google/wiki40b huggingface dataset:
Muonio

Historia

Kivikautisia asuinpaikkoja on löydetty mm. kalaisan Jerisjärven alueelta. Muonio oli pitkään metsästystä ja kalastusta harjoittaneiden saamelaisten maata.
Ensimmäinen tunnettu Muonion omistaja on pirkkalainen Lapin vouti Olli Anundinpoika Tulkki Ylitornion Armassaaresta. Hänen mainitaan vuoden 1553 veroluettelossa omistavan oikeudet Muonionalustasta Visantokoskelle, sekä Muodoslompolosta Jerisjärvelle saakka. Suomalaisasutuksesta mainitaan ensimmäisen kerran asiakirjoissa vuonna 1575, jolloin lapinvoudin poika Olli Ollinpoika Tulkki asettui asumaan Muonioon saaden oikeudet alueeseen isältään.
Muonio kuului 1500-luvulla Uppsalan hiippakunnan alaiseen Tornion seurakuntaan. Vuonna 1530 Kustaa Vaasa antoi käskyn Tornion seurakunnan jakamisesta, mutta jako suoritettiin vasta 1606 Kaarle IX:n määräyksestä. Silloin perustettiin Särkilahden eli Ylitornion kirkkopitäjä. Muonionniskasta tuli Ylitornion kappeli. Myöhemmin Muonionniskan seurakunnan alue liitettiin Pajalan seurakuntaan ja näin ollen Muonion aluetta hoidettiin Pajalasta päin. Tarkempaa maantieteellistä rajaa ei Muoniolle ollut määritelty, vaan siihen kuului Enontekiö ja osittain Karesuvantokin. Vasta vuonna 1812 määriteltiin Suomen ja Ruotsin raja, jolloin Muonionniskasta tuli oma itsenäinen seurakunta. Vuotta 1812 voidaan pitää Muonion kunnan syntymävuotena.
Muonion emäseurakunta yhdistettiin vuonna 1849 Lapin rovastikuntaan. Vuodesta 1850 se kuului silloin perustettuun Kuopion hiippakuntaan ja 1923 lähtien perustettuun Oulun hiippakuntaan. Enontekiön itsenäistyttyä 1916 Muonio jäi omaksi seurakunnakseen.
Muonion kirkonkylä paloi lähes täysin Lapin sodassa. Vain muutamia taloja, ulkorakennuksia ja kirkko säästyi tuholta. Muonion koko rakennuskannasta paloi noin 80 prosenttia (Lapin maatalousseuran arvio vuonna 1948).

Kulttuuri ja urheilu

Nähtävyyksiä: puukirkko (C. Bassi, 1817, päätytorni F. W. Lüchow, 1889); Jerisjärven Keimiöniemen kalapirtit; Paka- ja Äkäsaivon uhripaikat, Äkäsmylly; Oloksen tuulivoimalat. 
Muoniossa järjestettäviä tapahtumia ovat esimerkiksi Lapponia-hiihto ja Muonion Lohiviikonloput. Näistä jälkimmäinen on kalastuskisa, joka järjestetään heinäkuussa kahtena peräkkäisenä viikonloppuna.
Urheiluseuroja: Muonion Aikapojat, Muonion Jänkä (MuonJ), Muonion Kiri, Muonion Tunturi-Veikot (MuonTV).

Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Muoniossa oli 2 332 asukasta, joista 1 143 asui taajamissa, 1 121 haja-asutusalueilla ja 68 asukkaan asuinpaikan koordinaatit eivät olleet tiedossa. Taajama-aste lasketaan niistä asukkaista, joiden asuinpaikan koordinaatit ovat tiedossa; Muonion taajama-aste on 50,5 %. Muonion taajamaväestö kuuluu vain yhteen taajamaan eli kunnan keskustaajamaan Muonion kirkonkylään, jossa oli vuoden 2017 lopussa 1 143 asukasta.
Elisabeth Hesselblad

Elisabeth Hesselblad (4. heinäkuuta 1870 Fåglavik, Hudene, Västergötland – 24. huhtikuuta 1957 Rooma) on ruotsalainen katolinen nunna, jonka roomalaiskatolinen kirkko julisti pyhimykseksi kesäkuussa 2016. Hänen kerrotaan tehneen ihmeitä kuolemansa jälkeen. Toinen syy pyhimykseksi julistamiseen on, että hän piilotti toisen maailmansodan aikana juutalaisia turvaan roomalaiseen luostariin. Samasta syystä Israelin valtio on nimennyt hänet yhdeksi tittelin "vanhurskaat kansakuntien joukossa" kantajaksi.
Lämäri 2

Lämäri 2 (Slap Shot 2: Breaking the Ice) on suositulle Lämäri-elokuvalle (1977) 25 vuotta myöhemmin, vuonna 2002 tehty jatko-osa. Myös elokuvan tarina sijoittuu 25 vuotta ensimmäistä myöhemmäksi. Jatko-osan pääosissa ovat Stephen Baldwin, Jessica Steen ja Gary Busey. Elokuvan ohjasi Steve Boyum.
Toisin kuin edeltäjänsä, Lämäri 2 sai huonon vastaanoton. Elokuva sai silti vuonna 2008 julkaistun jatko-osan Lämäri 3 (Slap Shot 3: The Junior League).
Shirō Ishii

Varhaiset vaiheet

Shirō aloitti lääketieteen opiskelut Kioton yliopistossa vuonna 1916. Hän oli kiinnostunut bakteriologiasta alusta alkaen. Valmistuttuaan 1920 hän liittyi armeijaan ja ylennettiin luutnantiksi 1922. Hän edesajoi biologisten aseiden kehittämistä. Hän väitteli tohtoriksi 1927. Hänen ohjaajansa Ren Kimuran mukaan Shirō oli luonteeltaan ajattelematon, röyhkeä ja mahtipontinen opiskelija, joka teki tutkimustyönsä usein öiseen aikaan. 1928 Shirō lähetettiin Eurooppaan tutustumaan sotalääketieteeseen. Opintomatkan salaisena tavoitteena oli päästä selville siitä, kuinka pitkällä Euroopassa oltiin biologisten aseiden kehittämisessä. Matkallaan hän osoitti suurta mielenkiintoa myös taistelukaasuihin ja kemialliseen sodankäyntiin.

Yksikkö 731

Vuonna 1932 Shirō asetettiin johtamaan peitenimen mukaan epidemiota tutkivaa laboratoriota, joka todellisuudessa omistautui tutkimaan lähinnä kemiallisten ja biologisten aseiden kehittämistä. Shirō siirsi laboratorionsa Japanin valtaamaan Mantšuriaan, jossa hän aloitti ihmisillä tehdyt kokeensa, joita hän jatkoi aina sodan loppuun asti. Yksikkö 731 perustettiin Harbinissa 1935. Shirōn johdolla yksikkö kehitti muun muassa räjähteitä, joiden tarkoitus oli levittää haitallisia bakteereja. Näitä räjähteitä testattiin sotavangeilla. Yksikkö tutki myös bakteerien levittämistä kirppujen avulla.

Sodan jälkeen

Japanin antauduttua Shirō yritti lavastaa oman kuolemansa kotipaikkakunnallaan tekohautajaisia ja tekaistua kuolinilmoitusta käyttäen. Yhdysvaltain tiedustelupalvelu oli kuitenkin tiennyt hänestä jo ennen sodan loppumista ja oli kiinnostunut Shirōn tutkimuksista ja tuloksista. Hän tajusi, ettei voi välttää oikeudenkäyntiä ja antautui liittoutuneille. Kuulusteluissa hän kuitenkin peitteli ja salasi omat sekä yksikkönsä tekemät ihmiskokeet. Tutkintavankeusaikanaan hän onnistui neuvottelemaan itselleen syytesuojan sotarikosoikeudenkäynneistä, eikä häntä koskaan syytetty tai tuomittu oikeudessa sodan aikana tekemistään julmuuksista. Vapauduttuaan hän työskenteli siviiliammateissa, joskin hänellä oli vaikeuksia löytää pysyvä työpaikka. Shirō Ishii kuoli 67-vuotiaana kurkkusyöpään Tokiossa 1959.
Romandie

Romandie (ransk. la Suisse romande, saks. Romandie tai Welschland, ital. Svizzera romanda) on Sveitsin ranskankielisestä osasta käytetty nimi. Se käsittää Geneven, Vaudin ja Neuchâtelin kantonit sekä ranskankieliset osat Bernin, Valais'n, Fribourgin ja Juran kantoneista. Romandien alueella asuu noin 23 % (vajaat 2 milj.) Sveitsin asukkaista.
Romandie ei ole virallinen hallinnollinen alue vaan nimitystä käytetään ennen kaikkea ranskankielisen väestön yhteenkuuluvuuden lisäämiseksi. Nimeä käytti muun muassa ranskankielinen tv-kanava Télévision Suisse Romande sekä käyttää edelleen UCI World Tour -sarjaan kuuluva pyöräilykilpailu Tour de Romandie.
Stuart Burrows

Stuart Burrows OBE (s. 1933 Cilfynydd) on walesilainen tenori, joka on tullut tunnetuksi varsinkin Mozartin tulkitsijana. Muita rooleja hänellä on ollut esimerkiksi Donizettin ja ranskalaisten säveltäjien, kuten Berlioz'n ja Massenet'n teoksissa. Ennen oopperauraansa Burrows oli kyvykkäänä rugbypelaajana saanut tarjouksen ammattilaissopimuksesta, jota ei kuitenkaan lopulta päättänyt hyväksyä.
Burrows pääsi sitten tenorina esiintymään muun muassa Walesin kansallisoopperaan. Hänen lopullinen läpimurtonsa koitti, kun Stravinsky näki hänet vuonna 1965 ja kiinnitti laulajaksi Oedipus Rexin esityksessä Ateenassa. Kaksi vuotta myöhemmin alkoi Burrowsin 25-vuotinen yhteys Covent Gardeniin. Burrows esiintyi monissa muissakin merkittävissä oopperataloissa, kuten La Scalassa ja Metropolitan-oopperassa.
Burrows on oopperan lisäksi tulkinnut muun muassa oratoriota. Viktoriaanisen ajan lauluja hän on useasti levyttänyt pianisti John Constablen kanssa ja esittänyt muun muassa Wienissä ja New Yorkissa. 1970–1980-luvuilla Burrowsilla oli BBC Twolla oma sarjansa, Stuart Burrows Sings, jossa hän esitti oopperaa, oratoriota, viktoriaanisen ajan lauluja ja kansanlauluja. Hän on paitsi laulanut, myös opettanut ja istunut laulukilpailujen tuomaristoissa.
Vuonna 2007 Burrowsista tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeri.
Perttu Laakso

Perttu Vihtori Laakso (12. toukokuuta 1916 Tampere – 14. lokakuuta 1970) oli suomalainen kemisti.
Laakson vanhemmat olivat rautatiekirjuri Vihtori Laakso ja Martta Johanna Rasula. Hän pääsi ylioppilaaksi 1933 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1937 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1942. Hän teki opintomatkoja Keski-Eurooppaan 1948 ja Oxfordiin 1947–1949.
Laakso toimi Helsingin yliopiston kemian laitoksen assistenttina 1937–1947 ja orgaanisen kemian dosenttina 1947–1953. Hän oli Tukholmassa Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien (IVA) kemistinä 1946-1947 ja Ab Varjagin neuvottelevana kemistinä 1947–1948. Laakso suoritti tutkimuksia eri teollisuuslaitoksille 1944–1947.
Laakso oli jatkosodan aikana Päämajan valvontaosaston laboratorion johtajana ja hän perehtyi tällöin muun muassa infrapunavalokuvaukseen. 
Laakso oli naimisissa vuodesta 1948 keramiikkataiteilija Toini Viola Hartikaisen kanssa.
Thomas Sheridan

Elämä ja ura

Thomas Sheridanin vanhemmat olivat Thomas Sheridan (1687–1738) ja Elizabeth Macfadden. Hän opiskeli lontoolaisessa Westminster Schoolissa 1732–1733, mutta joutui vaihtamaan koulua talousvaikeuksien takia. Hän suoritti opintonsa loppuun dublinilaisessa Trinity Collegessa.
Opiskeluaikanaan Sheridan kirjoitti farssin The Brave Irishman or Captain O'Blunder, joka sai ensiesityksensä 1738. Hän debytoi näyttämöllä Smock Alley -teatterissa 1743: hänellä oli nimiosa William Shakespearen näytelmässä Rikhard III. Sheridanista tuli yksi aikansa kuuluisimmista irlantilaisnäyttelijöistä ja häntä verrattiin usein David Garrickiin. Hänestä tuli sittemmin teatterinjohtaja.
Vuonna 1758 Sheridan perheineen muutti pysyvästi Englantiin, missä hän työskenteli opettajana. Vuonna 1762 hän julkaisi teoksen Lectures on Elocution, jota seurasivat teokset A Plan of Education (1769), Lectures on the Art of Reading (1775), ja A General Dictionary of the English Language (1780).
Thomas Sheridan avioitui vuonna 1747 Frances Chamberlainen kanssa. Hänen poikansa Richard Brinsley Sheridan oli tunnettu näytelmäkirjailija; myös hänen tyttärensä Alicia kirjoitti näytelmiä.
Elif Şafak

Elif Şafak (s. 25. lokakuuta 1971 Strasbourg, Ranska) on turkkilainen kirjailija. Hänen teoksiaan on käännetty yli 40 kielelle.
Şafak syntyi Ranskassa, vietti nuoruutensa Espanjassa, mutta muutti myöhemmällä iällään Turkkiin. Şafak on myös tutkija ja hänellä on maisterintutkinto sukupuolentutkimuksesta ja filosofian tohtorin tutkinto pääaineenaan 'Contemporary Western Political Thought' ja sivuaineenaan 'Middle Eastern Studies'. Şafakilla on apulaisprofessorin virka Arizonan yliopistossa Near Eastern Studies -laitoksella. Social Scientists Institute palkitsi Şafakin lopputyön "The Deconstruction of Femininity Along the Cyclical Understanding of Heterodox Dervishes in Islam". Työ käsittelee islamia, naisia ja mystiikkaa.
Şafakin esikoiskirja Kem Gözlere Anadolu julkaistiin 1994. Hänen romaaninsa Pinhan (The Sufi) voitti Turkissa Mevlana-palkinnon vuonna 1998. Romaani Şehrin Aynaları (Mirrors of the City) saavutti laajan lukijakunnan ja toi hänelle "Union of Turkish Writers" -palkinnon vuonna 2000. Şafak voitti kaikki merkittävät kirjallisuuspalkinnot Turkissa alle 30-vuotiaana.
Şafakin romaani The Bastard of Istanbul, toi hänelle Turkissa syytteen "turkkilaisuuden loukkaamisesta" vuonna 2006, sillä romaani käsitteli Armenian kansanmurhaa. Tuomiota ei kuitenkaan pantu käytäntöön näyttöjen puutteen vuoksi.
Şafakin teos 10 Minutes 38 Seconds in This Strange World on Booker-palkintoehdokkaana 2019.
Şafak asuu puolet vuodesta Yhdysvalloissa ja kirjoittaa useisiin lehtiin niin siellä kuin Euroopassakin. Vuonna 2005 Şafak avioitui turkkilaisen journalistin Eyüp Canin kanssa.
Euroopan puolustusvirasto

Hallinto

Virastoa johtaa Unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja Federica Mogherini ja sen pääjohtajana toimii vuodesta 2015 Jorge Domecq. 
Jäsenmaista Tanska ei osallistu päätöksentekoon.
Sare

Sare on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 2 184 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Saren pinta-ala on 51 neliökilometriä.
Sare on valittu kauneimpien ranskalaiskylien Les Plus Beaux Villages de France -järjestön jäseneksi.
Lumivalko ja Ruusunpuna

Lumivalko ja Ruusunpuna on yksi Grimmin saduista.

Juoni

Lumivalko ja Ruusunpuna ovat köyhän lesken tyttäriä. Eräänä yönä, kun sataa lunta ja äiti lukee satua kirjastaan, tulee talolle karhu, joka oli niin kiltti, että tytöt uskaltavat koskettaa.
Karhu tulee joka ilta takaisin. Kun kevät saapuu, karhu ei voi palata iltaisin, sillä kääpiöt ovat tekemässä pahoja. 
Eräänä päivänä Lumivalko ja Ruusunpuna tapaavat kääpiön, jolla on parta kiinni puunrungossa.
He leikkaavat parran poikki, mutta kääpiö ei ole silti kiitollinen. Ongella kääpiön parta sotkeutuu ongen siimaan, kun kala koittaa vetää kääpiön veteen. Taas he leikkaavat parran poikki niin, että onki lentää veteen, mutta silti kääpiö suuttuu. Lopussa kääpiö huomaa tytöt. Samaan aikaan karhu ilmestyy paikalle ja iskee käpälällään kääpiön kuoliaaksi niin, ettei kääpiö liikahda. Sitten karhu muuttuu prinssiksi. Kääpiö oli varastanut aarteen ja muuttanut prinssin karhuksi.
Barbareskivaltiot

Barbareskivaltiot (engl. Barbary) on Pohjois-Afrikan rannikon valtioiden (Algerian, Marokon, Tunisian ja Tripolitanian, nykyisen Libyan) vanha nimitys, joka viittaa erityisesti näiden maiden historialliseen menneisyyteen merirosvovaltioina. Sikäläiset merirosvot tunnettiin nimellä barbareskit. Samoista maista on käytetty myös nimeä Berberia, mikä viittaa berbereihin.
Barbareskivaltiot tulivat kuuluisiksi merirosvoudestansa, jonka vuoksi useimpien Euroopan valtioiden oli turvatakseen laivansa maksettava niille veroa. Ranskan vallattua Algerian 1830 loppui merirosvous, viimeksi Marokossa.
Näiden barbareskivaltioiden tuottoisa merirosvous alkoi 1400-luvulla. Nimitys lienee sekoitus alueella asuneen berberiheimon nimestä ja sanasta barbaari. Merirosvoilu alkoi Espanjasta karkotettujen maurien ryhtyessä häiritsemään voittajiensa meriyhteyksiä. Samalla barbareskivaltiot kävivät Turkin yliherruuden alaisina pyhä sotaa islamin puolesta kristittyjä vastaan. Merirosvojen toiminta oli voimakkaimmillaan 1600-luvulla, jolloin he muodostivat alituisen uhan Välimeren satamakaupungeille ulottaen ryöstöretkensä aina Irlantiin ja jopa Islantiin saakka. Gibraltarin itäpuolelle uskaltautuneet eurooppalaiset kauppa-alukset menettivät lastinsa merirosvolaivastoille, ja vangitut merimiehet myytiin orjiksi tai vapautettiin korkeita lunnaita vastaan.
Kauppavaihto Välimeren maiden kanssa järjestettiin siten, että useimmat Euroopan valtiot suorittivat barbareskivaltioille vuosittain tietyn maksun saadakseen oikeuden vapaaseen purjehdukseen. Useista merirosvoja vastaan lähetetyistä rangaistusretkikunnista huolimatta kaappaustoiminta jatkui 1800-luvulle saakka. Vasta amerikkalainen kommodori Decatur sekä lordi Exmouthin johtama brittiläis-hollantilainen laivasto saivat barbareskivaltiot 1815-16 luopumaan omaksumistaan menettelytavoista. Ranskan suorittama Algerian valloitus 1830 merkitsi merirosvojen toiminnan loppumista. Marokko vaati vuosittaisia maksujaan edelleenkin, kunnes Tanska ja Ruotsi viimeisinä maina lopettivat ne 1845.
Mahanandi (elokuva)

Maha Nandi on vuonna 2005 julkaistu Telugu-elokuvan jonka on ohjannut V Samudra. Pääosia näyttelevät Sumanth, Anushka Shetty sekä Srihari. Elokuva julkaistiin 3. joulukuuta 2005. Maha Nandi toi lipputuloja kohtalaisella menestyksellä. Se on dubbattu hindiksi: Ek aur Mahayudh-nimellä.
Pieni punatukkainen tyttö

Pieni punatukkainen tyttö (The Little Red-Haired Girl) on hahmo Charles M. Schulzin sarjakuvassa Tenavat. Hän on sarjan päähenkilön Jaska Jokusen luokalla oleva tyttö, johon Jaska Jokunen on rakastunut. Ujoutensa vuoksi Jaska Jokunen ei koskaan uskalla mennä puhumaan hänelle, ja rakkaus jää siten katkeralla tavalla yksipuoliseksi.
Pientä punatukkaista tyttöä ei koskaan näytetä lukijalle, lukuun ottamatta yhtä 25. toukokuuta 1998 ilmestynyttä strippiä, jossa hänet nähdään viimeisessä ruudussa siluettina. Schulz ei halunnut näyttää hahmoa, jotta jokainen lukija voisi kuvitella hänen ulkonäkönsä oman käsityksensä mukaan mahdollisimman kauniiksi. Myöskään pienen punatukkaisen tytön oikeaa nimeä tai hänen mahdollisia ajatuksiaan Jaska Jokusesta ei koskaan paljasteta.
Pieni punatukkainen tyttö mainittiin sarjassa ensi kerran 19. marraskuuta 1961 (nimellä That Little Girl with the Red Hair) ja lopullisella nimellään ensi kerran 12. marraskuuta 1963. Vuonna 1969 ilmestyneessä tarinassa hän muutti pois, minkä jälkeen hänestä jäi enää pelkkä muisto Jaska Jokusen mieleen. Tämä asetelma säilyi sarjassa johdonmukaisena vuoteen 1977, minkä jälkeen pieni punatukkainen tyttö alkoi taas selittämättömästi asua Jaska Jokusen naapurustossa.
Schulzin mukaan pienellä punatukkaisella tytöllä oli todellinen esikuva, Donna Mae Wold, o.s. Johnson (1929–2016), joka vuonna 1950 torjui Schulzin kosinnan ja meni naimisiin toisen miehen kanssa. Schulz vahvisti hänet hahmon esikuvaksi Rheta Grimsley Johnsonin vuonna 1989 kirjoittamassa auktorisoidussa elämäkerrassa. Toisaalta eräässä toisessa yhteydessä Schulz kertoi saaneensa innoituksen hahmoon kuunnellessaan Hank Williamsin laulua.
Eräissä Tenavat-animaatioissa pieni punatukkainen tyttö on nimetty ja näytetty katsojalle. Televisioanimaatioissa It’s Your First Kiss Charlie Brown (1977) ja Happy New Year Charlie Brown (1985) hänen nimekseen mainitaan Heather. Schulz arveli hahmon näyttämisen animaatioissakin olleen luultavasti virhe. Elokuvassa Tenavat-elokuva (2015) hahmolle on annettu uusi ulkonäkö ja ensimmäistä kertaa myös ääni, mutta ei nimeä. Hahmon ääninäyttelijänä elokuvassa toimii Francesca Capaldi.
Danielle Mitterrand

Danielle Emilienne Isabelle Mitterrand, o.s. Gouze (s. 29. lokakuuta 1924 Verdun, Ranska – 22. marraskuuta 2011 Pariisi, Ranska) oli Ranskan presidentin François Mitterrandin puoliso. Hän oli perustamansa France Libertés Fondation Danielle Mitterrand -säätiön puheenjohtaja. Järjestön keskeisiä tehtäviä on puhtaan juomaveden saaminen kehitysmaihin.
Mitterrandit tutustuivat toisen maailmansodan aikana vastarintaliikkeessä. He avioituivat 1944.
Mitterrand oli aiemmista presidentinpuolisoista poiketen julkisuudessa myös aktiivisena poliittistena vaikuttajana. Hän muun muassa tuki Fidel Castron hallitusta ja vastusti Euroopan unionin laajentumista Turkkiin. Hän vastusti Etelä-Afrikan apartheid-politiikkaa, ja hänen järjestönsä sai YK:ssa neuvoa antavan aseman.
Mitterrandilla on kolme poikaa, lapsena kuollut Pascal sekä Jean-Christophe ja Gilbert. Hänen vanhempi sisarensa oli elokuvatuottaja Christine Gouze-Rénal (1914–2002).
Saleh Mehdi Amash

Saleh Mehdi Amash (1. heinäkuuta 1928 Irak – 30. tammikuuta 1985 Helsinki) oli irakilainen kenraali ja Irakin Suomen suurlähettiläs 1970- ja 1980-luvuilla.
Amash osallistui aktiiviupseerina Irakin helmikuun 1963 ja heinäkuun 1968 vallankumouksiin. Hän toimi sitten Irakin varapresidenttinä, puolustusministerinä ja sisäministerinä. Vuonna 1972 hänestä tuli Irakin Moskovan suurlähettiläs ja tällöin hänet akkreditoitiin myös maan Suomen suurlähettilääksi. Vuonna 1975 Amash nimitettiin Irakin Suomen suurlähettilääksi asemapaikkanaan Helsinki. Hänen suurlähettiläskaudellaan valmistui Kulosaareen Irakin uusi suurlähetystörakennus vuonna 1980.
Suorapuheisena ja räväkkänä tunnettu Amash pyrki suurlähettiläänä ollessaan muun muassa painostamaan suomalaisyrityksiä luopumaan kauppasuhteista Irakin silloisten vihollismaiden Iranin ja Israelin kanssa. Hän lähetti muun muassa kyselyn suomalaisiin yrityksiin, jossa haluttiin tietää oliko yrityksen johtajina sionisteja tai juutalaisia ja kävikö yritys kauppaa israelilaisten kanssa. 
Vuonna 1978 Amashin painostuksesta karkotettiin Suomesta Irakin presidenttiä arvostellut libanonilainen runoilija ja kääntäjä Sahban Mroueh (1953–2012). Irakin suurlähetystö oli lähettänyt Suomen ulkoministeriölle nootin, jonka mukaan taloussuhteet Suomen ja Irakin välillä katkeavat ellei Mrouehia karkoiteta. tuohon aikaan suomalaisyrityksillä oli useita suuria rakennusurakoita Irakissa muun muassa Bagdadin kongressipalatsi. Mroueh pääsi myöhemmin kuitenkin palaamaan Suomeen. 
Vuonna 1981 Amash lähetti ulkoministeriölle nootin televisiossa syksyllä 1981 esitettyjen Elis ja Seela Sellan S’brent ja Juutalaiset ohjelmien johdosta.    
Amash kuoli yllättäen Helsingissä tammikuussa 1985. Hänen on epäilty joutuneen Saddam Husseinin järjestämän myrkytyssalamurhan uhriksi.
Amash oli arabikulttuurin ja arabialaisten ratsuhevosten harrastaja. Hän kirjoitti muistelmansa sekä arabiankielisiä runoja joita julkaistiin myös suomennettuina. Amashin aloitteesta järjestettiin suomalais-arabialaiset kirjallisuusseminaarit Helsingissä 1977 ja 1981 sekä Bagdadissa 1979. Amash oli Suomalais-Arabialaisen yhdistyksen kunniajäsen.
Yrjö Kujala

Yrjö Johannes Kujala (28. lokakuuta 1920 Lappajärvi – 2003 Kokkola) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Kujala toimi Kokkolassa ilmestyvän Keskipohjanmaa-lehden toimittajana 1955–1985.
Högvalla seminarium

Högvalla seminarium i huslig ekonomi och husmodersskola oli Porvoon maalaiskunnan Hinthaaran kylässä toiminut ruotsinkielinen emäntäkoulu, jonka toiminta lopetettiin 2000-luvun alussa.
Koulun perusti Fanny Sundström Karjaalle 1908. Tulipalo ja sisällissota keskeyttivät koulun toiminnan, mutta pian perustettiin osakeyhtiö, joka jatkoi koulun toimintaa 1918, Koulun toiminta siirtyi 1927 Boen kartanoon Hinthaaraan. Koulu yhdistettiin Folkhälsanin toimintaan 1996. Sen opettajankoulutusosasto lakkautettiin 1998, opettajankoulutustehtävät siirtyivät Åbo Akademin kasvatustieteiden tiedekunnan tehtäviksi, ja koko koulu lakkautettiin muutaman vuoden kuluttua 2000-luvun alussa. Boen kartano siirtyi yksityiseen omistukseen 2002, ja se toimii nykyisin hevosurheilukeskuksena.
Johtajana toimi vuosina 1918–1950 Elsa Bonsdorff (1883–1973) ja hänen jälkeensä 1950–1961 Runa Melander. Oppilaitoksen viimeinen rehtori oli Margareta Illman. Koulun opettajia on ollut muun muassa Bjarne Kallis 1969. 
Seminaarin opettaja Runa Melander toi Ruotsista Suomeen muun muassa Lucian päivän vieton jo 1919, samoin hän toi piparkakkutalon, joka esiteltiin ensi kerran Lucian päivänä 1919 Helsingin kasvatusopillisessa talouskoulussa.
Folkhälsan on koonnut ja arkistoinut seminaarin leivontaperinteitä Matkulturer-toiminnan yhteydessä. Reseptejä on julkaistu teoksessa Högvalla Bakverk.
Joe Spano

Joseph Peter Spano (s. 7. heinäkuuta 1946 San Francisco, Kalifornia) on amerikkalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten rooleistaan TV-sarjassa Hill Street Blues, jossa hän esitti siviilipukuista pasifistista etsivä Henry Goldblumea.
Joe Spano valmistui Bishop Riordan High Schoolista sekä Kalifornian Berkeleyn yliopistosta. Hänen alati lisääntynyt kiinnostuksensa näyttämötaiteeseen vei voiton aiotuista lääketieteen opinnoista. San Franciscossa hän työskenteli The Wing -nimisen improvisaatioteatteriryhmän kanssa ja yliopistoaikanaan vuonna 1967 Spano teki näyttämödebyyttinsä Pariisissa Shakespearen Romeo ja Julia -näytelmässä. Seuraavana vuonna hän oli perustamassa yliopiston Berkeley Repertory Theatrea ja esiintyi teatterin ensimmäissessä näytelmässä nimeltään Woyzek. Kaikienkaikkiaan Spano oli mukana teatterin eri näytelmissä seuraavan kymmenen vuoden aikana. Teatterin ohjelmistossa olivat mm. "Hamlet" ja "Kissa kuumalla katolla". 70-luvun lopussa hän päätti lähteä kokeilemaan onneaan Hollywoodiin. Pääasiallisesti hän esiintyi vierailevana tähtenä erilaisissa TV-sarjoissa, mutta niiden ohessa hän pääsi myös pieniin sivuosiin oikeissa elokuvissa, kuten Svengijengi '62 ja Murskaaja.
Spanon merkittävin roolinsa on kuitenkin ollut TV-sarjassa Hill Street Blues, jonka etsivä Goldblumen roolistaan hän pääsi ehdolle Emmy-palkinnon saajaksi vuonna 1983. Hill Street Bluesin parissa kului koko 80-luvun alkupuolisko vuoteen 1987 asti. Tämän jälkeen Spano on nähty useissa TV-sarjoissa joko vierailevana tähtenä tai sitten keskeisemmässä roolissa. Keskeisimmät roolit ovat olleet TV-sarjoissa Harkittu murha, NYPD Blue sekä NCIS Rikostutkijat.
Hill Street Bluesin jälkeen tärkeimmät elokuvaroolinsa Spano teki Tom Hanksin kanssa elokuvassa Apollo 13 sekä Richard Geren ja Edvard Nortonin kanssa elokuvassa Alaston pelko.
Välttääkseen sekaannuksen samannimiseen australialaiseen näyttelijään, hän on lyhentänyt etunimensä Joseph muotoon Joe.