Beninin viestintä

Beninin viestintää kuvataan sitä tarkkailevien raporteissa eläväksi. Mutta köyhyys, huono infrastruktuuri ja pieni mainosmarkkina aiheuttavat heikon kattavuuden uutispeitolle ja riittämättömän sanomalehtien jakelun erityisesti maaseudulla.

Lehdet

Beninissä julkaistaan kuutta sanomalehteä. La Nation on valtion omistama, ja yksityisiä sanomalehtiä ovat Le Matinal, Fraternite, Le Republicain, L'Aurore ja L'Evenement Preci. Sanomalehdet julkaistaan ranskaksi.
Lukutaitoisuus oli Beninissä vuonna 2018 38.4 prosenttia. Ranskaa puhuu noin 4 miljoonaa, eli noin 35 prosenttia väestöstä.

Radio ja televisio

Valtion yleisradion televisio Television Nationale, jota operoi ORTB (Office de Radiodiffusion et de Television du Benin) tarjoaa laaja-alaista ohjelmaa. Kaupallisia kanavia ovat Golfe TV, La Chaine 2 (LC2), sekä Canal 3.
Informaation päälähde on radio, erityisesti maaseudulla. Radio on suosittu paikallisten kielten takia. Erityisen suosittuja ovat ohjelmat, joihin voi soittaa puhelimella. 
Yleisradio ORTB:n radioasemia ovat Radio Nationale, Radio Parakou ja Cotonoussa Atlantic. Yksityisiä radioasemia ovat CAPP FM Cotonoussa, Golfe FM, sekä katolinen radioasema Radio Immaculee Conception. Kansainvälisiä FM-asemia ovat Cotonoussa esimerkiksi BBC World Service, Radio France Internationale ja Gabonin Africa No1.
Beninin uutistoimisto on Agence Benin-Presse, ABP.

Historiaa

Joukkoviestintä tuli hitaasti Dahomeyhin, toisin kuin englanninkielisiin siirtomaihin. Ensimmäiset sanomalehdet olivat virallisia lehtiä, joita  siirtomaahallinto tai paluumuuttajat julkaisivat pääkaupungissa Porto-Novossa. Useita riippumattomia sanomalehtiä perustettiin 1930- ja 1940 luvuilla, mutta niitä myös kiellettiin myöhemmin toimittajien kolonialismin vastaisuuden takia. Vuonna 1946, katolinen kirkko, joka oli ollut maassa 1800-luvulta lähtien, aloitti oman aikakauslehden La Croixin, joka ilmestyy vieläkin.
Itsenäistymisen jälkeen esiintyi useita valtion kustantamia sanoma- ja aikakauslehtiä, kuten Daho Express. Ne olivat informaatioministeriön alaisia. Vain muutamia riippumattomia aikakauslehtiä julkaistiin vuosina 1960-1972.
Sähköinen viestintä tui maahan, kun perustettiin Radio Cotonou vuonna 1953. Itsenäisyyden jälkeen se nimettiin Radio Dahomeyksi ja se yhdistettiin perustettuun yleisradioyhtiö ORTB:hen 
Useilla afrikkalaiskielillä alkoivat laajennetut radiolähetykset 1970-luvulla nimellä La Voix de la Révolution (vallankumouksen äänet). Valtio perusti alueellisen radioaseman Parakouhun. Vuonna 1978 perustettiin televisio, joka levisi maahan hitaasti. Sosialistisella ajalla (1972-1989) valtion propaganda ja kasvatukselliset ohjelmat hallitsivat useimpia ohjelmia.
Vuoden 1990 perustulaki takasi ilmaisun vapauden ja suojelun sekä lehdistön vapauden. Liberalisaatio sai aikaan uusia riippumattomia sanomalehtiä ja myöhemmin perustettiin uusia radioasemia maaseudulle. Mediatuotanto oli vapaampaa ja runsaampaa, ja varsinkin vaalien aikaan viestintä lisääntyi.
Itsenäisten radio- ja tv-asemien perustaminen mahdollistui vuoden 1997 medialain myötä. Luvat myöntää HAAC (Haute Autorité de l’Audiovisuel et de la Communication) ja lisääntyvä media on kasvattanut avoimmuutta varsinkin poliittisissa debateissa. Vuoden 2015 medialaki tarjosi journalisteille jonkin verran enemmän toimintavapauksia. Journalismin ja mediatuotannon kenttä kasvaa, kuten elävä elokuvateollisuus ja videotuotanto, sekä myös useammat pienet ja isommat kaupalliset mediatuotantoyhtiöt. 
Lisääntyvästä mediasoitumisesta huolimatta radio on vielä tärkein joukkoviestintäväline Beninissä. Radio tavoittaa enemmän ihmisiä ja radiolaitteita on helposti saatavilla. Radio-ohjelmia kuunnellaan yhä enemmän myös älypuhelimista. Beninissä on noin 80 radioasemaa, jotka toimivat eri puolilla maata, ja ohjelmatoiminta on vilkasta varsinkin Cotonoussa ja Parakoussa.