google/wiki40b huggingface dataset:
Bertus Aafjes

Lambertus Jacobus Johannes ”Bertus” Aafjes, kirjailijanimeltään Jan Oranje ja Sick Sack  (12. syyskuuta 1914 – 23. huhtikuuta 1993) oli alankomaalainen kirjailija. Hän kirjoitti runokokoelmia ja matkakuvauksia, proosaa ja esseitä. Hänen teoksiaan ovat esimerkiksi ”Een voetreis naar Rome” (1946) ja ”Het Konings graf” (1948).
Viktor Heikel

Frans Viktor Heikel (23. elokuuta 1842 Turku – 27. heinäkuuta 1927 Porvoo) oli suomalainen voimistelunopettaja, jota on kutsuttu suomalaisen voimistelun isäksi.
Heikelin vanhemmat olivat lehtori, Pietarsaaren kirkkoherra Henrik Heikel (1808–1867) ja Wilhelmina Johanna Schauman. Hänen nuorempi veljensä oli pankinjohtaja ja valtiopäivämies Felix Heikel (1844–1921) ja sisarensa opettaja Anna Heikel.
Viktor Heikel pääsi ylioppilaaksi Turun lukiosta 1860. Hän opiskeli voimistelunopettajaksi 1867–1871 Tukholmassa, Dresdenissä ja Karlsruhessa. Hänestä tuli 1869 Helsingin ruotsalaisen normaalilyseon voimistelunopettaja ja 1873 Uudenkaarlepyyn opettajaseminaarin voimistelun ja luonnonhistorian lehtori. Heikel toimi 1876–1911 Keisarillisen Aleksanterin-yliopiston voimistelulaitoksen yliopettajana. Hän sai professorin arvonimen 1907 ja hänestä tuli Helsingin yliopiston lääketieteen kunniatohtori 1919.
Heikel loi suomalaisen voimistelujärjestelmän yhdistämällä ruotsalaisen lingiläisen ja saksalaisen Turnen voimistelujärjestelmien parhaimmat ominaisuudet. Vuonna 1882 Heikel käynnisti yliopiston voimistelulaitoksella kaksivuotisen voimistelunopettajakoulutuksen.
Viktor Heikel oli 1860-luvulla tuomassa baptismia Suomeen yhdessä sisarensa Anna Heikelin kanssa. Vuonna 1887 hän perusti Föreningen för religionsfrihet och tolerans i Finland -nimisen yhdistyksen. Hän oli mukana 1905 perustetun Prometheus-seuran toiminnassa.
Viktor Heikel oli naimisissa vuodesta 1873 Hanna Kihlmanin kanssa, heidän poikansa Allan Phayllos Heikel (s. 1885) oli lääkäri.
Hans-Georg Maaßen

Hans-Georg Maaßen (s. 24. marraskuuta 1962 Mönchengladbach, Saksan liittotasavalta) oli Saksan kotimaantiedustelupalvelun BfV:n johtaja syyskuuhun 2018. Hänet siirrettiin uuteen tehtävään sen jälkeen kun hän oli vähätellyt tapahtumia Saksan Chemnitzin mellakoissa syyskuussa 2018. Hänet aiottiin alun perin siirtää sisäministeriön valtiosihteeriksi, mutta koska se oli aiempaa korkeampi virka, siitä nousseen hälyn vuoksi hänelle räätälöitiin erityisneuvonantajan virka.
Stage Struck

Kappaleet

Kappaleet kirjoittanut Rory Gallagher.
Kaman tekojärvi

Kaman tekojärvi (ven. Ка́мское водохрани́лище, Kamskoje vodohranilištše; myös Permin tekojärvi, Пермское водохранилище, Permskoje vodohranilištše) on Kama-joen muodostama tekoallas Permin aluepiirissä Venäjällä. Sen pinta-ala on 1 915 neliökilometriä, tilavuus 12,2 kuutiokilometriä, pituus 272 kilometriä, suurin leveys 30 kilometriä, keskisyvyys 6,3 metriä ja suurin syvyys 30 metriä. Vedenpinnan korkeus vaihtelee 7 metriä. Tekojärveen laskevat tärkeimmät joet – Tšusovaja, Sylva, Obva, Inva, Kosva, Jaiva, Kondas ja Tšermoz – muodostavat 50–140 kilometriä pitkiä ja 10–15 kilometriä leveitä lahtia.
Tekojärven muodostaa Permin lähelle vuonna 1954 rakennettu Kaman vesivoimalaitoksen pato. Allas täytettiin kevääseen 1956 mennessä. Tekoallasta käytetään laivaliikenteen väylänä sekä kalastukseen. Sen rannalla sijaitsevat Permin, Dobrjankan, Tšormozin, Bereznikin, Usoljen ja Solikamskin kaupungit.
Ruiskaunokki

Ruiskukka kulttuurissa ja politiikassa

Ruiskaunokki on Viron kansalliskukka ja Suomessa Päijät-Hämeen maakuntakasvi. Monet porvarilliset puolueet, kuten Kansallinen Kokoomus Suomessa, käyttävät ruiskaunokkia tunnuksenaan. Myös Ruotsin Kansanpuolue liberaalit, Ahvenanmaan liberaalit ja Viron konservatiivinen kansanpuolue käyttävät ruiskaunokkia tunnuksinaan. Saksassa ja Itävallassa ruiskaunokki on erityisesti kansallissosialistien käyttämä tunnus Itävallan natsien käytettyä sitä salaisena tunnuksenaan ennen valtaannousuaan 1930-luvulla. Toisen maailmansodan jälkeen äärioikeistolaisen Vapauspuolueen edustajat käyttivät ruiskaunokkia useiden vuosien ajan, luopuen siitä kuitenkin vuonna 2017 hallitukseen päästyään alppitähden hyväksi. Saksassa vuonna 2019 perustettu äärioikeistolainen AdP-pienpuolue otti sen viralliseksi tunnuksekseen.
Gibraltar Music Festival

Gibraltar Music Festival on Gibraltarissa järjestettävä musiikkitapahtuma. Ensimmäisen kerran se järjestettiin vuonna 2012. Gibraltarin kulttuuriministeriö vahvisti 10. elokuuta 2012, että tapahtuma järjestetään Victoria Stadiumilla 8. syyskuuta 2012. Konsertin pääesiintyjä oli brittiläinen Jessie J. Muita konsertissa esiintyneitä artisteja olivat Ali Campbell UB40:stä sekä paikalliset yhtyeet Noiz, Jetstream ja Atomica 4. Liput tapahtumaan maksoivat 30 puntaa. Alle 12-vuotiaat pääsivät ilmaiseksi sisään. Festivaalista odotetaan tulevan vuosittain järjestettävä tapahtuma.
Tapahtuman järjestämisestä vastasi Gibraltarin hallitus. Se oli osa Gibraltarin kansallisviikon juhlintaa. Festivaali on suurin Gibraltarissa järjestetty musiikkitapahtuma.
Abdirahman Osman

Abdirahman Omar Osman (lempinimeltä Engineer Yarisow; 16. elokuuta 1965 – 1. elokuuta 2019 Doha) oli somalialainen poliitikko. Hän toimi Mogadishun pormestarina, kunnes kuoli itsemurhapommituksen uhrina.
Osman pakeni Somalian sisällissodan aikana 1990-luvulla Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, sai maan kansalaisuuden ja toimi Labour-puolueessa, mutta palasi Somaliaan vuonna 2008 sen jälleenrakennuksessa auttamaan. Hänestä tuli vuonna 2015 Somalian hallituksen kauppa- ja teollisuusministeri, vuonna 2017 informaatioministeri ja vuonna 2018 Mogadishun pormestari.

Kuolema

24. heinäkuuta 2019 Osman loukkaantui pahoin pommi-iskussa toimistollaan. Myös kuusi hänen työtovereistaan kuoli ja yhdeksän loukkaantui. Osman lennätettiin yhdeksän muun loukkaantuneen kanssa Qatariin hoidettavaksi, mutta hän kuoli 1. elokuuta. Iskun toteutti naispuolinen itsemurhapommittaja, jonka teosta vastuun otti Al-Shabaab. Sekä ääriryhmä että YK:n tukeman hallituksen edustajat kertoivat, että iskun pääkohteena oli ollut YK-lähettiläs James Swan, joka kuitenkin oli lähtenyt toimistolta minuutteja aiemmin.
Lakko (elokuva)

Juoni

Juoneltaan yksinkertaisen elokuvan tapahtumat alkavat tehtaalta, jonka työntekijät eivät ole tyytyväisiä työskentelyolosuhteisiin. Tehtaan johto ei huomioi työntekijöiden vaatimuksia vaan pikemminkin vaati heiltä kovempaa työpanosta. Tehtaan ilmapiiri kiristyy entisestään, ja eräs työntekijä tekee itsemurhan jouduttuaan aiheettomasti syytetyksi varkaudesta. Muiden työntekijöiden mitta täyttyy, ja väkivaltaa käyttäen he marssivat ulos tehtaalta. Suuren kaupunkilaisjoukon tukemana työntekijät eivät suostu palaamaan takaisin ennen kuin tehtaan johto suostuu heidän vaatimuksiinsa.
Dzisna

Historia

Slaavit perustivat kylän nykyisen kaupungin paikkeille Väinäjoen ja sen Disna-sivuhaaran risteykseen 10. vuosisadalla. Asukkaat puolustivat itseään tarvittaessa mm. Väinäjokea pitkin kulkeneita viikinkijoukkoja vastaan.
Kaupunkioikeudet ja nykyisen vaakunansa paikkakunta sai 1567. Sodat veivät veronsa. Historian kuluessa kaupunki paloi kahdesti. Väkiluku oli ylimmillään 1900-luvun alkupuolella; juutalaisten osuus oli suuri väestöstä. Vuonna 1942 saksalaisjoukot tappoivat enemmistön eli noin 3 800 kaupungin asukasta. Sotien jälkeen Dzisna väkiluku on pysynyt alle 2500 asukkaassa.

Sijainti ja liikenne

Dzisnan pikkukaupunki sijaitsee Itämereen laskevan Väinäjoen rannalla Mjoryn piirissä Vitsebskin alueella Valko-Venäjän pohjoisosissa. Lähimmät suuremmat kaupungit ovat Navapolatsk ja Polatsk, jotka sijaitsevat vesitse tai maanteitse (P14 kantatietä) noin 30 ja 40 kilometriä Dzisnasta itään. Kaupungista on (ainakin ollut kesäaikaan) lossi- tai lauttayhteys Väinäjoen pohjoispuolelle.
Häävälän linnamäki

Linnamäki

Linnavuori sijaitsee Halikon kirkosta kuusi kilometriä pohjoiskoilliseen ja sijaitsee noin 400 metriä Halikonjoesta itään. Kallioinen huippu kohoaa jopa 35 metriä ympäristöään ylemmäksi. Kallioalueen itäpuolella sijaitsee jyrkänteitä, jotka olisivat luontainen suoja vihollisia vastaan. Muut rinteet ovat jyrkkiä paitsi eteläinen suunta, jossa maasto on loivaa. Sieltä löydettiin 1800-luvulla 12 metriä pitkä vallimaisia rakenteita. Niitä ei olla vielä tutkittu ja ne saattavat olla myös jääkauden jälkeinen rantakivikko.
Sigma Sound Studios

Sigma Sound Studios oli Pennsylvanian Philadelphiassa, Yhdysvalloissa sijainnut äänitysstudio, jonka perusti Joseph Tarsia vuonna 1968. Se oli Yhdysvaltain järjestyksessään toinen studio, missä oli mahdollisuus 24-raitanauhoitukseen.
1970-luvulla studiolla oli suuri merkitys ns. Philadelphia soulin kehittämisessä. Myös brittiläinen artisti David Bowie äänitti Sigma Soundissa suurimman osan soul-voittoisesta albumistaan Young Americans.
Tarsia perusti toisen Sigma Soundin New Yorkiin 1970-luvun lopulla. Se oli toiminnassa 1980-luvun puoliväliin asti.
Tarsia myi Sigma Sound Studiosin vuonna 2003.
Elisabeth Blomqvist

Anna Charlotta Elisabeth Blomqvist (17. helmikuuta 1827 Helsinki – 9. kesäkuuta 1901) oli suomalainen tyttökoulun johtajatar ja taidemaalari. Hän maalasi nuorena opiskellen Berndt Godenhjelmin johdolla ja hänen teoksensa Hanna kangaspuilla kuuluu Ateneumin kokoelmiin. Hän ei kuitenkaan ryhtynyt taiteilijan uralle vaan toimi opettajana äitinsä perustamassa yksityisessä tyttökoulussa. Vuodesta 1852 koulu oli hänen ja hänen sisarensa omistuksessa, ja sen toiminta laajeni. Hän oli Helsingin ruotsalaisen tyttökoulun johtajatar 1852–1898. Kouluun perustettiin opettajatarluokka, josta ajan myötä tuli ruotsalainen jatko-opisto 1886.
Blomqvistin isä oli professori Alexander Blomqvist.
Sulhanen vastatuulessa

Juoni

Johnny Dalton (Frank Sinatra) ja Mildred ”Mibs” Goodhue (Jane Russell) ovat samassa pankissa työskenteleviä pankkivirkailijoita, jotka ovat rakastuneita toisiinsa ja haluavat avioitua. Kumpikaan ei tienaa paljoa rahaa, joten Johnny ei halua päättää hääpäivää ennen kuin hänellä on tarpeeksi säästöjä. Ruokapaikassa työskentelevä tarjoilija ja Johnnyn kaveri Emile J. Keck (Groucho Marx) vihjailee, että ei voi olla vaikeaa löytää rahaa pankista, mutta Johnny haluaa mieluummin pysyä kaidalla tiellä.
Kun Johnny pelastaa vedonvälittäjä ”Hot Horse” Harrisin (Nestor Paiva) hulttioiden pahoinpitelyltä, kiitollinen Harris lyö Johnnyn nimellä raviradalla vetoa ”voittamattoman” hevosen puolesta – yhtäkkiä Johnnysta tulee 60 000 dollaria rikkaampi. Johnny ja Mibs eivät ehdi nauttia hyvästä onnestaan, koska pankissa vuotaa tieto jonkun kavaltaneen pankilta 70 000 dollaria ja kaikki alkavat epäillä äkkirikastunutta Johnnya kavalluksesta.

Tuotanto

Elokuvan työnimenä oli It’s Only Money. RKO:n johtaja Howard Hughes vaihtoi It’s Only Money -nimen Double Dynamiteksi, joka viittaa Jane Russellin kuuluisaan rintavakoon. Sulhanen vastatuulessa kuvattiin marras-joulukuun 1948 aikana. Hughes oli tyytymätön elokuvaan ja hyllytti sen vuoden 1951 loppuun asti, kunnes hän laati mainoskampanjan, joka korosti hänen suojattiaan Jane Russellia. Alun perin pääosaa esittävän Frank Sinatran nimi oli ennen Jane Russellin ja Groucho Marxin nimiä elokuvan alkuteksteissä ja elokuvajulisteissa. Koska Hughesin ja Sinatran välit olivat kireät ja Sinatran ura oli elokuvan aikaan alamäessä, Hughes määräsi Sinatran nimen laitettavan kolmannelle sijalle. Vaikka elokuussa 1946 The Hollywood Reporter ilmoitti 20th Century Foxin ostaneen Quentin Reynoldsin tarinan It’s Only Money elokuvaoikeudet, tarina ja Sulhanen vastatuulessa -elokuva eivät liity mitenkään toisiinsa.

Julkaisu

Sulhanen vastatuulessa sai ensi-iltansa Yhdysvaltain New Yorkin Paramount Theatressa 25. joulukuuta 1951. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 29. toukokuuta 1953. Sulhanen vastatuulessa ei saavuttanut arvostelu- tai yleisömenestystä. Sulhanen vastatuulessa -elokuvan ensimmäinen VHS-julkaisu ilmestyi Yhdysvalloissa vuonna 1989. Warner Home Video julkaisi elokuvan ensimmäisen DVD-julkaisun Yhdysvalloissa 13. toukokuuta 2008.
Bengali (kissarotu)

Ulkonäkö

Tyypillistä bengalille ovat lihaksikas ja pitkänomainen vartalo, pienehkö pää suhteessa vartaloon, pienet, pyöreäkärkiset, matalalle asettuneet korvat, suuret, ovaalinmuotoiset, kaukana toisistaan sijaitsevat silmät sekä korostuneet viiksityynyt. Bengalin kuviointi on erikoinen ja muista kesykissaroduista poikkeava. Sen vahva ja keskipitkä häntä muistuttaa suurten kissaeläinten häntää, ja kissa kantaa sitä matalalla.
Bengalin turkki on joko täplikäs tai marmorikuvioinen. Pohjaväriltään bengali on perinteisesti ollut ruskea tai lumivärinen, mutta myös hopeisia, sinisiä ja mustia bengaleita on olemassa.
Hopeakurho

Ulkonäkö ja koko

Hopeakurho kasvaa 5–15 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat pitkät ja pariliuskaiset, hampaiset ja seittikarvaiset. Hopeakurhon mykerökukinto on kooltaan 3–8 cm. Sisempien kehtosuomujen ulkopinta on väriltään hopeanharmaan vaaleanpunainen. Kukat ovat valkeat–violetinruskeat. Hedelmänä on lenninhaivenellinen pähkylä.
Pitkäeväpallopää

Koko ja ulkonäkö

Pitkäeväpallopäällä on musta, jyhkeä ruumis ja valkoinen vatsa. Muita tunnusomaisia piirteitä ovat iso pallomainen pää, pitkä kapeneva pyrstö sekä matala leveätyvinen selkäevä, joka osoittaa taaksepäin. Naaraat ovat yleensä huomattavasti pienempiä kuin koiraat, jotka voivat kasvaa jopa 2 300 kilogramman painoiseksi ja lähes kahdeksan metrin pituiseksi. Pitkäeväpallopään aivokuoressa on enemmän neuroneja kuin millään muulla nisäkkäällä (lähes kaksi kertaa enemmän kuin ihmisellä).

Levinneisyys ja elinympäristö

Pitkäeväpallopäitä esiintyy maapallon viileillä ja lauhkeilla merialueilla, joissa veden lämpötila on korkeintaan +25 °C. Aikaisemmin niitä tavattiin Tyynenmeren koillisosissa, mutta nykyään levinneisyysalue rajoittuu pohjoisella pallonpuoliskolla Pohjois-Atlantille mukaan lukien Välimeren länsiosat (Alboráninmeri), Pohjanmeri sekä Saint Lawrencen lahti. Eteläisellä pallonpuoliskolla levinneisyysalue ulottuu Etelä-Amerikan, Afrikan ja Australian etelärannikolta 68. leveyspiirin tuntumaan. Pohjoinen ja eteläinen kanta eivät näyttäisi olevan yhteydessä toisiinsa, minkä vuoksi jotkut meribiologit luokittelevat ne omiksi alalajeikseen, aiemmin myös lajeikseen. Näistä G. m. melas elää pohjoisessa ja G. m. edwardii (etelänpallopää) etelässä.
Pitkäeväpallopäät elävät enimmäkseen syvänmeren alueella tai mannerrinteen läheisyydessä, mutta voivat hakeutua myös mannerjalustalle saaliin perässä. Tavallisesti ne pysyttelevät 300–1 800 metrin syvyydessä.

Elintavat ja käyttäytyminen

Pitkäeväpallopäät elävät parvissa, joihin kuuluu yleensä 4–6 mutta joskus jopa kymmeniä tai satoja yksilöitä. Ne karttavat laivoja ja pelkäävät luonnostaan miekkavalaita. Naaraat saavuttavat sukukypsyyden 6–7 vuoden iässä, mutta koiraat vasta noin 12 vuoden iässä. Koska sukukypsiä naaraita on enemmän kuin sukukypsiä koiraita, on laji todennäköisesti polygyyninen. Parittelu tapahtuu helmi–maaliskuussa lauhkeilla merialueilla ja poikaset syntyvät 15–16 kuukautta myöhemmin viileillä merialueilla. Poikanen on syntyessään keskimäärin 1,4 metriä pitkä ja painaa 110 kilogrammaa. Sen nahka on ruskehtava tai tummanharmaa ja siltä puuttuvat hampaat. Emo imettää sitä 21–22 kuukautta.
Pitkäeväpallopää käyttää saaliinsa paikantamiseen kaikuluotausta. Sen pääasiallista ravintoa ovat kalmarit, mutta lisäksi se syö pieni- ja keskikokoisia kaloja, kuten makrilleja, turskia, piikkikampeloita, sillejä ja kummeliturskia.
Laji oli aikaisemmin taloudellisesti merkittävä valasöljyn lähde, mutta nykyään sitä pyydetään enää Gröönlannissa ja Färsaarilla. Sitä uhkaa myös ylikalastuksesta johtuva ravinnon väheneminen sekä joutuminen kalastuksen sivusaaliiksi.
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 1996

Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1996 Tukholmassa, Ruotsissa 8.–10. maaliskuuta.
Marc-Antoine Charpentier

Marc-Antoine Charpentier (1643 Pariisi – 24. helmikuuta 1704 Pariisi) oli ranskalainen barokin aikakauden säveltäjä. Hän syntyi Pariisissa tai sen lähellä ja opiskeli Roomassa Giacomo Carissimin johdolla. Charpentier sävelsi muun muassa oratorioita, messuja ja oopperoita. 
Charpentierin sävellyksiin viitataan usein H-numerolla Hugh Wiley Hitchcockin vuonna 1982 julkaiseman luettelon Les Œuvres de Marc-Antoine Charpentier: Catalogue raisonné mukaan. Charpentier'n Te Deumin preludi on käytössä Euroopan televisio- ja radioliiton tunnussävelenä, joka soitetaan muun muassa Eurovision laulukilpailujen alkunumerona.
Jambalaya

Jambalaya on louisianalainen ruoka, jolla on vaikutteita espanjalaisesta ja ranskalaisesta keittiöstä. Jambalayaa voidaan valmistaa kolmella eri tavalla: lihasta, vihanneksista, riisistä ja liemestä. Kreolijambalaya on yleisin Jambalaya. Siinä lihaa lisätään sellereiden, valkosipuleiden ja pippurin kanssa. Tavallisin käytetty liha on kana.
Kalliopääsky

Koko ja ulkonäkö

Kalliopääsky muistuttaa Suomessa pesivistä pääskyistä eniten törmäpääskyä. Yleisväritykseltään lintu on kuitenkin tummempi kuin törmäpääsky, myös siivet ovat leveämmät. Hyvä tuntomerkki on lennossa näkyvä pyrstön valkeiden täplien rivi. Kalliopääsky on noin 14 senttimetrin pituinen ja painaa keskimäärin noin 24 grammaa.

Esiintyminen

Kalliopääsky elää laajalla alueella, Euroopassa lähinnä Välimeren rantavaltioissa ja Alppien vaikutuspiirissä, sekä eteläisen Aasian kallioisilla vuorilla aina Kiinan itäosiin asti. Lajista ei ole erotettu alalajeja. Pohjoiset populaatiot ovat muuttolintuja, jotka talvehtivat muun muassa Luoteis-Afrikassa, Punaisenmeren rannikoilla ja Intian niemimaalla.
Suomessa se on suurharvinaisuus, sillä se on tavattu vain kahdesti vuoden 2006 loppuun mennessä: Lemlandin Lågskärillä vuosina 1988 ja 2003.

Elinympäristö

Kalliopääskyt viihtyvät kallioisilla, metsättömillä vuorenrinteillä, missä on jokia, puroja tai muita vesistöjä. Sitä tavataan jopa 4 kilometrin korkeudella vuoristossa. Talvehtivat parvet elävät soiden ja järvien hyönteismassojen äärellä. Parvissa voi olla joitakin satoja yksilöitä.

Lisääntyminen

Kalliopääskyt pesivät yksittäisparein tai pieninä, tavallisesti alle 10 parin yhdyskuntina. Pesä on savesta muurattu kuppi, joka on kiinnitetty pystysuoraan kallioon, kallionhalkeamaan tai onkaloon, harvemmin rakennukseen tai maantiesiltaan. Molemmat puolisot muuraavat pesää noin 9–20 päivää. Naaras munii tavallisesti kolmesta viiteen munaa, joita pääasiassa naaras hautoo 13–17 päivää. Molemmat emot hoitavat poikasia, jotka lentävät pesästä 24–27 päivän ikäisinä, minkä jälkeen emot huolehtivat niistä vielä 1–3 viikkoa. Pesii yleensä kaksi kertaa kesän aikana.

Ravinto

Kalliopääsky on hyönteissyöjä, joka muiden pääskyjen lailla syö ilmameren hyönteisiä ja hämähäkkejä.
Toivasjärvi

Maantieto

Järvi on 600 metriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 9,2 hehtaaria. Siihen laskee vain kolme lyhyttä metsäojaa ja laskuojan luusua on järven luoteiskulmassa. Siitä lähtee suoraksi perattu laskuoja, joka yhtyy 700 metrin jälkeen Blummanojaan. Blummanoja tuo vettä Siperianvuoren eteläpuolelta ja Korpijärveltä. Oja yhtyy Matalusjokeen Ala-Pinsiössä Pinsiönniityllä. Veden viipymä järvessä on keskimäärin 97 vuorokautta. Järven valuma-alue on pääosin metsävaltainen ja karu, mutta järven pohjoisrannalla sijaitsee peltomaata ja asutusta. Eteläpuolella kohoaa Toivasvuori 50 metriä järven vedenpinnan yläpuolelle. Järvelle johtaa Hopeatie, josta pääsee järveä kiertävälle polulle.

Veden laatu

Järven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1964 ja 1995. Kummallakin kerralla veden ravinnetaso oli koholla ja sen humuspitoisuus oli suuri. Veden happamuus oli parantunut tutkimuskertojen välillä, mutta ainakin talvella vesi on hapahkoa. Vuonna 1995 vesi oli lievästi sameaa ja ruskeaa. Happikatoa ei esiinny, koska järvi on matala. Vesi soveltui virkistyskäyttöön tyydyttävästi.
Omaa tietä etsimässä Italiassa, Intiassa ja Indonesiassa

Juoni

Elämässään menestynyt 35-vuotias toimittaja Elizabeth Gilbert yrittää hankkia lasta miehensä kanssa, mutta havahtuu kesken kaiken tajuamaan, ettei oikeastaan tiedä, haluaako hän lasta, haluaako hän miestään ja omakotitaloaan, tai mitä hän niiden sijaan haluaisi. Henkistä romahdusta seuraa avioero, sairastuminen masennukseen, nopea laastarisuhde ja päätös lähteä vuodeksi yksin ulkomaille etsimään itseään ja onneaan. Hän etsii ensin Italiasta nautintoja ja kykyä nauttia, ja lihookin muutaman kuukauden aikana kymmenisen kiloa. Intiaan hän suuntaa ashramiin etsimään itselleen sopivaa hengellisyyttä joogaten ja meditoiden. Indonesiassa hän koettaa löytää tavan yhdistää nämä kaksi, ja löytääkin tasapainon elämäänsä ja jopa suuren rakkauden.
Nikolai Sablin

Nikolai Aleksejevitš Sablin (ven. Никола́й Алексе́евич Са́блин, 22. helmikuuta 1849 Vologda – 14. maaliskuuta 1881 Pietari) oli venäläinen vallankumouksellinen narodnikki.
Nikolai Sablin syntyi aatelisperheeseen. Hän opiskeli Moskovan yliopistossa, liittyi tšaikovskilaiseen narodnikkikerhoon ja levitti vallankumouksellista propagandaa talonpoikaiston keskuuteen. Marraskuussa 1874 Sablin muutti ulkomaille, missä hän liittyi ensimmäiseen internationaaliin ja toimitti Rabotnik-lehteä. Palattuaan Venäjälle hänet pidätettiin maaliskuussa 1875. Hän oli tuomittavana ns. 193:n oikeudenkäynnissä (1877–1878).
Vuonna 1879 hän Sablin liittyi Narodnaja voljaan. Hän toimi sen toimeenpanevan komitean agenttina, Rabotšaja gazeta -lehden toimittajana ja osallistui Aleksanteri II:n murhayrityksiin. Keisarin murhan jälkeen hän ampui itsensä pidätyksen yhteydessä. Sablin tunnetaan myös runoilijana.
Jean Dorst

Jean Dorst (7. elokuuta 1924 Mulhouse - 8. elokuuta 2001 Pariisi) oli ranskalainen lintutieteilijä.
Dorst opiskeli biologiaa ja paleontologiaa Pariisin yliopistossa. 1947 hän liittyi Ranskan kansallismuseon (Muséum national d'histoire naturelle) henkilökuntaan. 1964 hänet valittiin Jacques Berliozin seuraajaksi museon nisäkäs- ja lintuosaston johtajaksi. 1975 hänet nimitettiin museon johtajaksi. 1985 hän erosi virasta protestina hallituksen uudistustoimille museossa.
Dorst oli Ranskan Tiedeakatemian jäsen ja yksi Charles Darwin Foundationin perustajista. Hän oli Ranskan lintutieteellisen yhdistyksen puheenjohtaja 1966-1967, toimi Australian Canberrassa vuonna 1974 järjestetyn 16. kansainvälisen lintutieteen kongressin puheenjohtajana, ja oli Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton (IUCN) varapuheenjohtajana.
Dorst nimesi yhdessä Christian Jouaninin kanssa somalianmetsäfrankoliinin (Francolinus ochropectus).
Kaisla Löyttyjärvi

Kaisla Löyttyjärvi (s. 1972) on suomalainen näyttelijä. Hän näytteli Kotikatu-televisiosarjassa Pirkko Mäkimaata vuosina 1996–2004. Hän oli mukana käsikirjoittamassa ja näyttelemässä viihdeohjelmassa Ähläm Sähläm. Lisäksi hän on näytellyt Suomen Kansallisteatterissa vuonna 2006 ensi-iltansa saaneessa näytelmässä Sorsastaja.
Hänen isänsä on kamerunilainen ja äitinsä entinen kansanedustaja Marja-Liisa Löyttyjärvi.
Edward S. Ellis

Edward Sylvester Ellis (2. huhtikuuta 1840 Ohio – 20. kesäkuuta 1916 Maine) oli yhdysvaltalainen kirjailija.
Ellis aloitti opettajan-ammatissa. Vuonna 1860 hän julkaisi romaanin Seth Jones: or, The Captives of the Frontier Beadle-kustantamon Dime Novels -sarjassa. Teos sai suuren suosion ja Ellisin menestyksekäs kirjailijan ura alkoi. Hän oli hyvin tuottelias ja käytti lukuisia eri kirjailijanimiä. Hän kirjoitti myös tietoteoksia.
Suomessa Ellisin tunnetuin seikkailuhahmo on intiaani Nopsajalka (Deerfoot).
Leukothoe

Leukothoe (m.kreik. Λευκοθόη) oli kreikkalaisessa mytologiassa Persian kuninkaan Orkhamoksen tytär ja Apollonin, auringon kuninkaan, rakastettu, jonka jumala oli vietellyt tämän äidin Eurynomen hahmossa. Klytie, okeanidi, jonka Apollon oli jättänyt rakastuttuaan Leukothoeen, kertoi mustasukkaisuuttaan Orkhamokselle tämän tyttären suhteesta toivoen saavansa rakkaansa takaisin itselleen. Orkhamos antoikin haudata tyttärensä elävältä hiekkaan suuttuneena siitä, että hänen tyttärensä oli menettänyt neitsyytensä. 
Leukothoen kuolema sai Apollonin kovettamaan sydämensä entistä enemmän, ja Klytie muuttui heliotroopiksi, aurinkoon päin kääntyväksi kukaksi, surunsa kuihduttamana.
Hyginus mainitsee, että auringon ja Leukothoen poika, jonka nimi ei ole säilynyt kokonaisuudessaan jälkipolville, olisi ollut argonauttien joukossa.

Muita hahmoja

Leukothoe mainitaan myös yhtenä Nereuksen ja Doriksen viidestäkymmenestä tyttärestä, nereidistä.