google/wiki40b huggingface dataset:
Andreas Johnson (jääkiekkoilija)

Seuraura

Johnsonin kasvattajaseura on HK Kings. Hän siirtyi juniorina sittemmin Frölunda HC:hen. Johnson oli kaudella 2009–2010 joukkueen U16-nuorten paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 11+6=17. Hän voitti kauden päätteeksi ikäluokkansa Ruotsin-mestaruuden. Kaudella 2010–2011 Johnson oli J18 Allsvenskanissa ja pudotuspeleissä Frölundan J18-nuorten paras pistemies ja maalintekijä. Hän voitti kauden päätteeksi sekä J20- että J18-nuorten mestaruuden. Johnson voitti J20-nuorissa myös Junior European Trophyn mestaruuden. Kausi 2011–2012 päättyi J18 Allsvenskanin pronssiin.
Kaudella 2012–2013 Johnson sijoittui tehoilla 23+31=54 koko J20 SuperElitin pistepörssissä toiseksi edellään vain Rögle BK:n Oskar Norlöv. Hän debytoi kauden aikana myös Frölundan miesten joukkueessa, jossa Johnson pelasi Elitserienissä seitsemän runkosarja- ja viisi playoff-ottelua tehden yhden maalin. Hän pelasi Frölundassa myös yhden European Trophy -ottelun. Huhtikuussa 2013 Johnson teki kaksivuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Toronto Maple Leafs varasi Johnsonin seitsemännellä kierroksella 202. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2013. Kausi 2013–2014 oli hänen varsinainen tulokaskautensa SHL:ssä, jossa Johnson teki 44 runkosarjaottelussa tehot 15+9=24 sekä seitsemässä playoff-ottelussa yhden maalin. Hän oli runkosarjassa Frölundan kolmanneksi paras maalintekijä ja ET:ssä joukkueen paras maalintekijä viidellä osumallaan. Johnson valittiin kauden päätteeksi SHL:n vuoden tulokkaaksi. Kaudella 2014–2015 hän oli tehoilla 22+13=25 Frölundan paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Johnson sijoittui SHL:n maalipörssissä viidenneksi. Mestarien liigassa hän oli tehoilla 11+14=25 koko sarjan paras maalintekijä ja sijoittui pistepörssissä toiseksi edellään vain joukkuetoveri Mathis Olimb. Johnson voitti myös turnauksen tehotilaston lukemalla +12. Hän voitti CHL-hopeaa.
Kesäkuussa 2015 Johnson teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa, mutta hän pelasi kauden 2015–2016 kuitenkin vielä lainalla Frölundassa. Johnson oli tehoilla 19+25=44 joukkueen paras maalintekijä Joel Lundqvistin kanssa ja toiseksi paras pistemies Ryan Laschin jälkeen. Hän jakoi SHL:n pistepörssin viidennen sijan Växjö Lakersin Richard Gyngen ja Linköpings HC:n Andrew Gordonin kanssa. Johnson voitti kauden päätteeksi Ruotsin-mestaruuden. Hän voitti kauden aikana myös CHL:n mestaruuden. SHL-kauden jälkeen, huhtikuussa 2016 Johnson siirtyi loppukevääksi AHL-joukkue Toronto Marliesin vahvuuteen. Hän pelasi siellä kaksi playoff-ottelua.

Muuta

Johnsonin isoveli Jonathan pelaa HockeyAllsvenskan-joukkue Tingsryds AIF:ssä ja hän on aiemmin esiintynyt myös Frölundan Elitserien/SHL-joukkueessa. Veljesten isä on Frölundan entinen kapteeni Jonas Johnson.
Vessahuumori

Vessahuumori on huumorin alalaji, jossa hauskuus perustuu ruumiintoimintoihin, joita pidetään useissa kulttuureissa tabuina. Vessahuumori on suosituimmillaan normaalisti lasten ja nuorten keskuudessa. Muun muassa South Park -sarjan Terrance ja Phillip tekevät vessahuumorivitsejä.
Timo Himberg

Timo Himberg on Raisiossa asuva ringettevalmentaja. Hän valmentaa ringeten SM-sarjassa pelaavaa raisiolaista RNK:ta. Himberg on valittu Suomen ringettemaajoukkueen päävalmentajaksi. Sopimus on kolmivuotinen ja Himberg aloittaa päävalmentajan työt 1. maaliskuuta 2011.
Vuosina 1993–2000 Himberg toimi Suomen ringettemaajoukkueen kakkosvalmentajana sekä vuosina 2007–2010 Suomen nuorten ringettemaajoukkueen päävalmentajana. Tuolloin hän voitti vuoden 2009 U19 maailmanmestaruuden. Seuratasolla hän on aikaisemmin valmentanut ringeten SM-sarjassa pelaavia VG:62:ta ja Turun Ringetteä.
Arthur Ashkin

Opinnoista Bell Labsille

Arthur Ashkin syntyi Brooklynissä New Yorkissa vuonna 1922. Hän opiskeli Columbian yliopistossa, missä hän valmisti toisen maailmansodan aikana magnetroneja Yhdysvaltain asevoimien käyttöön. Hänet värvättiin myös asepalvelukseen, mutta hänen esimiehensä Sid Millman sai Ashkinin reservijoukkoihin, minkä ansiosta Ashkin työskenteli koko sota-ajan laboratoriossa.
Ashkin suoritti vuonna 1947 alemman korkeakoulututkinnon fysiikasta. Väitöskirja valmistui vuonna 1952 Cornellin yliopistoon. Samana vuonna hän aloitti Bell Labsilla, mihin Millman oli hänet houkutellut. Ashkin tutki aluksi mikroaaltoja mutta siirtyi vuonna 1961 lasereihin.

Tutkimustyö optisten pinsettien parissa

Ashkin teki merkittävmmät löydöksensä, kun hän tutki säteilynpainetta. Holmdelin-toimipisteellä hän onnistui lasersäteen avulla työntämään mikromillimetrin kokoisia lateksipalloja vedenpinnan alle. Ashkin huomasi, että pallo siirtyi säteen laidalta ansaan sen keskelle. Hän suuntasi palloon toisen säteen toiselta puolelta, jolloin säteet pitivät pallon paikallaan. Ashkin oli näin suunnitellut ensimmäisen optisen pinsetin. Tuloksensa hän julkaisi vuonna 1970 Physical Review Letter -lehdessä.
Ashkin pyrki pyydystämään atomeita, mutta hän ei pystynyt saamaan atomeita tarpeeksi kylmiksi. 1970-luvulla tehtiin kuitenkin useita keksintöjä, jotka auttoivat myös Ashkinia tavoitteessaan. Hän aloitti uuden kollegansa Steven Chun kanssa vuonna 1984 uudet kokeet atomien nappaamiseksi. Ryhmä julkaisi kaksi vuotta myöhemmin tuloksensa. Se oli onnistunut luomaan ensimmäisen täysin toimivan atomeita nappaavan optisen pinsetin.
Ashkin jatkoi atomikokeiden jälkeen elävien organismien parissa. Hän tutki muun muassa tupakan mosaiikkivirusta, useita bakteereita, punasoluja ja leviä. Hän pystyi muokkaamaan optisten pinsettien avulla solun solulimaa ja soluelimiä. Ashkin julkaisi vuonna 1987 tutkimuksensa, jossa hän todisti, kuinka optiset pinsetit pystyvät tarttumaan bakteereihin niitä vahingoittamatta.
Ashkin jäi eläkkeelle vuonna 1992, mutta hän ei jättänyt tiedettä. Hänellä on kotonaan laboratorio, jossa on monia samoja laitteita kuin hänen tutkimusurallansa.

Merkitys ja tunnustukset

Ashkin palkittiin vuonna 2018 Nobelin fysiikanpalkinnolla. Hän jakoi sen Gérard Mouroun ja Donna Stricklandin kanssa. Ashkin on 96-vuotiaana vanhin Nobel-palkittu. Nobel-komitea nosti Ashkinin saavutuksista esiin optisten pinsettien mahdollisuukset elävien organistmien tutkimisessa. Ashkinin keksintöä on käytetty monissa biologisissa tutkimuksissa, ja sen avulla pystytään mittaamaan DNA-molekyyliä ja solun sisäisiä tapahtumia.
BMW 3-sarja (E90)

BMW 3-sarja (E90) 2004–2013

BMW E90 -mallin valmistus alkoi vuoden 2004 joulukuussa. Noin 60 prosenttia auton osista on yhteisiä 1-sarjan (E87) kanssa. Ensimmäisenä markkinoille esiteltiin neliovinen sedan keväällä 2005, ja farmarimalli Touring saapui saman vuoden syksyllä. Sen 460-litrainen tavaratila oli täysin samankokoinen kuin sedanissa. Coupé esiteltiin syksyllä 2006 ja kovakattoinen avomalli keväällä 2007. E90-sukupolven coupé- ja cabriolet-korimallit poikkeavat aiempia 3-sarjalaisia enemmän sedanista ja farmarista. Esimerkiksi etu- ja takavalot on muotoiltu eri tavalla.
Vuoden 2005 Euro NCAP -kolaritestistä BMW E90 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Sedan- ja farmarimallit saivat syksyllä 2008 kasvojenkohotuksen, johon kuului uudenmalliset puskurit ja takavalot sekä leveämpi etusäleikkö. Coupé ja cabriolet puolestaan uudistuivat keväällä 2010.
Mallisarjaa alettiin korvaamaan asteittain vuodesta 2011 alkaen uudella F30-mallilla. Sedanien tuotanto päättyi vuoden 2011 lopulla, farmarin keväällä 2012, coupén kesällä 2013 ja lopulta myös cabrioletin saman vuoden syksyllä.

BMW M3

Urheilumalli BMW M3 esiteltiin konseptina Geneven autonäyttelyssä keväällä 2007, eikä saman vuoden syksyllä Frankfurtissa esitelty tuotantomalli juurikaan eronnut siitä. Ensimmäinen M3-malli oli coupé, neliovinen sedan ja cabriolet täydensivät mallistoa keväällä 2008. Sedan-korisen M3:n keulailme oli perusmalleista poiketen samanlainen kuin coupéssa.

Moottorina M3-malleissa oli 4,0-litrainen V8, jonka teho on 420 hevosvoimaa. Voimansiirtona oli joko kuusivaihteinen manuaalivaihteisto tai seitsenportainen M DCT -kaksoiskytkinvaihteisto.
Mika Silvennoinen

Ura

Silvennoinen opiskeli näyttelijäksi Tampereen yliopiston teatterityön vuosikurssilla 1997–2001. Ammattiuransa alussa hän näytteli muun muassa Teatteri Telakassa ja Nälkäteatterissa. 2000-vuosikymmenen puolivälissä hänet kiinnitettiin Kajaanin kaupunginteatteriin.
Silvennoisen uran varhaisvaiheen roolitehtäviin lukeutuu Jeesus Teatteri Telakan näytelmässä Telakan Kristus, joka on Juha Hurmeen Saunatrilogian toinen osa. Trilogian kolmannessa osassa Silvennoinen näytteli Reiskan roolin.
Kajaanin kaupunginteatterissa Silvennoinen on näytellyt muun muassa Juhani Ahon tekstiin perustuvassa teoksessa Juha. Hän tulkitsi näytelmän toisen keskeisen miesosan eli vienankarjalaisen Shemeikan. Vuonna 2016 Silvennoinen näytteli Riitaojan roolin Juha Luukkosen ohjaamassa näytelmässä Tuntematon sotilas.
Jussi Sorjanen ohjasi Fjodor Dostojevskin tekstiin pohjautuvan näytelmän Karamazovin veljekset Sissilinnaan kevätkaudella 2018. Silvennoisella oli teoksessa isä Karamazovin rooli.
Raskaan sarjan draamatehtävien ohella Silvennoinen on näytellyt hupinäytelmissä ja lastennäytelmissä, kuten Joulu III ja Koirien Kalevala. Syyskaudella 2018 Silvennoisella on roolitehtävä Nikolai Gogolin satiirinäytelmään Reviisori perustuvassa komediassa Tarkastaja tulee!.
Puhe- ja musiikkiteatterin lisäksi Silvennoisella on ollut sivurooleja muutamissa Yleisradion tuottamissa televisiosarjoissa. Vuonna 2002 hänellä oli päärooli Ilari Nummen ohjaamassa televisioelokuvassa Luokkajuhla.
Imolan 4 tunnin ajo

Imolan 4 tunnin ajo (4 Hours of Imola) (aiemmin Imolan 6 tunnin ajo) on moottoriurheilun kestävyyskilpailu, joka ajetaan Autodromo Enzo e Dino Ferrarin moottoriradalla Italiassa. Ensimmäinen kestävyyskilpailu siellä ajettiin vuonna 1954. Kilpailu kestää nimensä mukaisesti 4 tuntia. Vuodesta 2013 alkaen kilpailu on kuulunut European Le Mans Series -sarjaan.
K. V. Laurikainen

Ura

K. V. Laurikainen syntyi Pielisjärvellä sähköttäjä Viktor Laurikaisen ja Hilja Karhusen poikana. Hän tuli ylioppilaaksi Nurmeksen keskikoulun jatkoluokilta vuonna 1934 ja alkoi opiskella Helsingin yliopistossa; hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1940 matematiikka pääaineenaan. Vuosina 1948–1950 Laurikainen valmisti Lundin yliopistossa  yleiseen suhteellisuusteoriaan liittyvän väitöskirjansa Ûbe die Gravitationsenergie des Materiefreien elektromagnetisches Feldes. Laurikainen väitteli  filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1950. Väitöskirjan jälkeen Laurikaisen tutkimuskohteeksi tuli deuteroni. Hänen yhdessä ruotsalaisen Lamek Hulthénin kanssa tekemissään tutkimuksissa ratkaistaan etevästi deuteronin ominaistiloja koskevia numeerisia ongelmia.
Laurikainen oli Turun teknillisen oppilaitoksen matemaattisten aineiden lehtori 1946–1956 ja Turun yliopiston fysiikan apulaisprofessori 1956–1960. Turun yliopiston teoreettisen fysiikan dosentti Laurikainen oli 1952–1956 ja 1960–1968. Vuonna 1960 Laurikainen nimitettiin kaksi vuotta aiemmin Helsingin yliopistoon perustettuun ydinfysiikan professorin virkaan. Eläkkeelle Laurikainen jäi 1979. Virkanimike oli vuonna 1978 muutettu alkeishiukkasfysiikan professoriksi. Teoreettisen fysiikan dosentti Helsingin yliopistossa Laurikainen oli 1954–1960 ja 1979–1985.
Laurikaisen aikaansaannoksia Helsingin yliopistossa oli teoreettisen fysiikan saaminen tutkintoaineeksi 1961 ja  Teoreettisen fysiikan tutkimuslaitoksen perustaminen 1964. Hänen ansiotaan oli kokeellisen hiukkasfysiikan tutkimuksen aloittaminen Suomessa CERN-yhteistyöhön tukeutuen.
 Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi Laurikainen kutsuttiin vuonna 1974. Laurikainen oli Suomen fyysikkoseuran ja  Matemaattisten aineiden opettajien liiton kunniajäsen.

Tiede, filosofia ja uskonto

Laurikaisen tieteenfilosofiset pohdiskelut alkoivat varsinaisesti 1970-luvun puolivälissä. Vuonna 1976 Laurikainen vieraili CERNissä ja tutustui siellä Wolfgang Paulin jälkeen jättämiin papereihin, joiden vaikutus Laurikaisen ajatteluun oli suuri. Laurikainen kirjoitti vanhoilla päivillään toisen väitöskirjan, Science has its limits – ontological implications of quantum theory. Väitös oli tarkoitus pitää Oulun yliopistossa (Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteellinen tiedekunta ei voinut ottaa väitöskirjaa käsiteltäväksi, koska Laurikainen oli jo kertaalleen tiedekunnassa tohtoriksi väitellyt) elokuussa 1997, mutta Laurikainen ehti kuolla kuukautta aikaisemmin.
Laurikainen tuli tunnetuksi myös nykyisen luonnontieteiden ja uskonnon välistä suhdetta koskevista pohdiskeluistaan, joista hän julkaisi useita kirjoja. Hänen mukaansa käsitys, että tiede ja uskonto olisivat sovittamattomassa ristiriidassa keskenään, perustui ennen kaikkea klassisen mekaniikan mukaiseen maailmankuvaan, kun sen sijaan kvanttimekaniikka ja erityisesti siihen liittyvä determinististen lakien korvautuminen tilastollisilla laeilla oli hänen mukaansa pitkälti kumonnut vastaväitteet, joita uskontoa vastaan oli tieteen näkökulmasta esitetty.
Andreas Carlsson

Andreas Mikael Carlsson (s. 3. huhtikuuta 1973 Tukholman lähellä, Danderyd , Ruotsi) on ruotsalainen musiikkituottaja, säveltäjä ja sanoittaja. Hän on ollut vuodesta 2008 Ruotsin Idols-tuomaristossa. Hän on säveltänyt Patric Sarinin kanssa kappaleen "Insomnia", jonka Suomen Idolsin vuoden 2008 voittaja Koop Arponen esitti.

Ura

Andreas asui ja varttui Tingsrydissä Smålandissa, jossa hänen intonsa musiikkiin sai alkunsa. Musiikkiuran katsotaan virallisesti alkaneen vuonna 1996 kun Denniz Pop (Dag Krister Volle) löysi lahjakkaan lauluntekijän ja palkkasi hänet ruotsalaiseen Cheiron-studioon Tukholmaan. Nykyisin hänellä on asuinpaikat Los Angelesissa ja Tukholmassa. Hänellä ja hänen kumppanillaan Hannah Graafilla on yhteinen poika, William, joka on syntynyt vuonna 2001.

Lauluja

Andreas Carlssonin lauluja on myyty yli 100 miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti. Hän on kirjoittanut kappaleita yhdessä, mm. Max Martinin, Jörgen Elofssonin ja Desmond Childin kanssa, esim. artisteille: Backstreet Boys, Britney Spears, 'N Sync, Westlife, Paul Stanley, Celine Dion ja Bon Jovi.
Ferraria

Oy Ferraria Ab (perustettu 1898, nimi vuoteen 1941 Aktiebolaget Ferraria) oli pääasiassa Loimaalla ja Jokioisissa toiminut metalliteollisuusyritys, joka fuusioitiin 1951 Oy Fiskars Ab:hen. Ferraria oli aikanaan Suomen suurin naulojen valmistaja ja se valmisti myös metallilankaa, metalliverkkoja, kettinkejä, saranoita, hevosenkenkiä yms. Vuonna 1948 Ferrarian palveluksessa oli 600 henkilöä ja yhtiön liikevaihto oli 575 miljoonaa markkaa.
Ferraria toimi aluksi Tampereella jossa sillä oli vuoteen 1910 saakka tuotantolaitos Tammelan kaupunginosassa. Vuonna 1903 Ferraria osti Jokioisten ja Loimaan rautatehtaat ja yhtiön toiminnan painopiste siirtyi tälle seudulle niin että ensimmäisen maailmansodan aikoihin yhtiöllä oli Jokioisissa noin 200 työntekijää ja Loimaalla 80.  
Ferraria osti vuonna 1919 Viipurin maalaiskunnassa Säiniöllä toimineen Peron naulatehtaan (Pero Spikfabriks Aktiebolag, perustettu 1876) ja fuusioi sen itseensä 1920.  Rauman Naulatehdas Oy ostettiin 1930-luvun alussa ja vuonna 1934 hankittiin Suomen Pultti Oy. Suomen Pultti Oy oli perustettu 1924 jatkamaan talousvaikeuksiin joutuneen turkulaisen Ab Åbo Jernmanufaktur och Waggonfabrik Oy:n pultteja, muttereita ja koneita valmistaneiden tuotantolaitosten toimintaa.
Ferrarian pääosakkaana ensimmäisen maailmansodan aikana oli Alfred Kordelinin omistama Jokioisten kartano Oy. Kordelinin kuoleman jälkeen Jokioisten kartano Oy ja sen mukana Ferrarian osake-ennemmistö siirtyi 1918 Suomen valtion haltuun. Valtio tarjosi 1927 kahta kolmasosaa Ferrarian osakekannasta Wärtsilälle mutta Wärtsilä ei hyväksynyt tarjousta. Vuonna 1931 valtio myi kolmasosan Ferrarian osakkeista Fiskarsille ja sen omistajille ja ajan myötä Fiskarsin omistusosuus Ferrariassa kasvoi niin että se omisti vuonna 1943 jo 63 prosenttia Ferrarian osakkeista. 
Entiset Ferrarian tuotantolaitokset Jokioisissa ja Loimaalla siirtyivät Fiskarsilta Ovako Oy:lle 1979.  Vuonna 1993 Ofa Oy osti tehtaat. Ofa puolestaan siirtyi vuonna 1997 Gunnebo Industrier Ab:n haltuun.
2000-luvulla Jokioisten tehtaat siirtyivät takaisin suomalaisomistukseen. Kaarjoki Oy osti lankatehtaan 2006. Seuraavana vuonna euralainen Pintos oy osti naulatehtaan.  Pintos lakkautti Jokioisten naulatehtaan vuoden 2016 lopulla.
Gustaf Lundberg

Gustaf Lundberg (17. elokuuta 1695 Tukholma – 18. maaliskuuta 1786) oli yksi Ruotsin kaikkein tuotteliaimpia ja taloudellisesti menestynempiä taiteilijoita. On arvioitu, että hän maalasi Pariisissa lähes koko Versaillesin kuninkaallisen hovin, ja Ruotsissa lähes 300 perhettä. Hän oli hyvin menestynyt taiteilija.
Lundberg tunnetaan parhaiten pastellimaalaajana, mutta maalasi 60-vuotisen uransa alussa öljyllä kankaalle. Hän jatkoi Rosalba Carrieran pastellimaalaustyyliä. Hän vaikutti pitkään ruotsalaiseen muotokuvataiteeseen. Lundbergin teoksia löytyy runsaasti Ruotsin kansallismuseosta, sekä Drottningholmin linnasta ja Gripsholmin linnasta sekä monista yksityiskokoelmista.

Opiskeluaika 1712-1719

Gustaf Lundberg meni David von Krafftin luo oppiin 17-vuotiaana 1712, mutta lähti jo 1717 opettajansa neuvosta Pariisiin jatkamaan opintojaan.
Pariisissa hän oli Hyacinthe Rigaudin, Nicolas Largillièrein ja historiemaalari Jean François de Troy'n oppilaana.
Käännekohta Lundbergin taiteessa tapahtui vuonna 1721 kun hän pääsi venetsialaisen pastellitaiteilija Rosalba Carrieran oppiin. Carriera toi pastellimmalauksen Ranskaan ja Lundberg oli hänen ainoa opiskelija sinä vuonna kun hän oleskeli Pariisissa. Kun Carriera lähti Pariisista 1722 Lundbergistä tuli yksi johtavista muotokuvataiteilijoista Pariisissa ja piti asemansa kahdenkymmenen vuoden ajan. Tämä ansiosta hän sai suuren määrän tilauksia kuningassuvulta, hovilta ja Pariisin seurapiirin johtavilta henkilöiltä.
Carl Gustaf Tessinin avulla hänet valittiin vuonna 1741 jäseneksi Ranskan taideakatemiaan.

Ruotsissa, 1745

Kun Lundberg palasi Ruotsiin vuonna 1745, hän oli kansainvälisesti tunnustettu taiteilija ja tuli heti suosituksi. Hänen myötään rokokoon pastellitaide löi läpi Ruotsissa. Lundbergista tuli kuningashuoneen, aateliston ja ylemmän porvariston suosituin muotokuvataiteilija kolmeksikymmeneksi vuodeksi ja hänen ateljeensa oli ylimystön kohtauspaikka.
Carl Gustaf Tessinin kautta Lundberg pääsi kruununprinssi Adolf Fredrikin ja Lovisa Ulrikan hoviin, minkä myötä syntyi monia muotokuvia (kolme alla galleriassa).Lundberg nimitettiin 1750 hovi-intendentiksi ja toimi hovin virallisena muotokuvataiteilijana. Seuraavat kolmekymmentä vuotta oli hyvin tuotteliasta aikaa ja hän kuvasi lähes 300 ruotsalaissuvun jäsentä.
Dandoli

Maantiede

Dandolin kunta rajoittuu pohjoisessa Bandiagaran piirin Sorolyn, idässä Sanghanin ja Péloun, etelässä Douroun sekä lännessä Doucoumbon ja Bandiagaran kuntiin.
Maisemaa leimaavat kalliorinteet ja laaksot. Kasvillisuus on kärsinyt kuivuudesta ja ihmisen toiminnasta. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.

Asutus

Kuntaan kuuluu 14 kylää ja kolme pikkukylää. Yli tuhannen asukkaan kyliä ovat Sibi Sibi, Tognon ja Sokolo. Asukkaat ovat etupäässä dogoneja. Heidän lisäkseen kunnassa asuu jonkin verran fulbeja.

Liikenne, elinkeinot ja palvelut

Dandolin kautta kulkee Bandiagaran ja Douentzan välinen paikallistie, josta haarautuu tie Sanghaan. Liikennevälineitä ovat hevoskärryt, polkupyörät ja moottoripyörät.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, fonio ja durra. Niiden ohella kasvatetaan seesamia, maapapua, lehmänpapua, hibiskusta, maissia, maapähkinää ja vihanneksia. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, naudat ja aasit. Lisäksi tuotetaan puutavaraa sekä harjoitetaan keräilyä, pienimuotoista metsästystä ja vähäisessä määrin käsityöammatteja. Kaupankäynti suuntautuu Bandiagaraan.
Kunnassa toimii viisi alakoulua, kaksi lukutaitokeskusta ja koraanikoulu. Terveyspalvelut sijaitsevat Bandiagarassa. Vesihuolto käsittää kaivoja, porakaivoja ja patoaltaita.

Matkailu

Matkailu kuntaan on vähäistä eikä mitään majoituspalveluja ole.
Vapaaelektronilaser

Vapaaelektronilaser (engl. Free Electron Laser, FEL) on laser, joka tuottaa koherenttia sähkömagneettista säteilyä. Vapaaelektronilaserin toimintaperiaate poikkeaa paljon perinteisen laserin toimintaperiaatteesta. Siinä säteilyä ei saada aikaan kaasun, nesteen tai kiinteän olomuodon laserin tavoin jonkin aineen elektronitiloja virittämällä vaan säteily syntyy lähes valonnopeudella kulkevien elektronien mutkitellessa erilaisten magneettijonojen aikaansaamissa magneettikentissä.
Vapaaelektronilasereiden tuottaman säteilyn aallonpituus on tavanomaisista lasereista poiketen säädettävissä mikroaaltoalueelta aina röntgensäteilyalueelle. Kaikki vapaaelektronilaserit eivät pysty kattamaan koko aallonpituusaluetta vaan vain tietyn osan siitä. Vapaaelektronilaserit ovat tyypillisesti isoja laitteita, jopa satoja metrejä pitkiä.
Ensimmäisen ehdotuksen vapaaelektronilasereista esitti John M. J. Madey vuonna 1971. Kesti kuitenkin kuusi vuotta ennen kuin Madey rakensi kollegoidensa kanssa ensimmäisen vapaaelektronilaserin Stanfordin yliopistossa. Nykyään vapaalektronilasereita on useissa eri tutkimuskeskuksissa. Maailman ensimmäinen pehmeän röntgenalueen vapaaelektronilaser FLASH valmistui vuonna 2000 Hampuriin. Ensimmäinen kovan röntgenalueen vapaaelektronilaser LCLS Stanfordissa sai aikaan ensimmäisen säteensä huhtikuussa 2009.
Kati Arikoski

Kati Eriikka Arikoski-Johnson (s. 1979) on suomalainen konserttipianisti. Leevi Madetoja -pianokilpailussa hän sijoittui kolmanneksi vuonna 2006. Arikoski voitti nyrkkeilyn SM-hopeaa 1996 (57 kg) ja SM-kultaa 1999 (63,5 kg).
Hän on opiskellut Turun ammattikorkeakoulussa, Grazin musiikkiyliopistossa Itävallassa ja Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa pianonsoiton opettajaksi, musiikin maisteriksi ja konserttipianistiksi.
Tätä nykyä Kati Arikoski-Johnson toimii pianonsoiton ja Swing -tanssin opettajana Kööpenhaminassa. Hän on konsertoinut Suomen lisäksi muissa Pohjoismaissa ja Yhdysvalloissa. Arikoski soittaa myös kamarimusiikkiyhtye Elokuu -ensemblessa . Pianisti Anna-Mari Peltosen (ent. Murdvee) kanssa hän on konsertoinut nelikätisesti useita vuosia. 2012 Arikoski avioitui yhdysvaltalaisen keramiikkataiteilija Darien Johnsonin kanssa. Kati Arikoski-Johnsonilla on kaksi veljeä, psykologi (PsL), johdon työnohjaaja Juha Arikoski ja lastentautien (gastroenterologia ja nefrologia) erikoislääkäri (LT) Pekka Arikoski.
Ravansaari

Ravansaari (ven. Малый Высоцкий, Malyi Vysotski) on saari Viipurinlahdessa, lähellä Uurasta noin 12 kilometriä etelään Viipurin keskustasta, Venäjällä. Ravansaari kuului 1600-luvun lopulta vuoteen 1800 asti Johanneksen pitäjään, jolloin se liitettiin Viipurin pitäjään. Suomen suuriruhtinaskunnan aikana saarella oli linnoitus, jonka rauniot ovat yhä nähtävissä. Siellä toimi myös luterilainen Ravansaaren rukoushuone.
Ravansaari liitettiin Viipurin kaupungin alueeseen 1932 ja asukkaita oli lähes tuhat vuonna 1939. He saivat elantonsa mm. sahateollisuudesta. Talvisodan 1940 päättäneen Moskovan rauhan myötä Ravansaari sijaitsi Neuvostoliitolle luovutetulla alueella.
Saarella toimi tuberkuloosi- ja alkoholistiparantola, kunnes vuonna 1963 Suomi vuokrasi Neuvostoliiton-puoleisen osuuden Saimaan kanavasta ja vuokra-alueeseen sisältyi myös Ravansaaren nimellä tunnettu Malyi Vysotski. Kyseisen vuokrasopimuksen vuoksi radioamatöörit laskivat Ravansaaren erilliseksi radioamatöörimaaksi. Ensimmäinen suomalais-venäläinen radioretkikunta kävi saarella 1988.
Koska tukinuiton lakattua saarta ei ole tarvittu jälleenlastauspaikkana, se ei enää sisälly nykyiseen vuokra-alueeseen (voimassa vuodesta 2012). Nykyisin saari on täysin metsittynyt.