google/wiki40b huggingface dataset:
Fort Gibraltar

Fort Gibraltar oli vuonna 1809 North West Companyn perustama linnoitus ja turkiskaupan keskus nykyisessä Manitoban provinssissa Kanadassa.
Turkiskauppa oli Länsi-Kanadan tärkein elinkeino 1800-luvun alkupuolella. Ensimmäisenä kaupallisena ryhmittymänä alueelle saapui brittiläinen Hudson's Bay Company, jonka kotipaikka oli Lontoo. Yhtiön henkilöstö koostui enimmäkseen englantilaisista. Kilpailevan montréalilaisen North West Companyn henkilökunta koostui puolestaan ranskalaisista, skotlantilaisista ja First Nations -intiaaneista.
North West Companyn turkiskauppiaat (voyageurs) rakensivat aluksi The Forksin alueelle useita väliaikaisia leirejä. Vuonna 1809 yhtiö rakensi samalle paikalle Fort Gibraltarin linnoituksen. Linnoitus sijaitsi nykyisen Winnipegin kaupungin kohdalla. Se rakennettiin Hudson's Bay Companyn Fort Douglasin linnoituksen läheisyyteen. Sijainnista ja kulttuurieroista johtuen välit yhtiöiden välillä olivat kireät ja aiheuttivat ongelmia ja yhteenottoja.
17. maaliskuuta 1816 North West Companyn entisen työntekijän Colin Robertsonin johdolla Selkirk Colonyn joukot valtasivat ja tuhosivat sitten linnoituksen. Brittiläinen tuomioistuin totesi valtauksen laittomaksi ja North West Companylle annettiin 1817 lupa rakentaa linnoitus uudelleen.
26. maaliskuuta 1821 kilpailijayhtiöt North West Company ja Hudson's Bay Company yhdistyivät. Kaikkiaan 84 HBC:n linnoitusta ja tukikohtaa sekä 97 NWC:n tukikohtaa yhdistettiin Hudson's Bay Company nimen alle.
Fort Gibraltar rakennettiin uudelleen 1970-luvun loppupuolella jokavuotisen Festival du Voyageur -festivaalin toimesta ja sen pitopaikaksi. Linnoitus sijaitsee Whittier Parkissa, St. Bonifacen kaupunginosassa, Winnipegissä. 
Hudson's Bay Company myi vuonna 1987 North West Companyn nimen, yrityksen jäljellä olleet osat ja toiminnot winnipegiläisille sijoittajille. Nämä herättivät tuotemerkin North West Company uudelleen henkiin. Nykyisin North West Companyllä on Pohjois-Kanadassa lukuisia päivittäistavarakauppoja.
Saima Harmaja -seura

Saima Harmaja -seura perustettiin marraskuussa 2003 juhlistamaan kuuluisan runoilijattaren Saima Harmajan syntymän 90-vuotisjuhlavuotta. Seuran tavoitteena on tehdä tunnetuksi Harmajan kaunista runoutta ja traagisen elämän vaiheita; seura haluaa myös lisätä runouden harrastajien määrää ylipäätänsä. Huomattava osa seuran jäsenista asuu runoilijan syntymäkaupungin Helsingin lisäksi Lohjan seudulla, jossa Saima Harmaja vietti kesiään.
Lokakuussa 2006 seuralla oli noin 150 jäsentä. Nykyisin jäsenmäärä on jo kahdensadan paikkeilla.
Ihmisoikeudet Libyassa

Mielipidevangit

Ihmisoikeusaktivisti Fathi el-Jahmi vangittiin maaliskuussa 2004, koska hän vaati poliittisia uudistuksia ja kritisoi Libyan johtoa kansainvälisessä lehdistöhaastattelussa. Oikeus julisti hänet maaliskuussa 2006 mieleltään sairaaksi ja hänet suljettiin Tripolin sairaalaan. Riippumaton kansalaisjärjestöjen yhdysvaltalainen lääkärin mukaan maaliskuussa 2008 Fathi el-Jahmin mielenterveydessä ei ole merkkejä sairaudesta, mutta hän olisi tarvinnut tavallista terveydenhoitoa.
Idriss Boufayed ja 10 muuta vangittiin poliittisista mielipiteistä 25 vuodeksi vuonna 2007. Heistä kahdeksan vapautettiin vuonna 2008 ilman selityksiä. Kaksi jäi edelleen vangeiksi.

Kokoontumisvapaus

Amnesty Internationalin vuoden 2009 raportin mukaan kokoontumisvapautta on rajoitettu Libyssa. Ihmisoikeusjärjestöjen toimintaa ei ole sallittu maassa. Ainoa sallittu ihmisoikeusjärjestö on ”Society of Human Rights of the Gaddafi International Charity and Development Foundation” (GDF). Sen johdossa on Muammar Gaddafin poika Saif al-Islam al-Gaddafi. Maaliskuussa 2008 juristi-, kirjailija- ja lehtikirjoittajien ryhmä yritti rekisteröidä uutta kansalaisjärjestöä demokratian, ihmisoikeuksien ja lainmukaisuuden edistämiseksi. Ehdotus estettiin.

Pakolaiset

Libya ei ole ratifioinut kansainvälisiä vuoden 1951 ja 1967 pakolaissopimuksia.

Naisten syrjintä

Libya on ratifioinut YK:n sopimuksen ehkäistä kaikki naisiin kohdistuva syrjintä (Convention on the Elimination of All Forms of Discrimination against Women CEDAW).

Sananvapaus

Transparency International vuoden 2007 raportin mukaan Libya kuuluu maihin, jotka pyrkivät estämään internet-yhteyden lailla tai totaalikiellolla, kuten Burma, Pohjois-Korea, Irak ja Syyria.

Libyan ihmisoikeudet ja ulkomaat

Libyan kansainvälisiin ihmisoikeuskysymyksiin sisältyy siirtolaisuus ja pakolaisuuskysymykset.
Krista Tervo

Krista Katariina Tervo (s. 15. marraskuuta 1997 Kotka) on suomalainen moukarinheittäjä. Hän edusti vuoteen 2010 Karhulan Urheilijoita ja sittemmin Karhulan Katajaisia. Häntä valmentaa Jukka Vihtonen. Hän on naisten Suomen ennätyksen haltija.
Tervo sijoittui 11:nneksi alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Eskilstunassa 2015, neljänneksi saman ikäluokan MM-kilpailuissa Bydgoszczissa 2016 ja yhdeksänneksi alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Bydgoszczissa 2017. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän karsiutui loppukilpailusta. Hän sijoittui kuudenneksi Gävlen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019. Dohan MM-kisoissa 2019 hän jäi karsintaan ollen 21:s tuloksella 68,25. 
Tervo on saavuttanut Kalevan kisoissa kultaa Seinäjoella 2017 tuloksella 67,18, Jyväskylässä 2018 tuloksella 68,60 ja Lappeenrannassa 2019 tuloksella 69,58. Hän voitti talvimestaruuden 2019. Ennätyksensä 70,18 hän heitti Jyväskylässä 19. kesäkuuta 2019. Tulos on naisten ja alle 23-vuotiaiden Suomen ennätys. Hän ylitti ensimmäisenä suomalaisnaisena 70 metrin rajan naisten moukarilla.
Tervo on kilpaillut aikuisten maaotteluissa vuodesta 2017 lähtien. Hän voitti Suomi–Ruotsi-maaottelun moukarikilpailun 2018.
Isidore Isou

Isidore Isou, oik. Ioan-Isidor Goldstein, (29. tammikuuta 1925 Botoșani, Romania – 28. heinäkuuta 2007 Pariisi, Ranska) oli romanialaista syntyperää oleva kirjailija ja elokuvantekijä. Hän perusti 17-vuotiaana lettrismiksi kutsutun taidesuuntauksen.
Lettristinen taidesuuntaus sai alkunsa Ranskassa vuonna 1947 Gallimard-kustannusyhtiön julkaistua Isoun 400-sivuisen manifestin Introduction à une Nouvelle Poésie et une Nouvelle Musique (Johdanto uuteen runouteen ja musiikkiin). Lettristit pyrkivät kokonaistaideteokseen, jossa sekoittuisivat eri taidelajit: runous, maalaustaide, musiikki ja elokuva. Esimerkiksi Isoun teos Les journaux des Dieux (1950, 'Jumalten päiväkirja') sisältää tekstiä, nuottikirjoitusta ja piirroksia.
Isou oli dadaismin perustajan Tristan Tzaran maanmies ja ystävä, joka halusi osaltaan jatkaa dadaismin ja surrealismin aloittamaa avantgardistista taidesuuntausta. Siinä missä dada tuhosi sanat, lettrismi kävi nimensä mukaisesti kirjainten kimppuun.  Isou halusi korvata sanoihin perustuvan runouden kirjaimeen ja merkkiin pohjautuvalla estetiikalla.
Isou saavutti mainetta tammikuussa 1946 keskeyttämällä Michel Leirisin dada-luennon, joka pidettiin Tristan Tzaran La Fluite -näytelmän ensi-illan yhteydessä. Lettristit astuivat lavalle huutaen ”Riittää jo, tiedämme kaiken tämän! Haluamme jotain uutta, kertokaa meille lettrismistä!” Julistettuaan dadan kuolleeksi Isou alkoi lausua omia runojaan, joita juuri kukaan ei ymmärtänyt  . Vaikeaselkoisuus johtui paitsi Isoun romanialaisesta ääntämistavasta, myös siitä, että runot pohjautuivat varsinkin onomatopoeettisille äänteille. Isou keksi hypergrafiikan, joka salli taiteilijoiden käyttää muitakin symbolijärjestelmiä kuin latinalaisia aakkosia. Hän nimitti rajattomaksi runoudeksi (poèsie infinitésimale) lettrismiä, joka pohjautui vain kaikkein oleellisimpiin kielen merkkeihin. Isou piti itseään nerona, hänen mielestään maailman runous huipentui häneen itseensä  .
Cannesin elokuvafestivaaleilla esitettiin vuonna 1951 Isoun elokuva Traité de bave et d’éternité (Tutkimus kuolasta ja ikuisuudesta). Elokuvaa varten perustettiin varta vasten erillinen avantgarde-elokuvapalkinto, jonka se siis voitti. Isoun neljä ja puolituntisesta elokuvasta saatettiin festivaaleilla esittää ainoastaan ääninauha .
Viimeisin Isoun julkinen esiintyminen oli vuonna 2000, jolloin hän osallistui Sorbonnen yliopistossa järjestettyyn ”Cité de la Réussite” -tapahtumaan, jossa olivat mukana mm. Nobel-kirjailija Elie Wiesel ja YK:n pääsihteeri Boutros Boutros-Ghali.
Teos La Créatique ou la Novatique (2004) on yhteenveto Isoun ajattelusta, jota hän kutsuu kladologiaksi (kreik. klados tarkoittaa 'oksa'). Hän määrittelee tehtäväkseen ”katkaista oksa ja tehdä siitä puu”.
Useimmat kirjallisuudenhistoriat eivät mainitse Isou’ta, eivätkä lettrismiä. Viime aikoina Isoun teoksista on kuitenkin alettu ottaa uusintapainoksia.
Lohikäärmeratsastaja

Lohikäärmeratsastaja ovat joukko velhosotilaita Christopher Paolinin Perillinen -kirjasarjassa. Lohikäärmeratsastajat, muinaisella kielellä 'Shur'tugal', ovat ihmisiä tai haltioita jotka auttavat ylläpitämään rauhaa lohikäärmeidensä avulla.

Ratsastajat ja heidän lohikäärmeensä

Kuten kirjoissa mainitaan, lohikäärmeratsastaja on ihminen tai haltia, joka on sidoksissa lohikäärmeeseen. Merkki, jolla ratsastajat on merkitty, on nimeltään gedwëy ignasia, tai "Hohtava kämmen", valkohopea pyöreä merkki siinä kädessä, jolla ratsastaja koskee vastakuoriutunutta lohikäärmettään. Tuloksena lohikäärmeen ja ratsastajan välille syntyy yhteys, jonka avulla he voivat keskustella ajatuksillaan sekä jakaa kuvia ja/tai tunteita toistensa kanssa. Kaikki ratsastajat kehittyvät voimassa, kestävyydessä, älykkyydessä ja heidän aistinsa paranevat sekä he elävät pidempään. Erityisesti Ihmisratsastajat saavat ajan kuluessa haltiamaisia piirteitä; Brom on poikkeus tähän hänen nuoren lohikäärmeensä kuoleman vuoksi. Kaikki ratsastajat osaavat myös käyttää magiaa paremmin kuin muut magiankäyttäjät, vaikkakaan ratsastajien magian harjoittelu ei eroa hirveästi muiden magiankäyttäjien harjoittelusta.

Alku

Kirjojen mukaan ennen lohikäärmeratsastajien muodostamista, noin kolme vuosituhatta ennen Eragonia, nuori haltia metsästi ja tappoi lohikäärmeen urheilun vuoksi. Lohikäärmeet luonnollisesti tulistuivat tästä ja lyöttäytyivät yhteen ja tappoivat nuoren haltian. Tästä alkoi Lohikäärmesota, tai muinaisella kielellä, Du Fyrn Skulblaka.
Kun sotaa oli kestänyt viisi vuotta, poika nimeltään Eragon löysi lohikäärmeenmunan ja antoi sen kuoriutua kasvattaen sen salassa muilta. Yhdessä he matkustivat Alagaesian halki lopettaen sodan. Estääkseen tulevat sodat, lohikäärmeet ja haltiakuningatar Tarmunora tapasivat ja molemmat osapuolet tekivät maagisen sopimuksen nimeltään Verivala tai Blödhren muinaisella kielellä. Ihmiset lisättiin sopimukseen myöhemmin. Siitä lähtien lohikäärmeratsastajat ylläpitivät rauhaa Alagaësiassa. Myöhemmin eräs Galbatorix kääntyi lohikäärmeratsastajia vastaan ja tämän joukot tuhosivat (melkein kokonaan)ratsastajat.
Illuminatus!

Illuminatus!-trilogia on humoristinen salaliittoteorioita vilisevä kolmiosainen kirjasarja, jonka ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 1975. Sen ovat kirjoittaneet Robert Shea ja Robert A. Wilson. Suomenkielistä käännöksen on tehnyt Hannu Tervaharju, ja sen on julkaissut Like Kustannus.
Juoni on tiivistettynä se, että yhden lehden toimitus räjähti ja yksi toimittaja katoaa. Kirjassa selvitetään tapahtumien taustoja. Kirjassa vilisevät erilaiset salaliittolaiset, jotka pyrkivät saamaan maailman haltuunsa. Kirja sisältää runsaasti huumekokemuksia, ja keskeinen kirjassa on myös seksi.
Steve Jackson Games julkaisi vuonna 1982 kirjaan perustuvan pelin, josta tuli klassikko.
Sulkaripsimonni

Ulkonäkö ja koko

Sulkaripsimonnin pohjaväri on ruskea, ja siinä on tummempia pilkkuja. Viikset ovat lähes mustat, ja evissä ruodot ovat tummemmat kuin niiden välissä olevat osat. 
Aikuisen kalan tyypillinen pituus on noin 16 cm.  Suurimmillaan kala voi kasvaa 30 cm pitkäksi.

Elinympäristö

Sulkaripsimonnit elävät Afrikan keskiosissa. Sitä tavataan Valkoisessa Niilissä, Volta- ja Niger-jokien sekä Tšadjärven vesistöissä.
Lievo

Lievo, vaakalintu, lieve eli lapalievo on suomalainen taruolento, joka yleensä toimii noidan tai tietäjän apurina. Lievo on toisinaan käsitetty kaarneeksi eli korpiksi, kotkaksi, toisinaan taas madoksi tai käärmeeksi tai näiden kantavanhemmaksi. Erään näkemyksen mukaan Lievo on vanha nimitys lohikäärmeelle. Joissain yhteyksissä mainitaan, että noita itse muuttuu lievoksi joko todellisessa maailmassa tai transsitilassa henkimaailmassa kulkiessaan.
Kokko-lintuakin kutsutaan lievoksi toisinaan, esimerkiksi, silloin, kun Louhi-noita tekee Kokon lentääkseen meren yli. Lievon eräs nimitys vaakalintu on myös Kokko-linnun nimitys. Sanaan "vaakalintu" liittyvä "vaaka" tulee mahdollisesti sanasta vaa'as, joka tarkoittaa muun muassa kipua, aaltoa ja tulta. Ehkä vaakalintu merkitsee jotakuinkin tulista lintua.
Vähävesi (Ikaalinen)

Maantietoa

Järven pituus on 1,2 kilometriä, leveys 700 metriä ja sen pinta-ala on 47 hehtaaria. Se sijaitsee Hulppojärven ja Juurijärven välissä. Järvi on matala ja siksi rannoiltaan ruohottunut ja soistunut. Rantaan päättyy muutamassa paikassa avosuota. Järvessä on yhdeksän matalaa saarta, joista suurin on 60 metriä pitkä. Siihen laskee yhdeksän suo-ojaa, mutta suurin osa läpivirtauksesta on Rajaojan syytä. Rajaoja on Hulppojärven lyhyt laskuoja ja Vähäveden oma laskuoja Majaoja laskee puolen kilometrin mittaisena Juurijärveen. Rantaviivan pituus on 5,2 kilometriä. Järven ympäristössä sijaitsee neljä maatilaa ja rannoille on rakennettu neljä vapaa-ajan asuntoa.

Historiaa

Järven vedenpintaa on ilmeisesti alennettu, koska eräs kallioinen niemi on nimeltään Kirkkosaari.
Jacob Latimore

Jacob O'Neal Latimore, Jr. (s. 10. elokuuta 1996) on yhdysvaltalainen pop- ja RnB-artisti.
16K-ultrateräväpiirto

Historia

AMD ilmoitti tähtäävänsä 16K-ultrateräväpiirtoon 240 hertsin virkistystaajuudella tulevaisuuden näytönohjaimissaan, jotta näennäistodellisuuden syvyysvaikutelmasta tulisi "todellinen".   
Innolux esitteli maailman ensimmäisen 100-tuumaisen 16K-ultrateräväpiirtonäytön (15360x8640 kuvapistettä) Touch Taiwan -tapahtumassa elokuussa 2018.
Sony on esitellyt 17 jalan korkuisen ja 64 jalan levyisen kaupallisen laajakuva-16K-näytön NAB 2019 -tapahtumassa. Sen on tarkoitus tulla myyntiin Japanissa.
Kaupungissa kummittelee

Juoni

George (Cary Grant) ja Marion (Constance Bennett) Kerby ovat varakas pariskunta, jotka menehtyvät auto-onnettomuudessa. He huomaavat olevansa nyt kummituksia noustessaan maasta onnettomuuspaikalla.  Ansaitakseen taivaspaikkansa heidän täytyy tehdä hyviä tekoja, joita he eivät tehneet elossa ollessaan. He päättävät auttaa Georgen ylisäntillistä ex-pomoa, pankkiiri Cosmo Toppersia, joka elää aikataulujen ja rutiinien kanssa.
SmartLynx Airlines

SmartLynx Airlines on tilauslentoyhtiö, jonka kotipaikka on Riian lentoasema Latviassa. Se operoi erityisesti lyhytkestoista tilauslentoliikennettä, esimerkiksi jos jonkun lentoyhtiön kone on mennyt epäkuntoon, yhtiö voi vuokrata korvaavan koneen SmartLynx Airlinesiltä. Yhtiö operoi myös bisnes- ja VIP-lentoja.

Historia

Lentoyhtiö perustettiin vuonna 1992 nimellä LatCharter, ja se aloitti toimintansa vuonna 1993. Yhtiö perustettiin liikennöimään tilauslentoja Riiasta, ja se aloitti toimintansa vuokratulla Tupolev Tu-134B -koneella. Vuoden 2008 syksyllä yhtiön nimeksi vaihtui SmartLynx Airlines.
Kaularanka

Kaularanka on selkärangan ylin osa, joka ylhäällä kannattelee luista pääkalloa ja alaosastaan jatkuu rintarankana.
Kaularanka muodostuu seitsemästä nikamasta ja kuudesta välilevystä, jotka liittyvät toisiinsa nivelsiteiden ja nivelpintojen välityksellä.
Kaularangan vasemmalla ja oikealla reunalla kulkee nikamavaltimot osittain luisten nikamavaltimokanavien sisällä.
Kaularangan tukevuus syntyy nikamista, välilevyistä ja kaarinivelistä. Lihaksisto koordinoi nikamien liikettä ja asentoa ja näin vaikuttaa tukevuuteen.
Kaularangan keskellä on selkäydinkanava, jossa sijaitsee selkäydin.
Magotti

Koko ja ulkonäkö

Magotti on noin 70-senttinen ja 8–10 kilon painoinen. Magotin häntä on lähes näkymätön, 1–2 sentin nypykkä. Turkki antaa vantteran olemuksen, vaikka se on melko lyhytkarvainen. Lajin raajat ovat tanakat ja sen pää on iso. Magotilla on isot pakarat, jotka ovat lisääntymisaikana voimakkaan väriset. Turkki on väriltään ruskehtava, selän ja raajojen turkki on kellertävänruskea tai ruskehtavanharmaa. Pää on tummempi ja vatsapuoli on vaalea.

Levinneisyys

Magotteja elää Pohjois-Afrikan Marokossa ja Algeriassa, joissa elää yhteensä noin 10 000 yksilöä, eniten Marokossa. Lisäksi Espanjan eteläpuolella Gibraltarin niemellä elää noin 200 puolivillin yksikön kanta. Magotteja on aikoinaan elänyt Euroopassa myös pohjoisemmassa, jopa Keski-Saksassa ja Irlannissa saakka. 
Ennen magotteja eli myös Libyassa ja Egyptissä. Mahdollisesti levinneisyys on ulottunut myös Aasiaan asti.

Elinympäristö

Magotit elävät Pohjois-Afrikassa enimmäkseen Atlasvuoriston mänty-, tammi-, ja setrimetsissä 2 100 metrin korkeuteen asti. Alueella sataa joka vuosi lunta. Laji elää myös pensaikko- ja kalliomailla. Koska muutamia yhteisöjä elää myös alavilla mailla, magottien on ajateltu eläneen aiemmin tasangoillakin. Lisääntyvän asutuksen takia ne olisivat säilyneet lähinnä vuorilla. Gibraltarin apinat elävät kahdenlaisessa ympäristössä, merenrantakallioilla ja kaupunkiympäristössä.

Elintavat

Magotit elävät 7–40 yksilön laumoina. Naaraat pysyvät synnyinlaumassa koko ikänsä, mutta koiraat lähtevät etsimään aikuistuttuaan uutta laumaa. Magotit ovat hyvin sosiaalisia ja rauhallisia apinoita. Naaraat antavat usein turvallisiksi tuntevansa uroksen hoitaa poikastaan ja koiraat käyttävät niitä joskus puskureina muita uroksia vastaan. Laumassa on tarkka arvojärjestys. Magotit tyytyvät varsin vähään ja syövät jopa puun kaarnaa. Tavallisempaa ravintoa ovat kuitenkin siemenet, hedelmät ja lehdet. Eläinravintoa ne syövät harvoin, mutta pitävät erityisesti muurahaisen munista. Poikaset syntyvät heinä-elokuussa vajaan puolen vuoden kantoajan jälkeen. Poikasia tulee yksi kerrallaan. Magotit voivat elää yli 20 vuotta.

Uhat

Magottien elintila on vuosisatojen aikana kaventunut metsien hakkuun ja metsästyksen vuoksi. Alueen metsiä on hakattu jo Rooman valtakunnan ajoilta asti ja maanviljely ja karjanhoito alueella on aloitettu heti arabien tulon jälkeen. Karja estää usein puiden taimien kasvun, jos niitä on suurina määrinä. 
Nykyään magottien suurin uhka on laiton kauppa. Viimeisen kolmenkymmenen vuoden aikana kanta on puolittunut ja laji on uhanalainen. Vuosittain noin 300 apinanpoikasta myydään laittomasti lemmikeiksi ja sirkuksiin. Niitä käytetään hyväksi myös turistikohteissa, missä niitä kuvautetaan maksusta turistin kanssa.
1950-luvulla Gibraltarilla lajia oli joskus jopa liikaakin. Toisen maailmansodan aikana Winston Churchill määräsi, että apinoita on tuotava Afrikasta lisää, koska vanhan tarun mukaan englantilaiset joutuvat luopumaan Gibraltarista, jos magotit häviävät.
Som ett fladdrande ljus

Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Rolf Wikström.
Palveluksessanne, Miss Daisy

Myöhempi arvostus

The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Charlyn Corral

Maajoukkue

Corral esiintyi ensimmäisen kerran Meksikon alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa jo 14-vuotiaana vuonna 2006. Hän kuului joukkueeseen vuosien 2006, 2008 ja 2010 MM-kilpailuissa. Meksikon naisten maajoukkueessa Corral debytoi vuoden 2011 MM-kilpailuissa.

Perhe

Charlyn Corralin veli Georges Corral edustaa Meksikon pääsarjassa Liga MX:ssä pelaavaa Querétaro F.C.:n joukkuetta.
Etelänrölli

Levinneisyys

Etelänrölli on laajalle levinnyt, sitä esiintyy alkuperäisenä tai tulokaslajina Länsi-, Etelä- ja Kaakkois-Euroopassa, Turkissa, Pohjois-Afrikassa, Makaronesian saarilla, Etelä-Amerikassa Chilessä, Yhdysvalloissa Kaliforniassa ja Oregonissa, Australiassa ja Uudessa Seelannissa ja eteläisen pallonpuolen subantarktisilla saarilla. Suomessa etelänrölli on havaittu useita kertoja 1970-luvun ja 2010-luvun välillä.
Jan Křtitel Vaňhal

Jan Křtitel Vaňhal (saks. Johann Baptist Vanhal; 12. toukokuuta 1739 Nechanice – 20. elokuuta 1813 Wien) oli tšekkiläissyntyinen säveltäjä.
Vaňhal syntyi Nechanicessa ja aloitti musiikinopiskelun synnyinseuduillaan. Myöhemmin hän siirtyi Wieniin, jossa hänelle opetti sävellystä Carl Ditters von Dittersdorf. Hän ryhtyi urkuriksi Opočnoon 1757, ja vuonna 1759 hän sai kuoromestarin toimen. Vuodet 1769–1771 Vaňhal vietti Italiassa. Hän toimi myöhemmin pääasiassa Wienissä ja oleskeli myös Varaždinissa nykyisessä Kroatiassa.
Vaňhalin teoksiin kuuluu kvartettoja, kymmeniä sinfonioita ja hengellistä musiikkia. Hänen säveltämänsä kaksi oopperaa ovat kadonneet.
Kullervo Rainio

Kullervo Rainio  (s. 10. elokuuta 1924 Jyväskylä) on suomalainen sosiaalipsykologian professori ja kokoomuslainen poliitikko.

Nuoruus

Rainion vanhemmat olivat kansakoulunopettajia. Hän valmistui ylioppilaaksi 1942, filosofian kandidaatiksi 1950 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1955. Hän on kirjannut nuoruudenmuistojaan kolmeen romaaniinsa.

Tieteellinen työ

Rainio valmistui filosofian tohtoriksi 1955 (Helsingin yliopisto). Hän toimi Suomen ensimmäisenä sosiaalipsykologian professorina Helsingin yliopistossa 1962–1986. Tämän tieteenalan hän valitsi, koska se oli 1940-luvun lopulla uusi ja kehittyvä ala. Rainion tieteellinen tuotanto käsittää etupäässä suomen- ja englanninkielisiä tieteellisiä teoksia, oppikirjoja ja artikkeleita vuodesta 1949 alkaen. Eläkevuosinaan Rainio on perehtynyt kvanttifysiikan filosofisiin perusteisiin.

Osallistuminen politiikkaan

Rainio valittiin kansanedustajaksi Kansallisen Kokoomuksen ehdokkaana Helsingin kaupungin vaalipiiristä eduskuntavaaleissa 1972 ja 1975. Hän oli Tuure Junnilan ohella niitä harvoja kokoomuspoliitikkoja, jotka 1970-luvulla arvostelivat presidentti Kekkosen politiikkaa ja Kekkosen valitsemista poikkeuslailla presidentiksi 1973. Hän oli vahvasti vaikuttamassa myös yliopistojen hallinnonuudistusta vastaan ja Yleisradion epäpolitisoinnin puolesta.  
Linjaerimielisyyksien vuoksi Rainio erosi kokoomuksen eduskuntaryhmästä 1978 ja liittyi Perustuslaillisen kansanpuolueen (PKP) eduskuntaryhmään 1978 mutta jäi valitsematta vuoden 1979 vaaleissa asetuttuaan PKP:n listalta ehdokkaaksi Uudenmaan vaalipiirissä. Rainio toimi Ahti M. Salosen valitsijamiehenä vuoden 1978 presidentinvaalissa. Haastattelussa vuonna 2017 hän luonnehti Salosta "täysin mitättömäksi mieheksi". 
Seitsemän vuoden poliitikkokauden jälkeen hän palasi tieteen pariin. Itseään hän on pitänyt liberaalina, vaikka saikin poliitikkoaikanaan äärioikeistolaisen leiman.

Kirjallinen toiminta

Rainio on tunnettu myös runoilijana. Hänen tärkein panoksensa lyriikalle on peräisin toisen maailmansodan jälkeiseltä vuosikymmeneltä. Rainiolle myönnettiin K. J. Gummerus Oy:n palkinto 1946. 1990-luvulla hän julkaisi kolmiosaisen romaanimuotoisen muistelmasarjan, joka ulottuu varhaiseen aikuisuuteen asti.

Yksityiselämä

Rainio oli 1952–1970 naimisissa kirjallisuudentutkija Ritva Hanhinevan kanssa. Tästä avioliitosta hänellä on kaksi lasta. Avioliiton hammaslääkäri Laura Oksasen kanssa hän on solminut 1970.