google/wiki40b huggingface dataset:
Esa Lepola

Esa Olavi Lepola (s. 25. syyskuuta 1948 Helsinki) on suomalainen, 1960-luvulla menestynyt uimari.
Lepola karsiutui Tokion 1964 olympialaisissa 1 500 metrin vapaauinnin alkuerissä. Hänellä oli tuolloin ikää 16 vuotta ja 20 päivää, mikä teki hänestä Suomen kaikkien aikojen nuorimman olympiaurheilijan. EM-kilpailuissa 1966 hän sijoittui 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä kahdeksanneksi. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti 1 500 metrin vapaauinnissa hopeaa vuonna 1965.
Helsingin Työväen Uimareita edustanut Lepola voitti 12 Suomen mestaruutta vuosina 1965–1968. Hän paransi Suomen ennätyksiä kahdeksan kertaa ja edusti Suomea seitsemässä maaottelussa.
Lepola kouluttautui juristiksi ja työskenteli muun muassa Sosiaali- ja terveysministeriössä vuosina 1977–1986.
Keskinenlammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 5,2 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Keuruun Kaiturin valuma-alueeseen (35.623) se kuuluu.
Astronaut A3

Robotin pesu

Robotti tekee pääpesun itselleen kolme kertaa vuorokaudessa. Tunti ennen isoa pesua se tekee valmistelevan pesun. Vedinkupit huuhdellaan ja höyrytetään (mikäli höyrypesuvarusteltu laitteisto) aina lypsyn jälkeen.
Samurai Rauni Reposaarelainen

Taustaa

Elokuvan käsikirjoitus on tehty porilaisen vapaan taiteilijaryhmän Teatteri Moderni Kanuunan vuonna 2010 esittämän samannimisen näytelmän pohjalta. Mika Rätön mukaan se perustuu hänen keksimänsä fiktiivisen japanilaisen kirjailijan Kito Kokorun näytelmään Totuus. Ajatuksen näytelmän muokkaamisesta elokuvaksi esitti sen kuvaajana toimiva Sami Sänpäkkilä.
Samurai Rauni Reposaarelainen on tehty vain noin 50 000 euron budjetilla. Apurahoilla elokuvaa ovat tukeneet Suomen kulttuurirahasto sekä Taiteen keskustoimikunta, mutta suurimmaksi osaksi se on toteutettu talkoovoimin. Porin seudulla tehdyt kuvaukset alkoivat syksyllä 2012 ja ne saatiin päätökseen kesällä 2015. Ulkokuvausten lisäksi elokuvaa on kuvattu Villilä Studioilla Nakkilassa.  Elokuva sai Suomen ensi-iltansa Rakkautta & Anarkiaa festivaaleilla syyskuussa 2016. Elokuvateatterilevitys alkoi lokakuussa 2016 Black Lion Picturesin levittämänä ja keräsi yli 5000 katsojaa.
Elokuva on absurdi tragikomedia yhteisöään terrorisoivasta ylivoimaisesta yksilöstä Rauni Reposaarelaisesta. Eri puolille Meri-Poria sijoittuvan tarinan lähtökohtana on sekoittaa japanilaista samuraimytologiaa nyky-Suomeen. Mika Rätön esittämä päähenkilö Rauni Reposaarelainen on pohjimmiltaan hyvä ihminen, mutta runsas alkoholinkäyttö tekee hänestä ajoittain väkivaltaisen. Elokuvan visuaalisuuteen ja tunnelmaan on haettu vaikutteita ohjaajilta, kuten Alejandro Jodorowsky ja Emir Kusturica, jonka mustalaiselokuvista lainattiin ajatus eläinten ja lasten paljoudesta.

Juoni

Elokuvan päähenkilö Rauni Reposaarelainen joutuu murhayrityksen kohteeksi, mutta selviää siitä käyttämällä apunaan pelkkää oljenkortta. Hänen murhaansa yrittänyt henkilö tunnetaan salanimellä "Häpeekyynel", jonka oikeaa identiteettiä Rauni Reposaarelainen ryhtyy selvittämään. Matkallaan ympäri Meri-Poria hän törmää toinen toistaan erikoisempiin kummajaisiin.
Peter Liversidge

Elämä

Peter Liversidge opiskeli taidetta Exeterissä Plymouthin yliopistossa, sekä elokuva- ja valokuva-alaa Montanan yliopistossa. Hän muutti vuonna 1996 Lontooseen, jossa asuu vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa.

Ura

Välineenään Olivetti-kirjoituskone Liversidge on viimeisen 12 vuoden aikana tehnyt erilaisia ehdotuksia taidenäyttelyiksi yksinkertaisista mahdottomiin. Kunkin ehdotuksen Liversidge kirjoittaa paperiliuskalle vain kerran, ja virheet hän korjaa vain, mikäli huomaa ne ollessaan vielä samalla rivillä. Hän kokeilee "luovuuden käsitettä", mikä yleensä toteutuu näyttelyissä esineinä, performansseina tai tapahtumina. Liversidge sanoo ehdotuksistaan: "On tärkeää, että osa ehdotuksista todella toteutetaan, mutta vain muutama, jotta loput jäävät vain tekstiksi A4-paperille. Tavallaan ne ovat kaikki mahdollisia, ja niistä tehdyt kirjat ovat ikään kuin lukijan itsensä kuratoimia näyttelyitä. Kokonsa ja skaalansa vuoksi kirja antaa yksilölle mahdollisuuden 'keskustella' kunkin ehdotuksen kanssa sen omilla ehdoilla."
Liversidgeä inspiroivat muun muassa taiteilijat - kuten On Kawara, Peter Fischli ja David Weiss, Keith Arnatt, Joseph Cornell ja Reverend Howard Finster - sekä myös hänen isoisiensä kaltaiset elämäntapavaeltajat. Liversidgeä ajaa eteenpäin luovuuden tuottava käsite sekä ajatus siitä, että taide on menestyksekkäimmillään hieman niin sanotun korkean taiteen muodollisten määreiden ulkopuolella. Liversidgen tekemät fyysiset esineet sisältävät usein arkipäiväisiä materiaaleja, joille hän on antanut uuden tarkoituksen ja jotka hän on valinnut omiin tarkoituksiinsa.
Liversidge on tehnyt yhteistyötä monien instituutioiden kanssa, joista mainittakoon Tate Liverpool vuonna 2008, Centre d'Art Santa Mònica Barcelonassa vuonna 2008, Bloomberg Space Lontoossa vuonna 2009 ja Scottish National Gallery of Modern Art vuonna 2010. Hän on myös luonut projekteja Frieze taidemessuille (Ingleby Galleryn kanssa) Europalia-festivaalille vuonna 2007, Art Baselille Miamiin vuonna 2009 ja Edinburghin veistospuistoon Jupiter Artlandiin myös vuonna 2009.
Liversidgen töitä on useissa julkisissa ja yksityisissä kokoelmissa, mutta hänen performanssinsa, kuten Gin Stand, Plum Bread ja Embossing Bank Notes antavat katsojille kokemuksen uniikista taideteoksesta, jonka he voivat ottaa mukaansa. Toinen ominaisuus Liversidgen taiteessa on esineiden lähettäminen postissa. "Peter Liversidgelle myös postilaitos on yhteistyökumppani. Postileimat ja muutokset myötävaikuttavat teokseen."
Liversidge on myös tehnyt videoprojekteja yhtyeille Wires Under Tension ja Balmorhea. Huhtikuussa 2012 Liversidge loi erityisehdotuksena lavadesignin ja heijastustaustakankaan Low-yhtyeelle Royal Festival Halliin.
Ingleby Gallery Edinburghissa ja Sean Kelly Gallery New Yorkissa ovat Liversidgen edustajia.
Sida hermaphrodita

Ulkonäkö

Laji kasvaa yhdestä jopa neljään metriä korkeaksi. Lehdet ovat suuret ja sormimaisesti liuskaiset. Valkoisissa kukissa on viisi noin yhden senttimetrin mittaista terälehteä.

Levinneisyys

Sida hermaphroditaa esiintyy luonnonvaraisena itäisessä Pohjois-Amerikassa Yhdysvalloissa Tennesseestä New Yorkiin ja Michiganiin sekä tulokaslajina Kanadan Ontariossa. Lajia on istutettu peltokasviksi eräissä Keski-Euroopan maissa suuren biomassan tuoton vuoksi.
Dvirkivštšyna

Dvirkivštšyna (ukr. Двірківщина) on kylä Ukrainan Kiovan alueen Jahotynin piirissä, vajaan sadan kilometrin päässä Kiovasta itään.

Tunnettuja dvirkivštšynalaisia

Dvirkivštšynassa on syntynyt jalkapalloilija Andri Ševtšenko.
Jean-Dominique Maraldi

Giovanni Domenico (Ranska: (Jean-Dominique) Maraldi (17. huhtikuuta 1709 – 14. marraskuuta 1788) oli italialainen tähtitieteilijä, Giacomo F. Maraldin veljenpoika. Hän löysi pallomaiset tähtijoukot M15 ja M2 vuonna 1746.
Apodanthaceae

Tuntomerkit

Heimon kasvit ovat endofyyttejä, so. ne kasvavat toisten kasvien sisäloisina; vain kukat tulevat näkyviin isäntäkasvin pinnalle. Isännästään ravinnon ottavina kasvulliset osat ovat kovasti surkastuneita, mm. putkilot puuttuvat puusolukosta. Kukat ovat melko pieniä ja yksineuvoisia; hede- ja emikukat sijaitsevat samassa yksilössä (yksikotisuus) tai eri yksilöissä (kaksikotisuus). Kehälehdet ovat erillisiä ja sijaitsevat kahdessa, kolmessa tai jopa neljässä kiehkurassa; uloimmassa kiehkurassa on kaksi tai kolme lehteä, sisemmissä vastaavasti neljä tai kuusi, ja sisäkiehkurassa on karvatupsuja. Hedekukassa on ns. gynostemium-rakenne, so. emiön jäänteen ja hetiön yhteenkasvettuma. Hetiö on kasvanut yhteen massaksi, jossa on jopa 72 siitepölylokeroa yhtenä tai jopa neljänä renkaana eikä palhoja ole erotettavissa. Hedekukassa on myös rakkomaisia karvoja. Emikukassa on mesiäinen, joka sijaitsee vartalon tyvellä, ja joutoheteet puuttuvat. Sikiäin on enemmän tai vähemmän kehänalainen ja muodostuu tavallisesti neljästä, joskus viidestä emilehdestä. Siemenaiheita on paljon laitaistukoissa. Vartalo on lyhyt, hyvin tukeva ja ontto, luotti vaihtelevissa määrin puolipallomainen. Hedelmä on luumarjamainen ja siemenet vähäpätöisiä ja limaisia pinnaltaan. Siemenissä on ravintovarasto eli endospermi ja erilaistumaton alkio.
Apodanthaceae-kasvit ovat hyönteispölytteisiä, pääasiassa kärpäsiä houkuttelevia. Siemenet leviävät eläinten mukana isäntäkasvin pinnalle. Isäntäkasvit ovat pääasiassa herne- (Fabaceae) ja pajukasveja (Salicaceae).

Levinneisyys

Heimon levinneisyys on hajanainen: lajeja tavataan Yhdysvaltojen lounaisosasta etelään Keski- ja Etelä-Amerikassa, Afrikassa enimmäkseen itäosissa, Aasiassa Kaspianmeren eteläpuolella ja Lounais-Australiassa.

Luokittelu

Heimossa on vain kaksi sukua, joista toiseen (Pilostyles) kuuluu yhdeksän lajia ja toisessa (Apodanthes) on vain yksi laji. Aikaisemmin heimo on muiden koppisiemenisiin kuuluvien täysloisten kanssa viety laajasti käsitettyyn rafflesiakasvien heimoon (Rafflesiaceae), joka varsinaiselta osaltaan kuuluu nykyään lahkoon Malpighiales. Apodanthaceae kuuluu ilmeisimmin Cucurbitales-lahkoon, joskin yhteyttä lahkoon Malvales on myös ehdotettu erityisesti hetiön epätavanomaisen rakenteen perusteella.
Fred Kaan

Frederik ”Fred” Hermanus Kaan (29. heinäkuuta 1929 Haarlem, Alankomaat – 4. lokakuuta 2009 Penrith, Cumbria) oli alankomaalainen pappi, ekumeenikko ja virsirunoilija.

Elämänvaiheet

Fred Kaan syntyi Hollannin Haarlemissa perhee­seen, joka natsimiehityksen aikana piilotteli kaksi vuotta juutalaista naista ja antoi turvapaikan paenneelle poliitti­selle vangille. Toisen maailmansodan päätyttyä hän alkoi opiskella teologiaa Utrechtissä. Fred muutti 23-vuotiaana Englantiin, opis­keli siellä mm. sosiologiaa ja sielunhoitoa ja vihittiin pa­piksi 1955. Hän toimi pappina mm. Plymouthin the Pilgrim Church-kirkossa. Toimittuaan pappina kongregationalisti­seurakunnissa Englannissa hän siirtyi 1968 Geneveen ekumee­niseen keskukseen (International Congregational Council), mm. Reformoidun kirkon maailman­liiton (World Alliance of Reformed Churches) palvelukseen, josta hän palasi 1978 Englantiin. Vuosina 1993–1997 Kaan toimi Britannian ja Irlannin kirkkojen ihmisoikeusfoo­rumin (Churches' Human Rights Forum in Britain and Ireland) sihteerinä.
Kaan tunnetaan erityisesti virsirunoilijana. Hänen virsiään on käännetty ainakin viidelletoista eri kielelle ja hän on myös kääntänyt mm. ruotsalaisia virsiä englanniksi. Häntä pidetään oman aikansa yhtenä merkittävimmistä virsirunoilijoista. Ollessaan pappina Plymouthissa hän koki vaikeaksi löytää vir­siä käytössä olleesta virsikirjasta. Niinpä hän alkoi ru­noilla itse virsiä seurakunnalleen. Syntyi kokoelma ”Pilg­rim Praise” 1968,  joka on ensimmäinen hänen julkaisemansa virsikokoelma. Monien Kaanin virsien tausta-ajatuksena kuva kirkosta erämaassa vaeltava Jumalan kansana, joka on matkalla kohti luvattua maata. Kaanin näkemys kirkon yhteiskunnallisesta ja sosiaali­sesta vastuusta ja tehtävästä löysi 1960-luvulla vastakai­kua. Hänen teksteissään yhdistyvät kirkon usko ja maail­man monikasvoinen hätä, mutta samalla hän avaa toivon näkökulmia. 
Kaan on esitellyt kirjassaan ”The Only Earth We Know” käsitteen "mind the gap-teologia". Sen takana on hänen Lontoon metrossa päivittäin kuulema varoitus "Mind the gap". Sillä hän tarkoittaa sitä välimatkaa, rakoa, joka on sanan ja teon, jumalanpalveluksen ja mission, liturgian ja tekemisen väli. Monet hänen virtensä liittyvät tähän ajatteluun, jossa virren tulisi olla maanläheinen, ihmislähtöinen ja Kristus-keskeinen.
Mustanaamaorneero

Levinneisyys

Mustanaamaorneeroa tavataan pienellä alueella Ecuadorissa ja Perussa. Lajin populaatioksi arvioidaan 3 500–15 000 yksilöä. Sitä uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen, ja laji luokiteltiin vuonna 2017 vaarantuneeksi. Aiemmin sitä oli pidetty erittäin uhanalaisena, mutta mahdollinen elinympäristö arvioitiin vuonna 2016 aiempaa laajemmaksi.
Käteinen

Käteinen eli käteisraha tarkoittaa heti käytettävissä olevaa rahaa. Tavallisesti sillä tarkoitetaan seteleitä ja kolikoita. Sanaa käytetään maksukortin, sekin tai muun sellaisen maksutavan (maksuvälineen) vastakohtana.
Käteismaksu tarkoittaa heti suoritettavaa maksua tai laskutettaessa kohtuuajan, viikon, 14 päivän tai 30 päivän sisällä suoritettavaa maksua. Silloin aivan heti, 8 päivän tai 14 päivän kuluessa tapahtuvaa maksua on kutsuttu hetikäteiseksi eli ekstrakontantiksi. Käteismaksusta annetaan toisinaan käteisalennus.

Käteisrahan etuja

Käteisrahaa, seteleitä ja kolikoita, pidetään tasa-arvoisena maksuvälineenä, joka on kaikkien saatavilla. Käteisen käyttö ei esty teknisten häiriöiden aikana.
Käteisen etu on myös maksutapahtuman konkreettisuus. Velkaneuvojat neuvovat siirtymään maksukorteista käteisen käyttöön.

Käteisraha Suomessa

Käteisrahan, setelien ja kolikoiden, käyttö Suomessa on vähentynyt. 13 % suomalaisista käytti käteistä pääasiallisena maksuvälineenä vuonna 2016. Käteistä ja maksukorttia sekaisin käytti 15 % ja pääasiassa korttia 73 %. Valtaosa käteisestä nostetaan Suomessa pankkiautomaatista. Pankin konttorista tehdyt nostot ovat tähän verrattuna vähäiset. Käteistä voi nostaa myös kaupan kassalta, mutta se on marginaalista. Käteisen nostopaikkojen määrä on laskenut; lasku koskee sekä pankkiautomaattien että pankkikonttorien määrää.
Liikkeellä olevan käteisen määrä on Suomessa karkeasti noin 1 600 euroa jokaista suomalaista kohti. Sitä ei kuitenkaan kanneta mukana lompakossa. Enemmistö suomalaisista pitää mukanaan vain alle 50 euroa. Vähiten käteistä pitävät mukanaan nuoret alle 25-vuotiaat, eniten eläkeläiset. Erityisen paljon käteistä on pitänyt mukanaan rock-muusikko Andy McCoy, jonka lompakon sisältämä 30 000 markan setelinippu herätti huomiota 1985.
Vaikka käteisen käyttö onkin vähentynyt, Suomessa liikkeellä olevan käteisen määrä on kasvanut. Suuri määrä käteistä, noin puolet, on myös ”valunut” Suomesta ulkomaille. Tämä johtuu käteisen käytöstä ja säästämisestä muissa euromaissa ja niiden ulkopuolella. 
Suomessa käteistä laskee liikkeelle Suomen Pankki. Se laskee liikkeelle euroseteleitä ja kolikoita Euroopan keskuspankin luvalla.

Käteisen olemuksesta

Aikanaan käytetyillä kulta- tai hopeakolikoilla on ollut raaka-aineena käytetyn jalometallin arvo. Nykyisin käytetyllä käteisellä tätä arvoa ei ole. Nykyään käteinen on keskuspankin velkaa rahan haltijalle. Tuolla velalla ei ole eräpäivää eikä sille makseta korkoa. Keskuspankki ei myöskään lunasta käteistä takaisin esimerkiksi kullassa kuten joskus aiemmin on tehty.

Sähköinen käteinen

Kryptovaluuttaa, maksukortille ladattua rahaa tai muuta vastaavaa maksujärjestelmää kutsutaan joskus sähköiseksi käteiseksi.
Suomen laissa sähköisellä rahalla tarkoitetaan raha-arvoa, joka on tallennettu sähköisesti tai magneettisesti liikkeeseenlaskijalle suoritettua rahamäärää vastaan. Sähköistä rahaa voidaan tallentaa siru- tai magneettijuovakortille, laitteiden kuten matkapuhelimen tai tietokoneen muistiin tai  liikkeeseenlaskijan tietojärjestelmään. Sähköiseksi rahaksi katsotaan mm. prepaid-kortit.
Varpunen jouluaamuna

Varpunen jouluaamuna (ruots. Sparven om julmorgonen) on Zacharias Topeliuksen runo vuodelta 1859. Sen on suomentanut Konrad Alexis Hougberg (myöh. Waaranen). Runossa kajastaa Topeliuksen oma suru: hänen poikansa Rafael kuoli vain vuoden ikäisenä runon kirjoittamista edeltäneen vuoden keväänä.
Runo on sävelletty lauluksi useaan kertaan. Tunnetuin niistä lienee Otto Kotilaisen säveltämä joululaulu, joka ilmestyi vuonna 1913 Joulupukki-lehdessä. Sovituksia laulusta ovat levyttäneet muun muassa Mauno Kuusisto, Sulo Saarits, Tapani Kansa, Hector, Marco Hietala, Vesa-Matti Loiri, Viikate & Timo Rautiainen, Pepe Willberg, Tarja Turunen, Matti ja Teppo, Petri Laaksonen, Richard Järnefelt, lauluyhtye Rajaton, Suvi Teräsniska, Diandra, Club for Five ja Jarkko Ahola.
Ammattiyhdistysliike

Ammattiyhdistysliike tai ay-liike tarkoittaa toimintaa työntekijöiden aseman vahvistamiseksi työntekijöihin liittyvien asioiden yhteydessä.
Ammattiyhdistysliikkeen tärkeimmät toimijat ovat ammattiliitot. Ammattiyhdistysliikkeen tarkoituksena on koota palkanansaitsijat järjestölliseen yhteistoimintaan työntekijäin etujen valvomiseksi. Ammattiliittojen tärkein tehtävä on neuvotella työehtosopimuksia työnantajaliittojen kanssa; lisäksi ammattiliitot mm. valvovat työehtosopimuksien noudattamista ja toimivat ristiriitatilanteissa työntekijän apuna.
Suomessa ammattiliitot ovat jäseninä keskusjärjestössä: SAK:ssa, STTK:ssa tai AKAVA:ssa. Keskusjärjestöt toimivat vaikuttajina mm. tupo-neuvotteluissa. Keskusjärjestöt ovat jäseninä Ammattiyhdistysliikkeen maailmanjärjestössä (ITUC).
Ammattiyhdistysliikkeen järjestäytyminen noudattaa kahta päälinjaa: ammattijärjestöjä on perustettu joko soveltamalla ns. teollisuuslinjaa, jolloin saman työpaikan työntekijät ammattiinsa katsomatta kuuluvat samaan liittoon, tai noudattamalla ns. ammattiliittolinjaa, jolloin samantapaista työtä tekevät kuuluvat työpaikkaansa katsomatta samaan liittoon. Suomen ammattiyhdistysliike toimii pääosin teollisuusliittoina, mutta eräillä aloilla on järjestäydytty myös ammattialan puitteissa.

Yleistä

Työnantajan ja työntekijän suhdetta voidaan pitää markkinatilanteena:
työnantaja ja työntekijä ovat vastaavasti ostaja ja myyjä, ja kaupan kohteena on työntekijän työpanos. Ostajan edun mukaista on saada hinta mahdollisimman alhaiseksi ja myyjän edun mukaista saada hinta mahdollisimman korkeaksi. Työmarkkinat ovat varsin epätäydellisesti kilpaillut: ilman ammattiyhdistysliikettä työnantajalla on yleensä paljon vahvempi asema suhteessa yksittäiseen työntekijään neuvottelussa työehdoista.
Työnantajan ja työntekijän allekirjoittaessa työsopimuksen, he sitoutuvat samalla noudattamaan toimialalla käytössä olevaa työnantajaliiton ja ammattiliiton neuvottelemaa työehtosopimusta.

Historiaa

Euroopassa ammattiyhdistysliike syntyi teollisen vallankumouksen aikana maataloustöiden vähentyessä ja teollisuustyön kasvaessa; ammattiyhdistysliike kohtasi alussa suurta vastustusta.

Suomi

Suomessa ammattiyhdistysliike nousi nykyiseen asemaansa vasta vuonna 1940 tammikuun kihlauksen myötä, kun työnantajien valtakunnallinen järjestö STK hyväksyi Suomen ammattiyhdistysten keskusliiton (SAK:n edeltäjä) työläisten edustajaksi ja neuvotteluosapuoleksi.
Ensimmäinen valtakunnallinen työehtosopimus solmittiin vuonna 1945. Jo 1800-luvun lopulta alkaen oli kuitenkin sovittu paikallisia ja alakohtaisia sopimuksia: palkkatariffeja.
Guerlain

Guerlain on ranskalainen parfyymin valmistaja, jonka perusti Pierre François Pascal Guerlain vuonna 1828. Guerlainista tuli vuonna 1853 hovihankkija, kun se kehitti tuoksun Eau de Cologne impériale Napoléon III:n puolisolle keisarinna Eugénielle. Muita Guerlainin tuoksuja ovat muun muassa Heure bleue (1912), Mitsouko (1919) ja Shalimar (1925).
Viimeinen suvun edustaja Jean-Paul Guerlain nousi johtoon vuonna 1959. Hän loi tunnetut parfyymit Samsara ja Nahema.  Vuonna  1994 Geuerlainin osti luksusfirma Moët Hennessy Louis Vuitton (LVMH).
Rummakkolampi (Virrat)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 7,2 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Sulkavanjoen valuma-alueeseen (35.425) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 147,1 metriä mpy.
Asevarikko 3

Historia

Varikko perustettiin Helsingissä 1918, josta se siirtyi Vammalaan vuonna 1939. Se toimi alkuvuodet Sotaministeriön käskystä nimellä Asevarikko 1 (AV 1). 1. johtaja oli majuri Otto Havo. Tunnettu johtaja jatkosodan aikana oli jääk.evl. J. V. Rosenbröijer.
Vallisaaren yksikössä tapahtui 9. heinäkuuta 1937 vakava räjähdysonnettomuus ja laaja tulipalo, jossa henkensä menetti 12 työntekijää.
Talvisodan aikana varikon alueelle siirtyi ns. Päämaja II eli sotatalousesikunta.
Vammalan aikaisia nimiä olivat Ampumatarvikevarikko 1 (ATV 1), Ase- ja Ampumatarvikevarikko 1 (AATV 1; 1943 alk.) ja Vammalan Asevarikko (lyh. VammAseV) ja Asevarikko 3 (AseV 3).

Toiminnan loppuajat

Kun Puolustusvoimien Materiaalilaitos 90-luvulla perustettiin tuli Vammalan Asevarikosta sen alainen joukko-osasto. Varikko lakkautettiin puolustusvoimien rationalisointitoimien myötä vuoden 2003 lopussa.
Varasto (elokuva)

Juoni

Elokuvan keskushenkilö on rautakaupan varastonhoitaja Antero Rousku. Varastomiehen ansiot eivät kuitenkaan tyydytä Anteroa, joten hän myy ohi kirjanpidon työnantajansa tavaraa liikkeessä tuon tuosta asioivalle Jylhäkorvelle. Anteron romanttisen kiinnostuksen kohde on tummahiuksinen Karita. Kiihkeänä alkava suhde viilenee Karitan hankkiuduttua raskaaksi omin luvin. ”Mää oisin kuule käyttäny traktorin sisäkumia kortsuna, jos mää oisin tienny, että sää syötät pillerit sun akvaariokaloilles!”, Antero selvittää näkemyksensä Karitalle ravintolassa. Antero joutuu muuttamaan Karitan luokse, sillä tämä uhkaa paljastaa hänen vilunkipelinsä. Työnantajakin alkaa huomata hävikin. Antero ja työnantaja sopivat, että Raninen – Anteron työkaveri – saa syyt niskoilleen. Raninen erotetaan ja Antero ylennetään varastopäälliköksi.
Karita synnyttää tytön. Anteron ja Karitan suhde kestää Karitan valheet ja kiristykset: he ovat yhdessä vielä parin vuodenkin kuluttua tytön syntymästä ja kaavailevat avioliittoa. Raninen joutuu pohjalle, mutta ei ole katkera Anterolle. Lopulta hän selviää kuiville ja voittaa lotossa.

Vastaanotto

Episodi-lehden Jouni Vikman kirjoitti: ”Varaston hauskuus nousee herkullisista hahmoista ja hersyvästä kokonaisuudesta.” Anteron ja Karitan hahmoja hän piti pelkistettyinä karikatyyreina, jotka kuitenkin saivat syvyyttä elokuvan edetessä. Vikman antoi Varastolle neljä tähteä viidestä. Elokuvauutiset.fi puolestaan arvioi: ”Jo edesmenneen Arto Salmisen romaaniin perustuva Varasto on hauskin kotimainen elokuva kahteenkymmeneen vuoteen.” Julkaisu suitsutti eritoten elokuvan dialogia nokkeluudesta ja aitoudesta. Ohjaaja Mäkelää Elokuvauutiset.fi arvosteli osittain teatraalisista ratkaisuista. Varaston epilogi sai myös risuja. Myös Elokuvauutiset.fi antoi Varastolle neljä tähteä viidestä.
Varasto sai hyvän vastaanoton myös muun muassa Suomen Kuvalehdeltä, Aamulehdeltä ja Savon Sanomilta.

Julkaisut

Varasto on julkaistu sekä Blu-ray- että DVD-formaatissa. Julkaisulla on lisämateriaaleina kymmenisen minuuttia poistettuja kohtauksia ja elokuvan tekemisestä kertova dokumentti.
Krista Putkonen-Örn

Krista Putkonen-Örn (s. 1970) on suomalainen freelancenäyttelijä. Hän on valmistunut Teatterikorkeakoulun näyttelijätyön laitokselta vuonna 1999. Valmistumisensa jälkeen hän oli kaksi vuotta kiinnitettynä Seinäjoen kaupunginteatteriin. Tämän jälkeen hän on työskennellyt freelancerina pääkaupunkiseudulla. Hänen isänsä on oopperalaulaja Marko Putkonen, äitinsä toimittaja ja teatteriohjaaja Tuovi Putkonen ja veljensä Janus Putkonen. Hän on myös näytellyt Syke-televisiosarjassa Elina Hurskaista.
Christian Lépine

Christian Lépine (s. 18. syyskuuta 1951 Montréal) on kanadalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Montréalin arkkihiippakuntaan 7. syyskuuta 1983 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Zabin titulaaripiispaksi 11. heinäkuuta 2011. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jean-Claude Turcotte, jota avustivat Lionel Gendron ja André Gazaille.
Lépine sai 20. maaliskuuta 2012 nimityksen Montréalin arkkipiispaksi.
Lépine nähdään kirkon konservatiivisiiven edustajana. Vuonna 2009 hän pappina salli seurakunnassaan vanhemmille suunnatun ohjelman kehittämisen lasten epäiltyjen homoseksuaalisten taipumusten parantamiseksi.