Alavoinen

Maantiede ja asutus

Alavoisen kunnan pinta-ala on 721,52 neliökilometriä. Se rajoittuu luoteessa Aunuksen piirin Vitelen, koillisessa Koveran, idässä Tuuksen ja Aunuksen ja kaakossa Mäkriän kuntiin sekä etelässä Laatokan kautta Leningradin alueeseen. Pinta-alasta 69,8 % on vesialuetta, 24,0 % luonnonmaisemaa ja 5,4 % maatalousmaata.
Kunta sijaitsee Laatokan alankoon kuuluvalla Aunuksen tasangolla. Sen alueella virtaavat Laatokkaan laskevat Alavoisenjoki ja Tuuloksenjoki. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka ja sora. Luonnonsuojelualueita ovat Ondrusovan ja sianpuolukan kasvupaikan rauhoitusalueet sekä Alavoisenjoen varrella sijaitsevan suon muodostama luonnonmuistomerkki. Suunnitteilla on Tuuloksen rauhoitusalueen perustaminen.
Alavoisen taajama on Aunuksen piirin toiseksi suurin asutuskeskus. Sen lisäksi kuntaan kuuluu Alavoisen sovhoosin asutus sekä yhdeksän kylää: Aleksala, Gorka eli Alavoisenmäki (ven. Iljinskaja Gorka), Homala (Bolšakovo), Hörppälä (Gerpelja), Jeroila, Nurmoila, Sieksi (Sedoksa), Tuulos ja Uusi-Tuulos (Ustje Tuloksy). Nurmoilassa, Alavoisen sohvoosin asutuksessa ja Uudessa-Tuuloksessa on yli 300 asukasta ja Aleksalassa lähes 200. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 46 % on venäläisiä, 45 % karjalaisia, 2 % valkovenäläisiä ja 2 % ukrainalaisia.

Historia

Novgorodin arkkipiispalle kuulunut Pyhän Eliaan (Iljinskin, Alavoisen) pogosta mainitaan vuoden 1551/1552 verokirjassa. Se käsitti laajan alueen Säämäjärvellä, Tulomajärvellä ja Vieljärvellä sekä Tuuloksenjoen, Vitelenjoen, Alavoisenjoen alajuoksun ja Pisinjoen varrella.
1900-luvun alussa seudun kylät kuuluivat Riipuskalan volostin Alavoisen ja Juoksielan (ven. Juksila) kyläkuntiin. 1920-luvulla muodostettiin Aunuksen piirin Alavoisen kyläneuvosto, jonka keskuspaikkana toimi aluksi Kotsila (Kottšila) ja myöhemmin Leskelä (Sjamojevo). Vuonna 1927 perustettiin lähinnä vientitavaraa valmistanut Alavoisen saha ja vuonna 1932 karjanhoitoon keskittynyt Alavoisen sovhoosi. Seudun asukkaat olivat etupäässä karjalaisia, mutta sahalla asui myös paljon venäläisiä ja sovhoosin asutuksessa suomalaisia. Jatkosodassa vuosina 1941–1944 alue oli Suomen miehittämä.
Hoskila (ven. Goškila), Jaakkoila (Jakkoila), Juoksiela, Kotsila, Martoila, Rukoila (Rugoila), Sloboda, Töttöilä (Unoila) ja Vinokurovo yhdistettiin Alavoiseen vuonna 1957. Vuosina 1962–1991 Alavoisella oli kaupunkimaisen taajaman status.

Liikenne, talous ja palvelut

Alavoisen kautta kulkee Aunuksen ja Sortavalan välinen maantie A130 sekä Lotinapellon ja Jänisjärven välinen rautatie, jolla on samanniminen rautatieasema.
Seudun pääelinkeino on maatalous. Kunnassa toimii maidon tuotantoon erikoistunut Alavoisen karjatila, joka on yksi Karjalan tasavallan suurimmista maatalousyrityksistä. Toimintansa lopettaneen sahan tilalle suunnitellaan uutta tuotantoa.
Keskustaajaman palveluihin kuuluvat lastentarha, koulu, musiikkikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, posti sekä joukko kauppoja, joita on myös eräissä kylissä.

Nähtävyydet ja matkailu

Kunnan alueella on kolme arkeologista kohdetta: 1400–1700-luvuilta peräisin oleva Alavoisen pogosta Jeroilan kylässä, Laatokan rannalla toiminut Ondrusovan luostari sekä sen lähellä sijaitseva kivi. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluu 1800-luvun loppupuolella rakennettu Mihailovin talo Vekkoilassa.  Historialliset kohteet liittyvät toiseen maailmansotaan.
Alavoisessa toimii lomakylä Olonka.