google/wiki40b huggingface dataset:
Keila-Joan voimalaitos

Voimalaitos

Voimala sijaitsee 1,7 kilometriä Keila jõen joensuusta aivan Keilan kosken niskalla. Se hyödyntää, aikaisempien vesimyllyjenkin tapaan, joessa kolmen vesiputouksen matkalla tapahtuvaa olevaa luontaista yli 8 metrin putotusta. Suurin pudotus on kuuluisalla Keilan vesiputouksella, joka on 6,0 metriä korkea. Muut putoukset on 0,5 ja 1,5 metriä korkeita.
Vesi tuodaan voimalaitokselle yläjuoksulle rakennetulla 100 metriä pitkää kanavaa pitkin. Kanava on noin 2 metriä syvä ja sen vedenäärää on kasvatettu rakentamalla Keila jõgeen kanavan alle 1,2 metriä korkea ja 75 metriä leveä pohjapato. Se nostaa kanavassa virtaavan veden korkeudeksi kaksi metriä. Voimalassa sijaitsee yksi Kaplan-turbiini, jonka sähkögeneraattorin nimellisteho on 0,365 MW.
Voimalaitos kuuluu nykyään Eesti Energialle. Voimalan sähköenergian vuosituotanto on 2,5 GWh vuodessa.

Historiaa

Vuonna 1831–1833 rakennettu suuri vesimylly muutettiin sähkögenerattorin avulla sähkövoimalaksi vuonna 1928. Silloin sen sähköteho oli aluksi 0,125 MW. Voimalaa modernisoitiin vuonna 1936 ja 1950-luvulla siihen lisättiin toinen 0,125 MW generaattori. Voimala toimi 0,25 MW teholla 1990-luvun lopulle, jolloin se suljettiin. Vuosina 2004–2005 voimalan rakennus kunnostettiin ja sille palautettiin 1920-luvun ilme. Voimalaitos alkoi tuottaa taas sähköä vuonna 2005, jolloin sen sähköteho oli nostettu arvoon 0,365 MW.
Ohjelmiston julkaisuelinkaari

Ohjelmiston julkaisuelinkaari tarkoittaa ohjelmistonkehityksessä ohjelmiston eri valmiusasteessa olevien versioiden julkaisua tuotteen elinkaaren aikana. Elinkaaren tuloksena on vakaan version julkaisu, sekä mahdollisia päivityksiä tähän. Kun ohjelmistokehittäjä lopettaa ohjelmiston päivittämisen, jakelun ja muun tuen koittaa ohjelmiston elinkaaren loppu (EOL eli End-Of-Life). Ohjelmiston käyttö saattaa kuitenkin edelleen jatkua. Tyyppillisesti kullekin vakaalle ns. pääversiojulkaisulle on oma julkaisuelinkaari.
Usein alpha- ja beetaversiot ovat julkaisua edeltäviä testiversioita, joita jaetaan suljetulle käyttäjäryhmälle koekäyttöön. Alfavaiheessa oleva ohjelma on usein pelkkä runko valmiista sovelluksesta, kun taas beetavaiheessa ohjelma on jokseenkin lopullisen tuotteen näköinen. Joidenkin määritelmien mukaan (esimerkiksi Royce) alfaversiossa on noin 70 % lopullisen ohjelmistotuotteen toiminnallisuudesta, kun taas beetaversiossa on noin 95 %.

Alfa- ja beetatestaus

Alfa- ja beetaversiot liittyvät läheisesti alfa- ja beetatestaukseen. 
Avoimessa ohjelmistonkehityksessä jo alfa ja beeta versiot, usein koko lähdekoodi, on periaatteessa kenen tahansa saatavilla.
Suljetussa ohjelmistonkehityksessä alfatestaus suoritetaan usein rajoitetussa joukossa, lähinnä ohjelmiston kehittäjän organisaatiossa. Beetatestaus suoritetaan sitten vaikkapa asiakkaan tiloissa. Beetatestauksessa kehittäjätiimiä suurempi ryhmä tavallisia käyttäjiä pyrkii paikallistamaan sovelluksesta siihen jääneet virheet sekä lapsukset, jotta siitä voidaan julkaista release candidate -versio laajempaa testausta varten.

Julkinen beetatestaus

Julkisessa beetatestauksessa tietokonesovellus julkaistaan kaikkien saataville. Julkisen beetatestauksen hyviin puoliin lukeutuu huomattavasti isompi ryhmä testaajia, ja tämän myötä suurempi todennäköisyys ohjelmointivirheiden paljastumiselle. Haittapuoliin lukeutuu mahdollisuus teollisuusvakoiluun sekä testaajien määrään suhteutettuna pieni palauteprosentti.

Rajattu beetatestaus

Aivan kuten julkisessa beetatestauksessakin, myös rajatun beetatestauksen ryhmä otetaan testaajaryhmän tai yrityksen ulkopuolelta. Rajatussa testausryhmässä beetatestaajat pystytään profiloimaan tarkemmin, ja profiloinnin perusteella heidän antamaansa palautetta voidaan kohdistaa tietokonesovelluksen tiettyyn osa-alueeseen paremmin.
Rajatun beetatestauksen hyviin puoliin lukeutuu tarkemmat virhekuvaukset sekä pienempi riski teollisuusvakoilulle. Haittapuoliin taas rajatun testausryhmän pienuus sekä sen myötä määrällisesti vähäisempi palaute sovelluksen toimivuudesta.
Květa Fialová

Květa Fialová (ääntäminen [kvjeta fialovaa]; 1. syyskuuta 1929 Veľké Dravce, Tšekkoslovakia, nyt Slovakia – 26. syyskuuta 2017 Praha, Tšekki) oli tšekkiläinen elokuva-, ääni- ja teatterinäyttelijätär. Hänet on nähty muun muassa elokuvissa Tarkoin vartioidut junat (1966) ja Adele ei ole vielä syönyt (1977).
M/S Slite

Historia

Vesille laskun jälkeen M/S Slite luovutettiin varustamolle 7. heinäkuuta 1955. Laiva asetettiin rahtiliikenteeseen, mutta vuonna 1959 se muutettiin autolautaksi. Samana vuonna se aloitti liikennöinnin reitillä Simpnäs–Maarianhamina. M/S Slite myytiin huhtikuussa 1963 Partrederi Sam Sune Petterssonille, ja laivaa alettiin muuttaa jälleen rahtilaivaksi. Työ oli valmis vuoden 1963 ja alussa, ja laiva nimettiin uudelleen Stellaksi.
Myöhemmin alus myytiin useasti eri omistajille. Vuonna 1978 Red AB Igelnille ja vuonna 1980 PR B R Nybergille. Vuonna 1988 alus myytiin G Lindbergille Tukholmaan ja se nimettiin uudelleen M/S Tellaksi.
Viking Line juhlisti 30-vuotissyntymäpäiväänsä 1989 vuokraamalla Stellan risteilyllä Wärtsilän Pernon telakalle. Vuonna 2000 alus myytiin Gene Echolsille Sao Thomeen. Vuonna 2001 aluksen osti Ahmad Mohammed Ftaimah ja se uudelleen nimettiin M/S Elenenaksi. Lopulta alus romutettiin vuonna 2006 Turkissa.
Veronkierto

Veronkierto on verojärjestelmän sääntöjä noudattava, mutta lakien tarkoituksesta poikkeava toiminta omien verojen pienentämiseksi tai välttämiseksi kokonaan. Veronkierto voi tapahtua esimerkiksi lainsäädännön aukkoja (ns. porsaanreikiä) hyödyntämällä. Yleiskielessä nimitetään usein veronkierroksi veropetosta, joka on eräs rikostyyppi. Veronkiertoa ei pidä sekoittaa verosuunnitteluun.
Veronkierron erään pääryhmän muodostavat tapaukset, joissa oikeudellisen muodon ja taloudellisen sisällön välillä on ristiriita. Tällöin väärinkäytetään sinänsä laillisia verotusmuotoja. Toinen ryhmä on sarjatoimet, joissa oikeustoimi jaetaan keinotekoisesti useaan osaan, jotta niiden yhteinen veroseuraamus olisi vähäisempi kuin yhden kokonaisuuden veroseuraamus. Intressinpuutetilanteeksi nimitetään sopimustilannetta, jossa toisella sopijapuolella on olennainen verotuksellinen päämäärä määrittää sopimusehdot mieleisekseen. Toisella sopijapuolella tällaista intressiä ei ole. Ostaja saattaa esimerkiksi maksaa myyjän eri aikoina hankkimista osakkeista eri hinnan.
Useaa veromuotoa varten verolakeihin on säädetty veron kiertämistä ehkäisevä yleislauseke. Näistä tärkein on verotusmenettelylakiin sisältyvä yleislauseke, joka koskee tulo- ja varallisuusverotusta. Arvonlisäverolaissa on vastaava säännös, samoin laissa elinkeinotulon verottamisesta. Siirrettäessä etuja osakeyhtiöltä osakkeenomistajalle saatetaan syyllistyä peiteltyyn osingonjakoon. Myös väliyhteisöjen käytössä voidaan syyllistyä rikolliseen menettelyyn.

Veronkierron laajuus

Aalto-yliopiston professori Tomi Viitalan mukaan ei ole olemassa luotettavia arvioita veronkierron aiheuttamista tulonmenetyksistä Suomessa tai juuri muuallakaan.
Kaitselmuksesta

Sisältö

»Hyve herpoaa ilman vastustajaa; vasta sitten, kun se kärsivällisyydessä näyttää voimansa, osoittautuu, mitä se on ja mitä se saa aikaan – – Ei ole väliä sillä mitä kärsit, vaan miten kärsit.»
Senecan teos on muodoltaan eräänlainen dialogi eli keskustelu, jossa Seneca käy läpi ystävänsä Luciliuksen kysymyksiä. Se koostuu kuudesta lyhyehköstä luvusta. Senecan tavoitteena teoksessaan oli sovittaa stoalaiseen filosofiaan sisältynyt ajatus jumalallisesta kaitselmuksesta yhteen sen kanssa, että maailmassa on pahaa. Näin hän käsitteli tavallaan niin kutsuttua pahan ongelmaa tai ainakin osaa siitä.
Seneca aloittaa Luciliuksen kysymyksellä siitä, miksi myös hyvät miehet voivat kohdata elämässään vastoinkäymisiä ja epäonnea. Kuinka tämä sopii yhteen sen kanssa, että kaitselmuksen määräämän maailmanjärjestyksen tulisi olla hyvä?
Seneca vastaa Luciliukselle stoalaisesta näkökulmasta. Hän kuvaa ensin sitä, kuinka koko kaikkeus selvästi on kaitselmuksen ohjaama, mutta sanoo olevan tarpeetonta jatkaa aiheesta enemmän, koska Lucilius jo hyväksyy kaitselmuksen olemassaolon. Luciliuksen varsinaiseen kysymykseen Seneca vastaa, että hyville miehille (viisaille) ei voi tapahtua mitään, mikä olisi todella pahaa, koska vastakohdat eivät voi sekoittua toisiinsa. Vastoinkäymisiltä vaikuttavat asiat ovat todellisuudessa keinoja, joilla viisas voi kehittää hyveitään ja tulla entistä vahvemmaksi.
Seneca käyttää todistellessaan analogioita ja esimerkkejä lääketieteestä, kilpataisteluista, sodankäynnistä, koulutuksesta ja Rooman historiasta. Esimerkiksi lääketieteessä suoritetaan joskus epämiellyttäviä hoitoja, joiden tarkoituksena kuitenkin on potilaan parantaminen. Sodanjohtajaa valitsee parhaat miehensä kovimpiin koitoksiin, opettaja taas antaa syvintä opetusta juuri parhaille oppilaille. Historia taas osoittaa, että kohtalo valitsee yleensä kaikkein parhaimmat ja lujimmat ihmiset (kuten Cato nuoremman) koetellakseen näitä onnettomuuksilla. Samoin elämän vastoinkäymisissä on kyse vain siitä, että ”jumala on nähnyt meidät ansiokkaiksi koetellakseen meissä, kuinka paljon inhimillinen luonto jaksaa kestää”.
Seneca selittää, että todella viisas ei koskaan antaudu vastoinkäymisten edessä vaan kulkee niiden läpi, ja vaikka hänet lyötäisiinkin, hän jatkaisi taistelua polvillaan. Viisas ymmärtää kohtalon ja siihen liittyvän suunnitelman, ja näin hänellä ei ole mitään pelättävää tulevaisuuden suhteen. Hän ei myöskään toivo mitään, koska hänelle on jo kaikki – hänen oma hyvä käytöksensä. Seneca kehottaa Luciliusta noudattamaan kyynikkofilosofi Demetrios Sunionilaisen esimerkkiä siinä, ettei tämä pitänyt mitään omanaan vaan lainana jumalilta. Johtopäätös on näin se, että hyville ihmisille ei todellisuudessa tapahdu mitään pahaa. Täytyy vain ymmärtää, mitä ”paha” tarkoittaa: viisaalle pahaa olisivat pahat ajatukset, rikoksiin syyllistyminen tai rahan ja maineen tavoittelu. Viisaalla on jo kaikki mahdollinen hyvä.
Teos päättyy itsemurhaa koskeviin mietiskelyihin: jos ihminen ei tahdo taistella kärsimyksiä vastaan kuvatulla tavalla, hän voi aina paeta. Kuolema on tehty ihmisille helpoksi.
Aarre Nojonen

Aarre Anton Nojonen (21. elokuuta 1926 Ruovesi – 25. syyskuuta 1977 Moskova, Neuvostoliitto) oli suomalainen toimittaja, joka muistetaan parhaiten Yleisradion Moskovan-kirjeenvaihtajana 1960-luvulta. 
Nojonen kävi Sirola-opiston ja opiskeli 1950-luvulla myös Pekingin yliopistossa, jossa oppi kiinan kielen. Hän aloitti työskentelynsä sanomalehden toimittajana Tampereella vasemmistolaisessa Hämeen Yhteistyö -lehdessä 1949–53. Vuonna 1960 hänestä tuli Yleisradion Moskovan-kirjeenvaihtaja, aluksi freelancerina ja 1965–69 vakituisena. Sittemmin hän toimi radion uutistoimituksen ulkomaantoimittajana.
Hän oli toimittajana arvostettu muun muassa sujuvan kiinantaitonsa ansiosta. Hän teki jopa kiinan kielen alkeiskirjan, jonka Suomi–Kiina-Seura julkaisi 1957. Puoluekannaltaan Nojonen oli kommunisti.
Hänet on haudattu Maunulan uurnalehtoon.
Dibentsylideeniasetoni

Ominaisuudet

Dibentsylideeniasetonilla on kolme cis-trans-isomeeriä, jotka ovat trans,trans-, cis,trans- ja cis,cis-isomeerit. Näistä stabiilein on trans,trans-isomeeri, joka on huoneenlämpötilassa kirkkaankeltaista kiteistä ainetta. Cis,trans-isomeeri on vaaleankeltainen kiteinen aine ja cis,cis-isomeeri on keltaista nestettä. Dibentsylideeniasetoni on veteen liukenematonta. Orgaanisista liuottimista sitä liuottavat hieman etanoli ja dietyylieetteri ja hyvin esimerkiksi asetoni ja kloroformi. Dibentsylideeniasetoni absorboi UV-säteilyä UV-A-alueella.
STIB

STIB (myös MIVB) on yhtiö, joka vastaa Belgian pääkaupungin Brysselin metro-, raitiovaunu- ja linja-autoliikenteestä. Se on alansa suurin toimia Belgiassa ja toimii 19 kunnan alueella Brysselin pääkaupunkiseudulla. Yhtiöllä on neljä metrolinjaa, 18 raitiovaunulinjaa, 50 bussilinjaa ja 11 yöbussilinjaa. 
STIB on lyhenne ranskan kielen sanoista Société des Transports Intercommunaux de Bruxelles. Yhtiön hollaninkielinen nimi on De Maatschappij voor het Intercommunaal Vervoer te Brussel, jota vastaa lyhenne MIVB.
Pattijoki

Kyliä

Ylipää (Lasikangas), Kopsa, Jokela, Olkijoki, Pattijoki

Nähtävyyksiä

Betonivalukirkko (Josef Stenbäck, 1912), Olkijoen rauhanpirtti, leirikeskus Lohenpyrstö, Veteraanimaja, Konemuseo, Kastellin linnanrauniot, Pattijoen kiviholvisilta

Historia

Keskiajalla Pattijoki oli karjalaisten ja satakuntalaisten eräaluetta, jonka pysyvä asutus on 1400–1500-luvulta. Pattijoki oli tärkeässä osassa Suomen sodassa 1808–09. 1800-luvun lopulta lähtien pitäjän henkiseen elämään on vaikuttanut suuresti herännäisyys. Raahen läheisyys ja teollisuus on nopeuttanut kunnan kehitystä. Pattijoesta tuli kunta vuonna 1867, jolloin se erotettiin vanhasta Salon pitäjästä. Uusi kunta tunnettiin aluksi nimellä Salon emäseurakunta, myöhemmin kuntaa alettiin kutsua sen suurimman kylän mukaan Pattijoeksi. Vuoden 2003 alussa Pattijoki liitettiin Raaheen. Pattijoen taajamasta Raahen keskustaan on matkaa noin 4 kilometriä.

Ruokakulttuuri

Pattijoen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla limppisoppa, rieska ja tyrnimarjakiisseli.
Nestorius Timanywa

Nestorius Timanywa (s. 7. toukokuuta 1937) on tansanialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Bukoban hiippakuntaan Laurean Rugambwa 11. joulukuuta 1966, ja hän sai 26. marraskuuta 1973 nimityksen Bukoban piispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. helmikuuta 1974. Pääkonsekraattorina toimi Laurean Rugambwa, jota avustivat Marc Mihayo ja Christopher Mwoleka.
Nunna (elokuva)

Nunna (Suzanne Simonin, la Religieuse de Diderot tai vain La Religieuse) on Jacques Rivetten ohjaama ranskalainen historiallinen draamaelokuva vuodelta 1967. Se perustuu Denis Diderot’n romaaniin La Religieuse (1760). Nunnaluostarien väkivaltaa ja seksuaalisuutta kuvaava elokuva valmistui jo kevääksi 1966, mutta joutui Ranskassa yli vuodeksi esitys- ja vientikieltoon katolisten piirien painostuksen takia.

Tuotanto

Jacques Rivette alkoi työskennellä Diderot’n Nunnan parissa jo 1960-luvun alussa, kun hän ohjasi Jean Gruault’n romaanin pohjalta kirjoittaman näytelmän Studio Champs-Elysées -teatteriin. Diderot’n tekstiä oli tiivistettävä huomattavasti sekä näytelmään että elokuvaan niin, että vain olennainen jäi jäljelle. Nunnaa pidetään Rivetten elokuvista yksinkertaisimpana ja suorimpana, klassisen draaman logiikkaa noudattavana selkeänä tarinana, Rivetten tapaan tosin hidasrytmisenä.

Vastaanotto

Kaikki muut ateistina tunnetun Diderot’n romaanit olivat elokuvan julkaisuaikana katolisen kirkon kieltämiä, ja myös Nunna kritisoi 1700-luvun katolista luostareita, joissa aviottomasti syntyneet tytöt saattoivat joutua kaltoin kohdelluiksi. Vuonna 1966 valmistunut elokuva sai Ranskassa aluksi esitys- ja vientikiellon huolimatta siitä, että maan elokuvasensuurivirasto oli puoltanut sen sallimista ja kulttuuriministeri André Malraux hyväksynyt sen esittämisen Cannesin elokuvajuhlilla, jossa se oli ehdolla Kultaisen palmun saajaksi. Kielto herätti kulttuuripiireissä suurta kohua ja vastustusta. Se purettiin hallinto-oikeudessa vuotta myöhemmin, ja Nunna sai Ranskassa ensi-iltansa 26. heinäkuuta 1967.
Elokuva sai Suomessa ensi-iltansa 12. huhtikuuta 1968. Se on esitetty televisiossa 16. syyskuuta 1974, osana MTV1:n ohjelmistoa.
Saksan liittopäivävaalit 2009

Tulokset

Kristillisdemokraatit säilyttivät asemansa Saksan suurimpana puolueena, vaikka heidän kannatuksensa olikin pienempi kuin edellisissä liittopäivävaaleissa. Sosiaalidemokraatit saivat historiansa huonoimman vaalituloksen. Vapaademokraatit puolestaan saivat historiansa parhaan tuloksen, ja myös vasemmisto ja vihreät menestyivät. Monien sosiaalidemokraattien kannattajien arveltiin pettyneen puolueensa rooliin Merkelin hallituksen apupuolueena ja äänestäneen siksi vasemmistoa tai jättäneen äänestämättä.

Hallituksen muodostaminen

Vaalien jälkeen kristillisdemokraattien ja sosiaalidemokraattien suuri koalitiohallitus korvattiin kristillisdemokraattien ja vapaademokraattien porvarihallituksella. Angela Merkel jatkoi liittokanslerina ja uudeksi varaliittokansleriksi nimitettiin Guido Westerwelle.
Charles Brown (meriupseeri)

Charles Brown (1678 – 23. maaliskuuta 1753/1754) oli brittiläinen meriupseeri. Hän astui laivaston palvelukseen Torringtonin 1. varakreivin ja amiraalin George Byngin suojeluksessa.
Brown sai ensimmäisen komentonsa vuonna 1709, jolloin hänestä tuli HMS Strombolon kapteeni. 1726 neljännen luokan linjalaivan HMS Advicen kapteenina Brown osallistui amiraali George Wagerin johtamaan operaatioon, jonka tarkoituksena oli pelotella sotaa harkitsevaa Venäjää näyttämällä brittilaivaston mahtia. 20 linjalaivan lisäksi viisi muuta laivaa käsittänyt osasto onnistui tavoitteessaan ilman taistelua. Vuonna 1727 Brown sai komentonsa uuden neljännen luokan linjalaivan HMS Oxfordin. 1731 hän palveli jälleen Wagerin alaisuudessa Välimerellä vasta valmistuneen kolmannen luokan linjalaivan HMS Buckinghamin ensimmäisenä kapteenina.
Vuonna 1739 kommodori Brown osallistui Portobellon taisteluun, jossa hän toimi vara-amiraali Edward Vernonin kuuden linjalaivan osaston varakomentajana. Taistelussa hänen lippulaivansa oli HMS Hampton Court, jonka kapteenina toimi Digby Dent. Hän johti hyökkäyksiä Portobellon linnakkeita vastaan. Operaatio päättyi voittoon ja tarinan mukaan Portobellon kuvernööri Don Francisco Javier Martines de la Vega y Retes kieltäytyi antamasta miekkaansa antautumisen merkiksi Vernonille, vaan hän antoi sen Brownille. Espanjalaisen mukaan Vernon ei olisi voittanut taistelua ilman Brownia.
Brownin tytär meni naimisiin amiraali William Parryn kanssa. Heidän tyttärensä Lucy avioitui kapteeni William Lockerin kanssa.
Noureddine Zekri

Valmennusura

Zekri opiskeli valmentajaksi Italiassa ja toimi erinäisissä tehtävissä yhteensä yhdeksän vuoden ajan Italiassa. Hän toimi muun muassa valmennustehtävissä AC Milanin organisaatiossa.
Zekri päätti palata kotimaahansa lastensa vuoksi, jotka olivat lähestymässä kouluikää. Hän siirtyi kesken kauden ES Sétifin päävalmentajaksi joulukuussa 2009. Kauden päätyttyä Zekri oli johdattanut joukkueen Algerian cupin voittoon, mutta ilmoitti kesäkuussa 2010 jättäneensä seuran. Zekri kuitenkin palasi takaisin joukkueen valmentajaksi Afrikan Mestarien liigan jatkuessa heinäkuussa 2010. Hän onnistui johdattamaan ES Sétifin lohkovaiheeseen, jossa joukkue onnistui keräämään neljässä ottelussa yhden pisteen. 18. elokuuta 2010 Zekri erotettiin tehtävästään.
11. maaliskuuta 2011 Zekri allekirjoitti kuudentoista kuukauden sopimuksen MC Algerin kanssa. Hän erosi tehtävistään 10. heinäkuuta 2011.
Ernesti Rainesalo

Ernesti Rikard Rainesalo (vuoteen 1906 Ernst Richard Rothström; 8. huhtikuuta 1864 Eurajoki – 16. elokuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen asianajaja, joka toimi senaattorina toisen sortokauden aikaisessa niin sanotussa amiraalisenaatissa. Hän kuului vanhasuomalaiseen puolueeseen, mutta ei ollut virallisesti senaatissa sen edustajana.
Rainesalo syntyi kirkkoherra Karl Fredrik Rothströmin ja hänen vaimonsa Augusta Sofia Rancken'in poikana. Hän opiskeli lakia ja toimi valmistuttuaan Suomen suuriruhtinaskunnan senaatin palveluksessa. Rainesalo valmistui ylioppilaaksi 1884. Sen jälkeen hän toimi vänrikkinä Suomen sotaväen palveluksessa, Uudenkaupungin reservikomppaniassa, Uudenmaan tarkk'ampujapataljoonassa ja Kärsämäen reservikomppaniassa aina vuoteen 1889.
Rainesalo suoritti ylemmän oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1890 ja sai varatuomarin arvon 1894. Urallaan Suomen suuriruhtinaskunnassa Rainesalo palveli Turun ja Porin lääninhallituksessa ja senaatin talousosastossa. Vuonna 1905 hän toimi hetken Oulun läänin vt. kuvernöörinä. Rainesalo nimitettiin senaattoriksi 14. helmikuuta 1910, jossa hän toimi siviilitoimituskunnan päällikkönä 1912–1913 Markovin senaatissa ja sen jälkeen kamaritoimituskunnan päällikkönä 1913–1917 Borovitinovin senaatissa aina maaliskuun vallankumoukseen 1917. Tunnustuksena palveluksistaan keisarikunnalle ja keisarille Rainesalo sai 1916 todellisen valtioneuvoksen arvon.
Suomen itsenäistyttyä Rainesalo toimi asianajajana Helsingissä. Koska amiraalisenaattia pidettiin itsenäisessä Suomessa laittomana, ei sen jäseninä toimineille suomalaisille suostuttu näiden anomuksista huolimatta maksamaan valtion eläkettä.
Rainesalon puoliso oli Elna Herlin, yli-insinööri ja geodeetti Aarne Rainesalo oli heidän poikansa.
Kalle Kontio

Kalle Kontio (15. heinäkuuta 1879 Juva – 14. kesäkuuta 1954 Turku) oli suomalainen arkkitehti.
Kontion vanhemmat olivat maanviljelijä Karl Gustaf Kontio ja Henriikka Maria Harmoinen ja puoliso vuodesta 1904 Olga Lydia Auvinen. Ylioppilaaksi Kontio tuli Mikkelin klassillisesta lyseosta 1901. Hän suoritti arkkitehtitutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1905. Valmistuttuaan hän pääsi Yleisten rakennusten ylihallituksen ylimääräiseksi arkkitehdiksi. Vuosina 1905–1908 hän toimi lisäksi eri arkkitehtitoimistoissa piirtäjänä. Hän johti Kajaanin sairaalan rakennustöitä vuosina 1908–1910, ja 1911–1912 hän toimi Vaasan lääninrakennuskonttorin vt. esimiehenä. Vuodet 1912–1913 hän johti Savonlinnan tuomiokapitulin uuden rakennuksen rakentamista.
Vuodesta 1915 Kontio johti Tampereen teknillisen opiston rakennustöitä. Hän siirtyi 1920 Vaasan lääninrakennuskonttorin apulaisarkkitehdiksi ja 1924 Mikkelin lääninarkkitehdiksi. Viipurin lääninarkkitehtina hän toimi vuodet 1937–1940. Vuodet 1940–1947 hän toimi Turun piiriarkkitehtina ja jäi eläkkeelle 1947 toimittuaan arkkitehtina 42 vuotta.
Kontion yksityistöitä olivat muun muassa Pieksämäen Seurojentalo (1909), Jurvan Säästöpankki, Puumalan VPK:n palotorni sekä Vöyrin sankaripatsas.
Soumar

Kehittely

Tieto uudesta iranilaisesta risteilyohjuksesta vuosi julkisuuteen ensimmäisen kerran vuonna 2014 Iranilaisen kansaneudstajan kautta, mutta vielä tuolloin siitä käytettiin nimitystä Meshkat. Ohjus esiteltiin ensimmäisen kerran virallisesti julkisuudessa 8. maaliskutta 2015 Iranin puolustusministeriön tilaisuudessa. Ohjuksen on suunnitellut iranilainen Aerospace Industries Organisation ja se on nimetty Irakin–Iranin sodassa 1980–1988 tuhoutuneen kaupungin mukaan.

Ominaisuudet

Soumar on ilmeisesti läheinen kopio venäläisestä Raduga Kh-55-risteilyohjuksesta. Ukrainalaisten viranomaisten mukaan Iraniin myytiin laittomasti 12 Kh-55 ohjusta ilman niiden ydinkärkiä vuonna 2001. Soumarin kantamaksi on uutisoitu 2 500 kilometriä, mikä vastaisi sen venäläisen vastineen kantamaa. Iranilaisen ohjuksen kantama on kuitenkin rodennäköisesti pienempi, sillä Iranin ei uskota kykenevän tuottamaan yhtä tehokasta suihkumoottoria kuin alkuperäisessä Kh-55-ohjuksessa. Tästä huolimatta vaikka ohjuksen kantama jäisi vain puoleen väitetystä, se yltäisi silti suurimpaan osaan Yhdysvaltojen sotilastukikohdista Lähi-Idässä, sekä Israeliin. Alkuperäinen Kh-55 on ilmasta maahan- ohjus ja se laukaisualustoina toimivat strategiset pommikoneet kuten Tupolev Tu-95 tai Tu-160. Iranilla ei ole käytössään tällaisia pommikoneita ja Soumar laukaistaankin maasta. Maasta laukaisua varten ohjus on varustettu kantoraketilla.