google/wiki40b huggingface dataset:
Otto Wilhelm Ramsay

Otto Wilhelm Ramsay (1743 Lövkoski – 1806 Espoo) oli suomalainen sotilas ja maaherra. Hän kävi Haapaniemen Kadettikoulun ja sai vänrikin arvon 1761 Uudenmaan ja Hämeen rykmentissä. Osallistui Pommerin sotaan 1761–1762, sai kapteenin arvon Savon rykmentissä 1770 ja everstin arvon 1784 ja nimitettiin Kymenkartanon läänin maaherraksi 1789, josta virasta hän erosi 1793. Hän kuoli 1806 Espoon kartanossa.
Ramsay kuului Ramsayn aatelissukuun. Hänen vanhempansa olivat luutnantti Gustaf Wilhelm Ramsay ja Anna Juliana Taube. Hän meni 1775 naimisiin serkkunsa Sofia Lovisa Ramsayn kanssa. Hänestä tuli näin vaimonsa perintöön kuuluvien kartanoiden isäntä, joihin kuuluivat muun muassa Jakkarilan kartano Porvoon pitäjässä sekä Espoon kartano. Perhe asui vuodesta 1801 Espoon kartanossa, jonne valmistui tuolloin uusi päärakennus. Otto Wilhelm ja Sofia Ramsayn poikia olivat Suomen sodassa kaatuneet majuri Anders Wilhelm Ramsay ja luutnantti Carl Gustaf Ramsay, jotka muistetaan J. L. Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoiden runon Matkamiehen näky innoittajina. Viimeinen eloon jäänyt poika Adolf Henrik Ramsay muutti myöhemmin ruukinpatruunaksi Ruotsiin.
Johan Hinric Lidén

Johan Hinric Lidén (1741–1793) oli oppihistorioitsija. Hän opiskeli Turun akatemiassa ja oli Uppsalan yliopiston dosentti vuodesta 1765. Hän sai professorin arvon 1779. Hän julkaisi muun muassa latinaksi Ruotsin kirjallisuudenhistorian Historiola litteraria poëtarum suecanorum (3 osaa, 1764–1772) ja luettelon kokoamistaan väitöskirjoista (1778–1780). Hän keräsi arvokkaita käsikirjoituskokoelmia.
Criminal (Britney Spearsin kappale)

Musiikkivideo

Kappaleen musiikkivideo kuvattiin Lontoossa, Stoke Newingtonin alueella 17. - 18. syyskuuta 2011. Ohjaajana toimi Chris Marrs Piliero, joka ohjasi myös Spearsin edellisen singlen "I Wanna Go" musiikkivideon. Vuoden 2011 MTV Video Music Awards -gaalan jälkeen Spears kertoi MTV:lle, että hänellä on todella mielenkiintoinen idea videon juonesta. 6. syyskuuta Spears paljasti Twitter-tilillään kuvaavansa musikkivideon Englannin vanhoilla kaduilla. Spearsin poikaystävä Jason Trawick vierailee videossa.

Listasijoitukset

Kappale debytoi Suomen virallisella latauslistalla sijalla 18.
Joey Zasa

Joey Zasa on kuvitteellinen amerikanitalialaisen rikollisperheen päämies Francis Ford Coppolan ohjaamassa elokuvassa Kummisetä osa III (1990). Häntä näyttelee elokuvassa Joe Mantegna.
Joey Zasa on perinyt Corleonen perheen liiketoiminnat 1970-luvulla ja ottanut palvelukseensa Vinnie Mancinin, joka on edesmenneen mafioso Sonny Corleonen poika. Vinnien setä Michael Corleone on siirtänyt perheen liiketoiminnat laillisiin säätiöihin, mutta omaa vielä vaikutusvaltaa rikollisperheiden neuvostossa.
Zasa joutuu riitoihin Michaelin kanssa ja yrittää toisen rikollispäällikön Don Altobellon kanssa raivata Corleonen ja muut vanhemmat mafiapäälliköt pois tieltään. Kummisetä-elokuville tyypillisessä verilöylyssä Michael Corleone ja Vincent Mancini onnistuvat kuitenkin pakenemaan.
Michael Corleonen jouduttua sairaalaan, isänsä tempperamenttisen ja väkivaltaisen luonteen perinyt Vinnie tappaa Zasan.
Delta IV Heavy

Delta IV Heavy on Delta IV -kantorakettiperheeseen kuuluva suurikokoinen kaksivaiheinen amerikkalainen kantoraketti. Sen valmistaja on Boeing. Raketin hinta on noin 170 miljoonaa dollaria. 
Raketissa on rinnakkain kolme Common Booster Core-vaihetta, joista jokaisessa on yksi nestemäistä vetyä  polttava RS-68 -moottori, ja näistä keskimmäisen päällä on raketin toinen vaihe. Keskimmäisen tehoa pienennetään laukaisun jälkeen, jotta siinä riittää polttoainetta hiukan pidempään kuin reunimmaisissa, jotka irrotetaan aiemmin, eli reunimmaiset toimivat apuraketteina keskimmäiselle.
Laukaisun aikainen suurin työntövoima on 8,7 miljoonaa Newtonia. Toisessa vaiheessa on nestemäistä vetyä polttava RL10B-2 -moottori. 
Delta IV Heavy pystyy kuljettamaan 22 000 kg:n kuorman matalalle maata kiertävälle radalle (jolla on mm. Kansainvälinen avaruusasema), ja 13 130 kg kuorman siirtoradalle kohti geosynkroonista rataa. Raketin laukaisumassa on 733 400 kg. Raketin halkaisija on 5 metriä ja pituus on noin 71 metriä. 

Kantoraketin ensimmäinen laukaisu oli 21. joulukuuta 2004 kello 2150 UTC Cape Canaveralin tukikohdasta laukaisualusta 37B:ltä (samalta paikalta laukaistiin Saturn I ja IB -kantoraketit 1960-luvulla). Tätä testilentoa, jolla avaruuteen kuljetettiin DemoSat ja Nanosat-2 -satelliitit, seurasivat suunnitelmien mukaan varsinaiset lennot elokuussa ja joulukuussa 2005.
Gijeong-dong

Gijeong-dong (kor. 기정동, McCune-Reischauer: Kijŏng-dong) on kylä Pohjois-Koreassa. Etelä-Koreassa uskotaan, ettei kylässä asu ketään sotilaiden lisäksi ja että se on rakennettu propagandatarkoituksessa.
Pohjoisessa julkaistu matkaopas kirjoittaa kylästä: "Kylässä on yli 200 taloutta, lastentarha, koulu ja sairaala". Kylässä nähdään ajoittain työläisiä, ja joihinkin rakennuksiin syttyy valoja, mutta talojen ikkuna-aukoissa ei näy olevan laseja.
Kylässä on 160-metrinen lipputanko, joka oli aikoinaan maailman korkein. Siinä liehuu 30 metriä leveä Pohjois-Korean lippu. Lipputanko on osa Koreoiden propagandasotaa, sillä kerrotaan, että se pystytettiin, koska rajan toisella puolella sijaitsevaan eteläkorealaiseen kaupunkiin oli pystytetty korkea lipputanko .
Lipputanko menetti asemansa maailman korkeimpana Bakuun Azerbaidžaniin pystytetylle 162 metriä korkealle rakennelmalle, jonka puolestaan ohitti Dušanbeen Tadžikistaniin vuonna 2011 pystytetty 165-metrinen tanko.
Kavantola

Kavantola on kylä Halikossa 110-tien laidalla. Tien molemmin puolin on kylän laakea peltomaisema, joskin eteläpuolella on hivenen metsää, jonka laidalle kylän nykyinen rakennuskanta on sijoittunut. Kavantolaa rajaavat pohjoisesta Mätikkö, idästä Kirjola, etelästä Naapala ja lännestä Korvenpää.
Kavantola edustaa Halikon vanhempaa kyläkantaa, sillä se on perustettu varhaiskeskiajan aikana. Kylässä oli kolme kanta tilaa Isotalo, Pohjantalo ja rälssitila Keskitalo. Kylään ilmestyi vielä neljäs tila 1500-luvulla, jotka kaikki siirtyivät isojaon jälkeen 1787 alkuperäiseltä kylämäeltä omien maidensa keskelle. Kavantolassa maatilojen kehityssuunta on ollut poikkeava. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa kaikki kylän tilat päätyivät vuorollaan Kirjolan päätalon omistukseen, ja ovat sittemmin hävinneet. Isotalon paikalla sijaitsee nykyään Kirjolan entinen torppa Ylitupa. Kylän torpat puolestaan itsäistyivät 1900-luvun alkuvuosikymmeninä.
Huomattavasti kutistunut Kavantola kasvoi sotien jälkeen, kun siirtoväelle lohkottiin tiloja. Kylästä lohkottiin useita omakotitalotontteja kun 110-tie rakennettiin 1954. Palveluita kylässä ei ole, mutta 110-tien vuoksi kylästä ei ole pitkä matka läheisiin keskuksiin.
Isohaukkakehrääjä

Tuntomerkit

Isohaukkakehrääjä on 23-25,5 cm pitkä ja sen siipiväli on 54-60 cm. Sen höyhenpuku on väriltään tummanruskeankirjava. Sillä on terävät siiet ja keskipitkä pytstö, jonka kärjessä on matala lovi. Siipien käsisulat ovat kuviottoman mustat ja niiden keskellä on leveä valkoinen poikkijuova, joka on naaraalla epäselvempi kuin koiraalla.

Levinneisyys

Isohaukkakehrääjiä pesii Pohjois- ja Keski-Amerikassa. Laji talvehtii Etelä-Amerikan pohjois- ja keskiosissa. Euroopassa laji on hyvin harvinainen harhailija, jota tavataan syys-lokakuussa lähinnä Isossa-Britanniassa.
Sallan–Kuusamon alue

Sallan–Kuusamon alue on yksi niistä luovutetuista alueista, jotka Suomi menetti Neuvostoliitolle talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940. Alue käsitti Kuusamon ja Sallan kuntien silloiset itäosat. Jatkosodassa Pohjois-Suomessa toimineet, Saksan armeijan alaisuudessa olleet suomalaisjoukot valtasivat alueen 1941, josta ne kuitenkin joutuivat vetäytymään Moskovan välirauhansopimuksen mukaan 1944.

Kuusamon luovutettu osa

Kuusamosta luovutetun osan maapinta-ala oli 1 638 km² ja asukkaita oli noin 2 100. Alueella sijaitsivat Enojärvi, Kenttikylä, Paanajärvi, Pukari, Tavajärvi ja Vatajärvi. Näistä Paanajärvi oli silloisen Kuusamon merkittävimpiä kyliä. Luovutuksen myötä valtaosa asukkaista asutettiin jäljelle jääneelle Kuusamon kunnan alueelle.

Sallan luovutettu osa

Sallasta luovutetun osan maapinta-ala oli 5 834 km² ja asukkaita oli noin 3 330. Alueella sijaitsivat Kuolajärvi eli Sallan kirkonkylä sekä Alakurtin, Korjan, (itäisemmän) Kuolajärven, Lampelan, Sallansuun, Sovajärven, Tuutijärven, Vuorijärven ja Yläkurtin kylät. Alueella oli myös Kutsan luonnonpuisto ja Leipätunturi.

Nykytilanne

Alue on osa Venäjää ja siellä on noin 7 200 asukasta (2005). Kuusamon entinen itäosa ja Sallan entisen itäosan eteläisin reuna kuuluvat lähestulkoon asumattomina Kiestingin maaseutuasutukseen Louhen kuntapiirissä Karjalan tasavallassa. Muu Sallan entinen itäosa, jossa asutus on keskittynyt Alakurttiin, muodostaa Alakurtin maaseutuasutuksen Kantalahden kuntapiirissä Murmanskin alueella.
Auray

Maantiede

Kaupunkia ympäröi Crac’hin kunta sekä etelästä että lännestä, Pluneretin kunta sijaitsee itäsivulla.

Historia

Auraun historiaan liittyy muutamia merkittäviä tapahtumia. Aurayn taistelu 29. syyskuuta 1364 oli Bretagnen perimyssodan viimeinen taistelu.
Vuonna 1632 merivoimat lähtivät kaupungin Saint-Goustanin satamasta valloittamaan Port-Royalin kaupunkia nykyisen Quebecin alueella. Tätä lähtöä valvoi Kardinaali Richelieun tarkka katse. Satamalla oli käyttöä myös vuonna 1776, kun amerikkalainen Benjamin Franklin lähti kaupungin satamasta ja näin voidaan katsoa Yhdysvaltain sisällissodan alkaneen, sillä hän vei mukanaan Ranskan kuningas Ludvig XVI:lta sotilaallista apua.
Kaupungin rautatieasema oli toisen maailmansodan aikana strateginen paikka, sillä sinne rahdattiin valtavat määrät betonia, joka oli tarkoitettu Bretagnen merenrantojen linnoitusten vahvistamiseen.
Simo Salminen (muusikko)

Simo Salminen (16. joulukuuta 1956 Helsinki – 3. maaliskuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen jazztrumpetisti.

Ura

Salminen soitti 1970-luvulta alkaen useissa nimekkäissä suomalaisissa jazzorkestereissa, kuten Tapiola Big Bandissa, Paradisessa ja UMOssa. Vuonna 1978 Salminen muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän oli mukana toista vuotta muun muassa Buddy Richin isossa yhtyeessä sekä Eddie Palmierin ja Machiton yhtyeissä. 1979 hän oli mukana Mike Oldfieldin Euroopan- kiertueella ja soittaa siltä äänitetyllä albumilla Exposed. 
Vuonna 1983 hän palasi Suomeen ja toimi muun muassa Oulunkylän Pop & Jazz konservatorion opettajana. Hän liittyi uudestaan myös UMOon. Salminen vastasi yleensä orkestereissa trumpettisektion johtotehtävistä ja soitti vähemmän solistiosuuksia.

Muuta

Simo Salminen oli jazz-saksofonisti ja -klarinetisti Teemu Salmisen veli.
Gebardi

Alkuvaiheet

Gebardi sai alkunsa "Sokerihumala"-nimisestä Visa Luttisen pop/rock-biisejä esittäneestä bändistä. .
Virallisesti Gebardi sai alkunsa, kun joulukuussa 1998 bändi pisti ensimmäistä kertaa ylleen teettämänsä leopardikuvioiset takit. Ensimmäinen keikka oli alkukuusta Turussa lääkefirman pikkujouluissa ja ensimmäinen julkinen esiintyminen viikko-pari tämän jälkeen helsinkiläisen ravintolan Bottan yötansseissa.
Alkuperäinen viisikon kokoonpano oli: Visa Luttinen - laulu, Pasi Kallio - basso & taustalaulu, Matti Lehtinen - rummut, Mika Lahnajoki - kitara & taustalaulu, Jiri Kuronen - koskettimet & taustalaulu.
Yhtye on esiintynyt leopardikuvioisissa asuissa sen vuoksi, että juhlivalle yleisölle ne saattavat jäädä paremmin mieleen kuin esiintyvän yhtyeen nimi.
Kirjoitusasusta: "Alun perin olimmekin Gepardi kovalla peellä, eli oikeinkirjoitettuna, mutta kun toimeennuimme vihdoin nettisivujen tekoon, totesimme, että gepardi.com -domain oli jo varattu (eikä siihen aikaan saanut erinäisistä syistä .fi -päätettä). Bändin toiminta oli kuitenkin sen verran alkutekijöissään, että kirjoitusasun vaihtaminen ei tuntunut dramaattiselta. Onhan bardissa sanaleikkiä, eikä toisaalta sekään haitannut, että sellaisetkin bändit kuin The Beatles ja Hurriganes ovat tahallaan kirjoittaneet nimensä väärin."

Keikkailu ja jäsenvaihdokset

Jo vähän ennen Gebardi-nimen syntyä oli bändissä vieraillut Lahnajoen tuttavuus, saksofonisti Veli-Pekka Haanmäki, joka kesään 1999 mennessä oli vakiinnuttanut paikkansa kokoonpanossa. Kitaristi Lahnajoki lähti laulavan näyttelijän Pertti Koivulan taustabändiin, ja 1999 kesän 11 päivän Finnjet-kiinnityksellä nähtiin viisikko Luttinen-Kallio-Lehtinen-Kuronen-Haanmäki, jossa Luttinen soitti kitaraa. Heti pian tämän jälkeen kitaristiksi tuli Pasi Könönen. 
2001 Viking Cinderellalla Gebardin kanssa lavalle astui silloin La Stradan riveissä tuurannut Erno Tiittanen trumpettinsa kera. Tästä lisäyksestä vuoden 2002 aikana Gebardi kasvoi pikkuhiljaa seitsikoksi - ja aisapari Nat Newborn - Ernio Arricone sai lähtölaukauksensa.
Kosketinsoittaja Jiri Kurosen tilalle loppuvuodesta 2003 riveihin pestautui siihen aikaan Bumtsibum -ohjelmasta tunnettu Tuomas "Tumppu" Kesälä, joka oli jo muutamaan otteeseen hänkin tuurannut Gebardissa. Kesälä oli Basisti-Pasin läheinen opiskelukaveri Sibelius-Akatemian musiikkikasvatusosastolta.
2007 Erno Tiittanen erosi yhtyeestä. Tilalle astui "kahdeksas gebardi" Pasi "Piiska" Piispanen, pianisti, laulaja ja trumpetisti.

Albumi

Yhtye on julkaissut yhden albumin, Sisäinen eläin, joka nousi vuonna 2009 Suomen virallisen listan ykkössijalle. Sisäisellä eläimellä soittaa erityinen 15-henkinen kokoonpano, minkä takia yhtyeen nimi oli poikkeuksellisesti Gebardi XXL.
Anton Suurkonka

Anton Suurkonka (12. elokuuta 1886 Valkeala – 31. maaliskuuta 1964 Kuusankoski) oli suomalainen poliitikko. Suurkonka toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1930–1936, 1939–1945 sekä 1948–1951 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä ja Kymen läänin vaalipiiriä. Suurkonka toimi myös Valkealan kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Siviiliammatiltaan Suurkonka oli maanviljelijä ja hän toimi viljelijänä Valkealassa. Suurkonka toimi myös Selänpään sähkö oy:n toimitusjohtajana. Hän oli myös seurapuhuja. Suurkonka toimi presidentin valitsijamiehenä vuonna 1931. Suurkongan vanhemmat olivat maanviljelijä Erik Suurkonka ja Anna-Leena Pessa. Suurkongan puoliso vuodesta 1919 oli Toini Kustaava Rytkönen. Suurkongalle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1946.
Indoparthialainen kuningaskunta

Historia

Indoparthialaiset mainitaan suoraan vain muutamissa kirjallisissa historiallisissa lähteissä. Indoparthialaisten hallitsijoiden lyömät kolikot ovatkin olleet tärkein heistä kertova historiallinen lähde. Seleukideista irtautuneessa Parthiassa valtaan nousseet arsakidit olivat aloittaneet voimakkaan laajenemisen kuninkaansa Mithridateksen johdolla 160-luvulla eaa. ja lopulta parthialaiset ulottivat alueensa heitä edeltäneiden indoskyyttien hallitsemalle alueelle Pohjois-Intiassa ja Etelä-Afganistanissa. Uusien alueidensa hallitsemiseksi parthialaiset perustivat alaisiaan kuningaskuntia ja yksi näistä muodostettiin sittemmän Sistanin alueelle ensimmäisen vuosisadan eaa. lopulla. Alueita hallitsi satraappi Gondofares ja hän levitti edelleen alueitaan Sistanista Arakhosian ja Gandharan alueelle Pakistaniin ja Pohjois-Intiaan. Vuoden 20 jaa. paikkeilla Gondofares julistautui itsenäiseksi. Hänen pääkaupunkinsa oli Taksila nykyisen Keski-Pakistanin eteläosissa. Nimenä Gondofares on saattanut olla myös indoparthialaisen hallitsijasuvun dynastinen titteli.
Gondofareksen seuraajat hallitsivat alueitaan noin sadan vuoden ajan. Arsakidit pitivät lopulta yllä rauhanomaisia suhteita kapinoineeseen provinssiinsa, mahdollisesti koska heillä ei ollut varaa sitoa joukkoja valtakuntansa kaakkoisrajalle. Vain muutaman hallitsijasukupolven jälkeen indoparthialaisista pohjoiseen muodostui kuitenkin uusi voimatekijä. He joutuivat pian sotimaan levittäytyviä kušanoja vastaan. Ensimmäisen vuosisadan lopulla indoparthialaiset kärsivät useita tappioita kušanoille ja he menettivät Intian jokilaaksojen alueet. Indoparthialaiset hallitsivat vielä Kabulin laaksoa, joka sekin menetettiin toisen vuosisadan loppuun mennessä. Indoparthialaisten kukistumisen jälkeen Kušan-valtakunnalla ei ollut merkittäviä sotilaallisia uhkatekijöitä lähipiirissään.
Käännekohdassa

Käännekohdassa (engl. Intersection) on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, joka on uusintaversio vuoden 1970 ranskalaisesta elokuvasta Sellaista on elämä. Elokuvan pääosia esittävät Richard Gere, Sharon Stone, Lolita Davidovich, Martin Landau ja Jennifer Morrison. Elokuvan on ohjannut Mark Rydell. Elokuva oli taloudellinen floppi ja voitti Razzie-palkinnon huonoimmasta naispääosasta.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä kuvasi elokuvaa kauttaaltaan veteläksi, hyvin kuvatuksi keskinkertaisuudeksi. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Heikki A. Reenpää

Heikki Allan Reenpää (s. 14. toukokuuta 1922) on suomalainen yritysjohtaja ja professori (1978). Hän toimi  Otavan toimitusjohtajana vuosina 1968–78 ja hallituksen puheenjohtajana 1979–2000. Hän kuuluu Otavaa monessa polvessa johtaneeseen Reenpään sukuun, ja myös hänen isänsä Heikki Reenpää (1896–1959) oli Otavan toimitusjohtaja. Heikki A. Reenpää kohosi toimitusjohtajaksi setänsä Kari Reenpään tilalle tämän tehtyä itsemurhan. Reenpään on sanottu vaikuttaneen siihen, että monet 1950-luvun modernistiset kirjailijat tulivat Otavan leipiin.
Reenpää oli keskeinen henkilö perustettaessa Eino Leinon seuraa, ja hän on toiminut myös Pro Karelia -kansalaisliikkeessä.

Perhe

Heikki A. Reenpää avioitui keväällä 1944 Lotte Wichmannin kanssa. Vuonna 1944 heille syntyi esikoispoika Lauri (9. joulukuuta 1944), tytär Maret ja kuopuksena Timo (26. syyskuuta 1949).

Toiminta talvi- ja jatkosodassa

Heikki A. Reenpää ilmoittautui Helsingin ilmatorjuntarykmentin koulutusyksikköön alkuvuodesta 1940, mutta talvisota ehti loppua, ennen kuin hän pääsi rintamalle. Välirauhan aikana Reenpää komennettiin Ahvenanmaalle Eckeröhön, jossa hän toimi 40 mm:n ilmantorjuntatykin suuntaajana. Välirauhan aikana hän kouluttautui Santahaminassa ensin aliupseeriksi ja sen jälkeen IT-RUK:ssa ilmatorjuntaupseeriksi. Jatkosodan alkaessa hänet määrättiin aluksi Santahaminassa perustetun RsItPsto 4:n kevyen 40 mm:n patterin jaosjohtajaksi. Myöhemmin hän siirtyi VII AK:n esikuntaan IT-komentajan apulaiseksi. Keväällä 1943 hän osallistui 12 päivän tutkakurssille Berliinissä. Reenpää osallistui kaikkiin kolmeen Helsingin suurpommitusten torjuntaan helmikuussa 1944 Helsingin ilmantorjuntakeskuksessa majuri Aake Pesosen alaisuudessa.

Sodan jälkeinen toiminta

Hän lahjoitti vuonna 2004  Kansalliskirjastolle yksityiskirjastonsa, johon kuului yli 20 000 nidettä. Tämä oli yksi arvokkaimmista lahjoituksista, mitä Kansalliskirjastolle koskaan on tehty.
Henri de Boulainvilliers

Anne Gabriel Henri Bernard, markiisi de Boulainvilliers (11. lokakuuta 1658 Saint-Saire - 23. tammikuuta 1722 Pariisi), oli ranskalainen historioitsija.
Markiisi de Boulainvilliers ja hänen ystävänsä Nicolas Fréret levittivät 1700-luvun alussa oppia kaksirotuteoriasta, jolla tuli olemaan paikkansa Ranskan politiikan aatehistoriassa. Teoksessa Historie de l'ancien gouvernement de la France (1727) tämä oppi on laadittu. Ranskan kansa periytyi sen mukaan kahdesta kansasta: gallo-roomalaisista ja frankeista. Talonmiehet ja porvarit olivat niitä ensimmäisiä ja aristokraatit frankeja.
Boulainvilliers aatteet omaksui m.m. Montesquieu ja se on myös Arthur de Gobineaun opin pilari. Kansa muodostuu tämän opin mukaan aina kahdesta elementistä: valloittajat ja valloitetut, voittajat ja häviäjät.
Venäjän vapain mies

Venäjän vapain mies (engl. Russian Libertine) on Ari Matikaisen ohjaama pitkä suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2012. Elokuva kertoo venäläisen toisinajattelija Viktor Jerofejevin kautta Venäjän nykytilasta. Elokuvan on tuottanut Ari Matikaisen tuotantoyhtiö Kinocompanylle Liisa Juntunen.
Ferdo Livadić

Elämäkerta

Livadić syntyi Celjessä nykyisessä Sloveniassa. Hän oli 1800-luvun nationalismin keskushahmoja Kroatiassa ja maan ensimmäinen modernin ajan säveltäjä. Vuonna 1833 Livadić sävelsi Ljudevit Gajn runon "Još Hrvatska ni propala",  (suom. 'Kroatia ei ole vielä sortunut') josta tuli myöhemmin illyrian kansanliikkeen tunnuslaulu. Hän sävelsi lukuisia muita kroatian-, slovenia- ja saksakielisiä lauluja sekä marsseja, tansseja ja scherzoja. Livadićin tunnetuin sävellys on Nocturne fis-mollissa (1822). Häntä pidetään< ensimmäisenä kroatialaisena nationalistisena säveltäjänä, ja hänen jälkiään seurasivatkin myöhemmin mm. Vatroslav Lisinski ja Ivan plemeniti Zajc. Hän kuoli 79-vuotiaana Samoborissa.
Léros

Maantiede

Léros sijaitsee Egeanmeren itäosassa ja kuuluu Dodekanesian saaristoon. Sen lähimmät saaret ovat Kálymnos etelässä, Leipsoí pohjoisessa ja Pátmos luoteessa. Etäisyys Kálymnokselle on alle 2 kilometriä, ja välissä on useita pieniä saaria. Siksi saarten välille on joskus suunniteltu siltaa, jota ei kuitenkaan ole rakennettu.
Saaren pinta-ala on noin 53 neliökilometriä ja rantaviivan pituus noin 70 kilometriä. Saaren pituus on noin 15 kilometriä ja leveys kapeimmillaan noin 1,5 kilometriä. Saari on vuoristoinen ja sen korkein kohta kohoaa noin 500 metrin korkeuteen.

Myöhempi historia

Johanniittain ritarikunta valloitti Léroksen vuonna 1314. Osmanien valtakunnan osaksi saari liitettiin vuonna 1523. Italia valloitti Léroksen ja muun Dodekanesian Kastelórizoa lukuun ottamatta vuonna 1912. Virallisesti Italia sai saaret hallintaansa Lausannen sopimuksessa vuonna 1923. Saari toimi Italian sotilastukikohtana. Italialaiset rakensivat Lakkín kaupungin (Porto Lago) 1930-luvulla.
Saarella käytiin 26. syyskuuta – 16. marraskuuta 1943 toiseen maailmansotaan kuulunut Léroksen taistelu, jossa italialaiset, britit ja kreikkalaiset ottivat yhteen saksalaisten kanssa. Taistelu päättyi saksalaisten voittoon ja marraskuussa 1943 Saksa miehitti Léroksen. Britit miehittivät saaren 9. toukokuuta 1945 ja Kreikkaan saari liitettiin 7. maaliskuuta 1948.
Léroksella on ollut aiemmin jossain määrin huono maine kolmesta syystä. Kreikan sisällissodan (1946–1949) jälkeen saarella toimi kommunistien orpojen ja huostaanotettujen lasten koulu. Kreikan sotilasjuntan aikana vuosina 1967–1974 saarella toimi vankileiri. Vuonna 1959 saarelle perustettiin psykiatrinen sairaala. Se aiheutti vuonna 1989 mediaskandaalin, kun sen keskitysleirimäisiksi kuvatut olot paljastuivat BBC-dokumentissa koko Euroopalle. Mielisairaalan tilanne korjattiin EU-rahoituksella. Se on toiminnassa täysin uudelleenjärjesteltynä edelleen ja se on saarelle merkittävä taloudellisesti.
Suomessa Léros tunnetaan muun muassa kirjailija Göran Schildtin ja Daphne-purjeveneen kotina Kreikassa. Schildtit muuttivat saarelle vuonna 1965 ja heidän talonsa Villa Kolkis sijaitsee Spilián kylässä. Schildt kuvaa saarta ja saarelaisten elämää erityisesti teoksessaan Dianan saari.

Talous ja liikenne

Saaren merkittävin työnantaja on pitkään ollut psykiatrinen sairaala, jonka ansiosta saari ei ole ollut riippuvainen turismista. Se työllistää noin 1 000 henkeä. Muutoin Léroksen pääelinkeinot ovat kalastus ja maanviljely. Saarella kasvatetaan esimerkiksi johanneksenleipäpuuta, oliivia, hedelmiä, viikunaa, tupakkaa ja viinirypälettä.
Léroksen pääsatama sijaitsee Lakkíssa. Saarelle liikennöi päivittäin lautta pääkaupunki Ateenan kupeessa sijaitsevasta Pireuksesta. Lauttoja liikennöi myös Kosilta, Ródokselta ja Kálymnokselta sekä useilta muiltakin Dodekanesian saariston saarilta. Kesäisin katamaraani liikennöi Lérokselta myös esimerkiksi Leipsoílle, Ikaríalle, Pátmokselle, Sýmille, Sámokselle ja Kosille.
Léroksen lentoasema sijaitsee saaren pohjoisosassa lähellä Parthénin kylää. Olympic Airlines operoi kentältä päivittäin Ateenan kansainväliselle lentoasemalle.
Seikilos-hymni

Seikilos-hymni on Antiikin Kreikan aikainen sävelmä. Se on vanhin säilynyt kokonainen sävellys, jonka sanat ja sävel on kirjoitettu muistiin. Sen säveltäjää ei ole tunnistettu. Antiikin Kreikan ajoilta ei ole jäänyt nykypäivälle juuri yhtään kokonaisia sävellyksiä joten Seikilos-hymni on siinä mielessä hyvin harvinainen.
Otto Wahlgren

Otto Gösta Wahlgren (s. 16. tammikuuta 1927 Helsinki) on suomalainen tekniikantutkija ja professori. Hän oli Teknillisen korkeakoulun tietekniikan apulaisprofessori vuosina 1964–1966, liikennetekniikan ensimmäinen professori 1967–1973, Valtion teknillisen tutkimuskeskuksen tie- ja liikennelaboratorion johtaja professorin arvolla 1973–1987. Hän tutki muun muassa tieliikennettä ja liikennenopeuksiin ja -turvallisuuteen vaikuttavia tekijöitä.