google/wiki40b huggingface dataset:
Grabben kanava

Grabben kanava on vedetön, keskiaikainen kanava Länsi-Uudellamaalla Raaseporin Karjaalla.
Kanava on luultavasti ollut tärkeä alueen keskiaikaiselle merenkululle ja joidenkin lähteiden mukaan sitä olisi käytetty Raaseporin linnan rakennusaineiden kuljettamiseen. Perimätiedon mukaan kanavaa ei koskaan kaivettu valmiiksi asti, sillä meren taso oli matalampana kuin kanava. Kanavaa on kuitenkin voitu käyttää veneiden vetämiseen Mustionjoesta merelle. Amatööriarkeologi, kunnallisneuvos Lars Nyberg arveli 1970-luvun alussa, että kanava olisi tehty jopa 3 000 vuotta sitten.
Alun perin ainakin 500 metrin pituinen kanava ylittää Lohjanharjun sen matalimmasta kohdasta aivan Karjaan keskustassa ja se on selvästi huomattavissa Rantaradan eteläpuolella. Monin paikoin kasvillisuus on peittänyt kanavan lähes täysin.
Transports publics fribourgeois

Yhtiörakenne

Yhtiöihin kuuluvat liikennettä hoitava Transports publics fribourgeois Trafic (TPF TRAFIC) SA, toimintaan liittyvän infrastruktuurin omistava Transports publics fribourgeois Infrastructure (TPF INFRA) SA ja kiinteistöt omistava Transports publics fribourgeois Immobilier (TPF IMMO) SA. 
TPF Holding omistaa TPF Traficin ja TPF Immon kokonaan, mutta TPF Infrassa on liittovaltio pääomistaja 66,5 prosentilla. TPF Holdingin pääomistajia ovat Fribourgin kantoni (75 %), Fribourgin kaupunki (16 %) ja valtion rautatieyhtiö SBB (5 %).

Linja-autoliikenne

TPF:llä on paikallisliikennettä Fribourgissa (10 reittiä) ja Bullessa (3 reittiä) sekä aluellista liikennettä koko kantonin alueella (yli 40 reittiä).

Liiketoiminta

TPF Holdingin liikevaihto oli vuonna 2015 noin 131 milj. Sfr. Yhtiön kulkuneuvoilla kulki yhteensä noin 29 milj. matkustajaa, joista 17 miljoonaa oli Fribourgin paikallisessa linja-autoliikenteessä.
Jokela (Oulu)

Jokela tai Jokelankylä on kylä Vepsän kaupunginosassa Oulussa, entisen Ylikiimingin kunnan alueella Pohjois-Pohjanmaalla. Kylä sijaitsee noin seitsemän kilometrin päässä Ylikiimingin taajamasta kaakkoon seututien 836 ja Vepsänjoen risteyskohdassa. Matkaa Ouluun on noin 45 kilometriä.
Kylä sijaitsee mänty- ja jäkälävaltaisilla hiekkakankailla, jotka ovat pohjavesialuetta. Niitä ympäröivät laajat suoalueet Jakosuo ja Kurkisuo. Alue on suosittua marjastusmaastoa: puolukkaa ja mustikkaa saadaan kankailta sekä lakkaa soilta.

Luonto, ulkoilu ja liikunta

Jokelan hiekkakankailla risteilee useita vanhoja teitä ja polkuja, joita pitkin voi liikkua kävellen tai pyöräillen. Vepsänjoen Jyrkkäkoskelle johtaa kylältä patikkapolku. Kosken voi ylittää riippusiltaa pitkin. Talvisin Pylkönahon hiihtokeskuksesta lanataan latu Jokelankylälle. Vanhan koulun jääkiekkokaukalo jäädytetään talvisin.

Historia

Kylän laitamilta Vepsänkankaalta on soranottopaikalta löydetty kivikautinen asuinpaikka. Kohde löytyi maastotarkistuksessa 1989, ja siellä on tehty kaivauksia vuosina 1992 ja 1996. Muinaisesineitä, kuten talttoja ja kirveitä, löydettiin 1940- ja 50-luvuilla Suutarin tilalta ns. "aarrepellosta". Museovirasto sai 1997 määrärahan Vepsänkankaan kohteen tutkimiseen. Tutkimusalueen koko on noin 360 m × 100 m. Tutkimusten tarkoitus on tutkia eroosiolle erittäin alttiin ja jatkuvasti tuhoutuvan muinaismuistokohteen uhanalaisimmat osat, sekä määrittää asuinpaikan koko ja säilymisaste.
Hanebon kirkko

Historia

Kirkossa on nähtävissä erilaisia aikakausia. 1700-luvun muistiinpanojen perusteella tiedetään, että vanhin kirkko Hanebossa oli pieni ja kapea romaaninen harmaakivikirkko, josta osa löytyy myös nykyisestä kirkosta. Muuraustekniikan perusteella joidenkin osien seinässä on päätelty olevan 1100-luvun lopusta tai 1200-luvun alusta. Pohjoisseinässä on pieni jäänne ensimmäisestä goottilaisesta kirkosta 1200-luvulta. 
Jossain vaiheessa 1300-luvulla lienee tehty kirkon pidennys ja laajennus. 1400-luvulla pieni romaaninen kirkkosali korvattiin tilavalla goottilaisella salilla, jossa oli puiset holvaukset. Keskiajalla kirkon ulkoseiniä ei ollut rapattu ja muurausten saumat oli värjätty kellertävällä värillä.
Isoja muutoksia tehtiin vasta vuosina 1777-1778, kun kirkko oli jo pitkään tuntunut ahtaalta. Uudesta kirkosta tuli ristikirkko, jossa vanhaan kirkkoon lisättiin esimerkiksi suorakulmainen kuori ja viisisivuinen sakaristo, vanha sakaristo revittiin pois ja sen sisäänkäynti muurattiin umpeen. Uudet osat tehtiin harmaakivestä ja tiilistä, katto peitettiin paanuilla. Holvauksia tehtiin tiilistä eikä puusta, joka oli siihen aikaan tavallinen materiaali. Vanha kellotapuli purettiin 1876 ja tilalle rakennettiin uusi.
Kristina Karjalainen

Kristina Karjalainen (s. 15. elokuuta 1989 Tallinna) on vuoden 2013 Miss Viro, joka edusti Viroa myös saman vuoden Miss Universum -kilpailussa.
Karjalainen on Suomen kansalainen ja asunut Suomessa jo lapsuudessaan.
Karjalainen on ammatiltaan venäjän kielen tulkki. Syksyllä 2015 hänet nähtiin Martina ja hengenpelastajat -ohjelmassa. Ensimmäisen elokuvaroolinsa hän tekee vuonna 2017 ensi-iltansa saavassa supersankarielokuvassa Rendel.
Aino-Inkeri Kumara

Aino-Inkeri Niemistö, kirjailijanimi Aino-Inkeri Kumara (s. 17. huhtikuuta 1921 Laihia – 2003 Urjala) oli suomalainen kirjailija, pakinoitsija ja televisiokäsikirjoittaja.
Niemistö kävi kuusi luokkaa Vaasan yhteiskoulua ja Kauhajoen kotitalousopiston. Hän opiskeli myös Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa Helsingissä. Hän työskenteli Ilkka-lehdessä ja oli Etelä-Pohjanmaan nuorisoseura -lehden ja Lakeuksien Nuoriso -lehden toimitussihteerinä.
Niemistö toimi vuodesta 1949 maatilan emäntänä ensin Laihialla ja sitten vuodesta 1964 Urjalassa. Urjalassa asuessaan hän osallistui Urjalan kansalaisopiston kirjallisuuspiirin toimintaan ja oli kirjailija Eila Pennasen oppilaana.
Niemistö pakinoi Pellervo-lehdessä vuosina 1954–1999 nimimerkillä ”Miina” ja kirjoitti myös 15 vuoden ajan lehteen kirja-arvosteluja.
Berkeleyn koulupiiri

Berkeleyn koulupiiri (engl. Berkeley Unified School District) palvelee Berkeleyn asukkaita Alamedan piirikunnassa Kaliforniassa. Siihen kuuluu nykyisin 17 koulua.
Aigle (1800)

Palvelus

Alus purjehti vuonna 1805 Algésiras'n kanssa Länsi-Intiaan, jossa ne liittyivät vara-amiraali Pierre-Charles Villeneuven laivasto-osastoon. Lokakuussa alus osallistui 21. lokakuuta laivaston mukana Trafalgarin taisteluun, jossa se joutui Britannian kuninkaallisen laivaston valtaamaksi. Seuraavana päivänä aluksen miehistö nousi kapinaan brittien valtausmiehistöä vastaan vallaten aluksensa takaisin. Kuitenkin alus upposi  myrskyssä 23. lokakuuta Puerto Santa Marian edustalle lähelle Cadizia. Hylkyä ei kyetty nostamaan, ja se myytiin romutettavaksi.
Jagdbombergeschwader 43

Historia

Lennosto muodostettiin 1. lokakuuta 1964 nimeämällä uudelleen Oldenburgin lentotukikohtaan sijoitettu Jagdgeschwader 72, johon liitettiin lakkautetun Aufklärungsgeschwader 54:n henkilöstö ja kalusto. Perustettaessa lennoston kalustona olivat Canadair Sabre Mk.6 -koneet, jotka vaihdettiin vuodesta 1966 alkaen Fiat G.91 -koneisiin. Lennosto nimettiin 1. toukokuuta 1967 Leichtes Kampfgeschwader 43:ksi. 
Lennoston nimeksi palautettiin 1. lokakuuta 1979 Jagdbombergeschwader 43.
Lennosto vastaanotti 23. lokakuuta 1980 ensimmäisen Alpha Jetinsä. Se lakkautettiin 13 vuotta myöhemmin 30. syyskuuta 1993.
Kielitiede

Tutkimusaineisto

Kielitieteen tutkimusaineisto koostuu usein tutkijan itse kokoamasta materiaalista, mutta usein käytetään muita tarkoituksia varten koottuja aineistoja. Humanistisen tutkimuksen alalla on yhä tärkeämpää, että digitaalinen aineisto on avoimesti saatavilla. Tutkijoiden olisi siksi jaettava materiaalejaan toisille tutkijoille.

Tausta

Kielitieteen juuret ovat filosofiassa. Antiikin filosofit pohtivat esineiden ja asioiden oikeita nimiä. Näistä pohdinnoista syntyivät sanaluokat, ja samalla syntyi uusi tieteenala, kielitiede, eli kielitieteen käsitykset kielen olemuksesta ovat filosofien luomia. Antiikin filosofi-kielitieteilijät loivat nykyiset sanaluokkakäsitteet, jotka osoittavat, mitkä luokat olivat tärkeitä kreikassa ja latinassa. Nämä sanaluokat eivät kuitenkaan ole yleismaailmallisia, esimerkiksi suomessa olisi tarpeen deverbaalinominien oma luokka (sana voi saada sekä verbin määritteet että substantiivin sijapäätteet), ja  turkkilaiskielissä adverbi (verbin attribuutti) ja adjektiivi (substantiivin attribuutti) eivät useinkaan eroa muodollisesti toisistaan.
Sega Mega Drive

Vastaanotto Suomessa

Mikrobitti kehui arvostelussaan pelien näyttävyyttä (Altered Beast, Ghouls 'n Ghosts), ohjaimen muotoilua, konsolin ulkonäköä ja virtakytkimen sijoittelua. Moitittavaa arvostelija ei löytänyt.
Kannaksen armeija

Kannaksen armeija (Kan.A) oli suomalainen sotatoimiyhtymä talvisodassa. Sen vastuuna oli Karjalankannaksen puolustaminen ja se oli vahvuudeltaan Suomen armeijan suurin yksikkö. Armeijan esikunta sijaitsi Imatralla.

II AK:n vastahyökkäys

II AK suoritti 23. joulukuuta vastahyökkäyksen, jota varten sille alistettiin armeijan reservinä ollut 1. divisioona ja ylipäällikön reservinä ollut 6. divisioona, joka oli 19. joulukuuta alistettu Kannaksen armeijalle.

Uudelleenorganisointi

Armeijan komentaja Hugo Österman sai eron tehtävästään 19. helmikuuta 1940 ja tilalle määrättiin samalla päivämäärällä kenraaliluunantiksi ylennetty III armeijakunnan komentaja Erik Heinrichs. III AK:n komentajaksi nimitettiin kenraalimajuri Paavo Talvela.
Täydennysyksiköistä muodostetuilla divisioonilla vahvistettiin Kannaksen puolustusta, 21. divisioona alistettiin III AK:lle ja 23. divisioona II AK:lle.
II armeijakunta jaettiin 25. helmikuuta 1940, jolloin muodostettiin uusi I armeijakunta. Sille alistettiin 1. divisioona ja 2. divisioona (aikaisemmin 11. divisioona) ja 4. prikaati. Komentajaksi nimitettiin 1. divisioonan komentaja kenraalimajuri Taavetti Laatikainen.
Vihollisen uhatessa Viipurinlahden suunnalla perustettiin Rannikkoryhmä (kooltaan armeijakunta) torjumaan lahden ylitystä. Komentajana toimi aluksi kenraalimajuri Kurt Wallenius, joka vapautettiin tehtävästään 3. maaliskuuta ja komentajaksi määrättiin kenraaliluutnantti K. L. Oesch.

Lakkautus

Kannaksen armeija lakkautettiin 16. maaliskuuta 1940 ja sen esikunnasta muodostettiin uusi Maavoimien esikunta, jonka komentajana jatkoi kenraaliluutnantti Heinrichs.
Hotel Adlon

Hotel Adlon on yksi Saksan tunnetuimmista hotelleista. Se sijaitsee Berliinissä, Unter den Lindenin varrella ja Pariser Platzin laidalla lähellä Brandenburgin porttia. Hotelli kuuluu nykyisin Kempinski-hotelliketjuun.

Historia

Ensimmäinen Hotel Adlon rakennettiin vuonna 1907 Karl Friedrich Schinkelin suunnitteleman Palais Redernin paikalle. Hotellin rakennutti Lorenz Adlon, berliiniläinen viinikauppias ja ravintoloitsija. Hotel Adlon oli maailmansotien välisenä aikana Euroopan tunnetuimpia hotelleja. Siellä vieraili lukuisia kuuluisuuksia, kuten Louise Brooks, Charlie Chaplin, Herbert Hoover ja Marlene Dietrich.
Hotelli jatkoi toimintaansa läpi toisen maailmansodan, vaikkakin osa siitä muutettiin sotakenttäsairaalaksi Berliinin taistelun viimeisten päivien aikana. Hotelli selviytyi sodan ilmapommituksista ilman suuria vaurioita. Vuoden 1945 toukokuun 2. päivänä rakennuksen viinikellarista alkunsa saanut tulipalo tuhosi kuitenkin hotellin päärakennuksen täysin.
Sodan jälkeen Saksan demokraattinen tasavalta avasi hotellin jäljelle jääneen siipirakennuksen nimellä Hotel Adlon. Entisen hotellin Itä-Berliinin ja Länsi-Berliinin välille jäänyt, Pariser Platzin laidalla ollut päärakennus tuhottiin muiden aukiota reunustavien rakennusten tavoin.
Vuonna 1964 hotellirakennusta julkisivuineen kunnostettiin ja uudistettiin. Hotelli kuitenkin suljettiin 1970-luvulla ja lopulta purettiin vuonna 1984. Saksan jälleenyhdistyttyä hotellin kiinteistön osti länsisaksalainen investointiyhtiö. Paikalle rakennettiin alkuperäistä hotellirakennusta muistuttava uusi rakennus. Sen avajaiset pidettiin 23. elokuuta vuonna 1997 Saksan liittotasavallan presidentin Roman Herzogin johdolla.
Litiumtetrafluoroboraatti

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa litiumtetrafluoroboraatti on valkoista kiteistä ainetta. Se imee kiderakenteeseensa vettä eli on hygroskooppista. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja moniin orgaanisiin liuottimiin kuten metanoliin, eettereihin, asetonitriiliin ja propyleenikarbonaattiin.
Catherine Hicks

Catherine Mary Hicks (s. 6. elokuuta 1951) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi katoliseen perheeseen New Yorkissa ja oli high school -aikanaan Arizonassa cheerleader.
Hicks muistetaan parhaiten Annie Camdenin roolista televisiosarjassa Seitsemäs taivas (1996–2007). Hän on lisäksi esiintynyt muun muassa elokuvissa Star Trek IV: kotiinpaluu (1986) ja Child’s Play (1988) sekä Broadwaylla.
Hicksillä ja hänen puolisollaan Kevin Yagherilla on vuonna 1992 syntynyt tytär.
Maria Schneider (muusikko)

Maria Schneider (s. 27. marraskuuta 1960) on amerikkalainen yhtyeenjohtaja, säveltäjä ja jazzmuusikko.
Schneider syntyi Windomissa, Minnesotassa. Hän muutti New Yorkiin vuonna 1985 opiskeltuaan Minnesotan ja Miamin yliopistossa sekä Eastman School of Musicissa. Hän on opiskellut Bob Brookmeyerin ja Gil Evansin johdolla, jonka assistentti Schneiderista tuli vuonna 1985 . Schneider perusti Maria Schneider Jazz Orchestran vuonna 1993, joka soitti viikoittain jazzklubilla Greenwich Villagessa. Hänen orkesterinsa on esiintynyt lukuisilla jazzfestivaaleilla ja ollut kiertueella myös Euroopassa. Suomessa Schneider on vieraillut ainakin vuonna 1996 Imatran Big Band -festivaaleilla. Oman orkesterinsa lisäksi hän on vieraillut lukuisten yhdysvaltalaisten ja eurooppalaisten big bandien kapellimestarina, mukaan lukien suomalaiset UMO Jazz Orchestra ja Espoo Big Band . Schneider oli yksi ensimmäisistä artisteista, joka käytti ArtistShare -palvelua albumin julkaisuun. Vuoden 2004 levy Concert in the Garden oli ensimmäinen pelkästään internetin kautta julkaistu Grammy-palkittu albumi . Schneiderin sävellys "Cerulean Skies" levyltä Sky Blue voitti parhaan intrumentaalisävellyksen Grammy-palkinnon 2008 .
Pelon palkka (vuoden 1977 elokuva)

Vastaanotto

Sekä aikalaiskriitikot että tavallinen yleisö pitivät Pelon palkkaa pettymyksenä Friedkinin edellisten elokuvien Kovaotteiset miehet ja Manaaja jälkeen. Elokuvan maine on kuitenkin myöhemmissä arvioissa parantunut.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi piti Pelon palkkaa melkoisen jännitteettömänä ja Tangerine Dreamin musiikkia outona. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Ken Burns

Kenneth Lauren ”Ken” Burns (s. 29. heinäkuuta 1953 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen dokumenttielokuvien ohjaaja ja tuottaja, joka on keskittynyt elokuvissaan Yhdysvaltojen sota- ja kulttuurihistoriaan. Hänen merkittäviä töitään ovat television minisarjat The Civil War (1990), Baseball (1994), Jazzin historia (2001), Amerikkalaiset sodassa (2007) ja The National Parks: America’s Best Idea (2009).
Ken Burnsin isä toimi antropologina, mutta Burnsillä ei ole mitään koulutusta historiantutkimuksessa. Hän sanoo halunneensa elokuvaohjaajaksi jo 12-vuotiaana, ja hän kiinnostui dokumenttielokuvasta opiskellessaan Hampshire Collegessa Amherstissä, Massachusettsin osavaltiossa. Ensimmäinen elokuva, jonka parissa hän työskenteli, sattui olemaan historia-aiheinen dokumentti, ja siinä lajityypissä Burns on pitäytynyt.
Burns aloitti uransa lyhytelokuvilla, mutta vuosikymmenten kuluessa hänen projektinsa ovat kasvaneet budjeteiltaan ja kestoiltaan jatkuvasti. Monet hänen vuosituhannen vaihteen jälkeen tekemät minisarjat ovat kestoltaan kukin noin 20 tuntia. Burnsin historiasarjat esitetään Yhdysvalloissa aina julkisella tv-kanavalla PBS:llä. Hän käyttää työkumppaneinaan usein sukulaisiaan: hänen veljensä Ric toimi muun muassa Civil War -sarjan toisena käsikirjoittajana, kunnes aloitti oman elokuvauransa. Myöhemmin Burnsin kanssa ovat työskennelleet hänen tyttärensä Sarah Burns ja tämän aviomies David McMahon. Burnsin vakiotuottaja on Lynn Novick, jonka kanssa hän on tehnyt myös ohjausyhteistyötä. Ken Burns on puolestaan tuottanut muiden dokumentaristien töitä, kuten Barak Goodmanin syöpäaiheisen tv-sarjan Sairauksien keisari (2015).
Ken Burnsin mukaan on nimetty valokuvien elokuvallinen käsittelytekniikka, jossa kamera tekee hitaita panorointeja ja zoomauksia valokuvan yli yksityiskohdasta laajempaan kuvaan tai päinvastoin. Ken Burns effect -nimellä tunnettu tekniikka ei ole Burnsin kehittämä, mutta hänen dokumenttielokuvissaan sitä on käytetty paljon.
2012: Supernova

Juoni

Supernova on synnyttänyt valtavan räjähdysallon, joka kulkee planeettaamme päin. Maan tiedemiehet etsivät keinoa estää aaltoa tuhoamasta elämää maanpinnalla.
Motokatsu Inoue

Motokatsu Inoue (jap. 井上 元勝, Inoue, Motokatsu) oli japanilainen budoka (s. 1918 - k. 1993). Inoue oli myös sōke Yuishinkai-karatessa ja Ryūkyū kobujutsu.

Elämä ja ura

Inoue was syntyi Tokiossa kendaalin poikana ja Japanin entisen pääministerin Katsura Tarōn pojanpoikana. Hä harjoitteli jo lapsena Kōga-ninjan Seiko Fujitan (1898-1966), Yasuhiro Konishin ja Taira Shinkenin kanssa. Inoue perusti oman karate-tyylisuunnan Yuishinkain jossa kobudōaseet ovat tärkeässä roolissa.
Inoue on julkaissut kolme kirjaa Kobudō-katoista japanissa ja ne on käännetty myös englanniksi.
Montserrat (vuori)

Montserrat on vuori Barcelonan maakunnassa, Kataloniassa. Vuori sijaitsee noin 40 kilometriä Barcelonan kaupungista luoteeseen.
Vuoren nimi, katalaaninkielinen Montserrat, tarkoittaa sahattua vuorta ja nimi tulee tämän kallioisen vuoren erikoisesta muodosta, se näyttää sahalaitaiselta.
Vuori on tunnettu erityisesti siellä sijaitsevasta, vuonna 1025 perustetusta benediktiiniläisluostarista (Santa Maria de Montserrat), joka on omistettu Katalonian hiippakunnan suojeluspyhimykselle, Montserratin neitsyelle (La Verge de Montserrat, tunnetaan yleisesti myös nimellä La Moreneta). Luostari on edelleen toiminnassa ja se majoittaa noin 80 munkkia.
Legendan mukaan vuonna 880 joukko paimenessa olleita lapsia näki vuorella valon ja kuuli enkelten laulua. Valo johdatti etsijät luolaan, josta löytyi Neitsy Marian kuva.
Montserratin luostarissa on erityinen huone, jossa pyhiinvaeltajien neitsyelle tuomat lahjat ovat nähtävillä. Lahjat tuodaan yleensä kiitoksen osoitukseksi esimerkiksi sairaudesta toipumisesta, lapsen syntymästä tai muista merkkitapahtumista.
Kataloniassa on perinteisenä tapana pyytää Montserratin neitsyeltä apua oman tai läheisen sairauden hetkenä (tai muuna elämän kriisihetkenä tai merkkitapahtumien edellä), ja luvata tehdä pyhiinvaellusmatka Montserratin vuorelle, jos toive toteutuu. Moni myös toteuttaa lupauksensa. Montserrat onkin siis suosittu turisti- ja pyhiinvaelluskohde, jossa vierailee vuosittain yli miljoona turistia ja pyhiinvaeltajaa. Luostarin yhteyteen onkin lähinnä pyhiinvaeltajia ajatellen perustettu myös hotelli.
Iltapäivälehti

Iltapäivälehti on yleensä tabloidikokoon painettu ja tavallisesti nykyisin vain irtonumeroina myytävä sanomalehti. Nykyiset iltapäivälehdet ilmestyvät painettuina aamuisin ja ovat sisällöltään uutisiin, urheiluun ja viihteeseen painottuneita.
Toisin kuin tilattavat sanomalehdet, iltapäivälehdet saavat suuren osan tuotoistaan irtonumeromyynnistä. Iltapäivälehtien suosio perustuu niiden tapaan nostaa esiin päivittäisiä mielenkiintoisia ilmiöitä ja tapahtumia. Uutiskriteereistä eräs keskeisimpiä on jonkin ajankohtaisen aiheen kiinnostavuus. Uutiskynnyksen ylittämiseen ei tällöin tarvita yhteiskunnallisesti merkittävää aihetta, jos asia on inhimillisesti kiinnostava.
Verkossa iltapäivälehdet ovat TNS Metrixin mittausten mukaan kävijämäärältään Suomen suosituimpia tiedotusvälineitä. Suomessa sanomalehtien irtonumeromyynnistä suurin osa tulee iltapäivälehdistä. (Vuonna 2010 sanomalehtien irtonumeromyynti 122 miljoonaa euroa, josta 116 miljoonaa euroa iltapäivälehtien myyntiä.) Suomessa iltapäivälehtien valtakunnallinen peitto on huomattavan laaja, koska niiden jakelu kattaa koko maan. Suomessa ilmestyy 2000-luvulla kaksi varsinaista iltapäivälehteä: vuonna 1932 perustettu Ilta-Sanomat ja vuonna 1980 perustettu Iltalehti. Vuosina 1973–1975 ilmestyi Iltaset.
Ruotsin tärkeimmät iltapäivälehdet ovat vuonna 1830 perustettu Aftonbladet ja vuonna 1944 perustettu Expressen.
Hannah Hodson

Hannah Hodson (s. 10. syyskuuta 1991) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä oli merkittävä rooli (Shameika) Randa Hainesin elokuvassa The Ron Clark Story (2006).
Hodson syntyi San Franciscossa, Kaliforniassa, mutta muutti kaksivuotiaana New Yorkiin. Hän voitti Young Artist Awardin 2007.
Patrice Brisebois

Ura pelaajana

Brisebois varattiin numerolla 30 vuoden 1989 NHL:n varaustilaisuudessa. Ennen varaustaan Montreal Canadiensiin Brisebois pelasi QMJHL-junioriliigaa joukkueissa Laval Titan ja Drummondville Voltigeurs.
Brisebois pelasi Canadiensissa kahteen otteeseen 16 kauden ajan, voittaen Stanley Cupin kauden 1992–1993 päätteeksi. Hän edusti NHL:ssä myös Colorado Avalanchea kahden kauden ajan. NHL:n työsulkukaudella 2004–2005 Brisebois pelasi kymmenen ottelua Sveitsin liigan Kloten Flyersissa.
Seppo Murto

Seppo Toivo Ilmari Murto (s. 13. tammikuuta 1955) on suomalainen kuoronjohtaja, kapellimestari ja Helsingin tuomiokirkkoseurakunnan kanttori–urkuri.
Seppo Murto suoritti urkujensoiton diplomin Sibelius-Akatemiassa 1980 ja piti ensikonserttinsa Helsingissä seuraavana vuonna. Kuoronjohdon diplomin hän suoritti vuonna 1983. Murto on ollut Sulasolin sekakuoroliiton taiteellinen johtaja vuosina 1985–1991 ja toiminut Suomen kuoronjohtajat ry:n puheenjohtajana sen perustamisesta 1989 vuoteen 1996 asti.
Murto on ollut Dominante-kuoron taiteellinen johtaja vuodesta 1981. Hän on toiminut myös Suomen Laulun (1984–1988) Akateemisen Laulun (1994–2000) ja Viva Voxin (1995 alkaen) taiteellisena johtajana. Vuoden 2003 alussa Seppo Murto oli mukana perustamassa uutta kuoroa, joka sai nimekseen Kamarikuoro Murtosointu. Murto työskenteli turkulaisen Chorus Cathedralis Aboensiksen taiteellisena johtajana 2006–2008.
Murto on vieraillut Tapiola Sinfoniettan sekä Lahden, Kuopion ja Vantaan kaupunginorkesterien kapellimestarina sekä Pohjois-Saksan radiokuoron johtajana. Hän toimi KuoroEspoo-festivaalin taiteellisena johtajana vuosina 1992–2004. Varsinaisena työnään Murto on toiminut Helsingin tuomiokirkkoseurakunnan kanttori–urkurina vuodesta 1985.
Hän myös opettaa kuoronjohtoa, urkujensoittoa ja liturgista soittoa Sibelius-Akatemiassa.
Seppo Murrolle on myönnetty seuraavat huomionosoitukset: Director musices -arvonimi 1986, Teknillisen Korkeakoulun Ylioppilaskunnan myöntämä Teekkari h. c. -arvonimi teekkarilakin käyttöoikeuden kera 1990, Suomen kuoronjohtajayhdistyksen valitsema vuoden kuoronjohtaja 2001, Espoon kaupungin myöntämä Espoo-mitali 2004 sekä Teknillisen korkeakoulun mitali 2007. Vuonna 2013 Murto valittiin vuoden kanttoriksi
Kahden komplementti

Kahden komplementti on binääriluvun esitys, jota käytetään tietokoneissa yksinkertaistamaan vähennyslaskutoimitusta. Kahden komplementtia käytettäessä vähennyslasku muuntuu tavalliseksi yhteenlaskuksi, jonka tietokone voi helposti suorittaa. Silloin riittää, kun huolehditaan yhteenlaskussa ylivuototapauksessa muistinumeron carry-bitistä. Vähennyslaskun lainaus eli borrow-bittiä ei silloin laskuissa tarvita.
Yleisesti kahden komplementti -esitystä käytetään tietokoneissa myös osoittamaan negatiivisia lukuja (eli lukuja jotka ovat <0). Jotkut tietokoneet ilmaisevat negatiivisen luvun kuitenkin vaihtoehtoisella ns. sign-bitti menettelyllä, jolloin binäärisanan ylintä bittiä (MSB) käytetään osoittamaan luvun negatiivisuutta. Komplementtiesityksellä saavutetaan muitakin etuja, edellä mainitun vähennyslaskun lisäksi. Sillä voidaan muun muassa esittää yhtä suurempi numeroavaruus tietokoneen muistissa, kun nollaa ei tarvitse koodata kahdesti. Tietokoneen muistissa olevan datan arvoalue voi silloin olla negatiivisella puolella yhtä suurempi. Esimerkiksi 16 bitin tapauksessa −32 768…32 767₁₀.