Nekala

Nekala maaseutuna

Ensimmäiset säilyneet tiedot Nekalan alueen asukkaista ovat 1500-luvulla. Iidesjärven rantamilla oli Per Nekan isännöimä Nekalan talo, jonka mukaan tuleva kaupunginosakin sai nimensä. 
Nekalan päärakennus sijaitsi Iidesjärven rannassa nykyisellä kaupungin varastoalueella. Vielä 1980-luvulla se oli pystyssä rapistuneena muistomerkkinä mahtavasta kartanoiden ajasta. Nekalasta Hatanpään kartanoon johtava tie kulki suunnilleen nykyisen Nekalantien paikalla. 
Talousrakennukset – 30 lehmän navetta, talli kymmenelle hevoselle, riihi sekä muut tarpeelliset pikkurakennukset – sijaitsivat talosta länteen ja itäpuolella oli puutarha ja vainioita. Iidesjärven rannassa oli jykevistä hirsistä tehty laituri. Järven rannat olivat korkean ja monta metriä leveän kaislan vallassa. Pohja oli upottava, mutta silti uimaranta oli muonamiesten lasten vilkkaassa käytössä.
Nekalasta johti toinenkin tie kohti nykyistä Muotialantietä. Sen varrella olivat muonamiesten asunnot: Koivula, Uotila, Vinni (Finni), Heikkilä ja toinen Uotila sekä riihi konehuoneineen.
Uotilan päärakennus on edelleen pystyssä ja palvelee nykyisin Nekalan siirtolapuutarhan yhteistilana, mutta toinen asuinrakennus on purettu sen jälkeen kun kaupunki osti Hatanpään maat. Uotilan torpalta Vihiojaan päin oli kuuluisa Rautalähde.
Uotilan ja Finnin talojen kohdalta lähti toinen tienhaara, jota sanottiin Tohkantieksi. Tie kulki samaa reittiä kuin nykyinen Muotialantie, joka tosin loppuu nyt Jokipohjantiehen. Aiemmin tie jatkui aina vanhalle Lempäälän tielle saakka. Sen varrella tai lähituntumassa olivat Saviniemen, Jokipohjan ja Tohkan torpat.
Saviniemi oli Muotialantien pohjoispuolella pienen mäen päällä. Sen pihalla oli muutamia puita ja suosilmäinen lammikko, josta vesi kulki pientä ojaa myöten Vihiojaan.
Vanhasta Tohkantiestä Vihiojaan päin, nykyisen Jokipohjantien paikalla oli Severi Jokipohjan talo. Samannimisiä torppia oli lähiympäristössä ollut kaksi muutakin, joten nykyisen tien nimellä on vankat perinteensä. Torpat olivat saaneet nimensä siitä, että kaikkien kolmen talon välissä oli notko, jossa on joskus ollut oja, jota pitkin vesi on kulkenut soilta Nirvan kallion ympäri Vihiojaan. Notko oli siis joen pohjaa, mistä nimi Jokipohja. Sekä Jokipohjan että Saviniemen torpat on hävitetty joskus vuosisadan vaihteessa.
Kuoppamäentien nimi viittaa alueella sijainneeseen Kuoppamäkeen, jossa oli Hatanpään kartanon muonamiesten perunakuoppia. Kuoppamäki mainittiin vuodelta 1795 olevassa isonjaon pöytäkirjassa Nekalan tilan peltona. Viljelysnimiin pohjautuvat myös Kuokkamaantie (Kuokkamaa), Mäntyhaantie (Mäntyhaka) ja Paksunmullantie (Paksunmullanniitty). 
Rautalähde oli Uotilan torpalta Vihiojaan päin sijainnut lähde. Siinä oli kirkas ja kylmä vesi ja sen pohja oli punertavan ruskeaa santaa, aivan kuin ruostetta.

Kaupunki laajenee

Nykyinen Nekala-Viinikan alue oli pitkään Hatanpään kartanon viljapeltoa, kunnes Tampereen kaupunki osti kartanon vuonna 1913 Idmanin kavallusjutun seurauksena ja palstoitti maat työväestön omakotitaloalueeksi. Nekalassa pidettiin kesäkuussa 1922 Suomen XII yleinen maatalousnäyttely ja teollisuusnäyttely. 1950-luvulle asti Nekalaan rakennettiin runsaasti myös pienkerrostaloja. Nekalan teollisuusaluetta (Vihiojan kaupunginosa) alettiin rakentaa 1940-luvulla.
Vuonna 1932 Nekalaan perustettiin siirtolapuutarha. 1920-luvun lopussa tila alkoi loppua Hatanpään ja Litukan siirtolapuutarhoissa. Tampereen kaupunki päätti vastata siirtolapuutarhatonttien kysyntään perustamalla uuden siirtolapuutarha-alueen Nekalaan, aivan Messukylän rajan tuntumaan, sen sijaan, että olisi laajentanut jo olemassa olevia. Paikaksi valittiin Nekala muun muassa siksi ettei siirtolapuutarhan kasvu haittaisi kaupungin kasvua. Nekalan siirtolapuutarha on Suomen toiseksi suurin ja käsittää reilut 300 mökkiä ja 16,4 hehtaarin kokoisen alueen.
Toisen maailmansodan jälkeen, vuonna 1946, Nekalan alueen itäosaan entisen Hatanpään kartanon pelloille siirtolapuutarhan viereen rakennettiin kymmenen yksinkertaisen rivitalon, niin sanottu pikatalon ryhmä. Pikatalojen tarkoituksena oli helpottaa Tampereen silloista vakavaa asuntopulaa. Kussakin talossa oli kuusi pinta-alaltaan 25 neliömetrin asuntoa, joista jokaisessa oli huone ja keittokomero. Kustannussäästöjen vuoksi asuntoihin ei asennettu vesijohtoja, vaan asukkaat hakivat käyttövetensä yhteisestä vesipisteestä. Nämä talot purettiin loppuvuonna 2009. Pirkanmaan maakuntamuseo vastusti talojen purkamista.
Nekalan koulussa toimi 1940- ja 1950-luvuilla opettaja Antti Jussilan perustama ja johtama Nekalan tyttökuoro. Kuoron tunnetuin ohjelmanumero oli vielä nykyisinkin radiossa kuultava Oskar Merikannon Kesäillan valssi, jonka Jussila sanoitti ja sovitti. Tyttökuoroa säestäneessä Nekalan poikaorkesterissa soitti muun muassa myöhemmin säveltäjänä ja muusikkona tunnetuksi tullut Rauno Lehtinen. Kuoro ja orkesteri tekivät kaksi esiintymismatkaa Ruotsiin vuosina 1947 ja 1949 sekä vuonna 1950 äänilevyn, jolla olivat Kesäillan valssi ja Kesäpäivä Kangasalla.

Liikenne

Nekalaan kulkee Tampereen keskustasta kolme bussilinjaa: 10, 12 ja 31. Nekalan länsirajalla kulkee Tampere–Helsinki-moottoritie. Nekalassa on myös Pirkanmaan suurin ratapiha.

Talous

Nekalaan on kasvanut rakennus- ja sisustusalan yritysten markkinapaikka. Nekalassa on myös useita ravintoloita ja pizzerioita. Esimerkiksi ravintola Wanha tappi Jokipohjankadulla entisessä pankkikonttorissa on tullut tunnetuksi oman grillikeittiön tuhdeista hampurilaisista joten se on menestynyt hyvin kaupunkilehti Tamperelaisen lähiökapakkakilpailussa. Nekalassa sijaitsee myös suosittu Kahvila Mari.
Nekalan teollisuusalueella sijaisee muun muassa kaksi suurta elintarvikkeiden tukkuliikettä, sähkötarvikkeiden tukkuliike, kuntosaleja, useita rengasliikkeitä sekä lukuisia pienempiä yrityksiä.