google/wiki40b huggingface dataset:
Tuomiovuori

Tuomiovuori (engl. Mount Doom) on kuvitteellinen tulivuori J. R. R. Tolkienin luomassa Keski-Maan fantasiamaailmassa, keskellä mustan ruhtinaan Sauronin hallitsemaa Mordorin maata. Tarun sormusten herrasta juonen keskiössä on hobitti Frodo Reppulin tehtävä viedä Sauronin havittelema Valtasormus Tuomiovuorelle, jonka uumenissa se ammoin taottiin ja missä se – ainoana paikkana maailmassa – voidaan tuhota.
Haltiat kutsuivat Tuomiovuorta nimellä Orodruin (”Liekehtivä vuori”). Gondorilaiset nimittivät Tuomiovuorta joskus nimellä Amon Amarth (”Tuomiovuori”). 
Peter Jackson kuvasi Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogiassaan osan Tuomiovuori-kohtauksista uusiseelantilaisella Mount Ngauruhoe -tulivuorella. Vuoren huippu toteutettiin kuitenkin tietokoneanimaatiolla, sillä huippu on maorien pyhä paikka.

Historia

Sauronin uskottiin valinneen Mordorin valtakunnakseen juuri Tuomiovuoren vuoksi. Vuonna 1600 Toista Aikaa Sauron takoi Suurimman Sormuksen Tuomiovuoren uumenissa. Myöhemmin Viimeisen Liiton joukot löivät Sauronin ja Tuomiovuori oli sammuneena lähes kolme vuosituhatta, kunnes se puhkesi jälleen liekkeihin kolmannen ajan vuonna 2954.
Sormuksen Sodassa Sauron lähetti Tuomiovuoresta savupilven peittääkseen Gondorin ja Rohanin maat pimeyteen. Savupilvi peitti auringon ja auttoi aurinkoa pelkääviä örkkejä ja peikkoja marssimaan Pelennorin kenttien taisteluun. Gondor ja Rohan kuitenkin voittivat taistelun ja savupilvi katosi. 
Morannonin taistelun riehuessa Mustalla Portilla Frodo ja Sam pääsivät Sormuksen kanssa Tuomiorotkoon. Frodo ei enää kuitenkaan kyennyt vastustamaan Sormusta, vaan laittoi sen sormeensa. Sauron lähetti Nazgûlit Tuomiovuorelle hakemaan Sormusta. Klonkku puraisi Frodon sormen irti ja sai Sormuksen, mutta putosi sen kanssa Tuomiorotkoon ja sai surmansa. Sormus tuhoutui Tuomiovuoren ytimessä ja Sauron lyötiin. Tuomiovuori purkautui valtaisalla voimalla ja Sormusaaveet tuhoutuivat sen edustalla. Frodo ja Sam pakenivat pienelle kielekkeelle ja kotkat veivät heidät turvaan Gandalfin kanssa.
Solida Savolainen

Elämä

Savolainen oli värjärimestarin tytär. Hän liittyi Suomalaiseen Teatteriin vuonna 1872 ja jätti sen 1881. Hänen kerrotaan tulkinneen melko "yksitoikkoisesti" ämmärooleja sekä emäntäpiikoja. Lavalla hän käytti savon murretta. Savolaisen rooleista merkittävimpiä olivat Martta (näytelmässä Nummisuutarit), Viarda-eukko (Preciosa) ja Muori Fadet (Sirkka).
Mustio (Jämsä)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Ukonjoen valuma-alueeseen (35.628) se kuuluu.
Janne Haapasalo

Janne Haapasalo (s. 23. huhtikuuta 1965) on suomalainen pikajuoksija. Hän on kilpaillut myös pituushypyssä.
Haapasalo voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1993 ja 1998. SM-hopeaa hän voitti 1997 ja 1999 sekä pronssia 1995. Hallissa hän on voittanut 60 metrillä SM-kultaa vuosina 1997 ja 2000. Haapasalo osallistui vuoden 1998 EM-kisoihin Budapestissa, jossa hän karsiutui 100 metrillä toisella kierroksella. Vuoden 1997 Ruotsi-maaottelussa Haapasalo voitti 100 metriä.
24. elokuuta 1997 Haapasalo juoksi Tampereella eliittikisoissa 100 metriä aikaan 10,42, joka sivusi Ari Pakarisen kolme vuotta vanhaa Suomen ennätysaikaa. 26. elokuuta 1995 joukkue Harri Kivelä, Sami Länsivuori, Ari Pakarinen ja Janne Haapasalo juoksi 4 × 100 metrin viestissä 39,39, joka on matkan kaikkien aikojen viidenneksi paras suomalaisaika.
Kristin Otto

Kristin Otto (s. 7. helmikuuta 1966 Leipzig, Itä-Saksa) on saksalainen uimari, joka edusti urheilu-urallaan Saksan demokraattista tasavaltaa. Hän voitti historian ensimmäisenä naisena kuusi kultamitalia yksittäisissä olympialaisissa Soulissa 1988: 50 m:n vapaauinnissa, 100 m:n vapaa-, perhos- ja selkäuinneissa sekä 4 × 100 m:n vapaa- ja sekauintiviesteissä. 
Vuoden 1982 MM-kilpailuissa Otto voitti kultaa 100 m:n selkäuinnissa sekä 4 × 100 m:n vapaa- ja sekauintiviesteissä. Vuoden 1986 MM-kilpailuissa hän voitti 100 m:n vapaauinnin, 200 m:n sekauinnin ja oli mukana DDR:n voitokkaissa 4 × 100 m:n vapaa- ja sekauintiviestijoukkueissa. Lisäksi Otto sai hopeaa 50 m:n vapaa- ja 100 m:n perhosuinneissa.
Otto voitti EM-kultaa 100 m:n vapaa-, perhos- ja selkäuinneissa vuonna 1987 sekä 100 m:n selkäuinnissa 1989.
Kristin Otto lopetti uimarinuransa vuonna 1989 ja on sen jälkeen toiminut urheilutoimittajana jälleenyhdistyneen Saksan televisiossa. 
Swimming World Magazine nimesi Kristin Otton ”vuoden naisuimariksi” vuosina 1984, 1986 ja 1988. Tittelit mitätöitiin kaikkien muiden Saksan demokraattista tasavaltaa edustaneiden uimarien tavoin vuonna 2013 DDR:n systemaattisen dopingohjelman vuoksi. Hän oli vuosina 1988 ja 1989 Saksan demokraattisen tasavallan vuoden urheilija.
Ron Silver

Elokuvat

Silver näytteli muun muassa Alan Dershowitzia elokuvassa Onnen kulissit, ja skitsofreenista tappajaa elokuvassa Kylmää terästä.
Hakosilta

Hakosilta on Hollolan eteläinen kylä Herralan lähellä, josta alkaa Lahden oikorata Hakosillan vaihteen kohdalta. Hollolaan suunniteltu Nostavan logistiikkakeskus sijaitsisi perustetuksi tultuaan Hakosillan alueella.
Hakosillan poikki kulkevat Lahden oikorata ja samalla Riihimäki–Lahti-rata, jossa ne yhtyvät Lahden rautatieasemalle vievään rataosuuteen. Hakosilta on maaseutumaista aluetta ja kylän palvelut ovat keskittyneet Herralaan ja Nostavaan.

Jokikumpu

Alueella on Jokikumpu-niminen matkailupaikka, jossa on lampia. Piehenköllä ja kosteahkolla metsäisellä alueella on havaittu jopa yli 20 lintulajia.
Metsärautatie

Metsärautatie on metsäteollisuuden tarpeisiin rakennettu, useimmiten kevytrakenteinen ja kapearaiteinen rautatie. Metsärautateiden tarkoituksena on helpottaa puutavaran kuljettamista laajoilta ja vaikeakulkuisilta metsäalueilta teollisuuslaitoksille, erityisesti sahoille, joko suoraan taikka tuomalla puutavara satamiin tai pääratojen varteen. 
Varhaiset metsäradat olivat hevosvetoisia, mutta myöhemmin vetokalustona toimivat yleensä pienet höyry- tai moottoriveturit. Toisen maailmansodan jälkeen autoistuminen teki lopun useimmista länsimaiden metsäradoista kuljetusten siirtyessä lisääntyvässä määrin joustavammille kumipyörille. Varsinkin itäisessä Euroopassa on kuitenkin säilynyt useita metsärautateitä, joskin useimmilla niistäkin on tätä nykyä enää vain museoliikennettä.
Hey Jupiter

Taustaa

Kappale "Hey Jupiter" julkaistiin alun perin Amosin albumilla Boys for Pele. Amos sanoo kirjoittaneensa kappaleen yksin hotellissa. Sanoitukset kertovat ihmissuhteista ja menetyksestä. Kappaleesta julkaistiin single- ja EP-levyillä uusi versio "Hey Jupiter (Dakota Version)". Alkuperäinen kappale on pianoballadi. Dakota-versiossa on säestyksenä myös mm. kitara ja basso. Sanoitukset ovat osittain erilaiset. "Hey Jupiter julkaistiin Iso-Britanniassa ja Australiassa singlenä yhdessä kappaleen "Professional Widow" kanssa. Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo, jossa Amos on palavassa talossa.
Hey Jupiter -EP sisältää nimikappaleen lisäksi live-versioita Amosin muista kappaleista sekä elokuvasävelmästä "Somewhere Over the Rainbow". EP nousi Billboard 200 -listan sijalle 94.
Sarazm

Historia

Sarazmin ensimmäinen kaupunkimainen asutus on 3000-vuosituhannen eaa. ensimmäiseltä puoliskolta. Se saattoi kehittyä neoliittisen kauden viljelijöiden kylästä. Sarazmin varhaisimpien löytöjen perusteella kaupunki oli merkittävä keskus 3500 eaa. Sarazm kehittyi paikallisen maanviljelyn ympärille, mutta se oli myös kulttuurinen keskus.
Kaupungista kehittyi 2000-vuosituhannella eaa. ensimmäinen Keski-Aasian kaupunki, jonka vaikutus levittyi laajalle alueelle. Sen vaikutuspiiri ulottui lännessä Turkmenistaniin Araljärvelle, koillisessa Euraasian aroille Siperiaan asti, lounaassa Iranin ylätasangolle ja Mesopotamiaan sekä etelässä Baktriaan, Balochistaniin ja Induksenlaaksoon. Sarazmista löytyi tinaa, pronssia, kuparia ja lyijyä. Kaupungissa valmistettiin lisäksi mm. keramiikkaa ja työkaluja. Vaurautta kaupunkiin toivat lisäksi paikallisten korukivien, kuten turkoosin, akaatin, lapislatsulin, ja villan sekä nahan hyödyntäminen.
Pronssikaudella Sarazm vauraustui entisestään, ja kaupunkiin rakennettiin koristelluita suuria rakennelmia. Sarazmiin kehittyi monipuolinen yhteiskunta, jossa oli tilaa monille eri ammattiryhmille. Arkkitehtuurista muodostui omaleimaista. Kaupunki joutui kuitenkin rappiolle vuosituhannen loppuun mennessä. Alueelta ei ole löytynyt myöhempää kaupunkimaista asutusta, ja nomadipaimentolaiset valtasivat uudestaan alueen. Sarazmin hylkäämiselle ei ole tiedossa syytä. Tutkijat ovat esittäneet hypoteeseinä muuttoliikettä, tautiepidemiaa tai sotilaallisia syitä.
Sarazm löydettiin uudestaan vahingossa 1976. Kaivaukset alueella aloitettiin 1979. Tämän jälkeen kaivauksia on tehty 13 kohteessa, noin 2,5 hehtaarin alueella. Vuonna 2010 Unesco listasi Sarazmin maailmanperintöluetteloonsa ensimmäisenä kohteena Tadžikistanista.
Mario Haas

Seurajoukkueura

Haas pelasi urastaan suurimman osan kasvattajaseurassaan SK Sturm Grazissa, jossa hän nousi edustusjoukkueeseen kesällä 1993. Haas pelasi seurassa 458 Itävallan Bundesliigan ottelua, joissa hän teki 146 maalia. Hän voitti Itävallan-mestaruuden kausina 1997–1998, 1998–1999 ja 2010–2011 sekä Itävallan cupin kausina 1995–1996, 1996–1997, 1998–1999 ja 2009–2010.
SV Sturm Grazin lisäksi Haas edusti vain ranskalaista RC Strasbourgia puolentoista kauden ajan vuosina 1999–2000 ja japanilaista JEF United Ichihara Chibaa kahden kauden ajan vuosina 2005–2006. RC Strasbourgissa hän pelasi 27 Ligue 1:n ottelua tehden kolme maalia ja JEF United Ichihara Chibassa 48 maan pääsarjan ottelua tehden 11 maalia.

Maajoukkueura

Haas pelasi Itävallan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa 12 ottelua ja teki kaksi maalia. Itävallan A-maajoukkueessa hän pelasi 43 ottelua ja teki seitsemän maalia vuosina 1996–2007. Haas kuului joukkueeseen, kun Itävalta ainoan kerran hänen pelaajauransa aikana selviytyi MM-lopputurnaukseen vuonna 1998.

Valmennusura

Peliuransa jälkeen Haas on toiminut päävalmentajana Itävallan alasarjoissa SV Tobelbadissa (2013–2015) ja SV Pachernissa (2015–).
Peter Lindgren

Opeth

Lindgren liittyi Opethiin vuonna 1991. Vaikka hänen pääinstrumenttinsa oli kitara, hän liittyi yhtyeeseen keikkabasistiksi. Samana vuonna Lindgren sai kuitenkin Opethissa pysyvän aseman, kun silloinen kitaristi Kim Pettersson jätti yhtyeen ja Lindgren saattoi siirtyä omaan kitaristin rooliinsa. Lindgren on ollut myös mukana yhtyeen kappaleiden tekemisessä, vaikka pääpaino säveltämisessä onkin laulaja-kitaristi Mikael Åkerfeldtillä. Lindgren on soittanut Opethin jokaisella studioalbumilla vuoteen 2005 asti.
Opethin kitaristina Lindgren soitti yhdessä laulaja-kitaristi Åkerfeldtin kanssa kitarasoolot. Lindgren ja Åkerfeldt soittivat sooloja kappaleissaan jokseenkin yhtä paljon ja sen mukaan, kummalle tietyn kappaleen soolo milloinkin sopi.
Ristimäen hautausmaa (Viipuri)

Ristimäen hautausmaa sijaitsee Viipurin keskustan itäpuolella entisen Ristimäen kaupunginosan alueella. Vuonna 1798 perustettu hautausmaa jäi pois käytöstä, kun kaupunki menetettiin Neuvostoliitolle jatkosodan jälkeen. Nykyään siitä on jäljellä enää pieni alue hautausmaan läntisimmästä osasta, joka sekin on hoidon puutteessa pahoin villiintynyt. Lisäksi lukuisia muistomerkkejä on vuosikymmenten kuluessa vaurioitunut ja hävitetty.

Historia

Ristimäen hautausmaa sijaitsee pari kilometriä Viipurin keskustan itäpuolella Pietariin johtavan maantien A125 varrella. Se syntyi Sorvalin hautausmaan tapaan, kun Venäjän senaatti oli 1772 kieltänyt kirkkoihin hautaamisen. Molemmat uudet hautausmaat otettiin käyttöön vuonna 1798, mutta joidenkin lähteiden mukaan ensimmäiset hautaukset olisi Ristimäelle tehty jo yhdeksän vuotta aikaisemmin.
Sekä Sorvalissa että Ristimäellä oli katolisia lukuun ottamatta omat alueet kaikille Viipurin eri etnisiä ryhmiä ja uskontokuntia edustaneille asukkaille. Lähimpänä kaupunkia oli ruotsalais-saksalaisen seurakunnan alue ja sen jälkeen tulivat ortodoksien sekä maaseurakunnan hautausmaat. Itäisimpänä oli kaupunkiseurakunnan alue. Myös juutalaisella seurakunnalla ja islaminuskoisilla oli Ristimäessä omat pienemmät hautausmaansa. Vuonna 1936 hautausmaalle valmistui ortodoksinen Kaikkien pyhien kirkko, jonka olivat suunnitelleet arkkitehdit Uno Ullberg ja N. A. Nikulin. Se tuhoutui talvisodan aikana vuonna 1940 neuvostojoukkojen tykistötulessa.
Viipurin taistelun yhteydessä 20. kesäkuuta 1944 hautausmaan ympäristössä käytiin taisteluja kaupunkiin tunkeutuvia neuvostojoukkoja vastaan. Karjalan kannakselle rakennettu sisin puolustuslinja eli VKT-linja kulki Ristimäen hautausmaan keskiosan kautta läheiselle Kelkkalan raviradalle.
Ristimäen hautausmaan läheisyydessä sijaitsee Suomalaisten punakaartilaisten muistomerkki, joka on pystytetty sisällisodan aikana teloitettujen punaisten hautapaikalle.

Ristimäkeen haudattuja

Ristimäen hautausmaalle on haudattu lukuisia tunnettuja viipurilaisia, kuten suomenkielisen kirjallisuuden isänä pidetty Jaakko Juteini, suurliikemies Juho Lallukka, kirjojenkeräilijä Matti Pohto, keksijä Kyösti Kylälä, aktivisti Artturi Salovaara sekä kauppaneuvos Feodor Sergejeff. Hautausmaalla oli myös useiden varakkaiden kauppiassukujen, kuten Alenevien, Zhavaronkovien, Moskvinien ja Tshusovien, näyttävät sukuhaudat. Monet Ristimäen haudoista ovat aikojen kuluessa hävinneet, eikä esimerkiksi Juteinin hautaa ole etsinnöistä huolimatta löydetty. Joitakin hautamuistomerkkejä on siirretty Suomeen, kuvanveistäjä Emil Wikströmin tekemä Juho ja Maria Lallukan muistomerkki siirretiin Lappeenrannan Vanhalle hautausmaalle vuonna 1986 ja Matti Pohdon hautamuistomerkki Kansalliskirjaston puistikkoon Helsinkiin vuonna 1988.
Pekka Jänhiä

Pekka Jänhiä (aiemmat sukunimet Travnikoff ja Bogdanoff, 10. joulukuuta 1895 – 19. toukokuuta 1959) oli Suomen puolustusvoimia 1920-luvulta lähtien palvellut tiedustelu-upseeri.
Jänhiän vanhemmat olivat kuvanveistäjä Aleksanteri Travnikoff ja kotirouva Maria Travnikoff o.s. Kotoluoma. Jänhiä suoritti asevelvollisuuttaan Travnikoff-nimisenä Venäjän armeijassa vuodesta 1916 lähtien ja taisteli Itävallan ja Romanian rintamilla ensimmäisessä maailmansodassa.
Lokakuun vallankumouksen aikaisissa oloissa Travnikoff jätti palaamatta lomalta yksikköönsä ja jäi itsenäistyvään Suomeen.
Travnikoffin salaisen toiminnan alkuna voidaan pitää osallistumista aseiden salakuljetukseen Pietarista Viipurin suojeluskunnalle.
Hän osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella ja oli mukana taisteluissa Vuoksen rintamalla Ravanttilassa, Korvenkylässä ja Antrean rintaman selustassa Jänhiälässä. Jänhiälässä hän haavoittui vaikeasti. 
Pekka Jänhiä toimi yleisesikunnan tiedustelussa ja johti tiedusteluorganisaation Toimisto V:n eli Tilastotoimiston Sortavalan alatoimistoa vuorotellen Jonne Aikomuksen kanssa. Jänhiä oli toimiston johdossa ainakin vuonna 1924 ja uudelleen vuodesta 1936 lähtien, jolloin Aikomus toimi hänen apulaisenaan. Jänhiän palvelus Yleisesikunnan Tilastotoimistossa ja Puolustusvoimain Pääesikunnan Ulkomaaosastossa on merkitty alkaneeksi 17. syyskuuta 1930.
Jänhiällä oli alatoimistossa vastuullaan asiamiehiä (vakoilijoita), jotka hän apulaisineen oli valinnut ja jotka raportoivat hänelle henkilökohtaisesti. Epäilyttävissä tapauksissa asiamiehen lähetti ja raportit otti turvallisuussyistä vastaan välikäsi. 
Vuonna 1937 Jänhiän asema tilastotoimiston virkahierarkiassa oli toinen vanhempi toimistoupseeri. Kesällä 1939 Jänhiä sai apulaisekseen Sortavalan alatoimistoon luutnantti Into Kuismasen. Alatoimistosta muodostettiin vahvuutta lisäten Kollaan rintamalla toimiva Osasto Kuisma, jonka keskeinen toimintamuoto olivat rintaman eteläsivustaa varmistavat hiihtopartiot. 
Jatkosodan aikana Jänhiä hallinnoi huoltopäällikkönä tiedustelujaoksen, muun muassa kaukopartio-osasto Erillinen pataljoona 4:n, huoltoa hoitavaa talousjaosta. Hänet tunnettiin raha-asioissa tunnollisena ja pikkutarkkana upseerina. Talousjaoksesta muodostettiin 1944 itsenäinen toimmisto. Jänhiä palveli puolustusvoimia vuoteen 1950 asti, jolloin virkaiän tultua täyteen siirtyi eläkkeelle majurin arvoisena.
Dietmar Zeman

Dietmar Zeman (s. 31. maaliskuuta 1932 Wien) on itävaltalainen fagotisti. Hän työskenteli Wienin filharmonikkojen kanssa vuosina 1955–1990. Hän teki Mozartin fagottikonsertosta Karl Böhmin johtaman levytyksen, joka on saatavilla Deutsche Grammophon -levymerkillä.
Reetta Rönkä

Reetta Rönkä (s. 1989) on suomalainen radiojuontaja ja toimittaja. Hän juonsi YleX-radiokanavan Etusivu-ohjelmaa vuosina 2014–2016. Koulutukseltaan Rönkä on yhteiskuntatieteiden kandidaatti Tampereen yliopistosta.

Ura

Työskentelyn media-alalla Rönkä aloitti vuonna 2007 Uusi Suomi -lehden kolumnistina, jossa hän työskenteli vuoteen 2012 asti. Vuosina 2009–2010 Rönkä työskenteli Yleisradiossa radiojournalistina, kunnes siirtyi vuonna 2011 Nelonen Medialle. Ensimmäiset kaksi vuotta Rönkä toimi Nelonen Median uutistoimittajana ja vuonna 2012 hän aloitti Nelosen uutisten ankkurina. Hän toimi uutisankkurina vuoteen 2014 asti.
Keväällä 2014 Rönkä alkoi juontaa YleX-kanavan YleX Etusivu -ohjelmaa, joka on Suomen ainoa nuorille suunnattu asiaohjelma. Vuonna 2016 hän siirtyi Ylen Prisma Studio -ohjelman juontajaksi.
Rönkä valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi Tampereen yliopistoosta vuonna 2015.

Yksityiselämä

Röngän isä on Yle TV1:n uutisankkuri Matti Rönkä ja äiti Helsingin Sanomien kulttuuritoimittaja ja kirjallisuuskriitikko Suvi Ahola. Hänen veljensä Otto Rönkä on työskennellyt Ylen Urheiluruudussa.
Rönkä on julkisesti kertonut sairastuneensa paniikkihäiriöön, joka oli lopettaa hänen juontajan työnsä, mutta saaneensa siihen apua terapiasta.
Iisalmi–Kontiomäki-rata

Historia

Rautatietä Kajaaniin toivottiin jo siitä saakka, kun Savon rata Kuopioon saakka valmistui. Senaatille esitettiin useita toivomuksia radan saamisesta Kajaaniin, ja viimein radan rakentamispäätös saatiin.
Iisalmen–Kontiomäen rataosuus toimii Savon radan pohjoisena jatkeena, ja yhdistää Savon Ouluun Oulujärven pohjoispuolitse kulkevaa Oulun–Kontiomäen rataa pitkin.
Rataosan asemarakennukset suunnitteli Rautatiehallituksen tuolloinen pääarkkitehti Bruno Granholm. Kalliomäen, Kajaanin ja Kontiomäen asemia lukuun ottamatta asemat kuvastavat Granholmille tuttua kansallisromanttista linjausta. Monilla rataosan asemilla myös rautatien muut rakennukset ovat säilyneet. Rataosuuden asemista on purettu Soinlahden (palanut), Kainuunmäen, Rasimäen, Kuluntalahden ja Jormuan (siirretty) asemat.
Kaunein esimerkki rataosan asemarakennuksista löytynee Kajaanin Kivimäeltä, jossa on kunnostettu alkuperäiseen asuunsa Granholmin suunnittelema platformskjul-tyypin pysäkkirakennus käymälöineen.
Rataosan kauneimpana asemarakennuksena pidetään usein myös Gustaf Nyströmin suunnittelemaa Kajaanin nikkarityylistä asemarakennusta, jota useasti kutsutaan Suomen kauneimpiin kuuluvaksi asemaksi. Asemarakennus on rakennettu vuosina 1904–1905.
Sähköistys osuuksilla Oulu–Kontiomäki–Iisalmi sekä Kontiomäki–Vartius otettiin käyttöön 1. joulukuuta 2006. Jännite ajolankoihin kytkettiin 1. lokakuuta 2006 ja sähköveturivetoinen koeliikenne alkoi 1. marraskuuta 2006. Sähköistystöiden yhteydessä rataosan vanhat sähköiset sekä mekaaniset turvalaitteet korvattiin tietokoneasetinlaittein.
Kibo (Usenet)

Kibo on Usenet-vaikuttaja James Parryn (s. 13. heinäkuuta 1967) lempinimi ja käyttäjänimi. Hänet tunnetaan Usenetin keskusteluryhmissä nettipiloistaan, absurdin pitkästä allekirjoituksestaan ja parodiauskonto kibologian palvonnankohteena. Kibologia on keskittynyt Usenet-ryhmään alt.religion.kibology. Kibolla oli tapana kirjoittaa humoristisia vastauksia kaikenlaisiin Usenetin keskustelusäikeisiin, jossa esiintyi termi tai kirjainjono Kibo.
Kibon nimi loi hakkerijargoniin termin kiboze, joka tarkoittaa Usenetin kirjoituksista tietyn kirjainjonon etsimistä tarkoituksena kirjoittaa tähän kirjoitukseen vastaus.
James Parry varttui Scotiassa New Yorkissa. Hän on opiskellut ohjelmistotuotantoa Rensselaer Polytechnic Institutessa Troyssa New Yorkissa sekä videotuotantoa ja graafista suunnittelua Emerson Collegessa Bostonissa. Hän on myös kirjoittanut kirjan Usenet According to Kibo, Premier Edition (Sams 1994, ISBN 0672306220)
Thomas Carlyle

Thomas Carlyle (4. joulukuuta 1795 Ecclefechan, Dumfries ja Galloway – 5. helmikuuta 1881 Lontoo) oli skotlantilainen esseisti, satiristi ja historioitsija, jonka yhteiskuntakritiikki vaikutti viktoriaanisella ajalla.
Carlylen vanhemmat olivat jyrkkiä kalvinisteja ja toivoivat pojastaan saarnamiestä. Carlyle menetti kristillisen uskonsa opiskellessaan Edinburghin yliopistossa, mutta kalvinistiset arvot säilyivät hänessä läpi elämän. Carlylen uskonnollisuuden ja uskon hiipumisen välillä tasapainottelevat työt tekivät niistä vetoavia monille, jotka yrittivät ymmärtää ajalle ominaisia perinteistä yhteiskuntajärjestystä uhkaavia tieteellisiä ja poliittisia muutoksia.
Opiskeltuaan Edinburghin yliopistossa Carlyle ryhtyi opettamaan matematiikkaa ensin Annanissa ja sitten Kirkcaldyssa, jossa hän ystävystyi kirkonmies Edward Irvingin kanssa. Vuodet 1819–1821 Carlyle vietti jälleen Edinburghin yliopistossa, jossa hän koki uskonnollisen muutoksen, josta hän sai myöhemmin aineistoa kirjaansa Sartor Resartus. Hän ryhtyi syventymään saksalaiseen kirjallisuuteen ja hänen ajatteluunsa vaikuttikin vahvasti saksalainen transsendentalismi, etenkin Johann Gottlieb Fichten töissä. Hänestä kehittyi saksalaisen kirjallisuuden asiantuntija ja hän kirjoittikin sarjan esseitä Fraser's Magazine -lehdelle ja käänsi saksalaisia kirjailijoita, erityisesti Goethea.
Carlyle oli aikansa johtavia yhteiskuntakriitikkoja. Hän tunsi epäluottamusta demokratiaa ja juutalaisia kohtaan. Siten hänen on katsottu ennakoineen sata vuotta myöhemmin nousseita antisemitistia ja fasistisia aatteita.
Suomi Viina

Suomi Viina on Pernod Ricard Finlandin valmistama maustamaton viina. Siinä on alkoholia 32,0 tilavuusprosenttia. Pullon etiketissä on Suomen lippu. Se valmistetaan ranskalaisesta etanolista, joka käsitellään, pullotetaan, pakataan ja varastoidaan Raisiossa Pernod Ricardin tehtaalla. Viinaa on valmistettu vuodesta 1998.
Vuonna 2018 Suomi Viina oli litramäärältään Alkon kolmanneksi myydyin tuotemerkki. Puolen litran pullossa Suomi Viinaa on 1 120 kilokaloria energiaa.
Gustav Noske

Gustav Noske (9. heinäkuuta 1868 Brandenburg an der Havel - 30. marraskuuta 1946 Hannover) oli saksalainen poliitikko ja Weimarin tasavallan puolustusministeri 1919-1920.
Noske syntyi Brandenburg an der Havelissa. Hän oli sosialidemokraattisen puolueen jäsen ja parlamenttiedustaja vuodesta 1906 ensimmäisen maailmansodan loppuun. Hän kuului sosialistiseen oikeistosiipeen ja otti osaa spartakistikapinan ja Münchenin neuvostotasavallan verisiin kukistamisiin vuonna 1919. Noske oli kommunistijohtajien Rosa Luxemburgin ja Karl Liebknechtin vastustaja. Hänen lähettämänsä oikeistolaiset freikorpsit surmasivat noin 1 000 kommunistia Münchenin neuvostotasavallan kukistamisen yhteydessä.
Weimarin tasavallan vakiinnuttua Noske toimi Ala-Saksin osavaltion presidenttinä Hannoverissa. Nosken epäiltiin osallistuneen toisen maailmansodan aikana Adolf Hitlerin vastaiseen salaliittoon. Hän kuoli 1946.
Saksan tapahtumien jälkeen Suomessakin kommunistit käyttivät sosialidemokraateista pilkkanimeä noske tai noskelainen. Tällä haluttiin sanoa, että sosialidemokraatit menevät työväen kapinoidessa porvarien puolelle.
Metsäpirtti

Kylät (1939)

Arkuntanhua, Haapasaari (Haapsaari), Hatakkala, Joentaka, Korholanjaama, Kosela, Koukunniemi, Lapanainen, Malakki, Martinkorhola, Metsäpirtti, Neusaari, Paloniemi, Raaju, Saaroinen, Sunikkala, Taipale, Terenttilä, Vanhajaama, Viisjoki
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 6 koulupiiriin.
Henkiolento

Henkiolento tai henki tarkoittaa yliluonnollista, varsinaiselta olemukseltaan aineetonta olentoa. Moni henkiolento voi kuitenkin ottaa aineellisen hahmon, usein ihmistä tai muuta eläintä muistuttavan. Sana "henki" on sukua sanalle "hengitys", joka viittaa myös johonkin aineettomaksi ja "ilmavaksi" koettuun. Henkiolentoja on lukemattomia erilaisia eri kansojen uskonnoissa, mytologioissa ja saduissa