google/wiki40b huggingface dataset:
Kinidiini

Esiintyminen ja ominaisuudet

Kinidiiniä esiintyy Cinchona officinalis -matarakasvissa ja useissa muissa Cinchona-suvun kasveissa. Yhdistettä eristetään kasveista ja otetaan talteen kiniinin eristyksen yhteydessä. Sitä voidaan myös valmistaa isomeroimalla kinidiinistä. Kinidiinin ominaiskiertokyky on trikloorimetaanissa +230° ja etanolissa +212°. Yhdisteen rakenne sisältää kaksi emäksistä typpiatomia, yhden kinoliinirenkaassa ja toisen kinuklidiinirenkaassa. Näistä kinuklidiinirenkaan typpiatomi on emäksisempi. Kinidiini liukenee vain vähän veteen, mutta paremmin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin tai trikloorimetaaniin.

Vaikutusmekanismi

Kinidiini salpaa natriumkanavia ja estää kaliumionien ulosvirtausta. Yhdiste vaikuttaa myös sinussolmukkeisiin ja tahdistussoluihin pidentämällä aktiopotentiaalia. Kinidiini aiheuttaa QT-ajan ja PQ-ajan pidentymistä. Kinidiini metaboloituu 2-hydroksikinidiiniksi, jonka vaikutukset ovat samanlaiset kuin kinidiinin. Kinidiiniä käytetään erityisesti eteisvärinän hoitamisessa. Yhdistettä käytetään usein suolamuodossa, tyypillisesti joko kinidiiniglukonaattina tai -sulfaattina.
Kinidiinillä on myös malarialoisioita tappavia vaikutuksia, mutta se ei ole yhtä tehokas kuin kiniini.

Sivuvaikutukset

Kinidiini pidentää QT-aikaa, mikä voi johtaa niin kutsuttuun kääntyvien kärkien takykardiaan. Yleisiä sivuvaikutuksia ovat pahoinvointi, ripuli ja ruokahalun menettäminen. Kinidiini voi aiheuttaa myös allergisia oireita, korvien soimista, muita kuulo- ja näköhäiriöitä ja pääkipua. Kinidiinimyrkytyksen (kinkonismi eli kiniinialkaloidimyrkytys) hoito on samankaltaista kuin kiniinimyrkytyksessäkin.
Julian Opie

Julian Opie (s. 1958) on brittiläinen kuvataiteilija. Hänet tunnetaan graafisesta, minimaalisesta tyylistään, jossa näkyy viitteitä niin kadunvarsikyltteihin kuin taidehistorian perinteeseen.

Elämä

Julian Opie syntyi Lontoossa 1958. Oxfordissa kasvanut Opie valmistui Lontoosta Goldsmithsin yliopistosta (Goldsmiths, University of London) 1982, jossa hänen opettajanaan toimi käsitetaiteilija ja taidemaalari Michael Craig-Martin. Opie asuu ja työskentelee Lontoossa.

Taide

Julian Opie tunnetaan graafisesta, pelkistetystä kuvakielestä, jolle tunnusomaisia piirteitä ovat paksut, mustat ääriviivat sekä voimakkaat väripinnat. Maalauksen ja veistoksen välistä rajaa töissään sivuava Opie itse on korostanut kaikkien teostensa veistosluonnetta .
Sarjallisesti työskentelevän Opien tunnetuimpia töitä ovat voimakkaasti yksinkertaistetut muotokuvat sekä käveleviä ihmisiä esittävät maalaukset ja LED-animaatiot. Opien tuotantoon kuuluu myös veistoksia, kuten 3D-tulostimella toteutettuja, käsin maalattuja rintakuvia sekä tanssivaa naista esittävien akryyliveistosten sarja. Maineeseen hän nousi 1980-luvulla tekemillään, maalatuilla metalliveistoksilla .
Yksi Opien kuvakielen tunnusomaisista piirteistä on kohteen piirtäminen esiin mahdollisimman vähin yksityiskohdin, vain oleellisessa pitäytyen. Hänen töissään on nähtävissä vaikutteita minimalismista ja pop-taiteesta, kadunvarsimainoksista, klassisesta muotokuvamaalauksesta ja kuvanveistosta sekä japanilaisesta puupiirrosperinteestä.
Opie on pitänyt lukuisia yksityisnäyttelyitä ja osallistunut ryhmänäyttelyihin ympäri maailmaa. Hänen teoksiaan kuuluu mm. British Museumin, Tate Britainin, Victoria & Albert Museumin, MoMan sekä Stedelijk Museumin kokoelmiin . Hänen teoksiaan on sijoitettu myös julkiseen tilaan . Opien kädenjälki on nähtävissä myös Blurin Blurin The Best Of –levyn kannessa.

Opie Suomessa

Julian Opien ensimmäinen yksityisnäyttely Suomessa nähtiin Helsingin Taidehallissa kesällä 2015. Myös EMMAssa on esillä Opien teos, joka kuuluu Saastamoisen säätiön kokoelmiin .
Jeff King

Jeff King on yhdysvaltalainen pääasiassa televisiosarjoja käsikirjoittanut, ohjannut ja tuottanut henkilö. Hän on voittanut kolme Daytime Emmyä ja 11 Gemini-palkintoa sarjoistaan.
Hypervalenttinen molekyyli

Hypervalenttinen molekyyli on molekyyliyhdiste, jossa jollain atomilla vaikuttaa olevan enemmän elektroneja kuin oktettiin tarvittavat kahdeksan. Hypervalenttisia molekyylejä muodostavat erityisesti pääryhmien 15–18 alkuaineet, jotka sijaitsevat kolmannessa tai sitä suuremmissa jaksoissa. Esimerkkejä hypervalenttisista yhdisteistä ovat muun muassa rikkiheksafluoridi, fosforipentakloridi ja ksenontetrafluoridi. Termin hypervalenttinen yhdiste esitti ensimmäisenä professori Jeremy I. Musher vuonna 1969 kuvaamaan pääryhmien raskaampien alkuaineiden molekyylien ja kompleksien rakennetta.
Hypervalenttisten molekyylien sitoutuminen ja rakenne on pitkään ollut kiinnostuksen ja myös tieteellisten erimielisyyksien kohteena. Nykyään yleisimmin hyväksytyssä mallissa hypervalenttisissa yhdisteissä elektronit ovat delokalisoituneet useiden sitovien ja hajottavien molekyyliorbitaalien kesken. Eräät tutkijat katsovat, että hypervalenttiset yhdisteet eivät itse asiassa riko oktettisääntöä, ja koko käsite tulisi siksi hylätä harhaanjohtavana. Näkemyksensä he perustavat laskennallisiin ab initio -malleihin, joiden mukaan esimerkiksi rikkiheksafluoridissa rikin valenssielektronien määrä ei ylitä kahdeksaa.
Special! Best Mini – 2.5-maime no kare

Special! Best Mini – 2.5-maime no kare (jap. スッペシャル!ベストミニ ～2.5枚目の彼～) on Berryz kōbōn ensimmäinen minialbumi. Se julkaistiin 7. joulukuuta 2005.
Heikki Kilpeläinen

Heikki Juhani Kilpeläinen (s. 1962 Juva) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni.

Opinnot

Kilpeläinen opiskeli Lappeenrannan teknillisessä korkeakoulussa tuotantotaloutta ja valmistui diplomi-insinööriksi 1987. Vuodesta 1987 hän opiskeli Sibelius-Akatemian oopperakoulutusohjelmassa, laulunopettajinaan Sauli Tiilikainen ja Tom Krause. Hän osallistui myös lukuisille mestari- ja kesäkursseille. Vuonna 1993 hän täydensi opintojaan Sveitsissä Zürichin oopperan oopperastudiossa, mikä avasi hänelle ovet saksalaisiin oopperataloihin.

Solistiura

Kilpeläinen lauloi vuosina 1994–1997 Bremenissä ja 1997–2000 Bonnin oopperassa. Vuosina 2000–2009 hän oli Düsseldorfin Deutsche Oper am Rheinin solistikunnassa. Syksystä 2010 lähtien hän on kuulunut Mainzin valtionteatterin solistikuntaan. Kilpeläinen on myös vieraillut useiden saksalaisten kaupunkien oopperoissa, muun muassa Kölnissä, Stuttgartissa, Essenissä ja Hannoverissa sekä Géneven oopperassa Sveitsissä.
Kilpeläinen on esittänyt noin 50 oopperaroolia. Hän esiintyy myös säännöllisesti solistina orkesteri- ja lied-konserteissa. Hän on esiintynyt Radion sinfoniaorkesterin kanssa Sibeliuksen Kullervo-sinfoniassa ja Brahmsin Ein deutsches Requiemissa ja esittänyt useita Bachin kirkkoteosten sooloja varsinkin Cantores Minores -poikakuoron ja Rheinische Kammerchor Kölnin solistina (Jouluoratorio, Matteus-passio, Johannes-passio, h-mollimessu ja eri kantaatteja).
Vihantasalmi

Vihantasalmi on kylä Mäntyharjun kunnassa valtatien 5 ja seututien 419 varrella Heinolan ja Mikkelin välillä, noin 185 kilometrin päässä Helsingistä , Mikkeliin matkaan n. 45 km. Kylässä on runsaasti kesäasutusta. Valtatien pikavuoropysäkiltä on pikavuoroyhteys Lahden ja Mikkelin suuntaan. Kylässä on myös Neste-huoltoasema.
Lahnaveden ylittävä 168 metrin pituinen Vihantasalmen silta on eräs Suomen pisimmistä puusilloista.
Nathanael Gerhard af Schultén

Nathanael Gerhard af Schulten (29. lokakuuta 1750 Nauvo – 4. kesäkuuta 1825 Turku) oli  sota-akatemian professori ja senaattori.
Af Schulténin vanhemmat olivat Turun Akatemian ruotsalaissyntyinen lakitieteen professori Samuel Schultén ja Maria Palander. Hän valmistui maisteriksi Turussa 1772 ja tuli tähtitieteen dosentiksi 1773, Turun akatemian vt. fysiikan professori hänestä tuli joksikin aikaa vuonna 1777. Af Schutén nimitettiin professoriksi Ruotsin armeijan laivastoon 1779 (fyysisesti Viaporiin) ja Ruotsin Karlbergin sota-akatemian professoriksi  1792. Armeijan laivaston everstiksi hän yleni 1808, samoin kuin merenmittausosaston päälliköksi ja luotsilaitoksen ylijohtajaksi. Kanslianeuvoksen arvo af Schulténille myönnettiin 1805 ja hänet aateloitiin Ruotsissa 1809. Af Schultén suoritti kolmiomittauksia Pohjanlahden rannikolla Ahvenanmaalta Tornioon saakka. Hän oli Ruotsin tiedeakatemian  jäsen vuodesta 1789 ja julkaisi sen toimittamissa julkaisusarjoissa tutkimuksia paikanmäärityksistä ja hydrografiasta. Af Schultén julkaisi myös matematiikan, mekaniikan ja tähtitieteen oppikirjoja. Af Schultén muutti takaisin Suomeen 1813 ja seuraavana vuonna hänestä tuli hallituskonseljin eli Senaatin talousosaston jäsen ja sen kirkollistoimituskunnan päällikkö sekä 1816 koskenperkaustoimikunnan jäsen ja luotsi- ja majakkalaitoksen tarkastaja. Tehtävistään af Schultén erosi 1822. Edellisenä vuonna hänelle oli myönnetty todellisen valtioneuvoksen arvo.
Af Schulténin puoliso vuodesta 1789 oli Jacobina Theodora Finckenberg (k. 1828). Heidän poikansa oli Turun Akatemian ja sittemmin Helsingin yliopiston matematiikan professori  Nathanael Gerhard af Schulten (nuorempi).
Heikki W. Virolainen

Heikki Wilhelm Virolainen (17. huhtikuuta 1936 Helsinki – 16. heinäkuuta 2004 Helsinki) oli Pro Finlandia -mitalilla palkittu kuvanveistäjä.
Virolainen opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1956–1957 ja Suomen Taideakatemian koulussa vuonna 1957. Teosofi Virolainen on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Ensimmäisen yksityisnäyttelynsä vuonna 1964 pitänyt ja "Suomen ensimmäiseksi poptaiteilijaksi" nimetty Virolainen tunnetaan muun muassa julkisista veistoksistaan. Hän aloitti tyyliteltyjen puuveistosten tekijänä, mutta siirtyi sittemmin figuratiivisiin ja abstrakteihinkin aiheisiin. Pentti Saarikosken muotokuvasarjassa (1962-1967) tunnistettava muoto muuttuu vähitellen yhä abstraktimmaksi. Virolainen on tehnyt myös reliefejä ja esinekollaaseja, kuten suurikokoinen Kompositio vuodelta 1967. Monet Virolaisen veistoksista on maalattu, kuten Kalevala-aiheiset puuveistokset vuosilta 1964-1970.
Pro Finlandia -mitalin Virolainen sai vuonna 1994.
Oona Sormunen

Oona Anniina Sormunen (s. 2. elokuuta 1989 Kitee) on suomalainen entinen keihäänheittäjä. Hän edusti Tohmajärven Urheilijoita ja häntä valmensi Seppo Räty.
Hengelon alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2007 ja Kaunasin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009 Sormunen sijoittui 12:nneksi. Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2008 hän karsiutui loppukilpailusta. Ostravan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui kolmanneksi.
Sormunen on osallistunut EM-kilpailuihin Barcelonassa 2010, Helsingissä 2012 ja Zürichissä 2014. Hän karsiutui kaikissa loppukilpailusta. Hän voitti Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen ykkösliigan kilpailun Dublinissa 2013. 
Kalevan kisoissa Sormunen voitti SM-kultaa viidesti vuosina 2011, 2012,  2013, 2014 ja 2015, hopeaa 2010 ja 2017 sekä pronssia 2009 ja 2016. Hän heitti ennätyksensä 60,56 m Kuortaneen Eliittikisoissa 3. elokuuta 2013.
Tammikuussa 2018 Sormunen kertoi päättäneensä urheilu-uransa. Hän aloitti syksyllä 2017 neljä vuotta kestävät talotekniikan opinnot Karelia-ammattikorkeakoulussa Joensuussa. Syksyllä 2018 Sormunen aloitti harrastamaan amerikkalaista jalkapalloa Joensuun She-Wolves -joukkueessa.
Ilkka Keltanen

Ilkka Keltanen (s. 12. syyskuuta 1936) on suomalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi opettaja Pentti Rautajärven roolissa elokuvassa Akseli ja Elina. Hän on myös käsikirjoittanut ja ohjannut pari hiihtoaiheista dokumenttielokuvaa 1960- ja 1970-luvuilla.
Keltanen asuu Helsingin Myllypurossa.
Timo Soikkanen

Timo Soikkanen (s. 17. helmikuuta 1947, Helsinki) on suomalainen historioitsija ja valtiotieteiden tohtori. Vuodesta 1998 lähtien hän toimi poliittisen historian professorina Turun yliopistossa. Soikkanen jäi eläkkeelle keväällä 2015. Soikkasen tutkimusintressejä ovat Suomen ulkopolitiikka ja ulkoasiainhallinto Kekkosen kaudella, Suomen puoluejärjestelmän synty ja kehitys 1860-luvulta nykypäivään sekä Suomen poliittinen historia.
Soikkanen valmistui ylioppilaaksi Turun klassillisesta lyseosta vuonna 1967. Hän siirtyi opiskelemaan Turun yliopistoon ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi vuonna 1971 aineyhdistelmällä poliittinen historia, yleinen valtio-oppi, taloustiede ja teoreettinen filosofia. Valtiotieteen lisensiaatiksi Soikkanen valmistui samalla aineyhdistelmällä 1973.
Soikkanen sai valtiotieteiden tohtorin arvon Turun yliopistossa 1984, ja jo saman vuoden aikana hänet nimitettiin Turun yliopiston poliittisen historian dosentiksi. Lisäksi Soikkanen on ollut Oulun yliopistossa Suomen poliittisen historian dosentti 1. joulukuuta 1988 alkaen. Professoriksi hänet nimitettiin Turun yliopistossa 1. elokuuta 1998. Soikkanen on myös Turun yliopistossa poliittisen historian vastuuhenkilö.
Soikkanen on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.

Työura ja luottamustoimet

Soikkanen on toiminut Turun yliopiston poliittisen historian assistenttina 1972–1975 ja yliassistenttina 1975–1997. Hän on toiminut myös Suomen Akatemian vanhempana tutkijana. Soikkanen kuului Turun yliopiston hallitukseen 1991–1993 sekä 2000–2004. Vuosina 1991–1992 sekä 1998–2001 hän oli Turun yliopiston yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan varadekaani, ja dekaani 2001–2004. Tiedekuntaneuvostoon hän kuului useita kausia 20 vuoden ajan 1984–2004. Laitosjohtajana Soikkanen toimi vuodesta 2003 vuoteen 2009.
Soikkanen on ollut asiantuntijana eri stipendinjakoelimissä, mm. Turun kaupungin ja korkeakoulujen välisen tutkimusyhteistyötoimikunnan jäsenenä. Hän on antanut pätevyyksiin liittyviä asiantuntijalausuntoja niin Suomeen kuin ulkomaillekin. Hän on myös osallistunut lukuisiin väitöstilaisuuksiin vastaväittäjänä tai kustoksena.
Soikkanen on vuosien varrella hoitanut myös useita kansainvälisiin tieteellisiin suhteisiin liittyviä luottamustehtäviä ja ollut järjestämässä akateemisia konferensseja. Puheenjohtajana hän on ollut mm. Venäläis-suomalaisten historiantutkijoiden VII konferenssissa Pietarissa 1997 ja Suomalais-unkarilaisten historiantutkijoiden kuudennessa konferenssissa Helsingissä 1998. Lisäksi hän on toiminut useita vuosia Suomen Historiallisen Seuran Unkarin jaoksen puheenjohtajana.
Soikkanen on valittu Julkisalan Koulutettujen Neuvottelujärjestön pääluottamusmieheksi ajalle 1.9.2013–31.7.2014.
Lampaan maksamato

Elämänkierto

Lampaan maksamadolla on epäsuora elämänkierto, eli se tarvitsee väli-isännän suvuttomaan lisääntymiseensä. Suvullinen lisääntyminen tapahtuu isäntäeläimen sappitiehyissä maksassa. Aikuinen lampaan maksamato munii munansa sappitiehyisiin, josta munat kulkeutuvat suolistoon ja edelleen ulosteiden mukana ympäristöön. Munan on päästävä veteen, jotta siitä voi kuoriutua 2-4 viikossa värekarvatoukka (miracidium). Värekarvatoukalla on vuorokausi aikaa löytää väli-isäntänä toimiva kotilo ja tunkeutua sen sisälle. Kotilossa värekarvatoukka tiputtaa karvansa ja hakeutuu joko kotilon sukupuolirauhasiin tai ruoansulatusrauhaseen ja muodostaa sinne sporokystan.
Sporokystassa värekarvatoukan germinaalisolut alkavat kasvaa ja jakaantua siten, että jokaisesta germinaalisolusta muodostuu uusi lampaan maksamadon vaihe, redia. Redioiden kasvaessa riittävän suureksi sporokysta hajoaa, ja redioista muodostuu cercarioita, jotka vaeltavat ulos kotilon elimistöstä ympäristöön. Ne hakeutuvat vesikasvien läheisyyteen ja kapseloituvat niihin kiinni. Tätä kapselimuotoa kutsutaan metacercariaksi, ja isäntäeläin saa maksamatotartunnan syömällä laidunruohoa, johon on kapseloituneena metacercarioita. Metacercariat hajoavat isäntäeläimen ruoansulatuskanavassa, ja niistä vapautuu nuoria maksamatoja, jotka tunkeutuvat suoliston seinämän läpi vatsaonteloon ja sieltä edelleen maksan kapselin läpi maksakudokseen hakeutuen sappitiehyisiin. Sappitiehyissä niistä tulee aikuisia lampaan maksamatoja, ja elämänkierto voi alkaa uudelleen.
Venäjän–Turkin sota (1768–1774)

Sodan alku

Katariinan noustua valtaan aloitettiin Venäjällä voimakas propaganda Balkanin kansojen vapauttamiseksi ja vapaan merenkulun luomiseksi. Osmanien valtakunta oli huolestunut Venäjän vaikutusvallan kasvusta ja valtiontalouden mahdollisista tullitulojen menetyksestä, jos kauppaväylät vapautuisivat. Turkki esitti Ranskan ja Itävallan tukemana vaatimuksen, että Venäjän pitäisi vetää joukkonsa pois Puolasta. Kun Venäjä ei tähän suostunut, Turkki julisti sille sodan 6. lokakuuta 1768 ja otti Venäjän Turkin-lähetystön henkilökunnan vangiksi.
Venäjä aloitti nopeasti sotatoimet Mustanmeren itäosan Azovassa. Lisäksi kenraalien Aleksandr Golitsynin ja Pjotr Rumjantsevin johtamat joukot valloittivat Moldovaa. Venäjän laivasto purjehti kohti Kreikkaa ja se löi kesäkuussa 1770 Tšesmen (Çeşme) salmessa Turkin laivaston ja valloitti suuren osan alueen saarista. Samalla Venäjä sai haltuunsa Asovanmeren rannat ja Krimin.

Neuvottelut

Turkki oli valmis rauhanneuvotteluihin. Aselepo solmittiinkin toukokuussa 1772. Sota kuitenkin syttyi uudestaan, kun tilanne Puolassa kävi Venäjälle turvallisemmaksi. Nyt Venäjä valtasi Suvorovin johtamana Tonavan varren linnoituksia. Rauha solmittin Kutšuk Kainardsissa 1774. Venäjä sai osan Moldovaa sekä Asovanmereltä Kertšin ja Jenikalen linnoitukset. Turkki suostui kunnoittamaan alamaistensa ortodoksista uskoa. Sopimuksessa Krim tuli Turkista riippumattomaksi valtioksi. Tosin Venäjä otti Krimin alueen haltuunsa keväällä 1783.
Sodan seurauksena Venäjä kiinnostui Kaukasian valtaamisesta. Georgialaiset olivat sodan aikana pyytäneet Venäjältä apua omassa taistelussaan Turkkia vastaan. Vuonna 1774 tehdyssä sopimuksessa Georgia vapautettiin veronmaksusta Turkille. Toisaalta Iran vahvistui Georgian itäpuolella, ja Georgia joutui kahden islamilaisen valtion puristuksessa turvautumaan Venäjän apuun. Venäjä sai yliotteen Georgiasta.
Georg Eberhard Galindo

Georg Eberhard Galindo (10. marraskuuta 1835 Hamina – 1918) oli Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Nuoremman veljensä Fredrik Theodor Galindon tavoin myös Eberhard Galindo hakeutui nuorena Pietarin sotilasoppilaitokseen ja eteni nopeasti urallaan. Eberhard Galindo määrättiin 15.9.1882 everstin arvossa Suomen sotilaspiirin viraston Suomen sotaväen esikunnan aseiden tarkastajaksi, mistä tehtävästä hän sai eron kenraalimajurina 10.5.1886. Galindo palveli muun muassa 1860-luvulla kaukasialaisia vuoristoheimoja vastaan taistelleissa joukoissa.
Kunniamerkit; VenA 3 30.8.1888; VenSt 2 18.12.1894; VenA 2 18.12.1898.
Eberhard Galindon isä, kollegiasessori ja 10. luokan virkamies Jean Kristian de Galindo (S 25.7.1797 Pietarissa), oli tekniikan ja ranskan kielen opettaja Suomen kadettikoulussa Haminassa. Äiti Sophia Ulrika Silfversvan (S 12.2.1806 Viaporissa).
Eberhard Galindon veli Theodor Galindo (s. 10.11.1835 Hamina) palveli myös Venäjän sotavoimissa kenraalina. Galindon veljeksistä vanhin Johan Frans Andreas Galindo, suoritti sotilasopintonsa Suomen kadettikoulussa Haminassa ja toimi myöhemmin Suomen Yhdyspankin toimitusjohtajana pitkään.
Eberhard Galindo on haudattu Hietakylän vanhaan hautausmaahan Haminassa 1918.
F1-toons

F1-toons on suomalaisen sarjakuvapiirtäjän Antti Vuorijärven piirtämä ja käsikirjoittama yksiruutuinen sarjakuva. Sarjakuva kertoo humoristisesti Formula 1 -autourheilusarjan ajankohtaisista tapahtumista ja lajissa työskentelevistä henkilöistä. Piirroksissa käytetään tehokeinoina huoliteltua ulkoasua, mielleyhtymiä ja vertauskuvia. Sarjakuvan piirrostyylissä esiintyy ranskalaisen sarjakuvapiirtäjän Maurice de Beveren piirrostyylille ominaisia piirteitä sekä vaikutteita poptaidemaalari Roy Lichtensteinilta. Antti Vuorijärvi on piirtänyt sarjakuvaa vuodesta 1998 lähtien ja sitä on julkaistu Vauhdin Maailmassa, F1-maailmassa, Urheiluviikko.net:ssä ja sarjakuvan omilla verkkosivuilla. Sarjakuva ilmestyy suomeksi ja osittain myös englanniksi.
Asterix ja Caesarin lahja

Asterix ja Caesarin lahja (ransk. Le Cadeau de César) on vuonna 1974 Ranskassa, ja 1976 Suomessa ilmestynyt Asterix seikkailee- sarjan 21. albumi. Käsikirjoituksesta vastasi René Goscinny ja piirtämisestä Albert Uderzo
Ramón Villeda Morales

Ramón Villeda Morales (1909–1971) oli hondurasilainen poliitikko, joka edusti Hondurasin liberaalipuoluetta (esp. Partido Liberal de Honduras, PLH). Hän toimi maansa presidenttinä vuosina 1957–1963.
Juveniili myelomonosyyttileukemia

Juveniili (juvenile = lapsi, nuori) myelomonosyyttileukemia on erittäin harvinainen, kroonisen myelooisen leukemian (JMML, JCML) sukuinen tauti. Se käsittää noin 1–2 prosenttia kaikista lapsuusiän pahanlaatuisista veritaudeista: tämä tarkoittaa, että JMML:ää diagnosoidaan Suomessa harvemmin kuin joka toinen vuosi. JMML:n on todettu olevan hieman tavallisempi tyypin 1 neurofibromatoosia sairastavilla lapsilla. Tavallisimmin JMML:ään sairastuu alle neljävuotias lapsi. 
JMML:n eteneminen on usein nopeaa (”suoraan blastikriisiin edennyt krooninen myelooinen leukemia”), mutta se voi joskus pysyä pitkiäkin aikoja rauhallisena. Nimitys myelomonosyyttileukemia tulee taudille siitä, että leukemiasolut (blastit) muistuttavat monosyytti-nimisiä valkosoluja tai niiden esiasteita. JMML-soluissa ei ole Philadelphia-kromosomia: jos tämä löytyy, tauti luokitellaan krooniseksi myelooiseksi leukemiaksi.
JMML on valitettavan hankala hoitaa: siihen tepsii lähes pelkästään kantasolusiirto, mutta senkin jälkeen sairaus monesti uusii. Sytostaattilääkkeille tauti ei ole herkkä kuin hyvin suurilla annoksilla. JMML kuitenkin reagoi allogeenisen (luovuttajan soluilla tehdyn) kantasolusiirron ns. GVH-reaktiolle, jossa luovuttajan kantasolusiirteen sisältämät t-lymfosyytit tunnistavat leukemiasolut vieraiksi ja hyökkäävät niiden kimppuun. GVH-reaktioon perustuen kantasolusiirron jälkeen uusineita tauteja onkin hoidettu joissain paikoissa antamalla lapselle luovuttajalta kerättyjä valkosoluja, jotka näin yhdessä kantasolusiirteestä kasvaneiden solujen kanssa nostavat ”tuhoamistasoa”.
HMS Odin (S10)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1990 ja se myytiin vuotta myöhemmin romutettavaksi.
Suakin

Väestö

Suakin väkiluku on vuonna 2012 arviolta 38 311 henkilöä. Aikaisempien väestönlaskentojen mukaan siellä oli vuonna 1973 5895 asukasta ja 18030 asukasta vuonna 1983.
Ilmari Caselius

Ano Ilmari Caselius (29. huhtikuuta 1893 Tampere – 8. tammikuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen oikeustieteilijä. Hän oli Helsingin yliopiston siviilioikeuden professori 1936–1956. Hän julkaisi tutkimuksia siviilioikeuden alalta, muun muassa Avoin yhtiö ja kommandiittiyhtiö (1963) Olavi Hyvösen ja Matti Ylöstalon kanssa.
Caselius tuli ylioppilaaksi Tampereen klassisesta lyseosta 1911, molempien oikeuksien kandidaatti hänestä tuli 1919, lisensiaatti 1925, tohtori 1925 ja varatuomari 1921. Hän oli Helsingin yliopiston siviilioikeuden dosentti 1926–1936, roomalaisen oikeuden vt. professori 1928–1930 ja 1935, siviilioikeuden vt. professori 1932 ja professori 1936–1956.
Falafel

Falafel  (arabiaksi: فلافل, falāfil; hepreaksi:  
פלאפל, falafel) on Lähi-idästä kotoisin oleva härkäpavuista tai kikherneistä valmistettu friteerattu pyörykkä. Ruokalaji on lähtöisin Egyptistä mutta suosittu myös monissa muissa Lähi-idän maissa, kuten Israelissa, Libanonissa ja Palestiinassa, missä se on likimain kansallisruokaa, sekä näiden lisäksi se on virallisesti Syyrian kansallisruoka. Falafel on pikaruokana merkittävä kasvisruoka, myös Suomessa.
Falafelin valmistuksessa käytetään tyypillisesti papujen ja kikherneiden lisäksi sipulia, persiljaa, mausteita ja suolaa. Joskus pyöryköiden pinnalle lisätään seesaminsiemeniä. Variaatioita on runsaasti. Ainekset jauhetaan hienoksi tahnaksi ja tahnasta tehdään pyöryköitä, jotka uppopaistetaan rasvassa.
Falafel tarjotaan tyypillisesti pitaleipään käärittynä ja erilaisten lisukkeiden, kuten salaatin, tahini-kastikkeen ja tulisen kastikkeen, kera. Falafel-pyöryköitä voidaan tarjota myös riisin tai ranskalaisten perunoiden kera.
Suomessa falafel kuuluu usein kebab-ravintolan valikoimaan ja on erityisesti kasvissyöjien suosiossa. Se maistuu voimakkaasti roomankuminalta ja korianterilta mutta ei ole niin tulinen kuin monet muut kebab-ravintoloiden ruokalajit.