M. A. Numminen

Lapsuus ja nuoruus

M. A. Numminen varttui Somerolla, missä hänen isänsä Paavo Numminen oli edistysmielistä osuustoimintaa edustaneen Osuusliike Oraksen toimitusjohtajana, ja kävi koulunsa Someron yhteiskoulussa, jossa opettajina olivat muiden muassa esperantisti ja vapaan kasvatuksen kannattaja Joel Vilkki ja murreperinteen kerääjä Tapio Horila. Vuosina 1958–1960 Numminen toimi silloin tällöin somerolaisen Unto Monosen yhtyeessä rumpalina. Hänen ensimmäinen oma yhtyeensä oli Viisi vierasta miestä, jossa olivat mukana Nummisen koulutoverit Tommi Parko, Kullervo Aura, Heikki Kasari, Arto Koskinen ja Veli Verronen.

Opinnot

Vuonna 1960 Numminen muutti Helsinkiin tavoitteenaan opiskella kansantaloustiedettä. Pian oppiaineeksi kuitenkin vaihtui valtio-oppi ja tämän jälkeen sosiologia, kielitiede ja filosofia. Erikoistumisalakseen Numminen valitsi kielisosiologian. Numminen tutki muun muassa stadin slangia, ja hänen vuonna 1965 tekemäänsä äänitettä kolmen vuosina 1899–1905 syntyneen vanhan stadin slangin puhujan keskustelusta pidetään merkittävimpänä vapaasta puheesta tehtynä vanhan stadin slangin äänitallenteena. Kotipaikkakunnallaan hän äänitti Someron murretta ja teki opinnäytteen Somerniemen murteesta. Lisäksi Numminen opiskeli muun muassa suomalais-ugrilaisia kieliä, kansanrunoutta, bantu- ja eskimokieliä sekä tähtitiedettä. Kahdeksan vuoden jälkeen, laulajan ja muusikon uran ollessa jo pitkällä opinnot kuitenkin jäivät.

Laulajana ja muusikkona

Pian Helsinkiin muutettuaan Numminen perusti yhdessä tovereidensa Pekka Gronowin ja Jyrki Parkkisen kanssa yhtyeen The Orgiastic Nalle Puh Big Band. Ryhmän ainoa ammattimuusikko oli Pekka Pöyry. Nummisen laulajanura alkoi juuri tässä yhtyeessä. Nalle Puh -orkesterissa tarvittiin laulusolistia, eikä kukaan muu sen jäsenistä suostunut laulajaksi kuin Numminen. Hänkään ei ollut innostunut laulamaan "omalla äänellään" ja niin hän keksi itselleen parodisen laulutavan. Tämä uusi laulutyyli miellytti Nummista itseäänkin ja hän otti sen käyttöönsä pysyvästi.
1960-luvulla Numminen tunnettiin eräänlaisena avantgarde/underground -taiteilijana, joka kohahdutti lauluillaan kuten "Nuoren aviomiehen on syytä muistaa" ja Unto Monosen säveltämä "Naiseni kanssa eduskuntatalon puistossa". Hän oli myös Suomen Talvisota 1939–1940 -ryhmän jäsen ja oli mukana myös niin ikään Somerolta kotoisin olleen Rauli Badding Somerjoen uran alkuvaiheissa. Alkuaikoinaan Numminen pyrki usein tietoisesti ärsyttämään ihmisiä. Tässä hän onnistui hyvin esimerkiksi tulkitsemalla Schubertin liedejä omalla lauluäänellään.
Vuonna 1970 Numminen perusti pianisti Jani Uhleniuksen kanssa yhtyeen Uusrahvaanomainen jatsiorkesteri, joka on toiminnassa edelleen. Eläkkeelle yhtyeestä ovat siirtyneet Aaro Kurkela sekä Kalevi Viitamäki. Nykyiseen kokoonpanoon kuuluvat Nummisen ja Uhleniuksen lisäksi hanuristi Pedro Hietanen, viulisti Jari Lappalainen sekä basisti Heikki "Häkä" Virtanen. 1970-luvun lopulla Numminen alkoi esiintyä Pedro Hietasen kanssa, ja kenties tunnetuimmaksi hän on tullutkin juuri Hietasen aisaparina.
1970-luvulla Numminen nousi kansansuosikiksi lastenlauluillaan elokuvassa Herra Huu – Jestapa Jepulis, Penikat Sipuliks (1973, Numminen näytteli pääroolia) ja TV-sarjassa Jänikset maailmankartalle! (1977, Numminen näytteli jänistä). Samaan aikaan hän saavutti suosiota myös Ruotsissa erityisesti laulullaan "Gummiboll" (suomeksi versio "Kumipallo", alkuperäiskappale Gene Pitneyn Bobby Veelle tekemä "Rubber Ball").
Numminen on levyttänyt useista kappaleistaan ja levyistään myös ruotsinkielisen version. Kotimaisten kielten lisäksi hän on levyttänyt kappaleita myös esimerkiksi englanniksi, saksaksi, venäjäksi ja esperantoksi.

Muu toiminta

Numminen on esiintynyt nykyisessä Radio Suomessa vuodesta 1984 yhdessä näytelmäkirjailija Juha Siltasen kanssa Yömyöhä-ohjelmassa.
Vuonna 1986 M. A. Numminen julkaisi kirjan Baarien mies, jota varten hän vieraili 350 keskiolutbaarissa ympäri Suomen. Kirjalla oli oma roolinsa 1980-luvun lopulta alkaneen keskiolutbuumin synnyttämisessä. Se julkaistiin saksaksi 2003 nimellä Der Kneipenmann. Numminen toimi vuosina 1997-2004 Suomen Olutseuran puheenjohtajana sekä Olut-lehden ja Juomanlaskijan toimitusneuvostoissa kirjoittaen useita olutartikkeleita.
M. A. Nummista pidetään myös Suomi-undergroundin isähahmona, joka aloitti konemusiikkiharrastuksen jo vuonna 1964, ensimmäisenä Suomessa. Alkuaikoinaan hän keikkaili Erkki Kurenniemen suunnitteleman sähköisen "laulukoneen" kanssa. Myöhemmin hän esiintyi Sähkökvartetti-elektrokoneen kanssa. Numminen on keikkaillut syksystä 2004 asti DJ Sanen kanssa. Heidän duonsa on esittänyt underground-runoutta ja remiksattua tuotantoa monelta vuosikymmeneltä. Musiikillisesti he ovat esittäneet ambienttia, drum’n’bassia, elektroa, hiphoppia ja kaikkea niiden sekoitusta. 2005 he julkaisivat ensimmäisen yhteisen levynsä, nimeltään Contro Corrente EP.
2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen lopulla M. A. Numminen on esiintynyt muun muassa tv-lupamaksukampanjassa.

Tunnustuksia

Vuonna 2005 Aleksis Kiven Seura myönsi M.A. Nummiselle Eskon puumerkki -palkinnon.
Tammikuussa 2011 Åbo Akademi ilmoitti, että Numminen promovoidaan 20. toukokuuta 2011 valtiotieteen kunniatohtoriksi. Perusteluiden mukaan Numminen on rakentanut siltaa taiteen ja tieteen välille. Samaa sillanrakennusta hän on harrastanut suomen- ja ruotsinkielisten välillä Suomessa. Toukokuussa 2014 Numminen vihittiin myös Helsingin yliopiston kunniatohtoriksi filosofisen tiedekunnan promootiossa.

Singlet

Numminen on julkaissut lukuisia singlejä, joiden kappaleita ei ole julkaistu varsinaisilla albumeilla. Kiusankappaleita -kokoelmat sisältävät kaikki vuosien 1966–2001 aikana julkaistut singlet, EP:t ja erillisäänitteet. Vuonna 2010 ilmestyi Toivo Kärjen sävellykseen ja Reino Helismaan sanoitukseen perustuva Hiilen kiertokulku luonnossa  -niminen singlejulkaisu.