google/wiki40b huggingface dataset:
Mikko Perkola

Mikko Perkola (s. 1977) on suomalainen gambisti, laulaja ja säveltäjä. Hän opiskeli alttoviulun ja viola da gamban soittamista Sibelius-Akatemiassa ja Haagin kuninkaallisessa konservatoriossa. Hänen opettajinaan toimivat Arvo Haasma, Markku Luolajan-Mikkola ja Wieland Kuijken.
Runous on vaikuttanut vahvasti Perkolan musiikkiin. Hän on säveltänyt kappaleita muiden muassa Tommy Tabermannin, Aila Meriluodon ja Arto Mellerin runoihin. Hän on esiintynyt UMO Jazz Orchestran kanssa. Hän on myös osallistunut kokeellisiin ja poikkitaiteellisiin hankkeisiin; hän on esimerkiksi työskennellyt multimedian parissa ja esiintynyt solistina sähköistetyllä viola da gamballa. Hänen uraansa on kuulunut kiertäminen vanhusten hoivalaitoksissa, vankiloissa ja vastaanottokeskuksissa tekemässä esiintymisiä, joiden yhteydessä on myös annettu kuulijoille mahdollisuus esityksiin osallistumiseen. Perkola on pyrkinyt haastamaan klassisen musiikin piirissä ilmenevää elitismiä. Hän on toiminut Hiljaisuus-festivaalin taiteellisena johtajana.
Perkola on Suomalaisen barokkiorkesterin gambisti, mutta on keskittynyt pääasiassa toimintaan sen ulkopuolella. Tämä johtuu hänen mukaansa sekä viola da gambaa vaativan orkesteriohjelmiston vähäisyydestä että hänen keskittymisestään uuteen ja kokeelliseen taiteeseen. Perkola on soittanut myös muiden muassa Phantasm-kokoonpanossa, Concerto Palatinossa, Norsk Barokkorkesterissa ja Reykjavíkin kamariorkesterissa. Hän on pitänyt resitaaleja Wieland Kuijkenin, Laurence Dreyfusin, Topi Lehtipuun, Hans-Ola Ericssonin, Anna Lindalin ja Markku Luolajan-Mikkolan kanssa. Perkola on levyttänyt Naxos-levymerkille Aapo Häkkisen kanssa Johann Sebastian Bachin sekä François Couperinin ja Alba Recordsille Jean-Philippe Rameaun teosten tulkintoja.
Perkola on toiminut laulajana ja säveltäjänä Tekijä tuntematon -yhtyeessä.
Frank Abagnale

Šekkihuijaukset

Abagnalen rikollinen ura alkoi šekkien parissa. Ylittäessään oman tilinsä katteen ja pankin alkaessa vaatia maksuja Abagnale alkoi avata tilejä muissa pankeissa, mikä johti lopulta myös väärän henkilöllisyyden käyttämiseen. Abagnale loi ajan mittaan taitojensa ja tietojensa karttuessa erilaisia keinoja huijatakseen pankkeja. Hän valmisti esimerkiksi lähes täydellisiä šekkien kopioita.

Väärät henkilöllisyydet ja ammatit

Apunaan huijauksissaan Abagnale käytti vääriä henkilöllisyyksiä ja ammatteja. Hän on käyttänyt ainakin kahdeksaa eri henkilöllisyyttä.

Lentäjä

Pan American World Airways -yhtiö arvioi Abagnalen lentäneen yli 1,6 miljoonaa kilometriä yli 250 lennolla käyttäen hyväksi henkilökunnan ilmaisia siirtolentoja. Tänä aikana hän myös majoittui lentohenkilökunnan käyttämissä hotelleissa.

Opettaja

Abagnale väitti omaavansa Columbian yliopiston tutkinnon ja opetti sosiologiaa Brigham Youngin yliopistossa Frank Adams -nimellä.

Lääkäri

Abagnale toimi lähes vuoden lääkärinä Frank Williamsina Georgiassa. Lääkäriksi hän ryhtyi jäätyään lähes kiinni eräällä lennolla. Kiinnijäämisen pelossa Abagnale muutti Georgiaan ja hankki sieltä asunnon. Vuokrasopimuksessa hän ilmoitti olevansa lääkäri siltä varalta, että hänen ammattinsa lentäjänä olisi kyseenalaistettu ja tarkistettu lentoyhtiöltä. Ystävystyttyään naapuriin muuttaneen oikean lääkärin kanssa Abagnale sai töitä eräästä sairaalasta, jossa hän toimi muun muassa harjoittelijoiden ohjaajana ja valvojana. Vailla lääkärintutkintoa hän ohjasi potilaansa harjoittelijoiden hoidettavaksi.

Lakimies

Abagnale väärensi todistuksen Harvardin yliopiston lakiopinnoista. Tämän jälkeen hän läpäisi lakimiehen tentit Louisianassa, minkä jälkeen hän toimi lakimiehenä syyttäjänvirastossa ollessaan 19-vuotias.

Kiinnijääminen ja tuomiot

Abagnale jäi lopulta kiinni Ranskassa vuonna 1969, kun Air France -yhtiön virkailija tunnisti hänet etsintäkuulutuksen perusteella. Abagnalen jäätyä kiinni 12 valtiolla oli vaateita hänen rikoksiensa johdosta. Oikeudenkäynnin jälkeen Abagnale sai Ranskassa vuoden tuomion, josta hän istui puoli vuotta. Tämän jälkeen hänet siirrettiin Ruotsiin kärsimään puolen vuoden tuomiota. Sen jälleen Frankin piti istua tuomiotaan Italiassa, mutta koska hänellä ei ollut virallista passia, ruotsalaiset lähettivät hänet takaisin Yhdysvaltoihin, jossa hänet tuomittiin 12 vuodeksi vankeuteen. Frank alkoi kuitenkin tehdä yhteistyötä FBI:n kanssa väärentäjien kiinnisaamisessa. Vuonna 1974 hänet vapautettiin viiden vuoden vankilassaolon jälkeen sillä ehdolla, että hän jatkaisi työskentelyä FBI:lle.
Sabina Särkkä

Sabina Kristiina Särkkä (s. 3. tammikuuta 1989 Helsinki) on suomalainen malli ja Miss Suomi -kilpailun ensimmäinen perintöprinsessa vuodelta 2012. Varsinaiselta ammatiltaan hän on kosmetologi. Särkkä edusti Suomea Miss Maailma -kilpailuissa vuonna 2012. Hän on myös osallistunut Martina ja hengenpelastajat -ohjelmaan sekä Viidakon tähtösten 2. tuotankokauteen. Särkkä voitti toisen tuotantokauden ja sai voiton myötä Tarzanit -joukkueen keräämät 18 000 euroa. Hän kihlautui Ossi Kivimäen kanssa helmikuussa 2016 ja he avioituivat Kreikassa syyskuussa 2019.
Emovaha

Emovaha on siirtolohkare Nousiaisten Santamalan kylässä yhdystien 2010 varressa parin kilometrin päässä valtatieltä 8. Siirtolohkare on harvinaisen suurikokoinen: sen korkeus on 8 metriä, halkaisija 15 metriä, ympärysmitta 52 metriä, tilavuus noin tuhat kuutiometriä ja paino noin 3000 tonnia. Kivi sijaitsee maisemallisesti erittäin näkyvällä paikalla. Sen vieressä on opastaulu.
Paroni Strucker

Historia

Paroni Strucker syntyi 1800-luvulla preussilaiseen Struckerien aatelisperheeseen Baijerissa Ranskan–Preussin sodan jälkeen.  Myöhemmin Strucker haavoittui kouluttautuessaan Heidelbergissä miekkailijaksi ja tapauksesta jäi arvet hänen kasvoilleen loppuelämäksi.
Strucker liittyi natsi-Saksan armeijaan ja nousi nopeasti natsien pahamaineisen kuolemanpartion johtoon. Adolf Hitler antoi Struckerille käskyn tuhota erään ranskalaisen kylän koko väestö, mutta Strucker tappajineen ei onnistunut, sillä Nick Furyn Ulvovat Kommandot estivät heitä. Strucker ja osa hänen joukoistaan pääsi kuitenkin takaisin Saksaan. Hitler raivostui Struckerille tästä epäonnistumisesta sekä määräsi Gestapon etsimään ja tappamaan Struckerin.
Ennen kuin Gestapo onnistui tavoitteessaan Struckerin pelasti natsi-Saksan toiseksi mahtavin mies, Punakallo. Punakallo suunnitteli syrjäyttävänsä Hitlerin ja mikäli akselivallat häviäisivät sodan hän rakentaisi järjestön, jonka tavoitteena olisi maailmanvalloitus.
Punakallo lähetti Struckerin Japaniin luomaan järjestön perustuksia. Siellä hän tapasi tahoja jotka rakensivat järjestöä, jonka tavoitteena olisi maailmanvalloitus. Kun järjestö oli tarpeeksi vahva hän tappoi alkuperäisen japanilaisen Yli-Hydran ja otti järjestön komentoonsa nimeten sen HYDRAksi. Toisen maailmansodan riehuessa Strucker alkoi keskittää Tyynellemerelle HYDRA-saarta, joka toimisi järjestön päätukikohtana. Englantilainen laivastokapteeni tuhosi kuitenkin HYDRA-saaren.
Strucker loi HYDRAan keskusosaston nimeltä NE hallitsemaan ja valvomaan HYDRAn ja sen sisarjärjestöjen toimintaa. Nick Furyn johtama YPKVV hyökkäsi kuitenkin HYDRAan ja heikensi sitä niin pahasti, että NE päättivät aktivoida AIM:n ja Salaisen Valtakunnan (kaksi HYDRAn sisarjärjestöä), jotta HYDRA voisi taas kerätä voimansa.
Rapala VMC

Historia

Tarinan mukaan saalistavia kaloja Päijänteellä seuratessaan Lauri Rapala (1905–1974) huomasi petokalojen kiinnostuvan haavoittuneen kalan vaappuvasta liikkeestä. Itsensä kalastajana elättänyt Rapala keksi rakentaa kertakäyttöisten muikkusyöttien tilalle haavoittuneen pikkukalan liikkeitä matkivan vaappu-uistimen.
Ensimmäiset Rapala-uistimet tulivat myyntiin Kalkkisten Osuuskauppaan vuonna 1938 ja sotien jälkeen Lauri Rapala aloitti uistinvalmistuksen koko perheen voimin. Helsingin olympialaiset vuonna 1952 olivat Rapalalle merkittävät, kun olympiavieraat kävivät helsinkiläisessä Schröderin kalastusliikkeessä ja veivät mukanaan Rapalan uistimia ympäri maailmaa. Liiketoiminta alkoi vakiintua ja Rapalat keskittyivät yritykseen täyspäiväisesti.
Life-lehti teki vuonna 1962 jutun Rapalan vieheistä, joita "kalat eivät voi vastustaa". Rapalan näkyvyys kasvoi jutun myötä huomattavasti, sillä lehden numerosta tulikin samalla Marilyn Monroen muistonumero, jonka levikki oli ennätyksellinen. Rapalan vienti kasvoi 1960- ja 1970-luvuilla, ja yhtiö avasi Vääksyyn uuden tehtaan vuonna 1973.
Lauri Rapalan kuoltua vuonna 1974 hänen poikansa Ensio, Esko ja Risto ottivat yhtiön hallintaansa johtaen sitä aina 1980-luvun lopulle saakka. Vuonna 1989 Eskon poika Jarmo Rapala nimitettiin toimitusjohtajaksi ja Jorma Kasslin tuli yhtiön varatoimitusjohtajaksi.
Vuonna 1998 Rapalan perhe myi yrityksen sen toimivalle johdolle ja pääomasijoittajille. Samana vuonna yritys listautui Helsingin pörssiin. Jorma Kasslin toimi Rapala VMC:n toimitusjohtajana vuosina 1998–2016, minkä jälkeen hän siirtyi hallituksen puheenjohtajaksi. Samalla Kasslinin seuraajaksi toimitusjohtajaksi nimitettiin yhtiön varatoimitusjohtaja Jussi Ristimäki.
Rapalan omistusrakenne on muuttunut yrityskauppojen myötä. Ranskalainen Viellardin perhe ja hongkongilainen William Ng tulivat yhtiön suuromistajiksi myytyään omat yrityksensä Rapalalle. Ostettuaan erityisesti kolmihaarakoukuistaan tunnetun VMC:n Viellardin perheeltä vuonna 2000 konsernin nimi muuttui Rapala VMC:ksi, missä VMC on lyhenne sanoista Viellard Migeon Cie.
Jussi Ristimäki jätti toimitusjohtajan tehtävät syyskuussa 2019, jolloin yhtiön hallituksen puheenjohtaja Louis D’Alançon otti myös toimitusjohtajan tehtävät väliaikaisesti hoitaakseen, kunnes Ristimäen seuraaja on nimitetty.

Tuotteet

Uistimien ja vieheiden lisäksi Rapala valmistaa myös monia muita kalastustarvikkeita, kuten esimerkiksi fileointiveitsiä, siimoja, vaatteita, aurinkolaseja, kalavaakoja sekä virvelivapoja ja -keloja. Rapala VMC:n mukaan suurin osa konsernin omien tuotemerkkien tuotannosta on sen omilla tehtailla, mutta myös ulkoistamista käytetään.
Rapala-konsernin tuotemerkkejä ovat muun muassa puukkoja valmistava Marttiini, viehevalmistajat Blue Fox, Storm ja Luhr Jensen sekä suksimerkki Peltonen. Konsernin tuotekehitys tuo vuosittain maailmanmarkkinoille 500–1000 uutta viehettä. Pelkästään Yhdysvalloissa Rapalalla on satakunta ammatikseen vapaa-ajan kalastusvälineillä kalastavaa tuotekehittelijää.
Olavi Hildén

Olavi Hildén (1932-1994) oli johtava suomalainen lintutieteen popularisoija ja arvostettu ornitologi.

Elämäkerta

Hildén valmistui ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulusta vuonna 1950 ja aloitti biologian opinnot samana vuonna. Väitöskirja Ecology of duck populations in the island group of Valassaaret, Gulf of Bothnia. - Ann. Zool. Fennici 1:153-279, valmistui vuonna 1964. Samoihin aikoihin painosta tuli Retkeilijän lintuopas, joka aikanaan innosti monen koululaisen lintuharrastuksen pariin. Jo aikaisemmin hän oli julkaissut yhdessä ystävänsä Pentti Linkolan kanssa Suuren lintukirjan. Muita 1960-luvun merkkiteoksia olivat Pohjolan linnut värikuvin sekä MMM-Lintuharrastuskirja. 1970-luvulla ilmestyivät niin Muuttolinnut kuin Lintukäsikirja. Hän myös osallistui useiden muiden lintukirjojen toimittamiseen. Viimeisinä aikoinaan hän julkaisi yhdessä Martti Harion kanssa Muuttuva saaristolinnusto kirjan, jossa suoritetaan yhteenveto suomalaisista saaristolintututkimuksista.
Kaikkiaan Hildén laati noin 200 lintutieteellistä kirjoitusta. Valtaosa niistä ilmestyi suomalaisissa lintutieteellisissä lehdissä Ornis Fennica ja Lintumies, joiden päätoimittajina Hildén myös toimi. Lintumies-lehden hän itse asiassa perusti vuonna 1965, ja toimi päätoimittajana vuosina 1965-1969 ja 1973-1976.
Suomen lintutieteellisen yhdistyksen sihteerinä Hildén toimi 1952-1967, ja sen nuorisojaoston (Lintutieteellisten yhdistysten liiton eli BirdLife Suomen edeltäjän) puheenjohtajana 1957-1967.
Päätyökseen Hildén työskenteli Helsingin yliopistossa dosenttina ja assistenttina.
Bad Moon Rising

Muut versiot

”Bad Moon Risingista” ovat tehneet cover-version muun muassa Nirvana, Bruce Springsteen, Bo Diddley, Type O Negative ja 16 Horsepower.
Suomeksi kappaleen esitti ensimmäisenä Georg Liemola Kari Kuuvan tekstillä ”Nään huonon enteen” heti vuonna 1969. Myöhemmin kappaleesta ovat levyttäneet versionsa Kari Peitsamo Revival (”Paha kuu nousee”, 1983), Tuomari Nurmio (”Paha kuu”, 1989) ja Pauli Virta (”Julma kuu”, 1994). Lisäksi saman Tuomari Nurmion tekstin levytti vuonna 1993 Jussi Raittinen.
Noelle Stevenson

Noelle Stevenson on yhdysvaltalainen sarjakuvantekijä ja animaatiotuottaja, joka tunnetaan sarjakuvista Nimona ja Lumberjanes sekä animaatiosarjasta She-Ra: Mahdin prinsessat.
Stevenson aloitti fanitaiteesta ja sai vuonna 2011 verkossa huomiota humoristisilla kuvilla Sormusten herran hahmoista ”hipstereinä”. Seuraavana vuonna hän alkoi julkaista Nimonaa verkkosarjakuvana. Se oli saanut alkunsa kurssityöstä Maryland Institute College of Artissa, vaikka nimihahmo perustui Stevensonin jo high schoolissa kehittelemiin ideoihin. Kohta sen jälkeen häneen otti yhteyttä agentti, jonka kautta hän sai kustannussopimuksen HarperCollins-kustantamon kanssa. Nimona kelpuutettiin Stevensonin opinnäytteeksi ja hän valmistui vuonna 2013.
Stevenson oli ollut kesällä 2012 harjoittelijana losangelesilaisessa Boom! Studios -sarjakuvakustantamossa ja tutustunut siellä Shannon Wattersiin. Valmistuttuaan koulusta Stevenson muutti Los Angelesiin ja jatkoi työskentelyä Boom! Studiosille. Watters esitteli hänelle ideansa Lumberjanesista ja Stevenson lähti mukaan ensin hahmosuunnittelijaksi ja sitten yhdeksi käsikirjoittajista. Sarjakuvaa alettiin julkaista vuonna 2014. Se sai kaksi Eisner-palkintoa vuonna 2015. Samana vuonna HarperCollins julkaisi Nimonan kirjana, ja Stevenson sai siitä National Book Award -ehdokkuuden nuortenkirjallisuuden kategoriassa.
Ensikosketuksena animaatiosarjojen tekoon Stevenson sai käsikirjoittajana Disney XD:n sarjassa Wander Over Yonder. Hän päätyi DreamWorksin Netflixille tuottaman She-Ra: Mahdin prinsessat -sarjan – joka perustuu 1980-luvun animaatiosarjaan She-Ra: Mahdin prinsessa – luojaksi ja showrunneriksi Nimonasta pitäneen DreamWorks-tuottajan Beth Cannonin pyydettyä häntä esittämään oman ”pitchinsä” sarjasta. Stevenson innostui aiheesta, vaikka olikin tutustunut alkuperäiseen She-Raan sekä He-Maniin vasta aikuisena, sillä hänen perheensä oli ollut hyvin uskonnollinen eikä hän ollut lapsena katsonut juurikaan animaatioita. Sarjan tuotanto alkoi keväällä 2016 ja ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin marraskuussa 2018.
Noah Webster

Noah Webster (16. lokakuuta 1758 West Hartford, Connecticut – 28. toukokuuta 1843) oli yhdysvaltalainen leksikografi, toimittaja ja amerikanenglannin oikeinkirjoituksen uudistaja.
Webster halusi kehittää Yhdysvalloille oman kulttuurin – mukaan lukien kielen oikeinkirjoituksen, kieliopin ja idiomit – erotukseksi emämaa Isosta-Britanniasta. Vuonna 1828 hän julkaisi kaksiosaisen sanakirjan American Dictionary of the English Language, joka myöhempinä painoksina tunnettiin nimellä Webster’s. Tämä teos muodosti amerikkalaisen leksikografian perustan.
Muurahaispeippo

Levinneisyys

Muurahaispeippoa tavataan Angolassa, Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavallassa, Kongon tasavallassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Päiväntasaajan Guineassa, Gabonissa ja Nigeriassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mungo Park

Mungo Park (11. syyskuuta 1771 – 1806) oli skotlantilainen lääkäri ja tutkimusmatkailija. Hän oli ensimmäinen eurooppalainen Nigerjoella, ja hän selvitti sen virtaussuunnan ja kartoitti siitä osan.
Park syntyi Skotlannin rajamailla ja opiskeli lääketiedettä ensin Edinburghissa ja myöhemmin Lontoossa. Hän pääsi 21-vuotiaana lääkärin apulaiseksi vuonna 1793 Sumatraan purjehtineeseen Itä-Intian kauppakomppanian laivaan. Vuonna 1795 Park sai johdettavakseen 50 miehen tutkimusretkikunnan, jonka tavoitteena oli kartoittaa siihen asti tuntematonta Nigerjokea. Park kuitenkin lähti matkaan ilman retkikuntaa ja alkoi tutkia jokea mukanaan vain paikallinen opas ja orjapoika. Maurit pidättivät Parkin neljäksi kuukaudeksi, mutta Parkin onnistui paeta ilman matkatavaroitaan. Vuoden 1796 heinäkuussa hän vihdoin löysi Nigerjoen ja totesi sen virtaavan itään. Park jatkoi matkaa jokea alaspäin orjakaravaanin mukana ja saavutti Gambian rannikon kesäkuussa 1797, mistä hän purjehti takaisin Englantiin joulukuussa. Kotimaassaan hänen matkakertomuksensa ja orjakaupan kuvauksensa tulivat seuraavina vuosina hyvin tunnetuiksi.
Vuonna 1805 Park lähti uudelleen Nigerjoelle tarkoituksenaan laajentaa Britannian kauppaa ja lisätä maantieteellistä tietämystä. Retkikunta oli hyvin varustautunut, mutta vaikeiden säiden vuoksi miehistö harveni viiteen jäseneen. Parkin ja muiden selviytyneiden vene juuttui lopulta joen kivikkoon Bussan putouksilla ja he joutuivat paikallisten hyökkäyksen kohteeksi, minkä seurauksena Park hukkui.
Niko Marttila

Seuraura

Marttila on Kiekkoreippaan kasvatti. Hän oli nostamassa kauden 1988–1989 päätteeksi seuran A-nuoria I-divisionasta A-nuorten SM-sarjaan. 17-vuotias Marttila debytoi kauden aikana myös Kiekkoreippaan miesten I-divisioonajoukkueessa, jossa hän pelasi 14 runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2. Kaudeksi 1989–1990 seuran nimeksi vaihtui Hockey-Reipas. Marttila pelasi ensimmäisen kokonaisen kautensa I-divisioonassa tehden 42 runkosarja- ja kahdessa liigakarsintaottelussa tehot 3+8=11. Hockey-Reipas nousi karsintojen päätteeksi SM-liigaan. Marttila vahvisti kauden aikana myös seuran A-nuoria, jotka putosivat kauden päätteeksi takaisin I-divisioonaan.
SM-liigan tulokaskaudellaan 1990–1991 Marttila teki Hockey-Reippaassa 34 runkosarjaottelussa tehot 5+9=14. Hänen teholukemansa +7 oli Pasi Ruposen ohella joukkueen puolustajista paras. Kaudella 1991–1992 Marttila kuului vain 20-vuotiaana Hockey-Reippaan kapteenistoon. Kaudeksi 1992–1993 hän siirtyi Hämeenlinnan Pallokerhoon. Marttila voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kaudella 1993–1994 hän oli HPK:n eniten maaleja tehnyt puolustaja kuudella osumallaan. Kaudeksi 1996–1997 Marttila siirtyi Ruotsin I-divisioonan Bodens IK:hon, joiden tehokkain puolustaja hän oli tehoilla 6+11=17. Kauden 1997–1998 hän aloitti kotikaupungissaan I-divisioonajoukkue Pelicansissa, mutta marraskuussa 1997 Marttila palasi kuitenkin loppukauden sopimuksella HPK:hon. Hän edusti joukkuetta kauden aikana myös EHL:ssä.
Kaudeksi 1998–1999 HPK vuokrasi Marttilan Saimaan Palloon. Hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 9+17=26, joilla Marttila oli joukkueen tehokkain puolustaja ja neljänneksi paras pistemies. Marttila jakoi SM-liigan puolustajien pistepörssin kymmenennen sijan kolmen muun pelaajan kanssa. Kaudeksi 1999–2000 hän palasi taas HPK:n vahvuuteen. Marttila kärsi pitkin kautta eri loukkaantumisista ja pelasi vain 31 ottelua, kunnes helmikuussa 2000 hän siirtyi kuitenkin loppukaudeksi Sveitsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Nationalliga B -joukkue Grasshopper Clubiin.

Valmentajaura

Marttila aloitti Espoo Bluesin C-nuorten SM-sarjajoukkueen apuvalmentajana Jani Mannisen johtamassa valmennustiimissä kaudella 2012–2013, joka päättyi pronssiin. Kaudella 2014–2015 hän nousi seuran B-nuorten SM-sarjajoukkueen päävalmentajaksi. Marttila johdatti Bluesin runkosarjan voittoon, mutta joukkueen kausi päättyi lopulta tappioon pronssiottelussa. Myös kaudella 2015–2016 Blues voitti runkosarjan. Marttila johdatti joukkueensa B-nuorten SM-hopeaan. Kaudella 2016–2017 hän toimi Bluesin A-nuorten SM-liigajoukkueen päävalmentajana. Joukkueen kausi päättyi puolivälieriin.
Toukokuussa 2017 Marttila nimettiin Mestis-joukkue Espoo Unitedin päävalmentajaksi.
Olav Christopher Jenssen

Taiteilijana

Jensseniä pidetään yhtenä nykyajan tunnetuimmista norjalaisista taiteilijoista, joka on tehnyt myös merkittävän kansainvälisen uran. Hän on opiskellut ja työskennellyt Berliinissä. Hän toimi maalaustaiteen professorina vuosina 1996-2003 Hochschule für Bildende Künstessä Hampurissa ja vuodesta 2007 Braunschweigin Hochschule für Bildende Künstessä. Vuonna 1992 hänet valittiin mukaan Documenta-näyttelyyn Kasselissa Saksassa ja se toimi hänen kansainvälisenä läpimurtonaan.
Maalaussarja Lack of Memory (1992) valittiin yhdeksi Morgenbladetin 12 tärkeimmästä taideteoksesta. Jenssen on tehnyt itsensä tunnetuksi ensisijaisesti maalarina ja abstraktin maalaustaiteen uudistajana, mutta tekee myös esimerkiksi piirustuksia ja grafiikkaa.
Jenssen on saanut useita palkintoja, esimerkiksi ruotsalaisen Prinssi Eugenin mitalin sekä saksalaiset Willy Brandt-Preisin ja Henrik Steffens-Preisin. Hän oli virallinen Bergenin festivaalien taiteilija vuonna 2000.

Urheilu-ura

Jenssen pelasi huippujalkapalloa FK Lynissä ja Lillestrøm SK:ssä 1970-luvulla. Lupaava ura mäkihyppääjänä ja jalkapalloilijana keskeytyi taideopintojen aloittamiseen.

Yksityiselämä

Jenssenin isä oli kirjakauppias Gunnar Jenssen ja äiti Yvonne Aarestrup. Hän syntyi Vesterålenissä, mutta kasvoi Oslon ulkopuolella Rælingenissä. Hän on ollut vuodesta 1983 asti naimisissa Angela Messedatin kanssa.
Piipunhattu

Piipunhattu on savupiipun yläpäähän asennettava piipun sade- ja sääsuoja. Piipunhattu suojaa savuhormia sadevedeltä ja lumelta, estää piipun rapautumisen ja parantaa hormin vetoa.

Rakenne ja materiaali

Savupiipun ja piipunhatun suojan väli tulee olla vähintään 200 mm ja korkeintaan 300 mm. Nuohouksen helpottamiseksi piipunhatussa olisi hyvä olla saranointi.
Nuohousalan Keskusliitto on suositellut piipunhatun rakennusmateriaaliksi syöpymistä vastaan suojattua metallia. Kestävin materiaali savupiipun yläpäähän on ruostumaton eli jaloteräs.
Amal Clooney

Nuoruus ja opiskelu

Amal Alamuddin syntyi vuonna 1978 Beirutissa, missä hänen isänsä oli Beirutin amerikkalaisen yliopiston professorina. Amalin äiti oli toimittaja. Alamuddinit pakenivat maasta sisällissodan takia ja muuttivat vuonna 1980 Lontooeen.
Alamuddin pärjäsi erittäin hyvin koulussa ja sai stipendin Oxfordin yliopistoon, missä hän aloitti opiskelunsa vuonna 1996. Hän kiinnostui opiskeluaikanaan ihmisoikeuskysymyksistä ja valmistui oikeustieteellisestä vuonna 2000. Maisteriopintonsa hän teki New Yorkin yliopiston oikeustieteellisessä. Hän harjoitteli opintojen ohella muun muassa Yhdysvaltain vetoomustuomioistuimissa ja Kansainvälisessä tuomioistuimessa. Alamuddin valmistui vuonna 2002, jolloin hänet hyväksyttiin myös harjoittamaan asianajajan ammattia New Yorkin osavaltiossa.

Ura

Valmistuttuaan Alamuddin sai paikan lakitoimisto Sullivan & Cromwellilta. Hän työskenteli puolustusasianajajana ja puolusti muun muassa Enronia ja Arthur Andersenia. Alamuddin alkoi keskittyä kansainväliseen oikeuteen, kun hänet valittiin vuonna 2005 Yhdistyneiden kansakuntien erityistuomioistuimeen, jonka tarkoituksena oli syyttää Libanonin pääministerin Rafik al-Haririn murhasta syytettyjä.
Alamuddin aloitti vuonna 2010 lontoolaisessa Doughty Street Chambers -lakitoimistossa, joka on tunnettu työstään kansalaisvapauksien puolesta. Hän on puolustanut kansainvälisessä oikeudessa muun muassa Ukrainan entistä pääministeriä Julija Tymošenkoa, Muammar Gaddafin tiedustelupäällikköä Abdullah Sanussia ja WikiLeaksin perustajaa Julian Assangea.
Alamuddin on toiminut monissa kansainvälisissä neuvoa-antavissa tehtävissä. Hän työskenteli Kofi Annanin rinnalla vuoden 2013 tutkimuksessa, jossa tutkittiin miehittämättömien ilma-alusten käyttöä Syyrian sisällissodassa. Hän ilmoitti vuoden 2015 alussa edustavansa Armeniaa Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa Turkin harjoittamaa armenialaisten kansanmurhan kieltopolitiikkaa vastaan.
Amal Clooney toimi vuonna 2015 asianajajaryhmässä, joka pyrki vapauttamaan kaksi Egyptissä vangittua Al Jazeeran toimittajaa. Seuraavana vuonna hän edusti ISISin vangitsemaa ja kiduttamaa Nadia Muradia. Hän on vaatinut Muradin kanssa kansainvälistä oikeutta jesideille. Clooney ilmoitti maaliskuussa 2018 edustavansa Myanmarissa vangittuja Reutersin toimittajia Wa Lonea ja Kyaw Soe Oota, jotka Reutersin mukaan vangittiin, koska he tekivät uutisia rohingojen massamurhasta. Britannian ulkoministeriö nimitti huhtikuussa 2019 Clooneyn lehdistönvapauden erityislähettilääksi.

Yksityiselämä

Amal Alamuddin meni syyskuussa 2014 naimisiin maailmankuulun näyttelijän George Clooneyn kanssa. Pari sai ensimmäiset lapsensa kesäkuussa 2017, kun Amal synnytti kaksoset, Ellan ja Alexanderin.