google/wiki40b huggingface dataset:
Manojoen unioni

Manojoen unioni (engl. Mano River Union, ransk. Union du fleuve Mano) on Sierra Leonen (4) ja Liberian (3) vuonna 1973 perustama valtioiden välinen liitto, jonka tarkoituksena on kehittää jäsenvaltioiden taloutta ja järjestää yhteisiä kehityshankkeita. Sierra Leonen ja Liberian lisäksi liittoon kuuluvat Guinea (2) ja Norsunluurannikko (1).

Historia

Sierra Leone ja Liberia tekivät 3. lokakuuta 1973 Manojoen julistuksen tulliliiton perustamiseksi ja taloudellisen yhteistyön vahvistamiseksi. Julistuksen allekirjoittivat Sierra Leonen presidentti Siaka Stevens ja Liberian presidentti William Tolbert. Guinea liittyi unioniin 1980 ja Norsunluurannikko 2008. Unionin alkuperäisenä tarkoituksena edistää taloutta ja alueellista yhtenäisyyttä.
Unioni toimi tehokkaasti sen alkuvuosina. Se toteutti monia yhteisiä projekteja ja perusti Manojoen metsätieteellisen instituutin ja Manojoen tietoliikenne- ja posti-instituutin. Se otti lokakuussa 1977 käyttöönsä ulkoisen tariffin ja vapautti vuonna 1981 sisäisen kaupan.
Unioni ajautui 1980-luvun puolivälissä vaikeuksiin, kun nopeasti kasvanut henkilökunta söi ison osan budjetista eivätkä jäsenvaltiot pystyneet maksamaan jäsenmaksujaan. Liberian ja Sierra Leone sisällissodat sekä jäsenvaltioiden taloudelliset vaikeudet rampauttivat unionin. Sen toiminta jäädytettiin 1991 ja seuraava kokous järjestettiin vasta 1994, jolloin käsiteltiin lähinnä turvallisuusasioita.
Jäsenvaltiot tapasivat vuonna 2000 Monroviassa aloittaakseen uudelleen unionin toiminnan. Ne lupasivat järjestää Freetowniin unionin sihteeristölle pienen henkilökunnan. Unionin toiminta laajeni edelleen vuonna 2008, kun Norsunluurannikko liittyi siihen ja jäsenvaltiot lupasivat palauttaa täysimittaisen toiminnan.
Pia Rantala-Engberg

Pia Rantala-Engberg on suomalainen diplomaatti. Hän on Suomen kybersuurlähettiläs 1.syyskuuta 2015 alkaen. Ennen tehtävään siirtymistä Rantala-Engberg toimi Suomen Nato-suurlähettiläänä. Hän aloitti ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1986.
Rantala-Engberg oli Brysselissä, Pohjois-Atlantin liitossa (NATO), olevan erityisedustuston päällikön tehtävässä 2011–2015. Hän on toiminut aiemmin vuodesta 2008 lähtien Suomen Ramallahin-edustuston päällikkönä Palestiinalaisalueella. Suomessa hän on työskennellyt ulkoministeriössä Eurooppa-osastolla, kauppapoliittisella, poliittisella ja globaaliasioiden osastolla, jossa hän oli yleisten globaaliasioiden yksikön päällikkö vuosina 2004-2008. Vuonna 1992 Rantala-Engberg toimi Etyj-huippukokouksen kansainvälisen sihteeristön diplomaattisena neuvontajana ja vuosina 1993–1995 ulkoministeriön valtiosihteerin virkamiessihteerinä. Suomen edustustoissa Rantala-Engberg on työskennellyt Ramallah’n lisäksi Wienissä, Roomassa, Bonnissa ja Suomen YK-edustustossa New Yorkissa.
Rantala-Engbergin puoliso on suurlähettiläs Per-Mikael Engberg.
Martinhalli

Martinhalli on Hyvinkäällä, Martissa sijaitseva urheiluhalli.
Miesten II-divisioonajoukkue SC Hyvinkää ja naisten salibandyliigaseura SB-Pro pelaa Martinhallissa kotiottelunsa. Se on myös Futsal-Ykkösessä pelaavan PS Villan kotikenttä sekä koripallojoukkue Hyvinkään Pontevan kotikenttä. Hallirakennuksen yhteydessä sijaitsee myös Hyvinkään kaupungin Martin koulu, joka tarjoaa perusopetusta 1–6. luokkalaisille.
Antti Siika-aho

Koulutus

Siika-aho on valmistunut filosofian maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 2014. Ylioppilaaksi hän valmistui 2005 Haapajärven lukiosta.
Litteähukankorento

Ulkonäkö ja koko

Sukukypsällä koiraalla on väriltään selkäpuolelta sininen takaruumis, ja takaruumiin selkäpuolen reunoilla on keltaisia laikkuja. Naaras ja nuori koiras ovat väriltään keltaisia. Korennon takaruumis on muodoltaan litteä ja huomattavan leveä. Siipien tyviosissa on laajat ruskeat värialueet, mutta muuten siivet ovat kirkkaat.
Litteähukankorento muistuttaa ulkonäöltään jonkin verran muita hukankorentolajeja ja jossakin määrin merisinikorentoa, mutta on helposti tunnistettavissa.
Litteähukankorennon takaruumiin pituus on 25–29 mm ja takasiiven pituus 33–37 mm.

Levinneisyys ja elinympäristö

Litteähukankorentoa tavataan yleisenä laajalla alueella Euroopassa sekä Länsi- ja Keski-Aasiassa. Se kuuluu monin paikoin elinalueensa yleisimpiin sudenkorentolajeihin. Levinneisyysalue rajoittuu idässä Iranin pohjoisosiin ja Turkmenistaniin. Laji ei elä aivan Euroopan pohjoisimmilla alueilla.
Laji on saapunut Suomeen alkujaan 1910-luvulla kaakosta. Nykyään se on maassa jokseenkin harvinainen ja paikoittainen. Kannan suuruudessa kuitenkin esiintyy vaihtelua, ja silloin tällöin laji on ollut yleisempi. Lajin esiintymisalue rajoittuu Suomessa maan eteläosiin.
Litteähukankorento elää useanlaisissa seisovissa ja hitaasti virtaavissa pienissä vesistöissä. Erityisen yleisiä asuinpaikkoja ovat ihmistoiminnasta syntyneet ojat, tuoreet pihalammikot ja sorakuoppien lampareet. Korennot voivat usein vaeltaa etäälle vedestä.

Elintavat

Lajin lentoaika Suomessa ajoittuu touko-kesäkuun vaihteesta elokuun alkupuolelle. Päälentoaika on kesäkuun alkupuoliskolta heinäkuun puoleenväliin.
Litteähukankorento parittelee hyvin lyhyesti ilmassa lentäessään.
Hammersmithin metroasema (Circle ja Hammersmith & City Line)

Historia

Asema avattiin 13. kesäkuuta 1864, ja sitä siirrettiin hieman etelään 1. joulukuuta 1868.
Metropolitan Railway (nykyinen Metropolitan Line) liikennöi Hammersmithistä Richmondiin vuodesta 1877 lähtien. Liikennöinti loppui 31. joulukuuta 1906.
Circle Line alkoi liikennöidä asemalle 13. joulukuuta 2009.
Parannustyöt, joissa asemalle tehtiin uusi sisäänkäynti Beadon Roadille ja laitureita pidennettiin, valmistuivat alkuvuodesta 2015.
Grenoblen raitiotieliikenne

Historia

Grenoblen ensimmäinen raitiotielinja avattiin vuonna 1894. Linjastoja laajennettiin ahkerasti ja vuoteen 1927 mennessä rataverkko oli 103 kilometrin laajuinen. Toinen maailmansota vaikeutti raitiotien liikenöintiä ja ajoittain liikennöinti oli kokonaan pysähdyksissä. Sodan jälkeen linjoja alettiin korvata linja-autoilla ja raitiotie lakkautettiin vuonna 1952.
Raitiotie nousi keskustelunaiheeksi jälleen 1980-luvun alussa ja rakennustyöt aloitettiin vuosikymmenen aikana. Ensimmäinen uusi raitiotielinja aloittikin toimintansa 1987. Kolme vuotta tämän jälkeen avattiin raitiotien toinen linja. Seuravan kerran raitiotieverkkoa laajennettiin 2000-luvulla, jolloin avattiin linjat C sekä D. Lisäksi 2010-luvulla avattiin linja E.
Sääkartta

Sääkartta on kartta, jossa näkyy säätilanne. Sääkartta voi olla helposti ymmärrettävä yksinkertainen sääkartta, tai hyvinkin tieteellinen analysoitu sääkartta. Sadetutkan ja sääsatelliittien kuvat eivät ole varsinaisia sääkarttoja, vaikka antavatkin monesti tarkkaa tietoa säästä, ja vaikka niitä monesti käytetään sääkarttojen yhteydessä.

Erikoisia sääkarttoja

Luotauksista saadaan eri painepinnoilta (korkeuksilta) sääkarttoja, joissa näkyvät muun muassa lämpötilat.
Niistä voidaan piirtää yläkartta, joka ilmoittaa esimerkiksi 500 millibaarin pinnan korkeuden. Siinä voi olla myös ylätuulen suunnat.
FS Cassard (1866)

Valmistus

Alus tilattiin Le Havresta Augustin Normandilta. Tilatun aluksen nimeksi vahvistettiin 3. joulukuuta 1861 Cassard ja sen köli laskettiin 1. tammikuuta 1862. Alus laskettiin vesille 20. helmikuuta 1866. Se muutettiin jahdiksi uudelleen nimettynä Jérôme Napoléoniksi 16. elokuuta. Samalla nimi Cassard siirrettiin aiemmin valmistetulle Jérôme Napoléonille. Alus otettiin palvelukseen 1. syyskuuta.

Palvelus

Alus teki tutkimusmatkan Jäämerelle vuosina 1867-1868 ja se oli Cherbourgissa 19. syyskuuta 1870.
Alus luokiteltiin korvetiksi 19. syyskuuta, jolloin se sai uuden nimen Desaix. Alus liitettiin samalla Välimeren laivueeseen. Se oli Lähi-Idän asemalla 8. lokakuuta 1872-15. elokuuta 1873. Alus poistettiin alusluettelosta 18. elokuuta 1894.
Kaakkolampi (Valkeakoski)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,4 hehtaaria ja se on 150 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä ja sen rannat ovat suota. Lamen rantasuon reunalle on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet seututieltä 310.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Mallasveden ja Pälkäneveden alueella (35.71), jonka Roineen alueeseen (35.713) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 97,5 metriä mpy. Siihen on johdettu seitsemän suo-ojaa, joista Yhtehittensuolta tuleva on pisin oja. Lammen laskuoja laskee kilometrin päässä Halkohaavanjärven Kaakkoperään, joka sijaitsee 13 metriä alempana.
Matkaaja

Historiaa

Reijo Jokirannan toiminimi R. Jokiranta alkoi valmistaa matkailuvaunuja tuotemerkillä SF-Matkaaja vuonna 1967. Ensimmäiset niistä syntyivät perheen autotallissa Vantaan Rekolassa, seuraavat läheisessä navetassa. Jo alkuvaiheessa Jokiranta sai Karjakunnalta tilauksen kahdestatoista nakkikioskeiksi varustellusta vaunusta. Toden teolla toiminta lähti käyntiin ruotsalaisen Wixenius-vaunuyrityksen tilattua sata Matkaaja-vaunua.
Vuonna 1972 valmistus siirrettiin Rekolasta Järvenpäähän, jonne valmistuivat omat tehdastilat 1975. Vuonna 1978 Matkaajan rinnalle tuotiin niukemmin varustellut Pallas-vaunut. 1970-luvun lopulla yritykseen palkattiin myös perheen ulkopuolisia osaajia, kuten kokenut vaunumyyjä Ralf Lönnfors ja muotoilija Marja-Leena Willberg.
Vuonna 1984 ryhdyttiin valmistamaan vaunujen lisäksi myös matkailuautoja Volkswagen LT-, Fiat Ducato- ja Ford Transit -alustoille. Kuuden tuhannen matkailuvaunun lisäksi Matkaaja valmisti noin 1 500 matkailuautoa.
Matkaaja Ky:n perustaneet Jokirannat myivät yrityksensä vuonna 1985 Rapala Oy:lle. Vuonna 1990 omistus siirtyi Starckjohann-Telko Oy:lle ja jo puolta vuotta myöhemmin edelleen Oy Lohja Caravans Ab:lle, joka siirsi tuotannon omistamaansa Kafi-tehtaaseen Teuvalle ja käytännössä lopetti Matkaajan ja muut ostamansa merkit.
Cyclomania

Vastaanotto

Film-O-Holic.com-elokuvasivuston Juha Rosenqvist piti uutuuselokuvaa tuoreeltaan hieman haparoivana, mutta pirteänä ja kesäisen lämpimänä urheiluelokuvana, joka sattumalta tuotiin ensi-iltaan suuren hiihtodopingskandaalin aikoihin maaliskuussa 2001.
Haukkajärvi (Orivesi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,0 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee Siikanevan eteläpuolella kohoavalla mäkisellä järvialueella Männistönnevan ja Ison Petäjäjärven välissä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä ja sen rannat ovat soistuvaa metsämaata. Järven lähelle tulee metsäautotiet Lauttakulman suunnalta.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Kooninjoen valuma-alueeseen (35.745) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 166,3 metriä mpy. Siihen on johdettu metsäojia, joista yhden päässä sijaitsee pieni Loukkulammi. Järven laskuoja yhtyy Männistönnevalla Rooppiojaan.
Joanna Lumley

Joanna Lumley (s. 1. toukokuuta 1946 Srinagar, Intia) on englantilainen näyttelijä ja entinen malli. 
Tunnetuimman roolinsa hän on tehnyt Todella upeeta -televisiosarjassa (engl. Absolutely Fabulous) Patsy Stonena vuosina 1992–2004. Hän on näytellyt lukuisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten sarjassa Safiiri ja Teräs (Sapphire and Steel, 1979–1982) yhdessä David McCallumin kanssa. 
Lumley on myös kuuluisa eläinten oikeuksien puolestapuhuja ja kasvissyöjä. Vuonna 2010 Oldie Magazines palkitsi Lumleyn vuoden vanhus -tittelillä tämän työstä gurkha-sotilaiden aseman parantamiseksi.
Jeremy McGrath

Jeremy McGrath (s. 19. marraskuuta 1971 Kalifornia) on yhdysvaltalainen, uransa lopettanut supercross-kuljettaja. McGrath ajoi AMA Supercross -sarjaa.
Cam Clarke

Biografia

Clarke syntyi Burbankissa. Hänen isänsä oli useissa 1950-luvun science fiction -elokuvissa esiintynyt näyttelijä Robert Clarke, ja hänen äitinsä Alyce King toimi laulajana. Clarke aloitti esiintymisensä jo kuusivuotiaana, kun hänen vanhempansa esiintyivät ABC:n musikaalisessa televisiosarjassa The King Family. Sarjan suosion myötä siitä tuli vuodesta 1965 lähtien viikoittainen ohjelma Yhdysvalloissa, joka kesti aina 1970-luvun lopulle.

Ääninäyttelijänä

Ääninäyttelemiseen Clarke päätyi 15-vuotiaana tehdessään sivuääniä Butch Cassidy animaatiosarjaan vuosina 1973–1974, mutta teki usein cameorooleja televisiosarjoihin 1980-luvulle asti, kunnes vuonna 1987 hän sai ensimmäisen merkittävän ääniroolin esittäessään Leonardoa animaatiosarjassa Turtles – mutanttikilpikonnat. Sarjan menestyksen myötä Clarke oli hahmon roolissa aina vuoteen 1996 asti ja sai innostuksensa ryhtyä näyttelemisen sijaan täysipäiväiseksi ääninäyttelijäksi. Turtles – mutanttikilpikonnien jälkeen hän on ääninäytellyt useissa animaatioissa kuten Timon & Pumba, Avatar, Monsuno, Megas XLR, Hämähäkkimies ja Clarken toinen merkittävä äänirooli oli vuonna 2002, kun hän toimi He-Manina animaatiosarjassa He-Man, joka oli uudistettu versio 1980-luvun He-Man and the Masters of the Universe animaatiosta.
2000-luvulla Clarke on tehnyt äänirooleja useimmiten videopeleihin, muun muassa World of Warcraftin lisäosassa World of Warcraft: The Burning Crusadeissa hän ääninäyttelee Blood Elves rodun miehiä. Sitä ennen Clarke oli vuonna 2006 Marvel: Ultimate Alliancessa Thorin ja Daredevilin ääninä, sekä Simban äänenä Kingdom Hearts II:ssa. Lisäksi hänellä oli pieni rooli God of War II:ssa Herkulesina, ja vuonna 2007 julkaistussa Eternal Sonatassa hän ääninäytteli Prinssi Crescendoa.
Miles Wood

Seuraura

Wood pelasi kaksi kautta EmJHL-junioriliigaa Salem Ice Dogsissa, jonka jälkeen hän kävi vuodet high schoolia Noble & Greenough Schoolissa. New Jersey Devils varasi Woodin neljännellä kierroksella 100. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2013. Kaudella 2013–2014 hän oli Nobe & Greenough'n paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 29+25=54. Kaudella 2014–2015 Wood toimi joukkueen kapteenina.
Kauden 2015–2016 Wood pelasi Boston Collegen yliopistojoukkueessa. Kauden jälkeen, huhtikuussa 2016 hän teki kolmivuotisen tulokassopimuksen New Jersey Devilsin kanssa. Wood teki NHL-debyyttinsä heti runkosarjan päätöskierroksella 9. huhtikuuta 2016 Toronto Maple Leafsia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 13.06 minuuttia.

Maajoukkueura

Wood edusti Yhdysvaltoja MM-kilpailuissa vuonna 2016. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2015.

Muuta

Woodin isoveli Tyler pelaa Brownin yliopistojoukkueessa. Veljesten isä Randy Wood pelasi omalla urallaan yli 700 NHL-ottelua. Heidän isoisänsä R. Norman Wood oli puolestaan yliopistokiekkoilija ja -valmentaja.
Maija Hänninen

Maija-Liisa Hänninen-Pekurinen (s. 16. elokuuta 1953 Helsinki) on suomalainen balettitanssija ja -pedagogi.
Hänninen syntyi kelloseppä Onni Kalervo ja hovimestari Anna-Liisa Hännisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuosina 1984-2005 oli Seppo Pekurinen, jonka kanssa sai lapset Jere Oskari 1984 ja Topi Ilmari 1998. Hänninen opiskeli Suomen Kansallisbaletin balettikoulussa 1963-1970 ja suoritti lisäopintoja Vaganovan balettiakatemiassa 1976-1977. Suomen Kansallisbaletin tanssijana ja solistina Hänninen toimi 1971-1996. Hän esiintyi tanssijanuransa aikana Suomen lisäksi useita kertoja ulkomailla, muun muassa Kiinassa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Suomen Kulttuurirahaston Edvard Fazer -palkinto myönnettiin Hänniselle 1988, Tanssin kukka -palkinto 1990 sekä Uudenmaan läänin Artium Cultori -mitali 1996. Hännisen "Malja Maijalle" -jäähyväisjuhlaa Kansallisbaletista vietettiin oopperassa v. 1996. Tämän jälkeen Hänninen aloitti sekä akateemiset että ammatilliset opinnot suorittaen mm. ammatillisen opettajan pedagogiset opinnot ja tanssitaiteen maisterin tutkinnon, samalla Hänninen jatkoi tanssijan uraansa freelancerina sekä on toiminut opettajana ja tanssinharjoittajana. Hänninen on toiminut suomalaisen tanssikentän eri yhdistysten hallituksissa mm. Tanssitaiteilijain liitto, Balettipedagogit ry. ja Helsingin Kansainvälinen Balettikilpailu ry. Hän on myös järjestänyt ja tuottanut useita tanssiesityksiä, -kursseja, -leirejä ja -kilpailuja kuten Valtakunnallisen balettikilpailun 2014 ja 2016.
Organokobolttiyhdisteet

Organokobolttiyhdisteet ovat organometalliyhdisteitä, joissa on kovalenttinen sidos koboltin ja hiilen välillä.

Rakenne ja ominaisuudet

Organokobolttiyhdisteissä koboltti voi esiintyä hapetusluvuilla +I, +II, +III tai +IV. Näistä +I ja +III ovat tavanomaisimmat ja hapetusluvulla +II koboltti esiintyy organometalliyhdisteissä vain reaktioiden välivaiheina ja hapetusluvulla +I organokobolttiyhdisteet ovat hyvin nukleofiilisia. Koboltin ja hiilen välinen sidos on hyvin heikko. Ainoa stabiili yksinkertaisia alkyyliligandeja sisältävä organokobolttiyhdiste on tetrakis(norbornyyli)koboltti, jossa koboltti on muutoin sille harvinaisella hapetusluvulla +IV. Stabiilimpia ovat yhdisteet, joissa on lisäksi ligandina fosfiineja tai muita elektroneja luovuttavia ligandeja. Organokobolttiyhdisteitä, joiden rakenne on RyCoXz, missä R on aromaattinen ryhmä ja X on bromi tai jodi, on raportoitu syntetisoidun.
Yksinkertaisia alkyyli- tai aryyliorganokobolttiyhdisteitä stabiilimpia ovat koboltin yhdisteet, joissa koboltti on koordinoitunut alkeeneihin. Tällaisia yhdisteitä ovat esimerkiksi metalloseeneihin kuuluva kobolttoseeni sekä organokobolttiyhdisteet, joissa orgaanisena osana on esimerkiksi 1,5-syklo-oktadieeni tai syklo-okteeni. Stabiileja organokobolttiyhdisteitä ovat myös eräät metallikarbonyyliyhdisteet kuten dikobolttioktakarbonyyli. Organokobolttiyhdisteitä stabiloivat myös kobolttiin sitoutuneet typpi- tai happifunktionaalisuuksia sisältävät yhdisteet esimerkiksi porfyriinirengas B₁₂-vitamiinissa ja oksiimit.
Salmijärvi (Mänttä-Vilppula, Myllykylä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,5 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Ukonselän lähialueeseen (35.622) se kuuluu.
Tampereen vaakuna

Tampereen vaakuna on Tampereen kaupungin virallinen tunnus. Vaakunan suunnitteli Olof Eriksson ja se otettiin käyttöön 30. maaliskuuta 1960.
Vaakuna selitetään: ”Punaisessa kentässä aaltokoroinen vastapalkki, jonka yläpuolella saatteena paaluttainen vasara ja alapuolella paaluttainen Merkuriuksen sauva; kaikki kultaa”. Vaakunan värit ovat samat kuin Pirkanmaan vaakunassa. Kaupungin nimen alkukirjaimelta T:ltä näyttävä vasara symboloi Tampereen teollisuutta, Merkuriuksen sauva kauppaa ja aaltokoroinen vastapalkki Tammerkoskea.

Vanha vaakuna

Tampereen vanha vaakuna oli käytössä vuosina 1839–1960. Sen hankkimista alettiin suunnitella pian sen jälkeen kun keisari Nikolai I yhtenäisti Tampereen kaupungin hallintoa samanlaiseksi muiden Suomen kaupunkien kanssa 1830. Huhtikuussa 1838 Tampereen pormestari Fredrik Sacklén lähetti Turkuun läänin kuvernööri Lars Gabriel von Haartmanille anomuksen Arvid von Cederwaldin suunnitteleman vaakunaehdotuksen hyväksymiseksi. Everstiluutnantti ja Pyhän Annan ritarikunnan 3. luokan ritari Arvid von Cederwald toimi tuolloin koskenperkausinsinöörinä Suomen senaatin talousosaston koskenperkausjohtokunnassa. Vaakunaehdotusta ei hyväksytty sellaisenaan. Pyöreää vaakunaehdotusta pyydettiin muuttamaan nelikulmaisen kilven muotoon sekä piirtämään se suurempana. Vaakunan muuttaminen pyydettyyn muotoon annettiin Helsingin maanmittauskonttorissa työskennelleen taiteilija Magnus von Wrightin tehtäväksi. Hän jätti valmiin vaakunan senaatin esittelijäsihteeri Berndt Federleylle 12. tammikuuta 1839. Keisari hyväksyi Tampereen vaakunan 20. maaliskuuta 1839 ja päätös hyväksymisestä saapui Turun lääninkansliaan 9. toukokuuta 1839.
Vanhan vaakunan heraldista selitystä ei ole säilynyt tai sitä ei ole koskaan tehty. Siinä on kuitenkin teemoina ristikkäiset vasara ja Merkuriuksen sauva, jotka symboloivat teollisuutta ja kauppaa , Tampereen kaupungin nimen alkukirjain "T" , sekä koski joka symboloi mitä ilmeisimmin Tammerkoskea. Vanha vaakuna vaihdettiin uuteen, Olof Eriksson suunnittelemaan vaakunaan 1960 lähinnä kahdesta syystä; vaakuna oli heraldisesti heikko, ja sen lukuisat värit tekivät sen käyttämisestä ongelmallista painotöissä. Uusi vaakuna pohjautui vanhaan, mutta otti huomioon heraldiset säännöt. Uuden vaakunan värit poimittiin Satakunnan ja Hämeen maakuntavaakunoista.
Vaakunan vaihtaminen oli kiistelty teko ja vanhan vaakunan palauttamista on ajoittain vaadittu myös vaihtamisen jälkeen. Vuonna 2007 käsiteltiin valtuustoaloitetta, jossa lainataan Sulo A. Typön 1950–luvulla esittämiä perusteluita vanhan vaakunan puolesta: ”Tampereella kuulee usein sanottavan, ettei täällä ole historiallisia nähtävyyksiä. Ei olekaan paljon, mutta muun muassa vaakuna on, ja se on sitä arvokkaampi, mitä vanhempi se on.”
Uutta vaakunaa on kutsuttu yleisönosastokirjoituksissa neuvostohenkiseksi väriensä takia.
HMS A.1

Palvelus

SS Berwick Castle törmäsi 18. maaliskuuta 1904 pinnan alla olleeseen sukellusveneeseen, joka upposi vieden mukanaan koko miehistön. Alus nostettiin 18. huhtikuuta, minkä jälkeen se palautettiin palvelukseen.
Aluksella tapahtui polttoaineen aiheuttama räjähdys elokuussa 1911, minkä jälkeen se muutettiin koealukseksi Amiraliteetin sukellusveneidentorjuntalautakunnalle. Alus tuhoutui vuotta myöhemmin radio-ohjattuna maalialuksena, mutta tällä kertaa ilman miehistötappioita. Uppoamispaikka pysyi salassa aina vuoteen 1989, jolloin kalastaja löysi aluksen hylyn Brackleshamin lahdelta.
Cthulhun kutsu

Cthulhun kutsu (The Call of Cthulhu) on H. P. Lovecraftin vuonna 1926 kirjoittama kauhunovelli. Se julkaistiin Weird Talesissa vuoden 1928 helmikuun numerossa. Novelli on kirjoitettu dokumentaariseen tyyliin; kertoja lainaa ja tutkii useita lähteitä, joiden myötä hän vähitellen päätyy hirviöjumala Cthulhun kultin jäljille. Cthulhun kutsu on ainoa Lovecraftin kirjoittama tarina, jossa itse Cthulhu esiintyy merkittävässä roolissa. Novelli on keskeinen Lovecraftin kirjoitusten pohjalta luodussa Cthulhu-mytologiassa.

Sovituksia

Sandy Petersenin kehittämä ja Chaosiumin julkaisema samanniminen roolipeli perustuu Lovecraftin kirjoihin ja hänen luomaansa Cthulhu-mytologiaan. Peli sijoittuu ajallisesti 1920-luvulle.
H. P. Lovecraftin historiaseura (The H.P. Lovecraft Historical Society) tuotti vuonna 2005 valmistuneen mustavalkoisen mykkälyhytelokuvan The Call of Cthulhu, joka voitti useita palkintoja ja sai kunniamaininnan monilla elokuvafestivaaleilla. Elokuvan kerronta poikkeaa novellin vastaavasta jonkin verran, vaikka juoni onkin sama.
Cthulhun kutsusta on tehty maailmalla myös näytelmiä. Vuoden 2015 marraskuussa Suomen ensi-iltansa Tikkurilan Teatterissa sai Aarne Lindenin käsikirjoittama näytelmäversio samasta tarinasta.
Australian lippu

Australian lippu on Australian tunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Siinä on sinisellä pohjalla vasemmassa yläkulmassa olevan Ison-Britannian Union Jackin lisäksi iso seitsensakarainen tähti ("Commonwealth Star" - Kansainyhteisön tähti), jonka sakarat edustavat kuutta alkuperäistä osavaltiota ja yksi territorioita ja tulevia osavaltioita. Lipun oikealla puoliskolla on Etelän risti -tähtikuvio. Australian lippu pohjautuu brittiläiseen Blue Ensign -lippuun, johon on lisätty kuusi tähteä.

Historiallisia lippuja

Australian liittovaltion lippu otettiin käyttöön vuonna 1903 hieman nykyisestä poikkeavassa muodossa. Ensimmäinen virallinen lippu puolestaan poikkesi tähtien muodon osalta vuonna 1901 kansallisen kilpailun voittaneesta versiosta. Liittovaltion lippua vanhempia ovat osavaltioiden liput, joista vanhimmat on otettu käyttöön 1870-luvulla.