google/wiki40b huggingface dataset:
Lamasalvos

Lamasalvos eli nurkkasalvos on hirsitalojen rakenne, jossa hiirret ovat vaakasuorassa. Lamasalvosrakenne tehdään päällekkäin asetetuista hirsistä, joiden nurkassa risteävät päät lovetaan eli salvotaan. Jotta hirret liittyisivät tiiviisti toisiinsa, tehdään ylempään hirteen varaus, hirren alapinnassa oleva pituussuuntainen kouru. Varaus estää myös sadeveden pääsyn hirsien väliseen saumaan. Hirret sidotaan toisiinsa hirsien läpi porattuihin reikiin työnnetyillä vaarnoilla.
Aksel Einola

Aksel Eino Einola (27. syyskuuta 1894 Viipuri – 18. helmikuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen jääkäri ja taiteilija, kuvittaja ja lastenkirjailija. Hänen vanhempansa olivat rakennusmestari Viktor Einola ja Iida Sutela. Hänen puolisonsa oli Ester Blomqvist. Aksel Eino Einola kävi viisi luokkaa Viipurin suomalaista lyseota sekä Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulun Helsingissä.

Jääkäriaika

Aksel Eino Einola liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 13. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella. Hänet siirrettiin 30. syyskuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja 25. marraskuuta 1916 Altonan työosastoon, josta hänet päästettiin siviilityöhön 19. helmikuuta 1917.

Sisällissodan jälkeinen aika

Hän saapui takaisin Suomeen 9. tammikuuta 1919 ja toimi Imatran Tainionkosken suojeluskunnan paikallispäällikkönä 5. toukokuuta 1919 – 1. maaliskuuta 1920. Myöhemmin hän omistautui maalaustaiteelle ja taidegrafiikalle, töitään hän teki etupäässä Helsingissä. Hän toimi myös kuvittajana ja Imatralla piirustuksen opettajana vuosina 1919–1931. Hänen töitään ovat muun muassa vuorineuvos A. Lampénin muotokuva vuodelta 1937 sekä sarja jääkäriaiheisia etsauksia.

Taide

Akseli Einola kuvitti opetustauluja, lasten- ja nuorten kirjoja sekä oppikirjoja. Hän oli tuottelias sekä taidemaalarina että taidegraafikkona. Vaikka Einola teki öljymaalauksia ja akvarelleja, hänen parhaimmat työnsä ovat metalligrafiikkaa. Akseli Einola kirjoitti myös satukirjoja ja oli kuvittajana sanoma- ja aikakauslehdissä. Einolan grafiikantöissä on nähtävissä aikakaudelle tyypillistä realistista ilmaisua. Akseli Einola oli yksi vuonna 1909 ilmestyneen kotimaisen eläinkuvaston kuvittajista.
Marie Dubois

Marie Dubois (12. tammikuuta 1937 Pariisi – 15. lokakuuta 2014) oli ranskalainen näyttelijä. Hän sai parhaan naissivuosan César-palkinnon elokuvasta La menace ja oli uudelleen ehdolla samassa luokassa elokuvasta Yhden miehen helvetti. Muita elokuvia, joissa Dubois esiintyi, olivat Ampukaa pianistia, Jules ja Jim, Pariisin varas, Le rouble à deux faces, La ronde, Suuri huviretki, Nuo rohkeat miehet hilpeissä kaaroissaan, Rakkaus Roomassa, Les arpenteurs, Ystäväpiiri, Kultainen käärme, Amerikan setä ja Garçon!.
Dubois meni vuonna 1961 naimisiin Serge Rousseaun kanssa, ja avioliitto kesti miehen kuolemaan asti vuonna 2007.
Oratop

Oy Oratop Ab (vuoteen 1972 Oy Rönkä Ab) oli turkulainen vaatetustehdas, joka toimi vuosina 1921–2003 erityisesti naisten ja miesten päällystakkien valmistajana. Nykyisin Oratop on käytössä Turo Tailorin miesten päällystakkien tuotemerkkinä.

Historiaa

Oy Rönkä Ab:n perustivat Turkuun vuonna 1921 Tukholmassa naistenvaatteita valmistanut vaatturimestari Aatu Rönkä (1879–1929) ja kauppias Enok Wilhelm Johansson Frejborg (1886–1958). Rönkä lähti yhtiöstä jo 1925 ja kuoli vuonna 1929, joten hänen nimeään kantavasta yhtiöstä tuli Frejborgien perheyritys. Wilhelm Frejborg oli mukana myös Rönkää pienemmissä yrityksissä Frejborg & Saarinen, Turun Kutomo ja Toimelan Pukimo.
Tunnetuimmaksi tuotemerkiksi muodostui yhtiönimen alkukirjaimista otettu ORA, josta tuli 1950-luvulla yksi Suomen arvostetuimmista vaatemerkeistä. Yritykselle valmistui vuonna 1941 Sirkkalankadulle oma tehdasrakennus, jota laajennettiin usean kerran. Myöhemmin Oratop toimi Piikkiössä.
Vuonna 1972 Oratopiksi muuttunut yhtiö tunnettiin 1980-luvun taitteessa erityisesti ”tyylitietoisten” miesten pukujen ja takkien tekijänä, jota Helsingin Sanomien Anna-Liisa Wiikeri kutsui maan parhaaksi miesten takkien tekijäksi.
Vuonna 1997 Oratopin tuotejohtaja Juha Arhi palkittiin Kultainen vaatepuu -palkinnolla.
Vuonna 1999 kuopiolainen Turo Tailor osti Oratopin osake-enemmistön, ja loput osakkeista siirtyivät Oratopin toimivalle johdolle. Muutamaa vuotta myöhemmin Turo lopetti Oratopin tehtaan Piikkiössä ja siirsi takkituotannon Kuopioon. Turon koko tuotanto Kuopiossa siirrettiin ulkomaille vuonna 2009.
Oratopin entisessä tehtaassa Piikkiössä toimi vuodesta 2004 huonekalutehdas Kaani Oy, kunnes tehdas tuhoutui tulipalossa 2010.
Prodikos

Prodikos (m.kreik. Πρόδικος, n. 465/450 eaa. – n. 398 eaa.) oli kreikkalainen sofisti, grammaatikko ja esisokraatikkoihin lukeutunut filosofi. Hänet tunnetaan "Sokrateen edelläkävijänä".
Prodikos oli kotoisin Kheoksesta. Hän tuli Ateenaan Kheoksen lähettiläänä, ja tuli siellä tunnetuksi puhujana ja opettajana. Kuten Protagoras, myös Prodikos koulutti oppilaitaan toimimaan politiikassa. Protagoraan työkaluina olivat kuitenkin lähinnä retoriikka ja tyyli, kun taas Prodikos opetti ensisijaisesti etiikkaa. Hänen etiikkansa oli pessimististä. Hän hoiti yhteiskunnalliset velvollisuudet huolimatta sairaalloisuudestaan, mutta painotti silti elämän suruja. Hän ei kuitenkaan suosinut toivotonta antautumista, vaan ajatteli, että työ toimii parannuskeinona. Hän otti esikuvakseen Herakleen, viriilin aktiivisuuden ruumiillistuman. Hänen näkemystensä vaikutusta voidaan havaita niinkin myöhään kuin kristillisessä teoksessa Hermaan paimen.
Hänen näkemyksensä jumaluskon synnystä oli hyvin moderni. Hän esitti, että ihmiset palvoivat ennen jumalina kaikkia suuria voimia joista oli hyötyä, esimerkkinä Niilin palvominen. Myöhemmin ihmiskunnalle palveluksia tehneet henkilöt tehtiin mytologioissa jumalaisiksi. Prodikos ei kuitenkaan ollut ateisti, sillä muun muassa panteistinen Zenon Elealainen puhui voimakkaasti hänen puolestaan.
Hänen luonnonfilosofiastaan tunnetaan ainoastaan teosten Luonnosta ja Ihmisen luonnosta nimet. Muussa filosofiassaan hän painotti sanojen tarkan käytön merkitystä. Kaksi tutkielmaa olivat erityisen tunnettuja. Toinen oli Kielen asianmukaisuudesta, johon Platon usein viittaa. Toinen sisälsi tunnustetun apologian Herakleen valitsemisesta, jossa sekä Hyve että Pahe houkuttelevat Heraklesta, ja josta Ksenofonin esittämä Sokrates antaa tiivistelmän (Muistelmia II:I).
Prodikoksen merkittävin oppilas oli Sokrates. Myös Therameneen, Euripideen ja Isokrateen sanotaan olleen hänen oppilaitaan. Hänen seuraajansa antoivat hänestä erilaisia arvioita. Platon satirisoi hänen opetuksiaan varhaisissa dialogeissaan, Aristofanes kutsui häntä "solisevaksi puroksi" ja Aiskhines paheksui häntä sofistina.
Child’s Play

Juoni

Elokuva kertoo sarjamurhaajasta nimeltä Charles Lee Ray. Ray pakenee poliiseja paikalliseen lelukauppaan ja käyttää hyödykseen oppimiansa voodoo-taikoja ja siirtää henkensä ”Kiva Kaveri” -nukkeen, ja Charles Lee Ray todetaan kuolleeksi. Andy Barclay saa äidiltään syntymäpäivälahjaksi sattumalta juuri sellaisen nuken ja pian omituinen murhasarja käynnistyy, Andyn ollessa aina paikalla kun tapahtuu. Kukaan ei kuuntele Andya, kun hän väittää "Chucky" -nimisen nuken olevan syypää tapahtumiin ja Andy aiotaan huostaanottaa Andyn äidiltä, Karenilta. Lopulta Karenin epäluulo nuken viattomuudesta alkaa herätä ja nukke paljastuukin ilmieläväksi, uuden kehon hankkineeksi Charles Lee Rayksi. Rayn suunnitelmana on seuraavaksi siirtää sielunsa Andyyn ennen kuin jää lopullisesti jumiin nuken kehoon samalla kun Karen ja Rayn tappanut poliisi Mike Norris aloittavat taistelun nuken pysäyttämiseksi ja Andyn sielun pelastamiseksi.

Kohtelu Suomessa

Valtion elokuvatarkastamo asetti elokuvalle ennakkotarkastuksessa 7.4.1989 ikärajan KK (Kokonaan kielletty), joten elokuvaa ei ollut laillista Suomessa levittää eikä esittää. Elokuva vapautui sensuurista vasta vuonna 1.1.2001 kuvaohjelmien tarkastusta koskevan lakimuutoksen yhteydessä.
Rentukka

Ulkonäkö

Monivuotisen rentukan varret ovat rennot ja mehevät, ja kasvavat 15–50 cm pitkiksi. Kalju varsi on ontto. Lehdet ovat nahkeita ja tavallisesti nyhä–nirhalaitaisia. Aluslehdet ovat melko pitkäruotisia, lehtilapa on pyöreähkö ja herttatyvinen. Varsilehtien lapa on tavallisesti munuaismainen. Halkaisijaltaan lehdet ovat 3–20 cm. Kukkien määrä vaihtelee yhdestä viiteentoista. Kukat ovat kiiltävän keltaiset, halkaisijaltaan 2–5 cm, ja niissä on yleisimmin viisi terälehteä. Suomessa rentukka kukkii touko-kesäkuussa, pohjoisessa vielä elokuussakin. Kasvin siemenet kypsyvät lukuisissa, otakärkisissä tuppiloissa.
Suomessa rentukasta tunnetaan kaksi alalajia: rantarentukka (ssp. palustris) ja purorentukka (ssp. radicans). Näistä jälkimmäinen on pienempikokoinnen ja kukinnaltaan vaatimattomampi. Rentukan saattaa sekoittaa samaan aikaan kukkivaan mukulaleinikkiin (Ranunculus ficaria).

Levinneisyys

Rentukka on tyypillinen pohjoisen pallonpuoliskon lauhkeiden vyöhykkeiden laji. Sitä tavataan kaikissa Pohjoismaissa sekä Euroopassa eteläisimpiä osia lukuun ottamatta. Levinneisyysalue jatkuu Pohjois-Aasiassa aika Keski-Siperiaan saakka. Pohjois-Amerikassa rentukkaa kasvaa Yhdysvaltain itä- ja keskiosista Kanadan keskiosiin. Suomessa rentukka on yleinen koko maassa. Alalajeista rantarentukkaa tavataan koko maassa, purorentukkaa puolestaa Kainuussa ja Lapissa.

Elinympäristö

Rentukka kasvaa rehevillä kosteilla alueilla. Sen tyypillisimpiä elinympäristöjä ovat luhdat, ojat, purot, märät niityt, suon reunat ja rehevien metsälampien rannat.

Myrkyllisyys

Rentukan lehdet ovat myrkyllisiä. Ne voivat aiheuttaa ihmiselle vaihtelevia oireita, kuten polttavaa tunnetta kurkussa, oksentelua, veriripulia, huimausta ja kouristuksia. Lajin myrkyllisyydestä huolimatta ainakin Ruotsissa kukkien nuppuja on nautittu kapristen tapaan.

Käyttö

Rentukkaa käytetään myös puutarhakasvina esimerkiksi lampien rannoilla. Siitä on jalostettu myös kerrottukukkainen puutarhalajike Multiplex.
Suomen Olutseura

Suomen Olutseura ry (SOS) on Kuopiossa vuonna 1989 perustettu valtakunnallinen olutseura, joka edistää ja vaalii suomalaista olutkulttuuria, toimii oluen kuluttajien etujärjestönä sekä kohottaa oluen ja sen käyttäjien sosiaalista arvostusta. Seura painottaa käytössä kohtuullisuutta ja laatua määrän sijaan, sekä pyrkii karsimaan olueen liittyviä ennakkoluuloja.
Seuran puheenjohtajana toimii tällä hetkellä Antti Kotti. Kunniapuheenjohtajiksi on nimitetty M. A. Numminen (1997), Heino Tiilikainen (2005), Pekka Kantanen (2009) ja Eeva-Liisa "Eve" Vaittinen (2011). Suomen Olutseurassa on vuonna 2019 noin 730 henkilöjäsentä.
Suomen Olutseuran osittain omistama Olutposti ilmestyy neljästi vuodessa.
Hatlamminsuo

Hatlamminsuo on Riihimäellä sijaitseva luontokohde. Maakunnallisesti Hatlamminsuo on Riihimäen arvokkain yksittäinen luontokohde. Suo on laaja, suurelta osin luonnontilainen keidassuo, joka sijaitsee osittain Hausjärven puolella. Hatlamminsuon luonnonsuojelullinen arvo perustuu moniin eri suokasvillisuustyyppeihin, joita on kaikkiaan 40. Valtaosin suo on mäntyvaltaista rämettä. Reunoilla on kuusivaltaisia korpia. Pääosa Hatlamminsuosta on säilynyt lähes luonnontilaisena. Ihmistoiminta, kuten turpeen nosto, ojitukset, hakkuut ja virkistyskäyttö ovat antaneet alueen luonteeseen omat vivahteensa. Suon arvokkaimpia kasvillisuustyyppejä ovat lyhytkorsinevalaikut, allikot ja reunoilla mustikka- sekä ruoho- ja heinäkorvet. Allikoiden reunoilla ja nevalaikuilla löytyy runsaasti Etelä-Suomessa harvinaista valkopiirtoheinää ja leväkköä.
Hatlamminsuo on edelleen voimakkaassa virkistyskäytössä ympäri vuoden. Suolla liikuskelee runsaasti marjastajia ja luonnonharrastajia ja suo on lisäksi ahkerasti koulujen luonto-opetuksen kohteena. Talvisin suolla liikkuvat hiihtäjät.
Hatlamminsuon halki kulkee noin kilometrin mittainen luontopolku, joka kulkee pääosin pitkospuilla suon kulumisherkkyyden vuoksi.
Purppurakeijuahven

Ulkonäkö ja koko

Purppurakeijuahven kasvaa noin 10 cm pitkäksi. Se on vartaloltaan puikkomainen, selkä. ja vatsaevät ovat melko korkeat. Koiras on kokonaan punainen selkäevän tummaa täplää lukuun otatamatta. Naaraan väri muuttuu vaiheittain päästä pyrstön violetista punaisen kautta oranssiin ja keltaiseen.

Alkuperä

Purppurakeijuahven on kotoisin Tyynenmeren länsiosista. Sitä tavataan Suurella Valliriutalla ja Papua-Uuden Guinean ja Tongan ympäristössä.

Käyttäytyminen

Purppurakeijuahven on melko aggresiivinen lajitovereitaan kohtaan, eikä niitä voi yleensä pitää useampia samassa altaassa. Kotiutunut purppurakeijuahven uiskentelee myös vapaassa vedessä, mutta on aina valmis sujahtamaan koloonsa. Niinpä se tarvitsee viihtyäkseen riutta-akvaarion, jossa on paljon piilopaikoiksi sopivia koloja.

Ravinto

Purppurakeijuahven syö lihapitoista ruokaa.
Halkjärvi

Vedenlaatu ja vesienhoidollinen tila

1930-luvulla järveä laskettiin noin metrin verran rantapeltojen kuivatustilanteen parantamiseksi, ja järven luusuassa on Terttilänjoen perkausten aiheuttaman vedenpinnan laskun estämiseksi 1980-luvulla rakennettu pohjapato. Veden laatu järvessä on heikko, ja ongelmana ovat olleet etenkin lähes vuosittain esiintyvät laajat sinileväkukinnot. Pohjavesivirtaukset harjualueilta kuitenkin helpottavat tilannetta jossain määrin tuodessaan runsaasti hapekasta ja vähäravinteista vettä muuten melko huonokuntoiseen järveen. 
Elokuussa 2014 Halkjärvellä havaittiin laaja kalakuolema.

Yleiskuvaus

Halkärven noin 27,7 km² suuruiseen valuma-alueeseen kuuluu etelässä ja idässä Kolmannen salpausselän harjumaita lähde- ja harjujärvineen Hyyppärän harjualueen Natura 2000 -alueella. Järven länsi- ja pohjoispuolella sen sijaan on alavia, pääosin viljelyksessä olevia laaksosavikoita ja osittain myös turvemaita.

Valuma-alueen joet ja purot

Halkjärveen laskevia puroja ja jokia ovat Pohjoisesta Suojoen kylän läpi virtaava Murrosjoki ja lännestä Herakkaanlähteestä alkunsa saava Myllyoja. Pohjoisesta Halkjärveen laskee myös näitä pienempi Villaanoja.

Valuma-alueen järvet

Halkjärveen koillisesta laskevan Murrosjoen valuma-alueen järviä ja lampia ovat Iso- ja Pikku-Eläte, Koirlammi ja Mustalammi. Aiemmin Murrosjokeen on laskenut myös Iso-Valkee, jonka lasku-uoma kuitenkin käännettiin toisaalle 1800-luvulla. 
Halkjärveen idästä laskevan Myllyojan valuma-alueeseen kuuluvat Tytyjärvi, Iso-Herakas, Taskulammi ja Herakkaanlähde, joka on vanha Someron ja Kiikalan välinen rajapaikka. Näiden lisäksi Myllyojaan laskeviin vesiin luetaan myös Iso-Valkee, jolle 1800-luvulla kaivettiin keinotekoinen lasku-uoma Isoon-Herakkaaseen yhteydessä olevaan Taskulampeen. 
Halkjärven valuma-alueen laskujoettomia harjujärviä Hyyppärän harjualueen Natura 2000 -alueella ovat Karate, Salakkajärvi, Saarijärvi, Kaitalammi ja Väärijärvi. Näistä neljä ensimmäistä muodostavat laskujoettomaan Karatelampeen laskevan järviketjun. Salakkajärvestä Karatelampeen laskee puro, uoma Saarijärvestä Salakkajärveen muodostuu suppasuon läpi kaivetuista ojista, Kaitalampea ja saarijärveä yhdistää ojittamaton korpijuotti. Manninsuon mäntyrämeen ympäröimä laskujoeton Väärijärvi laskee korpijuottia myöten Ison-Herakkaan suuntaan. 
Halkjärven valuma-alueeseen luettuja nykyisessä valuma-aluejaossa ovat myös laskujoettomat suppalammet Iso-Mulkkulammi ja Pikku-Mulkkulammi.
Shigeaki Hinohara

Elämäkerta

Shigeaki Hinohara syntyi 4. lokakuuta 1911 Yamaguchin prefektuurissa ja oli uskonnoltaan kristitty. Hän opiskeli lääketiedettä valmistuen Kioton keisarillisesta yliopistosta vuonna 1937 aloittaen työn lääkärinä St. Luke's International Hospital-sairaalassa Tokiossa vuonna 1941. Toisen maailmansodan aikana Hinohara hoiti Tokion pommitusten palopommien palovammauhreja. Vuonna 1970 hän oli matkustajana Japan Airlinesin lento 351:llä, joka joutui Japanin punaisen armeijakunnan kaappaamaksi. 29 panttivankia ottaneet kaappaajat vapauttivat vankinsa Fukuokassa ja Soulissa kaappaajien paetessa Pohjois-Koreaan.
Hinoharasta tuli St. Luke's International Hospital -sairaalan johtaja vuonna 1992 ja vuonna 1994 hän asennutti happiputkia ympäri sairaalaa käytäville ja auloihin maanjäristyksen varalta. Happiputket pelastivat henkiä Korkein totuus -ryhmän tehdessä Tokion metron sariinikaasuiskun vuotta myöhemmin. Sairaalaan tuotiin 640 kaasuiskun uhria ja heistä vain yksi menehtyi. Hinohara toimi lääkärinä yli 100-vuotiaaksi saakka. Hän kuoli hengityselinsairauteen Tokiossa 18. heinäkuuta 2017 sairastettuaan pitkään ikään liittyneitä sydän- ja muita sisäelinsairauksia.
Hinoharan vuonna 1954 aloittamaa vuosittaisten kattavien lääkärintarkistusten järjestelmää on pidetty yhtenä tärkeänä vaikuttajana Japanilaisten korkeassa elinajanodotteessa. Hän kannusti myös vanhuksia ottamaan aktiivisesti osaa sosiaaliseen elämään. Hänen vuonna 2001 julkaistu esseiden antalogia Ikikata Jozu myi 1,2 miljoonaa kappaletta. Kirjassa Hinohara kehottaa ruokailuun ja nukkumiseen liittyvien tiukkojen sääntöjen noudattamiseen. Hinohara esiintyi myös useaan otteeseen Japanin televisiossa.
Rakkauden ja vihan tuulet

Juoni

Rakkauden ja vihan tuulet kertoo kolmesta ystävyksestä toisen maailmansodan kynnyksellä 1930-luvulla. Rikas miehiä ja naisia hurmaava kunnianhimoinen valokuvaaja Gilda Bessé (Charlize Theron) asuu Pariisissa irlantilaisen Guy Malyonin (Stuart Townsend) ja espanjalaismallin Mían (Penélope Cruz) kanssa. Kolmikon yhteiselo katkeaa, kun syttyy sota. Gilda keskittyy luomaan valokuvaajan uraansa, mutta Guy ja Mía lähtevät taistelemaan Euroopassa riehuvaa fasismia vastaan. Kolmikko kokee eron vaikeana, sillä Gilda on sekä Mían että Guyn rakastettu.

Tuotanto

Alun perin Natalie Portman oli kiinnitettynä pääosaan. Rakkauden ja vihan tuulet kuvattiin 20 miljoonan dollarin budjetilla Kanadassa, Ranskassa ja Britanniassa vuonna 2003. Elokuvan kuvauspaikkoina olivat Kanadassa Montreal, Ranskassa Pariisi ja Britanniassa Lontoo ja Cambridge.

Julkaisu ja vastaanotto

Rakkauden ja vihan tuulet sai ensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla Kanadassa 12. syyskuuta 2004. Maailmanlaajuisesti elokuva tuotti 3,5 miljoonan dollarin lipputulot.
Rakkauden ja vihan tuulet on saanut elokuvakriitikoilta kielteisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 15% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 4,3/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 89 arviointiin. 8 430 käyttäjästä 61% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,4/5 keskiarvolla. Metacritic-sivuston mukaan 27 arvostelun perusteella elokuva on saanut 40 pistettä sadasta mahdollisesta. Metacriticin 24 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 8,4/10. Internet Movie Databasen 12 758 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,6/10. Kielteisistä arvosteluista huolimatta Rakkauden ja vihan tuulet oli ehdokkaana seitsemään Genie-palkintoon, joista se voitti neljä.
Columbia TriStar julkaisi elokuvan DVD:lle 25. tammikuuta 2005. Scanbox Entertainment Finland Oy julkaisi elokuvan Suomessa DVD:lle 29. kesäkuuta 2005.
Kohtla-Nõmme

Entinen kunta

Pinta-alaa Kohtla-Nõmmen kunnalla oli 4,7 km², asukkaita 1 250 ja väestötiheys 265 as./km². Kohtla-Nõmmen kunnanjohtaja oli Illart Jool. 
Kunnan naapureita olivat Kohtlan ja Lüganusen kunnat sekä Kohtla-Järven kaupunki. Matkaa maakuntakeskukseen Jõhviin kunnasta oli 17 kilometriä ja Kohtla-Järveen 10 kilometriä.
Kohtla-Nõmmen maaperästä löytyy öljyliusketta eli palavaakiveä ja kunnassa onkin aiheeseen liittyvä Kohtla Kaevanduspark-Muuseum -museo.
Kunnassa on toiminut Kohtla Põhikool -koulu, jossa opiskeli vuonna 2008 90 oppilasta ja työskenteli 17 opettajaa. Lisäksi paikkakunnalla oli "Liblikas"-niminen esikoulu, jossa oli 32 lasta sekä lastenkoti.

Väestö

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Kohtla-Nõmmen kunnassa (ja samalla Kohtla-Nõmmen kauppalassa, alev) oli 1 032 asukasta, joista 696 (67,4 %) oli virolaisia, 285 (27,6 %) venäläisiä ja 45 (4,4 %) muita kansallisuuksia.
M/S Baltic Queen

Käyttöhistoria

Laiva aloitti liikennöinnin 24. huhtikuuta 2009. Ennen siirtymistä Helsingin ja Tallinnan väliselle reitille alus liikennöi Tukholman ja Tallinnan välillä linjaparinaan M/S Victoria I.
Baltic Queen tuurasi M/S Silja Europaa muutaman viikon ajan reitillä Turku–Maarianhamina–Tukholma Silja Europan joutuessa telakalle marras–joulukuussa 2009 ohjausvian vuoksi. Sittemmin elokuun 2014 alussa alus korvasi Silja Europan kokonaan Helsinki–Tallinna-reitillä, kun Tallink Silja vuokrasi Silja Europan Australiaan asuntolaivaksi. 13. joulukuuta 2016 Baltic Queen siirtyi Helsingin ja Tallinnan väliseltä reitiltä Tukholma–Tallinna-reitille, ja reittiä aiemmin operoinut M/S Romantika puolestaan siirtyi Tukholman ja Riian väliselle reitille. Silja Europa liikennöi jatkossa Helsingin ja Tallinnan väliä 22 tunnin risteilynä.
Connaught Rangers

Connaught Rangers ("the Devil's Own") oli irlantilaisista miehistä koottu ja Irlantiin sijoitettu Britannian armeijan rykmentti.
Rykmentti perustettiin Connachtissa 1793 ja se osallistui mm. Napoleonin sotiin, Krimin sotaan, Buurisotaan ja ensimmäiseen maailmansotaan. Vuonna 1920 joukko rykmentin sotilaita kapinoi sen ollessa sijoitettuna Intiaan. Kapinan syynä oli kotimaan Irlannin käymä itsenäistymissota. Kaksi vuotta myöhemmin rykmentti lakkautettiin Irlannin itsenäistyttyä yhdessä kuuden muun Isoa-Britanniaa palvelleen irlantilaisrykmentin kanssa.
Rykmentti teki kuuluisaksi sotilaslaulun It's a Long Way to Tipperary, kun yksikkö marssi Boulognen halki laulaen kappaletta 3. elokuuta 1914. Ohimarssia oli seuraamassa Daily Mailin kirjeenvaihtaja George Curnock, joka teki tapahtumasta ja laulusta julkisuutta saaneen reportaasin.
FS Lieutenant de vaisseau Lavallée (F790)

Palvelus

Alus on vuonna 2014 edelleen aktiivipalveluksessa.
Anne Helminen

Anne Helminen on suomalainen teatteripedagogi, joka on ohjannut lasten, nuorten ja aikuisten harrastajateattereita ja opettanut muun muassa Länsi-Suomen opistossa ja Tampereen yliopiston avoimessa ja kesäyliopistossa.
1980–1990-luvuilla Helminen näytteli Yle TV2:n ohjelmissa, kuten Tarkkis-sarjan opettajana 1986 sekä kassamyyjänä Kyllä isä osaa -sarjan yhdessä jaksossa 1994.
Jeremy McKinnon

Nuoruusvuodet

McKinnon sai ensimmäisen työpaikan Bostonissa marketista, ja myöhemmin hän teki rakennus­töitä. Hänen ensimmäinen yhtyeensä oli ska-yhtye All For Nothin, ja sen jälkeen perusti kitaristi Tom Denneyn ja rumpali Bobby Scruggsin kanssa yhtyeen A Day to Remember.
McKinnon ja basisti Joshua Woodard ovat perustaneet oman levy-yhtiön Running man.
Freedricksz

Freedericksz (Ven. Фридрикс (Фредерикс), Frederiks) on venäläinen aatelissuku, joka Suomessa on tullut tunnetuksi lahjoitus­maiden omistajana ja talonpoikien riistäjänä.
Suvun varhaisin tunnettu edustaja on tiettävästi vuonna 1731 Arkangelissa mainittu kauppias Jürgen Freederiksz, jota on oletettu hollantilaiseksi. Vaihtoehtoisen teorian mukaan suku polveutuisi Arkangeliin venäläisten sotavankina tuodun ruotsalaisen sotilaan Jöran Fredrikinpojan pojasta Johanista. Katariina Suuri löi merkittäväksi liikemieheksi ja pankkiiriksi kohonneen Johan (Ivan) Freederikcszin paroniksi vuonna 1773, minkä jälkeen hän alkoi käyttää nimeä von Freederikscz. Suomen ritarihuoneeseen suvun suomalainen haara naturalisoitiin vuonna 1853 ja kirjattiin vapaaherrallisena sukuna numero 36 nimellä Freedricksz. Suvun kreivillinen haara on mainittu Venäjän aatelisnimikirjan osan XIX  (12.06.1914) sivulla 2.
Suku hallitsi Vanhassa Suomessa useita kartanoita lahjoitus­maana. Touvilan (Taubila) kartano Pyhäjärvellä siirtyi vuonna 1774 Freederickszeille. Vapaaherra Andrei Freederickszsin kiristettyä talonpoikien verotusta alkoi vuosikymmeniä kestänyt kiista. Lopullisesti kiista ratkesi 1870-luvulla Suomen valtion ostettua Freederickszeiltä Metsäpirtin pitäjän Saaroisten hovin maat 380 000 markan hintaan.
Suku sammui Suomessa mieslinjalta vuonna 1927 ja lopullisesti 1950.