google/wiki40b huggingface dataset:
Daniel Nestor

Ura

19. elokuuta 2002 Nestorista tuli maailmanlistan nelinpelin ykköspelaaja. Kaksinpelissä hänen korkein sijoituksensa on 58. Tämän hän saavutti 23. elokuuta 1999.
Nestor on ollut jäsen Kanadan Davis Cupissa vuodesta 1992 lähtien. Hänen ensimmäinen merkittävä saavutuksensa on voitto maailmanlistalla silloin ykkösenä olevasta Stefan Edbergistä.
Hän voitti ensimmäisen miesten nelinpelin turnauksen Bogotássa Mark Knowlesin parina. Tämän jälkeen Nestor on pelannut Knowlesin kanssa menestykkäästi voittamalla Australian avoimet 2002, Yhdysvaltain avoimet 2004 sekä Ranskan avoimet 2007. He selvisivät loppuotteluun myös Australian avoimissa 1995, Ranskan ja Yhdysvaltain avoimissa 1998, Ranskan avoimissa ja Wimbledonissa 2002, Australian avoimissa 2003 sekä Wimbledonissa 2005.
Uransa tähän mennessä ainoan nelinpelin olympiakullan Nestor voitti Sydneyssä 2000 yhdessä kanadalaisen Sébastien Lareaun kanssa.
5. heinäkuuta 2006 Nestor osallistui Wimbledonin tähän mennessä pisimpään kestäneeseen otteluun, joka kesti kuusi tuntia ja yhdeksän minuuttia.
Wimbledonissa 2008 tapahtui Nestorin uransa merkittävin teko, sillä hän voitti yhdessä serbialaisen Nenad Zimonjićin kanssa nelinpelin mestaruuden. Tähän mennessä hän oli voittanut kaikki kolme muuta Grand Slam-turnausta sekä olympiakullan, joten voitto Wimbledonissa takasi hänelle arvostetun Kultaisen Grand Slam-tittelin. Hän ei kuitenkaan voittanut kaikkia turnauksia samana vuonna, joten hänen titteliään kutsutaan pitkän aikavälin kultaiseksi Grand Slamiksi.

Yksityiselämä

Pian syntymänsä jälkeen Danijel Nestorović ja hänen vanhempansa muuttivat Belgradista Torontoon. Hänen nimensä muutettiin enemmän kanadalaiseksi Daniel Mark Nestoriksi. Kanadassa hän kävi Earl Heigin lukiota urheilulinjan jäsenenä.
Heinäkuussa 2005 Nestor meni naimisiin Natasha Gavrilovicin kanssa. 15. joulukuuta 2008 heidän esikoisensa Tiana Alexis syntyi. Tällä hetkellä aviopari asuu Bahamalla.
Pihtla

Kylät

Pihtlan kunnassa on useita kyliä, kuten Eiste, Ennu, Haeska, Hämmelepa, Iilaste, Ilpla, Kaali, Kailuka, Kangrusselja, Kiritu, Kuusiku, Kõljala, Kõnnu, Laheküla, Leina, Liiva, Liiva-Putla, Masa, Matsiranna, Metsaküla, Mustla, Nässuma, Pihtla, Püha, Rahniku, Rannaküla, Reeküla, Reo, Räimaste, Sagariste, Salavere, Sandla, Sauaru, Saue-Putla, Sepa, Sutu, Suure-Rootsi, Tõlluste, Vanamõisa, Väike-Rootsi, Väljaküla.
Kaalin kylässä sijaitsee Kaalin kraatteri.

Väestö

Vuonna 2011 Pihtlan kunnassa oli 1 305 asukasta, joista 1 287 (98,6 %) oli virolaisia, 6 (0,5 %) venäläisiä ja 6 (0,5 %) muita kansallisuuksia.
Ystävänpäivä

Ystävänpäivä on useissa maissa 14. helmikuuta vietettävä juhlapäivä. Kansainvälisestä tavasta poiketen suomalainen ystävänpäivä on yleisemmin ystävien muistamisen, ei vain rakastavaisten, juhlapäivä. Ystävänpäivänä ystäviä muistetaan ystävänpäiväkorteilla tai muilla tervehdyksillä.

Historia

Ystävänpäivä on mahdollisesti saanut alkunsa antiikin Rooman Lupercalia-juhlasta, jota vietettiin 15. helmikuuta. Juhlalla kunnioitettiin Junoa, roomalaista naisten ja avioliiton jumalatarta, sekä Pania, luonnon jumalaa. Nuoret miehet kokoontuivat Palatinus-kukkulalla olevaan luolaan ja uhrasivat vuohia ja koiran. Juhlan jälkeen nuoret miehet kulkivat ympäriinsä vuohennahkoihin pukeutuneina ja läiskivät vastaantulijoita vuohennahkaisilla remmeillä. Sen uskottiin lisäävän hedelmällisyyttä. 
Kristityt yrittivät lopettaa tämän juhlan 400-luvun lopussa. Siihen kuuluneita perinnäistapoja siirtyi kuitenkin edellisenä päivänä vietettyyn pyhän Valentinuksen päivään. Kristityillä juhla on ollut kahden Valentinus-nimisen kristityn pyhimyksen päivä, mutta ei tiedetä tarkkaan kumpaa Valentinusta on tarkoitettu. Toinen näistä henkilöistä oli roomalainen pappi ja toinen Ternin piispa. Päivä omistettiin Valentinukselle vuonna 350, ja nykyäänkin se on myös Valentinin nimipäivä.
Valentinuksen päivän romanttiseen rakkauteen liittyvillä tavoilla ja uskomuksilla on pitkä historia etenkin Englannissa ja Ranskassa, jossa vietettiin jo 1300-luvulla ystävänpäivän juhlia ja rusettiluistelun kaltaisia lemmenarpajaisia. Viralliseksi juhlapäiväksi Valentinuksen päivä julistettiin Englannissa vuonna 1537. Etelä-Euroopassa arvellaan, että linnut valitsevat itselleen parin juuri Valentinuksen päivänä.
Vasta 1800-luvun alussa Valentinuksen perinne siirtyi Atlantin yli Yhdysvaltoihin. Siitä kasvoi nopeasti suuri kansanjuhla kortteineen ja lahjoineen. Samaan aikaan päivän vietto oli jo unohtunut monissa Euroopan maissa. Yhdysvalloissa on muun muassa tytöillä sellaisia uskomuksia, että ensimmäinen mies, joka kävelee heitä vastaan ystävänpäivänä, on Valentine, eli se heidän oikeansa. Lisäksi uskotaan, että ystävänpäivänä omenan halkaiseminen ja siementen lukumäärän laskeminen todistaa sen, kuinka monta lasta kyseinen tyttö saa. Yhdysvalloissa rusettiluistelu kuuluu ystävänpäivän perinteisiin.

Ystävänpäivä Suomessa

Kansainvälisestä Valentinuksen päivästä poiketen suomalainen ystävänpäivä on yleisemmin ystävien muistamisen, ei vain rakastavaisten juhlapäivä.
Ystävänpäivää on Suomessa vietetty 1980-luvulta lähtien. Kalentereissa ystävänpäivä on ollut virallisesti vuodesta 1996, mutta se merkittiin erehdyksessä kalenteriin ilman virallista päätöstä jo vuosina 1990 ja 1991. Se on muodostunut toiseksi suosituimmaksi korttipäiväksi joulun jälkeen. Päivän tunnuksena tunnetaan kautta maailman punainen sydän. Suomessa sen huomasi ensimmäisenä Tampereen Sydänyhdistys, joka keksi 1980-luvun alussa yhdistää ”punaisten sydänten juhlan” markkinointikampanjaansa. Seuraavaksi aiheesta kiinnostui Suomen Punainen Risti, joka painatti ensimmäiset ystävänpäiväkortit.
Néstor Gorosito

Ura pelaajana

Gorosito aloitti pelaajauransa perinteikkäässä argentiinalaisseura River Platessa 1982. Hän nousi nopeasti seuran avainpelaajien joukkoon ja oli voittamassa Argentiinan mestaruutta 1985/86. Gorosito siirtyi River Platesta CA San Lorenzoon 1988, jossa voitti Argentiinan liigan maalikuninkuuden. Euroopan kentille Gorosito siirtyi 1989 edustaen kolme kautta itävaltalaista FC Swarowski Tirolia, jonka kanssa voitti kaksi maan mestaruutta.
Gorosito palasi 1992 kotimaahansa ja pelasi kaksi vuotta San Lorenzossa ennen siirtymistään chileläiseen Universidad Católicaan. Kaudella 1996 hän pelasi kuusi ottelua Japanissa Yokohama F. Marinosissa. Hän päätti pitkän uransa Universidadissa vuonna 2000.
Argentiinan maajoukkuepaidassa Gorosito esiintyi 12 kertaa. Hän oli vuonna 1993 Copa Américan mestaruuden voittaneessa joukkueessa, muttei koskaan edustanut maataan MM-tasolla.

Ura valmentajana

Valmennusuransa Gorosito aloitti Club Atlético Nueva Chicagossa vuonna 2002. Tämän jälkeen hän on toiminut lukuisten suurien argentiinalaisseurojen valmentajana, mutta huippumenestystä ei ole tullut. Argentinos Juniorsin Gorosito luotsasi Copa Sudamericaan 12 vuoden tauon jälkeen. Joukkue selvisi aina välieriin saakka, kunnes hävisi Estudiantesille. 
Vuonna 2009 Gorosito siirtyi River Platen päävalmentajaksi, mutta erosi pian kauden alettua kehnojen tulosten vuoksi. 
Tammikuussa 2010 Gorosito debytoi valmentajana Euroopassa siirryttyään Primera Divisiónin jumboksi juuttuneen Xerez CD:n päävalmentajaksi.  Hän ei kuitenkaan onnistunut nostamaan seuraa pois sarjan hänniltä ja tuloksena oli putoaminen Segundaan. 
Syyskuussa 2011 Gorosito palasi valmentajaksi kotimaahansa, kun hänestä tuli Argentinos Juniorsin uusi päävalmentaja.  Hän jätti tehtävänsä jo helmikuussa 2012 loukkaannuttuaan vakavasti auto-onnettomuudessa.  Hän palasi valmentajaksi jälleen lokakuussa 2012 Club Atlético Tigren päävalmentajana.  Gorosito johdatti Tigren Copa Sudamericanan finaaliin 2012. Hyvästä menestyksestä huolimatta Gorosito jätti joukkueen kesällä 2013 riitauduttuaan seuran johdon kanssa. Gorosito palasi kaudeksi 2015 Argentinos Juniorsin peräsimeen. 
Joulukuussa 2015 Gorosito palasi Espanjaan, kun hänestä tuli Segunda Divisiónin viimeiseksi vajonneen UD Almerían päävalmentaja.
Juri Gagarin

Avaruuslentäjä

12. huhtikuuta 1961 Gagarinista tuli ensimmäinen avaruudessa matkannut ihminen. Tämä tapahtui Neuvostoliiton avaruusohjelman lennolla Vostok 1.
Neuvostoilmavoimien lääkäri kuvasi elokuussa 1960 kosmonauttien valintavaiheiden yhteydessä Juri Gagarinin persoonallisuutta seuraavasti:  "Koreilematon, nolostuu huomatessaan huumorinsa tilanteeseen sopimattomaksi, älykäs, fantastinen muisti, erottuu kanssakilpailijoistaan terävän ja laaja-alaisen ympäristöä koskevan havainnointikykynsä ansiosta, hyvä mielikuvitus, reagoi nopeasti, valmistautuu annettuihin tehtäviin esimerkillisesti, hallitsee niin astromekaaniset kuin matemaattisetkin kaavat sekä vaikeiden että helppojen tehtävien osalta, ei koe oloaan vaivaantuneeksi joutuessaan puolustamaan mielipiteitään kun uskoo olevansa oikeassa; syntyy vaikutelma että testattava ymmärtää elämää tovereitaan paremmin".
Juri Gagarin ei kuuluisan lentonsa jälkeen päässyt toiselle avaruuslennolle. Gagarin toimi avaruuslentonsa jälkeen miehitettyjen avaruuslentojen lennonjohtajana. Hän oli Sojuz 1 -lennon varalentäjä. Hän yritti estää tämän lennon liian kireän aikataulun mukaisen toteutuksen; lento päättyi kosmonautti Vladimir Komarovin kuolemaan paluukapselin laskuvarjon epätäydellisen toiminnan vuoksi.
Gagarinista tuli lentonsa ansiosta maailmankuulu, ja hän kiersi sosialistisissa maissa ja lisäksi muun muassa Suomessa, Ranskassa ja Tanskassa kertomassa avaruuslennostaan. Vuodesta 1962 lähtien hän toimi kansanedustajana.
Gagarinista kertova kirja Ensimmäinen ihminen avaruudessa julkaistiin tuoreeltaan myös suomeksi (Kansankulttuuri Oy, Tampere 1961).

Gagarinin kuolema

Gagarin kuoli 27. maaliskuuta 1968 MiG-15UTI-harjoitushävittäjän lennolla koelento-olosuhteissa (painottomuuden simulointeja) lähellä Kiržatšin kaupunkia. Vladimir Serjoginin ohjaama lentokone syöksyi maahan tultuaan jyrkässä kulmassa kolmikilometrisen pilvikerroksen läpi pyrkien koneen oikaisuun vasta pilvikerroksen loputtua 600 metrin korkeudella. Pilvikerros ulottui kuitenkin alemmas ja koneen oikaisuun ei riittänyt tilaa. Vuonna 2013 kosmonautti Aleksei Leonov julkaisi uusia tietoja tapahtumasta. Leonovin mukaan onnettomuuden aiheutti Su-15-hävittäjä, joka lensi niin läheltä Gagarinin MiG-15-konetta, että tämä kääntyi nurin, joutui syvään kierteeseen ja syöksyi maahan.
Gagarinin menehtymisen syy on esitetty selittyneen sillä, että tämä halusi estää putoavan koneen syöksymisen läheiseen kylään. Siten hän ei laukaissut omaa heittoistuintaan.
Eversti Gagarin haudattiin Moskovan Kremliin. Gagarinin mukaan on nimetty eräs kraatteri Kuun Maahan näkymättömällä puolella, asteroidi ja Venäjällä sijaitseva kosmonauttien koulutuskeskus.
Montenegron kansanäänestys itsenäistymisestä 2006

Montenegrossa järjestettiin 21. toukokuuta 2006 kansanäänestys Serbian ja Montenegron valtioliitosta eroamisesta. Euroopan unionin sanelemien ehtojen mukaan valtioliitosta eroamiseen tarvitaan 55 prosentin kannatus, ja vähintään 50 prosentin 487 718 äänioikeutetusta 243 859 tulee käyttää äänensä, jotta äänestystulos olisi pätevä. Äänestyspaikat sulkeutuivat kello 21 paikallista aikaa.

Äänten laskenta

Alustavien tulosten mukaan 55,4 % äänestäjistä kannatti eroa Serbiasta, kun kaikki äänet oli laskettu. Äänestysprosentti kohosi vajaaseen 87 prosenttiin. Pääministeri Milo Đukanović julisti itsenäisyyden kannattajat voittajiksi. Vastustajat eivät tunnustaneet tappiota.
Lopulliset viralliset tulokset julkaistiin 23. toukokuuta. Niitä odotettiin jo edellisenä iltana, mutta kiista 37 Podgorican äänestyspiirin äänistä viivytti lopullista julkistusta. Lopullinen äänestysprosentti oli 86,3 %.

Äänestyksen jälkeen

Đukanovićin mukaan maa pyrkii EU:hun ja NATO:on niin nopeasti kuin mahdollista.
Aviotehas PN-3

Rakenne

PN-3 oli sekarakenteinen, koneen rungossa käytettiin kankaalla pinnoitettua teräsputkirakennetta, siipien olleessa kokonaan puurakenteiset. Eturunko oli alumiinipinnoitettu ohjaamon etuistuimesta koneen nokkaan. Koneen kaksipaikkainen ohjaamo oli varustettu kaksoisohjaimin.
Taloudellisten rajoitteiden takia prototyyppi ei saanut sisäänvedettäviä laskutelineitä. Prototyyppi sai väliaikaisena ratkaisuna voimalaitteekseen Viron ilmavoimien Hawker Hart -hävittäjän varamoottorin, nestejäähdytteisen Rolls-Royce Kestrel -V12-moottorin. Myöhemmin valmistettavaksi suunnitelluissa koneissa oli tarkoitus käyttää sisäänvedettäviä telineitä ja noin tuhannen hevosvoiman V-moottoria.
Prototyyppi oli suhteellisen liikehtimiskykyinen, saavuttaen vaakalennossa 395 km/h huippunopeuden 4 000 metrin korkeudessa. Tehokkaamman moottorin ja sisäänvedettävien laskutelineiden odotettiin nostavan konetyypin huippunopeuden jopa yli 500 kilometriin tunnissa.
Gustaf Wrede af Elimä

Gustaf Wrede af Elimä eli Parkanon paroni (13. huhtikuuta 1853 Vaasa – 23. lokakuuta 1939 Tenhola) oli Parkanossa asunut kansanomainen aatelismies ja originelli, joka toimi Parkanon hoitoalueen metsänhoitajana 1893–1918 ja asui eläkkeellä ollessaankin Parkanossa. Hänet tunnettiin 1920–1930-luvuilla suojeluskunta-aktiivina.
Hänen isänsä oli Vaasan läänin maaherra Carl Gustaf Fabian Wrede ja äitinsä Margareta Sofia Eleonora Glansenstjerna. Gustaf Wreden sisaruksia olivat ylijohtaja Carl Ernst Wrede, senaattori Otto Wrede sekä vankien ystävä Mathilda Wrede. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan alkeisoppilaitoksesta 1873 ja valmistui metsänhoitajaksi Evon metsäopistosta vuonna 1878. Wrede toimi aluemetsänhoitajana Hyrynsalmella 1883–1893 ja Parkanossa 1893–1918.
Paroni tunnettiin pitkästä parrastaan ja tukastaan sekä askeettisista elämäntavoistaan, sotilaselämän ihailusta ja voimakkaasta isänmaallisuudesta. Hän osallistui myös aktiivisesti Parkanon suojeluskuntatoimintaan. Paroni oli 1930-luvun alussa mukana Lapuan liikkeen toiminnassa ja kirjoitti ahkeraan Sinimusta- ja Fascisti-nimisiin lehtiin. Hän oli myös Fascisti-lehden päätoimittajana kesällä 1931.
Parkanon paronilla oli tapana pukeutua hyvin yksinkertaisesti - hän käytti sarkavaatteita ja pieksuja, päässä hänellä oli Väinämöisen lakki ja selässä tuohikontti. Viimeisinä vuosinaan hän käytti kuitenkin suojeluskuntapukua näiden asusteiden sijaan.
Parkonon paroni vaikutti myös Suomen hirvikannan pelastamiseen. Vuonna 1918 Suomen hirvikanta oli rauhoituksesta huolimatta supistunut muutamaan kymmeneen yksilöön jotka elivät Parkanon alueella valtion metsissä. Aluemetsänhoitajana toimnut Parkanon paroni sai opetusministeriöltä 5 000 markan apurahan joka mahdollisti sen että hirviä saatiin pyydettyä ja sijoitettua vartioituun hirviaitaukseen jossa ne olivat turvassa salametsästäjiltä. Parin vuoden kuluttua aitauksessa ollut hirvikanta oli kasvanut muutamaan kymmeneen yksilöön ja eläimet vapautettiin. Vuonna 1923 säädetty hirvien metsästyskielto sai sitten hirvikannan lähtemään jälleen kasvuun.
Parkanon paronista on jäänyt elämään paljon juttuja ja kaskuja.
Paroni Wrede ol naimisissa vuodesta 1884 Wendla Eleonora (Venny) Munsterhjelmin (1859-1928) kanssa. Heillä oli kaksi tytärtä jotka kuolivat naimattominsa sekä poika Rabbe Carl Gustaf joka kuoli 25-vuotiaana liikenneonnettomuudessa Amerikassa.
Paroonin markkinoiden yhteydessä 3.8.2012 paljastettiin Parkanon paronin patsas nimeltään "Paroonin henki". Lasikuituinen patsas on sastamalaisen kansantaiteilija Tauno Vuorenniemen käsialaa ja se sijaitsee Keskuskadun ja Satakunnankadun liikenneympyrässä. Patsaan on tilannut Parkanon Nuorisoseura.
Moppi

Moppi on siivousväline, jolla puhdistetaan lattioita. Moppiin kuuluu varsi ja sen päässä käytetään usein mikrokuituista lankaosaa. Nykyaikaiset mopit ovat usein valmistettu mikrokuidusta.
Mopin varusteluun kuuluu: Lankaosa, pituussäädettävä varsi ja levykehys (lapa).
Moppi kostutetaan laimennetulla yleispuhdistusaineella ja sen jälkeen sitä liikutellaan kahdeksikon muotoisin liikkein eteenpäin lattialla. Mopin kostuttamisessa on tärkeää käyttää oikeaa määrää kostuketta. Liian märkä moppi ei ole useimmille lattioille hyväksi (laminaattilattiat, linoleumit, parketit jne.), ja märkänä lika leviää eikä tartu moppiin. Kostutuksessa on tärkeää huomioida eri lattiamateriaalit, ja kostutuksissa on eroja: nihkeämoppaus mm. laminaatille ja linoleumille, kosteamoppaus muovimatolle, ja märkämoppaus vain sellaisille pinnoille, jotka sietävät vettä. Mopin yleisin leveys on 50-75cm. On olemassa myös taulumoppeja (n. 35 cm), joilla puhdistetaan myös tasopintoja. Käytön jälkeen moppi pestään pesukoneessa korkeassa lämpötilassa (60-95 °C), jotta siihen tarttunut lika irtoaa ja bakteerit kuolevat.
Tehosekoitin

Tehosekoitin on kodinkone, jota käytetään ruoka-aineiden sekoittamiseen tai soseuttamiseen. Tehosekoitin on usein pystymallinen laite, joka koostuu astiasta, johon sekoitettavat aineet laitetaan, pohjalla olevasta sekoittavasta terästä sekä sitä pyörittävästä koneistosta. Astiassa on yleensä kansi, joka estää astian sisältöä roiskumasta koneen ollessa käynnissä. Varsinainen koneisto on yleensä erillisessä alustassa, josta sekoitusastian telineen saa irrotettua, kun sen sisältö halutaan kaataa muuhun astiaan.
Kivijärvi (Oulu)

Järvimaisema

Pientä Kivijärveä ympäröivät itä-, pohjois- ja länsipuolella korkeat kankaat, eteläranta on suomaastoa. Järven ympäri johtaa metsätie ja etelärantaa seurailevat polut ja pitkospuut. Vakituinen asutus järven rannalla on muuttunut kesäasunnoiksi. Järven pohjoisrannalle on rakennettu Kivijärven Porokämppä, joka tarjoaa ruoka-, sauna- ja majoituspalveluja.
HMS Cynthia (1898)

Palvelus

HMS Cynthia myytiin 29. huhtikuuta 1920 romutettavaksi Wardille Rainhamiin.
Solaniini

Vaikutusmekanismi

Tutkimuksen mukaan solaniinin myrkylliset ominaisuudet johtuisivat sen vaikutuksesta mitokondrion kalvoon. Kokeet osoittivat, että solaniinin läsnä ollessa mitokondrion kalvon kalsiumionikanavat avautuivat ja tämä johtaa kalvojännitteen nousuun ja Ca²⁺-ionit kulkeutuvat mitokondrion sisään. Solun kasvanut kalsiumkonsentraatio aiheuttaa solun vaurioitumista ja apoptoosin.
Solaniini muuttuu ruoansulatuskanavassa solanidiiniksi (C₂₇H₄₃NO).

Oireet

Oireita ovat huonovointisuus, ripuli, oksentaminen, vatsakrampit, polttava tunne kurkussa, sydämen rytmihäiriöt, pääkipu ja sekavuus. Harvinaisempia ja vakavampia oireita ovat hallusinaatiot, tajun menetys, kuume, keltatauti ja hypotermia. Yleensä oireet ilmenevät 8–12 tuntia solaniinin saannista
Rantaorvokki

Ulkonäkö ja koko

Rantaorvokki kasvaa 7–25 senttimetriä korkeaksi. Haarovasta juurakosta kohoava varsi on pysty ja harvahaarainen. Nyhälaitaiset lehtilavat ovat kapean herttamaisia tai kapeanpuikeita ja noin 2,5 kertaa leveytensä pituisia. Lehtilavan tyvi on tylppä ja epämukainen, nyhähampaat ovat ulkonevia. Lehtiruodin yläosa on kapeasti siipipalteinen. Lehden korvakkeet ovat noin 1 cm:n pituisia, kapeanpuikeita, lähes ehythampaisia tai harvaan ripsihampaisia sekä lehtiruodin pituisia tai sitä lyhyempiä. Kukka on yleensä valkoinen tai joskus vaaleansininen. Ylemmät terälehdet ovat pyöreäkärkisiä ja vähän leveyttään pitempiä. Kukan pussimainen kannus on vihertävä, käyrä ja suippokärkinen. Rantaorvokki kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa.
Rantaorvokin voi sekoittaa aho-orvokin (V. canina) valkokukkaisiin muotoihin, mutta muuten laji erottuu muista Suomessa tavattavista orvokkilajeista kukkansa perusteella.

Levinneisyys

Rantaorvokkia kasvaa Ranskan Alpeilta itään Keski-Venäjälle saakka. Muualla Keski- ja Pohjois-Euroopan eteläosissa lajia tavataan paikoitellen harvinaisena. Suomen lähialueilla rantaorvokkia tavataan Keski- ja Etelä-Ruotsista, Virosta ja Venäjän Karjalasta.
Suomessa rantaorvokkia tavataan harvinaisena maan eteläosista. Yleisin se on Kokemäenjoen vesistöalueella ja Ahvenanmaalla. Pohjoisimmat esiintymispaikat ovat Pohjois-Karjalassa. Laji on kadonnut useilta kasvupaikoiltaan Suomessa ja Pohjois-Euroopassa.

Elinympäristö

Rantaorvokki viihtyy jokien ja järvien tulvavyöhykkeiden sorakoilla, tulva- ja merenrantaniityillä, kalliopainannelampareissa ja laidunrannoilla. Lajin kasvupaikoille on tyypillistä kevättulvien aiheuttama kasvupaikkojen avoimuus ja vähäinen kilpailu. Suomessa lajin kasvupaikkoja uhkaavat ennen kaikkea vesistöjen säännöstely, mutta myös rantarakentaminen ja laidunnuksen loppumisesta seurannut kasvupaikkojen umpeenkasvu.
Suomalainen Pursiseura

Suomalainen Pursiseura eli SPS perustettiin 1913, kesäkuun 28. päivänä 1913. Seuran ensimmäinen satama oli Helsingin Nihtisaaressa. Nihtisaaresta SPS joutui muuttamaan Sompasaaren rakentamisen tieltä vuonna 1961. SPS:n muuttaessa Merisataman Sirpalesaareen käyttökelpoisia rakennuksia olivat vain telakkarata ja iso venevaja, joka tosin vapautui Helsingin satamalaitoksen hallinnasta vasta vuonna 1963, jolloin myös SPS:n seura- ja toimistorakennukset valmistuivat. Arkkitehtina toimi seuran pitkäaikainen jäsen Esko Lehesmaa. Aallonmurtaja rakennettiin Nihtisaaresta louhituista kivistä, jotka Sompasaaren alueen räjäytystöiden edetessä kuljetettiin vähitellen Sirpalesaareen. Työt saatiin valmiiksi vuonna 1967. Vuonna 2012 seuralla on vajaat 500 jäsentä. Seuran itäisellä naapurisaarella eli Liuskasaarella toimii pursiseura Helsingfors Segelsällskap.

Menestyviä purjehtijoita

SPS oli kaupungin ensimmäinen suomenkielinen pursiseura. Vuosien mittaan Suomalaisesta Pursiseurasta muodostui harvojen, mutta hyvin menestyneiden kilpapurjehtijoiden seura. Erityisesti 1920-luku oli SPSläisten kilpapurjehtijoiden kulta-aikaa. Vuoden 1928 suurimmaksi saavutukseksi on ilman muuta luettava Bertel "Ruma" (väännös hänen ruotsinkielisestä sukunimestään) Bromanin pronssimitali jollaluokassa Amsterdamin olympialaisissa. Broman oli aiemmin ollut HSSn jäsen, mutta liittyi Suomalaiseen Pursiseuraan pian sen perustamisen jälkeen. Tavallisesti hän kilpaili kotivesillä jollaa suuremmilla veneillä. Viime aikojen SPS:n purjehtijoiden menestynein on ollut Thomas Johanson joka saavutti olympiavoitto 49er-luokassa vuonna 2000, hänen laserluokan EM:nsä vuonna 1991 ja 1992 sekä saman luokan MM vuonna 1993.
Sleepy Hollow (kraatteri)

Sleepy Hollow on matala hiekkapohjainen kraatteri Marsissa lähellä Nasan Spirit-luotaimen laskeutumispaikkaa. Kraatterin halkaisija on 9 metriä. Kraatteri on ennen ollut syvempi, mutta se on täyttynyt tuulen lennättämästä hiekasta. Mönkijää ei ajettu siihen, koska kraatterin hiekan pelättiin olevan upottavaa.
Jeremi Wehmas

Ura

Wehmas on Tapparan oma kasvatti. Hän oli kaudella 2014–2015 seuran B2-nuorten tehokkain puolustaja tehoilla 10+22=32, joilla Wehmas sijoittui B2-nuorten SM-sarjan puolustajien pistepörssissä kolmanneksi. Kaudella 2015–2016 Wehmas toimi Tapparan B-nuorten kapteenina. Kaudella 2017–2018 hän nousi seuran A-nuorten kapteeniksi.
Kaudella 2018–2019 Wehmas debytoi miesten peleissä. Joulukuussa 2018 hän pelasi kaksi ottelua lainalla Mestis-joukkue TuTossa. Wehmas debytoi Tapparan SM-liigajoukkueessa 30. tammikuuta 2019 vieraissa Porin Ässiä vastaan. Hänelle avautui paikka joukkueen kokoonpanosta, kun Tapparan puolustuksesta olivat sivussa sekä Veli-Matti Vittasmäki, Elias Fälth että Juho Rautanen. Wehmas merkittiin joukkueen seitsemänneksi puolustajaksi. Hän sai ottelussa jääaikaa 3.53 minuuttia. Wehmas pelasi kauden aikana kaksi SM-liigaottelua.
Huhtikuussa 2019 Wehmas teki Tapparan kanssa vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen.