Ranskan päärit

Ranskan päärit (ransk. Pairs de France) olivat merkittävien, Ranskan monarkista riippuvien feodaalivasallien ryhmä. Alun perin vasallien muodostaman ryhmän jäseniä oli kaksitoista: kuusi hengellistä ja kuusi maallista pääriä, kuten apostoleitakin. Heidän etuoikeutenaan oli tulla tuomituksi vain päärien muodostamassa oikeudessa. Vastapalveluksena heidän tuli vannoa uskollisuudenvala (Hommage lige) Ranskan kuninkaalle. Vuodesta 1180 lähtien pääreillä oli oma seremoniallinen roolinsa kuninkaan voitelun yhteydessä. Kuudella keskeisellä hengellisellä päärillä oli myös maallisen arvonimi ja sen mukaiset läänitykset.
Vuosina 1814–1848 Ranskassa oli käytössä Englantia vastaava järjestelmä, jossa parlamentin ylähuoneena toimineen päärien kamarien paikat oli sidottu perinnöllisiin päärinarvoihin.

Käsitteestä

Sana pääri tulee latinasta, jossa se esiintyy muodossa pair, ja tarkoittaa saman arvoista. Keskiajan ja uuden ajan päärit eivät olleet karolingisen ritarirunouden sankareiden jälkeläisiä.  Heidät on valittu merkittävimpien läänitysryhtinaisen joukosta ja heidän tehtävänään oli muodostaa curia regis, koska hallitsijan neuvominen oli yksi feodaalisvasallin keskeisistä velvollisuuksista. 
Myöhemmin herttua-päärin ja kreivi-päärin titteli oli korkein ranskalaisessa hierarkiassa kuninkaan ja suoraan kuninkaasta polveutuvien ruhtinaiden jälkeen. Pääreistä käytettiin titteliä ”serkkuni” (mon cousin) ja heitä voitiin nimittää tittelillä Monseigneur tai Votre grandeur. Heidän oli sallittua tanssia kuninkaallisen perheen jäsenten kanssa, heidän oli mahdollista ajaa vaunuissa kuninkaallisiin linnoihin ja päärien vaimoilla oli jakkara kuningattaren luona. 
Päärit saattoivat halunsa mukaan osallistua Pariisin parlamentin istuntoihin. Siellä he saattoivat kantaa miekkaansa oikeusmiesten suureksi harmiksi. He istuivat puheenjohtajan oikealla puolella. Arvojärjestys määräytyi päärikuntaan kohottamisvuoden mukaan. Yleensä päärit saivat kertoa näkemyksensä tuomioistuimen presidenttien ja neuvosten jälkeen, paitsi silloin, kun he tuomitsivat vertaisiaan.

Kuusi hengellistä feodaaliruhtinasta

Reimsin arkkipiispa-herttua oli valtakunnan ensimmäinen pääri, joka toimi kaikkein keskeisimmässä tehtävässä uuden kuninkaan voitelun yhteydessä. Tehtävä oli perua Klodovigin kasteen ja kruunajaisten yhdistämisestä, jonka suoritti Pyhä Remigius. Arkkipiispa-herttuan tehtävään kuului varsinaisen voitelun suorittaminen sekä kuninkaan kruunun painaminen tämän päähän voiteluseremonian aikana.
Laonin piispa-herttuan tehtävänä, yhtenä vanhoista pääreistä, oli pidellä Pyhää Ampullia, jonka nesteellä voiteleminen tapahtui, koko voitelunseremonian ajan.
Langresin piispa-herttuan tehtävänä, yhtenä vanhoista pääreistä, oli kannatella kuninkaan valtikkaan voiteluseremonian ajan.
Beauvais’n piispa-kreivin tehtävänä, yhtenä vanhoista pääreistä, oli kantaa kuninkaan viittaa voiteluseremonian aikana. 
Châlonsin piispa-kreivin tehtävänä, yhtenä vanhoista pääreistä, oli kantaa kuninkaan sormusta voiteluseremonian aikana.
Noyonin piispa-kreivin tehtävänä, yhtenä vanhoista pääreistä, oli kantaa kuninkaan vyötärönauhaa voiteluseremonian aikana.

Kuusi maalista feodaaliruhtinasta

Burgundin herttua oli maallisista pääreistä ensimmäinen. Kaikki maalliset päärit tulivat hengellisten päärien jälkeen. Hänen tehtävänään, yhtenä vanhoista pääreistä, oli kantaa kuninkaan kruunua sekä vyöttää kuningas vyötärönauhalla voiteluseremonian aikana.
Normandian herttuan tehtävänä, yhtenä vanhoista pääreistä, oli kantaa kuninkaan ensimmäistä lippua voiteluseremonian aikana.
Guyennen herttuan tehtävänä, yhtenä vanhoista pääreistä, oli kantaa kuninkaan toista lippua voiteluseremonian aikana.
Toulousen kreivin tehtävänä, yhtenä vanhoista pääreistä, oli kantaa kuninkaan kannuksia voiteluseremonian aikana.
Flanderin kreivin tehtävänä, yhtenä vanhoista pääreistä, oli kantaa kuninkaan miekkaa voiteluseremonian aikana.
Champagnen kreivin tehtävänä, yhtenä vanhoista pääreistä, oli kantaa kuninkaan sotalippua voiteluseremonian aikana.

Muutokset tehtävissä

Päärien rooli tuli täysin seremonialliseksi 1200-luvun kuluessa. Pääriys oli kuninkaallinen tehtävä, ei kuningaskunnan aatelisarvo. Se mahdollisti, että kuningas saattoi luokitella aatelisia oman valtansa ja valtakuntansa kannalta tärkeämpiin ja vähemmän tärkeisiin. Kuningas nimesi silloin tavallisia aatelismiehiäkin pääreiksi ja nosti heidät näin ranskalaisen yhteiskunnan titteleiden huipulle. Nimeämistahti kiihtyi 1500-luvulla. Päärinä olemiseen riitti  verovapaan maan omistaminen, jos siihen oli liitetty pääriys ja polveutuminen aikaisemmasta päärin tehtävää hoitaneesta henkilöstä. Ranskassa vanhan vallan (Ancien régime) aikana tehtävät erosivat brittien päärien tehtävistä. Ne olivat puhtaasti kunniatehtäviä. Kuitenkin päärit säilyttivät myös Ranskassa merkittävän privilegion, sillä heillä oli oikeus istua Pariisin parlamentissa, joka oli valtakunnan tärkein ja suurin oikeusistuin.
Ranskan suuri vallankumous 1789 aiheutti katkoksen päärien asemaan. Vuonna 1814 Ludvig VIII loi englantilaismallisen päärien ylähuoneen, joka osallistui lainsäädäntöön. Myös Napoleon nimesi päärejä satapäiväisen keisarikunnan aikana. Toisen restauraation aikana vuonna 1815 luotiin ylähuone eli päärien kamari, jonka nimitykset olivat perinnöllisiä. Vuoden 1830 heinäkuun vallankumouksen jälkeen kuningas Ludvig Filip säilytti päärien kamarin, mutta poisti päärinpaikkojen periytymisen. Vuoden 1848 vallankumouksessa päärien kamari lakkautettiin kokonaan.