google/wiki40b huggingface dataset:
Talviuniversiadit 2013

Talviuniversiadit 2013, järjestyksessään 26. talviuniversiadit, järjestettiin Trenton maakunnassa, Italiassa 11.–21. joulukuuta 2013. Kisoissa oli mukana 1 725 opiskelijaurheilijaa 51 eri maasta. Universiadeissa oli 79 urheilutapahtumaa 12 eri lajista. Kisojen mitalitaulukon voitti Venäjä 50 mitalillaan ennen Etelä-Koreaa (24 mitalia) ja Puolaa (23).

Lajit

Uusia lajeja kisoihin tuli kaksi, freestylehiihto ja pikaluistelu. Kisoissa käytiin 79 eri urheilutapahtumaa 12 eri lajissa. Suluissa tapahtumien määrä lajikohtaisesti.

Suomen menestys

Suomi osallistui universiadeihin 34-henkisellä joukkueella. Joukkue sijoittui mitalitaulukossa yhdeksännelle sijalle kahdeksalla mitalilla, joista kolme oli kultaista, kaksi hopeista ja kolme pronssista. Kultaa Suomelle ottivat Joonas Räsänen miesten pujottelusta, Kalle Leinonen miesten hiihtoslopestylestä ja Sami Niemi miesten normaalimäestä.

Mitalistit

Kultaa: Joonas Räsänen, miesten pujottelu: Kalle Leinonen, miesten slopestyle: Sami Niemi, miesten normaalimäki
Hopeaa: Sami Niemi, miesten suurmäki: Sami Niemi ja Julia Kykkänen, mäkihypyn sekajoukkuekilpailu
Pronssia: Jari Huhta, Perttu Hyvärinen, Heikki Korpela, Juha-Matti Mikkolainen, miesten 4×10 hiihto: Heikki Korpela, miesten sprinttihiihto (p): Marjaana Pitkänen, naisten yhdistelmähiihto
Valonheitin

Valonheitin on tehokas sähköllä toimiva valaisin, joka lähettää voimakkaan, heijastimen avulla suunnatun, kootun valonsäteen. Valonheittimiä käytetään tyypillisesti jonkin kohteen valaisuun pimeässä, sekä varsinkin aiemmin myös viestitykseen.
Merenkulussa valonheitin on tärkeä apuväline, ja niitä on käytössä kaikenkokoisilla ja -tyyppisillä aluksilla. Merellä valonheittimiä käytetään muun muassa navigoinnin apuvälineinä pimeällä, sekä meripelastustoiminnassa pimeäetsinnöissä.
Sodankäynnin historiassa valonheittimiä on käytetty moniin tarkoituksiin. Ilmatorjunnassa valonheittimet olivat yöllisissä taisteluissa merkittävässä roolissa ennen tutkan keksimistä. Laivastot käyttivät valonheittimiä edelläkuvattujen tarkoitusten lisäksi vilkkuviestintään.

Joukkoyksiköt

Helsingin ilmapuolustuksessa oli keväällä 1943 valonheitinpatteri, jonka vahvuus oli 500 henkilöä. Se oli jakautunut kymmeneen valonheitinjaokseen. Elokuussa 1943 muodostettiin niistä neljä valonheitinosastoa, joissa jokaisessa oli kolme valonheitinjaosta. Tammikuussa 1944 valonheitinosastoista muodostettiin valonheitinpatteristo. Valonheitinpatteristo koostui aluksi neljästä valonheitinpatterista (1-3. ja 5.Vh.Ptri), joiden vahvuus oli suurimmillaan elokuussa 1944 jopa 859 henkilöä. Elokuussa 1944 valonheitinpatteriston henkilöstö ja kalusto uudelleenorganisoitiin kahdeksi kolmipatteriseksi valonheitinpatteristoksi.
Taktiikassa kuulosuuntimella ennakoitiin lähestyvien pommituslentokoneiden tulosuunta, jonka perusteella hakuvalonheittimet ryhtyivät etsimään lentokoneita taivaalta. Kun kone oli löydetty, alkoivat seurantavalonheittimet seurata ilmatorjuntatykkien avuksi lähestyvää lentokonetta jopa 20 km:n päässä maalista. Hakuvalonheittimet puolestaan ryhtyvät etsimään uusia lähestyviä koneita.
Gillis Schey

Gillis Schey (5. syyskuuta 1644 Amsterdam – 15. kesäkuuta 1703 Amsterdam) oli hollantilainen amiraali. 
Schey syntyi amsterdamilaisen merimiehen perheeseen 1644. Tulikasteensa laivastossa hän sai 1665 Englantia vastaan käydyssä Lowestoftin taistelussa, joka päättyi Hollannin tappioon. Elokuussa 1673 Scheyn komentama 56-tykkinen Tijdverdrijf oli mukana voitokkaassa Texelin taistelussa ranskalais-englantilaista osastoa vastaan. Tammikuussa 1676 hän osallistui Ranskan–Hollannin sodan Strombolin taisteluun Ranskaa vastaan, jossa hänen komentamansa 50-tykkinen Essen upposi. Taistelu päättyi ratkaisemattomana, ja osapuolet kärsivät verrattain pieniä tappioita. Schey sai komentoonsa 70 tykin linjalaiva Spiegelin, jonka hän johti huhtikuussa jälleen tasapuoliseen Agostan taisteluun ja kesäkuussa Palermon taisteluun, joka päättyi ranskalaisten voittoon.
Schey toimi myös Amsterdamin amiraliteetin laivaston tarkastajana (vlootvoogden). Hän kuoli 1703, ja hänen hautansa sijaitsee Amsterdamin Oude Kerk-kirkossa.
Merihistorioitsija Prud'homme van Reinen laatimalla listalla 1600-luvun hollantilaisista merisankareista Gilles Schey on sijalla 21.
Mariam al-Asturlabi

Mariam al-Asturlabi (arab. مريم الأسطرلابي‎ tai al-'Ijliya bint al-'Ijliyy al-Asturlabiyy (arab. العجلية بنت العجلي الأسطرلابي‎)  oli Aleppossa Pohjois-Syyriassa 900-luvulla vaikuttanut naispuolinen tähtitieteilijä ja astrolabien valmistaja.

Varhainen elämä

Hänen isänsä oli astrolabisti, joka tunnetaan nimellä al-ʻIjliyy al-Asturlabī. Ibn al-Nadimin mukaan he olivat molemmat Muḥammad ibn ʻAbd Allāh Naslusūlusin, maailman vanhimman säilyneen astrolabin tekijän harjoittelijoita (tilmīthah).

Ura

Al-'Ijliya kehitti ja valmisti astrolabeja, joka oli väline tähtitieteen tutkimiseen ja navigointiin 900-luvulla.  Hän työskenteli Aleppon emiiri Saif al-Dawlalle, joka hallitsi vuosina 944–967 AD.

Kunnianosoitukset

Henry E. Holtin Palomarin observatoriossa vuonna 1990 löytämä asteroidi 7060 Al-'Ijliya nimettiin hänen kunniakseen.  Nimitysviittaus julkaistiin 14. marraskuuta 2016 (M.P.C. 102252). 
Hän oli fiktiivisen hahmon inspiraationa vuonna 2015 palkitussa kirjassa Binti. Hänet on mainittu yhtenä poikkeuslaatuisista naisista artikkelissa Extraordinary Women from the Golden Age of Muslim Civlization 1001 interventions-palvelussa.
Vastushitsaus

Pistehitsaus

Vastuspistehitsauksessa liitettävät kappaleet puristetaan toisiaan vasten sähköä johtavilla elektrodeilla. Puristuksen aikana elektodeille syötetään virtapulssi, joka kuumentaa liitettävien kappaleiden rajapinnan. Rajapinnalla sähkövastus on suurin ja siellä syntyy riittävästi lämpöä kappaleiden sulamiseen. Kun virransyöttö lakkaa, alkaa sulan linssin jäähtyminen ja jähmettyminen hitsiksi. Pistehitsausta käytetään ohutlevyjen liittämiseen. Levyn paksuus on yleensä alle 3 mm.
Tyypillinen pistehitsikone koostuu saksimaisien varsien päässä olevista kahdesta kuparielektrodista ja näitä syöttävästä teholähteestä. Hitsaus voi tapahtua myös yksipuolisesti, jolloin maadoituselektrodi voi olla hiilestä valmistettu. Hitsatessa voidaan säätää kahta perusparametriä: hitsausvirran voimakkuutta sekä hitsauksen kestoa. Lisäksi kehittyneimmissä laitteissa voidaan säätää ns. esi- ja jälkipuristusta, ts. elektrodien painamista yhteen - sekä voimaa että kestoa - ennen ja jälkeen hitsausvirran kulkua.

Käsnähitsaus

Käsnähitsauksessa toisessa tai molemmissa yhteenliitettävissä kappaleissa on pieniä kohoutumia. Kun kappaleet painetaan yhteen ja niihin läpi ajetaan hitsausvirta, tapahtuu kappaleiden yhteenliittyminen kohoutumien kohdalta. Menetelmää käytetään ohutlevyjen hitsaamiseen, esimerkiksi astianpesukoneiden tai jääkaappien runkojen kokoamisessa.

Kiekkohitsaus

Kiekkohitsauksessa elektrodit ovat liikkumattomien sauvojen asemesta pyöriviä rullia tai kiekkoja. Hitsausmenetelmä saa aikaan joukon peräkkäisiä pistehitsejä kun kiinnitettävät levyt kulkevat kiekkojen välitse. Menetelmä soveltuu esimerkiksi metallitynnyrien sylinteriosan hitsaamiseksi rullaksi taivutetusta ohutlevystä.

Leimuhitsaus

Leimuhitsauksessa hitsattavien kappaleiden välille syntyvät lyhyet valokaaret sulattavat perusaineen. Kun liitospinnat ovat sulaneet ne liitetään toisiinsa puristuksen avulla. Leimuhitsausta käytetään tankojen, putkien ja nauhojen päittäisliitosten hitsaamiseen.

Tyssähitsaus

Tyssähitsauksessa toisiaan vasten puristettujen liitospintojen kautta kulkeva sähkövirta sulattaa perusaineen ja kappaleet liittyvät toisiinsa lämmön ja puristuksen vaikutuksesta. Tyssähitsauksella tehdään tankojen, putkien ja nauhojen päittäisliitoksia.
Dorrit Moussaieff

Dorrit Moussaieff (hepreaksi: דורית מוסאיוף, syntynyt 12. tammikuuta,1950) on israelilaissyntyinen brittiläinen korusuunnittelija ja yrittäjä. Hän on naimisissa Islannin presidentin Ólafur Ragnar Grímssonin kanssa.

Lapsuus

Moussaieff syntyi ja kasvoi Jerusalemin buharanjuutalaisessa kaupunginosassa, jonka hänen isoisoisänsä Shlomo Moussaieff oli perustanut. Hänen isänsä Shlomo Moussaieff oli varakas buharanjuutalainen kultaseppä, joka oli alun perin kotoisin Buharasta Uzbekistanista. Hän oli myös merkittävä Vanhan testamentin aikaisen antiikin keräilijä. Äiti Alisa Moussaieff oli aškenasitaustainen itävallanjuutalainen. Dorrit sai kuitenkin kotoa buharanjuutalaisen kasvatuksen ja kulttuuriperimän. Hänellä on kaksi siskoa; New Yorkissa asuva Tamara ja Tel Avivissa asuva Sharon. 
Moussaieff vietti lapsuudessaan aikaa perheensä jalokiviliikkeessä Hilton Park Lanella Lontoossa. Kolmetoistavuotiaana Moussaieff muutti perheineen Lontooseen. Hän sai kotiopetusta ja kärsi lukihäiriöstä.

Yrittäjänä

Moussaieff toimii korusuunnittelijana, joka on erikoistunut harvinaisiin jalokiviin. Hän on johtanut myös historiallisten rakennusten uudelleen sisustamista pääasiassa Britanniassa. Hän on kirjoittanut kolumneja brittiläisiin aikakauslehtiin, kuten seurapiirilehteen Tatleriin. Lisäksi hän on ollut mukana useissa kulttuuritapahtumissa Britanniassa ja Yhdysvalloissa ja työskennellyt taide- ja liike-elämän toimijoiden kanssa.
Moussaieff on edistänyt Islannin kulttuuria ulkomailla ja auttanut islantilaisia yrityksiä ja taidetta maailmalla. Hän on tehnyt työtä myös etenkin vammaisten ja mielenterveysongelmia sairastavien lasten ja nuorten hyvinvoinnin puolesta.
15. huhtikuuta 2016 islantilaiset lehdet paljastivat, että Panaman tietovuodon mukaan Moussaieffin perheyritys Moussaieff Jewelers Limited omisti osan Brittiläisille Neitsytsaarille rekisteröidystä veroparatiisiyhtiöstä. The Reykjavik Grapevine -sanomalehden mukaan tilinpäätökset näyttävät kytkökset yhtiöiden välillä vuodesta 1999 ainakin vuoteen 2005.

Yksityiselämä

Moussaieffin ensimmäinen puoliso oli korusuunnittelija Neil Zarach. Pariskunta erosi, ja Moussaieff avioitui vuonna 2003 Islannin presidentin Ólafur Ragnar Grímssonin kanssa tämän 60-vuotissyntymäpäivillä 14. toukokuuta 2003. Pariskunta oli kihloissa jo sitä ennen kolme vuotta. 
Moussaieff puhuu englantia, hepreaa, saksaa, ranskaa ja islantia. Hän harjoittaa juutalaisuutta ja viettää myös hanukkaa ja muita juutalaisia juhlia.

Välikohtaus

Toukokuussa vuonna 2006 Israelin vierailunsa aikana Moussaieff pidätettiin Ben Gurionin kansainvälisellä lentokentällä, sen jälkeen kun hän oli riidellyt turvallisuudesta vastaavan henkilökunnan kanssa, jotka kieltäytyi hyväksymästä Moussaieffin Britannian passia matkustusasiakirjana. Moussaieffille kerrottin, että hän on Israelin lainsäädännön mukaan velvollinen saapumaan ja poistumaan Israelista, Israelin kansalaisena Israelin passilla. Israelin Norjan-suurlähetystö, joka edustaa Islantia diplomaattisissa suhteissa Israeliin, ilmaisi pahoittelunsa tapahtumasta ja toisti että laki velvoittaa Israelin kansalaisia matkustamaan Israeliin israelilaisella passilla, kun he ovat maassa.
Hr. Ms. Abraham van der Hulst (1937)

Palvelus

Aluksen miehistö upotti aluksensa 14. toukokuuta 1940 Enkhuizenissa Alankomaiden antauduttua. Saksalaiset nostivat hylyn ja se liitettiin Saksan laivastoon. Alus muutettiin joulukuussa 1940 torpedoiden keräysalukseksi, jolloin se nimettiin M-553:ksi.
Alus osui miinaan Itämerellä ja se upposi Brüstendorfin edustalla 21. huhtikuuta 1944. Hylky nostettiin 20. heinäkuuta ja se hinattiin Gotenhafeniin palveluksesta poistettavaksi. Myöhemmin hylky hinattiin Stettiniin, missä se syttyi lähellä Gollnowwerftiä tuleen ilmapommituksessa 20. elokuuta. Palanut hylky jäi paikalleen ja etenevät venäläiset valtasivat sen.
Viinikan seurakunta

Viinikan seurakunta oli Tampereella toiminut evankelis-luterilainen seurakunta. Seurakunta kuului Tampereen seurakuntayhtymään. Viinikan seurakunnassa oli vuoden 2013 alussa 10 431 jäsentä.
Viinikan seurakunnan alueeseen kuuluivat Viinikan, Nekalan, Taatalan, Koivistonkylän, Nirvan, Veisun, Muotialan, Korkinmäen ja Hallilan kaupunginosat.
Viinikan seurakunnan viimeisenä kirkkoherrana toimi Jussi Mäkinen, joka jatkaa vuodesta 2014 Eteläisen seurakunnan kirkkoherrana.

Historia

Viinikan seurakunta perustettiin vuoden 1953 seurakuntajaossa, jolloin Tuomiokirkkoseurakunnasta erotettiin Härmälän, Kalevan, Pyynikin ja Viinikan seurakunnat. Seurakunnassa oli tuolloin 8 347 jäsentä. Seurakunta lakkautettiin 7. tammikuuta 2014 ja samalla perustettiin uusi Tampereen Eteläinen seurakunta, joka koostuu aiemmista Hervannan, Härmälän ja Viinikan seurakunnista.

Kirkko ja muut tilat

Viinikan kirkko on rakennettu vuonna 1932. Se edustaa tyyliltään 1920-luvun klassisismia ja orastavaa 1930-luvun funktionalismia. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Yrjö Vaskinen. Kirkkoon mahtuu 350 henkeä, ja sen yhteydessä on seurakuntasali 60 hengelle sekä muita seurakuntatiloja. Kirkon osoite on Kaartotie 1.
Hallilan seurakuntakoti sijaitsee osoitteessa Männikönkatu 2. Seurakuntakotiin mahtuu 48 henkeä.
Koivistonkylän seurakuntakoti sijaitsee osoitteessa Koivistontie 46. Seurakuntasalissa on tilaa 80 hengelle.
Nekalan seurakuntatalo sijaitsee osoitteessa Kuoppamäentie 23. Seurakuntatalolla on kirkko- ja seurakuntsali 70 hengelle ja muita seurakuntatiloja. Kesällä 2011 Nekalan seurakuntatalolla alkoi yhteisöpuutarhahanke, joka on osa kaupunkiviljelyliikettä.
John Nettles

John (Jim) Vivian Drummond Nettles OBE (s. 11. lokakuuta 1943 St. Austell, Cornwall) on englantilainen näyttelijä, joka parhaiten tunnetaan rooleistaan sarjoissa Bergerac sekä Midsomerin murhat.
1960-luvun alussa, opiskellessaan Southamptonin yliopistossa historiaa ja filosofiaa, Nettles kiinnostui ensi kertaa näyttelemisestä. Yliopiston jälkeen hän liittyi Royal Court Theatreen tehden lukuisia teatterirooleja, jotka tosin usein olivat pieniä sivuosia. 70-luvun taitteessa hän esiintyi Northcott Theatressa Exeterissa ja sai samoihin aikoihin ensimmäisen valkokangasroolinsa Jerry Lewisin ohjaamassa elokuvassa Kahden kelmin kepposet (One more time). Vuosina 1971-72 hän esitti Dr. Ian Mackenzien osan draamasarjassa Ashtonin perhe (A Family at war), jonka jälkeen hän teki useita pikkurooleja TV-sarjoissa.
Esiintyessään Royal Shakespeare Companyssa Stratford-upon-Avonissa Nettlesille tarjottiin siihenastisen uransa suurinta roolia Jim Bergeracina Jerseyn Kanaalisaarelle sijoittuneessa poliisisarjassa Bergerac. Sarjaa kuvattiin vuosina 1981-1991 yhteensä 87 jakson verran. Bergeracin päätyttyä Nettles palasi teatterin pariin esiintyen muutaman kauden Royal Shakespeare Companyssa.
Seuraava Nettlesin suuri rooli oli ylikomisario Tom Barnabyn osa rikossarjassa Midsomerin murhat. Caroline Grahamin romaaneihin perustuvaa sarjaa on kuvattu vuodesta 1997. Hän on myös tuttu selostajaääni useasta dokumenttisarjasta.
Saksanajokoira

Ulkonäkö ja luonne

Saksanajokoira on keskikokoa pienempi, tyylikäs, melko kevyt ja jalo. Sillä on hieman kaartuva selkälinja; vatsalinja puolestaan on hieman nouseva. Sillä on tiiviit huulet ja tumma kirsu, jonka keskellä on vaalea juova. Rodulla on tummat silmät ja ystävällinen ilme.
Karva on hyvin tiheää ja lyhytkarvaiselle rodulle melko pitkää. Väritykseltään koira on punainen tai keltainen mustalla manttelilla ja satulalla. Saksanajokoiralla on lisäksi valkoista karvaa kauluksessa, kuonossa, rinnassa, käpälissä ja hännänpäässä. Lisäksi rodulla on otsassa valkoinen juova.

Alkuperä

Nykyinen saksanajokoira syntyi 1950-luvulla, kun eri alueiden paikalliset ajokoirat yhdistettiin yhdeksi viralliseksi roduksi.
Hietaheinäperhonen

Levinneisyys

Hietaheinäperhonen esiintyy lähes koko Euroopassa lukuun ottamatta pohjoisimpia alueita. Idässä levinneisyysalue ulottuu Venäjän kautta Armeniaan. Pohjois-Euroopassa levinneisyysalue ulottuu Fennoskandian eteläosiin. Lajin levinneisyysalueen raja Aasiassa on huonosti tunnettu. Hietaheinäperhonen muodostaa levinneisyysalueen eteläosissa myös vaikeasti määriteltävän lajikompleksin lähilajin Hipparchia aristaeus (etelän heinäperhonen) kanssa. Lajista esiintyy runsaasti muuntelua levinneisyysalueen eri osissa.
Hietaheinäperhosesta on nimialalajin lisäksi kuvattu alalaji Hipparchia semele cadmus, joka esiintyy Keski- ja Etelä-Euroopassa etenkin vuoristoissa Alpeilla, Pyreneillä, Pyreneiden niemimaalla ja Balkanilla. Nimialalaji esiintyy Keski-Euroopan pohjoisosissa, Britteinsaarilla ja Fennoskandiassa.
Suomessa hietaheinäperhonen esiintyy Ahvenanmaalla, lounaissaaristossa ja etelärannikolla. Laji on taantunut Suomessa, aikaisemmin sitä on tavattu laajemmin länsirannikolla ja jonkin verran myös Etelä-Suomen sisämaassa.

Koko ja ulkonäkö

Hietaheinäperhosen etusiiven pituus on alalajista riippuen 21–30 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 41,5–58,5 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Nimialalajilla siipien yläpuolen pohjaväri on ruskea. Etusiiven yläpuolen postdiskaalialassa on epäselvä keltainen juova, joka on tummakehnäinen ja suonien kohdalta pohjavärin katkaisema. Naaraalla siipien yläpuolen postdiskaalijuova on vaaleampi, niukempikehnäinen ja leveämpi kuin koiraalla. Takasiiven yläpuolen reunan punakeltainen submarginaaliala on leveälti suonten katkaisema. Takasiiven alapuoli on vaalean- ja tummanharmaan kirjavoima. Vaaleanharmaata tai valkoista postdiskaalijuovaa rajoittaa tyviosaan tummempi reuna.

Elinympäristö

Hietaheinäperhosen elinympäristöä ovat avoimet nummet ja kiviset rinteet alangoilta vuoristoihin ainakin 1 700 metrin korkeuteen. Levinneisyysalueen pohjoisosissa lajia tavataan pääasiassa merenrantojen lähellä ja poikkeuksellisesti soilla. Tyypillistä elinympäristöä Suomessa ovat rannikon lentohiekkadyynit ja heinikkoiset hiekkakentät sekä kalliotasanteet.

Lentoaika ja elintavat

Lentoaika on levinneisyysalueen eteläosissa toukokuun lopulta alkaen (Hipparchia semele cadmus) ja pohjoisosissa nimialalajilla heinä–elokuussa. Suomessa paras keskimääräinen lentoaika on heinäkuun loppupuoliskolla. Toukka on aktiivinen öisin. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana ja koteloituu hiekalle tai kalliolle löyhän suojuksen sisään.

Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat rantavehnä (Elymus arenarius), luhtakastikka (Calamagrostis stricta), nadat (Festuca), koiranheinä (Dactylis glomerata), lauhat (Deschampsia) ja kääpiölauhat (Aira).
The DeAndre Way

Taustaa

Soulja Boy toivoi saavansa albumilleen mukaan Jay-Z:n ja Eminemin. Soulja Boy oli myös tehnyt kappaleen "Swag Flu", jolla hänen kanssaan räppäsivät Gucci Mane ja Birdman sekä kappaleen "Rich Girl", jolla vieraili kanadalainen teinipoplaulaja Justin Bieber. Albumilla piti vierailla myös Nicki Minaj, Snoop Dogg, 50 Cent, Kanye West, Lil Wayne, Drake, Trey Songz, Jamie Foxx, Busta Rhymes, Chris Brown, Ray J ja Arab. Soulja Boyn toiveet kuitenkin kaatuivat sillä mikään näistä ei toteutunut. Vierailijoista ainoastaan 50 Cent, Trey Songz ja Arab päätyivät levylle.

Singlet

Albumin ensimmäinen single "Pretty Boy Swag" julkaistiin 8. kesäkuuta 2010. Se sijoittui sijalle 34 Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalla. Singleä myytiin kaiken kaikkiaan 500 000 kappaletta. 31. elokuuta 2010 julkaistiin albumin toinen single "Blowing Me Kisses". Sillä vierailee R&B-artisti Bei Maejor. Albumin kolmas single "Speakers Going Hammer" julkaistiin 19. lokakuuta 2010. Albumilta aijotaan julkaista neljäntenä singlenä kappale "Hey Cutie". Singlellä vierailee Trey Songz. Kappaleesta "Mean Mug" on kuvattu musiikkivideo, mutta sitä ei ole julkaistu singlenä. Kappaleella Soulja Boyn kanssa räppää 50 Cent.
Claude Goretta

Claude Goretta (23. kesäkuuta 1929 – 20. helmikuuta 2019) oli sveitsiläinen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja sekä televisiotuottaja. Hänen tunnetuin työnsä on vuoden 1977 draamaelokuva Pitsinnyplääjä, jonka pääosaa esittää nuori Isabelle Huppert.
Goretta syntyi Genevessä ja opiskeli jonkin aikaa oikeustiedettä Geneven yliopistossa. Hän muutti yhdessä toisen tulevan ohjaajan Alain Tannerin kanssa 1950-luvun puolivälissä Lontooseen, jossa työskenteli British Film Institutessa. Palattuaan takaisin Sveitsiin Goretta työskenteli televisio-ohjaajana, kunnes vuonna 1968 perusti tuotantoyhtiön nimeltä Groupe de 5 yhdessä Alain Tannerin, Jean-Louis Royn, Claude Soutterin ja Yves Yersinin kanssa.
Pitsinnyplääjän lisäksi Gorettan Suomessa nähtyjä elokuvia ovat Kutsut (1973), Rakkaani ryöstää pankkeja (1974), Pikkukaupungin tyttö (1981) ja Täällä kuoli Mario Ricci (1983). 1990-luvulla Goretta saavutti mainetta ohjaamalla Maigret-rikostarinoita. Vuonna 1995 hän ohjasi televisiolle draamasarjan Belgian suru Hugo Clausin samannimisen romaanin pohjalta.
Goretta on ollut ehdolla Berliinin Kultaisen karhun (1981), kolmen Cannesin Kultaisen palmun (1973, 1977, 1983) ja César-palkinnon saajaksi (1978). Vuonna 1973 hän voitti Cannesissa tuomariston palkinnon.
Worcestershire

Tunnukset

Worcestershiren lipun keskellä on valkoinen kilpi ja kolme mustaa päärynää, kreivikunnan vanha tunnus, jota sen sotilaat käyttivät jo Agincourtin taistelussa. Lipussa on vihreällä pohjalla kaksi sinistä, aaltomaista raitaa, jotka symboloivat Severnjoen vehreää laaksoa. Nykyinen lippu otettiin käyttöön 8. huhtikuuta 2013, ja se valittiin BBC:n paikallisosaston järjestämässä kilpailussa, jonka voitti worcestershireläinen Elaine Truby.
Vuonna 2004 Worcestershiren nimikkokukaksi valittiin kevätesikko Plantlife International -järjestön pitämässä yleisöäänestyksessä.
Adelaide Clemens

Tausta

Clemens syntyi Brisbanessa, Australiassa. Hänen isänsä on brittiläinen. Clemens on asunut Japanissa, Ranskan Cognacissa sekä Hongkongissa, jossa hän kävi Hong Kong International Schoolia. Kun Clemens oli 12-vuotias, perhe muutti takaisin Australiaan. Adeleide suoritti high school -opintonsa Queenwoodin tyttökoulussa Sydneyn Balmoralissa.
Carcharodontosaurus

Ulkonäkö

Carcharodontosaurus sisälsi joitakin pisimmistä ja painavimmista koskaan eläneistä petodinosauruksista. Eri tutkijoiden arviot suuremman lajin, C. saharicuksen, koosta vaihtelevat 12 ja 14 metrin välillä, sekä painoarviot 6,2 ja 15,1 tonnin välillä. Se oli siis suurin Afrikassa tavattu maalla elänyt petodinosaurus. Vuonna 2007 kuvattu C. iguidensis oli Gregory S. Paulin arvion mukaan 10 metriä pitkä ja painoi neljä tonnia.
Carcharodontosaurukset olivat petoja, niillä oli jättimäiset leuat sekä pitkät, sahalaitaiset hampaat, joilla oli pituutta jopa 20 senttiä. Carcharodontosaurus saharicuksen kallo oli pituudeltaan lähes 1,6 metriä, ja C. iguidensiksen kallon ilmoitetaan olevan suunnilleen saman kokoinen. Se oli suurempi kuin Tyrannosaurus rexin, mutta suurin tunnettu teropodin kallo kuuluu kuitenkin Giganotosaurukselle ja oli suurimpien arvioiden mukaan jopa 1,95 metriä pitkä.

Löydöt

Vuonna 1924, kaksi siihen aikaan ainutlaatuista hammasta löydettiin Algeriasta. Seuraavana vuonna Charles Depéret ja J. Savornin kuvasivat hampaat ja nimesivät löydön Megalosaurus saharicukseksi. Myöhemmin he luokittelivat sen sukuun Dryptosaurus. Muutaman vuoden sen jälkeen (1931) saksalainen paleontologi Ernst Stromer von Reichenbach kuvasi alun perin Egyptistä vuonna 1914 kaivetun fossiilin. Fossiiliin kuului osittainen kallo, hampaita, selkäranka, kynsiluut ja sekalaiset lanne- ja jalkaluut. Sen hampaiden perusteella löytö kuului samalle eläimelle kuin Depéretin and Savorninin kuvaamat hampaat. Stromer säilytti lajinimen saharicus mutta siirsi sen uuteen sukuun, Carcharodontosaurus, koska niiden hampaat muistuttivat hänen mielestään paljon valkohain hampaita.
Stromerin kuvaamat fossiilit tuhoutuivat toisessa maailmansodassa vuonna 1944, mutta Paul Serenon johtama tutkijaryhmä löysi uuden Carcharodontosauruksen kallon vuonna 1995, eikä kaukaa Algerian rajaa ja paikkaa mistä Depéretin ja Savorninin vuonna 1925 kuvatut hampaat löydettiin. Toinen Carcharodontosaurus-laji, C. iguidensis Nigeristä, poikkesi C. saharicuksesta yläleuasta ja aivokopasta. Sen nimesivät vuonna 2007 Brusatte ja Sereno.

Populaarikulttuurissa

Carcharodontosaurus esiintyy Jurassic Park: Operation Genesis -pelissä ja Discoveryn Dinosaur Planet -ohjelmassa, jossa se tappoi Saltasauruksen.
Knut Sarlin

Knut Kristfrid Sarlin (1. marraskuuta 1882 Viitasaari – 17. toukokuuta 1923 Lahti) oli suomalainen toimittaja ja suomentaja. Hän käytti nimimerkkiä Teemu.
Asetonitriili

Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistus aineelle ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Asetonitriili on terveydelle haitallinen.