google/wiki40b huggingface dataset:
Kehra

Historia

Kehra (Kether) on mainittu ensimmäisen kerran asiakirjoissa vuonna 1241. Kehran (saks. Kedder) kartano on rakennettu 1600-luvun alussa. Paikan kehitykseen on vaikuttanut sijainti Jägala jõen sekä Tallinna–Pietari-rautatien varrella. 
Kaupunkioikeudet Kehra sai vuonna 1993, mutta vuonna 2002 se menetti itsenäisen asemansa tultuaan liitetyksi Anijan kuntaan.

Väestö

Vuonna 2011 Kehran epäitsenäisessä kaupungissa oli 2 889 asukasta, joista 1 533 (53,1 %) oli virolaisia, 1 005 (34,8 %) venäläisiä ja 345 (11,9 %) muita kansallisuuksia.

Teollisuus

Kehrassa on ollut selluloosa- ja paperitehdas vuodesta 1938. Tehdasyhtiön nimeltään Horizon Pulp & Paper Ltd (Horizon Tselluloosi ja Paberi AS) on omistanut vuodesta 1995 singaporelainen Tolaram Group. Tehdas tuottaa säkkipaperia kolmella koneella.
Lähteikkö

Lähteikkö on usean eri lähteen muodostama suo.
Lähteikkö on yleensä hyvin pienialainen suo. Sen tyypillinen sijainti on vaaran tai harjun alarinne. Lähteikkö pysyy sulana talvenkin ajan ja sen vuoksi sellaiseen saattaa kehittyä omalaatuinen kasvi- ja eläinyhdyskuntansa. Metsälain mukaan lähteikkö on arvokas elinympäristö.
Dmitri Nabokov (jääkiekkoilija)

Ura

Nabokov aloitti uransa Krylja Sovetovissa kaudella 1993–1994. Hän herätti pian monien kykyjenetsijöiden mielenkiinnon, ja lopulta Chicago Blackhawks varasi hänet Pohjois-Amerikan NHL-liigaan vuoden 1995 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella numerolla 19. Nabokov siirtyi Pohjois-Amerikkaan kaudella 1996–1997, mutta hän oli ottanut tuntumaa paikallisiin kaukaloihin jo kaudella 1994–1995, kun Krylja Sovetov pelasi sarjan otteluita IHL-liigan joukkueita vastaan.
Kaudella 1996–1997 Nabokov teki WHL-junioriliigan Regina Patsissa 50 ottelussa 95 pistettä, mikä lupasi hyvää. NHL-ensiesiintymisensä hän teki Chicago Blackhawskin riveissä kaudella 1997–1998, ja teki heti ensimmäisessä ottelussa kaksi maalia. Blackhawksin kannattajat ristivät Nabokovin taitojensa vuoksi ”Venäjän Gretzkyksi”, mutta todellisen läpimurron esti hänen peliesityksiään vaivannut epätasaisuus. Suurimman osan kaudesta hän vietti IHL-joukkue Indianapolis Icessa, ja kauden päätteeksi hän siirtyi New York Islandersiin vaihdossa Jean-Pierre Dumontiin. Islandersin organisaatiossa Nabokov pelasi kaksi kautta vaihdellen NHL-joukkueen ja AHL-joukkue Lowell Lock Monstersin välillä. Kolmen NHL-kauden aikana hän pelasi yhteensä 55 ottelua Blackhawsin ja Islandersin paidassa ja teki 24 pistettä.
Nabokov palasi takaisin Venäjälle vuonna 2000 ja edusti seuraavan kahdeksan kauden aikana yhtä monta joukkuetta Superligassa. Vuonna 2008 hän teki yksivuotisen sopimuksen Suomen SM-liigassa pelaavan Saimaan Pallon kanssa. SaiPassa hän pelasi yhden kauden ja oli joukkueensa kolmanneksi paras pistemies tehoillaan 7+25. Kauden jälkeen Nabokov teki sopimuksen Itävallan kakkosliigan EC Dornbirnin kanssa. Ensimmäisellä kaudellaan Dornbirnissä hän oli voittamassa sarjan mestaruutta ja voitti sarjan pistepörssin ja syöttötilaston tehtyään tehot 24+54.
Valion baarit

Valion baarit oli Valion jäätelöbaariketju, joka toimi Helsingissä ja muissa Suomen kaupungeissa vuosina 1936–1972.
Koko Suomen ensimmäisen jäätelöbaarin Valio avasi Helsingin Lasipalatsin pohjoispään käytävässä toukokuussa 1936. Vähitellen Valion baareista muodostui kokonainen ketju, jolla oli Helsingissä 1970-luvun alussa 34 baaria ja muualla maassa 25.
Jäätelö Lasipalatsin jäätelöbaaria varten valmistettiin aluksi Kalevankadun loppupäässä sijainneen Valion meijerin ullakkokerroksessa tanskalaisen jäätelömestari Sörensenin ohjeiden mukaan. Sörensen neuvoi myös jäätelöbaarin perustamisessa ja opetti henkilökuntaa tekemään voileipiä. Henkilökunnalla oli valkoiset suikkalakit, ja naisillekin määrättiin työasuksi pitkät housut. Paikan ottivat omakseen Helsingin koululaiset. 
Valion baarien suosio oli huipussaan 1950-luvulla mutta alkoi hiipua 1960-luvulla, kun Valio ja muut jäätelövalmistajat toivat ruokakauppoihin ja kioskeihin monenlaisia jäätelöiden annospakkauksia, kuten jäätelötikut ja jäätelötötteröitä muistuttavat tuutit. Vuonna 1972 ketju ajautui Elannolle suuressa toimialarationalisoinnissa, jossa Elanto ja muut OTK:laiset osuusliikkeet puolestaan myivät kaiken meijeritoimintansa Valiolle. 1980-luvulle tultaessa Lasipalatsin jäätelöbaari oli muuttunut Elannon HM-kahvilaksi. Viime vuosikymmeninään se tunnettiin varttuneemman väen bussinodotuspaikkana ja bussinkuljettajien taukopaikkana. Lasipalatsin jäätelöbaari-kahvila lopetti toimintansa vuoden 1995 lopussa Elannon jouduttua yrityssaneeraukseen.

Uudelleenlanseeraus 2005

2000-luvun keskivaiheilla Valio yritti mainostoimisto SEKin ja Paola Suhosen avulla lanseerata uudelleen Valion baarit perustamalla sennimisen kahvilan 2005 uuteen Kampin keskukseen ja toisen Linnanmäelle 2007. Jäätelöbaareista ei enää ollut kyse, sillä Valio oli myynyt jäätelöliiketoimintansa vähän aiemmin Nestlélle. Kampin keskuksen baari suljettiin 2010, jolloin jäljelle jäi Restelin hoitama Valion baari Hartwall Areenalla.
Rindfleischetikettierungsüberwachungsaufgabenübertragungsgesetz

Rindfleischetikettierungsüberwachungsaufgabenübertragungsgesetz oli saksan kielen pisin sana (63 kirjainta), joka tarkoittaa naudanlihan tuoteselosteiden valvomisvelvollisuuslakia. Sana otettiin pois käytöstä vuonna 2013.
Nina Ehrnrooth

Nina Katarina Ehrnrooth (s. 9. huhtikuuta 1962 Helsinki) on suomalainen uransa päättänyt alppihiihtäjä, jonka päälajit olivat pujottelu ja suurpujottelu. Hän edusti urallaan Fjällskidarklubben –37:ia.
Ehrnrooth osallistui vuoden 1988 Calgaryn olympialaisiin. Hän laski ulos sekä pujottelussa että suurpujottelussa.
Ehrnrooth voitti urallaan peräti 12 suomenmestaruutta, joista kolme tuli pujottelussa, neljä suurpujottelussa, kolme paripujottelussa ja kaksi syöksylaskussa.
Sissela Kyle

Sissela (Maria) Kyle (s. 17. marraskuuta 1957 Göteborg) on ruotsalainen näyttelijä ja koomikko. Hän on professori Gunhild Kylen ja Per Gunnar Kylen tytär.
Kyle on työskennellyt Tukholman kaupunginteatterissa, Kuninkaallisessa draamateatterissa, Boulevardteaternissa ja Hamburger Börsissä. Lisäksi hän on usean vuoden ajan ollut arvostettu ohjelmanvetäjä Gaygalan-gaalassa.
Vuonna 2005 Kyle palkittiin Karamelodiktstipendiet-stipendillä.
Kylella on kaksi lasta: Martina ja Hjalmar.
In Flanders Fields

”In Flanders Fields” on tiettävästi tunnetuin ensimmäisen maailmansodan aikana kirjoitettu runo. Kanadalainen kenttälääkäri ja everstiluutnantti John McCrae kirjoitti Rondeau-tyylisen runon taistelussa kaatuneen ystävänsä Alexis Helmerin hautajaisten jälkeen. McCrae kirjoitti runon 3. toukokuuta 1915. Hän kirjoitti runon muistikirjaansa, mutta repi myöhemmin sivun irti. Irtirevityn sivun löysi McCraen upseeritoveri Francis Alexander Scrimger ja runo julkaistiin 8. joulukuuta samana vuonna lontoolaisessa Punch-lehdessä.
Runossa mainittu unikon kukkaa kasvoi ensimmäisen maailmansodan aikaan runsaasti Flanderin taistelukentillä sekä hautausmailla, joille kaatuneet haudattiin. Kukasta onkin muodostunut maailmansodan päättymispäivänä vietettävän Remembrance Day -muistopäivän symboli.
Fleminginpuisto

Fleminginpuisto sijaitsee kaupunginosassa V Turussa, Stålarminkadun ja Kupittaankadun välissä.  
Turkulaisten suussa puiston ympäristöä kutsutaan tuttavallisesti Tonttumäeksi. Fleminginpuisto nimenä on peräisin vuodelta 1916, kun nimistötoimikunnan tarkoituksena oli nimetä kaikki alueelle silloin kaavoitetut kadut Klaus Flemingin suvun mukaan. Tonttumäelle nouseva Nokiankatu on rakennettu Tonttulinnan kerrostalojen rakentamisen yhteydessä ja nimetty nuijasodan aikaisen Nokian taistelun (1596) muistoksi. 
Wärtsilä Oy toimi Fleminginpuiston rakentamisen tukena, asukkaista monet olivat tuolloin Wärtsilän työntekijöitä. Kukkula oli alun perin kivistä kalliota, puulajeina mäntyä ja katajaa. Rakentaminen aloitettiin vuonna 1950 muokkaamalla maisemaa ja laittamalla istutuksia. Puulajistoa on tullut lisää muun muassa puistolehmus ja vaahtera.
Nokiankadun yläpäässä on koirapuisto.
Ruissalon nisäkäslajisto

Ruissalon nisäkäslajisto koostuu lähinnä pienistä ja keskikokoisista nisäkkäistä. Saaren nisäkkäisiin kuuluu kuitenkin suuremmista nisäkkäistä myös hirvi. Samaan aikaan kun hirvi on vakiintunut Ruissalon ympärivuotiseksi asukkaaksi, on vuonna 1967 saareen istutettu valkohäntäpeura kokonaan hävinnyt. Juhana Herttua istutti Ruissaloon 1500-luvulla (vuonna 1562) saksanhirviä, mutta niitä ei Ruissalossa enää ole, kuten ei muuallakaan Suomessa. Viimeiset yhdeksän saksanhirveä poistettiin saarelta vuonna 1599.
Metsäkauriskanta on ilmeisesti manner-Suomen tihein ja kanta on uhka tammien uusiutumiselle. Vuonna 2017 metsäkauriita laskettiin olevan yli 200.
Rusakko on Ruissalon nisäkäslajeista suurilukuisin.  Rusakko on vallannut elintilaa saaren toiselta jänislajilta, metsäjänikseltä. Jänislajien suuri lukumäärä on ollut kohtalokas saaren puustolle, etenkin tammelle jonka vesoja etenkin rusakko usein syö.
Saarella tavattuja petoeläimiä ovat muun muassa lumikko, näätä, minkki ja kärppä. Erityisesti näätäkanta on lisääntynyt viime vuosien aikana. Ruissalossa on koko Suomen tihein supikoirakanta. Saaren supikoirat ovat omaksuneet uuden pesimätavan, jollaista ei ole havaittu muualla: emot kasvattavat poikasensa maakolojen sijaan ruovikoissa. Myyristä saarella asuvat pelto-, metsä- ja vesimyyrä. Hiirilajeja edustavat metsä-, vaivais- ja kotihiiri, hyönteissyöjiä metsä-, vaivais- ja vesipäästäinen. Näiden lisäksi hyönteissyöjistä ja jyrsijöistä siili, orava, piisami ja rotta kuuluvat saaren lajistoon.
Ruissalon lepakkokanta kartoitettiin kesällä 2002. Pohjanlepakko ja viiksi- sekä isoviiksisiipat ovat saaren runsaslukuisimpia lajeja. Pohjanlepakoita tavataan kaikissa Ruissalon osissa. Saarella on kesäisin todennäköisesti useita lisääntymisyhdyskuntia. Talvehtivia pohjanlepakoita on löydetty muutamasta maakellarista. Saaren itäosan lehdoissa ja Kasvitieteellisen puutarhan länsipuolen luonnonsuojelualueella on viiksisiippojen suosimaa lehtimetsää. Kallanpään ja Birkan tienoilla sekä Kuuvassa on puolestaan isoviiksisiipoille tyypillistä mänty- ja kuusivaltaista metsikköä. Erittäin uhanalaiseksi lajiksi luokiteltu ripsisiippa kuuluu myös Ruissalon lepakkolajistoon. Kevättalvella ja syksyllä 2004 havaittiin Ruissalossa talvehtivia tai välihorroksessa olevia ripsisiippoja. Rantalepikoita suosiva pikkulepakko havaittiin ensimmäistä kertaa Ruissalosta kesällä 2004.
Hadžin ryntäys 2015

Hadžin ryntäys 2015 tapahtui 24. syyskuuta 2015 Saudi-Arabiassa lähellä Mekkaa sijaitsevassa Minassa, jossa on pyhiinvaeltajien majoituspaikkana toimiva leirialue. Ainakin 717 hadž-pyhiinvaellukseen osallistunutta ihmistä sai surmansa ja 863 loukkaantui ryntäyksessä leirin halki kulkevalla tiellä.
Waikiki

Waikiki (havaijiksi Waikīkī) on Honolulun kaupunginosa, joka sijaitsee Oahun saaren etelärannalla, Havaijilla. Waikiki Beach on Waikikin ranta-alue ja yksi maailman tunnetuimmista rannoista. Waikiki ulottuu pohjoisen ja lännen suunnasta Ala Wai Canalilta Diamond Head -tulivuorelle itään. Waikiki on havaijia ja tarkoittaa suihkuavaa vettä. Waikiki on ollut pitkään rentoutumispaikka, jossa vietetään luksuslomaa. Jo 1800-luvun Havaijin kuninkaalliset pitivät ranta-aluetta juhla- ja rentoutumispaikkanaan.
Nykyään Waikikin alue rantoineen on turismin keskus Havaijilla. Ranta-alueelta kohoavat korkeat, suurimpien ketjujen modernit hotellikompleksit. Alueen vanhin hotelli, Moana Surfrider, on yhä samalla paikalla, johon se pystytettiin vuonna 1901.
Waikikin ranta kärsii monen muun rannan tavoin eroosiosta ja rantaa hoidetaan muun muassa korvaamalla aaltojen viemää hiekkaa. Hiekkaa tuotiin laivoilla ja proomuilla jo 1920- ja 1930-luvuilla jopa Manhattan Beachiltä Kaliforniasta asti.
Selektiini

Selektiinit ovat solun adheesiomolekyyliperhe. Kaikki selektiinit ovat yksiketjuisia transmembraaniglykoproteiineja, joilla on samoja ominaisuuksia C-tyypin lektiinien kanssa johtuen yhtäläisestä N-terminaalista ja kalsiumriippuvaisesta sitomisesta. Selektiinit sitoutuvat sokerirakenteisiin ja niitä pidetään yhtenä lektiinityyppinä. Lektiinit ovat solun adheesioproteiineja, jotka sitovat sokeripolymeereja.

Etymologia

Selektiini nimitys tulee sanoista valita (engl. select = valita) ja lektiini (lat. legere = valita). Selektiinit kuuluvat lektiiniproteiineihin, jotka tunnistavat hiilihydraattirakenteita.

Toiminta

Tulehduksen aikana vapautuvat aineet esimerkiksi histamiini ja trombiini aiheuttavat P-selektiinien vapautumisen solunsisäisistä varastoista solun pinnalle. Lisäksi sytokiinit, kuten tuumorinekroositekijä-alfa, stimuloivat E-selektiinin ja P-selektiinin ilmentymistä muutamia tunteja myöhemmin. Selektiinit sitoutuvat tulehduspaikalle saapuvien valkosolujen pintaglykoproteiinien hiilihydraattiosiin ja hidastavat niiden vauhtia, mikä mahdollistaa niiden tunkeutumisen verenkierrosta tulehtuneeseen kudokseen. Selektiinit tarttuvat valkosoluihin heikolla sitomisvoimalla eli affiniteetilla, mikä aiheuttaa nk. valkosolujen vierimisen (engl. rolling) verisuonen seinämää eli endoteelia pitkin.
Parhaiten karakterisoitu selektiinien ligandi on P-selektiinin glykoproteiini-ligandi-1 (PSGL-1), joka on kaikissa valkosoluissa esiintyvä musiinityyppinen glykoproteiini.
Neutrofiilit ja eosinofiilit sitoutuvat E-selektiiniin. Yksi E-selektiinin raportoiduista ligandeista on sialyloitunut Lewis X Ag (sLe(x)). Eosinofiilit, kuten neutrofiilitkin, käyttävät sialyloituneita proteaasientsyymiresistantteja rakenteita sitoutumisessa E-selektiiniin, vaikka eosinofiilit ilmentävät näitä rakenteita paljon vähemmän pinnoillaan. Eosinofiilien ja neutrofiilien ligandit P-selektiinille ovat samankaltaisia sialyloituneita, proteaasiherkkiä, endo-beta-galaktosidaasiresistenttejä rakenteita, jotka selvästi poikkeavat E-selektiinin ligandeista. Täten P- ja E-selektiineille on ehdotettu eriäviä rooleja valkosolujen keräämisessä tulehduspaikalle.
Pertti Juhola

Pertti Juhola (s. 12. maaliskuuta 1945 Pori) on suomalainen entinen jääkiekkoerotuomari.
Juhola on viheltänyt 533 pääsarjaottelua päätuomarina. Hänet valittiin peräti viisi kertaa SM-liigan parhaaksi erotuomariksi ja kahdesti hän voitti Kultaisen pillin. Juhola on viheltänyt myös useissa kansainvälisissä turnauksissa, kuten kaksi kertaa MM-kisoissa ja kerran olympialaisissa.
Juhola on toiminut sittemmin SM-liigan otteluvalvojana ja päätuomarikouluttajana. Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Juholan Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 102.
The Isle of Conquest

Juoni

The Isle of Conquest kertoo nuoresta naisesta Ethelistä (Norma Talmadge), joka avioituu varakkaan rontin kanssa, jotta Ethelin äiti voisi elää leveästi. Kun Ethel lomailee miehensä jahdilla, hän joutuu haaksirikkoon. Jahti haaksirikkoutuu pienelle saarelle, ja Ethelin seurana on vain jahdin miehistöön kuuluva jahdin lämmittäjä John Arnold (Wyndham Standing). He alkuksi inhoavat toisiaan, mutta lopulta he rakastuvat saaren romanttisessa ympäristössä. Heidät pelastetaan, ja kun Ethelin ronttimainen aviopuoliso myöhemmin kuolee, rakastavaiset saavat vihdoin toisensa.
Biojäte

Biojäte on eloperäistä jätettä. Biojätteelle on ominaista kosteus ja aineksen orgaanisuus, jotka mahdollistavat voimakkaan mikrobitoiminnan, jonka seurauksena biojäte hajoaa. Biohajoavuus on biojätteeseen lajiteltavien jätteiden edellytys. Biojätteeseen käyvät muun muassa suodatinpussit, teepussit, leivinpaperit, talouspaperit ja nenäliinat, hedelmien kuoret, hedelmät, vihannesten kuoret, vihannekset, ruoantähteet, pienet luut, kukat ja multa. Kuitenkaan esimerkiksi kissanhiekkaa (lukuun ottamatta puupellettejä), lemmikkieläinten jätöksiä, pölypusseja, lääkkeitä, tupakantumppeja, ruokaöljyjä tai tuhkaa ei saa hävittää biojätteen mukana. Nesteet tulee kaataa viemäriin, ei biojätteeseen.
Biojätteen voi kompostoida omassa kompostissa. Useissa kunnissa biojätteille on oma keräyksensä; jäteastioiden väri on ruskea. Biojätteen voi laittaa keräykseen kaupoissa myytävissä biohajoavissa pusseissa, paperipusseissa tai itse sanomalehdestä tehdyissä pusseissa. Paikallisista oloista riippuu, mitä biojätteelle tehdään.

Biojätteen hyödyntäminen

Kompostoimalla biojätteestä saadaan multaa. Hapellisissa oloissa hajoaminen tapahtuu aerobisesti, ja ilmakehään vapautuu lähinnä hiilidioksidikaasua ja vesihöyryä. Näin vapautuvan hiilidioksidin ei lasketa lämmittävän ilmastoa, koska se on yhteyttämisen mukana vastikään poistunut ilmakehästä.
Hapettomissa oloissa, esimerkiksi märissä olosuhteissa, hajoaminen tapahtuu mätänemällä, anaerobisesti, ja vapautuu metaania. Bioreaktorissa tämä onkin tavoitteena: metaani voidaan kerätä talteen ja käyttää polttoaineena. Toinen mahdollinen tapa tuottaa jätteestä palavia kaasuja on kaasutus. Koska biojätettä syntyy suuressa mittakaavassa, näitä materiaaleja pidetään biopolttoaineiden tuotannon mahdollisina lähteinä.  Biojätettä voidaan myös polttaa sellaisenaan jätteenpolttolaitoksessa. Biojäte ei kuitenkaan sovellu hyvin sellaisenaan poltettavaksi, koska se on kosteaa ja palaa huonosti.
Jos biojäte joutuu sekajätteen mukana kaatopaikalle, se tiivistetään ja haudataan muun jätteen mukana. Biojäte joutuu siten hapettomiin oloihin ja alkaa mädäntyä, jolloin metaania vapautuu ilmakehään. Metaani on voimakas kasvihuonekaasu ja aiheuttaa omalta osaltaan ilmastonmuutosta.
Gy (Sveitsi)

Maantiede

Gy sijaitsee Genevenjärven itäpuolella, kymmenkunta kilometriä Genevestä koilliseen. Kunta rajoittuu pohjoisessa Ranskaan. Sen naapurikuntia ovat etelässä Jussy sekä lännessä Meinier ja Corsier.

Historia

Gy on ollut itsenäinen kunta vuodesta 1850.
Ritzin kombinaatioperiaate

Ritzin kombinaatioperiaate tarkoittaa spektriviivojen aaltolukujen määräytymistä toistensa summista ja erotuksista. Minkä tahansa spektriviivan aaltoluku on kahden termin erotus:
 ,
jossa  ja  Rydbergin vakio vetyatomille RH=109 667 cm⁻¹.
Teorian esitti Walter Ritz vuonna 1908.
Pekka Koivistoinen

Pekka Eino Koivistoinen (25. kesäkuuta 1932 Suonenjoki – 18. elokuuta 2017 Suonenjoki) oli suomalainen elintarviketieteen professori. Hän laajensi ja kehitti suomalaista elintarviketieteen opetusta ja tutkimusta.
Koivistoisen vanhemmat olivat maanviljelijä Eino Koivistoinen ja Kustaava Markkanen. Hänen puolisonsa vuodesta 1956 oli ekonomi Seija Sisko Laulajainen. Koivistoinen tuli ylioppilaaksi 1952 ja valmistui Helsingin yliopistosta maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1956, lisensiaatiksi 1960 ja tohtoriksi 1961. Hän toimi tutkijana MIT:ssä Yhdysvalloissa ja Helsingin yliopistossa, jonka elintarvikekemian ja -teknologian (vuodesta 1985 elintarvikekemian) ylimääräiseksi professoriksi hänet nimitettiin 1970 ja vakinaiseksi professoriksi 1977. Jäätyään eläkkeelle vuonna 1995 hän toimi vielä yliopiston dosenttina 1995–1997. Koivistoinen loi suurelta osin Helsingin yliopistoon modernin elintarviketieteiden koulutusohjelman ja laajensi oppiaineensa opetusta muissakin ohjelmissa, samoin kuin kehitti ja kansainvälisti elintarviketieteen tutkimusta. Hänen omat aiemmat tutkimuksensa väitöskirjasta lähtien koskivat muun muassa pestisidijäämiä, myöhemmin hän paneutui ravintoaineisiin ja ruuan ravitsemuksellisuuteen kuten seleenin saantiin suomalaisten ruokavaliossa, samoin kuin fruktoosiin ja vitamiineihin.  Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan varadekaanina Koivistoinen toimi 1985–1987 ja dekaanina 1987–1991, jolloin muun muassa tiedekunnan koko laitosrakenne uudistettiin. Hän vaikutti myös keskeisesti yliopiston biotieteiden sijoittumiseen Viikkiin. Eläkkeelle jäätyään Koivistoinen jatkoi vanhempiensa jo 1920-luvulla Suonenjoella aloittamaa mansikoiden viljelyä.
Bernard King

Ura

King pelasi yliopistokoripalloa Tennesseen yliopistossa vuosina 1974–1977. Hänet valittiin vuosina 1976 ja 1977 maan yliopistojen tähdistöjoukkueisiin. King osallistui NBA:n vuoden 1977 varaustilaisuuteen, jossa New Jersey Nets varasi hänet tilaisuuden seitsemäntenä pelaajana. Heti ensimmäisellä kaudella hänet valittiin tulokkaiden tähdistöjoukkueeseen. King edusti Netsiä kahden kauden ajan, ja lokakuussa 1979 hänet kaupattiin Utah Jazzille, josta hän siirtyi jo yhden kauden jälkeen Golden State Warriorsiin. Vuonna 1982 King oli ensimmäistä kertaa mukana sarjan tähdistöottelussa, mutta kauden 1981–1982 jälkeen hänet myytiin New York Knicksille.
New Yorkissa ollessan hän osallistui tähdistöotteluun kaksi kertaa, minkä lisäksi hän voitti sarjan pistekuninkuuden kaudella 1984–1985. King valittiin myös kaksi kertaa perättäin sarjan ykköstähdistöön. Hän edusti New Yorkia vuoteen 1987 asti, jonka jälkeen hän siirtyi Washington Bulletsiin. King edusti joukkuetta tammikuuhun 1993 asti, jolloin hänet vapautettiin. King oli joutunut jättämään kauden 1991–1992 väliin, eikä hän ollut pelannut Washingtonin paidassa peliäkään kaudella 1992–1993. Helmikuussa 1993 hän teki sopimuksen New Jersey Netsin kanssa ja pelasi uransa viimeiset NBA-ottelut joukkueessa.
Maantie

Tieluokittelun historiaa

1700-luvulta lähtien yleisiin teihin kuuluivat maantiet, kihlakunnantiet ja pitäjäntiet. Lisäksi oli kaupunkien teitä sekä yksityisiä ja yleisiä kyläteitä. 1800-luvulla yleisiä teitä olivat maantiet ja yleiset kylätiet, ja vuonna 1865 rinnalle luotiin uusi luokka kunnantiet.
Historiallisesti maanteiden rakentaminen ja kunnossapito oli valtion määräämää, mutta pitkälti maanomistajien vastuulla. Tientekovelvollisuus oli heille veronluontoinen rasite, osa monimutkaista verotusjärjestelmää. Vuoden 1918 tielaki muutti tierasituksen periaatteellisen pohjan täysin: maanteiden pito siirtyi kokonaan valtion velvollisuudeksi.
Vuoden 1927 tielaissa puolestaan yleiset tiet jaettiin maanteihin, kunnan teihin ja kyläteihin. Maanteiden ylläpito kuului valtiolle, kunnanteiden ylläpito kunnille ja kyläteiden ylläpito osakkaille (maanomistajille).
Vuoden 1954 laki yleisistä teistä jakoi yleiset tiet maanteihin ja paikallisteihin. Tienpitäjä eli tien rakentamisesta ja kunnossapidosta ensi kädessä vastaava taho oli molemmissa yleensä valtio, joskin paikallistiet voitiin määrätä myös kunnan pidettäviksi. Kustannuksista vastasi maantiellä valtio. Paikallisteiden kustannuksiin piti lain mukaan kunnan osallistua, joskin tämä velvollisuus myöhemmin poistettiin.
Vuoden 2005 maantielaki poisti hallinnollisen jaon maanteihin ja paikallisteihin. Uudeksi yleiskäsitteeksi tuli maantie, joka on "sellainen tie, joka on luovutettu yleiseen liikenteeseen ja jonka ylläpitämisestä valtio huolehtii".  Maantiet jaetaan liikenteellisen merkityksensä mukaan valtateihin, kantateihin, seututeihin ja yhdysteihin.

Tienumerointi

Maantiellä voidaan tarkoittaa myös tienumeroinnin luokkaa. 1960-luvulla Suomessa numeroitiin maanteiksi tiet, jotka eivät olleet valtateitä tai kantateitä. Maantiet numeroitiin numeroalueelta 100-19999 tiepiireittäin. Kolminumeroiset maantiet olivat tärkeämpiä teitä, joilta erkanivat nelinumeroiset tiet. 1980-luvun lopulle perusperiaatteena oli muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta, että nelinumeroiset maantiet numeroitiin sen kolminumeroisen maantien mukaan, jolta ne erkanivat tai jonka lähellä ne kulkivat, esim. maantie 113 oli isompi tie, jolta maantie 1131 erkani. Viisinumeroiset maantiet olivat muita maanteitä ja näiden numeroa ei merkitty maastoon. Aluksi maanteiden numerokylteissä oli valkoinen numero sinisellä taustalla.
Vuoden 1996 tienumerointiuudistuksessa maantiet jaettiin kolminumeroisiin seututeihin , nelinumeroisiin yhdysteihin sekä viisinumeroisiin paikallisteihin. Tässä yhteydessä seututeiden numerokyltit muuttuivat valkopohjaisiksi ja siniset numerokyltit jäivät vain yhdysteille. Tämä helpotti eri tieluokkien erottamista toisistaan; aikaisemmin kaikkien teiden numerokyltit olivat sinisiä valtateiden punaisia kylttejä lukuun ottamatta.