google/wiki40b huggingface dataset:
Orujo

Historia

Galicialaiset ovat valmistaneet orujoa 1600-luvulta lähtien. Nykyisin orujoa valmistaa yli 20 tuottajaa, jotka saavat käyttää virallista La Denominación Específica Orujo de Galicia -nimitystä. Vaikka galicialainen orujo on luultavasti kaikkein tunnetuinta, juomaa valmistetaan muuallakin. Yksi perinteikkäimmistä valmistuspaikoista on Liébana Kantabrian maakunnassa, jonka luostareissa orujoa on valmistettu keskiajalta lähtien.

Valmistus

Orujon pääraaka-aine on viinintuotannosta jäljelle jäänyt vaaleiden viinirypäleiden puristusjäte. Rypälemassan annetaan ensin käydä, minkä jälkeen se tislataan. Galicialaisen orujon valmistaa perinteisesti kokenut tislaaja (poteiro) suurissa tulella kuumennetuissa kuparikattiloissa. Kattiloiden kerrotaan olevan samoja, jotka maurit toivat mukanaan valloitettuaan Iberian niemimaan 700-luvulla. Nykyisinkin orujoa valmistavat suvut varjelevat tarkoin reseptejään. Valmistustaito kulkee usein suvussa sukupolvelta toiselle.
Tyypillinen valmis orujo on väritöntä. Alkoholipitoisuus on 37-45 %. Orujoa saatetaan kuitenkin kypsyttää tammitynnyreissä, jolloin sitä tulee väriltään kullanruskeaa ja maku muuttuu hienostuneemmaksi.

Orujosta valmistettavat juomat

Monet orujosta valmistetut juomat ovat nykyisin tunnetumpia kuin itse orujo, ja Galiciassa vieraileva pääsee todennäköisimmin tutustumaan juuri niihin. Tällaisia juomia ovat mm.
Licor café
Licor café on kahvista, sokerista ja orujosta valmistettu musta likööri. Galiciassa se on vähintään yhtä maineikas juoma kuin salmiakkikoskenkorva Suomessa. Galiciassa baareissa myyty licor café on usein valmistettu kotikonstein, minkä vuoksi sokerin, orujon ja kahvin määrä vaihtelee paljon tapauskohtaisesti. Licor caféa on tarjolla galicialaisissa baareissa ja ravintoloissa maakunnan pohjoisosia lukuun ottamatta. Espanjan muissa maakunnissa sitä voi löytää hyvin varustelluista kaupoista.
Licor de hierbas
Licor de hierbas on yrteistä ja orujosta valmistettu likööri. Makeutusaineena voi olla sokeri tai hunaja. Toisin kuin licor café, se on tunnettu käytännössä kaikkialla Galiciassa. Nautitaan usein pieninä määrinä kahviin sekoitettuna.
Crema de orujo
Crema de orujo on nimensä mukaisesti orujosta valmistettu makea kermalikööri. Itsehallintoalueelleen uskolliset galicialaiset juovat tätä usein mieluummin kuin tuontiliköörejä.
Queimada
Orujo on queimadan, perinteisen galicialaisen boolin, tärkeä valmistusaine. Queimadan tarjoilun yhteydessä lausutaan loitsuja pahojen henkien karkottamiseksi. Booli sytytetään näyttävästi palamaan. Orujo sisältää suhteellisen paljon alkoholia, mikä helpottaa palamista.
Rickie Lambert

Seurajoukkueura

Liverpool FC:ssä juniorina pelannut Lambert potkaistiin seurasta ulos vuonna 1997. Tämän jälkeen hän siirtyi Englannin kolmannen sarjatason Blackpool FC:hen. Kun onnistumisia ei tullut, näytettiin isokokoiselle hyökkääjälle ovea Blackpoolissa. Lambertista ei näyttänyt tulevan ammattilaisjalkapalloilijaa. Hän siirtyi töihin punajuuritehtaalle, jonne hän meni omien sanojensa mukaan vain siksi, että saisi elätettyä itsensä. 
»:En missään nimessä halunnut siitä (punajuuritehtaasta) itselleni uraa. Ymmärsin, että mitään ei tapahdu itsestään – on tehtävä parhaansa, tai saa heittää unelmilleen hyvästit.» 
 Lambert kelpuutettiin kuitenkin kolmostason Macclesfieldiin. Macclesfieldissä Lambert sai maalijyvästä kiinni. Hän teki 44 ottelussa kahdeksan maalia. Lambert kierteli alasarjoja onnistuen jokaisessa joukkueessaan hyvin maalinteossa, kunnes hän siirtyi 2009 Englannin Mestaruussarjassa tuolloin pelanneeseen Southamptoniin. 
Lambert nosti hyvillä esityksillään joukkueen kaudeksi 2012–2013 Englannin valioliigaan. Valioliigassa Lambert onnistui heti; hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan kaikki ottelut ja teki 15 maalia. Toisella kaudellaan hän pelasi 37 ottelua, joissa hän onnistui maalinteossa 13 kertaa. Kesällä 2014 Lambert siirtyi hyvien Southampton-otteidensa ansiosta nuoruuden seuraansa, Liverpool FC:hen. Liverpoolissa Lambert on saanut vähän vastuuta ja osui 2014-2015 vain kahdesti Valioliigassa pelattuaan 25 ottelua. Mestarien liigassa hän teki kolmessa ottelussa yhden maalin.
Heinäkuussa 2015 Lambert siirtyi Valioliigan West Bromwich Albioniin. Hän debytoi seuran paidassa seuraavassa kuussa Manchester Cityä vastaan. Avausmaali syntyi samassa kuussa Stoke Cityn verkkoon.

Maajoukkueura

Lambert kutsuttiin Englannin jalkapallomaajoukkueeseen ystävyysotteluun Skotlantia vastaan elokuussa 2013. Hän teki heti ensimmäisessä maaottelussaan maalin. Toisen maaottelumaalinsa hän teki vuoden 2014 MM-kisojen karsintaottelussa Moldovaa vastaan. Hän pääsi kentälle yhdessä Englannin kolmesta ottelusta MM-kisoissa 2014.

Yksityiselämä

Lambert on naimisissa Amy Lambertin kanssa. Heillä on kolme lasta, joista kolmas, Bella Lambert syntyi samana päivänä kun Rickie kutsuttiin ensimmäistä kertaa Englannin jalkapallomaajoukkueeseen.
Raimo Pekkanen

Raimo Pekkanen (s. 29. heinäkuuta 1927 Kivennapa) on Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ensimmäinen suomalaistuomari vuosina 1990–1998. Pekkanen on suorittanut ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1950, lakitieteen lisensiaatin tutkinnon 1955 ja väitellyt oikeutieteen tohtoriksi 1966 työoikeuden alalta. Hän on ollut Helsingin yliopiston siviili- ja työoikeuden dosentti 1968–1975 ja hallinto-oikeuden dosentti 1975–1995. Pekkanen oli korkeimman hallinto-oikeuden jäsen ja hallintoneuvos 1969–1990, josta ajasta virkavapaalla 1982–1990 toimiessaan oikeusministeriön kansliapäällikkönä.
Pekkanen on toiminut Itämeritoimikunnan puheenjohtaja 1974–1980, Itämeren suojelukomission puheenjohtaja 1980–1982, Ydinenergialakitoimikunnan puheenjohtaja 1978–1980, Hallintoedustuskomitean puheenjohtaja 1984–1987 ja Suomen Tuomariliiton varapuheenjohtaja ja puheenjohtaja 1980–1982.
Suomen Lakimiesliitto on myöntänyt hänelle K. J. Ståhlberg -mitalin.
Vilho Osonen

Vilho Kalervo Osonen (26. toukokuuta 1884 Tampere – 22. syyskuuta 1952 Tampere) oli opettaja ja Aamulehden päätoimittaja.
Ososen vanhemmat olivat kauppias Gustavi Wilhelm  Osonen ja Zuleima Gustava Savander. Ylioppilaaksi hän tuli Tampereen lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1910. Kansallistunteen innoittamana Osonen teki opiskeluaikana perinnetiedon ja runojen keruumatkat Aunukseen 1908 ja Värmlannin metsäsuomalaisten pariin 1909. Myöhemmin hän toimi Tampereella Turun Suomalaisen Yliopistoseuran paikallisena asiamiehenä ja keräsi huomattavan summan perustettavalle yliopistolle. Ososen isä oli Aamulehteä julkaisevan Tampereen Kirjapaino Oy:n johtokunnan jäsen ja historian opettajana toiminut poika jatkoi isänsä jälkeen johtokunnassa vuodesta 1924. Jo aiemmin hän oli ollut hetken lehden isännöitsijänä ja toimittajana. Seuraavana vuonna Ososen oli sairastuneen  päätoimittaja Eetu A. Alhan sijainen ja vuodesta 1926 lehden vakinainen päätoimittaja. Maltillinen Osonen ajautui 1930-luvun alkuun mennessä ristiriitaan lehden johtokunnassa vähemmistönä olleiden Isänmaallisen Kansanliikkeen jäsenten kanssa, erosi tehtävästään vuoden 1931 alussa ja palasi opettajaksi. Aamulehden johtokunnan jäsen hän oli silti kuolemaansa saakka.
Ososen ensimmäinen puoliso 1909-1922 oli Elina Vartiainen. Avioliiton päätyttyä eroon Osonen avioitui 1923 Else Martinin kanssa.
Puolan asevoimat

Historia

Ensimmäisen maailmansodan aikana puolalaiset legioonat muodostettiin Galiciassa eli Itävallan hallinnoimassa Puolan eteläosassa. Keskusvallat lakkauttivat joukot, kun kävi selväksi etteivät ne kyenneet takaamaan Puolan itsenäisyyttä sodan jälkeen. Puolan legioonan 2. prikaatin komentaja kenraali Jósef Haller vaihtoi puolta vuoden 1917 lopulla ja siirtyi Murmanskin kautta Ranskaan, jossa hänen joukkonsa muodostivat osan sinisestä armeijasta. Armeijaan liittyi runsaasti puolalaista syntyperää olevia miehiä Yhdysvalloista. Armeija taisteli urheasti Ranskan rintamalla 1917-1918.
Asevoimat luotiin ensimmäisen maailmansodan päätyttyä ja Puolan itsenäistyttyä 1918 kolmesta erillisestä Venäjän, Itävalta-Unkarin ja Preussin armeijan osastosta ja se varustettiin ensimmäisen maailmansodan ylijäämäkalustolla. Se taisteli Venäjän bolševikkeja vastaan 1918–1920, jolloin sen vahvuus kasvoi lähes 800000 mieheen. Vahvuus kuitenkin laski rauhan tultua.
Puola hävisi syyskuun 1939 Saksan hyökkäyksen jälkeen. Pieni määrä puolalaisia joukkoja taisteli toisen maailmansodan aikana liittoutuneiden puolella ja partisaaneina. Toisen maailmansodan jälkeen Puolan asevoimat järjestettiin Varsovan liiton komentorakenteen mukaan ja 1990-luvulla Naton mukaiseksi.
Puola osallistui vuoden 2003 Irakin sotaan 2 500 miehellä. Vuonna 2006 sillä oli Irakissa 1 700 miestä ja Afganistanissa 1 000. YK:n rauhanturvatehtäviin Puola on osallistunut Kosovossa, Libanonissa, Golanilla, Balkanilla, Albaniassa ja Kongossa.

Kalusto

Pääosa Puolan kalustosta on neuvostovalmisteista tai kotimaisia kopioita (kuten PT-91 Twardy), mutta siihen kuuluu myös saksalaista ja yhdysvaltalaista kalustoa.
Etruskisahrami

Ulkonäkö

Etruskisahrami kasvaa 5–15 senttimetriä korkeaksi. Tyvilehtiä on kolmeasta neljään kappaletta, 2–6 millimetriä leveitä. Pitkätorvinen vaalean sinivioletti kukka kasvaa suoraan maanalaisesta mukulasta. Kukan heteet ovat keltaiset. Emin vartalon kärki on kolmiliuskainen.

Levinneisyys

Etruskisahrami esiintyy luonnonvaraisena vain Luoteis-Italiassa. Se kasvaa Keski-Toscananassa tammi-, pyökki- ja kastanjametsissä. Laji voi olla viljelykarkulainen luontaisen levinneisyysalueen ulkopuolella.
Chet Baker

Elämäkerta

Baker syntyi musikaaliseen perheeseen, sillä hänen isänsä Chesney Henry Baker Senior oli kitaristi. Pasuuna oli Bakerin ensisoitin, mutta hän vaihtoi sen trumpettiin, sillä pasuuna oli liian suuri soitin ja vaikeasti käsiteltävä Bakerille. Hän lauloi myös nuorena kirkkokuorossa. 16-vuotiaana Baker lopetti koulunsa kesken ja liittyi Yhdysvaltain armeijaan ja joutui Berliiniin palvelukseen, jossa hän liittyi armeijan orkesteriin. Baker opiskeli myös välivuosinaan musiikin teoriaa El Camino Collegessa Los Angelesissa.
Saksofonisti Vido Musso soitti Bakerin kanssa hänen merkittävimpiään ensikeikkojansa pääosin San Franciscossa, mutta Bakerin ura lähti varsinaisesti käyntiin, kun jazzlegenda Charlie Parker valitsi hänet osallistumaan West Coast -tyylisten kappaleiden soittoon hänen kanssaan. Vuonna 1952 Baker liittyi Gerry Mulliganin kvartettiin, jossa he soittivat polyfonista musiikkia, joka oli vastakohta 1950-luvun bebop-tyylille. Yhtye levytti myös kappaleen ”My Funny Valentine”, josta tuli Bakerin ”tunnuskappale”, jonka hän myös levytti lukuisia kertoja urallaan. Kvartetti menestyi todella hyvin, mutta vain alle vuosi sen perustamisesta Mulligan joutui huumeiden takia vankilaan ja yhtye hajosi. Baker liittyi muihin kvartetteihin, esimerkiksi Russ Freemanin kvartettiin, joka menestyi myös hyvin. Vuonna 1954 Chet Baker Sings -levy ilmestyi, jonka myötä hänestä tuli jazzin kuuluisimpia tähtiä ja hän sai lempinimen ”The Prince of Cool”, sillä Baker soitti myös cool jazzia, joka oli pehmeä-ääninen West Coast -jazzin tapainen tyylilaji.
Huumeet olivat osa Bakerin elämää jo 1950-luvulla, mutta huumeiden käyttö riistäytyi käsistä vasta kymmenen vuotta myöhemmin, jolloin Baker panttasi soittimiaan saadakseen rahaa huumeisiin. Hän sai monessa Euroopan maassa tuomion huumeista ja istui vankilassa useita kertoja. Baker joutui myös vakavaan tappeluun oman keikkansa jälkeen, jolloin hän menetti paljon tärkeitä soittohampaitaan. Hän joutui opettelemaan flyygelitorven soiton uudelleen tekohampaiden avulla.
Uuden soittotekniikan opittuaan Baker jatkoi uraansa lähinnä Euroopassa. Baker perusti monia kvartetteja ja trioja, joiden musiikista pidettiin, mutta se ei levinnyt kovin laajalle yleisölle suosiostaan huolimatta. 1970–1980-luvut olivat tuotteliainta aikaa Bakerille, sillä hän levytti todella paljon kappaleita esimerkiksi pianisti Phil Markowitzin kanssa. Brittilaulaja Elvis Costello oli Bakerin pitkäaikainen ihailija ja pyysi häntä soittamaan soolon kappaleessaan ”Shipbuilding”. Kappale oli hitti ja Baker esiintyi usealla Costellon kappaleella. Vuonna 1987 Baker lähti kiertueelle Japaniin, jossa häneltä ilmestyi levy Chet in Tokyo. Bakerilta ilmestyi paljon kuuluisia omia hittejä 1980-luvun lopussa, kuten ”Arborway” ja ”Chetty’s Lullaby”.
Baker kuoli vuonna 1988 Amsterdamissa, kun hän putosi hotellihuoneensa ikkunasta. Kuolemaa pidetään onnettomuutena, sillä Bakerin hotellihuoneesta löytyi runsaasti heroiinia ja kokaiinia, joita löytyi myös ruumiinavauksessa.
Chet Bakerin elämästä on tehty paljon elämäkertoja, musikaaleja, näytelmiä ja Oklahomassa 2. heinäkuuta on julistettu ”Chet Baker -päiväksi”.
Kaldera

Kaldera on tulivuoren romahtamisesta syntynyt kulhon muotoinen tuliperäinen muodostuma. Se voi olla täynnä vettä, jolloin se muodostaa kraatterijärven. Nimitys tulee espanjan kielen kattilaa tarkoittavasta sanasta caldera.

Muodostuminen

Kaldera syntyy yleensä, kun suuren tulivuoren magmapesäke tyhjenee tulivuorenpurkauksessa. Jos tarpeeksi suuri määrä magmaa purkautuu, tyhjentynyt pesäke ei pysty kannattelemaan yläpuolella olevaa tuliperäistä rakennelmaa. Kammion laitamille syntyy murtumia, yleensä lähes ympyrän muotoon. Nämä rengasmurtumat voivat toimia tuliperäisinä purkautumisteinä. Kun magmapesäke tyhjenee, tulivuoren keskus rengasmurtumien sisällä romahtaa. Romahtaminen voi tapahtua yhden suuren purkauksen seurauksena tai vaiheittain useiden purkauksien tuloksena.
Toppakaktukset

Tuntomerkit

Toppakaktukset ovat matalakasvuisia, yksi- tai monivartisia ja toisinaan mätästäviä. Varsi on pallomainen tai lieriömäinen, enintään puolen metrin korkuinen. Varressa on muutama tai paljon matalia uurteita ja kyhmyjä (podarioita). Areoleissa eli kääpiöversoissa on sekä karvoja että piikkejä, joita voi olla paljon tai joissakin tapauksissa ei yhtään. Kukat sijaitsevat kasvin latvan tuntumassa ja ovat suppilomaisia tai kapean putkimaisia ja enimmäkseen vastakohtaisia, väriltään kirkkaanpunaisia, oranssisia, vaaleanpunaisia tai keltaisia. Kasvi kukkii päivisin. Pohjuksen areolit ovat joko kaljuja tai karvaisia. Hetiö on toisinaan tyveltään kasvanut yhteen, ja joskus siinä on karvamaisia joutoheteitä. Hedelmä on pallomainen tai pitkänomainen, lähes mehevä, ontto ja pitkittäin avautuva; kehälehtien jäänteet ovat siinä jäljellä. Siemenet ovat muodoltaan vaihtelevia.

Levinneisyys

Toppakaktukset ovat kotoisin Perun Andeilta.
Viljami Vanjoki

Ura

Vanjoen kasvattajaseura on Espoon Honka, jonka kanssa hän aloitti pääsarjauransa vuonna 2004. Hän pelasi joukkueessa kolme kautta, jonka aikana hän voitti Suomen mestaruuden sekä SM-pronssia. Kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi Lappeenrantaan opiskelujen perässä. SM-pronssiin päättyneen kauden jälkeen Vanjoki teki seuran kanssa kolmen vuoden jatkosopimuksen. Vuonna 2012 hän siirtyi takaisin Tapiolan Honkaan, joka pelasi I-divisioonassa.

Muuta

Hänen veljensä, Anselmi Vanjoki, on myös Korisliiga-tason koripalloilija. Heidän isänsä, Anssi Vanjoki, on Nokian entinen multimediajohtaja.
Irina Ratušinskaja

Irina Ratušinskaja (ven. Ири́на Бори́совна Ратуши́нска) (4. maaliskuuta 1954 Odessa, Ukrainan SNT – 5. heinäkuuta 2017 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen toisinajattelija, runoilija ja kirjailija.

Toisinajattelija

Hänet pidätettiin neuvostovastaisesta toiminnasta syyskuussa 1982. Huhtikuussa 1983 hänet tuomittiin seitsemäksi vuodeksi työleirille. Hänet vapautettiin lokakuussa 9. lokakuuta 1986 kolmen ja puolen vuoden vankilassaolon jälkeen päivää ennen Ronald Reaganin ja Mihail Gorbatšovin tapaamista Reykjavikissa. Vuonna 1987 hän muutti miehensä kanssa Yhdysvaltoihin ja Neuvostoliitto epäsi häneltä ja hänen mieheltään Neuvostoliiton kansalaisuuden. Institute on Religion and Democracy myönsi hänelle Religious Freedom Awardin. Hän kirjoitti vankilassaoloajastaan muistelmat nimeltä Harmaa on toivon väri.

Kirjailija

Vankila-aikanaan hän kirjoitti paljon runoja, ja hänen ensimmäiset runokirjansa julkaistiin englanniksi jo hänen istuessaan vankilatuomiotaan 1980-luvulla. Brittiläinen säveltäjä Sally Beamish sävelsi hänen runoistaan kokoelman No, I'm not Afraid   Hän kirjoitti omaelämäkerran Ukrainan muistot. Tämän lisäksi hänen romaaneistaan on suomennettu Odessan lapset.

Yksityiselämä

Hänen miehensä oli ihmisoikeusaktivisti Ihor Herashchenko ja heidän avioliittonsa kesti aina Irinan kuolemaan asti. Heillä oli kaksospojat. Heidän perheensä asui Lontoossa joulukuuhun 1998 asti, jolloin he muuttivat Venäjälle ja saivat Venäjän kansalaisuuden. Irina Ratušinskaja kuoli syöpään Moskovassa heinäkuussa 2017.
Mihail Tumanishvili

Mihail Josimovitš Tumanishvili (ven. Михаи́л Ио́сифович Туманишви́ли, 19. kesäkuuta 1935 Moskova – 22. joulukuuta 2010 Moskova) oli georgialaistaustainen venäläinen elokuva- ja teatteriohjaaja. Hänet tunnetaan parhaiten 1980–1990-luvun toiminta- ja historiallisista elokuvistaan, joista tunnetuin on vuonna 1985 valmistunut Iskuryhmä.
Näyttelijäksi opiskellut Tumanishvili toimi pitkään ohjaajana Moskovan Pushkin-teatterissa, sekä esiintyi muutamassa elokuvassa 1950–1960-lukujen vaihteessa. Omia elokuvia hän alkoi tekemään vuonna 1981 ja ohjasi niiden lisäksi myös useita televisiosarjoja 1990- ja 2000-luvuilla. Vuonna 1980 Tumanishvili toimi Moskovan olympialaisten avajais- ja päätösseremonioiden pääohjaajana.
Vanha kirkko (Helsinki)

Historia

Vanha kirkko oli alun perin tarkoitettu vain väliaikaiseksi ratkaisuksi Ulrika Eleonoran kirkon saadessa purkutuomion Senaatintorin tieltä. Vanhaankirkkoon siirrettiin Ulrika Eleonoran kirkosta mm. kattokruunu ja penkkejä; Vanhan kirkon nykyinen saarnastuoli on vielä tuota perua.  Helsingin tuomiokirkko oli jo rakenteilla, mutta valmistui vasta 1852. Väliaikaisuuden vuoksi Vanha kirkko rakennettiin puusta eikä sinne hankittu edes kelloja. Myöhemmin kirkonkelloja korvaamaan on hankittu sähköinen kellolaite.
Alttaritauluna kirkossa on Robert Wilhelm Ekmanin "Jeesus siunaa lapsia". Heleävärinen teos oli alkujaan tarkoitettu tuomiokirkon alttaritauluksi, mutta keisari Nikolai I piti sitä liian lempeänä ja lahjoitti tuomiokirkkoon synkän "Kristuksen ristiltäoton".
Vanhaa kirkkoa ympäröi Vanha kirkkopuisto, joka oli entinen hautausmaa ja sellaisena käytössä jo kauan ennen Vanhaa kirkkoa. Sitä kutsutaan joskus myös "ruttopuistoksi", koska hautausmaalle haudattiin runsaasti isovihan aikana vuonna 1710 Helsinkiä koetelleen ruton uhreja. Hautauksia puistoon ei ole tehty sitten vuoden 1919, ja nykyisin puisto on lähes yksinomaan virkistyskäytössä ja läpikulkutilana. Kirkko sijaitsee puiston pohjoisreunassa Lönnrotinkadun varrella. Puistoon johtaa Bulevardilta Engelin suunnittelema portti, josta alkaa kirkolle johtava leveä ja suora puistokäytävä. Sen päästä johtaa kirkkoon kuitenkin vain sivuovi, sillä kuten useimmissa muissakin vanhoissa kirkoissa, Vanhassa kirkossakin on pääovi länsipäässä ja alttari itäpäässä.
Vanha kirkko oli pitkään koko Helsingin vanhin kirkko, kunnes vuonna 2009 osa Sipoota liitettiin osaksi Helsinkiä ja samalla Östersundomin kirkko siirtyi Helsingin puolelle "perien" näin Helsingin vanhimman kirkon tittelin.
Hautausmaan koilliskulmassa on kauppias Johan Sederholmin hautakappeli.

Nykypäivä

Vanhassa kirkossa on noin 1 200 istumapaikkaa. Se kuuluu Helsingin tuomiokirkkoseurakuntaan. Kirkossa vietetään messua sunnuntaisin klo 10 ja keskiviikkoisin klo 8.  
Vanha kirkko on erittäin suosittu kaste-, vihki- ja siunauskirkko. Vuonna 1998 kirkossa vietettiin silloisen pääministerin Paavo Lipposen toiset häät. Vanhassa kirkossa hautaan siunatuista henkilöistä kenties tunnetuimmat ovat valtioneuvokset K. A. Fagerholm ja Johannes Virolainen, pääministerinä, valtiovarainministerinä ja talvisodan aikaisena ulkoministerinä toiminut Väinö Tanner, arkkitehti Alvar Aalto, juoksun olympiavoittaja Paavo Nurmi sekä säveltäjät Erkki Melartin ja Aarre Merikanto.
Gérard-Joseph Deschamps

Gérard-Joseph Deschamps SMM (s. 4. heinäkuuta 1929 Eastview, Kanada) on Papua-Uudessa-Guineassa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 13. maaliskuuta 1954 ja nimitettiin Darun prefektiksi 17. lokakuuta 1961. Hän sai 15. marraskuuta 1966 nimityksen sen piispaksi, ja hänet konsekroi 21. tammikuuta 1967 Sergio Pignedoli, jota avustivat Gérard-Marie Coderre ja René Audet.
Deschamps nimitettiin 2. tammikuuta 1999 Bereinan piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 12. helmikuuta 2002. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Dinatriuminosinaatti

Valmistus ja käyttö

Dinatriuminosinaattia eristetään kuivatusta kalasta tai levästä. Yhdistettä käytetään elintarvikkeissa arominvahventimena ja sen E-koodi on E631.
Dinatriuminosinaatti antaa ruualle umamimaun. Sitä käytetään muun muassa kuivatuissa keittoaineksissa, kastikkeissa, kinkku- ja kanasalaateissa sekä säilötyissä kasviksissa. Yhdistettä käytetään usein yhdessä natriumglutamaatin kanssa, koska ne voimistavat toistensa vaikutusta. Tätä kutsutaan synenergistiseksi vaikutukseksi.
FS Jauréguiberry (D637)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1977.
Restriktioentsyymi

Katkaisuentsyymi eli restriktioentsyymi tai restriktioendonukleaasi on entsyymi, joka toimii DNA-juosteen katkaisussa. Katkaisuentsyymejä on kutsuttu myös bioleikkureiksi. Katkaisuentsyymeille on tyypillistä, että kukin niistä tunnistaa DNA-juosteesta tietyn nukleotidijärjestyksen ja katkaisee DNA-juosteen tietystä kohdasta. Katkaisukohta voi olla tunnistusjärjestyksen sisällä tai sen ulkopuolella. Katkaisuentsyymien vaikutuksesta katkaisukohtaan muodostuvat joko suljetut tai tylpät päät.
Katkaisuentsyymien käyttöä ei vielä ennen 1970-lukua hallittu. Vuonna 1970 selvitettiin hemofilus-bakteerin katkaisuentsyymin toimintaperiaate.

Alkuperä

Katkaisuentsyymit ovat peräisin bakteereista ja niiden tehtävä on toimia osana bakteerien vastustuskykyä pilkkomalla bakteereille vierasta DNA:ta. Bakteerit suojautuvat omilta katkaisuentsyymeiltään metyloimalla kohdat, jotka niiden omat katkaisuentsyymit tunnistaisivat.

Käyttö

Katkaisuentsyymit ovat tärkeitä työvälineitä geenitekniikassa, jossa niitä käytetään esimerkiksi irrotettaessa siirrettäviä geenejä eliöiden perimästä.
Markus Pessa

Viljo Markus Pessa (s. 21. marraskuuta 1941 Petsamo) on Tampereen teknillisen yliopiston puolijohdeteknologian emeritusprofessori ja entinen optoelektroniikan tutkimuskeskuksen ORC:n johtaja. 
Pessa on valmistunut Oulun yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1966 ja filosofian lisensiaatiksi 1970. Hän väitteli vuonna 1972 filosofian tohtoriksi Turun yliopistossa.
Markus Pessa on saanut lukuisia kotimaisia ja kansainvälisiä palkintoja työstään yhdistepuolijohteiden parissa. Vuonna 1997 hänet nimettiin muun muassa vuoden professoriksi ja hänet valittiin vuonna 2006 ensimmäisenä suomalaisena Yhdysvaltain National Academy of Engineeringin (NAE) jäseneksi.
Hän siirtyi eläkkeelle marraskuun lopussa 2009.
Jaakko Kaukanen

Jaakko Sakari Kaukanen (s. 21. elokuuta 1955 Kajaani) on suomalainen kenraaliluutnantti evp. ja entinen Rajavartiolaitoksen päällikkö. 
Kaukanen valmistui ylioppilaaksi 1974, Kadettikoulusta 1978 ja Sotakorkeakoulusta 1987. Hän toimi Kaakkois-Suomen rajavartioston nuorempana upseerina 1978–1984 ja komentajana 2000–2004. Lapin rajavartioston komppanianpäällikkönä Kaukanen oli 1984–1985, toimistoupseeri 1987–1989 ja apulaiskomentaja 1995–2000. Kainuun rajavartiostossa hän työskenteli toimistopäällikkönä 1989–1991, Rajavartiolaitoksen esikunnassa esikuntaupseerina ja apulaisosastopäällikkönä 1991–1995 ja Rajavartiolaitoksen apulaispäällikkönä 2004–2008. Rajavartiolaitoksen päällikkö Kaukanen oli vuodeta 2008 vuoteen 2018, jolloin hän jäi eläkkeelle. Hänen seuraajansa on kenraaliluutnantti Ilkka Laitinen. 
Kaukanen ylennettiin luutnantiksi 1978, yliluutnantiksi 1980, kapteeniksi 1984, majuriksi 1989, everstilutnantiksi 1992, everstiksi 1997, prikaatikenraaliksi 2004, kenraalimajuriksi 2004 ja kenraaliluutnantiksi 2008. Hän eläköityi Rajavartiolaitoksen johtajan tehtävästä 31. elokuuta 2018.