google/wiki40b huggingface dataset:
Verisunnuntai (1905)

Verisunnuntai oli Pietarissa 22. tammikuuta 1905 (Venäjällä käytössä olleen juliaanisen kalenterin mukaan 9. tammikuuta) tapahtunut välikohtaus, jossa keisari Nikolai II:n henkivartiokaarti ampui aseettomia mielenosoittajia.
Japanin sota oli ollut tappiollinen ja kallis venäläisille ja kansa nousi vastustamaan sitä. Ympäri Venäjää lakkoiltiin ja kapitalismin juurtuminen Venäjälle synnytti ammattiyhdistysliikkeitä. Poliittinen kuohunta kaipasi uudistuksia ja demokratiaa, mutta keisari ei tahtonut luopua valta-asemastaan.
Pietarin työläiset marssivat pappi Georgi Gaponin johdolla viemään anomusta Talvipalatsiin keisari Nikolai II:lle lakiasäätävän kokouksen koollekutsumiseksi. Anomuksessa esitettiin muun muassa progressiivisen tuloveron ja työsuojelulainsäädännön aikaansaamista ja Venäjän–Japanin sodan lopettamista.
Marssijoita oli kaiken kaikkiaan 140 000, mutta keisari ei ottanut heitä vastaan. Heitä vastassa oli sotilaita, jotka avasivat tulen siviilejä vastaan. Eri lähteiden mukaan ammuttiin 200–1000 mielenosoittajaa.
Paikalla tapahtumaa todistamassa oli muiden muassa suomalainen viisivuotias Aleksanteri Ahola-Valo. Tuleva taiteilija ja kirjailija näki leikkitovereidensa putoavan ammuttuina puista. On sanottu, että tapahtuman todistaminen muutti paljon hänen persoonallisuuttaan ja luonnettaan. Hän päätti tehdä kaikkensa, että aikuisten väkivaltainen hulluus loppuisi.
Verisunnuntain seuraus oli keisarin suosion ja luottamuksen väheneminen. Mellakoiden ja lakkojen aalto levisi koko valtakuntaan. Tämän vuoksi hallituksen oli toteutettava vähäisiä parannuksia kansalaisvapauksiin. Liikehdintä johti lopulta vuoden 1905 vallankumoukseen.
Tve1

Historia

Uusien pienvetureiden hankinta tuli ajankohtaiseksi 1950-luvulla, koska tavaraliikenteen kustannuksia on pyritty pienentämään. Tämän vuoksi järjestelyjunia vähennettiin, jolloin tarvittiin vaihtovetureita sellaisille liikennepaikoille, joilla esiintyy säännöllistä vaihtotyötarvetta. Suuri osa vetureista oli sijoitettuna tällaisille liikennepaikoille. Toiminta-alue oli lähinnä Etelä- ja Länsi-Suomi.

Tekniikka

Veturi on tyypillisen pienveturin näköinen. Ohjaamo on takana ja sen edessä on konesuoja. Nämä lepäävät teräslevyistä ja tukipalkeista hitsaamalla tehdyn jäykän rungon päällä. Moottorina on ilmajäähdytteinen Deutz F8L-614. Voimansiirto on hydraulinen. Voima välittyy suunnanvaihtolaitteesta akseleille ketjujen välityksellä. Tve1-veturit on varustettu Otso-vaihtotyökytkimin. Aiemmissa pienvetureissa käytössä ollut vipujarru oli saanut väistyä veturiin vaikuttavan paineilmajarrun ja vaunuihin vaikuttavan venttiilin tieltä.

Käyttö

Nykyään vetureiden käyttö on todella vähäistä, muutamia kappaleita on käytössä mm. Ilmalassa ja Turussa sekä joidenkin tehtaiden käytössä. Suuri osa vetureista poistettiin käytöstä 1980- ja 1990-luvuilla.
Suomen sairaanhoitajaliitto

Suomen sairaanhoitajaliitto ry on 25.1.1925 perustettu järjestö, joka levittää hoitotyön asiantuntemusta ja järjestää alan täydennyskoulutusta. Jäseniä järjestöllä oli 51 000 vuonna 2009.
Suomen sairaanhoitajaliitto on jäsenenä useissa kansainvälisissä organisaatioissa kuten Kansainvälisessä sairaanhoitajaliitossa, ICN:ssä.
Sairaanhoitajapäivät on Suomen suurin hoitajien täydennyskoulutustapahtuma ja se järjestetään liiton toimeksiannosta vuosittain Helsingin Messukeskuksessa.
Sairaanhoitaja-lehti on Sairaanhoitajaliiton jäsenlehti. Sitä tuottaa Sairaanhoitajaliiton koulutus- ja kustannusyhtiö Fioca Oy.
Ennen Suomen sairaanhoitajaliittoa Suomessa aloitti toiminnan Sjuksköterskeföreningen i Finland vuonna 1898.
Martti Korhonen

Tausta ja ura

Korhonen on koulutukseltaan autonasentaja. Hän työskenteli ammatissa 1971–1985 ja pääluottamusmiehenä 1986–1991. Kunnallisvaaleissa 1984 Korhonen nousi Oulun kaupunginvaltuustoon SKDL:n listalta. Hän oli myös kansandemokraattien (Liike 88) valitsijamies presidentinvaaleissa 1988. Korhonen kuului KTV:n liittovaltuustoon vuosina 1986–1991.
Korhonen nousi kansanedustajaksi ensimmäisen kerran vuoden 1991 eduskuntavaaleissa. Hän toimi vasemmistoliiton eduskuntaryhmän puheenjohtajana kesästä 1997 kevääseen 1999 ja uudelleen keväästä 2003 toukokuuhun 2006, jolloin hänet valittiin puolueen puheenjohtajaksi. Korhonen voitti johtajakilvan toisella kierroksella Paavo Arhinmäen äänin 273–150. Kesäkuun 2007 puoluekokouksessa Korhonen valittiin vuoteen 2010 kestävälle jatkokaudelle. Vuosina 1995–1998 Korhonen oli puolueensa varapuheenjohtaja ja 1998 hän hävisi taiston puheenjohtajuudesta niukasti Suvi-Anne Siimekselle. 
Korhonen toimi alue- ja kuntaministerinä Lipposen II hallituksessa vuosina 1999–2003. Hän on ollut liikenne- ja viestintävaliokunnan puheenjohtaja huhtikuusta 2007. Vuonna 2000 Korhonen jäi pois kaupunginvaltuustosta, mutta hän palasi kunnallispolitiikkaan vaaleissa 2008 ja keräsi Oulun suurimman äänisaaliin.
10. kesäkuuta 2009 Korhonen ilmoitti eroavansa vasemmistoliiton puheenjohtajan tehtävistä. Päätöstä edelsi puolueen tappio europarlamenttivaaleissa, joiden lopputuloksena se menetti ainoan paikkansa Euroopan parlamentissa. Vuonna 2013 Korhonen hyökkäsi vahvasti Talvivaaran kaivosta vastaan ja vaati Pekka Perän eroa.
Eduskunnassa Korhonen oli muun muassa liikenne- ja viestintävaliokunnan puheenjohtaja ja puhemiesneuvoston ja eduskunnan pankkivaltuuston jäsen.

Yksityiselämä

Korhonen on asunut lapsuudestaan lähtien Oulun Koskelankylässä. Hän on harrastanut muun muassa musiikkia, ralliautoilua ja purjehdusta. Korhosen ensimmäinen vaimo Riitta Korhonen (o.s. Tuukkanen, avioliitto 1972) kuoli syöpään kesällä 2006. Heillä on kaksi aikuista poikaa. 2. helmikuuta 2012 Korhonen vihittiin toiseen avioliittoonsa Oulun apulaiskaupunginjohtajaksi valitun Piia Rantalan kanssa.
Francis De Taddeo

Francis De Taddeo (s. 19. joulukuuta 1957 Briey, Lorraine, Ranska) on ranskalainen jalkapallovalmentaja.

Ura

Hän on valmentanut FC Metzin organisaatiossa 1996–2006. Kauden 2006 päätteeksi hänestä tuli seuran päävalmentaja. De Taddeon johdolla FC Metz voitti Ranskan Ligue 2:den mestaruuden 2007 ja nousi Ligue 1:ee´n.
Ligue 1:den vauhti osoittautui liian kovaksi De Taddeon valmentajmalle FC Metzille ja hän sai potkut 23. joulukuuta 2007. Metz oli sarjajumbona voitettuaan vain yhden 19 pelatusta ottelusta.
Kesällä 2012 De Taddeo palasi valmennustehtäviin Nationaliin pudonneen Amiensin päävalmentajana.  De Taddeon johdolla seura sijoittui kaudella 2012/13 kahdeksanneksi, eikä näin onnistunut palaaman takaisin Ligue 2:een. Kehnosti alkanut kausi 2013/14 johti De Taddeon potkuihin syyskuussa 2013. 
Toukokuussa 2015 SM Caen palkkasi De Taddeon kolmivuotisella sopimuksella valmennuskeskukseensa.
Kuroshio (1938)

Palvelus

Kuroshio kuului Tyynenmeren sodan alkaessa 2. hävittäjälaivueen 15. hävittäjäviirikköön.
Alus otti osaa niin kutsuttiin Tokion pikajunaan, joka huolsi japanilaisia tukikohtia. Kuroshio lähti yhdessä Kagerōn, Oyashion ja Michishion kanssa Vilasta kuljettamaan joukkoja Kolombangaraan. Kuroshio, Oyashio ja Kagerō osuivat 8. toukokuuta 1943 miinoihin Blackettinsalmessa Arundalinsaaren ja Kolombangaran välillä. Kagerō ja Oyashio vaurioituivat pahoin ja Kuroshio upposi. Yhdysvaltain laivaston ja merijalkaväen lentokoneet upottivat vaurioituneet alukset myöhemmin.
Akropolis-ralli 2006

Akropolis-ralli 2006 ajettiin 2. kesäkuuta - 4. kesäkuuta välisenä aikana. Kilpailun voitti suomalainen Marcus Grönholm ja toiseksi sijoittui ranskalainen Sébastien Loeb.
Rallin reittiä oli vaihdettu viime vuosiin verrattuna reilusti. Ralli ajettiin ensimmäistä kertaa pitkiin aikoihin aivan Ateenan tuntumassa, joten reittiä voitiin pitää uutena lähes kaikille kuljettajille. Ralli alkoi ja päättyi Ateenan olympiastadionilla ajettuihin yleisöerikoiskokeisiin.
Beate Zschäpe

Beate Zschäpe (s. 2. tammikuuta 1975, Jena, Itä-Saksa) on äärioikeistolaisen terrori-ryhmän  Nationalsozialistischer Untergrund (NSU) jäsen.

Oikeudenkäynti

Zschäpeä syytetään osallisuudesta kymmenien ihmisten murhiin, kahteen pommi-iskun ja 15 pahoinpitelyyn ja ryöstöön. Tapaus käsitellään Oberlandesgericht Münchenissä, joka on yksi Baijerin kolmesta ylioikeudesta.

Thüringenin natsipiirit

Vuosina 1991 ja 1992, Beate Zschäpe liittyi äärioikeistolaiseen nuorisoryhmään Winzer-Claniin, joka toimi hänen naapurustossa Jenan kerrostaloalueella Winzerlassa. Siellä hän tutustui Uwe Mundlosiin ja Uwe Böhnhardtiin. Mundlos, Böhnhardt ja Zschäpe perustivat äärioikeistolaisen ryhmän Kameradschaft.
1990-luvulla, Zschäpe järjesti muutamia mielenosoituksia Jenassa. (Thüringenin identiteetin säilyttämisen puolesta, Euroopan yhteisön kansainvälistymistä vastaan). Hän osallistui vasemmistolaisiin nouoriin kohdistuviin vainoihin ja kiristi vietnamilaisia savukkeiden jälleenmyyjiä.
Bosman-sääntö

Bosman-sääntö (myös Bosman-päätös tai Bosman-tapaus) on nimitys Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen vuonna 1995 tekemälle päätökselle, jonka seurauksena EU-alueen joukkueurheilun ammattilaispelaajat saavat siirtyä vapaasti seurasta toiseen sopimuksensa päätyttyä.
Vuonna 1990 belgialainen jalkapalloilija Jean-Marc Bosman halusi sopimuksensa päätyttyä siirtyä kotimaansa RFC Liègestä ranskalaiseen USL Dunkerquehen. Liège ei kuitenkaan suostunut päästämään Bosmania, koska Dunkerque ei tarjonnut tarpeeksi suurta siirtokorvausta. Bosman päätti viedä asian EU-tuomioistuimeen.
Tuomioistuin päätti 15. joulukuuta 1995 silloisen sopimusjärjestelmän sotivan työvoiman vapaata liikkuvuutta vastaan. Päätöksen seurauksena sopimuksettomat pelaajat saivat oikeuden vaihtaa seuraa ilman siirtokorvausta. Tuomioistuin totesi myös, että kaikkia EU-kansalaisia on kohdeltava tasavertaisesti, minkä seurauksena ulkomaalaiskiintiöiden käyttö loppui EU-pelaajien suhteen. Tätä ennen esimerkiksi jalkapallossa oli ollut tavallista, että joukkueet saivat nimetä kokoonpanoon vain kolme ulkomaalaispelaajaa.
Korkean erotuskyvyn nestekromatografia

Korkean erotuskyvyn nestekromatografia, josta yleisimmin käytetään lyhennettä HPLC (engl. High Performance Liquid Chromatography), on kromatografinen menetelmä, jota käytetään yhdisteiden erottamiseen, tunnistamiseen ja kvantitatiiviseen analysointiin. HPLC-analytiikasta on tullut yksi yleisimmistä kemiallisen analytiikan instrumentaalisista menetelmistä ja sillä on laajat käyttösovellukset lähes kaikilla kemian aloilla.

Toimintaperiaate

HPLC-laitteistossa liuottimeen liuotettu näyte pakotetaan kulkemaan kolonnin läpi, joka on pakattu tiiviisti hienojakoisella stationaarifaasilla. Yhdisteiden erottuminen korkean erotuskyvyn nestekromatografiassa perustuu yhdisteiden vuorovaikutukseen kiinteän stationäärifaasin ja liikkuvan nestemäisen faasin välillä. Erottuneet yhdisteet havaitaan detektorilla, jonka avulla yhdisteitä voidaan esimerkiksi tunnistaa sekä määrittää niiden pitoisuuksia näytteessä.

Laitteisto

HPLC-laitteisto koostuu yksinkertaisimmillaan liuossäiliöstä, korkean paineen tuottavasta liuospumpusta, kolonnista ja detektorista. Modernin HPLC-laitteiston kokoonpano voi sisältää myös esimerkiksi liuosten kaasunpoistoyksikön, seospumpun, automaattisen näytteensyöttäjän, kolonniuunin ja datan käsittely-yksikön (tietokoneen).
Kolonni on osa, jossa yhdisteiden erottuminen tapahtuu. Kolonni on teräs- tai polymeeriputki, joka on tiiviisti pakattu hyvin hienojakoisella kiinteällä aineella, jota kutsutaan stationaarifaasiksi. Stationaarifaasin koostumus vaihtelee käyttösovelluksesta riippuen. Stationäärifaasin laatu määrää, onko kyseessä käänteisfaasi-, normaalifaasi-, ioninvaihto- vai ekskluusiokromatografia. Yleisin stationaarifaasin materiaali on silika tai kemiallisesti modifioitu silika. Kemiallisesti modifioidussa silikassa silikaan on kiinnitetty jokin kemiallinen ryhmä, kuten syano-, amino-, dioli, nitro-, fenyyli-, C18-, C8-, tai C2-ryhmä. Myös muita materiaaleja voidaan käyttää, kuten alumiinioksidia.
Pumppu HPLC -laitteistossa pystyy tuottamaan tyypillisesti yli 300 bar korkean paineen, jota tarvitaan liuottimen pumppaamiseen tiivisti pakatun stationaarifaasin läpi. Yleensä pumpuilla voidaan myös tuottaa hyvin tarkasti kahden tai useamman liuottimen seoksia siten, että liuosten tilavuussuhteita voidaan analysoinnin aikana portaattomasti muuttaa. Tätä kutsutaan gradienttiajoksi. Isokraattisessa ajossa liuoskoostumus pysyy samana koko ajon ajan.
Detektori on laite, jolla kolonnissa erottuneet yhdisteet voidaan havaita. Yleisimmin käytetyt detektorit perustuvat valon absorbanssin, taitekertoimen, johtokyvyn tai muun sähkökemiallisen ilmiön, fluoresenssin tai massaspektrin mittaamiseen. Detektori tuottaa yhdisteen havaitessaan jonkin mitattavissa olevan vasteen, jonka avulla yhdiste voidaan mahdollisesti tunnistaa tai sen määrä liuoksessa voidan mitata.
Dieudonné Uringi Uuci

Dieudonné Uringi Uuci (s. 28. lokakuuta 1957 Bunia) on kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Bunian hiippakuntaan 25. syyskuuta 1984 ja nimitettiin sen piispaksi 1. huhtikuuta 2005. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Laurent Monsengwo Pasinya, jota avustivat Giovanni d'Aniello ja Joseph Banga Bane.
Olánin talo

Historia

Olán Osakehtiön perustajan J. F. Olánin perhe asui perustamansa kirjapainon talossa. Yhtiö alkoi kuitenkin tarvita lisää tilaa, minkä takia puolisonsa kuoleman jälkeen toimitusjohtajaksi noussut Fina Olán alkoi suunnitella poikansa Wäinön kanssa uuden asuintalon rakentamista. Perhe osti tontin Pyynikin pohjoisrinteestä Palomäentie 25:stä. Talon suunnittelutyö meni perhetuttava Wivi Lönnille. Piirustukset valmistuivat vuonna 1916, ja osan niistä Lönn oli signeerannut Tampereella ja osan Jyväskylässä. Talo valmistui vuonna 1917. Yksityisasuntona olevaan taloon on tehty joitakin muutoksia, eikä rakennus ole enää täysin Lönnin suunnittelemassa ulkoasussa.

Arkkitehtuuri ja pohjakaava

Olánin talolla on paljon yhtäläisyyksiä 1910-luvun alussa Lönnin suunnittelemaan Lapinniemen isännöitsijän taloon, jotka molemmat edustavat tutkija Paula Kivisen mukaan Lönnin 1910-luvun arkkitehtuuria parhaimmillaan. Kummatkin ovat yksinkertaisia tilakokonaisuuksiltaan, ja kummankin laakean aumakaton alla kiertää vaakasuora ikkunanauha.
Olánin talo on rakennettu rinnetontille, ja se on osittain kolmikerroksinen. Se on rakennettu tiilestä ja punahongasta. Lönn hyödynsi rinnetonttia suunnittelemalla rakennukseen sisäänkäyntejä eri tasoille ja avaamalla tiloja eri puolille ympäröivää luontoa. Kummassakin talon asunnoista on laaja parveke ja useita eri suuntiin avautuvia erkkeri-ikkunoita. Pyynikin suuntaan avautuvaa näköalaa ovat sittemmin peittäneet uudemmat rakennukset. Talon kaksi asuntoa ovat sijoiteltu siten, että pääsisäänkäynnit ovat asuintilojen alapuolella idässä ja pohjoisessa. Alimpaan kerrokseen suunniteltiin kaksi tilavaa huonetta, keittiö ja pieni palvelijanhuone. Ylimmässä kerroksesa on makuu- ja vierashuoneet.
Mary Hannikainen

Mary Helena (Helene) Hannikainen (o.s. Spennert, 12. tammikuuta 1901 Helsinki – 7. helmikuuta 1974 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen laulaja ja näyttelijä, joka esiintyi operettirooleissa ja subrettiosissa. Hänen äänialansa oli sopraano. Hän opiskeli laulua Suomessa opettajinaan Alma Fohström, Maikki Järnefelt, Heikki Klemetti ja Hanna Granfelt. Ulkomailta hän haki oppia Berliinistä 1921–1924, Pariisista 1924–1926, Budapestista ja Tukholmasta. Berliinissä häntä opettivat Julie Trebicz ja rouva Demerow, Pariisissa Delaqarriere ja W. Bernardi sekä Tukholmassa Britta von Vegesack ja Aslaug Due-Møller.
Laulu-uransa aikana Hannikainen oli kiinnitettynä Berliinissä Deutsches Theateriin 1921–1923 ja Grosses Schauspielhausiin, Helsingissä Ruotsalaiseen teatteriin 1924–1928, Kansallisteatteriin 1928–1932 ja 1934–1941 ja Suomalaiseen oopperaan 1932–1934 sekä Tukholmassa Oscarsteaterniin 1952–1953. Tukholmassa hän esiintyi usein muutenkin vuosina 1932–1957 ja vieraili primadonnaosissa Göteborgissa, Malmössa ja Tallinnassa. Konserttien solistina hän esiintyi 1940-luvulla Helsingissä, Tukholmassa, Oslossa, Berliinissä, Pariisissa, Zürichissä ja Lontoossa. Hannikainen lauloi pääroolin Franz Lehárin Iloisessa leskessä yli 400 kertaa ja Ralph Benatzkyn Valkoisessa hevosessa noin 300 kertaa. Muita operettien päärooleja hän esitti Emmerich Kálmánin Sirkusprinsessassa, Kálmánin Mustalaisruhtinattaressa ja Paul Abrahamin Havaijin kukassa. Hänen oopperaosiaan olivat muun muassa Giuseppe Verdin La Traviatan Violetta, Charles Gounod'n Faustin Margareta, Johann Christoph Pepuschin Kerjäläisoopperan Polly ja Leevi Madetojan Pohjalaisten Liisa.
Mary Hannikainen oli naimisissa vuodesta 1927 viulisti Arvo Hannikaisen kanssa tämän kuolemaan, vuoteen 1942 asti ja vuodesta johtaja Axel Wilhelm Kallenbergin kanssa. Hannikainen asui Tukholmassa vuodesta 1952 lähtien.
Pukinmäen liikuntapuisto

Historiaa

Nykyistä liikuntapuistoa edeltänyt Pukinmäen urheilukenttä valmistui 1930-luvun alkuvuosina. Siihen asti paikalliset urheilukilpailut järjestettiinkin Pukinmäen ja Tapaninkylän hiekkateillä. Vanhan kentän rata oli poikkeuksellisen lyhyt, vain 350-metrinen. Nykyinen urheilupuisto rakennettiin vanhan kentän päälle 1980-luvun lopussa.
Vaikka liikuntapuiston ykkösnurmen katsojakapasiteetti on vain noin 2000 paikkaa, kentän yleisöennätys on 3 735 katsojaa. Se on peräisin Veikkausliigan paikallisottelusta PK-35–HJK kaudelta 1998.
Kaupunki rakennutti Pukinmäen liikuntapuistoon uuden huoltorakennuksen vuonna 2001. Kustannuksiltaan huoltorakennus oli 900 000 euroa.
Alfonso V (León)

Alfonso V (994–1028) oli Leónin kuningas vuosina 999–1028.

Nousu kuninkaaksi

Alfonso V nousi Leónin kuninkaaksi vuonna 999 isänsä Bermudo II:n hävittyä sodan Al-Mansur Ibn Abi Aamiria vastaan ja maan jouduttua tosiasiallisesti muslimien vasallivaltioksi.

Kuningaskunta muslimien vallassa sekä ajautuminen Navarran alaisuuteen

Leónilaisten oli osallistuttava 1003 muslimien liittolaisena taisteluihin Kastiliaa vastaan sekä alistuttava muihin nöyryytyksiin ja ryöstöretkiin. Etsiessään liittolaisia Alfonso meni naimisiin 1025 Navarran kuninkaan Sancho III Suuren tyttären Urracan kanssa, mutta joutui samalla appensa alaisuuteen.

Kuninkaan kuolema ja vallan periytyminen

Alfonso aloitti sodan Portugalin valtaamiseksi mutta kuoli 1028 Viseun piirityksessä, ja Leónin kruunun peri hänen yhdeksänvuotias poikansa Bermudo III. Bermudon alaikäisyyden aikana hallintoa hoiti kuitenkin hänen äitipuolensa Navarran Urraca, joka pääsi valvomaan isänsä Sancho III Suuren etuja Leónissa. Sancho III Suuren onnistui naittaa Bermudo III:n sisar pojalleen Ferdinand I:lle, joka 1037 voitti Bermudon ja valtasi maan vaimonsa nimissä.
Alfonso kirjoitutti 1017 maansa ensimmäiset lait.

Perhe

Alfonson vanhemmat olivat Bermudo II ja Kastilian kreivin tytär Elvira Garcia, joka hallitsi Leónin kuningattarena vuodet 999–1007 ja vetäytyi sen jälkeen luostariin.
Alfonson ensimmäinen vaimo oli sijaishallitsija Mendo Goncalvesin tytär Elvira de Melande (k. 1022). Mendo kuoli 1008 taistelussa viikinkejä vastaan. Pariskunnan lapsista Elvira meni naimisiin Navarran Ferdinand I:n kanssa, ja pojasta Bermudo III:sta tuli isänsä seuraaja valtaistuimelle. Alfonson toinen vaimo Urraca oli Navarran kuninkaan Sancho III Suuren tytär.
David Tomášek

Seuraura

Tomášek on HC Sparta Prahan kasvatti. Hän muutti jo 14-vuotiaana Yhdysvaltoihin ja siirtyi NAPHL-junioriliigan Motor City Metal Jacketsiin kaudeksi 2010–2011. Kaksi seuraavaa kautta Tomášek pelasi T1EHL-junioriliigan Oakland Jr. Grizzliesissa. OHL-joukkue Belleville Bulls varasi hänet 56. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2013. Tomášek siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2013–2014, jolloin hän nousi myös Bullsin kapteenistoon.
Kaudeksi 2015–2016 Tomášek palasi kotimaahansa ja siirtyi HC Pardubiceen. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigassa 22. elokuuta 2015 sveitsiläistä HC Davosia vastaan. Extraligassa Tomášek sai tililleen ensimmäisen ottelunsa runkosarjan avauskierroksella 11. syyskuuta 2015 vieraissa BK Mladá Boleslavia vastaan. Hän jäi ottelussa kuitenkin ilman peliaikaa. Tomášek sai ensimmäiset peliaikansa Extraligassa seuraavassa ottelussa 13. syyskuuta 2015 HC Plzeňiä vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 2.11 minuuttia. Tomášek keräsi ottelusta teholukeman -1. Ensimmäisen Extraliga-maalinsa hän teki 30. lokakuuta 2015 vieraissa HC Plzeňiä vastaan. Kaikkiaan Tomášekin tulokaskausi 2015–2016 toi 40 runkosarjaottelussa tehot 6+6=12 ja kuudessa karsintasarjan ottelussa yhden maalin. Hän pelasi myös neljä ottelua lainalla sarjatasoa alempana 1. česká hokejová ligan HC Šumperkissa. Kaudella 2016–2017 Tomášek teki Extraligan runkosarjassa tehot 14+7=21. Hän oli Pardubicen kolmanneksi paras maalintekijä Lukáš Nahodilin kanssa.
Tomášek siirtyi kaudeksi 2018–2019 kaksivuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue JYPiin. Hän oli joukkueen neljänneksi paras pistemies tehoilla 11+22=33. Mestarien liigassa Tomášek oli JYPin paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 4+2=6. Kaudella 2019–2020 hän johti seitsemän pelaamansa ottelun jälkeen joukkueen sisäistä syöttöpörssiä viidellä syöttöpisteellään ja teki niissä myös yhden maalin, kunnes lokakuussa 2019 Tomášekin sopimus JYPin kanssa kuitenkin purettiin yhteisymmärryksessä. Kaksi päivää myöhemmin hänen vahvistettiin palaavan kevääseen 2022 asti ulottuvalla sopimuksella kasvattajaseuraansa HC Sparta Prahaan.

Maajoukkueura

Tomášek pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2016. Tšekin A-maajoukkueessa hän on pelannut yhteensä 25 ottelua tehopistein 6+6=12. Tomášek teki A-maajoukkuedebyyttinsä Channel One Cupin 15. joulukuuta 2016 Helsingin jäähallissa pelatussa avausottelussa Suomea vastaan. Hänet merkittiin Tšekin nelosketjun keskushyökkääjäksi laidoilleen Robert Říčka ja Lukáš Lhoták. Tomášek teki ottelussa myös ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa. Hän on pelannut myös yhteensä 14 nuorten ja kaksi poikien maaottelua.
Anton Strålman

Ura

Strålman aloitti jääkiekon Skövde IK:n junnuissa. Hän myöhemmin jatkoi Skövden edustukseen I-divisioonaan ja HockeyAllsvenskaniin. Vuonna 2005 Toronto Maple Leafs varasi hänet kevään varaustilaisuudessa. Samana kesänä Strålman siirtyi Skövdestä Timrå IK:hon Ruotsin Elitserieniin. Strålman pelasi pelasi kaksi kautta Timråssa ennen kuin teki sopimuksen Toronton kanssa kesällä 2007.
Strålman liittyi Toronton organisaation farmijoukkueeseen Toronto Marliesiin kaudeksi 2007–2008. Kauden aikana hänet nostettiin NHL:ään, jossa hän pelasi 50 ottelua. Strålmanin uran toinen NHL-kausi 2008–2009 ei sujunut yhtä hyvin, ja hänet ensiksi sijoittettiin takaisin farmiin ja kauden jälkeen myytiin Calgary Flamesiin.
Calgary myi Strålmanin ennen seuraavan kauden alkua Columbus Blue Jacketsiin. Hän pelasi Blue Jacketsissa kaksi kautta. Marraskuussa 2011 Strålman siirtyi New York Rangersiin.
Rangersin paidassa Stanley Cup -finaaleihin päättyneen kauden 2013–2014 jälkeen, Strålman siirtyi Tampa Bay Lightningiin viisivuotisella ja yhteisarvoltaan 22,5 miljoonaan dollarin sopimuksella. Kesällä 2019 Strålman teki kolmivuotisen sopimuksen Florida Panthersin kanssa.
Strålman oli voittamassa maailmanmestaruutta Ruotsin joukkueessa MM-kisoissa 2017.