google/wiki40b huggingface dataset:
Vesitorninmäen kalliomaalaus

Kallio ja sen sijainti

Maalauskallio kohoaa asutuksen keskellä läheisen Tyynelän talon takana niin, että maalaus sijaitsee sen pihapiirissä (liikkuminen luvanvaraista). Kallion takana seisoo korkea vesitorni. Kuusi metriä korkea kallio on rapakiveä, joka on jääkauden pyöristämä. Kallio on maalauksen kohdalta sisäänpäin kallellaan suojaten maalausta ylhäältä tulevalta sään pahimmalta vaikutukselta. Kallion alla ja sen pohjoispuolella virtaa pieni Teutjoki, joka mutkittelee aikoinaan pelloksi kuivatun Elimäenjärven muinaisrannassa.

Maalaus

Maalauksesta tunnistaa yhden eläinhahmon ja ihmiskuvion. Eläin on 36 senttimetriä pitkä ja 18 senttimetriä korkea, ja se on täyteisesti maalattu. Eläimellä, joka katsoo vasemmalle, on vain kaksi jalkaa, mutta korva erottuu vielä. Eläin ei muistuta hirveä ja sen lajiuttaminen on vaikeaa. Eläimen takana seisova ihmishahmo on sitä paljon suurempi. Se on 87 senttimetriä korkea ja se on maalattu kädet kohotettuina. Käsien välimatka on 45 senttimetriä. Jalat ovat haalistuneet, mutta erityisesti vasen jalka erottuu huonosti. Jalkojen välistä on tehty epävarma havainto pienestä ihmishahmosta. Kallion ylemmissä osissa on nähty lisää punaväriä, mutta siellä ei erotu lisää kuvioita.
Maalaus on saattanut aikoinaan liittyä Elimäenjärveen, mutta sijaitsee muinaisen Itämeren kannalta kivikautisella korkeudella. Siten se voi olla merenrantakuvastoa.
Markku Heikkilä (teologi)

Markku Kaarlo Juhani Heikkilä (s. 1945) on suomalainen teologi. Hän on ollut Helsingin yliopiston käytännöllisen teologian professori vuodesta 1986 ja tutkinut kirkollista yhdistystoimintaa ja uskontososiaalisia muutoksia. Hän on ollut tiedekunnan dekaani. Vuodesta 1995 hän on ollut Teologisen aikakauskirjan päätoimittaja.
Karhunseitikki

Ulkonäkö

Karhunseitikkien lakki ja heltat ovat joko suklaanruskeita tai karhun turkin lailla ruskeita. Lakki on tavallisesti laakea ja keskuskohoumallinen. Jalka on vaalea tai
lakinvärinen. Sienet ovat kooltaan suurehkoja tai keskikokoisia.

Elinympäristö

Karhunseitikkiä tavataan kuusimetsissä.
Matias Lassen

Seuraura

Lassen on Rødovre SIK:n kasvatti. Hän debytoi jo 15-vuotiaana seuran miesten kakkosjoukkueessa Tanskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla maan I-divisioonassa kaudella 2011–2012. Lassen voitti kauden päätteeksi sarjan pronssia. Hän voitti samalla kaudella myös Tanskan A-nuorten sarjan hopeaa. Toukokuussa 2012 Lassen teki sopimuksen Rødovre Mighty Bullsin pääsarjajoukkueen kanssa. Hänen AL-Bank Ligaenin tulokaskautensa 2012–2013 toi 39 runkosarjaottelussa tehot 2+1=3 ja 11 playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Viidessä Tanskan cupin ottelussa Lassen jäi ilman tehopisteitä. Hän voitti kauden päätteeksi AL-Bank Ligaenin pronssia.
Kolmen Tanskan pääsarjassa viettämänsä vuoden jälkeen Lassen siirtyi kaudeksi 2015–2016 kaksivuotisella sopimuksella Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue Leksands IF:ään. Hän oli kauden päätteeksi nostamassa joukkuetta SHL:ään. Kaudella 2016–2017 Lassen ehti pelata yhden SHL-ottelun ja kolme ottelua seuran J20-joukkueessa, kunnes lokakuussa 2016 Leksand lainasi hänet Allsvenskan-joukkue Mora IK:hon. Joulukuussa Lassen teki joukkueen kanssa loppukauden kattavan sopimuksen. Hän voitti koko SHL:n nousukarsintojen tehotilaston lukemalla +9 ja oli nostamssa Moraa kauden päätteeksi SHL:ään. Toukokuussa 2017 Lassen teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Kesken kauden 2017–2018, marraskuussa 2017 Mora lainasi Lassenin toiseen SHL-joukkueseen, Malmö Redhawksiin. Hän pelasi siellä kauden loppuun. Yhteensä Lassenin ensimmäinen kokonainen SHL-kausi toi 42 runkosarja- ja seitsemässä playoff-ottelussa tehot 3+4=7. Kaudeksi 2018–2019 hän palasi Allsvenskaniin ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella IK Panterniin.

Maajoukkueura

Lassen edusti Tanskaa MM-kilpailuissa vuonna 2017. Yhteensä hän on pelannut 33 A-maaottelua tehopistein 4+1=5. Lassen teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Challengessa 3. huhtikuuta 2015 Courchevelissä Ranskaa vastaan. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän teki Euro Hockey Challengessa 15. huhtikuuta 2016 Amiensissa myös Ranskaa vastaan.
Lassen pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2015 ja 2016, joista jälkimmäisessä turnauksessa hän toimi Tanskan varakapteenina. Valmennus valitsi Lassenin joukkueensa turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hänet valittiin myös Ruotsia vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Tanskan ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Lassen pelasi myös alle 18-vuotiaiden IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2013, jolloin hän voitti kultaa ja oli nostamassa Tanskaa seuraavaksi vuodeksi pääsarjatasolle. Lassen pelasi myös alle 19-vuotiaiden World Junior A Challengessa vuonna 2014, jolloin hän voitti hopeaa.
Uroš Slokar

Ura

Slokar aloitti ammattilaisuransa slovenialaisessa KD Slovanissa kaudella 2001–2002, jolloin hänet valittiin sarjan vuoden tulokkaaksi. Kaudeksi 2003–2004 Slokar siirtyi ulkomaille Benetton Trevisoon, jossa hän pelasi tammikuuhun 2005 saakka. Tällöin hänet vuokrattiin Pallalcesto Amatori Udineen. Pelattuaan kauden loppuun Udinessa Slokar siirtyi takaisin Trevisoon. Kesällä 2005 Slokar oli mukana NBA:n varaustilaisuudessa, jossa Toronto Raptors varasi hänet toisen kierroksen lopussa. Slokar pelasi vielä yhden kauden Trevisossa ennen siirtymistään NBA:han Raptorsiin. NBA-ura jäi kuitenkin yhden kauden mittaiseksi, sillä hän siirtyi vuonna 2007 BC Triumph Lyubertsyyn. Kauden 2008–2009 Slokar pelasi Fortitudo Bolognassa, joka tippui kauden jälkeen Serie A:sta. Tämän jälkeen Slokar siirtyi takaisin kotimaahansa KK Union Olimpijaan. Hän ei pelannut seurassa koko kautta, sillä helmikuussa 2010 hän siirtyi Montepaschi Sienaan, jossa hän tuurasi joukkueen loukkaantunutta sentteriä Kšyštof Lavrinovičia.
FS Ducouédic (1869)

Palvelus

Ducouédic poistettiin alusluettelosta 25. tammikuuta 1889, jonka jälkeen ponttoonina Rochefortissa. Alus romutettiin vuonna 1920 Lorientissa.
At Tafilah (kuvernoraatti)

At Tafilah' (arab. محافظة الطفيلة‎) on yksi Jordanian kahdestatoista kuvernoraatista. Kuvernoraatin pinta-ala on 2 209 neliökilometriä ja sen alueella asui vuonna 2008 yhteensä 81 900 ihmistä, mikä tekee siitä asukasluvultaan Jordanian pienimmän kuvernoraatin. Sen pääkaupunki on noin 23 000 asukkaan At Tafilah (2004).
Radio Ramona

Kuuluvuusalue

Ramona kuuluu Rauman, Eurajoen, Lapin, Laitilan, Euran, Luvian ja Pyhärannan alueella. Tällä alueella asuu noin 100 000 ihmistä. Kohderyhmäksi ilmoitetaan 30–54-vuotiaat.
Christian Marclay

Muusikko ja kuvataiteilija

Musiikki ja nykytaide elävät Marclayn tuotannossa rinnakkain ja sekoittuvat. Hän aloitti toimintansa molemmilla aloilla 1970-luvun loppuvuosina opiskellessaan taidetta New Yorkissa ja Bostonissa. Häntä innoittivat punk-musiikki sekä toisaalta Joseph Beuysin, Dan Grahamin ja Vito Acconcin taide.
Marclay on ollut uranuurtaja äänilevyjen ja levysoitinten käytössä musiikki-instrumentteina ja äänikollaasien luomisessa niiden avulla. Toisaalta hän on tehnyt videotaidetta, performansseja, veistoksia, esineteoksia, installaatioita ja kollaaseja, joiden ainekset ja aiheet viittaavat usein musiikkiin ja ääniin. Veistoksellisina elementteinä teoksissa ovat toimineet muiden muassa vinyyli- ja CD-levyt, C-kasetit, magneettinauha, levynkannet, mikrofonit, kaiuttimet, puhelimet, erilaiset soittimet ja soitinkotelot. Sekä säveltäjänä että kuvataiteilijana Marclayn työtä leimaa DJ-mäinen "samplaava" ote: tapa tehdä teoksia löydetyistä aineksista ja valmiista palasista - olivatpa ne sitten esineitä, kuvia tai ääniä.

The Clock

Marclayn tunnetuimpiin teoksiin kuuluu 24 tuntia pitkä videomontaasi The Clock (2010). Se on koostettu tuhansista elokuvakatkelmista, jotka tavalla tai toisella viittaavat kellonaikaan. Elokuvat edustavat eri aikakausia ja genrejä: joukossa on mykkäelokuvan klassikoita, Hollywood-hittejä ja suurelle yleisölle tuntemattomiksi jääneitä teoksia. Monissa otoksissa näkyy kello, ja ne on leikattu kellonajan mukaiseen järjestykseen niin, että elokuvassa käydään läpi koko vuorokausi. Kun Marclayn teos on esillä museossa, galleriassa tai tapahtumassa, se synkronoidaan paikalliseen aikaan. The Clock oli esillä Venetsian biennaalissa vuonna 2011, missä se palkittiin Kultainen leijona -palkinnolla.
The Clockia varhaisempi ja pienimuotoisempi teos Puhelimet (Telephones, 1995) hyödyntää samanlaista montaasi-ideaa. Siinä elokuvakatkelmista mudostuu 7,5 minuutin mittainen kuvaus puhelinkeskustelusta. Puhelimet-teos kuuluu myös Nykytaiteen museo Kiasman kokoelmiin.

Tausta ja koulutus

Marclay syntyi San Rafaelissa Kaliforniassa ja kasvoi Genevessä Sveitsissä. Hänen isänsä oli sveitsiläinen ja äitinsä amerikkalainen. Marclay on opiskellut taidetta Ecole Supérieure d'Art Visuelissa Genevessä (1975–1977), the Massachusetts College of Artissa Bostonissa (1977–1980, B.A.-tutkinto) ja Cooper Unionissa New Yorkissa (1978).
Valmet-eräkeitin

Valmet-eräkeitin oli bensiinikäyttöinen kompakti retkikeitin. Valmet Oy valmisti niitä 1950-luvulla vähäisen määrän yhtiön Tourulan tehtaalla Jyväskylässä. Eräkeitin perustuu jatkosodassa kaukopartioiden käyttämiin keittimiin, nämä keittimet oli valmistanut Svea .
Itse keitin on kapseloitu metallikuoren sisälle (noin 18*12*7 cm), jonka avaamalla keitin saatetaan käyttökuntoon. Kannessa on metallipidikkeessä polttimen säätöavain ja suuttimen puhdistin. Polttoainesäiliön tilavuus on 0,18 litraa. Toiminta-ajaksi yhdellä tankilla ilmoitettaan 1 tunti 10 minuuttia. Keittimellä saa litran vettä kiehumaan kahdeksassa minuutissa. Keitintä myytiin pahvilaatikossa, jossa oli mukana paperinen käyttöohje.
Venäjän juutalaisten asuinalue

Venäjän juutalaisten asuinalue (ven. черта́ осе́длости, tšerta osedlosti, jiddiš: : דער תּחום-המושבֿ tai der tkhum-ha-moyshəv, heprea: תְּחוּם הַמּוֹשָב tai tḥùm ha-mosháv) oli Venäjän keisarikunnan länsiosissa vuosien 1791–1917 välillä sijainnut suuri alue, jolla keisarikunnan juutalaiset alamaiset saivat asua. Alueen rajasi keisarinna Katariina Suuri Puola-Liettualle kuuluneiden alueiden siirryttyä Puolan jaoissa Venäjälle vuonna 1772. Laajimmillaan alue sijaitsi nykyisten Liettuan, Latvian, Valko-Venäjän, Ukrainan, Moldovan, Länsi-Venäjän ja Itä-Puolan alueilla, ja siihen kuuluivat sen ajan suurista juutalaiskaupungeista muun muassa Vilna, Minsk ja Odessa. Kiova, Jalta ja muutama muu alueen suurista kaupungeista olivat kuitenkin juutalaisilta yhä suljettuja. Alue lakkautettiin virallisesti vuonna 1917 Lokakuun vallankumouksen myötä.

Asukasluku

Vuoteen 1891 mennessä 700 000 Venäjän sisäosissa asunutta juutalaista oli pakkosiirretty tälle läntiselle asuinalueelle. Asuinalueella asui lopulta 90 prosenttia kaikista Venäjän juutalaisista. Vuonna 1820 alueella asui 1,6 miljoonaa juutalaista, ja vuonna 1910 jo 5,6 miljoonaa siitä huolimatta että kaksi miljoonaa alueen juutalaista oli sinä aikana muuttanut ulkomaille, lähinnä Yhdysvaltoihin.

Asumisoikeudet

Alue rajattiin, koska Venäjä ei halunnut Puolalta haltuunsa siirtyneen juutalaisväestön taloudellisen vaikutuksen leviävän Venäjän keskiosiin. Juutalainen sai asua alueen ulkopuolella vain erityisluvalla. Tällaisia etuoikeutettuja olivat tiettyjen kauppiaskiltojen pitkäaikaiset jäsenet, korkeakoulutetut henkilöt kuten lääkärit ja kätilöt, asepalveluksen suorittaneet perheineen, sekä tiettyjen alojen käsityöläiset. Nämä säännöt höllentyivät vuonna 1865, mutta tiukentuivat uudelleen vuonna 1891 Aleksanteri III:n aikana.  Noiden vuosikymmenien aikana voimistui myös Suomen juutalaisyhteisö, kun Venäjän armeijasta vapautuneet juutalaiset jäivät Suomeen asumaan.
Ola Zweygbergk

Ola Zweygbergk (s. 1912) oli suomenruotsalainen kirjankustantaja ja pilapiirtäjä.
Zweygbergk piirsi poliittisia pilakuvia 1930-luvun puolivälistä lähtien nimimerkillä Cato. Kohteina olivat tuon ajan mahtimiehet, kuten Stalin, Hitler ja Mussolini. Sodassa Zweygbergk sai vakavan vamman vasempaan käteensä, mutta oikeakätisen piirtäjän ura saattoi jatkua sotien jälkeenkin varsinaisen leipätyön, kirjankustannuksen ohella. Tuotteliainta kautta oli 1950-luku, jolloin Zweygbergkin kuvia julkaisivat oikeistolainen Appell, Hufvudstadsbladet ja Suomen Työnantajain Keskusliiton äänenkannattaja Teollisuuslehti.
Cacareco

Cacareco (suom. "Roskaa") (1954–1962) oli São Paulon kunnallisvaaleissa vuonna 1959 viidentoista prosentin (noin 100 000 ääntä) äänisaaliilla parhaiten menestynyt ehdokas. Samainen Cacareco oli myös paikallisen eläintarhan viisivuotias naarassarvikuono, jonka joukko paikallisia opiskelijoita oli asettanut ehdolle motolla: "Parempi äänestää sarvikuonoa kuin aasia!" Parantaakseen kandidaattinsa menestymismahdollisuuksia opiskelijat painattivat 200 000 äänestyslipuketta, joihin Cacarecon nimi oli valmiiksi painettu.
Cacarecon menestys oli suora seuraus äänestäjien turhautumisesta paikallisten poliitikkojen korruptoituneisuuteen. Cacareco ei kuitenkaan päässyt valtuustoon, sillä vaalitulos mitätöitiin ja uudet vaalit - tällä kertaa ilman Cacarecoa - järjestettiin. Protesti jätti kuitenkin jälkensä maan politiikkaan: Sanontaa "Voto Cacareco" (suom. Ääni Cacarecolle) käytetään Brasiliassa yhä synonyyminä protestiäänelle.
Kanadassa vuonna 1963 perustettu protestipuolue The Rhinoceros Party of Canada (Kanadan sarvikuonopuolue) otti nimensä Cacarecon tapauksesta. Kyseinen puolue oli vuonna 1984 Kanadan neljänneksi suurin. Puolue lakkautettiin vuonna 1993.
Eero Palviainen

Eero Palviainen on suomalainen luuttusolisti ja soitinrakentaja. Hän aloitti luutunsoiton opiskelun Turun konservatoriossa. Sibelius-akatemian ensimmäisenä solistilinjan luutunsoittajana Palviainen opiskeli Leif Karlsonin johdolla. Diplominsa hän suoritti 1992 Baselissa; hänen opettajansa siellä Schola Cantorumissa oli Hopkinson Smith. Palviaisen oeuvre ulottuu renessanssimusiikista myöhäisbarokkiin.
Palviainen on Battalian perustajajäsen. Muita yhtyeitä, joissa hän soittaa, ovat ranskalainen L'Arpeggiata, puolalainen Arte suonatore Posnan, Kuudennen kerroksen orkesteri sekä Helsingin barokkiorkesteri. Vierailuja hän on tehnyt muun muassa yhtyeissä Avanti!, the Harp Consort, Freiburger Barock Orchester ja La Fenice. Hän on myös tehnyt useita soolonauhoituksia Yleisradiolle.
Battalian ensilevy sai vuoden 1998 Janne-palkinnon.
Eero Palviainen on hyvin haluttu soitinrakentaja. Hän onnistui muun muassa ostamaan materiaalikseen osan 1500-luvulla rakennetun keskieurooppalaisen talon seinää.
SS Lontoo

Tarina

Romaanin päähenkilö on Scotland Yardin poliisitarkastaja Douglas Archer, joka tekee rikoksia selvittäessään yhteistyötä natsien miehityshallinnon kanssa. Archerin asema ei ole ongelmaton: hän joutuu tasapainoilemaan vastarintaliikettä tukevien kollegoidensa ja esimiehekseen lähetetyn SD:n asiamiehen, Standartenführer Oskar Huthin pyrkimysten välillä. Tusinamurhaa tutkiessaan Archer sekaantuu mukaan Schutzstaffelin ja Wehrmachtin väliseen valtakamppailuun. Molemmat järjestöt tavoittelevat ydinaseen valmistusohjeita.
Kuningas Yrjö VI on saksalaisten vankina Lontoon Towerissa, ja vastarintaliikkeen tavoitteena on ensin vapauttaa ja sitten salakuljettaa hänet Yhdysvaltoihin johtamaan pakolaishallitusta. Romaanin mukaan "vapaan Englannin" johtajaksi on julistautunut Halifaxissa, Nova Scotiassa kontra-amiraali Connolly, jonka asema on kuitenkin horjuva ja kiusallinen briteille. Saksalaiset käyvät Yhdysvalloissa oikeutta hänen oikeudestaan edustaa maataan.
Vastarintaliike onnistuukin tavoitteessaan romaanin loppupuolella, mutta valitettavasti vankeus on vahingoittanut kuninkaan mielenterveyttä niin peruuttamattomasti, ettei tämä kykene juurikaan puhumaan. Kuningas kuolee tarinan loppuhetkinä saksalaisten väijytyksessä Bringle Sandsin seudulla pyrkiessään amerikkalaisten lähettämään maihinnousualukseen. Maihinnousujoukot ovat tulleet hyökkäämään rannikon ydinaselaboratorioon ja viemään tutkimustulokset.
Leveäosmankäämi

Ulkonäkö ja koko

Leveäosmankäämi kasvattaa 1,5–2 metriä pitkän, paksun varren. Juurakko on suikerteleva ja sen sisus on taikinamainen. Pitkät, vaalean sinivihreät lehdet kasvavat kaljussa varressa vuorottain, enimmäkseen varren tyviosasta. Tavallisesti ne eivät ulotu kukinnon tasalle. Lehdet ovat tavallisesti 1–2 cm leveitä, tasasoukkia, litteitä, jäykähköjä ja hohkaisia. Lehden tuppi on pitkä ja tiiviisti vartta ympyröivä. Lehden kärkiosa ei ole kierteinen. Varren kärjessä sijaitseva tiivis, lieriömäinen kukinto on kaksiosainen. Hedekukat sijaitsevat kukinnon yläosassa ja emikukat alaosassa. Hede- ja emikukat ovat toisissaan kiinni. Mustanruskea emikukkaosa kasvaa 10–25 cm pitkäksi ja 2–3 cm paksuksi. Leveäosmankäämi kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Suurimmissa kukinnoissa voi olla jopa yli 100 000 pientä kukkaa. 
Leveäosmankäämi muistuttaa suuresti lähisukulaistaan kapeaosmankäämiä (T. angustifolia), mutta jälkimmäisen lehdet ovat kapeampia ja hede- ja emikukkaosat toisistaan erillään. Lajit voivat myös risteytyä keskenään.

Levinneisyys

Leveäosmankäämiä tavataan koko Euroopassa aivan pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Euroopasta levinneisyysalue jatkuu satunnaisempana Pohjois-Afrikkaan, Lähi-itään ja Keski-Aasiaan. Lajia tavataan myös paikoitellen Siperiassa. Leveäosmankäämiä kasvaa myös suurimmassa osassa Pohjois-Amerikan mannerta pohjoisimpia ja lounaisimpia osia lukuun ottamatta. Suomessa leveäosmankäämi on paikoitellen erittäin yleinen linjan Oulu–Lieksa eteläpuolella. Runsaimmillaan laji on Varsinais-Suomessa. Pohjoisimmat havainnot lajista on Etelä-Lapista. Leveäosmankäämi on Suomessa viime vuosikymmeninä yleistynyt ja levinnyt pohjoiseen päin muun muassa liikenteen mukana.

Elinympäristö

Leveäosmankäämin tyypillisiä kasvupaikkoja ovat järvien, jokien ja murtovesilahtien matalavetiset rannat, ojat, lammikot ja kaivannot. Joskus laji kasvaa myös märällä maalla.

Käyttö

Leveäosmankäämiä on aikaisemmin käytetty moneen eri tarkoitukseen. Kasvin lehtiä on käytetty mattojen raaka-aineeksi ja tynnyreiden tiivistämiseen. Kukintoja on puolestaan käytetty tyynyjen täytteenä untuvien kanssa. Leveäosmankäämin paksua juurta on myös entisaikoina käytetty hätäravintona. Myös kasvin pieniä kevätversoja voi syödä raakana tai keitettynä. Nykyään leveäosmankäämiä viljellään jonkin verran koristekasvina ja käytetään kuivakukkana.
USS Jallao (SS-368)

Espanjan laivasto

Espanjan laivasto otti aluksen palvelukseen vastaanotto päivänä nimellä Narcíso Monturiol (S35). Alus poistettiin palveluksesta 12. joulukuuta 1984 ja upotettiin Cartagenan edustalle seuraavana vuonna.
Rock Against Racism

Rock Against Racism (RAR), (suomeksi 'Rock rasismia vastaan'), oli kampanja, jonka järjestäjiä olivat muun muassa Red Saunders, Roger Huddle talvella 1976. Kampanja järjestettiin vastalauseena David Bowien ja Eric Claptonin oletettuihin rasistisiin kommentteihin.
Tarkoitus oli alun perin 1970-luvun alussa järjestää vain yksi RAR-konsertti rasismia vastaan. Järjestäjä Huddlen mukaan RAR oli "pelkkä idea elokuuhun 1976 asti", jolloin Eric Clapton sanoi humalassa Birminghamissa kannattavansa entistä konservatiivista ministeriä Enoch Powellia, joka tuli kuuluisaksi maahanmuuttajavastaisesta "Rivers of Blood" -puheestaan. Clapton sanoi, että Englannista oli tullut "ylikansoitettu", ja kannusti yleisöä äänestämään Powellia, jotta Englannista ei tulisi "musta siirtokunta".
Huddle, Sanders ja kaksi Kartoon Klownsin jäsentä vastasivat tähän kirjoittamalla kirjeen NME-lehdelle, jossa he vastustivat Claptonin kommentteja, jotka olivat "kuvottavia, koska Clapton teki ensimmäisen hittinsä soittamalla cover-version reggaetähti Bob Marleyn kappaleesta I Shot The Sheriff". Kirjeen lopussa kirjoittajat kehottivat ihmisiä auttamaan rasismin vastaisen rock-liikkeen muodostamisessa. Omien sanojensa mukaan he saivat satoja vastauksia.
RAR sai lisää kannatusta sen jälkeen kun David Bowie sanoi Playboy-lehden haastattelussa, että "Britannia on valmis fasistiselle johtajalle" ja ojentamalla oikean kätensä natsitervehdykseen. Bowie veti myöhemmin takaisin fasistisen kommenttinsa sanoen, että lausunnon syynä oli päihtymystila. Hän kielsi tehneensä natsitervehdyksen väittäen valokuvaajan ikuistaneen tämän hänen heiluttaessaan kättään.

Toiminta

RAR:n ensimmäinen toimi oli konsertti, jonka pääesiintyjänä oli Carol Grimes. RAR julkaisi myös fanzinen nimeltä Temporary Hoarding.
RAR järjesti keväällä ja syksyllä 1978 kaksi festivaalia Anti-Nazi Leaguen kanssa. Kuvausten mukaan 80 000 ihmistä marssi 30. huhtikuuta 1978 kuusi mailia (9,65 km) Trafalgar Squarelta Itä-Lontooseen (National Front -järjestön aktiivinen alue) Victoria Parkiin Hackneyhin ulkoilmafestivaalille. Konsertissa esiintyivät muun muassa The Clash (nähtävissä myös elokuvassa Rude Boy), The Buzzcocks, Steel Pulse, X-Ray Spex, The Ruts, Sham 69, Generation X ja The Tom Robinson Band. Northern Carnivaliin Manchesteriin tuli 25 000 ihmistä katsomaan konserttia, jossa esiintyivät muun muassa The Buzzcocks, Graham Parker & the Rumour ja Misty in Roots.
Tupolev Tu-110

Historia

Ensimmäinen neuvostoliittolainen suihkumatkustajakone, Tupolev Tu-104, otettiin käyttöön 15. syyskuuta 1956. Andrei Tupolev halusi kehittää koneesta nelimoottorisen version pitkille matkoille ja vientimarkkinoille. Hän asetti Dmitri Markovin johtamaan projektia. Uuden koneen mallinimeksi tuli Tu-110. Sen suunnittelu alkoi kesäkuussa 1955, ja Neuvostoliiton ministerineuvosto hyväksyi sen tuotannon aloittamisen 12. elokuuta 1956 julkaistulla direktiivillä 1511-846.
Konetyypin voimanlähteeksi valittiin ensin Ljulka AL-5, jonka korvasi myöhemmin Ljulka AL-7P. Ajatuksena oli käyttää kahden tehokkaan moottorin sijasta neljää pienempitehoista, jotta koneen luotettavuus olisi parempi. Se oli tarpeellinen ominaisuus vientimarkkinoilla, sillä kaikissa ensimmäisissä länsimaisissa suihkukoneissa oli neljä moottoria. Muita muutoksia Tu-104:ään verrattuna olivat rungon pidennys 1,2 metrillä, uudelleen suunniteltu siipi, suuremmat laskusiivekkeet sekä koneen sisäiset muutokset, joiden ansiosta matkustamoon mahtui rinnan viisi istuinta, yksi enemmän kuin Tu-104:ssä. Näiden muutosten ansiosta Tu-110 pystyi kuljettamaan jopa 100 matkustajaa, ensimmäiset Tu-104:t taas vain 50.
Koneen prototyyppi teki ensilentonsa 11. maaliskuuta 1957. Jo silloin tiedettiin, ettei konetyyppiä tultaisi ottamaan käyttöön. Tu-104:n käyttöönotto oli vaatinut suuria investointeja lentoasemiin ja suunnistuslaitteistoihin, eikä uutta tyyppiä haluttu käyttöön niin pian sen jälkeen. Tilauksia ulkomailta ei ollut tullut, ja kun Tu-104:n moottorien luotettavuus parani ja sen matkustajakapasiteetti kasvoi myöhemmissä versioissa sataan, ei uutta konetyyppiä tarvittu. Koelento-ohjelman jälkeen prototyyppi ja kolme muuta valmistettua konetta toimitettiin Kiovan siviili-ilmailutekniikan instituutille, joka käytti niitä lentävinä koealustoina esimerkiksi avioniikan, ohjusjärjestelmien ja ohjausjärjestelmien testaamiseen. Niitä käytettiin myös Tupolev Tu-124:ää varten kehitettävien Solovjov D-20P -puhallinturbiinien koeohjelmassa. Koneista yksi pysyi käytössä 1980-luvulle saakka. Kaikki neljä on sittemmin romutettu.