google/wiki40b huggingface dataset:
Zimbabwen krikettimaajoukkue

Zimbabwen krikettimaajoukkue edustaa Zimbabwea kriketin miesten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Zimbabwe Cricket.

Test matchit

Zimbabwesta tuli yhdeksäs viisipäiväisiä test match -maaotteluita pelaava joukkue vuonna 1992. Se on pelannut vuoden 2016 loppuun mennessä kaikkiaan 101 test match -ottelua, joista se on voittanut 11, hävinnyt 64 ja "tasapeliin", eli käytännössä kesken, on jäänyt 26 ottelua. 
Zimbabwella on test matcheissa positiivinen ottelutilasto ainoastaan Bangladeshia vastaan: kuusi voittoa ja viisi tappiota. Pakistania vastaan sillä on kolme voittoa ja kymmenen tappiota, Intiaa vastaan kaksi voittoa ja seitsemän tappiota. Muita maita Zimbabwe ei ole test matcheissa voittanut: Sri Lankalle se on hävinnyt 12 kertaa, Uudelle-Seelannille 11, Etelä-Afrikalle seitsemän, Länsi-Intian saaristolle kuusi ja Australialle sekä Englannille kolme kertaa.

MM-kilpailut ja muut yksipäiväiset maaottelut

Zimbabwe pelasi ensimmäisen yhden päivän maaottelunsa (eli pelimuodon, jossa kummallakin joukkueella on tavallisesti 50 syöttövuoroa, joissa jokaisessa kuusi syöttöä) vuonna 1983. Se on pelannut yksipäiväisiä maaotteluja MM-kilpailujen 2019 loppuun mennessä kaikkiaan 526. Niistä se on voittanut 138, hävinnyt 370, tasajuoksuihin on päättynyt seitsemän ja ilman ratkaisua 11 ottelua. Se on hävinnyt suurimman osan yhden päivän maaotteluistaan jokaista "test match -tason" maata sekä Afganistania (kymmenen voittoa, 15 tappiota) ja Alankomaita (yksi voitto, kaksi tappiota) vastaan. Huonoimmat saldot sillä on Etelä-Afrikkaa (kaksi voittoa, 38 tappiota), Australiaa (2–27) ja Pakistania (4–52) vastaan. vastaan.
Zimbabwe on yltänyt MM-kilpailuissa parhaimmillaan "Super Six" -loppusarjan viidenneksi 1999 ja kuudenneksi 2003.

Twenty20-maaottelut

Zimbabwe pelasi ensimmäisen Twenty20-pelimuodon (eli pelin, jossa kummallakin joukkueella on 20 syöttövuoroa) maaottelunsa vuonna 2006. Se on pelannut vuoden 2016 loppuun mennessä kaikkiaan 54 maaottelua. Ratkaisuun päättyneistä otteluista se on voittanut 13 ja hävinnyt 40.  "Test match -tason" maista sillä on positiivinen ottelutilasto vain Australiaa vastaan, jonka se on voittanut maiden ainoassa kohtaamisessa. Bangladeshia vastaan sillä on neljä voittoa ja viisi tappiota. Zimbabwe on hävinnyt kaikki Twenty20-maaottelunsa Pakistania (yhdeksän), Uutta-Seelantia (kuusi), Afganistania (viisi), Etelä-Afrikkaa (kolme), Sri Lankaa (kolme), Englantia (yksi) ja Irlantia vastaan.

Henkilökohtaiset tilastot

Andy Flower on lyönyt Zimbabwen pelaajista eniten juoksuja sekä test match -otteluissa, kaikkiaan 4 794, että yhden päivän maaotteluissa, 6 786. Heath Streak on puolestaan "polttanut" Zimbabwen pelaajista eniten vastustajia sekä test matcheissa, 216, että yhden päivän maaotteluissa, 237.
Katolisten emansipaatio

Katolisten emansipaatiolla tarkoitetaan Ison-Britannian ja Irlannin historiassa 1700-luvun lopulle ja 1800-luvun alkupuolelle sijoittunutta vaihetta, jolloin katolisia syrjinyt lainsäädäntö kumottiin. Tunnetuin syrjivistä laeista oli virkakieltolaki eli Test Act.
Ennen emansipaatiovaihetta katolisilta oli kielletty Isossa-Britanniassa julkisissa siviili- tai sotilasviroissa toimiminen, parlamentin jäsenyys, maan ostaminen ja omaisuuden periminen. Myös katolisen uskonnon harjoittamisesta saattoi saada rangaistuksia. Irlannissa katolisilla ei ollut äänioikeutta Irlannin parlamentin vaaleissa ja protestantit saivat laillisesti ottaa haltuunsa katolisten sukulaistensa maaomaisuuden ilman näiden suostumusta. 1700-luvun lopulle tultaessa katolisia ei kuitenkaan koettu Isossa-Britanniassa enää uhkaksi, mikä mahdollisti emansipaation käynnistämisen. Ensimmäinen ”vapautuslaki” (Relief Act) säädettiin vuonna 1778. Se salli katolisille kiinteistöjen ja maan ostamisen. Vuoden 1791 toinen laki salli katolisille vapaan uskonnonharjoituksen ilman pelkoa rangaistuksesta. Irlannissa säädettiin vuonna 1793 vielä huomattavasti pidemmälle mennyt laki, joka antoi katolisille äänioikeuden ja mahdollisuuden päästä useimpiin virkoihin.
Irlanti ja Iso-Britannia yhdistettiin vuoden 1801 unionilailla. Sen jälkeen katolisten emansipaatio pysähtyi muutaman vuosikymmenen ajaksi kuningas Yrjö III:n, toryjen sekä Irlannin prostestanttien vastarintaan. Irlannissa emansipaation puolesta ryhtyi kamppailemaan kansanjohtaja Daniel O’Connell, joka onnistui saamaan massat mukaan vuonna 1823 perustamansa Catholic Associationin toimintaan. Vuonna 1828 O’Connell valittiin parlamentin alahuoneeseen, mutta hän ei voinut vastaanottaa paikkaansa uskontonsa vuoksi. Kapinointi Irlannissa uhkasi, joten konservatiivinen pääministeri lordi Wellington ja hänen sisäministerinsä Robert Peel ajoivat 1829 läpi Roman Catholic Relief Act -lain, joka salli katolisille pääsyn parlamenttiin ja lähes kaikkiin virkoihin. Tämä merkitsi myös käytännössä Test Actin kumoutumista.
Emansipaation viimeistä vaihetta edusti 1871 säädetty laki, joka salli katolisille vapaan pääsyn yliopistovirkoihin.
Talin–Ihantalan taistelu

Taistelu

Kesäkuun lopulla vuonna 1944 alkoivat Talin–Ihantalan taistelut Viipurin koillispuolella. Alueelle oli siirretty suomalaisia joukkoja ja tykistöä muilta rintamanlohkoilta. Kyseessä oli ennennäkemätön suomalaisten joukkojen ja tykistön keskittäminen. Useita vuorokausia kestäneissä taisteluissa vihollisen hyökkäysryhmitykset lamautettiin useita kertoja jo lähtöasemissaan kenttätykistön ja kranaatinheittimistön keskitetyillä iskuilla.
Suomalainen kenttätykistö pystyi keskittämään neuvostojoukkojen asemiin mittavan, parhaimmillaan jopa parinkymmenen patteriston yhtäaikaisen tulen ja samaan kohteeseen saattoi ampua yli 250 putkea. Tässä tulenjohtajien työtä helpotti edellisenä vuonna käyttöön otettu korjausmuunnin.
Merkittävä osuus torjunnasta oli myös Panssaridivisioonan rynnäkkötykkipataljoonalla, joka kahden rynnäkkötykin tappioin tuhosi noin neljäkymmentä neuvostovaunua.
Talin–Ihantalan taistelussa Neuvostoliiton hyökkäys pysäytettiin. Tähän Pohjoismaiden historian suurimpaan taisteluun osallistui eri vaiheissa yhteensä noin 50 000 suomalaista ja noin 150 000 neuvostoliittolaista sotilasta. Suomalainen kenttätykistö ampui kahdessa viikossa noin 120 000 laukausta ja kiivaimpana taistelupäivänä 3. heinäkuuta yli 12 000 laukausta, ja monen tykin putki yksinkertaisesti kului loppuun kiivaan tulituksen takia. Neuvostoliiton tappioiden arvioidaan taisteluissa olleen noin 6 000 kaatunutta ja 22 000 haavoittunutta miestä ja suomalaisten 1 350 kaatunutta ja 7 000 haavoittunutta.  
Tali–Ihantalan kaltaiset taistelut käytiin hieman myöhemmin sekä Vuosalmella että Viipurinlahdella. Näissäkin taisteluissa vihollinen torjuttiin. Neuvostoliitto alkoi tämän jälkeen siirtää hyökkäykseen käytettyjä joukkojaan pois Suomen rintamilta, koska katsoi, että Saksan rintama on tärkeämpi sodan lopputuloksen kannalta.

Ilmavoimien osuus taistelussa

Suomen ilmavoimat osallistui yhdessä saksalaisen lento-osasto Kuhlmeyn kanssa taisteluun sekä hävittäjätorjunnalla että pommittamalla vihollisen ryhmityksiä. Ilmavoimien toiminnalla oli suuri psykologinen vaikutus etulinjan taistelijoihin, ja useiden historiatutkijoiden mukaan saksalaisen lento-osaston osallistuminen taisteluihin oli ratkaisevan tärkeää hyökkäyksen pysäyttämisen kannalta. Erityisesti lento-osaston merkitys huoltolinjojen, reservin siirtojen ja panssarivaunujen tuhoamisessa oli merkittävä. Kaikkiaan Suomen ilmavoimat ja lento-osasto Kuhlmey suorittivat alueelle 22. kesäkuuta ja 6. heinäkuuta 1944 välisenä aikana yhteensä 1 020 pommituslentoa, joiden yhteydessä pudotettiin 765 tonnia lentopommeja. Lento-osasto Kuhlmeyn osuus pudotetuista pommeista oli yli 63 prosenttia.
Bénédictine

Bénédictine on ranskalainen yrttilikööri.

Historia

Ranskalainen teollisuusmies Alexandre Le Grand kehitteli yrttiliköörin ja nimesi sen Bénédictineksi. Hän kehitteli tarinan, että likööri on vanhan 1500-luvulta peräisin olevan munkkien keksimän reseptin mukaista benediktiinilikööriä. Lisäksi hän rakennutti vuonna 1863 tislaamon Fécampiin. Tislaamo on uusgotiikkaa ja uusrenessanssia yhdistelevä palatsi (Palais Bénédictine), jossa yleisö voi myös tutustua liköörin valmistukseen. Tämä kaikki oli laskelmoitua markkinointia, jota hän vielä lisäsi hankkimalla huomattavan määrän taideaarteita palatsiinsa yleisön nähtäväksi.

Valmistus

Liköörin valmistukseen käytetään 27 erilaista yrttiä, maustetta ja muuta kasvia.
INAM

Mosambikin kansallinen ilmatieteen laitos (lyhennys INAM, port. Instituto Nacional de Meteorologia de Moçambique) on Mosambikin valtiollinen sääpalveluja tarjoava virasto. Se toimii paikallisen liikenne- ja viestintäministeriön alaisuudessa. INAMin pääkonttori sijaitsee pääkaupunki Maputossa, jonka lisäksi virastolla on kolme alueellista sääpalvelukeskusta (Nampulan, Sofalan ja Gazan maakunnissa).
Säähavaintojen teko Mosambikissa aloitettiin vuonna 1883. Vuonna 1908 perustettiin Mosambikin sääpalvelu (SMM, port. Serviço Meteorológico de Meteorologia), josta tuli vuonna 1989 nykyinen Mosambikin kansallinen ilmatieteellinen laitos (INAM). 
INAM ylläpitää koko Mosambikin kattavaa säähavaintojärjestelmää maan pinnalla olevine havaintoasemineen (esimerkiksi sade-, maataloussää-, ilmasto-, sää- ja lentosääasemat) ja muutamine radioluotausasemineen. Järjestelmään kuuluu myös kaukomittauksia tekeviä mittalaitteita kuten joitain säätutkia. INAM vastaanottaa lisäksi muun muassa eurooppalaisen geostationäärisen Meteosat-sääsatelliitin aineistoa 15 minuutin välein.
Howaldtswerke-Deutsche Werft

Historia

August Howaldt ja Johann Schweffel perustivat 1. lokakuuta 1938 Maschinenbauanstalt und Eisengiesserei Schweffel & Howaldtin, joka valmisti höyrykattiloita. Yhtiö valmisti laivastolle ensimmäisen höyrykoneensa vuonna 1949 Schleswig-Holsteinin laivaston tykkiveneeseen Von der Tann. Vuonna 1850 yhtiö valmisti varhaisen Wilhelm Bauerin suunnitteleman  sukellusveneen Brandtaucherin. Vene piti valmistaa alun perin Rendsburgissa, mutta tanskalaisten  joukkojen eteneminen  liian lähelle ensimmäisessä Schleswigin sodassa siirsi yhtiön telakkatoiminnan Kieliin.
Yhtiön uudelle nimellä Howaldtswerke valmistui ensimmäinen pieni höyryalus Vorwärts vuonna 1865. Toiminta laajeni nopeasti Saksan muututtua merivallaksi ja vuosisadan vaihteessa yhtiö oli valmistanut jo noin 390 alusta. Yhtiö avasi toimipisteen Adrianmeren rannalla Itävalta-Unkarin Fiumessa vuonna 1892, mutta se yhtiön toiminta lakkasi kymmenen vuotta myöhemmin telakan jatkaessa toimintaansa nimellä 3. Maj.
Kielin ollessa toinen Saksan keisarillisen laivaston päätukikohdista yhtiö sai runsaasti erilaisia huoltotöitä tehdäkseen. Ensimmäisen maailmansodan aikana yhtiö valmisti useita sukellusveneitä. Vuodesta 1937 alkaen yhtiöllä oli telakat Kielissä ja Hampurissa ja Kriegsmarine otti sen valvontaansa. Toisessa maailmansodassa yhtiö valmisti 33 tyypin VIIC -sukellusvenettä Hampurissa ja 31 kappaletta Kielissä.
Sodan päätyttyä yhtiö oli ainoa telakka Kielissä, mikä ei ajautunut konkurssiin. Saksan ihmeen aikana yhtiö valmisti rahtialuksia ja tankkereita ja se kykeni jälleen avaamaan toimintansa myös Hampurissa. Vuonna 1968 yhtiö muodosti hampurilaisen Deutsche Werftin kanssa yhteisyrityksen nimellä Howaldtswerke-Deutsche  Werft. Japanin ja Etelä-Korean kanssa käyty kilpailu pakotti yhtiön sulkemaan toimintansa Hampurissa vuonna 1985.
Maaliskuussa 2002 yhdysvaltalainen sijoitusyhtiö One Equity Partner osti pääosan Babcock AG:sta, joka ajautui pian tämän jälkeen talousvaikeuksiin.
Tammikuussa 2005 yhtiöstä tuli osa ThyssenKrupp Marine Systemsiä, joka omisti jo osan Kockumsista Malmössä ja 24,9 % kreikkalaisesta Hellenic Shipyard Companystä Skaramangasissa Kreikassa. Yhtiö työllisti noin 6600 henkeä. Vuonna 2009 HDW suunnitteli Kockumsin ja yhdysvaltalaisen Northrop Grummanin kanssa Visby-luokan korvettien pohjalta Yhdysvaltain laivastolle Littoral Combat Shipin edeltäjän.
Heinäkuussa 2011 TKMS ilmoitti myyvänsä siviilialusten valmistukseen keskittyneen HDW Gaardenin Abu Dhabi MAR:lle.
Françoise Sagan

Elämä

1950-luvulla Sagan harrasti muodikkaasti nopeita urheiluautoja, asui Pariisissa Seinen vasemmalla rannalla ja vietti aikaansa Juliette Grécon, Jean-Paul Sartren  ja muiden kulttuurihenkilöiden seurassa. Alkoholi, tupakka, uhkapeli ja huumeet kuuluivat noiden seurapiirien elämään. Lehdistössä häntä pidettiin naispuolisena James Deanina ja myöhemmin "viimeisenä eksistentialistina" ja "kurittomuuden ikonina".
Saganin kaksi avioliittoa päättyivät avioeroon. Hänellä on yksi poika. Sagan oli usein skandaalin silmässä muun muassa useiden liikenneonnettomuuksiensa ja huumeiden käyttönsä vuoksi. Hänet yhdistettiin myös talousrikoksiin (Elf-skandaali). 
Sagan kuoli 69-vuotiaana keuhkoveritulppaan pitkään sairastettuaan ja omaisuutensa menettäneenä. Muistosanoissaan Ranskan presidentti Jacques Chirac totesi: "Menetimme yhden parhaista ja herkimmistä kirjailijoistamme."

Tuotanto

Esikoisteoksensa, romaanin Tervetuloa ikävä, Sagan julkaisi vain 18-vuotiaana vuonna 1954. Hän oli aloittanut teoksen kirjoittamisen kesäkuussa 1953, ja sen sanotaan valmistuneen seitsemässä viikossa. Romaanin päähenkilö on kertojaminä, 17-vuotias Cécile, josta kehkeytyy ensimmäinen Saganin luomista elämään pettyneiden teini-ikäisten vertauskuvista, hiukan J. D. Salingerin Sieppari ruispellossa -romaanin päähenkilön tapaan. Tervetuloa ikävä oli suunnaton menestys Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. 
Sagan on tunnettu monista lausahduksistaan. "Raha ei tee ketään onnelliseksi, mutta itken mieluummin Jaguarissa kuin linja-autossa" on kuuluimpia Sagan-sitaatteja.
Vaikka Saganin tuotanto usein leimataan viihteelliseksi, moni feministinen kriitikko on pitänyt varsinkin varhaisia teoksia naisen roolia ansiokkaasti laventavina. 
Sagan kirjoitti kaikkiaan yli 40 teosta. Niitä on käännetty yli 20 kielelle, ja niiden pohjalta on tehty elokuvia. Tunnetuin lienee Otto Premingerin Yhdysvalloissa ohjaama Tervetuloa ikävä -sovitus vuodelta 1957, pääosassa Jean Seberg. Saganista on myös kirjoitettu monia tutkimuksia ja elämäkertoja.
Euroopan kuurosokeiden päivä

Euroopan kuurosokeiden päivää vietetään 22. lokakuuta. Kyseinen päivä on Euroopan Kuurosokeiden Liiton (EDbU) perustamispäivä. Liitto perustettiin vuonna 2003 Fredericiassa, Tanskassa.
Nykyisin EdBU:lla on varsinaisia jäsenjärjestöjä yhteensä 20 eri maasta. Nämä ovat Belgia, Bulgaria, Englanti, Espanja, Islanti, Italia, Kazakstan, Kroatia, Norja, Puola, Ranska, Ruotsi, Saksa, Sveitsi, Slovenia, Suomi, Tanska, Tshekki, Unkari ja Venäjä.
Kari Komppa

Kari Komppa (s. 5. tammikuuta 1939 Helsinki) on suomalainen jazzsaksofonisti, -säveltäjä, -sovittaja ja yhtyeenjohtaja. Hänet tunnetaan monista Yleisradiolle ja UMO Jazz Orchestralle tekemistään big band -sävellyksistä.

Elämä ja ura

Muusikkona ja säveltäjänä itseoppinut Kari Komppa syntyi Helsingissä, kävi koulunsa Imatralla ja muutti 1960-luvun alussa Tampereelle soittamaan vastaperustetussa Marjatta Leppäsen yhtyeessä. Kun Yle TV2 aloitti televisiotoimintaa Tampereella, Komppa oli pian mukana freelance-sovittajana ja -kapellimestarina. Kompan johtama jazzkvintetti esiintyi  toisilla Pori Jazz -festivaaleilla 1967.
1970-luvulla Komppa johti Break Big Band -nimistä orkesteria ja kirjoitti sille paljon ohjelmistoa. Orkesteri esiintyi Porissa 1971 ja 1972 ja voitti Suomen big band-mestaruuden Kuopiossa 1973.
Vuonna 1972 Kari Komppa muutti Helsinkiin ja keskittyi big band -sävellystyöhön muun muassa Radion tanssiorkesterille ja UMOlle. Hän oli kuitenkin mukana perustamassa kymmenmiehistä Tampereen Jazzorkesteria, joka levytti 1984 albumin Makumoka.
Vuonna 1981 Kari Komppa voitti Euroopan yleisradioliiton (EBU) sävellyskilpailun kappaleella ”Tethys”. (Tarinan mukaan Helsingin Sanomat uutisoi voittajaksi Kari Kuuvan ja kappaleen nimeksi ”Dead Fish”.)
1980-luvun alussa Komppa oli mukana Ippe Kätkä Bandissä, joka esitti Kompan sävellyksiä muun muassa Tampere Jazz Happeningissa ja Turku Jazzissa 1983 sekä seuraavina vuosina Porissa, Kainuun Jazzkeväässä ja Järvenpään Blues-Jazzissa.
Komppa on toiminut opettajana Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa, Sibelius-Akatemian jazzosastolla ja Tampereen konservatoriossa.
Kari Komppa palkittiin Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinnolla 1982.
Jakub Kovář

Maajoukkueura

Kovář pelasi vuoden 2011, 2012 ja 2014 MM-kisoissa Tšekin jääkiekkomaajoukkueessa.
Meren äärellä

Tuotanto

Toukokuussa 2014 ilmoitettiin Angelina Jolien näyttelevän Brad Pittin kanssa elokuvassa By the Sea, jonka käsikirjoittaisi ja ohjaisi Jolie. Meren äärellä on ensimmäinen Jolien ja Pittin yhteinen elokuva sitten vuonna 2005 ilmestyneen Mr. & Mrs. Smith -elokuvan. Maltan pääministeri Joseph Muscat vahvisti elokuvaprojektin sanoen, että elokuvaa kuvataan muun muassa Gozon Mġarr ix-Xinin lahdella lähellä Sannatin kylää. Elokuvan kuvaukset alkoivat 19. elokuuta 2014 ja päättyivät 10. marraskuuta 2014.

Julkaisu

Elokuvan teaser-traileri julkaistiin 6. elokuuta 2015. Meren äärellä saa ensi-iltansa Yhdysvalloissa AFI:n elokuvajuhlilla 5. marraskuuta 2015, ja laaja teatteriensi-ilta on 13. marraskuuta 2015, mikä ilmoitettiin toukokuussa 2015. Suomen ensi-ilta on 27. marraskuuta 2015. Elokuvan levittää Universal Pictures.
Jay Maisel

Jay Maisel (s. 18. tammikuuta 1931 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen valokuvaaja. Art Directors Club of New York on valinnut hänet Hall of Famen jäseneksi. Maisel on palkittu elämäntyöstään myös American Society of Media Photographers -järjestön palkinnolla sekä International Center of Photographyn myöntämällä Infinity Awardilla.
Maisel opiskeli maalaustaidetta ja graafista suunnittelua Manhattanin Cooper Union -oppilaitoksessa sekä Yalen yliopistossa, opettajinaan muun muassa taidemaalari Joseph Hirsch ja väriopin uranuurtaja Josef Albers. Maisel ryhtyi ammattivalokuvaajaksi vuonna 1954.
Jay Maisel tunnetaan vallitsevassa valossa usein pitkän polttovälin objektiiveilla kuvatuista pelkistetyistä ja vahvavärisistä kuvistaan. Yksi hänen kuuluisimmista otoksistaan on kuva Miles Davisista tämän klassikkoalbumin Kind of Blue kannessa.
Valokuvausuransa lisäksi Jay Maisel tunnetaan New Yorkissa onnistuneista kiinteistökaupoistaan. Hän osti vuonna 1966 ala-Manhattanilla sijaitsevan historiallisen Germania Bankin rakennuksen osoitteessa 190 Bowery. Talossa on kuusi kerrosta ja yli 3 000 neliömetriä lattiapinta-alaa. Boweryn alue oli tuolloin rappiolla, ja Maisel maksoi talosta vain 102 000 dollaria saadakseen työtiloja ja asunnot omalle perheelleen ja ystävälleen taidemaalari Roy Lichtensteinille. Helmikuussa 2015 Maisel myi rakennuksen kiinteistökehittäjä Aby Rosenille 55 miljoonalla dollarilla ja muutti synnyinseudulleen Brooklyniin.
Hakemisto

Hakemisto eli kansio on tiedostojen tallennuspaikka tietokoneen massamuistiin (kuten kiintolevylle) asennetussa tiedostojärjestelmässä. Teknisestä näkökulmasta hakemisto on erityisen tyyppiseen tiedostoon tallentunut luettelo muista tiedostoista, jotka näin hahmottuvat yhtenäiseksi ryhmäksi. Nykyaikaisissa graafisissa käyttöliittymissä hakemistoa tyypillisesti edustaa kansion näköinen kuvake, joka havainnollistaa ajatusta, että tiedostoja voidaan säilyttää ikään kuin hakemiston sisällä.
Tiedostojen lisäksi hakemisto voi sisältää muita hakemistoja eli alihakemistoja. Sisäkkäisistä hakemistoista muodostuu tiedostojärjestelmän hakemistorakenne eli niin sanottu hakemistopuu. Kun sisäkkäisten hakemistojen nimet luetellaan tiedostojärjestelmän perustasolta eli niin sanotusta juurihakemistosta lähtien, saadaan hakemistopolku. Unix-tyyppisissä käyttöjärjestelmissä hakemistotasojen erottimena on vinoviiva (/), mutta MS-DOSissa ja Windowsissa käytetään kenoviivaa (\). Vastaavasti URL-osoitteissa verkkotunnuksen jälkeiset vinoviivat tyypillisesti jäsentävät WWW-palvelimen hakemistopolkua.
Sisäkkäisten hakemistojen määrää rajoittaa hakemistopolun tiedostonimien pituus. Esimerkiksi Windowsin ohjelmointirajapinnassa suurin sallittu tiedoston polun pituus on 260 merkkiä ("D:\<korkeintaan 256 merkkiä><NUL>").
Vanhanaikaisissa tai yksinkertaisissa tietokonejärjestelmissä ei välttämättä ole hakemistoja lainkaan, vaan kaikki tiedostot tallentuvat suoraan juurihakemistoon.
Maiju Gebhard

Maiju Gebhard (15. syyskuuta 1896 Helsinki – 18. heinäkuuta 1986 Helsinki) tunnetaan ennen kaikkea Työtehoseurassa vuosina 1944–1945 keksimästään astiankuivauskaapista. Hänen isänsä oli professori Hannes Gebhard ja äitinsä talousneuvos, kansanedustaja Hedvig Gebhard.

Ura

Gebhard valmistui kotitalousopettajaksi Ruotsissa vuonna 1919 ja työskenteli sen jälkeen opettajana Orimattilan kotitalousopistossa. Vuodet 1923–1943 hän työskenteli Pienviljelijäin Keskusliiton konsulenttina. Hän oli Työtehoseuran johtokunnan jäsenenä vuodesta 1937 ja siirtyikin johtamaan sen tutkimus-, koulutus- ja valistustoimintaa vuonna 1943. Tässä tehtävässä hän toimi aina eläkkeelle siirtymiseensä vuoteen 1964 asti.
Astiankuivauskaapin idean Gebhard sai Ruotsissa opiskellessaan. Siellä aiemmin tiskauksen yhteydessä astiat nostettiin pöydällä olevaan puiseen telineeseen ja sieltä edelleen kuivattiin ja nostettiin kaappiin. Gebhardin innovaatio oli kuivausritilöiden ja ovien asentaminen kaappiin. Tämä säästi huomattavasti perheenäitien työtä ja aikaa kun yksi turha työvaihe poistettiin. Astiankuivauskaappien teollisen valmistuksen aloitti Enso-Gutzeit Oy vuonna 1948. Vuonna 1954 kaapeissa alettiin käyttää muovipäällysteisiä teräslankahyllyjä.
Gebhard paneutui työssään erityisesti kotitalouksissa työskentelevien kotiäitien työn rationalisointiin, mutta koneiden kehittämisen lisäksi hän pyrki asenneilmapiirin muokkaamiseen kodeissa. Gebhard korosti työssään aina inhimillisyyttä ja erityisesti asioiden oikeaan arvojärjestykseen panemista.
Kaarnajärv

Maantietoa

Järven pinta-ala on 25 hehtaaria ja se on 700 metriä pitkä ja 650 metriä leveä. Järvi sijaitsee 1,5 kilometriä Otepäästä itään. Saaria on kaksi, joista toinen Kivisaar on pelkkä luoto ja toisen Kaarna saaren läpimitta on 120 metriä ja pinta-ala 0,9 hehtaaria. Kummatkin saaret ovat autiot. Järven vedenpinnan korkeus on keskimäärin 120,0 m mpy. Järven läpi laskee Kaarnaoja, joka lähtee järven pohjoisrannasta ja laskee heti viereiseen Lüüsjärveen ja jatkaa Otepään pohjoispuolella kohti Elva jõgea, johon se yhtyy viiden kilometrin päässä. Järven itärantaan Veskikäärin lahteen laskee Puurakese oja, joka virtaa Porisoon kautta, ja joka tuo monien lampien vedet. Samaan lahteen laskee Piikuse järven laskuoja, jonka kautta laskee monen pikkulammen vedet. Järven valuma-alueen laajuus on 10 neliökilometriä.
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 2,9 metriä ja suurin syvyys 4,3 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00072 kuutiokilometriä eli 0,72 miljoonaa kuutiometriä . Järven rantaviivan pituus on 2,8 kilometriä ja se on peltomaiden ja niittyjen ympäröimä.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu (vir. keskmise karedusega kihistumata veega järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti hypertrofiseksi järveksi, kun veden ravinnepitoisuudet ovat erittäin korkealla (vir. hüpertroofne tai liigtoiteline, HY). Silloin on järven biomassa suuri sekä mikrobitason että vesikasvillisuuden osalta.
Yökyöpelit (televisiosarja)

Juoni

Agenttinero Narun auto katoaa merkillisesti ja autoa etsiessään agenttinero päätyy Yökyöpeleitten taloon, jossa asuu merkillistä väkeä. Siellä selviää, ettei agentin auto ole ainoa kadoksiin joutunut tavara. Talossa liikkuu Nakertaja, jonka suuhun katoaa kaikenlaista. Agentti lähtee Nakertajan jäljille ja kulkee talossa ympäriinsä kellarista katolle saakka.
Varmuuskopiointi

Varmuuskopioinnilla yleensä tarkoitetaan tapahtumaa, jossa jokin tärkeä tieto kopioidaan ja varastoidaan. Jos alkuperäinen tieto häviää tai tuhoutuu, voidaan tieto palauttaa varmuuskopioista.

Varmuuskopiointi tietotekniikassa

Varmuuskopiointi on yleistä tietotekniikassa, esimerkiksi jos yrityksen toiminnan kannalta erityisen tärkeitä tietoja säilytetään palvelimien kiintolevyillä. Kiintolevyt ovat verrattain herkkiä hajoamaan, joten tieto yleensä varmuuskopioidaan useammalle eri kiintolevylle tai käytetään muita tallennusvälineitä.