google/wiki40b huggingface dataset:
Sakawa (1944)

Siirto Eniwetokille

Sakawa lähti 18. maaliskuuta 1946 Yokosukasta Eniwetokin atollille. Aluksella oli Jesse E. Miller johtama 165 miehen yhdysvaltalaismiehistö ja yksitoista japanilaista, joiden tehtävänä oli opettaa yhdysvaltalaisille aluksen käyttöä. Sakawan kanssa matkasi Nagato, jolla oli myös yhdysvaltalaismiehistö.
Nagato otti rikkoutuneen Sakawan hinaukseensa kymmenen päivää matkaanlähdön jälkeen. Yksi Nagaton kattiloista hajosi pian tämän jälkeen, minkä lisäksi sen polttoaine loppui alusten ollessa noin 480 kilometrin päässä määränpäästään. Nagaton miehistö lähetti avunpyynnön Eniwetokin atollille, minkä jälkeen alukset jäivät odottamaan apua. Yokohamaan matkalla ollut öljytankkeri Nickjack Trail lähti apuun, mutta se ajaa karille.
Alusten luokse saapui lopulta 30. maaliskuuta kaksi yhdysvaltalaista hinaajaa, jotka ottavat alukset hinaukseen Eniwetokille, jonne Sakawa saapuu kahta päivää myöhemmin, neljä päivää Nagaton edellä.
Huhtikuussa 1946 Sakawaa sabotoi viisi Yhdysvaltain laivaston merimiestä, jotka päättivät vaurioittaa alusta siten, että se jouduttaisiin poistamaan käytöstä, sillä merimiehet halusivat saada vapautuksen sillä palvelemisesta. Miehet rikkoivat aluksen polttoainejärjestelmän ja kaatoivat hiekkaa öljy- ja vesipumppuihin. Lisäksi he rikkoivat erilaisia mittareita ja polttoöljyventtiileitä, sekä leikkasivat korkeapaineisen höyryn syöttöputket poikki. Sabotaasi ei tuottanut miesten odottamaa tulosta, sillä he joutuivat syytteeseen, eivätkä saaneet vapautusta palveluksesta, kuten olivat odottaneet. Alusta korjattiin sabotaasin jälkeen neljä päivää.

Operaatio Crossroads

Sakawa päätettiin siirtää toukokuussa 1946 noin 320 kilometrin päässä sijaitsevalle Bikinin atollille, jossa sitä käytettiin operaatio Crossroadsin Able-ydinkokeen maalina yhdessä Nagaton kanssa. Sakawan kannelle asetettiin häkeissä sikoja, apinoita, vuohia, kanoja, marsuja, rottia ja hiiriä, joita oli tarkoitus käyttää kokeen aiheuttaman säteilyn vaikutusten tutkimiseen. Alus hinattiin maalina olleen USS Nevadan paapuurin puolelle.
Able-koe toteutettiin 1. heinäkuuta. Pommi putosi Sakawan tyyrpuurin puolelle, noin 450 metriä aluksen perästä. Räjähdys vaurioitti alusta huomattavasti. Se paloi yhtäjaksoisesti 24 tuntia alkaen samalla upota, koska paineaalto oli saanut aikaan reiän sen perään. Alus yritettiin vaurioistaan huolimatta hinata rantaan uppoamisen estämiseksi. USS Achomawi yritti 2. heinäkuuta tuloksetta saada sen siirrettyä useaan kertaan. Hinausvaijeri jouduttiin lopulta leikkaamaan. Sakawa kaatui noin kello 10.42 ja upposi perä edellä laguuniin.
Mladeč

Nähtävyyksiä

Kunnan nähtävyyksiä on Nové Zámkyn metsästyslinna. Se rakennutti Liechtensteinin suku 1600-luvulla. Linna ei ole yleisölle avoinna, vaan siellä toimii mielenterveyden häiriöistä kärsivien hoitolaitos. Linna sijaitsee suojellulla maisema-alueella ja sen ympäristössä on vanhan temppelin raunioita.
Kunnan alueella sijaitsee arkeologisesti merkittävät Mladečin luolat.
Elina Pekkarinen

Elina Pekkarinen (s. 1975 Espoo) on suomalainen valtiotieteiden tohtori ja erikoistutkija. Hän on toiminut Suomen lapsiasiainvaltuutettuna toukokuun 2019 alusta alkaen.
Pekkarinen on valmistunut valtiotieteiden tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2010. Hän aloitti vuonna 1995 opiskelemaan Helsingin yliopistossa eläintieteitä, mutta vaihtoi valtiotieteelliseen tiedekuntaan vuonna 1998 opiskelemaan sosiaalitiedettä. Hän on Helsingin yliopiston dosentti, ja hän on toiminut aiemmin Turun yliopiston sosiaalityön professorina. Hän teki väitöskirjansa nuorisorikollisuudesta.
Pekkarinen on aiemmin työskennellyt sosiaalityöntekijänä muun muassa Helsingin Naulakallion hoitokodeissa, Itäkeskuksen sosiaalipalvelutoimistoissa ja Kettutien sosiaalipalvelutoimistossa. Lisäksi Pekkarinen on tehnyt pitkän uran Nuorisotutkimusseura ry:ssä. Hänellä on kolme aikuista poikaa.
Vjazniki

Vjazniki (ven. Вя́зники) on kaupunki Vladimirin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kljazmajoen rannalla 113 kilometriä Vladimirista itään. Kaupunki on Vjaznikin piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan, Nižni Novgorodin ja Kazanin välinen M7-valtatie. Vjaznikin asema Moskovan ja Nižni Novgorodin välisellä rautatiellä sijaitsee 8 kilometrin päässä kaupungista. Asukkaita on 41 500 henkeä (vuonna 2008).
1100-luvulla kaupungin paikalla sijaitsi Rostovin ja Suzdalin ruhtinaskunnan rajalinnoitus, jonka mongolivalloittajat hävittivät vuonna 1238. Vjaznikin kylä on ilmeisesti syntynyt 1500-luvun lopussa. Vuonna 1613 siitä tuli kauppias- ja käsityöläisasutus ja vuodesta 1622 lähtien tärkeä pyhiinvaelluspaikka ”ihmeitätekevän” Kazanin jumalanäidin ikonin ansiosta. 1600-luvun alussa seudusta muodostui ikonimaalauksen ja pellavanjalostuksen keskus. Vuonna 1676 tsaari Aleksei Mihailovitšin määräyksestä kylän viereen rakennettiin Jaropoltšin linnoitus, joka tuhoutui vuoden 1703 tulipalossa. Vuonna 1778 Vjaznikista tuli Vladimirin lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki. 1800-luvulla kaupunkiin syntyi tekstiiliteollisuutta. Nykyään Vjazniki on yksi Venäjän pellavanjalostuksen keskuksista.
Nähtävyyksiä ovat Jaropoltšin mäellä sijaitseva Pyhän kolminaisuuden kirkko (1756–1761), Marian ilmestyksen kirkko (1682–1683) sekä lukuisat 1800–1900-luvun alun kauppiastalot ja koristeelliset puurakennukset.
Rennell (kieli)

Rennell on polynesialainen kieli, jota puhutaan Salomonsaarilla. Rennellin kieltä puhuu noin 4400 ihmistä äidinkielenään.
Rennellin kielessä on 11 konsonanttia /p k t m n ŋ s h ŋg v ' /. ŋ tarkoittaa äng-äännettä ja ' glottaaliklusiilia. /ŋg/ on oma affrikaattakonsonantti, joka on syntynyt kun alkuperäiset /r/ ja /l/-äänteet ovat muuttuneet /ŋg/:ksi. Tästä syystä kielessä ei ole äänteitä /r l/. Rennell on tässä suhteessa erittäin harvinainen kieli. Useimmissa muissa polynesialaisissa kielissä on joko /l/ tai /r/, mutta rennellistä ne molemmat puuttuvat.
Rennellin kieltä puhutaan Rennellin saarella. Läheisellä pienellä Bellonan saarella puhutaan bellonan kieltä tai murretta, joka muistuttaa suuresti rennelliä. Bellonassa rennellin /ŋg/-äänne on muuttunut /ŋ/:ksi. Bellonassa alkuperäiseen ŋ:ään ovat sulautuneet alkuperäiset /l/ ja /r/-äänteet ja kielessä on vain 10 konsonanttia /p k t m n ŋ s h v ' /.
Rail Simulator

Rail Simulator on junasimulaattori, jossa ohjataan veturia. EA julkaisi pelin marraskuussa vuonna 2007. Pelissä on viisi rataosuutta josta kolme on Isosta-Britanniasta ja yksi Saksasta ja yksi Amerikasta. Pelissä voi ohjata höyry-, diesel- tai sähköveturia. Pelissä voi lisäksi luoda ja muokata omia rataosuuksia. Sessio päättyy jos tehtävä on onnistunut tai juna suistuu raiteilta tai kolaroi toiseen junaan.
Pelin seuraaja on RailWorks joka julkaistiin heinäkuussa vuonna 2009 Steamista ja siihen julkaistaan edelleen lisää vetureita mutta ne pitää maksaa. RailWorks sisältää uusia rataosuuksia, tehtäviä ja vetureja. Pelissä on kaksi tehtävämuotoa: vapaa ajo ja tehtäväskenaario. Vapaa ajossa voi valita junan mutta siinä ei ole tehtäviä. Tehtäväskenaariossa ajetaan sillä junalla joka on tehtävässä määrätty. Jos ajat ylinopeutta, niin nopeutesi kohta muuttuu punaiseksi.
Pelin rataeditorissa voi tehdä omaa rataa loputtomasti. Rataeditorin lisäksi on tehtäväeditori jossa voi tehdä omia tehtäviä. Oman rataosuuden voi lukita jolloin ei voi muokata osuutta. Radan lisäksi voi tehdä teitä, aitoja, laitureita ja laittaa taloja ja muuta objektia. Jos laittaa radan, niin voi säätää nopeusrajoituksen, lisätä ajojohtimen tai valita ratatyypin ja ratapätkän pituuden. Ennen radanlaittamista, niin voi valita ratatyypin, radan lukumäärä (1-32), nouseeko vai laskeeko rata ja onko vaihde automaattinen tai käsin käännetävä. Radalle voi laittaa Siipiopastimen tai Valo-opastimen, lisäksi voi laittaa sivuraide markkerin, laituri markkerin tai tankkauspisteitä ja ne voi nimetä, lisäksi kääntöpöytiä voi laittaa. Ratatyyppien mittajärjestelmä riippuu eri ratatyypistä. Ainoastaan Hagen-Siegen ratatyypin nopeus mitataan kilometreinä tunnissa, muissa taas maileina. Tehtäväeditorissa voi laittaa vetureja tai vaunuja radalle, valita päivämäärän, valita kellonaika, vuodenajan ja sään.
Piitsjoki

Piitsjoki (ven. Пийтсиёки) on kylä Loimolan kunnan itäosassa Suojärven piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä. Kylä sijaitsee Suomen luovuttamalla alueella. Kylä sijaitsee 18 kilometriä Suojärveltä lounaaseen Matkaselkä–Suojärvi-radan varrella. Piitsjoen kylässä oli 1 046 asukasta vuonna 1996. Metsäteollisuus on tärkeä elinkeino.

Historia

Suomelle kuuluessaan Piitsjoki oli osa Suojärven kuntaa. Piitsjoella toimi Torasjoen Saha Oy:n saha. Suomi luovutti Piitsjoen Neuvostoliitolle vuonna 1940, valtasi sen takaisin seuraavana vuonna, mutta luovutti sen uudelleen vuonna 1944. Suurin osa rakennuskannasta tuhoutui sodissa.
Venäjällä Piitsjoen kylä muodosti kylähallintoalueen ennen vuotta 2006, jolloin siitä tuli osa uutta Loimolan kuntaa. Piitsjoen kylähallintoalueella oli 1200 asukasta vuonna 1987.
Itävallanajokoira

Ulkomuoto

Väritys on rodulle hyvin tärkeä: sen pitää olla musta pienin, selvästi erottuvin merkein, joiden sävy vaihtelee vaaleasta tummaan punaruskeaan. Silmien yläpuolella täytyy olla punaruskeat merkit. Karvapeite on sileää, tiivistä ja lyhyttä (noin 2 cm pitkää). Pitkä häntä on hieman kaareva. Korvat ovat keskipitkät ja kärjistään pyöristyneet. Säkäkorkeus on 48–56 cm.

Alkuperä

Itävallanajokoiran uskotaan olevan alkuperäisen kelttienajokoiran jälkeläinen, vaikka itävallanajokoirasta ei olekaan tunnettua historiaa ennen 1800-luvun puoliväliä. Tätä kookasta ajokoiraa on käytetty haavoittuneen riistan, useimmiten jäniksen, jäljittämiseen korkeilta alueilta.
Albanian presidentti

Albanian presidentti on Albanian valtionpäämies.  Parlamentti valitsee presidentin viisivuotiselle toimikaudelle, sama henkilö voi toimia presidenttinä korkeintaan kaksi kautta. Ehdokkaan on saatava parlamentissä 60 prosentin kannatus yhdellä kolmesta äänestyskierroksesta, tai yksinkertainen enemmistö kahdella lisäkierroksella.
Ehdokkaan voi asettaa vähintään 20 kansanedustajan ryhmä. Presidentin tehtävä on suurelta osalta seremoniallinen.
Evert Hokkanen

Evert Hokkanen (7. heinäkuuta 1864 Urjala – 26. kesäkuuta 1918 Hämeenlinna) oli suomalainen mäkitupalainen ja yksi ensimmäisistä kansanedustajista. Hokkanen toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1907–1909. Hänet valittiin kansanedustajaksi Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä.
Hokkanen hankki leipänsä muonarenkinä Urjalassa, Liedossa ja Prunkkalassa. Mäkituvan hän sai hankituksi Urjalasta saatuaan työjohtajan paikan. 
Hokkanen vangittiin vuonna 1918 suomen sisällissodan jälkeen poliittisista syistä ja hän kuoli vankilassa ollessaan.
Kiirastuli

Kiirastuli (lat. purgatorium, 'puhdistuspaikka') on katolisen kirkon teologian mukaan olotila, jossa pelastuneen ihmisen sielu kuoleman jälkeen puhdistuu (lat. purgare, 'puhdistaa') synneistä ennen taivaaseen pääsyä. Useimmat taivaaseen pääsevät tarvitsevat katolisen kirkon käsityksen mukaan tällaista puhdistusta ennen kuin kohtaavat Jumalan. Sitä vastoin kadotukseen joutuvat eivät käy kiirastulessa.
Katolisen kirkon katekismuksen mukaan "ne, jotka kuolevat Jumalan armossa ja ystävinä, mutta eivät ole täydellisesti puhdistuneet, saavat kyllä olla varmoja ikuisesta pelastuksestaan, mutta he joutuvat kuolemansa jälkeen läpikäymään puhdistuksen saavuttaakseen sen pyhyyden, joka on välttämätön taivaan iloon pääsemiseksi".
Käsitys kiirastulesta nojaa käytäntöön rukoilla vainajien puolesta. Tähän liittyy sielunmessujen (lat. requiem) viettäminen. Katekismuksen mukaan "kirkko on jo varhaisimmista ajoista asti kunnioittanut vainajien muistoa ja kantanut heidän puolestaan esirukouksia ja varsinkin eukaristista uhria, jotta he puhdistuisivat ja pääsisivät autuaaksi tekevään Jumalan katselemiseen. Kirkko suosittaa myös almuja, aneita ja katumustekoja vainajien puolesta."
Katolinen kirkko katsoo kiirastulen olemassaolon näkyvän jo Raamatun kirjoissa; kirkkoisillä se on havaittavissa varhaisimmillaan 200–400-luvuilla Clemens Aleksandrialaisen, Cyprianus Karthagolaisen, Lactantiuksen, Kyrillos Jerusalemilaisen, Gregorios Nyssalaisen, pyhän Johannes Khrysostomoksen ja pyhän Augustinuksen kirjoituksissa. Oppi dogmatisoitiin eli määrättiin pakolliseksi uskonkappaleeksi kirkon jäsenille vuonna 1274.
Protestanttisten kirkkojen ja liikkeiden piirissä oppia kiirastulesta ei hyväksytä. Martti Lutherin mukaan kiirastulen olemassaolosta ei voida sanoa mitään. 
Ortodoksisen teologian mukaan ihmiset ovat kuolemansa jälkeen välitilassa, jossa he ovat tietoisia, mutta kirjaimellista puhdistavaa tulta ei ortodoksisen kirkon mielestä ole. Ortodoksisen näkemyksen mukaan sielut siirtyvät pois välitilasta viimeisen tuomion jälkeen. Se, että tarkoitetaanko tällä välitilalla niin sanottua tulliasemaoppia, ei ole saatu ortodoksisessa teologiassa yhteisymmärrystä.
Dante Alighierin teos Jumalainen näytelmä lienee kuuluisin kaunokirjallinen kuvaus kiirastulesta. Dante kuvaa kiirastulen pengerretyksi vuoreksi. Kun syntinen on viimein puhdistunut synneistään, hän voi nousta vuoren huipulle, mistä alkaa paratiisi. Danten näkemys kiirastulesta on kuitenkin taiteilijan oma eikä sinänsä edusta kirkon virallista näkemystä. Kirkon viralliseen näkemykseen ei myöskään kuulu käsitys kirjaimellisesta, polttavasta tulesta vaan ylipäätään kärsimyksestä tai taakasta, josta sielu kiirastulen myötä vapautuu.
Thief: The Dark Project

Pelaaminen

Pelin pääasiallisena tarkoituksena on varastaa aarteita ja erilaisia esineitä (engl. loot). Garrettin vastuksena on usein aseistautuneita vartijoita, siviilejä (jotka saattavat hälyttää apua) ja erilaisia eläimiä, velhoja sekä hirviöitä. Garrett voi piiloutua varjoihin, jolloin hänen havaitseminen vaikeutuu; tätä tarkoitusta varten pelaajalla on myös mittari, joka indukoi Garrettin näkyvyyttä. Muut hahmot voivat paitsi nähdä Garrettin, myös kuulla hänen askeleensa. Pelaajasta lähtevien äänien lujuus riippuu hänen nopeutensa lisäksi myös liikkumisalustan pintamateriaalista. Tekoälyn ohjastamat hahmot reagoivat myös tiettyihin poikkeavuksiin, kuten veritahroihin tai kuolleisiin vartijoihin nostamalla hälytyksen. Pelaaja voi kuitenkin halutessaan siirrellä ja piilottaa ruumiita.
Vaikka pelissä onkin tarkoitus välttää viholliskontaktia, on Garrettilla kuitenkin mukanaan muutamia aseita. Näitä ovat pamppu (blackjack), miekka (sword) ja jousi (bow). Useimmat ihmishahmot, jotka eivät ole tietoisia Garrettin läsnäolosta, taintuvat jo yhdestä niskaan kohdistuneesta pampun iskusta. Jousella voi ampua perinteisten nuolien lisäksi myös erikoisnuolia. Vesinuolet sammuttavat soihtuja, takkoja yms. Tulinuolilla voi sytyttää niitä ja polttaa vihollisia, köysinuolilla voi kiinnittää kiipeilyköyden haluttuun paikkaan, kaasunuolilla voi tainnuttaa vihollisia, sammalnuolilla voi peittää maapinnan sammaleella, jolla voi kävellä ääntä aiheuttamatta ja ääninuolilla voi kiinnittää vihollisen huomion muualle. Tainnutetut viholliset eivät herää pelin aikana. Vaikeammilla vaikeustasoilla pelaaja ei saa tappaa ihmisiä ollenkaan.
Pelaajaa ei, tiettyjä harvoja kohtauksia lukuun ottamatta, ole pakotettu tekemään mitään; moniin pelin pulmiin on olemassa erilaisia ratkaisuja. Peliin on myös piilotettu erilaisia yksityiskohtia, jotka eivät ole tehtävien kannalta välttämättä olennaisia.

Pelimaailma

Peli sijoittuu myöhäiseen keskiaikaan, joskin se yhdistelee keskiaikaiseen maailmaan varhaisia teollisen ajan keksintöjä sekä taikuutta. Pelin tapahtumapaikkaa kutsutaan ”Kaupungiksi” (The City). Kaupungissa on monia eri ryhmittymiä. The Keepers -niminen salaseura opetti Garrettia, mutta Garrett lähti heidän luotaan. Yksi Kaupungin merkittävimmistä organisaatioista on The Order of the Hammer (”Vasaran veljeskunta” eli The Hammerites), militaristis-uskonnollinen järjestö. Lisäksi pelissä on useita mainintoja ”Pakanoihin” (The Pagans), joiden uskotaan kadonneen.
Hiljainen sopimus

Juoni

Philip Schuyler Green (Gregory Peck) on leskeksi jäänyt toimittaja, joka on muuttaa New Yorkiin poikansa (Dean Stockwell) ja äitinsä (Anne Revere) kanssa. Green tapaa lehdentuottajan John Minifyn (Albert Dekker), joka haluaa Greenin tekevän jutun antisemitismistä tuoretta näkökulmaa käyttäen. Pienen pohdinnan jälkeen Philip päättää tekeytyä juutalaiseksi ja kirjoittaa kokemuksistaan. Totuus, että Philip ei olekaan oikeasti juutalainen, päätetään pitää salassa kaikilta, myös Philipin työtovereilta. Koska Philip on perheineen uusi New Yorkissa, eivätkä he tunne sieltä ketään, sen pitäisi olla helppoa. Philipin juutalainen ystävä Dave Goldman (John Garfield) muuttaa New Yorkiin asumaan Greenien luokse, kunnes löytää perheelleen asunnon muualta.
Päivällisjuhlissa Philip tapaa Minifyn eronneen sisarentyttären Kathy Laceyn (Dorothy McGuire), jonka idea juttu antisemitismistä alun perin oli. Phil ja Kathy alkavat tapailla toisiaan. Ajan kanssa Phil alkaa ottaa kokemansa antisemitismin entistä enemmän itseensä. Vaikka Kathy on liberaali, ei häntä kiehdo Philin radikaali tapa suhtautua rasismiin. Phil ei muun muassa suostu laittamaan "juutalaisleikkiään" kesken Philin ja Kathyn vierailessa Kathyn sisaren (Jane Wyatt) luona, joka asuu tunnetusti antisemitistisellä alueella. Ennen pitkää tämä alkaa tuoda säröjä parin suhteeseen. Philin ja Kathyn suhde lopulta kariutuu ja Phil ilmoittaa muuttavansa pois New Yorkista jutun valmistuttua. 
Kathy tapaa Daven ja Dave vakuuttaa Kathylle, ettei hän ole antisemitismi, mutta että rasismin vaikeneva hyväksyntä on lähes yhtä pahaa. Kathy tajuaa nyt kuinka väärässä hän on ollut. Seuraavana päivänä Dave kertoo Philille, että hän muuttaa perheineen Kathyn siskon naapuriin ja että Kathy aikoo itse pitää huolta, että naapurit kohtelevat heitä hyvin. Tämän kuulessaan Phil antaa Kathylle anteeksi ja palaa hänen luokseen.
Martti Kitunen

Martti Kitunen (mainitaan myös nimellä Mårten Henrikinpoika) (14. marraskuuta 1747 Virrat – 7. lokakuuta 1833 Virrat) oli suomalainen metsästäjä ja karhunkaataja. 
Kitusen isä oli talollinen Heikki Kitumantila ja äiti Maria Erkintytär. Hän syntyi ja eli silloisen Ruoveden (myöh. Virtain) Uurasen kylässä, Vehmaan- ja Kitusjärvien välisellä kannaksella olevassa erämaatalossa.  
Kitusen puoliso vuodesta 1768 oli Margareta Antintytär Braski (k. 1828).

Karhujen kaataminen

Kitusen sanotaan saaneen ensimmäisen metsästysaseensa jo 12-vuotiaana. Ensimmäisen karhunsa hän ampui 16-vuotiaana ja viimeisen 74-vuotiaana Laukaassa. Yhteensä hän ampui lähteestä riippuen 192–198 (joidenkin lähteiden mukaan 108) täysikokoista karhua; poikasten lukumäärästä ei ole tietoja.  Kitunen haavoittui kolmesti karhujahdissa. Hänelle myönnettiin metsästysansioista Suomen Talousseuran hopeamitali vuonna 1800. Kitusen uhrikuusi, lähes 200-vuotias 2-haarainen kuusi, jolle hänen oli tapana uhrata kaatamiensa karhujen veri, kaadettiin keväällä 2001 juhlavin menoin.
Kitusen karhupyssy on nykyään Riihimäellä Suomen Metsästysmuseon kokoelmissa. Aseen vaihtoi ensin itselleen Kitusen talon huutokaupan aikaan 1894 Virtain lääkäri August Elmgren. Kitusen amuletti, karhun hammas, on hänen perintöään vaalivan Korhosen sukuseuran hallussa. Kitunen, joka oli myös tunnettu aseseppä, oli ilmeisesti itse valmistanut aseensa vuodelta 1762 peräisin olleen piilukkomusketin osista. Ase on lyhyt sileäpiippuinen tussari, kaliiperiltaan 20 milliä, koivupuinen tukki on kotitekoinen. Kitusen ensimmäinen ase lienee ollut kyläsepän tekemä piilukkokivääri.

Martti Kitusen muisto

Kitusesta ei ole valokuvia, sillä valokuvaus yleistyi vasta myöhemmin. Hänestä ei myöskään tunneta maalattua muotokuvaa. Perimätiedon mukaan hän oli hoikka ja lyhytkasvuinen ja kaikin puolin "mukava mies". 
Hänestä ilmestyi ensimmäisenä suomalaisena metsästäjänä elämäkertakirjoitus "Björnjägaren Martti Kitunen" vuonna 1834 Helsingfors Morgonblad -lehdessä, ja se ilmestyi myös suomeksi Oulun Viikkosanomissa 1836 ja Suometar-lehdessä 1862, mutta varsinaisesti vasta Topeliuksen kuvaus Maamme-kirjassa vuonna 1875 teki hänestä kuuluisan. 
Kitusen jälkeläiset ja Virtain Kotalan kyläläiset tekivät aloitteen muistomerkistä, jonka Yrjö Korhonen suunnitteli vuonna 1936. Myös vuosittaiset Virtain Karhunpeijais-kotiseutujuhlat muistuttavat paikkakunnan tunnetusta miehestä. Kitusen muistomerkki on nykyään Kotalatalon vieressä.
Oskar Nousiainen

Oskar Nousiainen, myös: Oskari Nousiainen ja O. Nousiainen, (8. toukokuuta 1892 Kangasniemi – 22. marraskuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuudentutkija, kirjailija, runoilija ja suomentaja.
2,4-dinitroaniliini

Ominaisuudet

2,4-dinitroaniliini on huoneenlämpötilassa keltaisia tai vihertävänkeltaisia kiteitä. Yhdiste on veteen liukenematonta ja liukenee hieman etanoliin ja asetoniin. 2,4-dinitroaniliini on myrkyllistä ja se ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Aineella altistuminen voi johtaa methemoglobiinin muodostumiseen elimistössä.

Valmistus

2,4-dinitrobentseeniä valmistetaan 1-kloori-2,4-dinitrobentseenin ammonolyysillä eli kuumentamalla sitä ammoniakin läsnä ollessa. Reaktio tapahtuu 70–120 °C:n lämpötilassa, ja lämpötilaa nostetaan hiljalleen reaktion edetessä. Toinen tapa aineen valmistamiseen on p-nitroaniliinin nitraus väkevän typpihapon ja rikkihapon seoksella.
2,4-dinitroaniliinia käytetään muiden orgaanisten yhdisteiden valmistamiseen. Siitä valmistetaan lääkkeitä kuten brimonidiinia. Pelkistys raudan avulla johtaa 1,2,4-triaminobentseeniin ja pelkistys natriumsulfidin avulla 3,4-diaminonitrobentseeniin, joita käytetään typpiheterosyklien valmistamiseen. 2,4-dinitroaniliinin diatsoniumsuolaa käytetään violettien ja sinisten atsovärien valmistuksessa. Lisäksi yhdisteestä voidaan valmistaa korroosionestoaineita.
Silmäkuoppa

Silmäkuoppa (lat. orbita/recessus cavernosus oculi) on pääkallossa oleva pyramidin muotoinen kuoppa, jossa sijaitsevat silmä, näköhermon alkuosa, kyynelrauhanen, ganglion ciliare -hermosolmu, silmänliikuttajalihasten alkupiste (anulus tendineus communis) ja silmänliikuttajalihakset sekä niiden hermot.
Silmäkuoppaan jäävän tyhjän tilan täyttää rasva ja sidekudos. Silmäkuopan muodostavat seuraavat luut, joita on yhteensä seitsemän kappaletta: poskiluu (os zygomaticum), otsaluu (os frontale), kitaluu (os sphenoidale), seulaluu (os ethmoidale), suulakiluu (os palatinum), kyynelluu (os lacrimale) ja yläleukaluu (maxilla).
Silmäkuopassa on viisi reikää (foramen orbitale proprium, canalis opticus, canalis infraorbitalis, foramen orbitale superius ja foramen orbitale inferius).