google/wiki40b huggingface dataset:
Kiiltokakadu

Koko ja ulkonäkö

Kiiltokakadun pituus on noin 48 cm ja paino 400–500 g. Sen höyhenpuku on alapuolelta ja päästä tummanruskea ja yläpuolelta musta. Koiraan reunimmaisissa pyrstösulissa on kirkkaanpunaiset raidat, naaraalla ne ovat keltaisen ja mustan kirjavat. Monilla naarailla on keltaista pään sivuilla ja kaulassa. Nokka on harmaa, iiris tummanruskea ja koivet harmaat. Nuori lintu muistuttaa naarasta, mutta keltaista on vähemmän, ja joillakin nuorilla koirailla saattaa olla punaista pyrstössä.

Esiintyminen

Kiiltokakadu elää Australian länsiosassa Queenslandin keskiosista itäiseen Victoriaan. Tämä populaatio koostuu kahdesta alalajista, yleisemmästä erebus (noin 12 000 yksilöä) ja harvinaisemmasta lathami (noin 5 000 yksilöä) alalajista. Erillinen uhanalainen populaatio elää Kangaroo Islandilla, ja tämän populaation koko on noin 70 paria ja se kuuluu alalajiin halmaturinus. Kokonaispopulaatio on noin 17 140 yksilöä. Lajin elinympäristön laajuus on 100 000–1 000 000 neliökilometriä.

Elinympäristö

Kiiltokakadut elävät monenlaisissa metsissä, kuivista rannikkometsistä sademetsiin, paljolti siellä missä kasvaa kasuariinapuita (Casuarina), eritoten C. littoralis-lajia, sillä puun siemenet ovat lajin pääravintoa. Kangaroo Islandilla ne syövät C. strictan siemeniä. Kiiltokakadut esiintyvät tavallisesti pareittain, perhekunnittain tai pieninä parvina.

Lisääntyminen

Lisääntymiskausi on maalis-elokuussa. Pesäpuu on tavallisimmin aukealla sijaitseva suuri yksinäinen puu. Kiiltokakadunaaras munii yhden munaa puunkoloon tehtyyn pesään. Muna on kooltaan 44,3 mm x 33,7 mm. Naaras hautoo munaa noin neljä viikkoa. Koiras käy ruokkimassa hautovaa naarasta. Poikasen ensimmäisen elinviikon aikana vain naaras hoitaa ja ruokkii sitä, sen jälkeen molemmat emot ruokkivat poikasta kahdesti päivässä. Poikanen lähtee pesästä noin kolmen kuukauden ikäisenä ja on emoistaan riippuvainen vielä usean kuukauden ajan.

Ravinto

Kiiltokakadut syövät pääasiassa siis kasuariinapuiden siemeniä, joskus myös muiden puulajien (eukalyptusten, akasioiden, Angophoran) siemeniä. Ne syövät lisäksi puissa elävien hyönteisten toukkia. Ne ruokailevat hiljaisina puun latvustossa, josta kuuluu vain nokan napsetta niiden availlessa käpyjä. Ruokaillessaan ne ovat melko kesyjä.
Nomen est omen

Nomen est omen on latinankielinen lentävä lause, joka tarkoittaa suomeksi nimi on enne.
Sanaleikinomainen ilmaisu perustuu Plautuksen näytelmään Persa, jossa Toxilius-niminen orja neuvoo isäntäänsä ostamaan Lucris-nimisen orjattaren, koska tämän nimi muistuttaa enteellisesti sanaa lucrum (kauppavoitto).
Vodek Sadalski

Valmennusura

Pelaajauransa jälkeen Sadalski suuntasi Suomeen pelaamaan mestaruussarjaan Kokkolan Tiikereissä syksyllä 1979, seuraavalla kaudella 1980-81 Sadalski ryhtyi Kokkolan Tiikereiden pelaajavalmentajaksi, jona hän toimi myös kaksi seuraavaa kautta. Tiikereiden pudottua mestaruussarjasta hän ryhtyi valmentamaan kakkossarjaan Ylivieskan Kuulaa. Ylivieskasta hänet hankittiin mittavien neuvotteluiden jälkeen Seinäjoen Maila-Jussien riveihin 1-sarjaan valmentamaan. Maila-Jussit nousi Sadalskin opeilla SM-sarjaan heti ensimmäisellä kaudella. Hän hyödynsi joukkueen harjoituksissa etenkin kotimaataan Puolaa, missä joukkue leireili erittäin paljon ja pelasi sikäläisiä huippujoukkueita vastaan. Kaudella 1985 Maila-Jussit otti Suomen Cupin voiton, jonka jälkeen se eteni kaksi kertaa peräkkäin Suomen mestaruuteen kausilla 1986 ja 1987. Tämän jälkeen Maila-Jusseilla koittivat laihemmat vuodet loukkaantumisten ja pelaajapulan takia, ja myös Sadalski oli lähtemässä Seinäjoelta. Hän toimi viimeisinä vuosinaan Seinäjoen Lyseon lentopallo-opettajana. Tämän jälkeen Wlodzimierz Sadalski toimi Suomen miesten maajoukkueen päävalmentajana vuosina 1987–1992.
Sadalski on valmentanut urallaan myös muun muassa Kokkolan Tiikereitä, Salon Piivolleyta, Raision Loimua ja monia muita seuroja Suomessa. Savonlinnan East Volleyta hän on valmentanut vuosina 2001–2003 sekä kaudesta 2005 lähtien.

Muuta

Sadalski oli äärimmäisen vaativa valmentaja. Ei ollut harvinaista, että pelaaja lähti harjoituksista kotiin ennen muita miettimään treenien tarkoitusperiä.
Miina Häger

Miina Häger-Kanninen (1877 – 1950) oli suomalainen Pälkäneellä asunut näytelmäkirjailija.
Miina Häger oli mukana kotipaikkakuntansa lottatoiminnassa ja kirjoitti muun muassa sanat A. Palmgrenin säveltämään Pälkäneen lottien marssiin.
Höganäsin kunta

Vaakuna

Nykyinen vaakuna on hieman erilainen kuin entisen Höganäsin kaupungin vaakuna. Myös Brunnbyn maalaiskunnalla oli oma vaakuna.
Vat Phou

Vat Phou (laoksi ວັດພູ) on raunioitunut hindutemppelikompleksi Etelä-Laosissa. Se sijaitsee Mekong-joen läheisyydessä. Vat Phoun nähdään kuvaavan hyvin Khmerien valtakuntaa, joka oli vallassa 802–1431. Rakennukset ovat 1200-1400-luvuilta. Myöhemmin siitä tuli merkittävä Theravada-buddhalaisuuden temppeli. Se valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon 2001. Alueen koko on noin 39 tuhatta hehtaaria.
Konttisen kesäteatteri

Konttisen kesäteatteri on Rovaniemellä toimiva kesäteatteri, joka aloitti toimintansa vuonna 1996. Kesäteatteri on yksi Rovaniemen merkittävimmistä kulttuuritapahtumista vuosittain. Joka vuosi ammattilaisista ja harrastajista koostuva työryhmä on tehnyt ammattitason teatteria Ounasjoen rannalla, Konttisen puistossa, ihan Rovaniemen keskustassa.
Seikkailu Etelänavalla

Juoni

Eräopas Jerry Shepard (Paul Walker) loukkaantuu ja joutuu jättämään uskolliset rekikoiransa pahan myrskyn armoille. Jerry haluaa keinolla millä hyvänsä pelastaa uskolliset ja rakkaat koiransa. Pelastusretkestä tulee vaikein mitä eräopas Jerry on koskaan suorittanut, mutta uskollisten koiraystävien jälleentapaaminen on Jerrylle tärkein asia, niinpä hän lähtee pelastamaan koiriaan myrskyn armoilta. Tarina kertoo myös koirien näkökulmasta millaista on olla yksin myrskyssä ja pakkasessa vuoden päivät ilman mitään apuja. Tarina kertoo ystävyydestä ja rohkeudesta; koirat näyttävät miten toimia pahemmissakin olosuhteissa.
Haureus

Haureus tarkoittaa epäsiveellistä tai yleistä seksuaalimoraalia loukkaavaa toimintaa. Usein haureudella tarkoitetaan esiaviollista seksiä tai erotiikkaa, jossa osapuolet eivät ole avioliitossa omilla tahoillaan, mutta osin myös aviorikosta eli avioliiton ulkopuolista seksuaalista aktia. Usein kuitenkin haureus (esiaviollinen seksi tai erotiikka) ja aviorikos (avioliiton ulkopuolinen seksi) erotetaan eri käsitteiksi. Sana haureus on käytössä myös lainopillisena terminä, esimerkiksi lapseen kohdistuva haureus.
Nykyään useimpien maiden laeissa, muun muassa Suomen laissa, sekä esiaviollinen seksi että avioliiton ulkopuolinen seksi eivät kumpikaan ole rikollista. Kuitenkin muun muassa alaikäiseen kohdistuva seksi, seksiin pakottaminen sekä seksikaupassa paritus ja seksin osto paritettavilta henkilöiltä tai ihmiskaupan uhreilta ovat laitonta.

Haureus Raamatussa

Uudessa Testamentissa haureus on käännös kreikankielisestä termistä porneia, joka on myös sanan pornografia taustalla. Syrjähypyistä ja aviouskottomuudesta käytettiin kuitenkin toista ilmaisua moikheia. Uskonnollisena terminä haureus voi viitata teologiseen käsitykseen  seitsemästä kuolemansynnistä, joista yksi on siveettömyys.

Teologisia käsityksiä

Tiukimmillaan myös avoliitossa eläminen luokitellaan haureudeksi. Muun muassa Kansanlähetyksen ääririvit ovat tuominneet avoliiton haureudeksi.
HMCS Cape Breton (K350)

Kanadan laivasto

HMCS Cape Breton saapui Halifaxiin 28. marraskuuta 1943 ja se oli koulutettavana St. Margaret's Bayssä tammikuun 1944. Alus liitettiin helmikuussa 1944 Londonderryyn sijoitettuun 6. saattajaryhmään ja se lähti Halifaxista Britteinsaarille 24. helmikuuta. Ryhmän mukana alus partioi ja suojasi saattueita Londonderryn, Plymouthin ja Portsmouthin edustoilla. Alus teki kevään aikana ryhmän mukana yhden matkan Murmanskiin saattueen RA58 suojana ennen kuin se osallistui Normandian maihinnousuun. Alus siirrettiin toukokuussa 9. saattajaryhmään oltuaan puolisen vuotta Kanadassa huollettavana.
Euroopan sotatoimien päätyttyä alus matkasi Londonderrystä Vancouveriin. Alus  poistettiin palveluksesta 26. tammikuuta 1946, minkä jälkeen se oli muutaman kuukauden sijoitettuna reserviin Esquimaltissa. Alus myytiin 1947 ja se upotettiin aallonmurtajaksi Kelsey Bayhin Brittiläiseen Kolumbiaan.
Aimo Saukko

Aimo Saukko (4. huhtikuuta 1917 – 1976) oli suomalainen näyttelijä. Saukko näytteli Rauni Mollbergin elokuvissa kuten Maa on syntinen laulu vuonna 1973, jonka roolista Äijä hänelle myönnettiin Jussi-palkinto, sekä TV-elokuvassa Siunattu hulluus vuonna 1975.
DXC Technology

DXC Suomessa

DXC on toiminut Suomessa vuodesta 1968 (HPE) ja se palvelee suuria asiakkaita sekä julkisella, että yksityisellä sektorilla mm; Wärtsilä, Helsingin ja Uudenmaan Sairaanhoitopiiri (HUS) ja Fortum. 
DXC Technologyn Suomen toimitusjohtajana toimii Kari Järnström. Yrityksen toimisto sijaitsee Espoon Niittykummussa/Piispankalliossa.

Historia

DXC syntyi CSCn ja Hewlett Packard Enterprisen fuusiosta vuonna 2017. DXC Technologyllä on täten pitkä ja menestyksekäs historia innovaation, palveluiden ja kehittämisen parista.
Vuonna 1959 tietokoneanalyytikko Roy Nutt ja Fletcher Jones kokosivat yhteen sata dollaria ja perustivat CSC:n. CSC tarjosi tietokoneiden valmistajille ohjelmia ja käyttöjärjestelmiä. Seuraavan viiden vuosikymmenen aikana CSC kasvoi nopeasti palvelemaan hallituksia ja yrityksiä maailmanlaajuisesti.
Vuonna 1962 Ross Perot perusti Electronic Data Systemsin Dallasissa, Texasissa. EDS oli pioneeri IT ulkoistuksessa ja kasvoi Perotin alkuperäisestä tuhannen dollarin sijoituksesta maailmanlaajuiseksi yhtiöksi. 
EDS auttoi 500 miljoonan ihmisen lentoja, prosessoi yli 13 miljardia luottokorttitapahtumaa ja suoritti yli 2,4 miljardia terveydenhuollon maksutapahtumaa.
Hewlett Packard osti Electronic Data Systemsin vuonna 2008 ja pian tämän jälkeen loi HP Enteprise Servicen, joka keskittyi yhtiöiden transformaatioihin ja kehittämiseen. Lokakuussa 2015 Hewlett Packard Company jakautui Hewlett Packard Inc.iksin ja Hewlett Packard Enterpriseksi.
CSC ja HPE olivat tunnettuja kyvystään pysyä teknologiamaailman muutoksissa mukana, sekä tarjota asiakkailleen innovatiivisiä ratkaisuja alansa edelläkävijänä.
Tämä strateginen fuusio loi alansa johtavan end-to-end IT palvelu yrityksen; DXC Technologyn. 25miljardin dollarin vuosittainen liikevaihto ja asiakaskunta yli 70 maassa mahdollistavat DXCn aseman johtavana digitaalisen transformaation edelläkävijänä, joka auttaa asiakkaitaan, yhteistyökumppaneitaan ja osakkaitaan kasvattamaan arvoaan.
Gornergratbahn

Historiaa

Gornergratin rata Zermattin kylästä Gornergratille otettiin käyttöön vuonna 1898.

Toiminta

Gornergrat Bahn omistaa radan lisäksi radalla käytettävän junakaluston, asema- ja majoitustiloja sekä osan matkailupalveluyhtiö Gornergrat Experience AG:sta. 
Yhtiön liikevaihto oli vuonna 2014 23 milj. Sfr. Henkilöstön määrä oli 98.

Rataverkko

Gornergratin radan pituus on 9 339 metriä. Radalla on yhteensä kuusi pysähdyspaikkaa.
Rataverkko on kapearaiteinen (1 000 mm) ja varustettu koko matkaltaan hammasrattain. Radan korkeusero on 1 484 metriä. Rautatien keskimääräinen jyrkkyys on 160 promillea ja suurin jyrkkyys 200 promillea.
Rata on ollut alusta alkaen sähköistetty. Käyttöjännite oli alun perin 550 V (kolmivaiheinen, 40 Hz), mutta se nostettiin vuonna 1930 725 volttiin (kolmivaiheinen, 50 Hz).
Yhtiön rata ei liity teknisesti muihin rautateihin, mutta Zermattissa on vaihtoyhteys Matterhorn Gotthard Bahnin juniin Vispin suuntaan. Lisäksi Riffelalpin asemalta on 675-metrinen akkukäyttöinen raitiotieyhteys hotellille.

Junaliikenne

Junaliikenne Gornergratille on ympärivuotista. Junia kulkee kesä- ja talvikaudella 2–4 tunnissa, keväisin ja syksyisin tunneittain. Matka vuorelle kestää 29–42 minuuttia, alaspäin muutaman minuutin enemmän.
Gornergrat Bahnilla kulki vuonna 2014 noin 1,6 miljoonaa matkailijaa.
Talonpojanteijo

Talonpojanteijo (ruots. Bondtykö) on maarekisterikylä Salon kaupungin Perniössä. Se sijaitsee Halikonlahden rannalla Teijon ja Strömman välissä. Käytännössä Talonpojanteijon nykyistä ydinaluetta on Matildan kylä.
Kyläalueen pohjoisosa on kasvanut kiinni osaksi Teijoa, kun osa Teijon ruukin työväentaloista rakennettiin Talonpojanteijon alueelle. Teijon asutus on myöhemmin levinnyt laajemalle alueelle pitkälle Talonpojanteijon maille. Matildan ruukkikylä syntyi Mathildedalin ruukin ympäristöön 1800-luvulla.
Solly March

Solomon Benjamin "Solly" March (s. 20. heinäkuuta 1994 Eastbourne) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Brighton & Hove Albionia.
March siirtyi juniori-ikäisenä Lewes FC:stä Brighton & Hove Albioniin vuonna 2011. Edustusjoukkueeseen hän nousi kaudella 2013–2014 ja pelasi mestaruussarjassa ja FA Cupissa kauden aikana yhteensä 27 ottelua. Keväällä 2017 Brighton nousi Valioliigaan. March pelasi ensimmäisellä valioliigakaudellaan 36 liigaottelua ja teki niissä yhden maalin. Kaudella 2018–2019 hän pelasi 35 liigaottelua ja teki jälleen yhden maalin.
March on pelannut Englannin alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa neljä ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa kolme ottelua. Vanhemmassa ikäluokassa hän on tehnyt yhden maalin.
Pierre-Louis Lions

Pierre-Louis Lions (s. 1956) on ranskalainen matemaatikko. Hän on tutkinut epälineaarisia differentiaaliyhtälöitä ja saanut tutkimuksistaan Fieldsin mitalin vuonna 1994. Tuolloin hän työskenteli Paris-Dauphinen yliopistossa. Hän onnistui ensimmäisenä ratkaisemaan ja todistamaan Boltzmannin yhtälön.
Utin linnoitus

Utin linnoitus on linnoitus Utissa Kymenlaaksossa. Se on osa Venäjän 1700-luvulla rakentamaa Kaakkois-Suomen linnoitusjärjestelmää.

Taustaa

Utti liitettiin Venäjään Turun rauhassa 1743, ja alue sijaitsi merkittävien kulkureittien risteyksessä. Kustaa III:n sodassa kesäkuussa 1789 Ruotsin joukot ylittivät rajan suuntana Lappeenranta. Ruotsille voitokas Utin taistelu siirsi painopistettä Haminan suuntaan, mikä herätti Venäjän ymmärtämään alueen sotilaallisen merkityksen.

Rakentaminen

Linnoitustöitä johtanut kenraali Aleksandr Suvorov laski rakennuskustannusten olevan 3 995 ruplaa ja 75 kopeekkaa. Rakennustyöt aloitettiin kesällä 1791 ja päättyivät seuraavan vuoden syyskuussa. Päivittäin rakennustöihin osallistui 600 – 1133 sotilasta. Myös suomalaisia talonpoikia määrättiin linnoitustöihin. Linnoituksen varustukseen kuului 14 tykkiä ja kaksi haupitsia sekä noin 400 sotilaan pataljoona. Linnakkeeseen rakennettiin jokaiselle komppanialle oma kasarmirakennus sekä vartiotupa, huoltorakennuksia, ruutikellari, muonamakasiini, talli ja kaivo.

Jatkokehitys

Linnoitus jäi pian vanhanaikaiseksi rajan siirryttyä länteen. 1795 kenraalimajuri Jaan Peter van Suchtelenin suunnitelmissa oli laajentaa linnoitus alkuperäistä suuremmaksi siten, että alkuperäinen linnoitus olisi jäänyt epäsymmetristen bastionien ja kaponieerien sisälle. Alueella on lukuisia 1800- ja 1900-lukujen sotilastoimintaan liittyviä rakennelmia ja kaivantoja.

Linnoitusalueen nykypäivä

Linnoituksen tutkimus- ja restaurointityöt aloitettiin inventoinnilla vuonna 1966 Tapani Ahveniston johdolla.  Puolustusvoimat on korjannut päälinnoituksen muureja 1960-luvulta lähtien. Museoviraston kunnostustyöt aloitettiin 1983 ja ne kestivät vuoden. Seuraavat kunnostustyöt aloitettiin 1992 ja ne valmistuivat lopullisesti syksyllä 1996.
Linnoituksen lähellä sijaitsee Utin jääkärirykmentti sekä Utin lentoasema, Suomen ensimmäinen ilmavoimien maalentoasema.
Pekka Heikkinen (arkkitehti)

Pekka Heikkinen on suomalainen arkkitehti ja Aalto-yliopiston puurakentamisen professori. Heikkinen valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1991 ja on opettanut Aalto-yliopistossa vuodesta 1995.
Cameron Winklevoss

Soutu-ura

Winklevoss osallistui identtisen kaksoisveljensä Tyler Winklevossin kanssa kaksikkoon vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä sijoittuen kuudenneksi. Winklevossit olivat mukana voittamassa kultaa kahdeksikosta ja hopeaa perämiehettömästä nelosesta vuoden 2007 Pan-Amerikan kisoista Rio de Janeirosta. Winklevossin veljekset päättivät soutu-uransa vuonna 2012.

HarvardConnection

Winklevossin veljekset tunnetaan todennäköisesti parhaiten heidän yhdessä Divya Narendran kanssa vuonna 2003 kehittelemästään yliopistojen välisestä viestintäpalvelusta HarvardConnectionista (myöhemmin ConnectU), joka sai nimensä kolmikon opiskelupaikasta Harvardin yliopistosta. He pyysivät projektiin mukaan erästä lahjakasta Harvardin opiskelijaa Mark Zuckerbergiä, joka otti ideaa HarvardConnectionista parantaakseen omaa työn alla olevaa hieman samankaltaista viestintäpalveluaan Facebookia. Facebookin noustua suosituksi Winklevossit ja Narendra haastoivat Zuckerbergin oikeuteen suullisen sopimuksen rikkomuksesta ja varastamisesta ja saivat 65 miljoonan dollarin korvausmaksun.
Cameron Winklevoss perusti sosiaalisen median sivuston Guest of a Guest yhdessä Rachelle Hruskan kanssa vuonna 2008. Nykyisin Winklevossin veljeksillä on oma yritys, vuonna 2012 perustettu yritystoiminnan aloituksen rahoittamiseen erikoistunut Winklevoss Capital Management.

Elokuva

Vuonna 2010 sai ensi-iltansa elokuva The Social Network, joka kertoo Facebookin syntytarinan. Cameron Winklevossia esittää elokuvassa Armie Hammer.
De lege lata

De lege lata on oikeustieteen termi, jolla viitataan voimassa oleviin oikeussääntöihin (säädetyn lain kannalta).
Kun nukkuja herää

Juoni

Kirjassa Graham-niminen englantilainen mies vajoaa syvään uneen, josta hän herää kahdensadankolmen vuoden kuluttua vuoden 2100 Lontoossa. Hänestä on muiden tekemien sijoitusten vuoksi tullut maailman rikkain henkilö. Hänen omaisuudestaan huolehtimaan asetettu kahdentoista henkilön neuvosto hallitsee maailmaa. 1800-luvun näkökulmasta tulevaisuuden yhteiskunnassa on kehittyneet koneet, mutta rappeutunut moraali. Kaupungistuminen on autioittanut maaseudun ja tehnyt Lontoosta yli 33 miljoonan asukkaan keskittymän. Graham liittoutuu kapinallisten kanssa, jotka haluavat purkaa neuvoston ylläpitämän totalitaristisen järjestelmän. Neuvosto kukistetaan, mutta Graham joutuu aloittamaan uuden kapinan, sillä kapinallisten johtaja, Ostrog (viittaa mahdollisesti venäläiseen yhteiskuntafilosofiin ja historioitsijaan, Moisei Ostrogorskiin), jatkaa yhteiskuntaa, jonka sosialistinen Graham kokee epäoikeudenmukaiseksi. Lopuksi Graham kukistaa Ostrogin kun he lentävät ”lentomobiileilla” Croydonin yllä. Graham saa kuitenkin itsekin surmansa taistelussa.

Teoksen asema H. G. Wellsin tuotannossa

H. G. Wells jakoi viiteen vaiheeseen kehittymisensä vakavaksi tulevaisuudentutkijaksi. Toisessa vaiheessa hän pohti ihmislajin kohtaloa biologian näkökulmasta, mutta käytti mittasuhteita, jotka muistuttivat häntä myöhemmin ”lasten luonnottomista mielikuvitusleikeistä”. Kolmannessa vaiheessa hän käytti maltillisempia mittasuhteita, ja oletti kehityksen jatkuvan samansuuntaisena tulevaisuudessakin. Kun nukkuja herää edustaa Wellsin kirjallisuuden kolmatta vaihetta, johon hän siirtyi 1888–99. Wellsin mielestä Kun nukkuja herää oli hänen ensimmäinen vakava yrityksensä tulevaisuuden ennustamiseksi. Teosta voi pitää murrosvaiheen tuotoksena myös sikäli, että siitä alkoi Wellsin kirjojen opettavaisempi linja. 

Teoksen kirjoittaminen ja kääntäminen

Wells kirjoitti teoksen alun perin sarjakertomuksena The Graphic -lehteen. Muokatessaan teoksen romaaniksi hän oli vakavasti sairas. Koska Wellsin menestynyt kirja Maailmojen sota oli julkaistu vuonna 1898, oli Wellsillä ja hänen lukijakunnallaan suuret odotukset uudesta teoksesta. Kun nukkuja herää julkaistiin alun perin nimellä When the Sleeper Wakes vuonna 1899. Se otettiin vastaan ristiriitaisesti. Teosta myytiin merkittävästi vähemmän kuin Wellsin edellisiä teoksia. Myöhemmin Wells kertoi, että Kun nukkuja herää oli hänen varhaisen tuotantonsa vähiten tyydyttäviä hankkeita. Hän piti kuitenkin teoksen punaisesta langasta ja kirjoitti sen uudestaan nimellä The Sleeper Awakes. Tarinan uusi romaanitulkinta julkaistiin vuonna 1910.
Vuonna 1907 Jalmari Finne suomensi teoksen ensi kerran. Hän käänsi kirjan nimelle Kun nukkuja herää, jota myös Tero Valkonen käytti vuoden 2001 suomennoksessaan.
Basilika (arkkitehtuuri)

Basilika on suorakulmion muotoinen, kolmi- tai useampilaivainen rakennus, jossa keskilaiva on muita laivoja korkeampi, niin että valo pääsee sisään sen yläosan ikkunoista. Nykykielenkäytössä basilika viittaa tämänmalliseen kirkkoon. Se eroaa siis hallikirkosta, jossa kaikki laivat ovat samankorkuiset. Basilikatyyppi on peräisin antiikin Kreikan ja Rooman arkkitehtuurista. Antiikin aikaiset basilikat eivät kuitenkaan olleet uskonnollisia rakennuksia, vaan niitä käytettiin muun muassa kauppaan ja oikeudenkäynteihin.
Basilikan kehittivät roomalaiset kreikkalaisen pylväskäytävän, stoan, perusteella. Latinan nimitys basilica juontuukin kreikan ilmaisusta στοὰ βασιλική (stoa basilikē, kuninkaallinen pylväskäytävä). Rooman vanhimman tunnetun basilikan, Basilica Porcian, rakennutti 184 eaa. Marcus Porcius Cato. Yhden kuuluisimmista basilikoista, Maxentiuksen basilikan, pani alulle Maxentius ja viimeisteli Konstantinus 313. Jo Augustuksen aikoihin basilikaa pidettiin oleellisena osana kaupungiksi itseään kutsuvaa asutuskeskusta.
Kolmannelta vuosisadalta alkaen kristityt rakensivat basilikatyyppisiä rakennuksia kulttipaikoikseen, sillä he tarvitsivat isoja tiloja, joihin seurakunta saattoi kokoontua. Pakanatemppeleitä ei voitu käyttää mallina, koska niissä rituaalit suoritettiin usein ulkona. Kristityissä kirkoissa on basilikan päässä puolipyöreä alttarikomero, apsis, jossa pappi seisoo korokkeella. Kirkot saivat vaikutteita etenkin keisaribasilikoista, joissa ei harjoitettu kaupankäyntiä.
Italiassa sanalla basilica tarkoitetaan myös erityisen arvoaseman omaavaa kirkkorakennusta sen muodosta riippumatta, esimerkiksi Basilica di San Marco Venetsiassa.
Hakasalmen huvila

Hakasalmen huvila on Helsingissä Etu-Töölössä sijaitseva rakennushistoriallisesti arvokas rakennus. Se rakennettiin vuosina 1843–1846 prokuraattori, maaherra ja salaneuvos Carl Johan Walleenin perheelle kesäpaikaksi. Suunnittelijana toimi saksalaissyntyinen arkkitehti Ernst Lohrmann, joka suunnitteli rakennukselle sen uusklassisen tyylin. Englantilaisen puutarhan ympäröimän päärakennuksen vierustoille valmistui vuonna 1847 myös siipirakennukset.
Huvila sijaitsee Mannerheimintien varrella Kansallismuseota vastapäätä, Finlandia-talon vieressä. Alkujaan se sijaitsi jonkin matkaa kaupungin ulkopuolella, Töölönlahden rannalla, mutta 1800-luvun lopulla sen kohdalla ollut Töölönlahden eteläosa vähitellen täytettiin, kun ratapihaa laajennettiin.
Vuonna 1896 Helsingin kaupunki osti huvilan Aurora Karamzinilta, Walleenin tytärpuolelta. Kaupunki kuitenkin salli Karamzinin asua huvilassa hänen kuolemaansa vuoteen 1902 asti. Vuosina 1906–1911 huvilan alakertaa asutti Valtion historiallinen museo, joka piti sitä näyttelytilana. Vuonna 1911 huvilaan muutti Helsingin kaupunginmuseo, joka toimii siellä edelleenkin, joskin sillä on nykyisin myös muita toimipaikkoja. Museo järjestää huvilassa vaihtuvia näyttelyitä. Vuoteen 1929 saakka huvilan ylimmässä kerroksessa oli myös Taideteollisuusyhdistyksen museon tiloja.
Rakennuksen edustamaa empire-ajan huvila-arkkitehtuuria on säilynyt Helsingissä vain muutamia harvoja esimerkkejä.