google/wiki40b huggingface dataset:
Ubit

Ubit (lat. Ubii) olivat germaaniheimo, joka asui Reinin itäpuolella. He liittoutuivat Caesarin kanssa, kun tämä ylitti Reinin 55 eaa. Caesar kukisti eburonit Reinin 53 eaa. ja hieman myöhemmin Marcus Vipsanius Agrippa antoi orjuutettujen eburonien maat ubeille. Agrippa siirsi ubit Reinin länsirannalle 38 eaa. ja antoi heidän perustaa sinne pääkaupunkinsa Oppidum Ubiorumin, josta tuli sittemmin Colonia Agrippinensis eli nykyinen Köln. Ubit sulautuivat vähitellen Rooman valtakunnan valtaväestöön.
Litutilli

Ulkonäkö

Litutilli kasvaa 30–60 senttimetriä korkeaksi. Varsi on hoikka, mutta usein vankkahaarainen. Lehdet ovat 2–3 kertaa pariosaisia, liuskat usein jokseenkin tasasoukkia, 0,5–1 millimetriä leveitä. Kukissa on noin kaksi millimetriä pitkät kapeat, vaaleankeltaiset terälehdet. Hedelmistö pitkä, ohuet lituperät tavallisesti 5–10 mm. Lidut ovat siirottavia, tavallisesti 1,5–2 cm, alle 1 mm paksuja, siemeniä myötäillen helminauhamaisia. Litutilli kukkii Suomessa heinä–elokuussa.

Elinympäristö

Litutilli kasvaa Suomessa pihoilla, seinustoilla, karjapihoilla, katuvierillä ja joutomailla vanhoissa kylissä ja kaupungeissa sekä myös tulokkaana ratapihoilla ja satamissa. Laji on Etelä- ja Keski-Suomessa muinaistulokas.
Skimboarding

Skimboarding tai skimmaus suom. liirtolautailu on lautailun muoto, jossa liu'utaan laudalla märän hiekan tai matalan vesikerroksen päällä. Skimboardingissa yhdistyvät lainelautailu ja rullalautailu. Laji perustuu vesiliirtoon. Riittävällä vauhdilla ja laudan sopivalla kaarevuudella (engl. Rocker) vesi muodostaa laudan ja hiekan väliin lähes kitkattoman vesipatjan, joka mahdollistaa laudan liirron.

Tekniikka

Skimboardingissa otetaan vauhtia juoksemalla lauta kädessä ja hypätään laudalle vetäytyvän aallon päälle, kun rannalla on parin sentin vesikerros. Vesiliirrossa liu’utaan rannan myötäisesti tai seuraavaa aaltoa kohti jopa 30 metriä ja tehdään rullalautailun pohjalta kehitettyjä temppuja. Syvemmässä vedessä skimmaus ei onnistu. Skimmaukseen sopii loiva hiekkaranta, sillä liian jyrkässä rannassa vesi pakenee liian nopeasti ja kiviset rannat rikkovat laudan. Suomessa on skimmaukseen soveltuvia paikkoja, esimerkiksi Hailuodon rannat Oulun edustalla, Yyteri, Kalajoki, sekä Kallvikin ranta Helsingissä.
Lajista on kehittynyt myös sisämaahan muokattu versio inland skimboarding tai flatland skimboarding eli sisämaan skimboardaus, jossa aaltoja ei tarvita. Sisämaan skimboardauksessa rullalutailun pohjalta kehitettyjä temppuja tehdään rullalautailusta tuttuihin elementteihin kuten reileihin ja bokseihin, jotka on asetettu matalaan veteen.

Välineet

Skimboardauksessa käytetään hieman bodyboardin tai wakeboardinglaudan tapaista lautaa. Liirtolauta on reilun metrin pituinen ja 40–60 cm leveä, kauttaaltaan taivutettu ja noin 1–2 cm:n paksuinen. Skimboard laudat voidaan karkeasti jakaa kahden eri ryhmään käyttötarkoituksen mukaan. On olemassa aaltoihin tarkoittettuja surffilautaa rakenteeltan muistuttavia vaahtoyhdinlautoja, sekä sisämaan skimboardaukseen (inland skimboarding) tarkoitettuja enemmän rullalaudan rakennetta muistuttavia puuviilurakenteisia lautoja. Vaahtoyhdinlaudat ovat lähtökohtaisesti kevyempiä ja mahdollistavat aallon kaappaamisen, kun taas puiset laudat kestävät rullalautaobstaakkeleita muistuttaviin elementteihin tehtäviä tehtäviä temppuja ja liukuja. Suomessa on yksi skimboardeja valmistava yritys Uitto Nordic Board Company, joka aloitti toimintansa 2013.
Teurastaja (vuoden 1970 elokuva)

Juoni

Maalaisopettajatar alkaa tapailla kylän teurastajamiestä, jonka poika on juuri päässyt siviiliin Algerian ja Indokiinan sodista. Aluksi suhde kehittyy hyvin, mutta jännitteitä ilmaantuu kun seudulla alkaa tapahtua nuorten naisten murhia.

Vastaanotto ja myöhempi arvostus

Helsingin Sanomien Paula Talaskivi kirjoitti ensi-ilta-arviossaan Teurastajan olevan todella kaunis trilleri, kauniisti kuvattu ja maalaiskylän elämää monella tavoin valottava. Leppoisan kylätunnelman väliin Chabrol alkaa sirotella jo elokuvan alussa pieniä vihjauksia tulevasta tragediasta. Talaskivi piti tätä Chabrolin 18:tta ohjaustyötä siihen asti ehdottomasti parhaana.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Teurastajan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Mohamed Nasheed

Presidentinvaalit 2013

Nasheed oli ehdolla syksyn 2013 presidentinvaaleissa ja eteni toiselle kierrokselle. EU ja YK pitivät vaaleja rehellisinä, mutta Malediivien korkein oikeus mitätöi äänestystulokset. Uudet vaalit järjestettiin marraskuussa. Nasheed voitti myös uusintavaalien ensimmäisen kierroksen, mutta toista kierrosta lykättiin jälleen. Vaalit voitti niukasti Abdulla Yameen, joka on Nasheedia edeltäneen presidentin velipuoli.

Vankilatuomio

Nasheed sai maaliskuussa 2015 vallan väärinkäytöstä 13 vuoden ehdottoman vankeustuomion. Hän ylitti valtuutensa määräämällä tuomarin pidätettäväksi presidenttikaudellaan.
Kaarlo Mikkola

Kaarlo Heikki Mikkola (17. joulukuuta 1891 Hauho – 28. toukokuuta 1940 Hämeenlinna) oli suomalainen maanviljeilijä ja maalaisliiton kansanedustaja.
Mikkolan vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Juho Mikkola ja Iida Koivisto. Hän kävi lyseota ja suoritti maanviljelystutkinnon. Mikkola oli maanviljelijänä Hauholla, Teiskossa ja Janakkalassa vuosina 1914–1921. Hän oli sitten rautatien puutavarakonttorin metsäkasöörinä 1919–1921 ja kartanon omistajana Hämeenlinnan maalaiskunnassa 1921–1940. 
Mikkola oli kansanedustajana 1939–1940 edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän kuoli toukokuun lopulla 1940 kesken edutajakautensa ja hänen paikalleen eduskuntaan tuli edistyspuolueen Akseli Nikula. Mikkola oli Hämeenlinnan maalaiskunnassa kunnanvaltuuston jäenenä ja kunnallislautakunnan esimiehenä. Hän oli Hämeenlinnan seudun osuuskassan hallituksen puheenjohtaja ja Hämeen Heimoliiton hallituksen jäsen . 
Kaarlo Mikkola oli naimisissa vuodesta 1918 Anni Hellin Halmelan kanssa.
IFK Mariehamn

Historia

IFK Mariehamn on perustettu 1919; jalkapallo tuli virallisesti ohjelmaan vuonna 1935, jolloin seuran jalkapallojaosto perustettiin. Naisten joukkue muodostettiin 1971.
Ensimmäisen kerran IFK Mariehamn pelasi SPL:n sarjoissa 1945 (tuolloin 3. korkein sarjataso eli Maakuntasarja), 1972 seura pelasi ensimmäistä kertaa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla (II divisioona). I divisioonassa (nyk. Ykkönen) IFK Mariehamn vietti kaudet 1977–78, ja 2004. Vuodesta 2005 alkaen IFK Mariehamn on pelannut Veikkausliigassa.
Vuonna 2015 seura voitti 1. kerran jalkapallon Suomen Cupin kukistamalla Valkeakoskella käydyssä loppuottelussa  FC Interin maalein 2-1.
Veikkausliigan kaudella 2016 IFK Mariehamn voitti Suomen mestaruuden. Suomen Cupin 2019 loppuottelussa IFK Mariehamn hävisi kotistadionillaan Ilvekselle 0–2.

Pelaajat ja valmentajat

Päivitetty 15. huhtikuuta 2019.
Henrik Schütt

Henrik Schütt (s. 29. joulukuuta 1948 Helsinki) on suomalainen valokuvaaja, joka tunnetaan mainos- ja muotikuvistaan sekä rockmuusikoiden muotokuvista ja levynkansistaan. 1970-luvun alussa hän teki Suomen romaneista valokuvakokoelman, joka vuonna 2008 julkaistiin kirjana Mustalaiset. Schütt jatkaa yhä 1960-luvulla alkanutta uraansa studiollaan Helsingin Kaapelitehtaalla.
Schütt aloitti uransa hankkiutumalla Suomen silloisen huippumainoskuvaajan Max Petreliuksen kolmanneksi assistentiksi Seppo ”Sebastian” Nurmen ja Seppo Konstigin ohella; kaikista kolmesta tuli sittemmin tunnettuja muoti- ja mainoskuvaajia. Kahden vuoden jälkeen Schütt matkusti rahtilaivalla Lontooseen ja yritti soitella töitä sikäläisiltä huippukuvaajilta, mutta kukaan ei halunnut edes tavata häntä ja hän palasi samalla laivalla takaisin Suomeen. Kun Schütt kuuli John Hustonin olevan tulossa Helsinkiin kuvaamaan elokuvaansa Kremlin kirje (1970), hän pääsi päätähtien stand-iniksi kuvausryhmän valaisutyötä helpottamaan ja otti odotellessaan kuvia elokuvan teosta. Filmin virallinen still-kuvaaja epäonnistui kuvissaan 30 asteen pakkasessa, mutta Schütt onnistui paikkaamaan tilanteen itse ottamillaan kuvilla. Elokuvaryhmän PR-päällikön suosituskirjeen avulla Henrik Schütt pääsi Lontooseen yhdeksi John Kellyn kuvausassistenteista. Kelly oli tuohon aikaan muun muassa The Beatles -yhtyeen vakiokuvaaja.
Lähes kahden Lontoon-vuoden jälkeen Schütt palasi Suomeen muttei löytänyt heti töitä. Hän lyöttäytyi suomalaisten romanien seuraan ja kuvasi heitä eri puolilla Suomea. Helsingissä hän työskenteli ensin samassa studiossa Johannes Runebergin ja Douglas Sivenin kanssa, sitten Max Petreliuksen omistamassa studiossa itsenäisenä yrittäjänä. Vähitellen hän pääsi Suomessakin muoti-, aikakauslehti- ja mainoskuvausten tekijäksi, suurimpana asiakkaanaan Hopeapeili-naistenlehti. Sen lakkautuksen jälkeen Schütt kuvasi Eevaan ja Gloriaan ja alkoi saada asiakkaikseen vaatevalmistajia. Niistä tärkeimmäksi muodostui kuopiolainen Piretta-P.T.A.
Suomen 1990-luvun alun lama ja Neuvostoliittoon suuntautuneen bilateraalikaupan loppuminen romahdutti suomalaisen vaatetustuotannon, ja muotikuvaustoimeksiannot vähenivät. Sen jälkeen Henrik Schütt siirtyi kuvaamaan enemmän muun muassa levynkansia ja levy-yhtiöiden PR-kuvia, sisustuksia ja matkaesitteitä.
Piccolo (Dragon Ball)

Hahmon historia

Saiyalaisten tultua Maahan Piccolo alkaa taistella Son Gokun puolella ja he taistelevat muun muassa Nappaa, Raditzia, Vegetaa ja Turlesia vastaan.  Piccolo on King Piccolon poika ja oli aluksi Gokun verivihollinen, koska Goku tappoi King Piccolon. Piccolo on kuollut monta kertaa, mutta vain puolustaakseen Gokua tai Gokun poikaa Son Gohania (esimerkiksi Nappaa ja Freezaa vastaan). Piccolo on toiminut Son Gohanin opettajana. Opettaessaan Gohania Piccolo kiintyi vähitellen poikaan. Kun Nappa yritti tappaa Gohanin kuolettavalla säteellä, syöksyi Piccolo säteen tielle suojellakseen Gohania. Toinen esimerkki hänen kiintymyksestään Gohaniin on, kun eräs myrkky käänsi hänen tunteensa päinvastaisiksi. Piccoloa ei saatu irti Gohanista, vaan hän yritti tappaa tämän kaikilla keinoilla. Myöhemmin kävi ilmi, että Piccolo vain teeskenteli. Sarjan aikana Piccolo yhdistyy Nailin ja hyvän puoliskonsa, Maa-planeettaa vartioivan Kamin kanssa.
Gusin rauhanpalkinto

Gusin rauhanpalkinto (engl.  Gusi Peace Prize International) on filippiiniläinen rauhanpalkinto, joka jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 2002. Palkinto myönnetään  seuraavilla aloilla: tiede ja tutkimus,  lääketiede ja fysiologia, kemia, fysiikka,  arkeologia, arkkitehtuuri, kuvataiteet, talous, lainsäädäntö ja johtaminen, kirjallisuus, akatemia, humanitarismi ja filantropialle, uskonto sekä ympäristö.
Palkinto jaetaan joka marraskuun 4. päivänä. Palkinnon perusti Barry Gusi, jonka isä Gemeniano Javier Gusi oli toisen maailmansodan aikainen sissikomentaja.
Aleksandr Krasnoštšokov

Aleksandr Mihailovitš Krasnoštšokov (ven. Алекса́ндр Миха́йлович Краснощёков, oikealta nimeltään Abram Moisejevitš Krasnoštšok, Абра́м Моисе́евич Краснощёк; 10. lokakuuta 1880 Tšernobyl – 26. marraskuuta 1937 Moskova) oli juutalaissyntyinen venäläinen bolševikkipoliitikko.
Aleksandr Krasnoštšokov syntyi kauppa-apulaisen perheeseen. Vuodesta 1896 lähtien hän osallistui Venäjän sosiaalidemokraattien toimintaan. Vuonna 1902 Krasnoštšokov muutti Yhdysvaltoihin, missä hän suoritti korkeakoulututkinnon ja liittyi Amerikan sosialistipuolueeseen.
Kesällä 1917 Krasnoštšokov palasi Venäjälle ja liittyi bolševikkipuolueeseen. Vuonna 1918 hän työskenteli Kaukoidän kansankomissaarien neuvoston puheenjohtajana ja Kaukoidän armeijan esikuntapäällikkönä. Vuosina 1920–1921 Krasnoštšokov toimi VKP(b):n Kaukoidän byroon jäsenenä, Kaukoidän tasavallan hallituksen puheenjohtajana ja ulkoministerinä. Vuosina 1921–1922 hän oli Venäjän SFNT:n raha-asiain apulaiskansankomissaari ja vuodesta 1922 teollisuuspankin (Prombank) hallituksen puheenjohtaja sekä kansantalousneuvoston puhemiehistön jäsen.
Syyskuussa 1923 Krasnoštšokov pidätettiin niin sanotun Prombankin jutun yhteydessä ja tuomittiin kuudeksi vuodeksi vankeuteen. Hänet vapautettiin marraskuussa 1924. Vuodesta 1926 lähtien hän työskenteli Neuvostoliiton maatalouden kansankomissariaatissa. Vuonna 1930 Krasnotštšokov hyväksyttiin uudestaan VKP(b):n jäseneksi. Hänet pidätettiin heinäkuussa 1937 ja tuomittiin kuolemaan syytettynä vakoilusta ja vastavallankumouksellisen järjestön jäsenyydestä. Krasnotštšokov ammuttiin ja haudattiin Donskoin luostarin hautausmaalle. Hänet todettiin syyttömäksi vuonna 1956.
Leo Suni

Leo Suni (ven. Лев Вальтерович Суни, Lev Valterovitš Suni; s. 29. lokakuuta 1932 Tärölä) on venäläinen historiantutkija ja Petroskoin yliopiston professori.
Suni valmistui vuonna 1956 Petroskoin yliopiston historiallis-kielitieteellisestä tiedekunnasta. Hän työskenteli historian opettajana ja harjoitti jatko-opintoja Tarton yliopistossa. Vuosina 1963–1972 Suni työskenteli Petroskoin yliopiston yleisen historian laitoksen opettajana ja vuosina 1972–1981 Neuvostoliiton tiedeakatemian Karjalan filiaalin kielen, kirjallisuuden ja historian instituutin vanhempana tutkijana. Vuonna 1981 hän siirtyi takaisin yliopistoon, jossa hän on toiminut yleisen historian laitoksen johtajana, historian tiedekunnan dekaanina sekä Skandinavian ja Suomen tutkimuslaitoksen johtajana.  Suni väitteli tohtoriksi vuonna 1982 ja sai professorin viran vuonna 1983. Hänen tutkimuksensa käsittelevät suomalais-venäläisiä kauppasuhteita, 1800-luvun Suomen yhteiskunnallis-poliittista kehitystä ja inkerinsuomalaisten historiaa.
Valmiera

Historia

Valmiera on Latvian vanhimpia kaupunkeja. Paikallisen Liivinmaan ritarikunnan rakentaman linnan tarkkaa rakentamisajankohtaa ei tiedetä, mutta rakentaminen saattaa ajoittua 1200-luvulle. Valmieran kaupunki mainittiin ensimmäisen kerran aikakirjoissa vuonna 1323, jolloin sillä oli jo oma maistraatti.
Keskiajalla Valmiera oli pieni käsityö- ja kauppakaupunki. Vuonna 1365 se liittyi Hansaliittoon. Kaupungin keskeisen sijainnin vuoksi siellä pidettiin vuosina 1385–1500 yli 30 tapaamista, joissa päätettiin Hansaliiton taloudellisista asioista. Tuolloin siellä pidettiin myös useita Liivinmaan säätyvaltiopäiviä.
1400–1600-luvuilla rutto riepotteli Valmieraa useaan otteeseen. 1500–1600-luvuilla Puola, Ruotsi ja Venäjä taistelivat Valmierassa. Vuonna 1583 Liivinmaan sodassa vahingoittunut kaupunki kuului Cesisin hiippakunnalle, joka taas kuului Puolalle. Vuonna 1622 ruotsalaiset miehittivät Valmieran, ja vuonna 1702 venäläiset hyökkäsivät kaupunkiin ja tuhosivat sen.
1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Valmieraan perustettiin monia pieniä yrityksiä, muun muassa saha, kangasvärjäämö ja -kutomo. 1900-luvun taitteessa kaupunkiin perustettiin opetuksellisia yksiköitä, mikä edisti Valmieran asemaa Vidzemen koulutuskeskuksena. Myöhemmin kaupungista tuli myös Pohjois-Vidzemen taloudellinen, kulttuurillinen ja urheilun keskus.
Toisen maailmansodan yhteydessä Saksan ja Neuvostoliiton armeijoiden taistellessa Valmierassa noin kolmasosa kaupungin rakennuksista tuhoutui. Lähes kaikki keskustan historialliset rakennukset menetettiin. Neuvostoliiton saatua Latvian haltuunsa sodan jälkeen Valmieran tehtaita laajennettiin niin paljon, että kaupunkiin piti tuoda lisää työläisiä muualta Neuvostoliiton alueelta.

Nykypäivä

Valmiera toimii erilaisten kulttuuri- ja urheilutapahtumien paikkana. Siellä pidetään erilaisia musiikkitapahtumia ja esimerkiksi moottoripyöräilytapahtuma Gauja Cup.
Roland Hofer

Seuraura

Hofer aloitti jääkiekon omien sanojensa mukaan 13-vuotiaana. Hänen kasvattajaseuransa on SSI Vipiteno, jossa Hofer pelasi ensimmäiset miesten pelinsä 16-vuotiaana Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Serie A2:ssa. Jukka Suutari löysi hänet joukkueesta ollessaan pelaajatarkkailumatkalla Italiassa. Näin ollen Hofer siirtyi syksyllä 2008 try-outille Helsingin IFK:n A-nuoriin, jonne hän sai sopimuksen kaudeksi 2008–2009.
Kaudeksi 2009–2010 Hofer siirtyi Vaasan Sportiin, jossa hän pelasi seitsemän Mestis-ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hofer pelasi kautensa kuitenkin suurimmaksi osaksi joukkueen A-nuorissa. Sieltä hän siirtyi kaudeksi 2010–2011 Heinolan Kiekkoon, missä Hofer pelasi ensimmäisen kokonaisen Mestis-kautensa tehden 47 runkosarjaottelussa tehot 1+9=10. Hän pelasi kauden aikana myös yhden ottelun Pelicansin A-nuorissa. Kesäkuussa 2011 Hofer solmi vuoden mittaisen jatkosopimuksen heinolalaisten kanssa. Kaudeksi 2011–2012 HeKi muutti nimensä takaisin Peliitoiksi. Heinäkuussa 2012 hän jatkoi sopimustaan taas vuodella.
Kausi 2012–2013 Hoferilla jäi päättyi vain 19 pelatun runkosarjaottelun jälkeen olkapäävammaan marraskuussa 2012. Kaudeksi 2014–2015 hän palasi kotimaahansa ja siirtyi Itävallan pääsarjaa Erste Bank Eishockey Ligassa pelaavan italialaisjoukkue HC Bolzanon riveihin. Hoferin ensimmäinen miesten pääsarjakausi toi 30 runkosarja- ja kuudessa playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä sekä viidessä Mestarien liigan ottelussa yhden maalin. Kesken kauden 2015–2016, helmikuussa 2016 hän jätti Bolzanonin, eikä pelannut enää loppukaudella missään.
Hofer siirtyi kaudeksi 2016–2017 vuoden mittaisella sopimuksella kansainvälisen Alps Hockey Leaguen italialaisjoukkue SV Ritten/Renoniin. Hän edusti joukkuetta kauden aikana myös Continental Cupissa. Hofer voitti Rittenissä AlpsHL:n mestaruuden sekä Italian-mestaruuden. Huhtikuussa 2017 hän teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.

Maajoukkueura

Hofer edusti Italiaa MM-kilpailuissa vuonna 2012. Joukkue putosi kuitenkin seuraavaksi vuodeksi I-divisioonaan. Yhteensä hän on pelannut 22 A-maaottelua tehden yhden maalin.
Hofer kuului myös Italian ikäkausimaajoukkueiden vakionimiin; hän pelasi alle 20-vuotiaiden II-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2008, jolloin Italia voitti A-lohkon ja nousi I-divisioonaan. Hofer pelasi alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2009 ja 2010, joista jälkimmäisessä turnauksessa Italia oli B-lohkon kolmas. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2008.

Muuta

Hofer harrasti lapsena myös tennistä ja jalkapalloa.
Frankie Lymon

Franklin Joseph "Frankie" Lymon (30. syyskuuta 1942 New York, Yhdysvallat – 27. helmikuuta 1968 New York) oli afro-amerikkalainen laulaja. Hän tuli tunnetuksi parhaiten The Teenagersin solistina 1956, jolloin tuli heidän iso hittinsä "Why do fools fall in love". Sittemmin hän jatkoi joitain vuosia soolouraa. Frankie Lymon oli kolmesti avioliitossa ja kuoli huumeiden yliannostukseen vain 25-vuotiaana.
Guy Mollet

Guy Alcide Mollet (31. joulukuuta 1905 Flers, Orne – 3. lokakuuta 1975 Pariisi) oli ranskalainen sosialistinen poliitikko, joka toimi sosialistisen puolueen (SFIO) puoluesihteerinä vuosina 1946–1969 ja Ranskan pääministerinä 1956–1957.
Mollet toimi alun perin lyseon englanninopettajana Arrasissa. Hän liittyi sosialistiseen puolueeseen vuonna 1921 ja hänet valittiin 1939 sosialistien johtaman opettajien ammattiliiton puheenjohtajaksi. Toisessa maailmansodassa hän jäi 1940 saksalaisten sotavangiksi ja vapauduttuaan liittyi vuonna 1942 vastarintaliikkeeseen. Sodan jälkeen Mollet valittiin 1945 Arrasin pormestariksi sekä 1946 Ranskan edustajainkamarin jäseneksi Pas-de-Calaisista. Samana vuonna hänestä tuli puolueensa pääsihteeri. Pitkän puoluesihteerikautensa aikana hän vastusti sosialistien liittoutumista kommunistisen puolueen kanssa. Heinäkuusta 1950 heinäkuuhun 1951 hän toimi Euroopan neuvostoon liittyneistä asioista vastanneena ministerinä.
Pierre Mendès-Francen johtaman keskustavasemmiston voitettua vuoden 1956 parlamenttivaalit Mollet kohosi kokoomushallituksen pääministeriksi tammikuussa 1956. Hänen hallituksensa kompastuskiveksi muodostui Ranskan siirtomaassa Algeriassa puhjennut kapina. Hallitus yritti aluksi neuvotella kapinallisten kanssa, mutta tämän epäonnistuttua se ryhtyi lähettämään ranskalaisia joukkoja kukistamaan kapinaa, joka sitten laajeni sodaksi. Saharan eteläpuolisille Ranskan siirtomaille sen sijaan annettiin osittainen itsehallinto. Ranska osallistui myös Britannian kanssa turhaksi osoittautuneeseen Suezin kanavan miehitykseen marraskuussa 1956, koska Mollet’n hallitus uskoi Egyptin tukevan Algerian kapinallisia. Suezin kriisin aikana Mollet ehdotti salaisissa neuvotteluissa Ranskan ja Britannian välille valtioliittoa sekä myöhemmin Ranskan liittymistä Brittiläiseen kansainyhteisöön, mutta Britannian hallitus torjui molemmat ehdotukset. Tiedot näistä salaisista keskusteluista tulivat julkisuuteen vasta vuonna 2007.
Mollet’n hallituksen aikana tehtiin myös periaatepäätös Ranskan ydinaseen kehittämisestä sekä allekirjoitettiin Euroopan talousyhteisön ja Euratomin perustamissopimukset. Hallitus pyrki myös toteuttamaan merkittäviä sosiaalisia uudistuksia, joiden kalleutta oikeisto-oppositio arvosteli Suezin kriisin verotettua pahasti Ranskan valtion tuloja. Tämä johti hallituksen kaatumiseen toukokuussa 1957.
Charles de Gaullen palatessa Ranskan johtoon keväällä 1958 Mollet vaimensi sosialistien vastarinnan tätä kohtaan ja toimi ministerinä de Gaullen hallituksessa kesäkuusta 1958 tammikuuhun 1959, jolloin erosi kun katsoi hallituksen talouspolitiikan olleen liian oikeistolaista. Hän toimi sitten Arrasin kaupungin pormestarina. Myöhemmin hän pyrki tekemään puolueestaan maltillisen oppositiovoiman de Gaullen sisäpolitiikalle. Mollet toimi puoluesihteerinä vuoteen 1969. Kansalliskokouksen jäsenenä hän jatkoi kuolemaansa asti.
XIII (sarjakuva)

XIII (kolmetoista) on belgialainen sarjakuva, jonka on käsikirjoittanut Jean Van Hamme ja kuvittanut William Vance. Sarjakuva kertoo muistinsa menettäneestä miehestä, jonka ainoa linkki menneisyyteen on solisluun tienoille tatuoitu roomalainen numero 13. Sarjan alkuasetelma on saanut vaikutteita Robert Ludlumin Medusa-trilogiasta.
Sarjakuvaa alettiin julkaista Belgiassa Spirou-lehdessä 1984 ja myöhemmin Dargaud-kustantamon julkaisemina albumeina. Sarjassa on 19 osaa.
Sarjakuvaan pohjautuen on julkaistu myös tietokonepeli ja tv-elokuva.

Julkaisut suomeksi

Suomeksi XIII:tä on käännetty kahteen otteeseen. Like julkaisi albumin, joka sisälsi kolme ensimmäistä alkuperäistä osaa pienennetyssä sivukoossa mustavalkoisena. Myöhemmin Arktinen Banaani alkoi kääntää sarjaa uudestaan alkuperäisen kaltaisissa albumeissa.
Unescon maailmanperintökohteet Laosissa

Unesco on nimennyt Laosista kaksi kohdetta maailmanperintöluetteloon. Kohteet ovat merkittäviä kulttuuriperintönsä ansiosta.
Marc Boegner

Marc Boegner, yleisesti pastori Boegner (21. helmikuuta 1881 Épinal – 18. joulukuuta 1970 Pariisi) oli ranskalainen protestanttiteologi ja kirkonmies. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.

Elämäkerta

Oltuaan pappina Aouste-sur-Syen maaseutuseurakunnassa Drômen departementissa hän sai vuonna 1918 nimityksen opettajaksi Pariisissa toimivaan Maison des Missions -koulutuskeskukseen. Vuonna 1918 hän sai nimityksen Poussyn seurakuntaan. Vuonna 1928 hän aloitti perinteiksi muodostuneet protestanttiset paastonajan saarnansa radiossa. Tämä vaikutti paljon hänen tunnettavuuteensa kansan keskuudessa. Vuonna 1929 hänen valittiin Ranskan protestanttisen federaation (Fédération protestante de France) ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Hänet valittiin vuonna 1938 Ranskan reformoidun kirkon neuvoston ensimmäiseksi puheenjohtajaksi.
Pastori Boegner toimi aktiivisesti Ranskassa natsivallan aikana, niin avoimesti kuin maanalaisestikin pyrkien avustamaan juutalaisten aseman parantamisessa. Näin hän puolusti ja pelasti lukuisia juutalaisia. Hän osallistui myös poliittisten pakolaisten asioiden järjestämiseen. Hän kävi henkilökohtaisesti pääministeri Pierre Lavalin luona, jotta alle 16-vuotiaat lapset eivät seuraisi pakkokuljetusten mukana. Vuonna 1943 hän tuomitsi julkisesti työläisten pakkosiirrot orjatyövoimaksi Saksaan.
Toisen maailmansodan jälkeen hän jatkoi taisteluaan yhteiskunnan yhtenäisyyden puolesta. Tähän liittyi myös hänen työskentelynsä ekumeenisessa työssä, kun hän toimi myös tarkkailijana Valtikaanin toisessa kirkolliskokouksessa (1962-1965).
Duettokerttuli

Levinneisyys

Duettokerttulia tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Guyanassa, Perussa ja Venezuelassa. Sitä on kuvattu melko yleiseksi, mutta sen kannankehitys on laskeva. Lajin ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.