C. G. Jung

Ura

Jung väitteli tohtoriksi vuonna 1902 aiheella psykologiaan ja patologiaan liittyvät niin sanotut okkulttiset ilmiöt (Zur Psychologie und Pathologie sogenannter okkulter Phänomene, suom. Yliluonnollisen psykologiaa).

Yhteistyö Freudin kanssa

Psykoanalyyttisen koulukunnan perustaja Sigmund Freud oli myös kiinnostunut tiedostumattoman teorian saamasta kokeellisesta tuesta, ja Freudin ja Jungin välille syntyi työtoveruus vuodesta 1907. Jung koki kuitenkin Freudin teoriat liian ahtaiksi; etenkään seksuaaliteoria ei voinut Jungin mielestä yksin selittää ihmisen psyykkistä energiaa. Vuonna 1913 Freud tekikin Jungiin välirikon (joskin siihen oli muitakin syitä, kuten se, miten Jung oli kohdellut potilastaan, myöhemmin psykoanalyytikkoa, Sabina Spielreinia). Tällöin Jung julkaisi teoksen Wandlungen und Symbole der Libido (myöh. Symbole der Wandlung; suom. Muutoksen symbolit), joka tutkii skitsofrenian alkuastetta ja kokoaa yhteen runsaasti aineistoa mytologioista ja antropologiasta valaisemaan sairauden kehitystä.

Työ ja teoriat

Jung kehitteli teoriaa tiedostamattomasta pitkään ja erotteli useita alueita ja rakenteita, tunnetuimpina henkilökohtainen ja kollektiivinen, eli yliyksilöllinen tiedostamaton, ja viimeksi mainitun erikokoisia rakenteita joita Jung kutsui arkkityypeiksi. Jung kehitteli myös käsityksiä elämänkaaresta, individuaatiosta eli yksilöksi tulemisesta ja psykologisista tyypeistä. Jungin psykologia liitetään usein hänen tutkimiinsa alueisiin: uniin, myytteihin, satuihin, alkemiaan, uskontoihin.
Jung työskenteli muun muassa mielisairaalan lääkärinviroissa, Zürichissä lääketieteellisen psykologian professorina, potilastyössä omalla vastaanotollaan (Jungin on laskettu työskennelleen noin 70 000 unen kanssa), psykiatrian ja psykoterapian järjestöissä ja tehden silloin tällöin luentomatkoja ulkomaille tai tutkimusmatkoja alkuperäiskansojen kulttuureihin.
Jung mielletään aikuis- ja vanhuusiän kehityksen tutkijana, siinä missä Freudin katsotaan painottavan lapsuusiän kehityksen merkitystä.
Jungin tutkimukset ja teoriat ovat taustoina muun muassa arkikieleen siirtyneissä sanoissa introvertti, ekstrovertti, kompleksi psyykeenosana, arkkityyppi sekä synkronisiteetti. Hänen psykologista typologiaansa käytetään yleisesti perusosana psykologisissa persoonallisuustesteissä. Jungin tutkimukset ovat vaikuttaneet niin kutsutun valheenpaljastuskoneen kehittelyyn ja elokuvateollisuuden käsikirjoituksissa on nojauduttu jungilaiseen näkemykseen sankarimyyttien rakenteista.
Jung tutki koko elämänsä ajan myös itämaisia uskontoja ja muun muassa hänen kundalini-joogaa käsitellyttä luentoaan Zürichin psykologikerholla 1932 pidetään merkkipylväänä itämaisen kundalini-käsitteen syvemmälle ymmärtämiselle länsimaissa.

Arkkityypit ja uskonto

C. G. Jungin mukaan järjen korostuminen tieteellisen ajattelun myötä on johtanut ihmisen vieraantumiseen tiedostamattomista psyyken prosesseista. Tämä on johtanut ihmisen itsetuntemuksen kapenemiseen ja ilmenee hänen mukaansa muun muassa neurooseina ja yhteisöllisinä harhakuvitelmina. Jungin mukaan järkiperäisen todellisuuskäsityksen taistelu myyttejä ja rituaaleja vastaan on johtanut siihen, ettei ihminen pysty saamaan yhteyttä tiedostamattomiin arkkityyppeihinsä ja on vaarassa jäädä kokonaan niiden uhriksi. Tältä voidaan hänen mukaansa välttyä vain tulemalla tietoiseksi tiedostamattomien prosessien toiminnasta myyttien tai rituaalien avulla.
Jungin mukaan tiede ei voi korvata eikä selittää myyttiä, sillä arkkityypit eivät ole ihmisen tietoisuuden keksintöjä, vaan numeenisia, tiedostamattomia ja apriorisia psyyken rakenteita, joilla on tietoisuudesta riippumaton psyykkinen energiansa. Myyttiä voidaankin hänen mukaansa kuvata jumalallisen elämän itsenäiseksi ilmenemiseksi meissä. Jungin mukaan järkiperäisen tiedon yksipuolisuus etäännyttää myyttisestä maailmasta ja riistää ihmiseltä hänen ”tuonpuoleisuutensa” tai toisenlaisuutensa ja kokemuksen elämän merkityksellisyydestä.
Jungin uskontoteoriaa ovat arvostelleet esimerkiksi muuten uskontoon positiivisesti suhtautuvat Martin Buber ja Walter Arnold Kaufmann. Buber syyttää Jungin individuaation ihannetta "gnostilaiseksi" solipsismiksi, jossa ihmisen koko maailma kavennetaan psykologisiksi ilmiöiksi. Kaufmann pitää jungilaista psykologiaa dogmaattisena mielikuvituksen tuotteena, joka syntyi Jungin omista psyykkisistä ongelmista ja Freudia kohtaan tunnetusta katkeruudesta. Kaufmann osoittaa Freudin ja Jungin kirjeenvaihdon avulla Jungin antaneen vääristellyn kuvauksen hänen ja Freudin välirikosta (jonka syyksi Jung esitti Freudin dogmaattisen kiinnittymisen seksuaaliteoriaan).

Myöhempi elämä

Ensimmäisen maailmansodan aikana Jung alkoi harrastaa maailmanlaajuista matkailua. Hän rahoitti matkansa vaimoltaan perityllä omaisuudella, psykiatrin palkoillaan ja kirjamyynnin tuloilla. Jung vieraili Afrikassa, Meksikossa ja Keniassa 1920-luvulla.
Vuonna 1938 Jung piti luentoja Yalen yliopistossa psykologiasta ja uskonnosta. Samoihin aikoihin hän vieraili Intiassa ja siellä kiinnostui hindulaisesta ajattelusta.
Vuonna 1903 Jung meni naimisiin rikkaasta sveitsiläisperheestä kotoisin olevan Emma Rauschebachin kanssa. He saivat viisi lasta: Agathe, Gret, Franz, Marianne ja Helene. Avioliitto päättyi Emman kuolemaan vuonna 1955.
Jung kuoli vuonna 1961 sairasteltuaan jonkin aikaa.

Tuotanto

Jungin ja analyyttisen psykologian teoksia on suomennettu vajaa kymmenkunta. Jungin muistelmat kirjoitti hänen oppilaansa Aniela Jaffé hänen kanssaan käymiensä keskustelujen perusteella. Teos Unia, ajatuksia, muistikuvia julkaistiin 1961. Symbolit: piilotajunnan kieli (1964) on yleisesitys Jungin ajattelusta. Jung kirjoitti teoksen ensimmäisen luvun.

Jung-instituutti

Jungin analyyttinen psykologia laajeni, kun oppilaita ja seuraajia varten perustettiin 1948 ensimmäinen C. G. Jung -instituutti Zürichiin. Instituutti siirrettiin läheiseen Küsnachtiin vuonna 1979. Nykyään koulutusyhteisöjä ja -instituutteja on ympäri maailmaa: Keski-Eurooppa, Yhdysvallat, Brasilia, Israel ja Japani ovat voimakkaimmin edustettuina. Kansainvälisen ammattiliiton IAAP:n jäsenistössä jungilaisia psykoterapeutteja (analyyttinen psykologi) on luultavasti kaikkiaan noin kolmetuhatta (2005). Alan säännöllisistä tutkimusjulkaisuista tunnetuimmat ovat Journal of Analytical Psychology, (JAP) Lontoo, ja Analytische Psychologie, (AP) Basel.