Malesian maantiede

Sijainti

Länsi-Malesia sijaitsee Malakan niemimaan eteläkärjessä ja ulottuu etelässä Johorensalmelle ja pohjoisessa Thaimaan rajalle asti. Länsi-Malesian itäpuolella on Etelä-Kiinan meri, länsipuolella Malakansalmi ja Andamaanienmeri ja eteläpuolella Johorensalmi ja Singaporensalmi. Itä-Malesian muodostavat Sabahin ja Sarawakin osavaltiot Borneon saaren pohjoisosassa. Rajan eteläpuolella on Indonesialle kuuluva Kalimantan. Pohjois-Borneon pohjoispuolella on Etelä-Kiinan meri ja itäpuolella Sulunmeri ja Celebesinmeri. Malakan niemimaan ja Sumatran välissä oleva Malakansalmi on yksi maailman merkittävimmistä laivareiteistä.
Malesian pinta-ala on 329 847 km². Se on Malaijien saaristossa ainoa maa, jolla on maa-aluetta myös mantereella. Malesian Malakan niemimaan -puoleinen osa on 132 090 km² ja Borneon saarella Malesialle kuuluvan alueen pinta-ala on 198 847 km². Pinta-alasta on Itä-Malesiassa näin ollen noin 60 % ja Länsi-Malesiassa 40 %. Pinta-alasta on vesialaa 1 200 km². Rantaviivaa maalla on yhteensä 4 675 km, josta Länsi-Malesiassa 2 068 km ja Itä-Malesiassa 2 607 km.

Kallioperä ja pinnanmuodot

Länsi-Malesian alue kattaa Malakan niemimaan eteläosan. Länsi-Malesia on pohjois-eteläsuunnassa noin 740 km ja itä-länsisuunnassa noin 320 km. Maa on vuoristoista, yli puolet alasta on yli 150 metrin korkeudella merenpinnasta. Noin puolet kallioperästä on graniittia ja muuta vulkaanista kiveä. Runsas kolmasosa on graniittia vanhempaa kerrostunutta kivilajia. Niemimaan jakaa kahtia etelästä pohjoiseen kulkeva vuorijono Banjaran Titiwangsan. Malesian mantereen korkein vuori on 2 189 metriä korkea Mount Tahan. Vuorijono erottaa niemimaan kapean itäisen rannikkovyöhykkeen ja lännen hedelmälliset alluviaalitasangot. Rannikkoalueilla on monia pieniä jokia, joiden alkulähde on vuoristossa. Länsi-Malesian pisin joki on 459 km pitkä Pahangjoki Pahangin osavaltiossa. Itä-Malesian pisimmät joet ovat Rajangjoki 563 km ja Kinabatangan 560 km.
Itä-Malesian alue Borneon saarella jakautuu mäkiseen ja laaksoiseen rannikkoalueeseen ja vuoristoiseen sisämaahan. Suuri osa lännempänä olevaa Sarawakin osavaltiota on rannikkoista alankoa, jossa on laajat mangroverantaiset tasangot. Sisämaahan päin mentäessä maasto muuttuu kukkulaisemmaksi ja saaren keskiosissa ja pohjoisimmassa osassa Sabahin osavaltiossa kohoaa vuoristo. Saaren korkein vuori on 4 095 metriä korkea Kinabalu.
Malesia sijaitsee Sundan mannerlaatalla ja laattatektonisesti maan alue ei ole aktiivinen. Malesian kallioperä on enimmäkseen kalkkikiveä, joka on muodostunut paleotsooisella maailmankaudella. Vanhimmat kivet maan alueella ovat 540 miljoonaa vuotta vanhaa sedimenttikiveä. Maan vuoristot ovat syntyneet orogenisesti poimuttumalla mesotsooisella maailmankaudella.

Vuoristot

Malesian korkein vuoristo on Banjaran Crocker -vuoristo Itä-Malesiassa Sabahin osavaltiossa. Vuoristo jakaa osavaltion kahtia. Vuoristossa sijaitsee maan korkein vuori, 4 095 metriä merenpinnasta nouseva Kinabalu, sekä maan kolmanneksi korkein vuori Mount Tambuyukon. Kinabalu sijaitsee Kinabalun kansallispuistossa, joka on Unescon maailmanperintökohde. Monilla vuorilla on rosoisia kalkkikivihuippuja. Maan toiseksi korkein vuori on Trus Madi, samannimisessä vuoristossa Sabahissa. Sabahissa sijaitsee myös Malesian ainoa toimiva tulivuori Bombalai. Sen edellistä purkautumisajankohtaa ei tiedetä varmasti, mutta todennäköisesti edellinen purkaus on tapahtunut noin 27 000 vuotta sitten. Borneon vuorijonot kulkevat itä-länsi- ja koillinen-luodesuuntaisesti ja ne muodostavat Malesian ja Indonesian välille pitkälti luonnollisen rajan.
Malesian mantereen puoleisella osalla on kolme rinnakkaista pohjois-eteläsuuntaista vuorijonoa. Vuoret ovat geologisesti hyvin vanhoja ja eroosio on pyöristänyt niiden muotoja. Olennainen piirre ovat myös keilamaiset karstimuodostumakukkulat, jotka ovat muotoutuneet miljoonien vuosien saatossa, kun sateet ovat kuluttaneet kalkkikiveä. Suurin vuoristo on pohjois-eteläsuuntainen Titiwangsanvuoristo. Siellä sijaitsee myös Länsi-Malesian toiseksi korkein vuori, Mount Korbu, 2 183 m. Vuoristo on hyvin metsäistä ja vuoret ovat pääasiassa graniittisia. Titiwangsanista itään on Bintangin vuorijono, ja Bintangista itään on Tahanvuoret, jossa sijaitsee myös Länsi-Malesian korkein vuori Mount Tahan.

Saaret

Malakan niemimaan ja Borneon ympärillä on satoja Malesialle kuuluvia saaria. Jotkut saarista ovat asuttuja ja jotkut vähemmän tutkittuja. Tunnetuimmat saaret ovat Malakan niemimaan länsipuolella olevat Langkawi, Pulau Pinang ja Pangkor, sekä itäpuolella olevat Perhentian-saaret, Redang ja Tioman. Borneon saaren ympärillä sijaitsevat muun muassa Labuan, Sipadan ja Banggi. Monet saaret ovat turistien suosiossa, etenkin niemimaan länsipuolella olevat saaret.

Sademetsät

75 % maasta on metsien peitossa ja 60 % siitä on luonnontilaista trooppista sademetsää. Borneon saaren alavat maat ovat aiemmin olleet sademetsien peittämät, sademetsissä kasvoi yli 2000 puulajia. Metsät ovat paikoin tuhoutuneet kun metsää on raivattu pelloiksi 1960-luvulta lähtien. Sarawakin osavaltiossa on 80 % alkuperäisestä metsäluonnosta tuhottu. Hakkuut ovat saastuttaneet vesistöjä, lisänneet eroosiota ja maanvyöryjä ja vahingoittaneet alueen maataloutta. Jotkut osavaltiot ovat ryhtyneet toimiin sademetsien suojelemiseksi.
Suurimmaksi osaksi Malesian sademetsissä kasvaa dipterokarpuskasveja. Yleisimmillään dipterokarpuskasveja löytyy Malesian sademetsistä. Muita tavanomaisia metsätyyppejä ovat mangrovemetsät ja soistuneet metsät. Mangrovemetsiä Malesiassa on 1425 km² alueella. Borneolla kasvaa maailman suurin kukka rafflesia. Sen lisäksi Malesiassa tavataan ainakin 15 000 putkilokasvilajia. Luonnontilaisten kasvien lisäksi talousmetsissä kasvatetaan kumipuuta ja öljypalmua. Cameron Highlandsin alue on tunnettu teeviljelmistään.
Malesian kansallispuistot ovat suosittuja matkailukohteita. Niihin kuuluvat maan suurin Taman Negaran kansallispuisto, Bakon kansallispuisto Borneon rannikolla, Niahin kansallispuisto luolineen sekä Tanjung Datun kansallispuisto, jossa on sekä koralliriuttoja että luonnontilaista sademetsää. Gunung Mulun kansallispuisto ja Kinabalun kansallispuisto ovat Unescon maailmanperintökohteita.

Eläimistö

On arvioitu että Malesiassa elää 20 % maailman eläinlajeista. Näin ollen maan eliökunnan monimuotoisuus on yksi maailman suurimmista. Maassa elää noin 210 nisäkäslajia, 620 lintulajia, 250 matelijalajia ja 150 sammakkolajia. Myös merialueiden eläimistö on runsasta.
Isoista kissaelämistä maassa elävät malakantiikeri, leopardi ja puuleopardi. Malaijikarhu on myös suuri petoeläin. Suuria kasvinsyöjiä ovat sumatransarvikuono, intiantapiiri, kääpiökauris, muntjakki, sambarhirvi, villisika, partasika, gauri ja aasiannorsu.
Kädellislajeja Malesian alueella ovat borneonoranki, siamanki, nenäapina, jaavanmakaki, borneongibboni, harmaalanguri ja hidaslori.
Monet Malesiassa elävistä suurista nisäkäslajeista ovat erittäin uhanalaisia. Maan hallitus pyrkii säilyttämään maan monipuolisen luonnon. Hallitus pyrkii tasapainottamaan maan talouskasvun ja luonnonsuojelun, mutta sitä on syytetty suuryritysten suosimisesta luonnonsuojelun kustannuksella. Etenkin metsien hakkuut ovat olleet kohtalokkaita metsien eläimistölle. Ongelmana on myös ollut salametsästys ja laiton eläinkauppa. Merieläimistölle on uhkana elinympäristöjen tuhoutuminen ja laiton kalastus. Malesia on ryhtynyt Indonesian ja Filippiinien valtioiden kanssa yhteiseen suojeluprojektiin, jolla pyritään suojelemaan meriluontoa.

Seisminen aktiivisuus

Malesia sijaitsee kahden suuren tektonisen laatan, Euraasian laatan ja Indo-Australian laatan välissä olevalla Sundan laatalla. Malesian alue on vakaa, mutta joskus Sumatralla ja Filippiineillä sattuvat maanjäristykset voivat tuntua Malesiassa pienenä vapinana. Vuoden 2004 Intian valtameren maanjäristys kasvatti Malesiassa mielenkiintoa seismisen aktiivisuuden vaikutuksista. Huolenaiheina ovat Malakan niemimaan länsirannikolla sijaitsevat osavaltiot, sekä Itä-Malesiassa Sabah.

Tulvat

Malesian keskimääräinen sademäärä on 2000–4000 mm vuodessa ja maa on altis tulville. Vuodesta 1926 lähtien maassa on ollut 15 suurta tulvaa. Tulvista on tullut yhä suurempi huolenaihe jokivarsien nopean kehittämisen takia, mikä on vähentänyt jokien kapasiteettia ja lisännyt jokien virtaamaa. Myös sademetsien häviäminen on lisännyt tulvia, koska metsät hidastavat alas rinnettä valuvan veden virtausta ja metsäkasvusto imee oman osuutensa vedestä. Lisäksi sateiden puuttomasta maasta irrottama liete tukkii joet.