google/wiki40b huggingface dataset:
Kapasaaren kalliomaalaus

Sijainti ja kallion pinta

Vuohijärven pohjoisosassa on suuremman Hevossaaren ja pienemmän Palosaaren välissä kaksi pienempää saarta, joista Kapasaari on lähempänä Hevossaarta. Kapasaaressa olisi monta sopivaa leiriytymiskohtaa, mutta kalliomaalaus sijaitsee saaren ainoassa jyrkänteessä sen itärannalla, vastapäätä Hevossaarta. Kallioseinämä aukeaa länteen.
Maalaukset sijaitsevat jääkauden pyöristämällä kalliosivulla 2×17 m² alalla. Maalauksia on kahdella korkeudella. Ylimmät kuviot sijaitsevat 4 metrin  korkeudella ja alemmat siitä pari metriä alempana. Korkeuserot selittyvät Vuohijärven pinnan korkeusvaihteluista. Kivikaudella vedenkorkeus oli suurempi kuin nykyään, joten ylemmät kuviot ovat vanhempia kuin alemmat kuviot. Maalausaikana kallio laski suoraan veteen, mutta nykyään niiden väliin jää noin 10 metriä maakannasta, jossa kasvaa puita.
Kallio on jääkaudella sileäksi kulunut, mutta sen rakenteessa olevat laadunvaihtelut ovat synnyttäneet vaakasuuntaisia halkeamia. Halkeamat ovat kuluneet nopeammin kuin ehjä kalliopinta, jolloin maalausalueen yläpuolelle on syntynyt säältä suojaava lippa. Halkeilu on vaarassa tuhota maalaukset, sillä kallion pinta lohkeilee jo. Tätä on autettu ampumalla kuvioita haulikolla kesällä 1996, jolloin ainakin yksi kuvio on vaurioitunut lähes kokonaan.

Ylin kuvio

Vaikuttavin kuvio esittää 50 senttimetriä pitkää ihmishahmoa. Hahmo on koukkupolvinen ja mittasuhteiltaan epäsuhtainen. Kädet löytyvät keskeltä vartaloa ja pää sijaitsee pitkän kaulan päässä kallion lohkeaman sisällä. Päästä, joka on suttaantunut, ojentuu kaksi korvaa tai sarvet. Vaikutelma on poikkeava. Jalkojen väli on pidentynyt ja maalaaja on saattanut leimata hahmon miespuoliseksi.

Alemmat kuviot

Alemmat kuviot ovat pahasti huuhtoutuneita ja kuluneita. Myös kallion pinnan irtoilu ja jäkälöitymät vaikeuttavat kuvioiden hahmottamista.
Ihmishahmon alapuolella kahden halkeaman alla on useita kalakuvia. Kaloja on mahdollisesti kuusi ja niiden alapuolelle on maalattu pieni ihmishahmo. Antti Lahelma esittää, että tässä on voitu kuvittaa transsissa koettu vedenalainen henkinen matka, jossa kalat ovat hengen auttajia. Tällaisia selostuksia ovat shamaanit ja noidat antaneet transsikokemuksistaan.
Ihmishahmo on ollut 36 senttimetriä pitkä ja se on maalattu koukkupolvisena ja kädet kohotettuna ylöspäin. Vuonna 1996 kuvioryhmää ammuttiin haulikolla, jolloin ihmiskuvio vaurioitui. Siitä on jäljellä vain jalkaterät.
Kernin piirikunta

Asukkaat

Piirikunnan asukkaista 52,8 prosenttia on latinalaisamerikkalaisia, 34,6 prosenttia valkoisia ja 4,96 prosenttia aasialaisia. 44,9 prosenttia puhuu muita kieliä kuin englantia. 86,9 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 31,3 vuotta.
Paolo Barilla

Ura

Barilla aloitti kilpa-autoilemisen 1970-luvun puolessavälissä ja voitti Italian karting-mestaruuden 100-kuutioisissa vuonna 1976. Vuonna 1980 hän osallistui Formula Fiat Abarth -sarjaan ja siirtyi seuraavaksi kaudeksi Formula 3 -sarjaan. Siinä hän voitti muutamia kilpailuja ja sijoittui Italian sarjan kauden loppupisteissä kolmanneksi. Vuodeksi 1982 hän siirtyi Formula 2 -sarjaan, jossa hän ajoi Minardilla. Vuosina 1983–1989 hän kilpaili urheiluautoilla. Hän voitti muun muassa Le Mansin 24 tunnin ajon vuonna 1985 Klaus Ludwigin ja John Winterin kanssa.
Vuonna 1987 hän palasi kilpailemaan yksipaikkaisilla autoilla ja kilpaili Japanin Formula 3000 -sarjassa. Hän testasi Tolemanin ja Benettonin Formula 1 -autoa ja siirtyi kaudeksi 1989 Minardin F1-tallin testikuljettajaksi. Tämä antoi hänelle mahdollisuuden korvata loukkaantuneen Pierluigi Martinin Japanin GP:ssä samana vuonna. Hän teki lisäksi sopimuksen tallin kanssa kauden 1990 kuljettajapaikasta. Barilla ei kuitenkaan ollut tarpeeksi nopea selviytyäkseen aika-ajoista kilpailuun säännöllisesti, minkä takia Gianni Morbidelli korvasi hänet kauden lopussa. Barilla ei saavuttanut F1-urallaan yhtään MM-pistettä.
F1-uran jälkeen hän jäi täyspäiväisestä kilpa-autoilemisesta eläkkeelle. Hän kuitenkin säilytti yhteydet moottoriurheiluun, koska Barilla sponsoroi Alessandro Zanardia ja Champ Car World Series -sarjassa ajavaa American Spirit Team Johanssonia.
José María Morelos

José María Morelos y Pavón (1765–1815) oli meksikolainen roomalais-katolinen pappi, joka komensi joukkoja Meksikon itsenäisyyssodassa kapinallisten puolella. Hänen kuvansa on ollut 50 peson setelissä 1997 lähtien.
Bolšoi Kizil

Pääuoma

Joen lähteet sijaitsevat Uralvuoriston eteläosissa Uraltaun ja Kriktitaun vuoristoharjanteiden välissä noin 760 metrin  korkeudella merenpinnasta ja se virtaa 172 kilometriä (toinen lähde antaa 155 km ) kunnes se yhtyy oikealta 294 metrin korkeudella Uraljokeen Kizilskojessa (ven. Кизильское) 2 014 kilometriä ennen sen Kaspianmerellä sijaitsevaa suistoa.
Joen pääuomalle tulee korkeuseroa 466 metriä ja joen kaltevuus on siten 2,71 m/km . Joen yläjuoksulla on joella enemmän pudotusta, kun taas alajuoksulla jyrkkyys tasaantuu ja joki saavuttaa alajuoksun lopussa alankoalueen. Joella on syvyyttä 0,6–0,8 metriä. Joella harrastetaan koskenlaskua kajakeilla.

Geologia ja kasvillisuus

Uralvuorten matalat vuoristoharjanteet leimaavat koko aluetta. Vuorten kallioiden geologia muodostuu devonisista sedimenteistä, kun taas alhaalla tasangot ovat paleotsooisista kalliosta. Vuorten kallioperässä on runsaasti karbonaattia, hydrokarbonaattia ja kalsiumia ja siellä ovat karstimuodostumat tavallisia. Tämä vaikutta myös joen vedenlaatuun. Vedessä on mineraaleja 200-300 milligrammaa litrassa vettä (mg/l), mutta tulva-aikana pitoisuudet kasvavat 500 mg/l. Joen valuma-alueen yläosia peittaa havumetsä 76% pinta-alasta ja alaosia 41%. Muu osa maastoa muodostaa aroa, joten maisema on niin sanottua metsäaroa.

Vuodenajat ja virtaamat

Joki sijaitsee Uralvuoriston eteläosassa sen itärinteillä, missä vallitsee mannermainen ilmasto. Korkeudesta johtuen siellä kuitenkin sataa hieman enemmän kuin alangolla. Vuotuinen sademäärä on 570 millimetriä. Joen virtaamasta 71% tapahtuu keväällä huhtikuun ja toukokuun aikana, kun lumet sulavat, 22% kesällä ja syksyllä kesäkuusta lokakuuhun, ja loput 7% talvella eli marraskuusta maaliskuuhun. Joen vuotuinen keskivirtaama (MQ) on 4,17 m³/s, keskiylivirtaama (MHQ) 179 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) 0,010 m³/s. Arvot on mitattu 48 kilometriä joen suusta.

Muuta

Jokilaakso on kaunista seutua ja siellä vierailee turisteja ja kalastajia. Joen rannat ovat Baškortostanin puolella tiheästi asuttuja kyliä, mutta Tšeljabinskin alueella niitä on vain yksi Kizilskojen pikkukaupunki joensuussa.

Nimitys

Baškiirin kielellä ”kizil” tarkoittaa punaista, minkä arvellaan johtuvan veden ajoittaisesta savella värjäytymisestä tai sitten sen arvellaan johtuvan joen uoman punaisista kallioista. Alueella on toinenkin saman niminen joki, joka erotetaan tästä joesta nimellä Malyi Kizil (ven. Малый Кизил eli Pieni Kizil). Sen lähteet ovat samalla rinteellä lähellä toisiaan, mutta sen pääuoma virtaa pohjoiseen päin.
Tavallisia ihmisiä

Juoni

Calvin (Sutherland) ja Beth Jarrett (Moore) kokevat tragedian, kun heidän teini-ikäiset lapsensa Buck ja Conrad (Hutton) joutuvat purjehdusonnettomuuteen. Buck kuolee turmassa, ja Conrad kärsii selviytyjän syyllisyydestä ja traumaperäisestä stressireaktiosta. Conrad yrittää itsemurhaa viiltämällä ranteensa auki.
Elokuvan alussa Conrad, joka on juuri palannut psykiatrisesta sairaalasta pitkän hoitojakson jälkeen, tuntee olevansa vieraantunut ystävistään ja perheestään. Calvin-isä ponnistelee, jotta saisi yhteyden poikaansa. Hän ei kuitenkaan saa apua vaimoltaan Bethiltä, joka pysyy kylmänä ja itsekkäänä ja ainoastaan pyrkii pakkomielteisesti säilyttämään elämänsä täydellisenä ja normaalina. Hän näyttää olevan hautautunut rakkauteensa kuollutta Buckia kohtaan.
Ystävän itsemurhan jälkeen Conrad on jälleen lähellä vaipua masennukseen. Vastuu perheen pelastamisesta laskeutuu Calvinin harteille, mutta se tuntuu kovin painavalta. Psykiatri Berger (Hirsch) auttaa Conradia selviytymään syyllisyydentunteestaan ja vihastaan.
Tune Up!

Tune up! on saksalainen hands up -kokoonpano. Bändin jäseninä toimivat DJ Manian ja Yann Peifer (molemmat kuuluvat myös Cascadaan). Markus Beilke (Triffid) kuului bändin alkuperäiseen kokoonpanoon mutta erosi vain hieman perustamisen jälkeen. Ryhmän tunnetuimpia kappaleita lienevät Another Day, Raver's Fantasy sekä Bounce. Tune Up! on myös tehnyt muutamia remixejä.
Moen lento-onnettomuus

Onnettomuus

Pärnusta lähteneen onnettomuuskoneen matkustajina oli 15 hävittäjälentäjää Tapan PVO-rykmentistä. He olivat palaamassa tukikohtaansa Tapaan siirtolennettyään Suhoi Su-9 -hävittäjiä Pärnuun. Koneen lähestyessä Tapaa alkoi äkillinen lumipyry, joka vähensi näkyvyyttä huomattavasti. Lentäjä, joka ei nähnyt maata huonon sään vuoksi, laskeutui lähestymisen aikana liian matalalle, ja koneen siipi osui Moen tislaamon 60-metriseen savupiippuun. Kone kääntyi ylösalaisin, syöksyi maahan ja syttyi tuleen. Kaikki 15 matkustajaa ja kuusi miehistön jäsentä kuolivat onnettomuudessa. Lehdistö ei kirjoittanut onnettomuudesta lainkaan, mutta tieto levisi nopeasti paikallisten keskuudessa.

Muistomerkki

Onnettomuuspaikalle on pystytetty 1970-luvun lopulla muistomerkki. Se koostuu jalustalle asetetusta onnettomuuskoneen pyrstöstä ja laatasta, johon on kaiverrettu onnettomuuden uhrien nimet.
Kuusiston kirkko

Kuusiston kaksi kirkkoa

Ensimmäinen kirkko Kuusistoon rakennettiin vuonna 1653 tai pian sen jälkeen, sillä tuona vuonna kuusistolaiset saivat tuomiokapitulilta luvan kappelin eli saarnahuoneen pystyttämiseksi saarelleen. Tämä kappeli oli kuitenkin 1700-luvun alussa niin huonossa kunnossa, että se purettiin ja nykyinen kirkko rakennettiin tilalle. Vanhasta kirkosta on säilynyt saarnastuoli katoksineen.

Aikaisempi muutos ja entistävä korjaus

Yksinkertainen saaristolaiskirkko muuttui uusgoottilaistyyliseksi sekä sisältä että ulkoa arkkitehti Helge Ranckenin suunnittelemissa korjautöissä, jotka valmistuivat 1900. Muun muassa alkuperäiset pystylaudoitukset muutettiin vaakalaudoituksiksi. Vuosina 1973–1974 tehdyssä korjauksessa kirkko palautettiin mahdollisimmän lähelle alkuperäisasua. Entistämisen suunnitteli arkkitehti Pekka Pitkänen. Korjauksessa otettiin esiin ja entistettiin 1700-luvun kangastapetti, johon on maalattu punaista marmoria jäljittelevät korinttilaispylväät. Osa kirkossa näkyvistä tapeteista on kopioita ja alkuperäiset on siirretty kansallismuseoon.

Sisätilat

Alttari ja sen kehys on tehty 1790-luvulla. Alttaritaulu on kaksiosainen. Alaosan Ehtoollisen asettaminen vuodelta 1795 on G. Schweidelin jäljennös Rubensin teoksesta. Yläosan maalauksen Jeesuksesta ristillä arvellaan olevan kopio Christoph Schwartzin maalauksesta. Kirkossa oli 1900-luvulla alttaritauluna Jeesuksen syntymä, Alexandra Frosterus-Såltinin maalaus vuodelta 1912. Se on sijoitettu urkuparvelle.
Kirkon urut on rakentanut espoolainen Urkurakentamo Veikko Virtanen vuonna 2010. Uruissa on 12 äänikertaa ja ne on tehty 1800-luvun suomalaisten urkujen mallin mukaiseksi.

Kellotapuli ja ympäristö

Kirkkomaata ympäröi harmaakivistä tehty aita. Kiviaidan ulkopuolella sijaitsee erillinen kellotapuli vuodelta 1763. Lisäksi kirkon lähettyvillä sijaitsee entinen lukkarin talo Kanttorila, joka on nykyisin käytössä seurakuntatilana.
Alaskanseiti

Koko, levinneisyys, elintavat

Alaskanseiti kasvaa 55–75 cm:n mittaan, pohjoisessa suuremmaksi kuin etelässä. Sen levinneisyys kattaa Pohjoisen Tyynenmeren rannikot Japaninmereltä Alaskan kautta Kaliforniaan. Norjasta harvinaisena kuvattu Theragra finnmarchica kuuluu ilmeisesti samaan lajiin.
Alaskanseiti elää enimmäkseen 100–300 metrin syvyydessä, joskus 700 metriin saakka. Se tulee sukukypsäksi 3–4-vuotiaana ja lisääntyy rannan läheisyydessä 50–100 metrin syvyydessä. Munat kelluvat vapaasti avovedessä. Nuoret yksilöt syövät planktonia, vanhemmat pikkukaloja kuten kuoretta ja villakuoretta.

Taloudellinen merkitys

Alaskanseidistä on viime vuosikymmeninä tullut tärkeä talouskala, ja siihen on viitattu merkittävimpänä jäljellä olevana ruokakalavarantona maailmassa. Pyynti on lähinnä troolikalastusta ja vuotuiset pyyntimäärät ovat olleet 2000-luvulla 3 miljoonan tonnin luokkaa. Suurimpia pyytäjiä ovat Venäjä ja Yhdysvallat, joiden saaliit ovat kuitenkin laskeneet viime vuosina. Yhdysvallat pyytää alaskanseitiä vuosittain noin 1,5 miljoonaa tonnia, siis enemmän kuin mitään muuta kalaa.
Pakastettuja tuotteita tuodaan suuria määriä Venäjältä, Kiinasta ja Yhdysvalloista Eurooppaan, etenkin Saksaan, Ranskaan ja Isoon Britanniaan. Saksassa noin 25 % kalankulutuksesta vuonna 2008 oli alaskanseitiä.
Alaskanseidin liha on miedon makuista, vaaleaa ja vähärasvaista, Atlantin seitiinkin verrattuna. Se myydään ensisijaisesti eri tasoisina pakastetuotteina. Sitä käytetään muun muassa leivitetyissä kalapuikoissa, fish-and-chips -fileinä, samoin suurten pikaruokaketjujen kala-annoksissa (esimerkiksi Burger King, McDonalds). Se on myös tärkeä surimi-kalatahnan raaka-aine; surimista valmistetut äyriäisenlihajäljitelmät (crab sticks, surimipuikot ) ovat yleensä alaskanseitiä. Myös alaskanseidin mäti on tärkeä markkinatuote.

Kalakannan hoito

Beringinmeren ja Alaskanlahden kalastuksen on katsottu täyttävän kestävän käytön kriteerit, vaikka 2006-2008 Alaskanseidin populaatio on laskenut merkittävästi. Vuonna 2008 kannan lasku oli 38 prosenttia ja tutkijat arvelevat, että vuoden 2009 saalis joudutaan rajoittamaan alhaisimmalle tasolle 30 vuoteen. Greenpeace on kritisoinut Alaskanseidin kannan hoitoa vuosien ajan ja on vaatinut kalastuksen rajoittamista puoleen vuonna 2009, jotta elinkelpoinen kalakanta voitaisiin varmasti säilyttää. Esimerkki suuren kalakannan romahtamisesta ryöstökalastuksen seurauksena on Luoteis-Atlantin turskakannan nopea romahtaminen 90-luvulla.
Oskar Homolka

Ura

Homolka aloitti näyttelijänuransa Wienin teattereissa ennen kuin siirtyi Saksaan 1918. Saksassa hän kuului 10 vuotta Max Reinhardtin näyttelijäseurueeseen. Elokuvauransa Homolka aloitti 1926 elokuvassa Die Abenteuer eines Zehnmarkscheins. Hitlerin noustua valtaan Homolka siirtyi 1933 Pariisin kautta Lontooseen. Kolme vuotta myöhemmin hän muutti Yhdysvaltoihin.
Homolka näytteli Yhdysvalloissa 14 vuotta pääasiassa eurooppalaisia lurjuksia, joiden rooleihin hänen vahva aksenttinsa ja tuuheat kulmakarvansa amerikkalaisten mielestä sopivat hyvin. Hänen yksi harvoja komediarooleja oli Howard Hawksin elokuvassa Jään tänne yöksi (1941).
1950-luvun alusta alkaen Homolka alkoi näytellä myös Yhdysvaltojen ulkopuolella, kunnes lopulta 1960-luvun puolivälissä asettui Englantiin. Englannissa hän erikoistui jälleen ulkomaalaisten konnien rooleihin.
Medal of Honor: Airborne

Pelaaminen

Pelissä  pelataan Yhdysvaltain 82. laskuvarjojoukkojen jäsenenä, Boyd Traversina. Jokainen pelin kenttä alkaa hypyllä lentokoneesta, jonka jälkeen voit ohjata itsesi laskuvarjolla minne tahansa kentän alueelle. Turvalliset laskeutumispaikat on merkitty vihreällä savulla joihin kannattaa hakeutua, ellei kaipaa haasteita. Pelissä on myös verkkopeliominaisuus, jossa voi pelata ainakin 32 pelaajan pelejä muita pelaajia vastaan. 
Ennen tehtävää pelaaja saa valita pistoolinsa lisäksi kaksi muuta asetta. Aseet ovat yhdysvaltalaisten ja saksalaisten peruskalustoa (Kar98k, MP40, BAR, M1 Garand, STG44, Gewehr 43, Thompson M1928, Colt M1911, Mauser C96, M12 Shotgun, Springfield M1903). Pelissä on myös ominaisuus, joka sallii aseiden kehittymisen, jotka avataan käyttämällä asetta. Esimerkiksi Thompson-konepistoolilla ensimmäinen kehittyminen lisää aseeseen kahvan joka vähentää rekyyliä, toinen kehittyminen lisää kompensaattorin joka parantaa aseen tarkkuutta ja kolmas kehittyminen korvaa normaalin 30-ammuksen lippaan 50-ammuksen rumpulippaalla. Lisäksi aseen kehittyessä aika hidastuu hetkeksi.

Vastaanotto

Peli on saanut V2.fi:n arvostelussa 4/5 tähteä.
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 7/10.
Arrasin taistelu (1918)

Arrasin taistelu oli ensimmäisessä maailmansodassa Koillis-Ranskan Arrasissa keväällä 1918 käyty taistelu, jota nimitetään myös nimillä St. Mihiel ja Operaatio Michael (taistelun saksalainen koodinimi). Taistelu oli osa Saksan vuoden 1918 kevätoffensiivia eli Kaiserschlachtiin.
Saksalainen kenraali Erich Ludendorff arveli voivansa hyötyä siitä, että alue oli brittiläisten ja ranskalaisten joukkojen saumakohta. Sen vuoksi hän aloitti kolmen armeijan, kaikkiaan 63 divisioonan voimin 21. maaliskuuta 1918 hyökkäyksen niitä vastaan Sommejoen eteläpuolella. Tarkoitus oli edetä Arrasista St. Quentiniin ja La Fèreen ulottuvalla 80 kilometrin pituisella rintamanosalla. Puolustautuvilla briteillä oli käytössä 26 divisioonaa. Britit pyrkivät pitämään asemansa, mutta ranskalaiset halusivat vain estää etenemisen Pariisin suuntaan, kuten Ludendorff oli arvellut. Päävastuu alueen puolustuksesta annettiin 26. maaliskuuta ranskalaiselle kenraali Ferdinand Fochille.
Hyökkäys repi brittien puolustuksen auki hyökkäyksen rajuuden ja sankan sumuverhon vuoksi. Saksalaiset etenivät vajaassa viikossa 65 kilometriä lähelle Amiensin kaupunkia ja aiheuttivat puolustajille noin 240 000 sotilaan tappiot. Hyökkääjät olivat kuitenkin jo melko uupuneita. Ludendorff käski 5. huhtikuuta keskeyttämään hyökkäyksen, koska oli käynyt selväksi, ettei sillä saavuteta ratkaisevaa voittoa Sommen alueella. Saksa siirsi toimintansa painopisteen tämän jälkeen operaatio Georgetteen Lysnejoen suunnalla.
James Parkinson

James Parkinson (11. huhtikuuta 1755 – 21. joulukuuta 1824) oli englantilainen lääkäri, geologi, paleontologi ja poliittinen aktivisti. Hänet muistetaan parhaiten miehenä, joka antoi nimensä Parkinsonin taudille.
Parkinson meni 21. toukokuuta 1783 naimisiin Mary Dalen kanssa ja sai kuusi lasta. Hän julkaisi useita lääketieteellisiä teoksia, kuten kihdistä vuonna 1805. Hän kirjoitti myös peritoniitista ja kuvasi Parkinsonin taudin vuonna 1817 teoksessaan An Essay on the Shaking Palsy.
Parkinson kuoli 1824. Noin 60 vuotta kuoleman jälkeen ranskalainen neurologi Jean-Martin Charcot nimesi Parkinsonin ensimmäisenä kuvaaman taudin Parkinsonin taudiksi.
John Michael Montgomery

John Michael Montgomery (s. 20. tammikuuta 1965, Danville, Kentucky) on yhdysvaltalainen kantri-laulaja ja lauluntekijä. Hän on Montgomery Gentry -yhtyeen Eddie Montgomeryn nuorempi veli.
Sundanminivetti

Levinneisyys

Sundanminivettiä tavataan Indonesiassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sara Däbritz

Sara Däbritz (s. 15. helmikuuta 1995 Amberg) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Saksan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 65 maaottelua ja tehnyt niissä 13 maalia. Hän voitti EM-kultaa 2013. Vuoden 2015 MM-kilpailujen alkulohko-otteluissa hän teki maajoukkueuransa ensimmäiset maalit. Hän voitti olympiakultaa Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi Saksan kaikki viisi ottelua alusta loppuun ja teki kolme maalia. Vuonna 2012 Däbritz pelasi alle 17-vuotiaiden MM-kisoissa, joissa Saksa sijoittui neljänneksi.
Däbritz on kotimaansa sarjoissa edustanut SC Freiburgia, josta hän kesällä 2015 siirtyi Bayern Müncheniin.
Teatteritiede

Teatteritiede on humanistinen tiede, joka tarkastelee teatterin ja esittämisen eri muotoja ja niiden kytköksiä ympäröivään yhteiskuntaan. Opinnoissa voi perehtyä myös muihin esittävän taiteen alueisiin, kuten tanssiin. Teatteritiedettä opiskelleet voivat työskennellä esimerkiksi tiedottajina, teatterisihteereinä, toimittajina, ohjaajina, tuottajina, sunnittelijoina sekä erilaisissa asiantuntijatehtävissä taideorganisaatioissa ja kulttuurihallinnossa.

Teatteritieteen tutkimuskohteita

Teatteritieteen tutkimuskohteita ovat draamatekstit ja esitykset sekä näiden historia, teoria ja institutionaalinen sijoittuminen. 
Teatteritiede on usein erkaantunut kirjallisuustieteen yhteydestä, mikä on vaikuttanut tutkimuksen keskittymiseen draaman tutkimukseen. Nykyisin tutkimus on kuitenkin laajentunut yhä enemmän koskemaan laajemmin nimenomaan esitystä, siihen liittyvää instituutiota ja draamakirjallisuutta sen osana.
Teatteritieteen näkökulmasta voidaan tutkia teatterin lisäksi myös muita esittävän taiteen lajeja, kuten tanssia ja musiikkiteatteria.

Helsingin yliopisto

Helsingin yliopistossa teatteritiedettä opetetaan humanistisessa tiedekunnassa filosofian, historian, kulttuurin ja taiteiden tutkimuksen laitoksella. Pääainekelpoinen oppiaine teatteritiede on ollut vuodesta 1980; sitä ennen draamaa saattoi opiskella yleisen kirjallisuustieteen osana draamakirjallisuuden linjalla.
Timo Tiusanen toimi teatteritieteen professorina vuodesta 1977 vuonna 1985 tapahtuneeseen kuolemaansa saakka, minkä jälkeen professuuri oli pitkään täyttämättä. Vuosina 1995-2008 virkaan oli nimitettynä Pirkko Koski ja vuodesta 2008 lähtien Hanna Korsberg.

Tampereen yliopisto

Tampereen yliopistossa teatteritiedettä opetetaan viestinnän, median ja teatterin yksikössä teatterin ja draaman tutkimuksen oppiaineessa. Alan opetusta on annettu Tampereen yliopistossa jo 1960-luvulta lähtien yleisen kirjallisuuden draamalinjalla. Draamalinjan nimi muutettiin teatterin ja draaman tutkimukseksi vuonna 1996. Oppiaineen professorina on vuodesta 2005 toiminut nimitettynä Hanna Suutela.
Tampereen yliopistossa tehdään teatteriin liittyvää tutkimusta lisäksi näyttelijäntyön laitoksella sekä Tutkivan teatterityön keskuksessa.

Teatterikorkeakoulu

Teatteriin liittyvää tutkimusta tehdään myös Teatterikorkeakoulussa, jossa tutkimus painottuu taiteelliseen, taiteilijalähtöiseen ja taidepedagogiseen tutkimukseen. Teatterikorkeakoulun taiteellisen tutkimuksen professorin määräaikaista virkaa hoitaa Esa Kirkkopelto.
Hiiriä ja ihmisiä (vuoden 1992 elokuva)

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsui elokuvaa hallituksi ja tyylikkääksi ja antoi sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Karttiminjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 12,4 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Se sijaitsee Karttimin peltoaukealla valtatien 9 eteläpuolella. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä ja sen rannat ovat peltomaata muualla paitsi pohjoisessa, jossa rantoja seuraa vanha 1950-luvulla valmistunut valtatie 9 . Tämän tien pohjoispuolelle valmistui vuosina 2001–2003 lopulla oikaisulinja . Järvellä on haja-asutuksena muutama talo ja kaksi maatilaa.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Laasojärven alueeseen (35.751) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 105,9 metriä mpy. Siihen laskee kolme ojaa. Eteläinen oja on Vähän Karttiminjärven laskuoja ja itäinen oja tuo sekä Pikku-Torkkelin että Ison Torkkelinjärven vedet. Karttiminjärven laskuoja yhtyy viereisellä pellolla sen kuivatusojaan, alittaa sitten valtatien ja laskee Aakkojärven eteläpääjän Aakkolanjoen jatko-osan luusuassa.
Conde de Venadito (1888)

Palvelus

Espanjan ja Yhdysvaltain sodan alkaessa alus oli 20. huhtikuuta  Havannassa. Aluksen ensimmäinen sotatoimi oli Havannan puolustus, kun se lähti merelle 14. toukokuuta Nueva Españan kanssa. Alus avasi tulen kohti Yhdysvaltain laivaston tykkiveneitä, jotka vetäytyivät hieman kauemmas. Conde de Venadito, Nueva España, Aguila ja Flecha vetäytyivät pimeän laskeutuessa. Yöllä Yhdysvaltain laivaston alukset valtasivat sataman.
Alus poistettiin alusluettelosta vuonna 1907 ja se upotettiin maalilaivana vuonna 1936.
Kosmoksen yksinäiset

Vastaanotto

Markus Hotakainen kirjoitti Tähdet ja avaruus -lehdessä, että lukiessa tuntuu välillä kuin Overbye hieman kehuskelisi kuuluisten tutkijoiden tuntemisellaan, mutta sitten asia nousee taas kirjassa keskeisimmäksi. Hotakainen löytää teoksesta muutaman virheen. Esimerkiksi Cambridgen kolmannen radiolähdeluettelon 3C:n kohteiden numerointi ei viittaa tähtitieteellisiin koordinaatteihin vaan kohteen järjestysnumeroon mainitussa luettelossa. Kirjan suomennos on arvostelijan mukaan varsin sujuva.