google/wiki40b huggingface dataset:
Vitruvius

Marcus Vitruvius Pollio oli roomalainen 1. vuosisadalla eaa. elänyt arkkitehti, insinööri ja kirjailija.
Vitruvius kirjoitti kymmenosaisen arkkitehtuuria käsittelevän teoksen De architectura libri decem (n. 25 eaa.). Häntä pidetäänkin usein ensimmäisenä roomalaisena arkkitehtina lähinnä jälkipolville säilyneiden kirjoitustensa takia. De architectura libri decem on ainoa antiikin ajalta kokonaisena säilynyt arkkitehtuurijulkaisu. Vitruviuksen määritelmän mukaan arkkitehtuurissa pitää pyrkiä kolmeen päämäärään: venustas, firmitas, utilitas (kauneus, kestävyys, käyttökelpoisuus). Ja etenkin huoneiden mittasuhteet ja sijainti olivat hänen mukaansa tärkeitä.Teoksella oli suuri merkitys renessanssin arkkitehtuuriteorian muodostumisessa. Hänen oppinsa määräsivät suunta etenkin yläluokan asunnoille.
Vitruviuksen arvellaan palvelleen Rooman valtakunnan armeijassa luultavasti tukijansa Rooman keisari Augustuksen alaisena. Vitruviuksen rakennustöitä ei ole säilynyt jälkipolville. Ainoa Vitruviuksen kirjoituksissa mainitsema rakennustyö johon hän osallistui, Fanum Fortunaen basilika nykyisessä Fanon kaupungissa, on hävinnyt jäljettömiin. 
Kirjassaan Vitruvius esitti sementin valmistusohjeita. Rooman Pantheon on esimerkki ajan betonirakennustekniikasta, joka jäi unohduksiin sadoiksi vuosiksi.
Leonardo da Vincin kuuluisa ihmisruumiin mittasuhteita käsittelevä piirros Vitruviuksen mies perustuu Vitruviuksen kirjaan De architecturaan, josta da Vinci on ottanut ihmisen ihannemittasuhteet kyseiseen piirrokseensa. 
Samaan teokseen perustuu myös monen muun renessanssitaiteilijan ja arkkitehdin esitys aiheesta, tunnetuimpina mainittakoon muun muassa Francesco di Giorgio Martini (1439–1501), Fra Giocondo (1445–1525), Giovanantonio Rusconi (n. 1520–1587) ja Vincenzo Scamozzi (1552–1616). Adolf Zeisingin (1810–1876) kultaisen leikkauksen mukainen mies, Le Corbusier’n (1887–1965) Modulor, Ernst Neufertin  (1900–1986) Oktametrijärjestelmä ja Aulis Blomstedtin (1906–1979) Harmonikaalinen tutkielma ovat myös Vitruviuksen miehen perillisiä.
Android-sovelluskehitys

Android-sovelluskehitys on Android-ohjelmistojen luomisesta käytetty nimitys. Android-sovellusten kehittäminen tapahtuu usein Java-ohjelmointikielellä käyttäen Android SDK:ta. Android-sovelluksia voi kehittää myös käyttäen C++ -ohjelmointikieltä ja Android NDK:ta. Näiden tekniikoiden lisäksi on mahdollista toteuttaa niin sanottuja "hybridisovelluksia". Hybridisovellukset toimivat useammalla käyttöjärjestelmällä, mutta eivät pärjää suorituskyvyssä Android SDK:lla ja NDK:lla tehdyille sovelluksille. Lisäksi Android-laitteen sisäisiin laitteisiin, kuten kameraan tai kiihtyvyysanturiin päästään käsiksi vain käyttäen SDK:ta tai NDK:ta.

Android-kehitystyökalut

Android SDK (Software Development Kit) on työkalu, jota käytetään natiivien Android-sovellusten kirjoittamiseen. Android SDK sisältää kaikki Android-sovelluksen luontiin tarvittavat kirjastot, mukaan lukien käyttöliittymäohjelmointiin tarvittavat kirjastot, sekä ADB (Android Debugging Tools) debuggaustyökalun. Android-sovellusten debuggaaminen tapahtuu yleisesti ADB:n avulla. ADB:tä voidaan käyttää komentoriviltä käsin tai graafisesta kehitysympäristöstä. Yleisimpiä Android-ohjelmointiin käytettyjä kehitysympäristöjä ovat Android Studio sekä Eclipse. Myös Pascaliin pohjautuvia ratkaisut voi käyttää Android-sovellusten kehittämisessä. Yleisimpiä Pascaliin pohjautuvia työkaluja Android-sovelluskehitykseen ovat Delphi ja Lazarus, joka pohjautuu Free Pascal -kääntäjään.

Esimerkki

Esimerkki Androidin Activity:stä. Activity on luokka, joka tarvitaan Androidissa aina käyttöliittymän näyttämistä varten.
public class MainActivity extends Activity {

    @Override
    protected void onCreate(Bundle savedInstanceState) {
        super.onCreate(savedInstanceState);
        setContentView(R.layout.activity_main);
        // Näytetään pop-up, jossa teksti "Hello world!"
        Toast.makeText(this, "Hello world!", Toast.LENGTH_SHORT).show();
    }}

Sovelluksen julkaiseminen

Yleisin paikka Android-sovelluksen julkaisemiselle on Google Play -kauppa. Tunnuksen tekeminen Play-kauppaan maksaa 25 dollaria. Maksulla Google pyrkii minimoimaan niin sanottujen roskasovellusten julkaisemista. Tunnusten luomisen jälkeen käyttäjä voi julkaista sovelluksia Play-kaupassa. Yleensä sovelluksen näkyviin tuleminen muille käyttäjille kestää sovelluksen julkaisemisesta muutamia tunteja. Aika on kuitenkin verrattain vähäinen verrattuna esimerkiksi Applen App Storeen tuleviin sovelluksiin, sillä Google ei tarkista sovelluksia.
Wolf Kahler

Wolf Kahler (s. 3. huhtikuuta 1940 Berliini, Saksa) on saksalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Kadonneen aarteen metsästäjissä eversti Dietrichiä.
Kahler esiintyi vuonna 1975 monissa Yhdysvaltojen ja Ison-Britannian filmituotannoissa. Pituutensa (193 cm), vaaleiden hiustensa ja sinisten silmiensä ansiosta hän on esiintynyt usein natsirooleissa. Kahlerin ääni esiintyi myös videopeleissä, esimerkkinä Kaiser Vlad Battalion Warsissa.
Kahler on esiintynyt myös mainoksissa.
Deiran kellotorni

Deiran kellotorni (arab. دوار الساعة ديرة‎‎) tai Dubain kellotorni on betoninen monumentti Dubain kaupungissa Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa. Se sijaitsee Deiran kaupungiosassa Dubain itäosassa olevassa liikenneympyrässä D89-tiellä, kaupungiosia yhdistävän sillan tuntumassa. Torni oli sheikin lahja langolleen. Sitä alettiin rakentaa vuonna 1964 ja perusteellinen korjaus betonin rapauduttua oli tarpeen jo 1972.
Arseniitti

Arseniitti (AsO₃³⁻) on arseenin anioni, jossa arseeni esiintyy hapetusasteella +III. Hapetusasteella +V (AsO₄³⁻) syntyviä yhdisteitä kutsutaan puolestaan arsenaateiksi. Arseniitit liukenevat helposti veteen. Suomessa arseenia esiintyy arseniittimuodossa pohjasedimenteissä ja syvien, hapettomien kaivojen vedessä. 
Arseniittiyhdisteet ovat monille eliöille myrkyllisempiä kuin arsenaatit. Niitä käytettiin 1950- ja 1960-luvuilla tuholaismyrkkynä, mutta aineiden markkinointi kiellettiin jo 1960-luvulla. 
Sekä luontainen että torjunta-aineista levinnyt arseeni ovat ongelmia juomavedessä. Jos arseeni on arseniittimuodossa, se voidaan poistaa käänteisosmoosin avulla.
Armas Nikander

Armas Toivo Nikander (9. toukokuuta 1883 Helsinki – 14. marraskuuta 1947 Tampere) oli suomalainen insinööri ja vuorineuvos joka oli tamperelaisen Lokomo Oy:n toimitusjohtajana 1925–1947.
Nikanderin vanhemmat olivat liikemies Johan Nikander ja Sofie Wilhelmine Degerth. Hän kävi kahdeksan luokkaa lyseota ja opiskeli sitten laivanrakennusta Ruotsissa, Tanskassa ja Saksassa vuosina 1903–1908.
Nikander oli Porin Konepaja Oy:n laivanrakennusosaston työnjohtajana 1909–1910, Savonlinnan Telakka ja konepaja Oy:n teknillisenä johtajana ja isännöitsijänä 1910–1914, Tampereen Pellava- ja rautateollisuus Oy:n veturiosaston verstasinsinöörinä 1914–1917, Oy Lehtoniemen toimitusjohtajana 1917–1921, A. Ahlström Oy:n Varkauden konepajan johtajana 1921–1923 sekä Wärtsilä Oy:n yli-insinöörinä ja teknillisenä johtajana 1923–1924. Oy Lokomon toimitusjohtajana hän oli vuodesta 1925 alkaen. Nikanderin aikana Lokomo aloitti 1926 ruostumattoman teräksen valmistuksen ensimmäisenä Suomessa. Yhtiö laajensi myös tuotevalikoimaansa alkaen valmistaa muun muassa lämmityskattiloita, murskaimia ja erilaisia teollisuuden koneistoja. 1930-luvulla laajennettiin teräsvalimoa ja otettiin käyttöön sähköhitsaus. 
Nikander oli Suojeluskuntain Ase- ja Konepaja Oy:n hallituksen jäsen sekä Suomen metalliteollisuuden yhdistyksen hallituksen jäsen vuodesta 1926 ja Suomen metalliteollisuuden työnantajaliiton hallituksen jäsen vuodesta 1928. Hänestä tuli Puolan konsuli 1932.
Nikander kuoli tapaturmaisesti auto-onnettomuudessa marraskuussa 1947. Hänen seuraajakseen tuli varatuomari Lauri J. Kivekäs.
Armas Nikander oli naimisissa vuodesta 1913 Tony Natalia Greulingin kanssa.
Marja Simonsuuri-Sorsa

Marja Inkeri Simonsuuri-Sorsa (28. elokuuta 1939 Helsinki – 22. lokakuuta 2018 Espoo) oli suomalainen perinnöllisyystieteilijä ja professori. Hän oli Helsingin yliopiston perinnöllisyystieteen dosentti vuodesta 1970, Työterveyslaitoksen laboratoriopäällikkö vuodesta 1980, myöhemmin tutkimusprofessori sekä Suomen Akatemian tutkijaprofessori vuodesta 1983 sekä opetusministeriön koulutus- ja tiedeosaston johtaja 1997–2002. Hän tutki kemikaalien myrkyllistä vaikutusta perimään, mutageneesin ja karsinogeneesin keskinäisiä yhteyksiä sekä perimämyrkyllisille aineille altumisen seurantamenetelmiä ja varhaisia vaikutuksia.
Simonsuuri-Sorsa sai vuonna 2010 Collegium Ramazzini -palkinnon tunnustuksena työstään perimävaurioiden tutkimuksessa työ- ja ympäristöterveyden sekä kansanterveyden alalla sekä vuonna 2017 Björn Kurtén -palkinnon.
Simonsuuri-Sorsa oli professori Veikko Sorsan puoliso.
Iso Palolampi (Rovaniemi, Sonka)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Palojoen valuma-alueella (67.97), jonka Palojärven valuma-alueeseen (67.973) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 124,4 metriä mpy.
HMS Björn

Valmistus

Alus tilattiin Motalan telakalta Norrköpingistä ja se laskettiin vesille 26. marraskuuta 1873. Alus otettiin palvelukseen 16. huhtikuuta 1874.

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 25. elokuuta 1922 ja se myytiin 1933 Karlskronan telakalle öljyproomuksi.
Keltasilkkikerttunen

Levinneisyys

Keltasilkkikerttusta tavataan Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa, Laosissa, Myanmarissa, Nepalissa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleinen ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Urpo Viinikka

Toivo Urpo Viinikka (6. maaliskuuta 1920 Helsinki – 25. elokuuta 1944) oli suomalainen lääketieteen kandidaatti ja sotilasvirkamies joka teloitettiin elokuun lopulla 1944. Viinikka oli ainoa päällystöön kuulunut jatkosodan aikana teloitettu suomalainen sotilas. Hän oli sotilasarvoltaan korpraali mutta sotilasvirkamiehenä hänet rinnastettiin tehtäviensä vuoksi päällystöön.
Viinikan vanhemmat olivat johtaja Toivo Abraham Viinikka ja Ester Edit Snellman. Hän ehti olla kolme kuukautta naimisissa sarjakuvapiirtäjä Ola Fogelbergin tyttären Ruth (Toto) Fogelbergin kanssa.
Viinikka pääsi ylioppilaaksi Helsingin yhteiskoulusta ja realilukiosta 1938. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, suoritti lääketieteen alkututkinnon 1939 ja valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1941. Viinikka suoritti varusmiespalveluksensa 1940 ja hänet ylennettiin korpraaliksi samana vuonna. Jatkosodan aikana Viinikka oli lääkärinä eri joukko-osastoissa ja viimeksi hän oli Erillinen Pataljoona 22:n pataljoonalääkärinä.
"Kranaattikauhusta" kärsinyt Viinikka pakeni 10. heinäkuuta 1944 Suistamon Loimolassa joukkosidontapaikalta, jossa hän oli ollut yksin lääkärinä ja jonne oli juuri tuotu paljon taistelussa haavoittuneita. Metsässä täysin sekavana harhaillut Viinikka saatiin kiinni jo seuraavana päivänä ja hänet vietiin sotasairaalaan Seinäjoelle. Mielentilatutkimuksessa hänen katsottiin olleen psykoosin alaisena, mutta hänet palautettiin siitä huolimatta elokuun lopussa omaan joukko-osastoonsa syytettäväksi pelkuruudesta. Todistajanlausuntojen mukaan Viinikka kannatti liittoutuneita ja kuunteli Ruotsin radiota, millä perusteella hänen arveltiin vain teeskennelleen oireensa. Viinikka tuomittiin sotapelkuruudesta kuolemaan 7. divisioonan komentajan Selim Isaksonin asettamassa pikaoikeudessa 25. elokuuta 1944. Tuomio pantiin täytäntöön samana päivänä. Viinikka oli viimeisiä Suomessa teloitettuja suomalaisia.
Myös 11. divisioonan tiedustelu-upseerina toiminut majuri Max von Hellens tuomittiin kuolemaan vakoilusta vuodenvaihteessa 1942–1943. Hänen tuomiotaan ei kuitenkaan pantu täytäntöön Yhdysvaltain painostuksen takia ja presidentti Risto Ryti hylkäsi von Hellensin oman armonanomuksen mutta jätti von Hellensin vaimon tekemän armonanomuksen ratkaisematta koko sodan loppuajaksi. Välirauhan jälkeen syyskuussa 1944 von Hellens vapautettiin liittoutuneiden hyväksi toimineena.
Viinikan vaimo Toto Fogelberg-Kaila nosti tapauksesta sodan jälkeen kanteen ja sotaviskaali ryhtyi viemään juttua eteenpäin. Viinikan tuominnutta sotatuomaria ja divisioonan sekä pataljoonan komentajaa syytettiin virkavirheestä, sillä Viinikkaa koskeneita lausuntoja oli annettu ja tulkittu puolueellisesti eikä pikaoikeuden asettamiselle ollut laillisia perusteita, sillä menettely oli tarkoitettu vain tapauksiin, joissa rankaisemisen lykkääminen voisi vaarantaa turvallisuuden. Kaikki syytteet kuitenkin hylättiin sotaylioikeudessa ja lopulta myös korkeimmassa oikeudessa vuonna 1947.
Hakola

Hakola on kylä entisen Alahärmän kunnan alueella Kauhavalla Etelä-Pohjanmaalla. Kylä on Lapuanjoen varrella lähellä valtatie 19:ää ja muutaman kilometrin koilliseen Ylihärmän kirkonkylästä. Hakolassa on noin 400 asukasta ja siellä on muun muassa entisen Härmän sairaalan tiloissa toimiva terveyskeskuksen vuodeosasto, päiväkoti sekä 80 oppilaan Hakolan koulu. Kirkonrakentaja Antti Hakola asui Hakolan kylässä.
Biltmore Estate

Biltmore Estate on ranskalaista renessanssia edustava kartano Yhdysvaltain Pohjois-Carolinassa, lähellä Ashevillen kaupunkia. Sen rakennutti George Washington Vanderbilt II vuosina 1888–1895 arkkitehtien Richard Morris Huntin ja Frederick Law Olmstedin piirustusten pohjalta. Se on edelleen Vanderbiltin jälkeläisten omistuksessa ja siellä toimii nykyisin museo. Noin 16 260 neliömetrillään rakennus on Yhdysvaltain suurin yksityisomisteinen talo. Se on myös listattu yhdeksi Yhdysvaltain kansallishistoriallisista maamerkeistä.
Biltmore Estaten alueella on kuvattu muun muassa elokuvia Joutsen (1956), Tervetuloa, Mr. Chance! (1979) ja Riku Rikas (1994).
Homogeeninen polynomi

Matematiikassa homogeeninen polynomi on polynomi, jonka termit ovat monomeja, joiden asteet ovat samat. Esimerkiksi x^5 + 2 x^3 y^2 + 9 x y^4 on homogeeninen polynomi, jonka aste on 5. Homogeenisen polynomin synonyymejä ovat algebrallinen muoto ja muoto. Homogeenista toisen asteen polynomia kutsutaan neliömuodoksi ja se voidaan esittää symmetrisen matriisin avulla. Algebrallisten muotojen teorialla on runsaasti sovelluksia sekä puhtaassa matematiikassa että teoreettisessa fysiikassa.
Etunojapunnerrus

Etunojapunnerrus on lihaskuntoharjoite. Se suoritetaan päinmakuulla siten, että vain kämmenet ja varpaat koskettavat maata. Tämän jälkeen ojennetaan kädet työntäen vartaloa ylöspäin ja laskeudutaan takaisin ala-asentoon. Punnerruksessa rinnan on käytävä mahdollisimman lähellä lattiaa.
Punnerrus kehittää rintalihaksia ja ojentajia, mutta vaikuttaa hieman myös kolmipäisiin hartialihaksiin, serratus anterior-lihaksiin ja keskivartaloon. Etunojapunnerrus on perusliike tavallisilla kuntoilijoilla, sekä koululiikunnassa ja armeijassa.

Muunnelmat

Tavallisesti punnerruksessa selkä ja jalat ovat suorina ja vain jalkaterät ja kämmenet koskettavat lattiaa. Kevyempi muunnelma on, että jalkaterien sijaan polvet koskettavat maata. Punnerruksen voi tehdä myös niin, että kämmenet ovat vierekkäin ja peukalot sekä etusormet ovat yhdessä. Tämä on ns. "timanttipunnerrus". Etunojapunnerruksen voi tehdä myös jalat ylemmällä tasolla ja kädet alemmalla, tai toisinpäin. Punnerrus voidaan suorittaa myös seinää vasten seisten työntämällä itseä poispäin seinästä; tämä on kevyt punnerrus ja sitä suositellaan erityisesti iäkkäille. Punnerruksen voi tehdä myös ponnistamalla käsillä ilmaan ja esimerkiksi taputtaa ilmassa aikana ennen alastuloa. Myös sormenpäillä oleminen kämmenien sijasta tekee punnerruksesta vaikeamman.

Nyrkkeilijän punnerrus

Monet nyrkkeilijät punnertavat nyrkkeilyhanskat kädessä. Tällöin rannetta ei voi taivuttaa, eikä laittaa kämmentä maahan, joten liike on suoritettava rystysillään. Useissa kamppailulajeissa, kuten taekwondossa ja karatessa liike tehdään ilman hanskoja, jotta rystyset "kovettuvat" ja kestävät enemmän lyöntejä.

Maltalaiset punnerrukset

Maltalainen punnerrus on liike, jossa kädet ovat lattiassa lähellä lonkkia ja leveällä.

Hindupunnerrukset

Hindupunnerrus (tai Hanuman-punnerrus) on Intiassa kehitetty punnerrustyyli, jota käytetään intialaisissa itsepuolustuslajeissa, etenkin pehlwanissa. Hindupunnerrus aloitetaan kolmiomaisesta asennosta lantio korkealla, sukelletaan alas ja noustaan takaisin ylös ylävartalo edellä ja pää pystyssä.

Punnerruksessa kannateltu paino

Erään tutkimuksen mukaan koehenkilöt kannattelivat keskimäärin 69,16 % kehonpainostaan punnerrusliikkeen yläasennossa ja 75,04 % liikkeen ala-asennossa. Vastaavien lukemien kevennetylle, polvet maassa tehtävälle, punnerrukselle havaittiin olevan 53.56 % ja 61,80%.
Robert Åsbacka

Robert Åsbacka (s. 8. helmikuuta 1961 Teerijärvi) on suomalainen kirjailija. Hänen romaaninsa Kring torget i Skogshall oli Finlandia-palkintoehdokas 2006. Åsbacka on vastaanottanut Svenska litteratursällskapetin palkinnon 2006 ja Finlands svenska televisionin palkinnon 2004. Vuonna 2005 hän oli ehdolla Runeberg-palkinnon saajaksi.
Konstantin Schröder

Konstantin Schroeder (tai Schröder) (29. kesäkuuta 1808, Uukuniemi – 9. elokuuta 1868, Valkeasaari) oli runoilija, sanomalehtimies ja Valkeasaaren kirkkoherra.
Schroederin vanhemmat olivat Uukuniemen kirkkoherra Johan Schroeder ja Anna Charlotta Åkerblom. Hän kävi Viipurin lukiota 1823-1826 ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1826. Schroeder opiskeli Helsingin yliopistossa ja hänet vihittiin papiksi 1834. Hän oli pappina Valkealassa, Inkerin Lempaalassa, Narvassa ja Pietarin suomalaisessa Marian seurakunnassa. Vuonna 1837 Schroeder valittiin Valkeasaaren kirkkoherraksi ja vuonna 1839 hänestä tuli myös Rajajoen (Systerbäck) kivääritehtaan saarnaaja. Schroeder hoiti kirkkoherran virkaa kuolemaansa saakka.
Schroederin runoja ja suorasanaisia tekstejäkin julkaistiin useissa sanomalehdissä, myös nimimerkeillä Lieto ja -n-r. Runoista tunnetuimpia lienevät vuonna 1840 Sanan Saattajassa Wiipurista julkaistu sururuno Kristiina Maria sekä sernadi Vait! vuoden 1845 Kanavassa. Schroeder myös opetti suomen kielen kirjoitusta inkeriläiselle kansanrunoilijalle Jaakko Räikköselle. Vuosina 1857-1858 hän toimi Suomen Julkisten Sanomien ensimmäisenä toimittajana.
Schroeder oli naimaton.
Mk 101 Lulu

Mk-101 Lulu oli ilmasta pudotettava ydinräjähteen sisältänyt syvyyspommi. Sen kehitti Yhdysvallat kylmän sodan aikana 1950-luvulla. Se käytti W34-ydinkärkeä, jonka räjähdysteho oli 11 kilotonnia TNT:tä. Yhdysvaltain laivasto otti aseen palveluskäyttöön sukellusveneiden torjuntaan vuosina 1958–1971. Siitä oli viisi eri versiota. Asetta myös varastoitiin USA:n ulkopuolelle NATO-maiden varastoihin, mutta amerikkalaisten joukkojen valvontaan. 
Se voitiin pudottaa ainakin Avro Shackleton, Lockheed P-2 Neptune ja Lockheed P-3 Orion pommikoneista.
Aseen pituus oli 229 cm, halkaisija 46 cm ja se painoi 540 kg.
Pommissa ei ollut kehittyneitä turvajärjestelmiä, vaan jos toimintakuntoon viritetty Mk-101 Lulu vieri laidan yli sotalaivan kannelta, se räjähti upottuaan asetettuun räjähdyssyvyyteen (siinä ei ollut vapaan pudotuksen tunnistinta, joka olisi huomannut milloin se pudotettiin lentokoneesta).
Mk-101 Lulun korvasi yleiskäyttöinen B57-ydinpommi 1960-luvulta alkaen. B57:tä voitiin käyttää sekä maakohteiden strategiseen pommitukseen että syvyyspommina sukellusveneitä vastaan. Nykyisin ydinräjähteitä ei suunnitella enää käytettävän sukellusveneiden torjuntaan. Ydinasevallat USA, UK, Ranska, Venäjä ja Kiina poistivat kaikki sukellusveneitä vastaan tarkoitetut ydinaseet palveluskäytöstä vuoden 1990 tienoilla.
Mikko Hietaharju

Mikko Johannes Hietaharju (s. 17. huhtikuuta 1950 Ähtäri) on suomalainen valokuvaaja ja kouluttaja, joka on julkaissut useita teoksia.

Henkilöhistoria

Mikko Hietaharju syntyi Artturi ja Mirjam Hietaharjun perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1974 on psykologi Anna-Liisa Laitinen. Hietaharju tuli ylioppilaaksi 1969 ja valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi 1975 ja liikuntatieteiden kandidaatiksi 1976. Filosofian tohtoriksi hän väitteli Jyväskylän yliopistossa 2006. Hietaharju on työskennellyt Jyväskylän yliopiston palveluksessa 1975–1985, stipendiaattina 1986–1987, Keski-Suomen läänin valokuvataiteen ohjaavana läänintaiteilijana 1988–1997 sekä Tampereen yliopiston vs. lehtorina 1998–1998. Vuonna 1999 hänestä tuli Jyväskylän aikuiskoulutuskeskuksen kouluttaja. Hietaharju on myös toiminut valokuva- ja musiikkikriitikkona. Hän on pitänyt useita yksityisnäyttelyitä ja osallistunut yhteisnäyttelyihin vuodesta 1978. Hän sai valokuvataiteen valtionpalkinnon vuonna 1985 (Fotogenesis-ryhmä).
Alex Cross

Alex Cross on fiktiivinen hahmo James Pattersonin Alex Cross -kirjasarjassa ja sen pohjalta tehdyissä elokuvissa. Cross on afroamerikkalainen etsivänä toimiva entinen FBI-agentti ja psykologi.

Työelämä

Alex Cross työskenteli aluksi yksityisenä psykologina Washingtonissa. Hän kamppaili elannosta kolme vuotta, kunnes luovutti. Hän liittyi Washingtonin poliisiin psykologiksi työskentelemään murhien ja muiden suurten rikosten parissa. Cross on profiloija. Hän on VICAP-ohjelmassa (Violent Criminal Apprehension Program, suom. Väkivaltaisten rikollisten tietokanta) yhdessä FBI:n ja Washingtonin poliisin kanssa. Oltuaan lyhyen aikaa FBI:n agenttina Cross siirtyi takaisin yksityiseksi psykologiksi ja jatkoi Washingtonin poliisin ja FBI:n auttamista tarvittaessa. Hän palasi myöhemmin poliisivoimiin erityiskonsultiksi suurten tapausten yksikköön. Washington Post -lehti julkaisi syventävän artikkelin Crossista otsikolla ”Cross - The Last Southern Gentleman” (suom. Cross - Etelän viimeinen herrasmies). Artikkeli ylisti hänen työtään murhien parissa, ja se toi hänet yhteiskunnan tietoon.

Yksityiselämä

Alex Cross syntyi Winston-Salemin kaupungissa Pohjois-Carolinassa. Alexin vanhemmat kuolivat hänen ollessa nuori: äiti kuoli keuhkosyöpään Alexin ollessa yhdeksänvuotias ja alkoholisti-isä vuotta myöhemmin. Alex lähetettiin Washingtoniin isoäitinsä Regina Cross Hopen (”Nana Mama”) luokse asumaan. Isoäiti työskenteli tuolloin englannin opettajana ja apurehtorina. Alexilla on kolme veljeä, joista kaksi on kuollut.
Alexin vaimo Maria, joka työskenteli sosiaalityöntekijänä, ammuttiin eräästä ohiajavasta autosta käsin. Tapausta ei koskaan ratkaistu. Alexin vastuulle jäivät heidän kaksi lastaan, Damon ja Janelle. Alexilla on toinenkin poika, Alex Jr. Pojan äiti, Christine Johnson, oli rehtori Sojourner Truth Schoolissa. He eivät olleet koskaan naimisissa.
Kirjassa Double Cross Alex rakastuu poliisivoimien nousevaan tähteen, etsivä Brianna "Bree" Stoneen, ja he menevät naimisiin kirjassa I, Alex Cross.
Alex työskentelee vapaaehtoisena St. Anthonyn soppakeittiössä, jossa häntä kutsutaan "Maapähkinävoimieheksi". Hän tarjoaa siellä myös ilmaisia terapiasessioita. Hänen harrastuksiinsa kuuluu pianonsoitto sekä fiktiivisten kirjojen ja tietokirjojen lukeminen. Lisäksi hän pitää lapsilleen nyrkkeilytunteja kotikellarissa. Hänen mielestään paras lomakohde on Karibia.

Koulutus

Alex Crossilla on psykologian tutkinto Johns Hopkinsin yliopistosta Baltimoresta. Hänen erikoisalanaan on epänormaali psykologia ja kriminaalipsykologia. Hän työskenteli ennen valmistumistaan vuoden ajan avustajana maatilalla.