella jäässä sekä kuumissa lähteissä. Niitä voi kasvaa myös suolajärvissä tai emäksisissä järvissä. Ne myös sietävät suuria metallipitoisuuksia, kserofiilisiä olosuhteita eli vähäistä veden saatavuutta. Niitä esiintyy kuitenkin harvoin happamissa ympäristöissä joiden pH-arvot ovat alle 5–6.
Kaikki ekstremofiilit eivät ole yksisoluisia eliöitä. Esimerkkejä monisoluisista ekstremofiileistä ovat esimerkiksi termofiilinen pompeijinmato (Alvinella pompejana), psykrofiilinen hyönteisryhmä Grylloblattodea joka viihtyy alle 15 °C lämpötiloissa ja antarktisissa vesissä elävä krillilaji etelänkrilli (Euphausia superba).
Äärimmäisten elinolosuhteiden tutkimuksesta on tullut yksi tärkeimpiä astrobiologian osa-alueita. Ekstremofiilien ja niiden ekosysteemien biologian ymmärtäminen mahdollistaa hypoteesien kehittämisen siitä millaisissa olosuhteissa voi elämää syntyä muualla maailmankaikkeudessa. Ekstremofiilejä voidaan pitää malliorganismeina tutkittaessa mahdollisen maapallon ulkopuolisen elämän olosuhteita.
Rosemary Clooney

Ura

Hän oli suosittu laulaja etenkin 1940- ja 1950-luvuilla, jolloin hän lauloi lukuisia ikivihreitä kappaleita. Sen lisäksi hän loi uran näyttelijänä ja hänen tunnetuin elokuvansa on Valkea joulu (engl. White Christmas, 1954) jossa hän näytteli yhdessä Bing Crosbyn, Vera-Ellenin ja Danny Kayen kanssa. Vuonna 2002 hänet palkittiin elämäntyö-Grammyllä. Hän sai myös laulajan urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.

Yksityiselämä

Rosemary Clooney oli George Clooneyn täti; George Clooneyn isä, tunnettu televisiopersoonallisuus Nick Clooney, oli hänen veljensä. Rosemary Clooney oli naimisissa kolme kertaa, joista näyttelijä José Ferrerin kanssa kahdesti. Heillä oli viisi lasta. Hänen kolmas ja viimeinen avioliittonsa solmittiin vuonna 1997 Dante DiPaolon kanssa. Se avioliitto kesti aina Clooneyn kuolemaan asti. Rosemary Clooney kuoli keuhkosyöpään.
Pianokvartetti

Pianokvartetti on kamarimusiikkiyhtye, jonka soittimet ovat yleensä viulu, alttoviulu, sello ja piano, joissakin tapauksessa alttoviulun korvaa toinen viulu kuten esimerkiksi Sibeliuksen kvartetoissa.
Pianokvartetin, samoin kuin esimerkiksi pianotrion juuret ovat barokkimusiikin ajalla yleisessä triosonaatti-formaatissa. Ensimmäiset pianokvartetto-nimellä julkaistut teokset ovat peräisin 1700-luvulta. Teoksia sävelsivät muun muassa Franz Danzi, Jan Ladislav Dusík, Franz Hoffmeister, Jan Vaňhal sekä tunnetuimpana Wolfgang Amadeus Mozart, jonka pianokvartetot edustavat vieläkin lajin ehdotonta huippua.
Pianokvartetto sävellyksenä saavutti kukoistuskautensa 1800-luvulla. Tällöin luotiin useimmat sävellystyypin mestariteokset, kun muun muassa Johannes Brahms, Antonín Dvořák, Felix Mendelssohn ja lukuisat muut sävelsivät tälle kokoonpanolle. 1900-luvulla tuotanto on hiukan vähentynyt, ja todellisiksi mestariteoksiksi tunnustetaan vain harvoja ko. ajan teoksista.
Suomalaiset säveltäjät ovat tuottaneet pianokvartettoja melko niukasti, mutta ainakin Jean Sibelius, Uuno Klami, Ilmari Hannikainen, Harri Wessman ja Seppo Pohjola ovat rikastuttaneet pianokvartetto-ohjelmistoa. Ulkomaisia tunnettuja kvartetteja ovat muun muassa Ames Piano Quartet , Faure Quartett , Los Angeles Piano Quartet, Amabile Piano Quartet, Schubert Ensemble  ja Mozart Piano Quartet .
Jahnukaiset

Jahnukaiset on vuonna 1995 perustettu jazz-yhtye, jonka tyyliä on luonnehdittu mm. selkojazziksi, "jokamiesluokan swingiksi" ja "päiväkerhojatsiksi" (kaiketi erotukseksi yökerhojazzista). 
Orkesterin vakiokokoonpano (2019): Jukka Tilsa, klarinetti; Antti Seppänen, marimba; Pasi Heikura, kitara; Juha Vihusaari, basso; Juppo Paavola, rummut.
Yhtyeen nimi on hatunnosto Levyraati-ohjelman alkuperäiselle (1961–1980) juontajalle Jaakko Jahnukaiselle. Hänellä oli tapana ujuttaa ohjelmassa pop- ja iskelmälaulujen sekaan yksi jazzkappale, joka lähes poikkeuksetta voitti kisan – raatilaiset kun halusivat esittää kulturellia ja antoivat varmuuden vuoksi 10 pistettä, vaikka eivät olisi ymmärtäneet kappaleesta hiventäkään.
Harvakseltaan keikkailevan orkesterin vakio-ohjelmistoa ovat mm. kappaleet "Lassie ja Rin Tin Tin", "Piimälimppu" ja "Café con carne". Nimet jo viittaavat, ettei kyse ole tyypillisesti "vaikeana" pidetystä jazzista, jossa soittajien tekninen briljeeraus saattaa maallikosta tuntua olevan itseisarvo.
Jahnukaisten viehätys syntyy sarjakuvapiirtäjä Tilsan säveltämistä lyhyistä, yksinkertaisista ja hilpeistä kappaleista, joissa tekninen alkeellisuus ei ole puute vaan pikemminkin voimavara. Musiikintutkija Jarkko Niemi kirjoittaa Neljä esinettä -levyn esittelytekstissä:
"Yhtyeen ideassa ja musisoinnissa voi kokea laajemman yhteiskunnallisen sanoman, jota kiristyvän kilpailun ja kaikenlaisen meritokraattisen pinnistelyn turruttamien kansalaisten olisi erittäin terapeuttista pysähtyä kuuntelemaan: “älkää hermoilko, kyllä kaikki järjestyy”.
Kari Fall

Kari Fall (s. 5. maaliskuuta 1943 Helsinki) on suomalainen laulaja. Hän on urallaan laulanut monipuolisesti jazzia, iskelmää ja rokkia.
Fall asui lapsuudessaan Argentiinassa, josta perhe palasi Suomeen vuonna 1952. Tämän jälkeen Fall lauloi pari vuotta Cantores Minores -poikakuorossa. Vuonna 1958 hän perusti ensimmäisen yhtyeensä yhdessä Teemu Hauta-ahon ja Seppo ”Paroni” Paakkunaisen kanssa. Vuonna 1960 Fall voitti kaksi laulukilpailua: iskelmälaulun SM-kisojen englanninkielisen sarjan ja rockin SM-kilpailut. Ensisingle PSO:lle ”Kuiskaile hiljaa” ilmestyi vielä samana vuonna. Vuosikymmenen alussa Fall keikkaili Leo Lindblomin ja Reino Lehtevän orkestereissa. Vuonna 1965 hän perusti Jorma Tommolan ja Alpo Jussilan kanssa kantrilauluyhtyeen Me kolme, jolta ilmestyi pari singleä. Vuonna 1966 Fall perusti oman yhtyeensä, Kari Fall Syndikaatin, jonka varsin nimekäs miehistö soitti popjazzia ja tijuana-musiikkia. Tämän kokoonpanon jälkeen tuli Explosion Brass, joka esiintyi muun muassa Tapani Kansan taustaorkesterina. Tämän jälkeen Fall alkoi kiertää ravintoloita (muun muassa InterContinental) yökerholaulajana erityisesti yhdessä Miso Misicin kanssa, joskus vieraana esiintyi myös Monica Aspelund. Vuonna 1973 ilmestyi Fallin single ”En pidättää mä voi”/”Kaikki muuttuu” (RCA Victor YFPA 1-604).
Vuonna 1975 Fall osallistui Suomen euroviisukarsintoihin Kaj Backlunin sävellyksellä ja Monica Aspelundin sanoituksella ”Maailman tie”. Vuonna 1977 hän oli mukana Euroviisuissa Monica Aspelundin taustakuorossa. InterContinental-kauden jälkeen Fallista tuli Kalastajatorpalla esiintyneen Teuvo Nummelan orkesterin solisti. Tämä työ jatkui vuoteen 1986. Tämän jälkeen Fall on esiintynyt useiden jazz- ja big band- kokoonpanojen solistina. MTV:n BumtsiBum-ohjelmassa hän on esiintynyt pari kertaa. Vuonna 1999 häneltä ilmestyi omakustanne-CD Everybody Loves Somebody. Kesällä 2009 Suomen Big Band Yhdistys, Suomen Jazz & Pop Arkisto ja Imatra Big Band Festival valitsivat Fallin 17. jazzlegendaksi.
AZS Olsztyn

Historia

AZS Olsztynin seuran perustivat yliopisto-opiskelijat vuonna 1950 jolloin joukkue pelasi yliopistosarjaa. Hiljalleen seura nousi yhdeksi Puolan suurimmista seuroista ja sen lentopallotoiminta alkoi kukoistaa. Nykyisin AZS Olsztyn on yksi Puolan lentopalloliigan menestyksekkäimmistä joukkueista kautta historian. Seuran kasvatteja ovat muun muassa MM-hopeaa urallaan voittaneet Paweł Zagumny, Wojciech Grzyb ja Grzegorz Szymański.

Muuta

Suomalainen lentopalloilija Olli Kunnari pelaa Olsztynin riveissä kaudella 2008-2009.
Synteettinen kuitu

Synteettinen kuitu eli tekokuitu on ihmisen kehittämää ja kemiallis-fysikaalisin menetelmin valmistamaa kuitua, joka pyrkii jäljittelemään luonnonkuituja tai olemaan ominaisuuksiltaan niitä jossain suhteessa parempaa. Ensimmäiset synteettiset kuidut keksittiin 1800-luvun lopulla, ja 1940-luvulta lähtien niistä on tullut erittäin tärkeitä raaka-aineita erityisesti tekstiilien valmistuksessa (mm. nailon, elastaani ja viskoosi), mutta myös monilla muilla tuotannon aloilla (mm. lasikuitu, mineraalivilla ja kevlar).
Tekokuituja valmistetaan pääasiassa sulattamalla tai liuottamalla polymeerejä, keraameja tai metalleja pehmeäksi massaksi ja puristamalla massa sitten suulakkeen pienten reikien läpi väliaineeseen, joka kovettaa sen ohuiksi säikeiksi eli kuiduiksi.
Project CARS 2

Vastaanotto

V2.fi on antanut pelille arvosanaksi 4/5 tähteä arvostelussaan.
Muropaketti on antanut pelille arvosanaksi 4,5/5 tähteä arvostelussaan.
Kansan Lehti (Jyväskylä)

Kansan Lehti oli Jyväskylässä vuosina 1867–1870 ilmestynyt sanomalehti.
Wolmar Schildtin julkaiseman ja toimittaman Kansan Lehden tavoitteina olivat kansanvalistus ja suomen kielen edistäminen. Kerran viikossa ilmestynyt lehti oli hengeltään uskonnollinen, ajoi raittiusasiaa ja sisälsi paljon maaseutukirjeitä ja kulttuuriuutisia. Sen ansiona oli Keski-Suomen maakuntakäsitteen täsmentäminen. Schildtin ajanpuutteen takia lakanneen lehden tilalle perustettiin sanomalehti Keski-Suomi.
ANZAC-sotamuistomerkki

ANZAC-sotamuistomerkki (engl. ANZAC War Memorial) on sotamuistomerkki Sydneyn kaupungissa Australiassa. Muistomerkki rakennettiin ensimmäisessä maailmansodassa olleille australialaisille. Muistomerkin suunnittelivat Bruce Dellit ja Rayner Hoff. Muistomerkkiä alettiin rakentaa vuonna 1929 ja se valmistui vuonna 1934. ANZAC on lyhenne sanoista  Australian and New Zealand Army Corps (Australian ja Uuden-Seelannin armeijakunta).
Pikateräs

Pikateräs tai HSS-teräs (lyhenne englannin termistä High Speed Steel) on kova teräslaatu, jota käytetään sitkeytensä ja kulutuskestävyytensä vuoksi työstökoneiden leikkuuterissä ja puukoissa. Metallintyöstössä on kuitenkin monissa teräsovelluksissa jo siirrytty ominaisuuksiltaan pikateräksiä parempien kovametallien käyttöön.

Pikateräksen käyttö

Pikateräksestä valmistettu taltan terä pysyy terävänä useita kertoja kauemmin kuin tavallinen hiiliteräksinen. Kestävimmät pikateräslaadut valmistetaan jauhemetallurgisin menetelmin. Hiiliteräs on yleisin sahanterien terämateriaali, ja sitä käytetään yleisesti myös puuporan ja -jyrsimen terissä. Pikateräs kestää paremmin korkeampia käyttölämpötiloja kuin hiiliteräs. Useimmat metalliporat, viilat ja sahat ovat pikaterästä.
ADM Motorsport

ADM Motorsport on italialainen pikkuformulatalli, joka kilpailee nykyään Saksan F3-sarjassa. Talli perustettiin vuonna 1988, jolloin talli kilpaili Italian Formula Panda-sarjassa. Seuraavana vuonna talli voitti sarjan mestaruuden. Vuosina 1991-92 talli kilpaili Italian F3-sarjassa voittaen sarjan mestaruuden vuonna 1992. Vuosina 1993-94 talli kilpaili Euroopan Formula Boxer-sarjassa saavuttaen kolme voittoa. Vuonna 1994 talli voitti Kreikan F3-sarjan mestaruuden. Talli uusi mestaruutensa vuosina 1995, 1996 ja 1998. Talli kilpaili myös Unkarin F3-sarjassa sijoittuen sarjan toiseksi. Vuosina 1999-2004 talli kilpaili Italian Formula 3000-sarjassa voittaen sarjan kuljettajien mestaruuden vuonna 2000. Vuosina 2005-2009 talli kilpaili International Formula Master-sarjassa sijoittuen sarjan kolmanneksi vuonna 2006. Vuonna 2012 talli kilpailee Saksan F3-sarjassa.
Kenttäurheilijat-58

Kenttäurheilijat-58 (KU-58) on vuonna 1958 perustettu vantaalainen yleisurheiluseura. Seuran toiminta-alue on Itä-Vantaa ja sen toimisto sijaitsee Hiekkaharjussa urheilukentän länsipäässä. Seuran painopisteenä on nuorisourheilu. Seuraa tarjoaa yleisurheilua ja juoksua kaiken ikäisille henkilöille. Puheenjohtajana toimii Harri Mannermaa. Seuralla on myös itsenäisesti toimiva keilajaosto Bowling-58. KU-58:n menestyneitä urheilijoita tällä hetkellä ovat juoksijat Hilla Uusimäki, Ville Lampinen, kolmiloikkaaja Tuomas Kaukolahti ja pituushyppääjä Anne-Mari Lehtiö
KU-58 kuuluu Suomen Urheiluliiton seuraluokittelussa superluokkaan (sijalla 9 vuonna 2016). Seuralla on noin 450 yleisurheilupassin lunastanutta urheilijaa.