Mestarien liigan loppuottelu 2014

Tapahtumapaikka

Lissabonissa sijaitseva Estádio da Luz valittiin loppuottelun tapahtumapaikaksi UEFA:n järjestelykomitean pitämässä kokouksessa 20. maaliskuuta 2012 Istanbulissa Turkissa. Se on toiminut vuodesta 2003 lähtien lissabonilaisseura Benfican kotinäyttämönä. Stadion uudelleenrakennettiin vuoden 2004 EM-kilpailuja varten ja sillä pelattiin muiden alkusarja- ja pudotuspeliotteluiden lisäksi turnauksen loppuottelu. Alkuperäinen stadion, mikä tunnettiin samalla nimellä, purettiin vuonna 2003 ja sillä pelattiin muun muassa vuoden 1992 Cup-voittajien cupin loppuottelu ja vuoden 1983 UEFA-cupin loppuottelun toinen osaottelu.
Viimeksi Euroopan cupin loppuottelu on pelattu Lissabonissa vuonna 1967 Estádio Nacionalilla. Kaupungissa pelattiin viimeksi vuoden 2005 UEFA-cupin loppuottelu, jota isännöi paikallisseura Sporting Clube de Portugalin kotistadion Estádio José Alvalade. Sporting oli onnistunut selvittämään tiensä kotistadionillaan pelattavaan loppuotteluun, jossa se kohtasi venäläisen TsSKA Moskovan. Ottelu päättyi moskovalaisseuran voitonjuhliin numeroin 3–1.

Taustaa

Loppuottelu pelattiin ensimmäistä kertaa kilpailun historiassa kahden samasta kaupungista tulevan joukkueen välillä. Tämä oli myös toinen kerta kilpailun historiassa, kun loppuottelussa kohtaavat kaksi espanjalaista joukkuetta, ensimmäinen espanjalaisten välinen loppuottelu pelattiin vuonna 2000 ja siinä kohtasivat Real Madrid ja Valencia. Neljä kertaa aikaisemmin kilpailun historiassa loppuottelussa ovat kohdanneet samaa maata edustaneet joukkueet, edellä mainitun lisäksi vuonna 2003 (Italia), 2008 (Englanti) ja 2013 (Saksa).
Real Madrid ylsi historialliseen 13. loppuottelupaikkaansa kaadettuaan välierissä saksalaisen Bayern Münchenin yhteismaalein 5–0. Joukkue on viimeksi pelannut loppuottelussa vuonna 2002, jolloin se varmisti yhdeksännen turnausvoittonsa ja tavoitteli nyt siis ennätyksellistä kymmenettä (la Décima) pokaaliaan. Seuran aikaisemmat loppuottelupaikat ovat voitollisilta vuosilta 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1966, 1998, 2000 ja 2002 ja tappiollisilta 1962, 1964 ja 1981. Kaikissa UEFA:n alaisissa kilpailuissa loppuottelu oli järjestykseltään seuran historian 17. (13 Euroopan cupissa/Mestarien liigassa, kaksi (2) Cup-voittajien cupissa ja kaksi (2) UEFA-cupissa). Real Madridin päävalmentajalle Carlo Ancelottille loppuottelu oli hänen valmentajauransa neljäs, aikaisemmat loppuottelupaikat tulivat hänen toimiessaan Milanin päävalmentajana, voitot vuosina 2003 ja 2007 sekä tappio vuonna 2005. Hän jakaa ennätyksen yhdessä Alex Fergusonin, Marcello Lippin ja Miguel Muñozin kanssa. Ancelotti sivusi kolmannella turnausvoitollaan edesmenneen Bob Paisleyn (1977, 1978 ja 1981) historiallista ennätystä. Hänestä tuli myös viides päävalmentaja, joka on voittanut kilpailun kahdessa eri seurassa, ennen häntä tähän ovat kyenneet Ernst Happel, Ottmar Hitzfeld, José Mourinho ja Jupp Heynckes.
Atlético Madridin loppuottelupaikka oli seuran historian ensimmäinen 40 vuoteen, jonka se saavutti voitettuaan englantilaisen Chelsean välierissä yhteismaalein 3–1. Aika loppuotteluiden välillä (40 vuotta) on pisin kilpailun historiassa, kun tätä ennen se oli hallussa italialaisseura Internazionalella, jonka odotus palkittiin 38 vuoden jälkeen (1972–2010). Atlético Madridin seura historian ensimmäinen loppuottelu vuonna 1974 päättyi pettymykseen, kun se hävisi Bayern Münchenille uusintaottelun jälkeen numeroin 0–4. Atlético Madrid on pelannut kolme (3) kertaa myös Cup-voittajien cupissa, voittaen vuonna 1962 ja häviten vuosina 1963 ja 1986, sekä kaksi (2) kertaa Eurooppa-liigan loppuottelussa vuosina 2010 ja 2012 voittaen niistä molemmat. Atlético Madridin päävalmentaja Diego Simeonesta olisi voinnut tulla kolmas ei-eurooppalainen valmentaja yhdessä maanmiestensä Luis Carniglian ja Helenio Herreran kanssa, joka on voittanut Euroopan cupin tai nykyisellä nimellään kulkevan Mestarien liigan. Mikäli joukkue olisi voittanut Mestarien liigan, se olisi liittynyt neljän muun seuran joukkoon Juventus, Ajax, Bayern München ja Chelsea, jotka ovat voittaneet kaikki kolme UEFA:n alaisuudessa järjestettyä pääkilpailua.
Aikaisemmin kilpailun historiassa on vain kertaalleen nähty madridilaisseurojen välinen yhteenotto, kun joukkueet kaudella 1958–1959 kohtasivat välierävaiheessa. Real Madrid voitti järjestetyn uusintaottelun Atlético Madridia vastaan numeroin 2–1, kun kaksiosainen ottelupari oli päättynyt tasalukemiin yhteismaalein 2–2. Kauden 2013–2014 aikana joukkueet ovat kohdanneet toisensa yhteensä neljä kertaa, joista kansallisessa sarjassa ensimmäisen kierroksen ottelu päättyi Atlético Madridin 1–0-vierasvoittoon ja toisella kierroksella pisteet jaettiin joukkueiden välillä 2–2-tasapelin jälkeen. Joukkueet kohtasivat myös Copa del Reyn välierissä, joissa Real Madrid vei nimiinsä molemmat osaottelut lukemin 3–0 ja 2–0 eli yhteismaalein 5–0.

Lähettiläs

Entinen Portugalin maajoukkuepelaaja Luís Figo, joka pääsi itse juhlimaan vuonna 2002 Real Madridissa pelatessaan Mestarien liigan voittoa, valittiin loppuottelun viralliseksi lähettilääksi.

Logo

UEFA julkaisi loppuottelun visuaalisen ilmeen 29. elokuuta 2013, samana päivänä suoritettiin myös turnauksen lohkoarvonnat.

Lipunmyynti

Kansainvälinen lipunmyynti suurelle yleisölle oli avoinna 10.–21. maaliskuuta 2014. Lippuja myytiin neljässä eri hintakategoriassa: €390, €280, €160 ja €70.

Kokoonpanot

Ainoa loppuottelusta pelikiellon takia poisjäänyt pelaaja oli Real Madridin keskikenttäpelaaja Xabi Alonso, jonka varoitustili täyttyi kolmannen varoituksen myötä välierien toisessa osaottelussa. Real Madrid esitti UEFA:lle valituksen baskipelaajan pelikiellon kumoamiseksi, mikä kuitenkin hylättiin. Myöhemmin ilmoitettiin, että myös Real Madridin portugalilaispuolustaja Pepe on hyvin todennäköisesti sivussa loppuottelusta loukkaantumisen takia.

Tuomaristo

Alankomaalainen Björn Kuipers nimettiin 7. toukokuuta 2014 loppuottelun erotuomariksi. Hän on aikaisemmin urallaan tuominnut muun muassa vuoden 2011 UEFA Super Cupin ja vuoden 2013 Eurooppa-liigan loppuottelun. Hänestä tuli neljäs alankomaalainen erotuomari, Leo Hornin (1957, 1962), Charles Corverin (1978) ja Dick Jolin (2001) jälkeen, joka on päässyt tuomitsemaan Euroopan cupin tai Mestarien liigan loppuottelun. Muut tuomaristoon kuuluvat jäsenet tulevat niin ikään Alankomaista, avustavina erotuomareina toimivat Sander van Roekel ja Erwin Zeinstra sekä lisätuomareina Pol van Boekel ja Richard Liesveld. Neljäntenä erotuomarina toimii turkkilainen Cüneyt Çakır.

Peliasut

Vierasjoukkueena pelannut Atlético Madrid kantoi pelipaidassaan seuran entisen pelaajan ja valmentajan Luis Aragonésin nimeä, joka menehtyi helmikuussa 2014. Molemmat madridilaisseurat pelasivat loppuottelussa kotiasuillaan, joita he käyttivät myös kansallisen sarjan kohtaamisissaan.

Yhteenveto

Ottelua oli ehditty pelata vain kahdeksan minuuttia, kun koko viikon puheenaiheena ollut Diego Costan pelikunto ei hoitotoimenpiteistä huolimatta kuitenkaan kestänyt ja Atlético Madrid oli jo pakotettu tekemään ensimmäinen pelaajavaihtonsa. Ottelun paras maalintekopaikka ensimmäisten 32 minuutin aikana avautui Real Madridin Gareth Balelle, joka ei kuitenkaan onnistunut tästä maalia viimeistelemään. Vain muutama minuutti myöhemmin toisessa päässä Diego Godínin voittama pääpallo löysi maalin perukoille Realin maalivahti Iker Casillasin hieman epäröidessä.
Ottelun toisella puoliajalla Real painosti raivokkaasti hakiessaan tasoitusosumaa Atléticon puolustaessa johtoasemaansa. Carlo Ancelotti lisäsi joukkueensa hyökkäystehoja tekemällä tuplavaihdon korvatessaan Fábio Coentrãon ja Sami Khediran Marcelolla ja Iscolla. Atlético vetäytyi entisestään toisen puoliajan lähestyttyä päätöstään ja Real ei onnistunut maalinteossa useista paikoista huolimatta. Pelattiin jo ottelun lisäajan kolmatta minuuttia, jota annettiin yhteensä viisi minuuttia, kun Luka Modrićin lähettämästä kulmapotkusta puolustaja Sergio Ramos onnistui puskemaan pallon maaliin. Ottelun varsinainen peliaika päättyi lukemiin 1–1, joka tiesi 30 minuutin jatkoaikaa.
Jatkoajalle lähdettäessä Atlético näytti joukkueista selvästi fyysisesti väsyneemmältä, eikä heillä ollut enää pelaajavaihtoja tehtävänä. Real jatkoi painostamistaan jatkoajalla ja otti ottelua yhä paremmin haltuunsa. Lopulta painostus tuotti tulosta, kun Ángel Di María pitkän juoksunsa päätteeksi murtautui läpi Atléticon puolustuksen ja laukoi kohti maalia, josta syntyneestä kimmokkeesta Bale viimeisteli päällään Realin 2–1-johtomaalin. Atléticon panostettua tämän jälkeen hyökkäykseen Real onnistui vielä maalinteossa kahteen otteeseen, kun ensin 118. peliminuutin kohdalla Marcelo lisäsi johdon 3–1 ja kaksi minuuttia myöhemmin Cristiano Ronaldo viimeisteli Gabin rikkeestä aiheutuneesta rangaistuspotkusta loppunumerot 4–1. Realin vielä juhliessa Ronaldon tekemää maalia, Raphaël Varane potkaisi pallon Atlético-valmentaja Diego Simeonelle, joka tulistui tästä ja ryntäsi kentälle. Tästä seuraksena Simeone ajettiin katsomoon punaisella kortilla ja Varane sai tilanteesta varoituksen.
Loppuottelu oli historian seitsemäs, jossa tarvittiin mennä jatkoajalle ratkaisun saamiseksi ja ensimmäinen, jossa voittaja saatiin selville tämän aikana (ilman rangaistuspotkukilpailua). Ottelu oli myös maalimäärältään toiseksi suurin kilpailun historiassa, kun vain vuoden 2005 loppuottelussa italialaisen Milanin ja englantilaisen Liverpoolin tehtiin enemmän maaleja (3–3). Maaliero voittajan ja häviäjän välillä oli lisäksi suurin sitten vuoden 1994 loppuottelun, jossa Milan kaatoi espanjalaisen Barcelonan numeroin 4–0.