Sammy Hagar

Alkuajat (1973–1985)

Hagar tuli tunnetuksi Montrosen vahvana laulajana. Montroseen hän liittyi vuonna 1973. Hän teki kaksi studioalbumia Montrosen kanssa. Tunnetuin hitti Montrosen ajalta lienee Bad Motor Scooter. 
Vuonna 1976 Hagar siirtyi soolouralle. Samana vuonna julkaistiin hänen ensimmäinen sooloalbuminsa Nine on a Ten Scale. Pian Hagar saavutti suosiota muun muassa 1977 kultalevyyn oikeuttavan määrän myyneen Sammy Hagar lp:n, joka sisälsi hitin ”Red”. Vuosien 1977–1980 välisenä aikana julkaistiin viisi Sammy Hagarin nimeä kantamaa studioalbumia ja yksi livealbumi (All Night Long).
Menestystä tuli vuonna 1981 yli miljoona kappaletta Yhdysvalloissa myydyn Standing Hampton albumin myötä, joka sisälsi neljä suurta hittiä Heavy Metal, I'll Fall In Love Again, There's Only One Way To Rock ja cover-kappale Piece of My Heart. Menestystä jatkoivat platinaa myyneet albumit Three Lock Box (1982) ja VOA (1984), joista nousi tunnettuja soolokappaleita kuten, Your Love Is Driving Me Crazy, Three Lock Box, VOA ja ehkä Hagarin kuuluisin kappale ”I Can't Drive 55”, josta tehtiin tunnettu musiikkivideo, jossa Hagar ajaa poliiseja pakoon Ferrari 512 BB:lla. Tunnettujen kappaleiden kuten ”There's Only One Way To Rock” ja ”I Can't Drive 55” takia Hagar alettiin tuntea nimellä ”Red Rocker”.

"Van Hagar"

Vuonna 1985 Hagar esiintyi ensimmäisen kerran suosion huipulla olleen Van Halen -yhtyeen kitaristin Eddie Van Halenin kanssa Farm Aid -konsertissa Illinoisissa, jossa he esittivät ikimuistoisesti Led Zeppelin -coverin ”Rock and Roll”. Pian tämän esiintymisen jälkeen 1980-luvun kuuluisimpiin yhtyeisiin kuulunut Van Halen tarjosi hänelle paikkaa yhtyeestä eronneen David Lee Rothin korvaajana. Van Haleniin Hagar liittyi vuonna 1985. Tämä siivitti Hagarin välittömästi miljoonien yhdysvaltalaisten suosikkilaulajaksi. Vaikka Van Halenin suosio laantui hieman Hagarin tulon jälkeen, syntyi silti todella upeita raskaamman rockin kappaleita. Samalla Hagar toi yhtyeeseen myös herkkyyttä ja jatkoi myös David Lee Rothin energisyyttä, kuten esimerkiksi kappaleet ”Not Enough”, ”Why Can’t This Be Love”, ”When It’s Love”, ”Love Walks In” ja ”Dreams” osoittavat.
Vuonna 1987 julkaistiin Hagarin jo kymmenes sooloalbumi I Never Said Goodbye, jossa bassoa soitti Van Halenin kitaristi Eddie Van Halen. Hiteiksi albumilta nousi Give to Live ja livehitti Eagles Fly, jonka Hagar esitti usein myös Van Halenin kanssa keikkaillessa.

Ero Van Halenista

Hagar ehti tehdä neljä studioalbumia ja yhden livealbumin Van Halenin laulajana, kunnes ura yhtyeessä kariutui vuonna 1996 erimielisyyksiin Eddie Van Halenin kanssa. Juorut kertovat, että Hagar oli Havaijilla vaimonsa kanssa, kun Eddie halusi hänet studioon. Kun Hagar ei ilmestynyt paikalle, hänet erotettiin yhtyeestä. Tämä antoi mahdollisuuden soolouralle, vaihtelevalla menestyksellä. Riidat Eddie Van Halenin kanssa on sittemmin saatu sovittua, ja Hagar palasi yhtyeeseen vuoden 2004 alkupuolella, mutta erosi taas 2006. Hagar on soittanut yhteiskeikkoja Van Halenin entisen basistin ja hyvän ystävänsä Michael Anthonyn kanssa vuodesta 2004 lähtien.
Vuonna 2007 Hagar myi 80 % Cabo Wabo -tequilamerkistään Gruppo Camparille ja ansaitsi 80 miljoonaa dollaria. Samana vuonna Cabo Wabo oli Yhdysvaltojen toiseksi eniten myynyt tequilamerkki.

Chickenfoot

Vuonna 2008 Hagar perusti yhdessä Van Halenin Michael Anthonyn (basso), sooloartisti Joe Satrianin (kitara) ja Red Hot Chili Peppersin Chad Smithn (rummut) kanssa hard rock-superyhtye Chickenfootin.

Live-esiintymiset

Hagarin Live-esiintymiset olivat aivan omaa luokkaansa, sillä yleensä pelkkä lava ei riittänyt. Hän kiipesi usein jonnekin korkealle esimerkiksi erilaisiin lavastustelineihin. Esimerkkinä Van Halen - Live Without a Net DVD:ltä, kappaleet I Can't drive 55 ja Ain’t Talkin’ ’Bout Love. Hagar myös teki suuria hyppyjä lavalla edestakaisin juosten ja samalla laulaen.