google/wiki40b huggingface dataset:
Toimittaja

Journalismi Suomessa

Toimittajan ammatti on Suomessa vapaa, eli siihen ei vaadita tietyntyyppistä koulutusta. Varsinkin aiemmin toimittajan työhön pätevöidyttiin elämänkokemuksen kautta. Monilla toimittajilla on kuitenkin nykyisin viestinnän koulutus tai muita vastaavia opintoja. Suurin osa suomalaisista toimittajista kuuluu Suomen Journalistiliittoon.

Toimittajakoulutus Suomessa

Toimittajaksi voi opiskella yliopistossa tai ammattikorkeakoulussa suorittamalla viestinnän tutkinnon. Myös monet kansanopistot tarjoavat media-alan koulutusta.
Viestintää voi opiskella pääaineena Helsingin, Tampereen, Jyväskylän ja Vaasan yliopistoissa sekä Svenska social- och kommunalhögskolanissa. Tampereen ja Jyväskylän yliopistoissa opinnot suuntautuvat selkeimmin joukkoviestintään ja journalismiin ja tähtäävät toimittajan ammattiin lähinnä lehdistön, radion, television ja uusmedian palveluksessa. Åbo Akademissa annetaan toimittajan koulutusta Vaasassa. Se on osa 160 opintoviikon laajuista maisteritutkintoa, jossa toimittajakoulutus muodostaa 38 opintoviikon sivuainekokonaisuuden. Koulutukseen voivat hakea myös muut kuin Åbo Akademin opiskelijat, ja opinnot kestävät 1,5 vuotta.
Ammattikorkeakouluissa voi opiskella viestintää ja suorittaa medianomin (AMK) tutkinnon. Turun ammattikorkeakoulussa voi suorittaa journalismin koulutusohjelman, joka keskittyy ensisijaisesti sähköiseen mediaan. Helsingissä medianomin tutkinnon voi suorittaa Haaga-Helia ammattikorkeakoulun talouspainotteisessa journalismin koulutusohjelmassa.
Toimittajakoulutusta on myös Voionmaan opistossa. Kymmenen kuukauden toimittajalinjalla on mahdollisuus suorittaa myös tiedotusopin perusopinnot.
Sanoman toimittajakoulu on aikaisemmin kouluttanut toimittajia yhtiön lehtien palvelukseen, mutta nykyään se keskittyy yhtiön omien toimittajien lisä- ja täydennyskoulutukseen.
Lehtikuvaajaksi, kuvatoimittajaksi tai valokuvaajaksi valmiudet antaa visuaalisen journalismiin opinnot.
Tilapäisesti toimittajia voidaan pitää palveluksessa ilman koulutustakin.
HMS Punjabi

Palvelus

Alus joutui sumussa taistelulaiva HMS King George V:n yliajamaksi 1. toukokuuta 1942. Aluksen katketessa saatiin keulaosasta kuitenkin pelastettua 169 ja merestä 40 miehistönjäsentä. Peräosa upposi nopeasti vieden siellä olleet mukanaan ja viritettyjen syvyyspommien räjähtäessä ei pelastumisen mahdollisuuksia ollut.
Alenia Spazio

Alenia Spazion perustaminen

Italia aloitti oman avaruustoimintansa 1960-luvun alussa. Tuolloin se toimi bilateeralipohjalta yhteistyössä NASAn kanssa, muun muassa laukaisemalla satelliitteja amerikkalaisella Scout-kantoraketilla omalta laukaisualustaltaan Kenian rannikolta. Ensin alan yhtiöiden määrä kasvoi, mutta kuten muissakin maissa, se alkoi lopulta vähetä fuusioiden seurauksena. Alenia Spazio perustettiin vuonna 1990 yhdistämällä Aeritalia Space Systems Group (Torinossa) ja Selenia Spazio (Roomassa). Molemmat kuuluivat Italian valtion täysin omistamaan Finmeccanica-konsortioon.

Aeritalia ja Selenia

Aeritalia oli pääosin lentokoneteollisuusyritys, joka oli valmistanut satelliittien rakenteita ja lämmönsäätöjärjestelmiä 1970-luvulta asti. Yhtiö valmistautui myös Europa-kantorakettien nokkakartioiden valmistukseen, mutta raketin kehitystyö epäonnistui muualla Euroopassa. Yhtiö sai urakoita NASAn avaruussukkulaan liittyvästä Euroopan avaruusjärjestön Spacelab-laboratoriomoduulista 1970-luvun lopussa. 1980-luvulla Italia laati ensimmäisen kansallisen avaruusohjelmansa. Sen puitteissa yhtiö pääsi rakentamaan italialaisia satelliitteja. 
1970-luvun lopussa Selenia-yhtiöön perustettiin avaruusosasto, josta tuli Selenia Spazio vuonna 1983. Sen taustalla oli ESA:n ensimmäisten tietoliikennesatelliittien radiojärjestelmien suunnittelu ja valmistus. Yhtiö valmisti antenneja INTELSATin ja EUMETSATin satelliiteihin. Yhtiö kehitti ensimmäisen italialaisen tietoliikennesatelliitin (Sirio 1) vuosina 1969–1977.

Fuusioituminen

1. heinäkuuta 2005 ranskalainen Alcatel ja Finmeccanica fuusioivat avaruusyksikkönsä, muodostaen Alcatel Alenia Space ja Telespazio -yhtiöt. Alcatel omistaa Alcatel Alenia Space -yhtiöstä 67 % ja Finmeccanica 33 %. Ranskalainen Pascale Sourisse tuli yhtiön johtajaksi Alcatel Space -yhtiöstä. Vuonna 2004 syntyneen yhtiön liikevaihto oli 1,8 miljardia euroa ja työntekijämäärä 7 200 ihmistä, ja siitä tuli EU:n suurin avaruusalan yhtiö. Telespaziossa omistussuhteet olivat toisin päin. Sen työntekijämäärä oli 1 400 ihmistä ja liikevaihto 350 miljoonaa euroa.
Vuonna 2006 Alenia Spazio oli osa Alcatel-Alenia Space -yhtiötä. Alcatel Espacen ja Alenia Spazion yhdistyessä Alenialla oli neljä omaa tehdasta Italiassa. Se omisti täysin avaruusalalla toimivan Laben-yhtiön, jonka toimipaikka on Italiassa.
Vuoden 2006 huhtikuussa Alcatel ja amerikkalainen Lucent Technologies pyrkivät yhdistymään tietoliikennealalla. Samaan aikaan Alcatel irrotti satelliittitehtaansa fuusiosta, ja Thales osti Alcatelin osuuden Alcatel-Alenia Space -yhtiöstä (AAS). British Aerospace myi samaan aikaan Airbusista omistamansa osuuden ja liikkeellä oli huhuja, että EADS ostaisi AAS-yhtiön, jolloin EU:hun syntyi avaruusalan monopoli. Näin ei kuitenkaan käynyt.
Neuville-sur-Saône

Neuville-sur-Saône on kunta Rhônen departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 7 062 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Neuville-sur-Saônen pinta-ala on viisi neliökilometriä. Neuville-sur-Saône kuuluu Lyonin suurkaupunkialueeseen Communauté urbaine de Lyon.
Götheborg

Götheborg (ruots. Ostindiefararen Götheborg) on replika Ruotsin Itä-Intian kauppakomppanian samannimisestä purjealuksesta. Alkuperäinen upposi 12. syyskuuta 1745 Göteborgin edustalle ollessaan palaamassa kolmannelta Aasian-purjehdukseltaan. Alus menetettiin, mutta kaikki merimiehet pelastuivat.

Götheborgin jäljennös

Alkuperäisen Götheborg-laivan hylky löydettiin vuonna 1985, ja ehdotus laivan replikan rakentamisesta heräsi. Kymmenen vuoden suunnittelun jälkeen replika-aluksen köli laskettiin 11. kesäkuuta 1995 ja rakennustyö alkoi. Työssä käytettiin perinteisiä rakennusmenetelmiä aina kun mahdollista. Alus pyrittiin myös rakentamaan alkuperäisen kaltaiseksi, kuitenkin sillä erotuksella, että replikan kansien välinen tila on kymmentä senttiä korkeampi kuin alkuperäisessä, sillä nykyihminen on pidempi kuin 1700-luvun merimiehet. Alukseen on myös sijoitettu dieselmoottorit ajomoottoreiksi ja sähkögeneraattoreita pyörittämään, nykyaikaiset navigointilaitteet ja yhteydenpitovälineet.
Kahdeksan vuoden rakentamisen jälkeen alus laskettiin juhlallisesti vesille 6. kesäkuuta 2003. Vesillelaskutilaisuudessa olivat läsnä myös Ruotsin kuninkaalliset. Vesillelaskun jälkeen laiva siirrettiin telakalle, jossa sen takilaan sovitettiin kymmenen tonnia köysiä, 1 000 pylpyrää ja 1 800 m² purjekangasta. Aluksen koepurjehdus suoritettiin 18. elokuuta 2005.
Replikan kokonaiskustannukset ovat olleet noin 250 miljoonaa Ruotsin kruunua (noin 27,2 miljoonaa euroa), josta sponsorirahana on saatu noin 60 %.

Kaakkois-Aasian ja Kiinan matka

Lukuisten testien ja Det Norske Veritasin turvallisuustodistusten saamisen jälkeen alus lähti purjehdukselle Kiinaan lokakuussa 2005, ei kuitenkaan samaa reittiä kuin esikuvansa. Matka kesti noin kaksi vuotta, ja alus palasi Göteborgiin vuonna 2007. Alus vieraili Cadizin, Recifen, Kapkaupungin, Singaporen ja Shanghain satamissa.
Habrera Hativeet

Habrera Hativeet on israelilainen maailmanmusiikkiyhtye, joka perustettiin vuonna 1977. Yhtyeen musiikissa yhdistyy sefardijuutalaisten, Pohjois-Afrikan ja Marokon musiikkiperinteet. Heidän katsotaan saattaneen arabialaisilta alueilta kotoisin olevien juutalaisten musiikin Israelin kulttuurin valtavirtaan. Yhtye on esiintynyt laajasti Yhdysvalloissa, Euroopassa ja Aasiassa.
Chlodwig zu Hohenlohe-Schillingsfürst

Elämä

Chlodwig zu Hohenlohe-Schillingsfürst kuului vanhaan frankenilaiseen Hohenlohen aatelissukuun. Hän syntyi toisena ruhtinas Franz-Joseph zu Hohenlohe-Schillingsfürstin (1787–1841) ja tämän puolison, prinsessa Konstanze von Hohenlohe-Langenburgin (1792–1847) viidestä lapsesta. Hänen isänsä oli katolinen ja äiti luterilainen. Ajan oloon hänet kasvatettiin isänsä uskontoon katoliseksi, kun taas perheen tyttäret kasvatettiin luterilaisiksi.
Chlodwig zu Hohenlohe-Schillingsfürst opiskeli Ansbachin ja Erfurtin kymnaaseissa ja myöhemmin Göttingenin, Bonnin, Lausannen ja Heidelbergin yliopistoissa. Hän opiskeli oikeustiedettä ja auskultoi vuonna 1841 Koblenzissa.
Legio IV Scythica

Legio IV (tai IIII) Scythica (skyyttiläinen neljäs legioona) oli roomalainen legioona. Sen perusti Marcus Antonius noin vuonna 42 eaa. Sen lisänimi ”Scythia” (’skyyttiläinen’) viittaisi siihen, että legioona olisi taistellut skyyttejä vastaan, mutta ajankohtaa ei tiedetä varmuudella. Legioonan tunnus oli kauris.
Ei tiedetä, missä legioonan leiri 30-luvulla eaa. oli, mutta todennäköisesti se oli sijoitettu Syyriaan. IV Scythica osallistui todennäköisesti Antoniuksen epäonnistuneeseen Parthian sotaan. Vuodesta 31 eaa. legioona oli aktiivinen Moesiassa, missä oli kovia taisteluja vuosina 29–27 eaa. ja on mahdollista, että tänä aikana se ansaitsi lisänimensä. Legioonan leiri oli luultavasti Viminaciumissa.
Vuosina 6–9 jaa. Legio IV Scythica taisteli tulevan keisari Tiberiuksen komennossa Illyriassa ja Pannoniassa. Se osallistui alueella myös erilaisiin rakennustöihin kuten teiden rakentamiseen. Tänä aikana legioonassa palveli tuleva keisari Vespasianus.
Keisari Neron aikana legioona siirrettiin itään osallistumaan sotaan parthialaisia vastaan. Vuonna 62 jaa. Kappadokian maaherran Lucius Caesennius Paetuksen komentamat Legio IV Scythica ja Legio XII Fulminata marssivat Armeniaan. Parthialaiset kuitenkin kukistivat molemmat legioonat Rhandeian taistelussa ja pakottivat ne antautumaan talvella 62–63. Myöhemmin roomalaisen kenraalin Gnaeus Domitius Corbulon joukot onnistuivat kääntämään sotaonnen roomalaisille suotuisaksi, mutta nöyryytettyjen IV Scythican ja XII Fulminatan sotilaiden ei annettu enää osallistua sotaan.
Vuodesta 66 alkaen Legio IV Scythican leiri oli Zeugmassa, Eufratjoen varrella. Samana vuonna legioonan sotilaat määrättiin yhdessä Legio VI Ferratan ja koko Legio XII Fulminatan kanssa kukistamaan juutalaisten kapinaa Juudeassa. Juutalaiset kuitenkin löivät roomalaisarmeijan. Vuoden 69 sisällissodassa IV Scythica tuki Vespasianusta, mutta sitä ei käytetty taisteluissa, koska roomalaiskomentajat pitivät legioonan taistelukykyä huonona aikaisempien tappioiden vuoksi. Vuonna 70 legioona kuitenkin kukisti juutalaisvainon Antiokiassa. Legioonalaiset rakensivat myös kanavan Seleukeia Pieriaan. Tänä aikana legioonassa palveli eräs Tiberius Julius Celsus Polemaeanus, jolle Celsuksen kirjasto Efesoksessa on omistettu. 
Legioona osallistui todennäköisesti keisari Trajanuksen ja myöhemmin Lucius Veruksen Parthian sotiin vuosina 114–117 ja 162–166. Vuosina 132–136 legioonan vexillatioita osallistui toiseen juutalaissotaan. Vuosina 181–183 legioonan komentajana toimi tuleva keisari Lucius Septimius Severus, joka käytti myöhemmin legioonaa sodassaan Parthiaa vastaan (194, 197–198). IV Scythica taisteli todennäköisesti myös keisari Caracallan Parthian sodassa vuonna 217. Vuonna 219 legioonan komentaja Gellius Maximus kapinoi keisari Elagabalusta vastaan, mutta hänet kukistettiin nopeasti.
Tämän jälkeen legioona katoaa lähteistä pitkäksi aikaa, mutta se osallistui varmasti roomalaisten ja sassanidien moniin sotiin 200-luvulla, koska legioona mainitaan 400-luvun alussa kirjoitetussa Notitia Dignitatumissa. Tuolloin Legio IV Scythica kuului yhä Syyrian armeijaan, mutta sen leiri ei enää sijainnut Zeugmassa.
Zanshin

Zanshin (jap. 残心), zan (jättää taakseen) shin (mieli). On tärkeä japanilaista budoa hahmollistava filosofinen käsite. Zanshin kuvastaa jatkuvaa, herkeämätöntä valppautta ja tilanteen tasalla olemista - yllättämättömyyttä. Zanshin rakentuu ja löytyy hellittämättömän harjoittelun avulla. Tällöin mieli on jatkuvasti läsnä hetkessä, ollen vapaa menneen ja tulevan käsittelemisestä, täydellisen valmiina kaikkeen . Zanshinin tulisi syntyä pakotta harjoittelijan mielestä ja ottaa haltuunsa budon harjoittelijan ympäröivän tilan. Budon harjoituksen tulisi kehittää budokassa zanshinia ja laajentaa se osaksi harjoittelijan olemusta 24 tuntia vuorokaudessa.

Zanshinin määrittelyä

Zanshin on länsimaiselle yksi kiehtovimmista ja samalla helposti epämääräiseksi jäävistä japanilaisista budokäsitteistä. Koska zanshin on samalla sekä pakottamatonta valppautta että itse tahdolla tuotettua, se koetaan hyvin paradoksaaliseksi käsitteeksi. Paljolti zanshin määrittyy fyysisen budoharjoittelun avulla eikä se helpolla avaudu ihmiselle, joka ei harjoittele budolajienomaisesti. Sinänsä budolajit eivät zanshinia omista, vaan mikä tahansa ihmisen toiminta voi ilmentää vahvaa zanshinia tai olla sitä ilmentämättä.

Zanshin kyudossa

Zanshin on kyudon ampumatekniikan kahdeksas ja viimeinen vaihe. Se on laukauksen jälkitila, jossa ampuja on ensin yhä jännittynyt, hänen asentonsa on laukauksessa vapautuneiden voimien seurausta. Zanshinissa ilmentyy suorituksen henkinen energia ja fyysinen muoto.
Mikko Niemi (anatomian professori)

Mikko Ilmari Niemi (13. syyskuuta 1929 Turku – 8. tammikuuta 1999 Sauvo) oli suomalainen lääkäri ja professori.
Niemen  vanhemmat olivat sähköteknikko Aimo Nestor Niemi ja Ester Emilia Lehto ja puoliso vuodesta 1953 professori Irmeli Niemi, säveltäjä Taneli Kuusiston tytär. Niemi tuli ylioppilaaksi Kallion yhteiskoulusta 1948 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1955. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1958. Niemi tuli Helsingin yliopiston mikroskooppisen anatomian dosentiksi 1960, yliopiston assistenttina hän oli työskennellyt vuodesta 1956. Turun yliopiston anatomian professori hänestä tuli 1966. Hän työskenteli 1960-luvulla myös Tukholman Karoliinisen instituutin syöpätutkimusosastolla, opetusministeriön korkeakoulu- ja tiedeosaston päällikkönä hän toimi 1973–1979. Niemi tutki muun muassa miesten hedelmällisyyttä. Eläkkeelle hän jäi vuoden 1996 alussa.
Metsänhoidonneuvoja

Metsänhoidonneuvoja on Suomessa metsätalouden asiantuntija.

Metsänhoidonneuvoja 1930-luvun Suomessa

Metsänhoidonneuvojan tehtävänä 1930-luvun Suomessa oli herättää maalaisväestössä harrastusta metsän tarkoituksenmukaiseen hoitamiseen sekä pyynnöstä laatia ehdotuksia metsänjakotöiksi ja muiksi metsätöiksi sekä ajan salliessa johtaa tällaisia töitä. Metsänhoidonneuvojan tuli myös antaa maanviljelijöille neuvoja ja opastusta metsänhoitoasioissa yleensä.
Metsänhoidonneuvojat ilmoittivat joka vuoden alussa sanomalehtikuulutuksilla, milloin ja millä osoitteella heitä saattoi tilata.
Kainuun musiikkiopisto

Kainuun musiikkiopisto on yksi Suomen suurimpia musiikkioppilaitoksia. Se on perustettu vuonna 1957.
Kainuun musiikkiopisto on maakunnallinen musiikkioppilaitos, jota omistaa ja ylläpitää Kajaanin kaupunki. Muita opetuspaikkoja ovat Kajaanin lisäksi Hyrynsalmen, Paltamon, Puolangan, Ristijärven, Suomussalmen ja Vaalan kunnissa. Musiikkiopiston päätoimipaikka on Kajaanissa Kaukametsän alueella, jonne musiikkiopiston uudet tilat valmistuivat vuonna 1998. Opetuksen piirissä eri oppiaineissa opiskelee 40:n opettajan johdolla noin 900 kainuulaista lasta ja nuorta.
Vertaisohjaus

Vertaisohjaus eli peer instruction on näyttöön perustuva, interaktiivinen opetusmenetelmä, jonka on kehittänyt Harvardin yliopiston professori Eric Mazur 1990-luvun alussa. Alun perin menetelmää käytettiin parantamaan Harvardin yliopiston perustutkinto-opiskelijoiden fysiikan oppimista, mutta nykyisin vertausohjausta käytetään eri tieteenalojen ja instituutioiden opetuksessa ympäri maailmaa. Vertaisohjaus on opiskelijakeskeinen opetusmenetelmä, jossa sovelletaan käänteistä opetusmenetelmää, eli perinteisiä luentoja ei pidetä, vaan opiskelijat perehtyvät aiheeseen katsomalla videoita tai lukemalla kirjaa ennen luentoja. Luentoaika käytetään tiedon syventämiseen kysymysten avulla. Opiskelijat vastaavat kysymyksiin sähköisesti esimerkiksi älypuhelimillaan ja keskustelevat niistä toistensa ja opettajan kanssa. Hyvät kysymykset ovat avainasemassa: kysymysten on oltava kiinnostavia ja niiden täytyy pureutua opittavaan aiheeseen.
Menetelmän perusajatus on, että opiskelija, joka tietää oikean vastauksen opettajan esittämään kysymykseen, osaa perustella vastauksensa vakuuttavammin kuin se opiskelija, jolla on väärän vastaus. Lisäksi opiskelija, joka on juuri äsken oppinut opittavan asian, pystyy useimmiten selittämään asian opiskelijatovereilleen paremmin kuin opettaja (joka ei kykene asettumaan opiskelijan tasolle). Peer instruction -työskentelyssä pyritään luomaan olosuhteet, jossa opiskelijat voivat ohjata toisiaan.
Tyypillinen vertaisohjausluennon rakenne voi olla esimerkiksi seuraava: Tyypillisesti alussa on aiheesta pieni alustus, jonka jälkeen äänestetään aiheeseen liittyvästä kysymyksestä itsenäisen pohdinnan jälkeen. Luento pohjautuu yleensä 4–6 kysymykseen (Concept Test), joihin opiskelijat vastaavat älypuhelimillaan (tai niin kutsutuilla klikkerillä eli palautelaitteilla, "äänestyskapuloilla"). Jos äänestyksestä havaitaan, että asia on hyvin hallinnassa, siirrytään seuraavaan aiheeseen. Muussa tapauksessa asian käsittelyä jatketaan oheisen kaavion mukaisesti. Seuraavassa vaiheessa voidaan kertoa äänestystulosten jakautuminen opiskelijoille, mutta oikeaa ratkaisua ei paljasteta vielä tässä vaiheessa. Äänestystulos auttaa opettajaa havaitsemaan opiskelijoiden harhakäsitykset opittavasta asiasta. Tämän jälkeen seuraa pienryhmäkeskustelu eli varsinainen vertaisohjaus. Keskustelun aikana opettaja kiertelee salissa, kuuntelee, kyselee ja osallistuu keskusteluihin. Keskustelun jälkeen äänestetään aiheesta uudelleen ja tässä vaiheessa tyypillisesti havaitaan opiskelijoiden vastausten siirtymä kohti oikeaa ratkaisua, joka saattaa olla jopa 30 % eli jo muutaman minuutin vertaisohjaus voi selkiyttää aihetta suurelle osalle opiskelijoista. Lopuksi oikea ratkaisu paljastetaan ja aiheesta keskustellaan vielä tarvittaessa koko ryhmänä. Vertaisohjaus toimii parhaiten silloin, kun kysymys on sopivan vaikea. Liian helpolla kysymyksellä vertaisohjaus ei ole mielekästä eikä tarpeellista ja toisaalta liian vaikeaan kysymykseen ei löydy riittävästi opiskelijoita, jotka voisivat ohjata tovereitaan.
Vilpittömässä mielessä

Vilpittömässä mielessä on Kariston vuonna 2003 julkaisema ja Seppo Jokisen kirjoittama jännitysromaani.
Tampereen kadulta löytyy murhattu maahanmuuttajanainen, kurdi, jolta on kadonnut muslimihuivi. Tapauksesta nousee inhottava meteli, ja siitä aletaan puhua kunniamurhana. Koskisella ja tutkijoilla on todellinen työ selvittää, mistä on kysymys. 
Asia näyttää selvinneen, kun naisen huivi löytyy hänen suomen kielen opettajansa luota. Mutta selviää, että nainen oli käynyt siellä vain lainaamassa kirjoja - ei varsinaisia oppikirjoja vaan sellaisia, joista hän voisi oppia lisää maan tapoja.
Kun vielä selviää, että valantehnyt tulkkikin on valehdellut kuulustelussa, on poliisi vaikeuksissa. Kärsivällinen tutkinta ja pari onnenpotkua johtavat lopulta ratkaisuun.
Nikita Kutšerov

Seuraura

Adygeian Maikopissa syntyneen Kutšerovin kasvattajaseura on moskovalainen Belyje Medvedi. Hän pelasi vuosina 2009–2012 Venäjän nuorten jääkiekkosarjaa, MHL:ää Krasnaja Armijassa. Kutšerov pelasi siellä toisella kaudellaan 2010–2011 sarjan tähdistöottelussa sekä voitti keväällä 2011 mestaruuden. Samalla kaudella hän pelasi myös yhdeksän KHL-ottelua TsSKA Moskovassa tehden kaksi syöttöpistettä. Joukkue varasi hänet 60. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2010.
NHL-joukkue Tampa Bay Lightning varasi Kutšerovin toisella kierroksella 58. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2011. Hän pelasi kauden 2011–2012 vielä suurimmaksi osaksi Krasnaja Armijassa ja esiintyi TsSKA Moskovan riveissä 18 KHL-ottelussa, joissa Kutšerov teki tehot 1+4=5. QMJHL-joukkue Québec Remparts varasi hänet 43. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2012. Lightning teki Kutšerovin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen syyskuussa 2012, mutta hän siirtyi kaudeksi 2012–2013 Rempartsiin, joka kauppasi Kutšerovin Rouyn-Noranda Huskiesiin marraskuussa 2012. Hän teki kauden aikana yhteensä 33 runkosarjaottelussa 63 tehopistettä ja 14 playoff-ottelussa 24 tehopistettä. Kutšerov valittiin CHL:n viikon pelaajaksi 17. helmikuuta sekä 14. huhtikuuta 2013.
Kaudeksi 2013–2014 Kutšerov siirtyi Lightningin organisaatioon. Hänet siirrettiin syksyn 2013 harjoitusleirin päätteeksi AHL-joukkue Syracuse Crunchin vahvuuteen. Kutšerov aloitti kautensa farmissa väkevästi ja hänet valittiin AHL:n lokakuun kuukauden pelaajaksi sekä 3. marraskuuta 2013 liigan viikon pelaajaksi. Kutšerov debytoi Lightningin NHL-joukkueessa 25. marraskuuta 2013 New York Rangersia vastaan, jolloin hän teki myös ensimmäisessä vaihdossaan ja ensimmäisellä laukauksellaan NHL-uransa avausmaalin Henrik Lundqvistin taakse.
Kaudella 2018–2019 Kutšerov palkittiin parhaalle pistemiehelle myönnettävällä Art Ross Trophy -palkinnolla. Hän teki runkosarjassa 128 pistettä, joka on suurin NHL:ssä kauden 1996–1997 jälkeen tehtailtu pistemäärä.
Yläjärvi (Kuhmoinen)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 5,2 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 85,7 metriä mpy.
Søren Kragh-Jacobsen

Søren Kragh-Jacobsen (s. 2. maaliskuuta 1947 Kööpenhamina) on tanskalainen elokuvaohjaaja, muusikko ja lauluntekijä. Hän teki 1980- ja 1990-luvuilla palkittuja nuorten- ja lastenelokuvia ja oli 1990-luvun lopulla yksi elokuvanteon keinojen yksinkertaisuutta korostavan Dogma 95 -ryhmän jäsenistä. 2010-luvulla Kragh-Jacobsen on toiminut Rumle Hammerichin ohella toisena ohjaajana televisiosarjassa Vallan linnake.
Kragh-Jacobsen tuli nuoruudessaan tunnetuksi muusikkona ja pääsi sitten opiskelemaan elokuvakouluun Prahaan. Sieltä palattuaan hän alkoi ohjata nuorten- ja lastenelokuvia, joita Tanskan elokuvapolitiikka oli alkanut voimakkaasti suosia. Hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa oli Hans Hansenin samannimiseen romaaniin perustuva Tahdotko nähdä nätin napani? (Vil du se min smukke navle? 1978), joka kertoo murrosikäisistä koululaisista. Kansainvälistäkin suosiota sai kiusatusta pikkupojasta kertova, Ole Lund Kirkegaardin romaaniin perustuva Kumi-Tarzan (Gummi-Tarzan, 1981), joka vuonna 2006 valittiin mukaan Tanskan kulttuurikaanonin lastenkulttuuriosioon.
Kragh-Jacobsenin myöhempiä elokuvia ovat Emman tarina (Skyggen af Emma, 1988) ja St. Petrin sankarit (Drengene fra Sankt Petri, 1991). Kansainvälistä huomiota sai kolmantena Dogma-elokuvana valmistunut Mifune (Mifunes sidste sang, 1999). Vuonna 2003 Kragh-Jacobsen toi ensi-iltaan elokuvan Skagerrak, joka Mifunen tavoin ei kerro enää lapsista ja teini-ikäisistä vaan nuorista aikuisista naisista.

Palkintoja

Kragh-Jacobsenin elokuvat Kumi-Tarzan, Emman tarina ja Mifune palkittiin Bodil-palkinnolla vuosiensa parhaina tanskalaiselokuvina. Mifune voitti Berliinin elokuvajuhlien Hopeisen karhun ja yleisöpalkinnon. Vallan linnake sai vuonna 2012 parhaan ulkomaisen sarjan Bafta-palkinnon. Monilla festivaaleilla on palkittu myös Kragh-Jacobsenin englanninkielinen nuortenelokuva The Island on Bird Street (1997).