google/wiki40b huggingface dataset:
Harjamäen sairaala

Harjamäen sairaala oli Siilinjärven kunnassa vuosina 1926-1997 toiminut useiden pohjoissavolaisten kuntien yhdessä perustama mielisairaala (vuoteen 1955 saakka Siilinjärven piirimielisairaala).

Historia

Mielisairaalan perustaminen Pohjois-Savon maakuntaan nousi esille jo 1912 Pohjois-Savon läntisten kuntien kunnallispäivillä. Ensimmäinen maailmansota kuitenkin katkaisi hankkeen. Asia nousi uudelleen esille sodan jälkeen ja vuonna 1921 kunnat päättivät perustaa yhteisen piirimielisairaalan. Sairaalan paikaksi ostettiin Siilinjärvellä sijaitseva Harjamäen 355 hehtaarin maatila, joka tarjosi pohjan sairaalan omalle ruoantuotannolle sekä tärkeimmälle hoitomuodolle, työterapialle, johon potilaat osallistuivat sairaalalle kuuluvalla maatilalla työskennellen.
Vuonna 1926 valmistuneen ensimmäisen sairaalarakennuksen suunnitteli helsinkiläinen arkkitehti Axel Mörne, joka oli tuon ajan johtavia sairaala-arkkitehteja. Rakennuksessa oli 150 potilaspaikkaa, aputiloja sekä henkilökunnan asuntoja. Lisäksi alueella sijaitsi huoltorakennuksia. Sairaala-alue laajeni vuosikymmenten kuluessa paitsi sairaalarakennuksilla myös muihin laajan laitoksen toimintoihin liittyvillä rakennuksilla aina huoltorakennuksista henkilökunnan asuntoihin. Varsinaisina sairaalarakennuksina alueelle valmistui vuonna 1939 naistentalo, vuonna 1959 uusi päärakennus sekä viimeiseksi vuonna 1961 Kevättömän B-mielisairaala.
Harjamäen sairaala oli aikanaan yksi Suomen suurimmista mielisairaaloista: sen ollessa laajimmillaan potilaita oli yli 1000 ja työntekijöitä yli 600. Hoitohenkilökunnan lisäksi sairaala työllisti mm. maatilan, puutarhanhoidon, kiinteistön- ja teknisen huollon, pesulan, keittiön, hallinnon ja talouden henkilökuntaa. Sairaala oli merkittävä työllistäjä pienessä, vuonna 1925 perustetussa Siilinjärven kunnassa ja sen merkitys kunnalle on ollut huomattava.
Muusta kuntakeskuksesta alkujaan syrjässä sijainneesta sairaala-alueesta muodostui vuosikymmenten aikana oma vilkas yhteisönsä. Siellä oli mm. kauppa, kioski, posti ja vilkasta harrastustoimintaa. Sairaala oli monien toimintojensa sekä osittain myös elintarviketuotannon osalta pitkälti omavarainen. Valtaosa henkilökunnasta asui alueelle rakennetuissa henkilökunnan asunnoissa. Alueen ilmapiiriä leimasi Harjamäen hengeksi kutsuttu yhteisöllisyys.
Suurin osa sairaalassa hoidetuista potilaista oli diagnosoitu skitsofreenikoiksi. Sairaalassa hoidettiin myös mm. masennukseen, maanis-depressiivisyyteen sekä alkoholismiin sairastuneita potilaita. Sairaalassa toimi myös neurologinen osasto.
Vuonna 1990 Harjamäen sairaala liitettiin Pohjois-Savon sairaanhoitopiiriin. Psykiatrinen hoidon rakennemuutos johti 1990-luvun kuluessa laitoshoidon purkamiseen ja hajauttamiseen sekä avopalveluiden lisäämiseen, minkä seurauksena myös Harjamäen sairaalan toimintoja ryhdyttiin ajamaan alas. Sairaala lakkautettiin vuonna 1997.

Harjamäki tänään

Harjamäen sairaala-alueella on nykyisin vilkasta yritystoimintaa. Vuonna 1939 naistenosastoksi valmistuneessa rakennuksessa toimii Siilinjärven kunnan ylläpitämä Harjamäen sairaalamuseo, joka esittelee Harjamäen historiaa.
Burt Young

Burt Young, entiseltä nimeltään Jerry De Louise, (s. 30. huhtikuuta 1940 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Rocky-elokuvien Paulie-hahmona. Hän sai roolistaan sarjan ensimmäisessä osassa parhaan miessivuosan Oscar-ehdokkuuden vuonna 1976.
Burt Young on esiintynyt uransa aikana yli sadassa projektissa. Pääosin hän on edustanut italialais-amerikkalaisia työläisluokan hahmoja, kuuden Rocky-elokuvan lisäksi muun muassa elokuvissa Chinatown, Raivopäät, New Yorkin unelmia, Suuri gangsterisota, Pääteasema Brooklyn ja Downtown: A Street Tale. Lisäksi Young on esiintynyt monessa televisiosarjassa, kuten Baretta, Kova laki ja M*A*S*H.
Hän on Tony Burtonin ja Sylvester Stallonen ohella ainoa, joka on esiintynyt kaikissa Rocky-elokuvissa.
Young omistaa ravintolan Bronxissa, New Yorkissa. Hän on leski ja hänellä on yksi tytär.
Aarre Nostaja

Aarre Nostaja (22. kesäkuuta 1932 Jurva – 10. joulukuuta 2004 Jurva) oli suomalainen moukarinheittäjä.
Jurvan Urheilijoita edustanut moukarinheittäjä voitti Suomen mestaruuden Lahdessa 1956 tuloksella 56,43 vain 15 senttiä Oiva Halmetojan edellä. Pronssille hän pääsi vuosina 1955 ja 1959.
Uraan mahtui kahdeksan maaottelua, joista hän voitti Viroa vastaan 1957 ja sijoittui kakkoseksi Birger Asplundin takana Ruotsi-ottelussa Helsingissä 1956 omalla ennätyksellään 57,48.
Vastakulttuuri

Vastakulttuuri on kulttuurin muoto, joka on tietoisesti etäännytetty vallitsevasta kulttuurista. Käsitteen luojana pidetään kulttuurihistorioitsija Theodore Roszakia.
Vastakulttuuriksi kutsutaan yleensä jotain ryhmää tai liikettä, joka vastustaa yhteiskunnassa vallitsevaa kulttuuria tai hylkää sen täysin. Vastakulttuurit ovat usein poliittisesti aktiivisia ja pyrkivät vaikuttamaan yhteiskunnalliseen kehitykseen tarjoamalla vaihtoehtoisia tapoja elää ja ajatella.
Sigrid Jusélius

Sigrid Maria Jusélius (17. toukokuuta 1887 – 19. kesäkuuta 1898) oli varakkaan porilaisen liikemiehen Fritz Arthur Juséliuksen (1855-1930) ja hänen vaimonsa Blenda Moliisin (1850-1919) tytär. Hän oli vanhempiensa ja varsinkin isänsä silmäterä. Vanhempien esikoinen, vuonna 1884 syntynyt tytär Thyra Theresia oli kuollut vain muutaman kuukauden ikäisenä. Vuonna 1893, Sigridin ollessa kuusivuotias, hänen vanhempansa erosivat. Sigrid muutti äitinsä kanssa Tukholmaan, Ruotsiin ja myöhemmin Turkuun. Huolimatta siitä hän ei menettänyt yhteyksiään isäänsä, jonka viimeiseksi lapseksi hän myös jäi.
Turussa Sigrid kävi ruotsalaista yhteiskoulua (Åbo svenska samskola) syksystä 1897 lähtien. Seuraavana talvena hän sairastui tuhkarokkoon, jota seurasi useita jälkitauteja. Sigrid menehtyi lopulta keuhkotuberkuloosiin Turun kodissaan 19. kesäkuuta 1898. Hän oli kuollessaan 11-vuotias. Isänsä Fritz Juséliuksen silmäteränä hän sai arvokkaan viimeisen leposijan, kun Jusélius rakennutti hänelle Juseliuksen mausoleumin Poriin. Sen lisäksi hänen muistoaan kunnioittaa Sigrid Juséliuksen säätiö, joka jakaa apurahoja lääketieteellisiä tutkimuksia varten.
Karyotyyppi

Karyotyyppi on genetiikassa eukaryoottisen solun, lajin tai yksilön tyypillinen kromosomien lukumäärä ja rakenne. Normaalissa diploidisessa kromosomistossa autosomaaliset kromosomit muodostuvat identtisistä pareista; näitä edustavat ihmisellä kromosomit 1–22. Autosomien lisäksi eliöllä voi olla sukupuolikromosomeja, joita ihmisellä on kaksi: X ja Y. Polyploidisissa soluissa on useampi kopio kutakin kromosomia, ja haploidisissa soluissa vain yksi. Ihmisen normaali karyotyyppi on miehellä 46,XY ja naisella 46,XX. Ylimääräiset autosomit merkitään sukupuolikromosomien jälkeen; esimerkiksi 21-trisomiassa eli Downin oireyhtymässä karyotyyppi on 46,XY+21 (tai 46,XX+21).
IPhone 6s Plus

Tekniset tiedot

Applen iPhone 6s Plus -puhelimen Retina HD -näytön koko on edeltäjänsä iPhone 6 Plussan tapaan 5,5 tuumaa. Näytön resoluutio on 1920 x 1080 pikseliä. Puhelimen pituus on 158,2 mm, leveys 77,9 mm ja paksuus 7,3 mm. Paino on 192 grammaa. 12 megapikselin iSight-kameran lisäksi iPhone 6S Plus sisältää 5 megapikselin etukameran Retina Flash -salamalla. Videokuvauksen uutena ominaisuutena on optinen kuvanvakain.
The Huffington Post

Historia

The Huffington Post aloitti toimintansa 9. maaliskuuta 2005, ja sen oli alusta lähtien tarkoitus toimia liberaalina vastineena useille samankaltaisille, konservatiivisille uutissivustoille, kuten Drudge Reportille.
Kesäkuussa 2008 uutissivusto julkaisi ensimmäisen paikallisversionsa, HuffPost Chicagon. Muita paikallisversioita on myöhemmin perustetut HuffPost New York kesäkuussa 2009, HuffPo Denver syyskuussa 2009) ja Los Angelesin HuffPost LA joulukuussa 2009. The Huffington Postilla on erityisen aktiivinen käyttäjäkunta: sen artikkelit saavat yli miljoona kommenttia kuukaudessa.

Omistus

7. helmikuuta 2011 AOL ilmoitti ostaneensa The Huffington Postin 315 miljoonan US-dollarin hintaan. Osana kauppaa Arianna Huffingtonista tuli uuden The Huffington Post Media Groupin johtaja ja päätoimittaja. Ryhmä sisältää The Huffington Postin lisäksi AOL:n omistamat sivustot Engadget, TechCrunch, Moviefone, MapQuest, Black Voices, PopEater, AOL Music, AOL Latino, AutoBlog, Patch ja StyleList.
Myynnin jälkeen useat Huffington Postiin kirjoittavat alkoivat arvostella julkaisua ja aloittivat kirjoituslakon. Esimerkiksi The Guardianin toimittaja Bill Lasarow arvosteli Huffington Postia siitä, että vaikka se on suosittu ja laajasti luettu lehti, se ei maksa kirjoittajille mitään. Hän kysyi, onko hyväksyttävää se, että vakavasti otettavien kirjoitusten ohessa julkaistaan lehdistötiedotteita, maksettuja juttuja kolmannen osapuolen ja roskajournalismin asian ajamiseksi, eikä niitä erotella mitenkään.
Orange (Ranska)

Historia

Roomalainen Orangen kaupunki perustettiin vuonna 35 eaa. nimellä Arausio (koko nimeltään Colonia Julia Firma Secundanorum Arausio). Aiemmin paikalla oli sijainnut kelttiläinen asutuskeskus ja paikalla oli käyty taistelu, joka tunnetaan yleisesti nimellä Arausion taistelu, kahden roomalaisen armeijan sekä germaanisten kimbrien ja teutonien heimon välillä vuonna 105 eaa.
Kaupunki kukoisti, vaikka visigootit ryöstivät sen vuonna 412. Orangesta tuli piispan istuin 300-luvulla. Kaupungissa on pidetty kaksi kirkolliskokousta: vuonna 441 ja 529. Jälkimmäinen oli merkittävä, sillä se tuomitsi pelagiolaisuuden harhaoppiseksi.
Orangen Baux'n kreivit saavuttivat täyden itsenäisyyden, kun Arlesin kuningaskunta hajosi 1033. Orange oli pieni ruhtinaskunta Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan lääninä 1100-luvulla. Nassaun kreivi Vilhelm I Oranialainen peri vuonna 1544 tittelin Oranian prinssi Orangen kreivikunta siirtyi Orangen suvun haltuun (kts. Orania-Nassau-suku). Tämän takia Orange oli protestanttien puolella uskonsodissa, joiden aikana kaupunki vahingoittui pahasti.
Orange oli Nassaun omistuksessa, kunnes Ranskan kuninkaan Ludvig XIV:n joukot valtasivat kaupungin 1672 Ranskan ja Hollannin välisen sodan aikana. Lopullisesti kaupunki luovutettiin Ranskalle 1713 Utrechtin rauhassa, joka päätti Ludvig XIV:nnen sodat.
Jukka Mikkonen

Perhe

Jukka Mikkosen isä, Arwo Mikkonen oli Popedan alkuperäinen kitaristi. Arwo Mikkonen kuoli vuonna 1986 Popedan konsertissa soundcheckin jälkeen aortan repeytymiseen.

Ulkonäkö

Jukka Mikkosella oli vasemmalla puolella rintakehäänsä tatuoituna suden pää.

Selkävamma Ruisrockissa 2003

Esiintyessään vuoden 2003 Ruisrockissa Mikkonen putosi lavalta murtaen alaselkänsä. Selkä jouduttiin leikkaamaan, ja luustoon kiinnittämään ruuveja, mutta jo kaksi viikkoa onnettomuuden jälkeen Mikkonen esiintyi Aitoon kirkastusjuhlilla.
Sassari

Historiaa

Sassarin perustivat todennäköisesti aikaisella keskiajalla roomalaisen Turris Lybisonis -satamakaupungin (nykyinen Porto Torres) asukkaat, jotka hakivat suojaa sisämaasta saraseenien hyökkäyksiltä. Vanhin maininta Tathari-nimisestä kylästä on vuodelta 1113.
Kaupungin tärkeimpiä nähtävyyksiä ovat vanhankaupungin ja sen muurien jäänteiden lisäksi Sassarin tuomiokirkko, vuonna 1606 rakennettu Fontana del Rosello -suihkulähde, aikaista gotiikkaa edustava Santa Maria di Bètlemin kirkko 1200-luvulta, San Pietro in Silkin kirkko ja herttuan palatsi, nykyinen kaupungintalo. Sassarin pääkatu on Corso Vittorio Emanuele, joka kulkee vanhankaupungin läpi. Kaupungissa on Sardinian vanhin, vuonna 1562 perustettu yliopisto, joka on tunnettu erityisesti oikeustieteellisestä opetuksestaan.
Tommi Mäkelä

Tommi Kalervo Mäkelä (s. 1954) on suomalainen taidemaalari. Hänen töistään on sanottu että hän riivistää harmaan- ja mustan värejä käyttävissä maalauksissaan havaintoja muutamiin arkkityyppisiin symboleihin. Teokest ovat puolittain abstrakteja värikenttiä sisältäviä maalauksia, joiden sisältö syntyy väri- tai valotapahtuman aistimisesta.
QinetiQ

QinetiQ on englantilainen yksityistetty puolustusalan tutkimuskeskusten verkosto, entinen Defence Evaluation and Research Agency (DERA), joka on entinen Royal Aeronautical Establishment. Yksityisenä yrityksenä se aloitti kesäkuussa 2001.
Yritysksen johtokuntaan kuului vuosina 2006-2008 muun muassa entinen CIA:n johtaja George Tenet. Englanin puolustusministeriö omistaa yhtiöstä suurimman osan. Yhdysvaltalainen Carlyle Group omistaa siitä 34 % - tämä sijoitusyhtiön on tunnettu siitä, että sen omistajiin kuuluu Reaganin ja Bushien hallintojen entisiä ministereitä ja siitä, että sen omistukset kohdistuvat sotateollisuuteen. 
QinetiQ osti alkuvuosinaan yhdysvaltalaisen Westar Corporationin  ja Foster-Millerin. Syyskuussa se osti 90 % belgialaisesta Verhaert Design and Development NV-yhtiöstä, joka on Belgian suurin avaruustekniikkayhtiö.
QinetiQ on Englannin 10 suurimman korkeakoulututkinnon suorittaneiden insinöörien työnantajien joukossa.
Liudennus

Historiallinen palatalisaatio

Liudentuneilla konsonanteilla on taipumusta muuttua muiksi konsonanteiksi. Tätä historiallista prosessia kutsutaan myös palatalisaatioksi. Esimerkiksi portugalin kielessä latinan kl-äänneyhtymä on palatalisoitunut suhu-s:ksi, jota merkitään joko kirjaimella x tai digrafilla ch: chave [ʃave] "avain" < (lat. clavis).
Synteettinen öljy

Synteettinen öljy (myös täyssynteettinen öljy) on voiteluöljyä, joka perustuu keinotekoisesti (synteesillä) tuotettuihin ei-raakaöljypohjaisiin yhdisteisiin. Synteettistä voitelunestettä voidaan valmistaa eri menetelmin ja se voidaan jakaa valmistusmenetelmien mukaisesti kolmeen ryhmään: synteettisiin hiilivetyihin, orgaanisiin estereihin ja polyglygoleihin. Synteettiset öljyt kestävät mineraaliöljyjä paremmin vaativia olosuhteita.

Synteettisiä perusöljyjä

Synteettinen öljy valmistetaan joko eteenikaasusta polymeroimalla tai monivaiheisen jalostus- ja muuntoprosessin kautta. Siksi synteettisesti valmistetun nesteen molekyyliketjuista saadaan tasalaatuisempia, kuin raakaöljystä suoraan valmistetuilla mineraaliöljyillä. Teollisuusöljyissä voi olla synteettisenä raaka-aineena myös muu kuin hiilivety. Nykyisin synteettisiksi luettavilla valmistusmenetelmillä saadaan tuotettua hyvin tasalaatuista perusöljyä - samoin kuin niillä saadaan tuotettua laadultaan mineraaliöljyä vastaavaa synteettistä perusöljyä. Tämän vuoksi synteettisyys ei yksistään ole laadun tae, vaikka markkinoinnissa siihen keskitytäänkin. Voi olla vaikea selvittää mistä perusöljystä valmis öljytuote koostuu, sillä sitä ei näe öljyn laatuluokituksista eikä sitä aina kerrota tuotetiedoissa.

PAO-pohjaiset perusöljyt

PAO (Polyalfaolefiini) -pohjaiset perusöljyt valmistetaan ohjaamalla eteenikaasu monimutkaisen käsittelyprosessin läpi. PAO-öljystä saadaan valmistettua erittäin tasalaatuista ja prosessissa saadaan juuri halutunlaisia hiilivetyjä. PAO-öljyjen haittana on korkeampi hinta. PAO-pohjaisissa perusöljyissä on hyvät ominaisuudet kuumassa ja kylmässä, sekä niiden hapettumisenkesto on hyvä ja ne soveltuvatkin lähes kaikenlaiseen käyttötarkoitukseen perusöljyksi. PAO-pohjaiset perusöljyt ovat yleisiä esimerkiksi laadukkaissa liikenteen moottoriöljyissä.

Esteripohjaiset perusöljyt

Synteettisillä estereillä on hyvät lämpötila-viskositeettiominaisuudet ja alhainen höyrystyminen: sopivia suihkuturbiinien voiteluun ja voitelurasvoihin.

Krakattu perusöljy

Vetykrakkauksessa pilkotaan suurimolekyylisiä hiilivetyjä (kuten parafiinivahaa) pienemmiksi, jolloin öljyn kuuman- ja kylmänkestävyys parantuvat. Krakattuja tuotteita on paljon erilaisia: krakattujen öljyjen laatu voi vaihdella mineraaliöljyä vastaavasta lähes PAO-öljyä vastaavaksi. Valmistajasta ja krakatun öljyn tyypistä riippuen käytetään lyhenteitä EHVI, VHVI tai XHVI. Krakattuja perusöljyjä käytetään yleisesti liikenteen "budjetti" voiteluaineina ja sekoitettuna esimerkiksi PAO-öljyihin, jotta tuotteen hinta ei nouse niin korkeaksi mitä se olisi täysin PAO-perusöljystä valmistettuna.

Silikoniöljyt

Silikoniöljyillä on käyttöä esimerkiksi lämmönsiirrossa, muovien voiteluaineena sekä ilmailulaitteiden voitelurasvoissa.
Kirsti Korpi

Aino Kirsti Korpi (s. 8. elokuuta 1923 Helsinki) on suomalainen nuortenkirjailija ja kääntäjä.
Rykmentti

Rykmentit Suomen puolustusvoimissa

Nykyään Suomessa perinteistä rykmentin nimeä käyttävät pääsääntöisesti vain rauhan ajan koulutusorganisaatiot, yleensä runsaan pataljoonan vahvuiset aselajirykmentit ja eräät jalkaväkijoukko-osastot. Esimerkki näistä on Pioneerirykmentti. Lisäksi vuoden 2008 alusta on toiminut Maavoimien materiaalilaitoksen alaisuudessa neljä alueellista huoltorykmenttiä.
Suomessa sodan ajan kokoonpanossa maavoimien prikaatiin kuuluu kenttätykistörykmentti, lisäksi on olemassa ilmatorjunta-, rannikko-, pioneeri- ja huoltorykmenttejä. Rykmentin koko on noin 2 000–2 500 henkilöä.
Volmari Kanninen

Volmari (Wladimir) Kanninen (sukunimi vuoteen 1886 Kannin, 31. lokakuuta 1860 Käkisalmi – 10. syyskuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen todellinen valtioneuvos ja ennakkosensuurista vastanneen painoasiain ylihallituksen päällikkö.
Kannisen vanhemmat olivat kauppias Kapiton Kannin ja Aleksandra Volkov. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin lyseosta 1881 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1886. 
Kanninen oli venäjän kielen opettajana useissa kouluissa. Hän oli Helsingin suomalaisen normaalilyseon kollegana vuodesta 1888 alkaen. Kanninen oli mukana perustamassa Suomen Urheilulehteä vuonna 1898 ja oli lehden toimittajana vuoteen 1899 saakka. Painoasiain ylihallituksen päällikkönä Kanninen oli 1905–1917.
Kanninen toimi Suomen Kennelklubin varapuheenjohtajana ja hän toi 1890-luvulla Suomeen ensimmäisen venäjänvinttikoiran eli borzoin. 
Kanninen oli naimisissa vuodesta 1887 Maria Kudinowin kanssa.
Nenad Bjelica

Ura pelaajana

Bjelica aloitti pelaajauransa NK Osijekissa, josta siirtyi Espanjaan Albacete Balompiéen. Bjelicalla oli vaikeuksia murtautua pelaavaan kokoonpanoon kahdella ensimmäisellä kaudellaan. Benito Floron tultua seuran peräsimeen, Bjelican peliaika lisääntyi ja kahdella seuraavalla La Liga -kaudella vastuuta tuli avauskokoonpanossa. Kauden 1995–1996 päätteeksi Albacete putosi liigasta ja Bjelica siirtyi Real Betisiin. Vastuu jäi kuitenkin vähäiseksi sekä Betisissä että myöhemmin UD Las Palmasissa ja Bjelica palasi kaudeksi 1999–2000 Osijekiin. Hän edusti urallaan vielä 1. FC Kaiserslauternia, FC Admira Wacker Mödlingiä ja FC Kärnteniä, kunnes lopetti uransa vuonna 2008.
Maajoukkuetasolla Bjelica edusti Kroatiaa yhdeksässä ottelussa. Hän oli mukana EM-kisoissa 2004 ja pelasi turnauksessa kaksi ottelua.

Ura valmentajana

Syyskuussa 2007 Bjelica aloitti valmennusuransa FC Kärntenin pelaajavalmentajana. Hän lopetti pelaajauransa kesällä 2008 ja jatkoi Kärntenin peräsimessä. Hän valmensi Itävallassa myös Lustenauta ja WAC:ia.
Kesällä 2013 Bjelicasta tuli FK Austria Wienin päävalmentaja. Bjelican johdolla Austria Wien selvitti tiensä Mestarien liigan lohkovaiheeseen. Heikompi menestys Itävallan Bundesliigasa johti Bjelican potkuihin helmikuussa 2014.
Kesällä 2014 Bjelica jatkoi valmennusuraansa Spezia Calcion peräsimessä. Debyyttikaudellaan Bjelica luotsasi Spezian Serie B:ssä viidenneksi, mutta putosi jo nousukarsinnoissa heti ensimmäisellä kierroksella. Bjelica sai potkut marraskuussa 2015, kun Spezia oli vajonnut Serie B:ssä sijalle 15.
Elokuun lopussa 2016 Bjelicasta tuli puolalaisen KKS Lech Poznańin päävalmentaja. Bjelica luotsasi Lechin debyyttikaudellaan Puolan cupin loppuotteluun, jossa se kärsi kolmannen perättäisen tappion. Toukokuussa 2018 Lech vapautti Bjelican tehtävästään joukkueen ollessa liigassa kolmantena. Muutama päivä potkujensa jälkeen Bjelicasta tuli Dinamo Zagrebin päävalmentaja. Dinamo oli voittanut Kroatian mestaruuden muutama päivä ennen Bjelican tuloa päävalmentajaksi. Tuore päävalmentaja luotsasi Dinamon Kroatian cupin mestariksi, kun joukkue voitti loppuottelussa HNK Hajduk Splitin.
Bajrangi Bhaijaan

Vastaanotto

Box Office India julisti Bajrangi Bhaijaanin ”kaikkien aikojen jymymenestykseksi”.
Rocky Graziano

Nuoruus

Graziano vietti onnettoman ja vaikean nuoruuden Manhattanin itäosassa. Hänen amatööriuransa oli varsin lyhyt, tiettävästi alle vuoden mittainen, mutta tuona aikana hän ehti voittaa New Yorkin amatöörimestaruuden välisarjassa.

Nyrkkeilyura

Ammattilaiseksi hän ryhtyi vuonna 1942 otellen sekä väli- että keskisarjassa. Suuruuteen hän nousi vuonna 1945 tyrmättyään välisarjalaiset Billy Arnoldin ja Al "Bummy" Davisin, jota vastaan lähti selkeänä altavastaajana vedonlyöntitoimistojen tarjottua kuuden kerrointa hänen voitostaan, ja saavutti lisäksi kaksi perättäistä tyrmäysvoittoa Freddie Cochranesta, joista ensimmäisen The Ring -lehti valitsi vuoden otteluksi, ja päätti vuoden neljännen erän tyrmäykseen Harold Greenistä.
Seuraavan vuoden syyskuussa Graziano pääsi iskemään Tony Zalea vastaan keskisarjan maailmanmestaruudesta. Zale voitti Bronxin Yankee Stadiumilla käydyn ottelun kuudennen erän tyrmäyksellä. Graziano kohtasi Zalen uudelleen mestaruusottelussa 16. heinäkuuta 1947 Chicagossa, ja tällä kertaa voitti kuudennessa erässä teknisellä tyrmäyksellä ottelussa jonka The Ring valitsi vuoden otteluksi. New Yorkin liitto oli aiemmin hylännyt Grazianon lisenssin ja uhkasi elinikäisellä kilpailukiellolla tämän jätettyä ilmoittamatta lahjustarjouksista, mutta National Boxing Association, joka hallitsi nyrkkeilytoimintaa kaikkialla New Yorkin ulkopuolella, ei hyväksynyt päätöstä. Graziano ja Zale kohtasivat mestaruusottelussa vielä kolmannen kerran 10. kesäkuuta 1948 New Jerseyn Newarkissa. Zale tyrmäsi Grazianon kolmannessa erässä tämän otettua lukua jo kahdesti aikaisemmin. Kaikkiaan miesten kolmessa kohtaamisessa oteltiin yhteensä 15 erää, ja ottelijat kävivät yhteensä seitsemän kertaa kanveesissa.
Zalelle kärsityn tappion jälkeen Graziano piti vuoden taukoa nyrkkeilystä, ja saavutti seuraavan kolmen vuoden aikana 20 voittoa ja yhden ratkaisemattoman. Vielä  16. huhtikuuta 1952 hän pääsi iskemään Sugar Ray Robinsonia vastaan kevytsarjan maailmanmestaruudesta, ja löi tämän kanveesiin kolmannen erän alussa, mutta Robinson toipui tästä nopeasti ja erän keskivaiheilla tyrmäsi Grazianon napakalla lyöntiyhdistelmällä. Tämän jälkeen Graziano otteli vielä Chuck Daveya vastaan tappiollisen ottelun ennen uransa lopettamista.

Uran jälkeen

Nyrkkeilyuransa jälkeen Graziano siirtyi viihdealalle. Hän työskenteli lavakoomikkona, teki vierailuja televisio-ohjelmiin ja esiintyi muun muassa kasinoilla sekä televisiomainoksissa. Vuonna 1956 ilmestyi hänen omaelämäkertansa "Somebody Up There Likes Me". Kirjasta tehtiin myös elokuva, jossa pääosaa esitti Paul Newman. 1980-luvulla hänen terveytensä alkoi heikentyä, ja hän kuoli keväällä 1990 sydänkohtauksen jälkiseurauksiin.
Graziano valittiin nyrkkeilyn Hall of Fameen vuonna 1991.