Sosialistivallankumouksellinen puolue

Puolueen synty

1890-luvulla syntyi eri puolille Venäjää populistisia sosialistiryhmiä, jotka olivat saaneet vahvoja vaikutteita 1800-luvun populististen narodnikkien aatteista. Ryhmien tunnettuja johtajia olivat mm. Jekaterina Breško-Breškovskaja, Viktor Tšernov, Grigori Geršuni, Nikolai Avksentjev, Aleksandr Kerenski ja Jevno Azef. Merkittävimmäksi muodostui "Venäjän työläisten poliittisen vapautuksen rintama", jonka perustivat Breško-Breškovskaja ja Grigori Geršuni 1899. Vuonna 1901 populistiset sosialistiryhmät yhdistyivät Sosialistivallankumoukselliseksi puolueeksi. Sen lehteä toimitti ja puolueohjelman laati Viktor Tšernov.

Tavoitteet

Tavoitteena oli sosialisoida maaomaisuus ja jakaa se uudelleen talonpojille. Bolsevikit sen sijaan ajoivat maan kansallistamista, ja heidän politiikkansa oli muutenkin teoreettisempaa kuin sosialistivallankumouksellisten, joka ei pohjautunut Karl Marxin ja Vladimir Leninin ajatuksiin. Sosialistivallankumouksellisuus oli suosittu maaseudun köyhien pienviljelijöiden parissa, mutta kannatuspohjaa laajentaakseen johtajat muunsivat liikkeen sanomaa 1890-luvulla tapahtuvan nopean teollistumisen aikoihin myös vähälukuiselle teollisuustyöväestölle sopivaksi.

Poliittinen terrori

SR:llä oli myös terroristisiipi, joka teki satoja poliittisia murhia. Se oli vastuussa sisäministeri Dmitri Sipjaginin murhasta 1902 ja Ufan kuvernööri N. M. Bogdanovitšin 1903. Terrorin lisäksi ohjelmaa kuului agitaatio hallitusta vastaan maaseudulla. Taisteluorganisaatiota johti Gregori Geršuni, mutta hänen varamiehensä Jevno Azef oli Venäjän salaisen poliisin eli ohranan palveluksessa ja Geršuni pidätettiin Bogdanovitšin salamurhasta 1904. Sen jälkeen Azef nousi terroriosaston johtoon ja järjesti sisäministeri Vjatšeslav von Plehwen murhan 1904 ja pappi Georgi Gaponin murhan 1906 mutta oli samaan aikaan myös ohranan palveluksessa. Syksyllä 1911 eserrä Dmitri Bogrov murhasi sisäministeri Pjotr Stolypinin. Myös Bogrov oli samaan aikaan ohranan palkkaama.

Vaalit

SR toimi tärkeässä roolissa vuoden 1905 vallankumouksessa, mutta boikotoi ensimmäisiä duuman vaaleja. Jotkut jäsenet kuitenkin nousivat duumaan trudovikkien ehdokkaina. Helmikuussa 1907 eserrät saivat duumaan 34 paikkaa.

Hallitusvalta

Maaliskuussa 1917 keisarivallan kukistaneen helmikuun vallankumouksen jälkeen SR sai merkittävän poliittisen roolin. Aleksandr Kerenski nousi väliaikaishallituksen oikeusministeriksi ja Tšernov maatalousministeriksi. Ruhtinas Lvovin erottua heinäkuussa 1917 Kerenskistä tuli myös pääministeri.

Perustuslakia säätävä kansalliskokous

Kesäkuussa ensimmäisessä neuvostojen edustajakokouksessa 1090 edustajasta 285 oli eserriä, 248 menševikkejä ja 105 bolševikkeja. Vielä lokakuun vallankaappauksen jälkeisissä perustuslakia säätävään kansalliskokouksen vaaleissa eserrät saivat suurimman äänisaaliin, 410 paikkaa bolševikkien saadessa vain 175. Bolsevikit kuitenkin hajottivat kokouksen ja siirsivät vallan hallitsemilleen neuvostoille.

Kahtiajakautuminen ja neuvostovalta

Sosialistivallankumouksellinen puolue hajosi vasemmistosiiven tuettua bolševikkien vallankaappausta ja toisen puolen väliaikaishallitusta. Vasemmistoeserrät liittyivät bolševikkien hallitukseen, mutta ryhmä erotettiin viidennessä neuvostojen kokouksessa 4.–10. heinäkuuta 1918.
Sosialistivallankumoukselliset perustivat Venäjän sisällissodan alkuvaiheessa 8. kesäkuuta 1918 Samaraan oman hallituksensa, Komutšin, jonka oli tarkoitus palauttaa perustuslakia säätävä kansalliskokous valtaan. Valkoiset syrjäyttivät sen muutamaa kuukauttaa myöhemmin.

Saksan Moskovan suurlähettilään murha ja kapinayritys

Viidennen yleisvenäläisen neuvostokongressin aikana vasemmistoeserrät murhasivat 6. heinäkuuta 1918 Saksan Moskovan-suurlähettilään, kreivi Wilhelm von Mirbach-Harffin vastustaakseen Brest-Litovskin rauhansopimusta. Nikolai Andrejev ampui Mirbachin ja Jakov Bljumkin heitti hänen peräänsä pommin vasemmistososialistivallankumouksellisten bolševikkeja vastaan suunnitteleman kapinan merkiksi. Moskovassa järjestetyn kapinan bolševikit kukistivat 7. heinäkuuta 1918.
Tuloksena kuitenkin oli se, että myös vasemmistososialistivallankumouksellinen puolue suljettiin pois puolueyhteistyöstä ja kaikista neuvostoista, jolloin perustuslailla vahvistettu Venäjän sosialistinen federatiivinen neuvostotasavalta oli käytännössä jo yksipuoluejärjestelmä.

Oikeisto- ja vasemmistoeserrät

Osa eserristä taisteli Venäjän sisällissodassa vihreän armeijan joukoissa mensevikkien kanssa. Elokuussa 1918 vasemmistoeserrä Faina Kaplan yritti murhata Leninin, koska piti häntä "vallankumouksen petturina". Murhat johtivat terroriin, jossa bolševikkien vastustajat puhdistettiin neuvostoista ja noin 800 ihmistä teloitettiin. Talonpojista koostunutta Tambovin kapinaa bolsevikkejä vastaan johti myös eserrä, Aleksandr Antonov.