google/wiki40b huggingface dataset:
Johan August von Born

Ura

Johan August von Born kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1832 ja suoritti tuomarintutkinnon 1834. Hän aloitti virkauransa Turun hovioikeuden auskultanttina ja siirtyi seuraavana vuonna senaatin ylimääräiseksi kopistiksi. Vuosina 1840–1842 von Born oli raharealisaation toimeenpanosta vastanneen senaatin väliaikaisen osaston sihteeri. Vuonna 1843 hänestä tuli valtiovaraintoimituskunnan protokollasihteeri sekä manufaktuurijohtokunnan sihteeri. Hän toimi samanaikaisesti sensuuriylihallituksen sihteerinä vuosina 1845–1850 ja asiamiehenä 1850–1855 sekä Saimaan kanavan rakennuskomitean sihteerinä 1845–1855.
Von Born kohosi senaatin talousosaston varapuheenjohtajana toimineen Lars Gabriel von Haartmanin suojatiksi. Von Haartman oli hänen vaimonsa setä ja lienee järjestänyt hänet vuonna 1855 tullihallituksen johtoon. Von Haartman kuoli vuonna 1859 ja määräsi testamentissaan von Bornin testamentin toimeenpanijaksi ja alaikäisten lastensa holhoojaksi. Samana vuonna tuli voimaan tullitaksauudistus, jonka oli valmistellut von Bornin johtama komitea. Hän oli myöhemminkin jäsenenä useissa merkittävissä komiteoissa. Von Born nimitettiin senaatin talousosaston jäseneksi 1865 ja seuraavasta vuodesta alkaen hän toimi maanviljelystoimituskunnan päällikkönä. Hän oli edustajana aatelissäädyssä valtiopäivillä vuosina 1863–1864, 1867, 1872 ja 1877–1878. Vuoden 1872 valtiopäivillä hän toimi varamaamarsalkkana ja 1877–1878 maamarsalkkana. 
Politiikassa von Born tunnettiin innokkaana ruotsalaismielisenä. Hän muun muassa tuki 1870-luvun alussa kouluylihallituksen johtajan Casimir von Kothenin hanketta suomenkielisen normaalikoulun siirtämiseksi Helsingistä Hämeenlinnaan, minkä tarkoituksena oli suosia ruotsinkielistä opetusta.
Von Born palkittiin vuonna 1855 kamarijunkkarin ja 1861 valtioneuvoksen arvonimellä. Vuonna 1864 hänet korotettiin vapaaherraksi. Von Born pyysi eron senaatista terveydellisten syiden vuoksi vuonna 1873.

Yksityiselämä

Von Bornin vanhemmat olivat senaattori ja maaherra Samuel Fredrik von Born sekä Katarina Elisabet von Morian. Von Born meni vuonna 1844 naimisiin Hedvig Lovisa Francisca von Haartmanin kanssa, joka oli lääkintöylihallituksen johtajan Carl Daniel von Haartmanin tytär. Von Bornin poika oli valtiopäivämies ja maamarsalkka Viktor Magnus von Born. Von Born peri isältään Gammelbackan kartanon Porvoossa ja (veljensä kuoltua lapsettomana vuonna 1867) myös Suur-Sarvilahden kartanon Pernajassa. Molemmat kartanot siirtyivät hänen pojalleen. Hänestä polveutuu von Bornin aatelissuvun vapaaherrallinen haara, joka sammui Suomessa vuonna 1975.
1. FC Lok Stendal

Historia

Vuonna 1945 FC Viktoria Stendal aloitti toimintansa uudelleen nimellä SG Stendal-Nord. Syyskuussa 1948 seuran nimeksi vaihdettiin SG Blau-Weiß, ja marraskuussa seura vaihtoi nimensä uudelleen SG Eintrachtiksi. Syksyllä 1949 seura vaihtoi nimeään jälleen seurafuusioiden myötä BSG Eintracht Hans Wendleriksi. Tällä nimellä seura myös osallistui ensimmäistä kertaa DDR-Oberligaan. Ensimmäisellä Oberliga-kaudella seura sijoittui kymmenenneksi ja vältti putoamisen. Kauden jälkeen seuran nimeksi vaihdettiin BSG Lokomotive Stendal, jolla se pelasi lopun Itä-Saksa ajan. Lokomotive Stendal putosi pääsarjasta vuonna 1954, mutta nousi heti yhden kauden jälkeen takaisin. Seura putosi takaisin DDR-Ligaan vuonna 1958, mutta tällöinkin vain yhden kauden ajaksi. Vuonna 1963 seura onnistui vakiinnuttamaan paikkansa pääsarjassa pidemmäksi aikaa ennen putoamistaan DDR-Ligaan vuonna 1968. Vuodet 1968–1977 Lokomotive Stendal pelasi toisella sarjatasolla, jonka jälkeen se putosi Magdeburgin Bezirksligaan. Yhden pelikauden jälkeen seura nousi takaisin toiselle pääsarjatasolle, mutta putosi vuonna 1983 takaisin kolmannelle sarjatasolle. 
Uudestaan Lokomotive Stendal nähtiin DDR-Ligassa vuosina 1987–1989. Viimeisellä DDR-Liga-kaudellaan seura sijoittui sarjan viimeiseksi ja siirtyi pelaamaan takaisin kolmannelle sarjatasolle. Wenden myötä valtion maksama tuki loppui ja samalla seurojen perustaminen tehtiin mahdolliseksi, joten seuran jalkapallojaosto päätti perustaa seuran nimeltä FSV Lok Altmark Stendal. Saksojen yhdistymisen jälkeen seura pelasi kolmannella sarjatasolla Oberliga Nordostissa ja Regionalliga Nordissa, mutta putosi vuonna 2000 talousongelmien ja pelillisten ongelmien takia. Vuonna 2002 seuran nimeksi vaihdettiin seurafuusioiden myötä 1. FC Lok Stendal. Vuotta myöhemmin seuran ilmoitti itsensä maksukyvyttömäksi. Vuonna 2006 seura ilmoittautui uudestaan maksukyvyttömäksi, mutta onnistui selvittämään maksutilanteensa.
Lähimaksaminen

Lähimaksaminen tarkoittaa maksamista ilman, että maksukortin sirua tai magneettijuovaa luetaan maksupäätteessä. Lähimaksaminen perustuu maksukortin lukemiseen langattomasti NFC-tekniikalla sähkömagneettisen induktion avulla. Suomessa lähimaksamisen raja nousi 25 eurosta 50 euroon huhtikuussa 2019. Lähimaksujen osuus maksutapahtumista oli vuoden 2018 lopussa 45 %. Myös matkapuhelinta voi käyttää lähimaksamisessa.
Aidaskääpä

Ulkonäkö ja koko

Aidaskääpä on 3–10 cm leveä. Se kasvaa yleensä ryhminä aiheuttaen ruskolahoa. Aidaskäävän itiöemä on yleensä yläpinnasta vyöhykkeinen, vaihtelevansävyisen ruskeanharmaa ja kasvava reunasta keltainen. Hieman vanhemmat vyöhykkeet ovat oranssinpunaisia ja punaruskeita. Vanha tyvi on kahvinruskea. Alapuolelta kellanoranssi, joka ruskistuu vanhemmiten. Se on muodostunut epäsäännöllisistä pilleistä tai heltoista. Ohut maltokerros on ruskea ja sitkeä. Alapinnan itiölava on usein helttamaisen säteittäinen. Pienet itiöemät muodostavat koristeellisia ruusukkeita. Kyseessä on melko yleinen ja harmiton laji.

Elinympäristö ja levinneisyys

Aidaskääpä esiintyy maassa makaavilla rungoilla, hakkuualueilla kannoilla, varsinkin aurinkoisilla paikoilla. Viihtyy myös ylivuotisessa puutavarassa sekä aidantolpilla, seinä- ja siltahirsissä ja kyllästämättömissä sähköpylväissä. Käävän esiintyminen on sirkumpolaarista eli sitä on pohjoisella pallon puoliskolla maapallon ympäri uloittuvalla vyöhykkellä. Kyseessä ei ole ruokasieni.
Aidaskääpä kestää pitkäaikaista kuivuutta ja kuumuutta. Kuivassa sen kasvu pysähtyy, mutta jatkuu materiaalin kostuessa jälleen.  
Vanhoissa amerikkalaisissa sienikirjoissa kerrotaan aidaskäävän lahottavan autoja. Tämän katsotaan kuitenkin koskevan aikaa, jolloin maatilojen kulkuneuvojen rungot tehtiin vanerista ja vahvistettiin puurakenteilla.
Pekka Supinen

Pekka (Petter) Supinen, sukunimi aik. Korniloff (12. heinäkuuta 1881 Sortavala – 11. helmikuuta 1947 Pori) oli suomalainen filosofian maisteri ja puutavaraliikemies.
Supisen vanhemmat olivat kauppias Mikko Supinen, aik. Mikael Korniloff ja Eva  Kivinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1901 Helsingin normaalilyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1906 ja maisteriksi 1914. 
Supinen oli pankkialalla Helsingissä ja Jyväskylässä sekä toimi puutavaraliikemiehenä Sortavalassa. Supinen oli vuonna 1919 Aunuksen väliaikainen hoitokunnan jäsenenä. Hän oli isänsä perustaman Rajavahti-lehden päätoimittajana 1906–1907. Vuonna 1916 Supinen otti haltuunsa isänsä jälkeen Supisen puuliikkeen. Hän perusti 1917 yhdessä salmilaisen Feodor Kiril (Heikki) Röppäsen (1881–1926, alk. Feodor Reppijev) kanssa Aunuksen Puuliike Osakeyhtiön joka harjoitti sahaustoimintaa Suojärvellä. Supinen aikoi alun perin kaupata Itä-Karjalan metsistä hakattua puutavaraa Petroskoihin, mutta vuoden 1917 vallankumoukset Venäjällä estivät suunnitelmat. Yhtiö siirsi toimintonsa Suomen puolelle Suojärvelle, jonne rakennettiin Kaipaan saha. Yhtiö oli 1924 vararikon partaalla, ja se vaihtoi useaan otteeseen omistajaa, kunnes joutui 1927–1928 Hella Wuolijoen perustaman Osakeyhtiö Carelia Wood Co:n haltuun. Myöhemmin yhtiön omistajaksi tuli Enso-Gutzeit.
Myytyään puutavaraliikkeensä Supinen toimi Helsingissä muun muassa Uusi Suomi-lehden kauppaosaston ja Suomen Ulkomaankauppa-lehden toimittajana. Supinen asui 1930-luvulla Sortavalassa viljellen Louhelan tilaa.
Final Destination – viimeinen määränpää 2

Juoni

On kulunut tasan vuosi siitä, kun Pariisiin Charles de Gaullen lentoasemalle  matkalla ollut Boeing 747-200 kaluston lento 180 Volée Airlines lentokone räjähti heti noustuaan John F. Kennedyn lentoasemalta ilmassa, joka vaati 287 matkustajan hengen, eikä eloonjääneitä ollut ja mukana oli 40 oppilasta ja neljä opettajaa luokkaretkeltä, joista vain muutama joutui jäämään pois lennolta, kun yksi oppilaista näki painajaista ennakkoon Voleé Airlinesin räjähdyksestä ja herättyään unesta pelasti heidät onnettomuudelta. Mutta uudet kuoleman kuviot saavat jatkoa, kun päähenkilö on A. J. Cookin esittämä Kimberly Corman kokee ennenäyn moottoritiellä tapahtuvasta valtavasta liikenneonnettomuudesta. Tukkimalla tielle vievän rampin Corman onnistuu estämään joidenkin autoilijoiden menehtymisen, mutta pian kuolema alkaa taas korjata viivästynyttä satoaan. Kimberly menee mielisairaalalle tapaamaan ensimmäisessä osassa Pariisista eloonjäänyttä Clearia (Ali Larter), kun Alex kuoli Carterin kanssa mainostaulun syöksyttyä heihin päin edellisen elokuvan lopussa ja Clear palasi kotimaahansa, koska hänellä oli vaarana kuolla seuraavaksi ja hänet oli ohjattava mielisairaalan pehmeisiin tiloihin turvapaikkaan. Clear yrittää auttaa Kimberlyä pelastamaan ihmiset Kuoleman tappamissuunnitelmalta.
Kookossaaret

Historia

Ensimmäisen kirjallisen maininnan Kookossaarista teki kapteeni William Keeling vuonna 1609. Hollantilainen kartta vuodelta 1659 käyttää saarista nimeä Kookossaaret (Cocos Eylanden). Sen sijaan vuodelta 1703 peräisin oleva brittikartta käyttää saarista nimeä Keeling-saaret (Keeling Islands).
Ensimmäisen asutuksen perusti 1826 Alexander Hare, joka lähti saarilta 1831. John Clunies-Ross saapui syrjäisille korallisaarille 1827 ja perusti saarelle siirtokunnan malaijilaisen työväkensä kanssa. Kahdella atollilla Clunies-Ross alkoi valmistaa kopraa. Sato oli hyvä ja ilmasto oli suotuisa. Hän jäi asumaan saarille ja saaristo kuului Clunies-Ross-perheen omistukseen 1800-luvun alkupuolella, minkä jälkeen siitä tehtiin Brittiläisen imperiumin osa vuonna 1857. Kuningatar Viktoria palautti saaret Clunies-Rossin suvulle ikiajoiksi 1886. Britannian kruunun etuja valvottiin 1903 alkaen Singaporesta, mutta se kesti lopulta toiselle maailmansodalle. Silloin hallinta siirrettiin Ceylonille. 
Toisen maailmansodan aikana vuonna 1942 eräät saarella toimineet ceylonilaiset sotilaat ryhtyivät kapinaan yrittäen saattaa saaret Japanin valtaan. Kapina kuitenkin kukistettiin nopeasti.
23. marraskuuta 1955 saarten hallinta siirrettiin Australialle. Vuonna 1978 Australia teki kauppakirjan saarten ostosta Clunies-Ross-perheeltä, lukuun ottamatta taloa ja maita, jolloin saarista tuli Australian ulkoinen territorio. 
Paikalliset asukkaat saivat jonkin verran autonomiaa saarten hallinnassa. Nykyään kopraa korjaavat heidän jälkeläisensä.

Politiikka

Kookossaaret ovat Australian hallinnossa oleva territorio. Hallituksen johtajan (engl. Administrator) nimittää Australian kenraalikuvernööri. Virkaa hoitaa tällä hetkellä Barry Haase. Lisäksi saarilla on yksikamarinen seitsenpaikkainen Kookossaarten neuvosto.

Maantiede

Kookossaaret ovat saaristo Intian valtameressä, 3 700 kilometriä länteen Darwinin kaupungista Australian rannikolla, noin puolivälissä matkaa Australiasta Sri Lankaan, Indonesiasta lounaaseen.
Saaristossa on kaksi pääsaarta, West Island ja Home Island. Saarilla vallitsee kostea, trooppinen ilmasto. Niillä kasvaa paljon kookospalmuja ja muuta kasvillisuutta.

Talous

Ainoa vientituote saarilla ovat kookospähkinät. Saarilla harjoitetaan myös kalastusta, mutta suurin osa ruokatarpeista tuodaan Australiasta.

Väestö

Kookossaarilla oli vuoden 2016 väestönlaskennassa 544 asukasta, joista noin 20 % on eurooppalaista alkuperää ja loput 80 % Kookossaarten malaijeja. Suurin uskonto on islamin sunni-haara (80 %).
Suurimmat kielet ovat malaiji (Kookossaarten murre) ja englanti.
Hannes Pöllä

Ura

Pöllä on Namika Lahden kasvatti. Hän on pelannut Suomen A- ja B-nuorten maajoukkueissa ja ollut kyseisisten ikäluokkien SM-sarjojen torjunta- ja levypallotilaston kärkipelaajia. Esimerkiksi ensimmäisellä kaudellaan A-nuorissa 2014–2015 Pöllä teki ottelua kohden 16,1 pisteen lisäksi 12,9 levypallon ja 1,5 torjunnan tilastomerkinnät. Namika Lahden ikäluokkia, joissa Pöllä pelasi, kuvailtiin poikkeuksellisen lupaaviksi. Kaudella 2014–2015 Pöllä debytoi myös Korisliigassa, jossa hän pelasi kahdessa runkosarjaottelussa. 8. huhtikuuta pelatussa ensimmäisessä ottelussaan Helsinki Seagullsia vastaan hän pelasi vain 11 sekuntia ilman tilastomerkintöjä, ja toisessa ottelussa Kauhajoen Karhua vastaan hän onnistui kerran vapaaheitossa sekä antoi yhden koriinjohtaneen syötön.
Kauden 2014–2015 päätyttyä Namika Lahti ajautui konkurssiin, ja Namikan nuoren kultasukupolven pelaajat saivat yhteydenottoja muilta suomalaisseuroilta. Samoihin aikoihin Pöllä kritisoi Lahden harjoitusolosuhteita ja pohti siirtymistä pääkaupunkiseudulle. Pöllä ei pelannut syksyllä 2015 jouduttuaan kuntouttamaan itseään polvivammasta. Tammikuusta 2016 lähtien hän pelasi miesten I-divisioona A:ssa Mäkelänrinteen urheilulukion erikoisjoukkue HBA-Märskyssä.
Syksyllä 2016 Pöllä valmistautui viimeiseen lukiovuoteensa Mäkelänrinteessä mutta valmistautui jo siirtymään tämän jälkeen Yhdysvaltain yliopistokentille. Ainakin Penn State ja Tulane olivat kiinnostuneita Pöllästä, joka sitoutui suullisesti syyskuussa 2016 yliopistokoripallon tunnetuimpiin joukkueisiin kuuluneeseen Oklahoman yliopistoon. Oklahoman valmentajana toimi aikaisemmin muun muassa Martti Kuismaa ja Hanno Möttölää valmentanut Lon Kruger.
Lawton (Oklahoma)

Lawton on Yhdysvaltain Oklahoman osavaltiossa ja Comanchen piirikunnassa sijaitseva kaupunki. Kaupunki perustettiin vuonna 1901 ja on nimetty muun muassa Yhdysvaltain sisällissodassa taistelleen sotilaan Henry Ware Lawtonin mukaan. Vuonna 2000 kaupungin asukasmäärän laskettiin olevan noin 92 757. Sen lisäksi Lawtonin metropolialueella asuu noin 114 916 ihmistä. Kaupungistä on lähtöisin useita kuuluisia ihmisiä kuten Oscar-palkittu näyttelijä Joan Crawford, Paavo Pesusienen luoja Stephen Hillenburg ja Miss America 2007 Lauren Nelson.
Universal Monsters

Vastaanotto

Soundin Henri Eerola antoi albumille kaksi tähteä viidestä. Hän piti hittien ja muiden kappaleiden välistä tasoeroa suurena, ja vertasi sitä tunnelmalliselta keveydeltään vuoden 1999 Wasting the Dawn -albumiin.
Mikko Nupponen

Mikko Nupponen (20. elokuuta 1874 Rääkkylä – 7. syyskuuta 1954) oli suomalainen Lahdessa toiminut huonekalutehtailija.
Nupposen vanhemmat olivat puuseppä Heikki Nupponen ja Kristiina Sofia Ilvonen. Hän meni 13-vuotiaana puusepän oppiin Helsinkiin. Nupponen perusti Vihtiin 1904 oman puusepänverstaan jonka nimeksi tuli Vihdin Puuseppäin Huonekaluliike. Liike siirtyi 1906 Lahteen ja vuonna 1908 Nupposella oli Lahdessa Rautatienkatu 1:ssä myymälä, huonekalujen korjauspaja ja kehystämö sekä Asemantaustan kaupunginosassa kolmikerroksisessa tiilirakennuksessa puusepäntehdas. Vuonna 1911 puusepäntehdas ja sen yhteydessä olleet varastot tuhoutuivat tulipalossa.
Nupponen ja hänen perustivat 1912 uuden Oy Vihdin Puusepät nimisen puusepäntehtaan jonka 2-kerroksinen uudisrakennus valmistui palaneen tehtaan paikalle. Vihdin Puusepillä oli omat huonekaluliikkeet Lahdessa, Helsingissä ja Viipurissa. Tehtaan tuotteita myytiin myös Pietarissa. Oy Vihdin Puusepät hankki 1911 oman sahalaitoksen Kausalasta ja vuonna 1916 se osti vääksyläisen Oy Laiva- ja puutavaraliike-yrityksen joka omisti myös sahan. Oy Vihdin Puusepät oli 1914 tuotannon arvolla mitaten Suomen neljänneksi suurin puusepänliike. Ensimmäisen maailmansodan aikana liike sai Venäjän armeijalta suuria ammuslaatikko- ja sotilasjakkaratilauksia.
Venäjän vallankumous vei liikkeeltä vientimarkkinat ja Suomen sisällissodan aikana Lahden puusepäntehdas paloi Lahden taistelujen aikana. Tehdas saatiin rakennettua uudelleen mutta pian Vihdin Puuseppien osake-enemmistö siirtyi rahoittajapankin haltuun yhtiön taloudellisten vaikeuksien takia ja Mikko Nupponen syrjäytettiin yhtiön johdosta.
Nupponen myi nyt omistamansa Vihdin Puuseppien osakkeet ja siirtyi pelkästään huonekalukauppiaaksi. Uusi yritys Huonekaluliike Mikko Nupponen myi aluksi toisten puuseppien valmistamia huonekaluja mutta vuonna 1924 Nupponen perusti huonekalujen viimeistelyyn keskittyneen tehtaan Lahteen. Tehdasta laajennettiin 1928 ja Nupponen loi myös huonekaluliikeketjun jolla oli myymälöitä Helsingissä, Vaasassa ja Viipurissa. Vuonna 1934 Nupposen liike oli taas tuotannolla mitaten Suomen neljänneksi suurin huonekalualan yritys. Yrityksen kannattavuus oli kuitenkin heikko sillä se valmisti käsityömenetelmin korkeatasoisia huonekaluja ja tällöin myös työvoimakustannukset nousivat korkeiksi. Yhtiön liikevaihto laski ja lopulta 1942 Mikko Nupponen siirtyi syrjään yhtiön johdosta.
Vuodesta 1942 yritys toimi uudella nimellä Mikko & Pojat Oy ja se oli nyt Nupposten perheyhtiö Mikko Nupposen toimiessa johtokunnan puheenjohtajana kuolemaansa saakka. Tässä muodossa yritys jatkoi toimintaansa 1960-luvulle saakka. Tällöin alkoiva taas taloudelliset vaikeudet kun yhtiön huonekalutehtaan kehittäminen oli laiminlyöty. Yhtiön nimeksi tuli 1973 Pekka Nupponen Oy. Vuonna 1977 se siirtyi Urho Ryypön, Veikko Kesosen ja Kari Laukkasen omistaman Uveka Oy:n haltuun.
Mikko Nupponen oli jäsenenä myös Lahden kaupunginvaltuustossa, Lahden säästöpankin isännistössä sekä toimi Lahden messujen puheenjohtajana 1934.
Dennis Bade

Dennis Bade (s. 25. heinäkuuta 1985) on suomalainen kalpamiekkailija, joka edustaa Espoon miekkailijoita.
Bade on voittanut alle 20-vuotiaiden pohjoismaiden mestaruuden vuonna 2004 ja sijoittunut miekkailun maailmancupin osakilpailuissa viidenneksi ja 14:nneksi. Bade valittiin vuonna 2007 Suomen Olympiakomitean nuorten huippu-urheiluohjelmaan.
Vuoden 2007 miekkailun maailmanmestaruuskilpailuissa Pietarissa Bade sijoittui 12:nneksi.
Bade on voittanut kalvan henkilökohtaisen Suomen mestaruuden vuonna 2008 ja 2012 sekä Espoon miekkailijoiden joukkueessa joukkue-SM:n vuosina 2006, 2007 ja 2008.
Asiantuntija

Asiantuntija on henkilö, jolla on kanssaihmisiään selvästi perusteellisemmat ja laajemmat tiedot joltakin alalta.
Asiantuntija pystyy usein tunnistamaan ongelmia ja ratkaisemaan niitä tehokkaasti. Asiantuntija pystyy esimerkiksi havaitsemaan informaatiosta (verkkosivu, kirja, mittausdata) olennaisia asioita ja hahmottamaan suuresta määrästä informaatiota olennaiset asiat. Sen sijaan noviisi ei tähän pysty. Ero asiantuntijan ja noviisin välillä tiedon jäsentämisessä ja ongelmien ratkaisemisessa perustuu siihen, että vain asiantuntijalla on kyseiseltä tiedonalalta paljon aikaisempaa hyvin järjestyksessä olevaa tietoa. Asiantuntijan käyttämät käsitteet ovat järjestyksessä tärkeiden keskuskäsitteiden ympärillä. Nämä tärkeät keskuskäsitteet ohjaavat asiantuntijan ajattelua ja sen pohjalle rakentuvaa ongelmanratkaisua. 
Asiantuntijassa yhdistyvät tieto, kokemukset ja ilmaisukyky. Kokemuksia tarvitaan tiedon oikeaan käyttöön ja soveltamiseen. Mitä enemmän asiantuntijuus perustuu omakohtaisiin kokemuksiin yhdistyneenä hankitun tiedon perusteelliseen sisäistymiseen, sitä parempi perusta on asiantuntijuudella. Ilmaisukykyä tarvitaan tilanteen asiayhteyksien selvittämiseen sekä ymmärryksen ja ratkaisun ilmaisemiseen puhumalla, kirjoittamalla tai kuvittamalla. Asiantuntijuus on taitoa, joka kehittyy pitkällisen kokemuksen ja sisäistyneen tiedon myötä. Paras asiantuntija on innovaattori, joka on hieman edellä muita erikoisalueensa tutkimisessa ja soveltamisessa.

Asiantuntijat työelämässä

Eri alojen asiantuntijat voivat työskennellä joko työntekijöinä erilaisissa yrityksissä tai itsenäisinä yrittäjinä. Tyypillisiä ovat myös erilaiset hybridimallit, sillä parhaiden asiantuntijoiden tietotaidolle on usein runsaasti kysyntää, mikä taas luo painetta toimia yrittäjänä ja/tai yrittäjämäisesti, vaikka asiantuntija olisikin jo päivätyössä. Asiantuntijoiden asiantuntemusta saatetaan joissain tapauksissa vuokrata eteenpäin myös työnantajan toimesta. 
Asiantuntija-alalla on myös organisaatioita, joiden pääliiketoimintaa on asiantuntijaosaamisen kauppaaminen. Tällaisia ovat mm. yritykset, joiden pääliiketoimintaa on liikkeenjohdon konsultointi tai asiantuntijavälitys.
Veikko Aaltona

Veikko Wilhelm Aaltona (synt. Pälve, vuodesta 1942 Aaltona, vuodesta 1973 Guglielmo, noin vuodesta 1970 di Mastaguera 1. joulukuuta 1910 Simo – 20. huhtikuuta 1990 Lugano, Sveitsi) oli suomalainen kuvataiteilija ja seikkailija. Aaltonan maalauksia on muun muassa Vatikaanin kokoelmissa, mahdollisesti itse lahjoitettuina. Viimeiset elinvuotensa Aaltona asui Tukholmassa ja Luganossa, jonne hänet on haudattu. Hän käytti ruhtinaan arvonimeä (Principe Aaltona di Mastaguera) jonka selitti saaneensa adoption kautta Italiassa.

Perhe ja tausta

Aaltonan isä Ernst Leonard Pälve (ent. Mahlberg, joskus virheellisesti Malmberg, 1888–1950) oli itsekin taidemaalari. Hän muutti sukunimekseen Pälve ennen Veikon syntymää. Ernstin perheeseen kuului kolme lasta.
Avioliitossa Aaltona oli kolme kertaa. Ensimmäinen vaimo oli puolalainen kirjailija Eleonoora Kirsti Gofsztein, jonka kanssa hänellä myös oli lapsi. Toinen vaimo, ruotsalainen kreivitär Kjersti Gunhild Viktoria Larsson kuoli eikä heillä ollut lapsia. Viimeisin vaimo oli sveitsiläinen taidemaalari Maria-Teresa Penasa, joka oli Aaltonaa noin 30 vuotta nuorempi eikä heilläkään ollut yhteisiä lapia.

Opinnot ja ura

Veikko Aaltona suoritti opettajakoulutuksen Kajaanin seminaarissa vuosina 1927–1932. Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa hän opiskeli vuodet 1934–1936. Sieltä hän suuntasi jatkamaan taideopintojaan Italian Regia Accademia di Belle Artiin, Firenzessä vuosiksi 1936–1939. Venetsiassa hän sai professorin arvon. Siellä hän opiskeli myös mosaiikkitekniikkaa mosaiikkikoulussa Ditta Gianese Cav. Angelo & C.-Sezione Scuola del Mosaico. Vuosina 1946-1947 hän jatkoi opintojaan Kungliga Akademien för de fria konsternassa eli Konstakademinissa vierailevana opiskelijana.
Aaltona on maalannut Tuiran kirkon seinämaalaukset. Maalauksen kohteet vaihtelivat paljon, mutta pääsääntöisesti hän käytti niissä aina paljon värejä.

Kunnianosoituksia

Vuonna 1940 Aaltonalle (tuolloin Pälve) myönnettiin ensimmäinen palkinto Suomen taideyhdistyksen vuosittain jaettavasta Dukaattipalkinnosta.
Vuonna 1953 Institut Litteraire Et Artistique De France, Pariisi, antoi professori Veikko Aaltonalle nimityksen "Laureant en Letters". Vuonna 1956 hän sai Rooman Accademia Di San Laurean kunniajäseltä kunnianosoituksen "Palme Accademiche d'Oro" (Akateeminen Kultainen Palmu) maalaustaiteessa. Vuonna 1956 hän sai yksityisaudienssin paavi Pius XII:n luona Vatikaanissa, jossa hän sai myös kyseisen paavin muistomitalin. Samana vuonna hän sai myös Rooman pormestarin Umberto Tupinin muistomitalin. Accademia S. Andrea Roomassa antoi kunniatohtorin nimityksen. Lisäksi hänet nimitettiin S. Andrea akatemian presidentiksi pohjoismaiden delegaatioon.
HMS Waterwitch (J304)

Palvelus

Alus romutettiin 1970 Antwerpenissä.