google/wiki40b huggingface dataset:
Lämpökarkaaminen

Lämpökarkaaminen on tilanne, jossa systeemin pieni lämpötilan nousu johtaa lämmöntuotannon kasvuun ja sitä kautta hallitsemattomaan lämpötilan nousuun, yleensä tuhoisin seurauksin. Lämpötila nousee kunnes kappale löytää uuden lämmönpoistomekanismin, monesti esimerkiksi sulamisen, räjähtämisen tai katastrofaalisen romahtamisen. Lämpökarkaamista tapahtuu kemiallisille reaktioille, paristoille, elektronisille komponenteille, mikroaalloilla lämmitettäville kappaleille ja tähdissä ydinreaktioille.

Kemiantekniikassa

Eksoterminen eli lämpöä tuottava kemiallinen reaktio voi johtaa lämpökarkaamiseen, jos reaktioastiaa ei pystytä jäähdyttämään riittävällä teholla. Lisäksi sivureaktiot nopeutuvat, ja eksotermiset hajoamisreaktiot tai radikaalireaktiot käynnistyvät tietyn lämpötilan yläpuolella. Lämmöntuotannon hallitsemattoman nopeutumisen vuoksi astian sisältö höyrystyy, ja jos astia on suljettu, paine kasvaa kunnes astia räjähtää. Lämpökarkaaminen on aiheuttanut useita kemianteollisuuden vakavia onnettomuuksia, esimerkiksi Texas Cityn ammoniumnitraattiräjähdys laivan lastiruumassa vuonna 1947 ja Bhopalin metyyli-isosyanaattipurkaus.
Kemiallisista reaktioista suurin osa tuottaa lämpöä, joten lämpökarkaamisen riski on olemassa monissa teollisuusmittakaavan tai öljynjalostamojen prosesseissa. Varsinkin hydrokrakkaus, vedytys, SN2-alkylaatio, hapetus, metalaatio ja nukleofiilinen aromaattinen substituutio ovat alttiita lämpökarkaamiselle. Esimerkiksi valtavia räjähdyksiä on aiheutunut sykloheksaanin hapetusreaktion sykloheksanoli-sykloheksanoniseokseksi tai orto-ksyleenin hapetus ftaalianhydridiksi karattua.
Lämpökarkaaminen voi johtua korkean lämpötilan eksotermisistä sivureaktioista, jotka käynnistyvät kun seosta vahingossa lämmitetään tarkoitettua kuumemmaksi. Tästä johtui Seveson onnettomuus, jossa 2,4,5-triklorofenolia valmistettaessa reaktori päästettiin vapaasti lämpenemään, sillä seurauksella että käynnistyi tuotteen eksoterminen dimerointireaktio 2,3,7,8-tetraklorodibentso-p-dioksiiniksi. Reaktorin murtolevy särkyi ja kuuma dioksiinipitoinen reaktioseos pääsi suihkuamaan ympäristöön.
Lämpökarkaamisen aiheuttaa monesti jäähdytysjärjestelmän toiminnan lakkaaminen. Sekoittimen pysähtyminen voi johtaa jonkin reaktorin osan kuumentumiseen, mikä käynnistää koko reaktion lämpökarkaamisen. Samalla tavalla virtausreaktoreissa jonkin paikan satunnainen kuumeneminen voi käynnistää lämpökarkaamisen ja ampua reaktorista sisällöt ja katalyytit ulos. Yleinen syy lämpökarkaamisonnettomuuksiin on myös laitekomponenttien asennus väärin. Kemianteollisuuden laitteistot on yleensä liitetty erilliseen hätäsoihtuun, joka rajoittaa onnettomuuden tuhoja jos niitä tapahtuu.
Jäätikkökaivo

Jäätikkökaivo (engl. moulin, glacial mill) on jäätikköön veden sulattama kapea kaivo, joka kuljettaa sulamisvesiä jäätiköltä pois. Jäätikkökaivo saa alkunsa sulamisveden muodostamasta järvestä, virtaavan veden vesiputouskohdasta tai veden täyttämästä railosta. Ne ovat normaalisti kaltevuudeltaan 0–45°. Grölandissa niiden leveys voi olla kymmeniä metrejä ja ne ovat merenpinnasta 500–1 500 metrin korkeudessa. Järvistä vesi siirtyy jäätikkökaivoon ja pyrkii kohti jäätikön pohjaa.

Jäätikkökaivojen tutkimus

Jäätikkökaivot ovat tunnettuja niiden pitämästä kovasta äänestä kun vesi syöksyy niihin. Oletetaan että jäätikön pohjalla vesi vähentää kitkaa kallioperän ja jäätikön välillä, ja että se saa jäätikön virtaamaan kesäisin nopeammin kun sulavettä tulee jäätikkökaivoihin ja sieltä jäätikön alle. Nasa on yrittänyt tutkia muovisten leluankkojen avulla että mihin vesi menee jäätikkökaivoista. Vuonna 2009 elokuussa tutkijat laskivat jäätikkökaivoon Jakobshavnin jäätiköllä 90 ankkaa. Ankoissa on kolmella kielellä kirjoitettu "tieteellinen tutkimus" ja "palkkio" sekä sähköpostiosoite johon voi ottaa yhteyttä. Samalla laitettiin reikään myös muovinen sylinteti jossa on gps-anturi, kiihtyvyysmittari ja paineanturi. Virtalähteenä siinä on pitkäikäinen litiumparisto. Siitä ei ole kuulunut sen jälkeen mitään ja tutkijat olettavat sen juuttuneen jään alle. 
Perinteisesti jäätikkökaivoja on tutkittu talvisin jolloin ne ovat kuivillaan kun sulavasta lumesta ei virtaa niihin vettä.
Even Thorsen

Even Thorsen (1778 Austre Moland, Norja – 1867 Flosta, Norja) oli norjalainen matruusi, talonpoika ja Eidsvollin kansalliskokousedustaja 1814.

Tausta

Thorsen varttui köyhissä oloissa Bjornesin pientilalla Østre Molandissa, joka on nykyisin osa Arendalin kuntaa Itä-Agderin läänissä. Hän ottikin jo nuorena pestin merille. Vuodet 1807–1810 hän oli sotavankeudessa Britanniassa, koska Tanska-Norja oli Napoleonin sodissa tuolloin Englannin vastustaja. Palattuaan Norjaan Thorsen komennettiin välittömästi laivaston palvelukseen. Hän toimi laivastossa aina tultuaan valituksi sen kansalliskokousedustajaksi 1814.

Kansalliskokousedustaja 1814

Kansalliskokouksessa Thorsen lukeutui itsenäisyyspuolueen riveihin. Kouluja käymättömänä hän oli ainut kirjoitustaidoton kokousedustaja, minkä vuoksi hän allekirjoitti perustuslain kirjoitustaitoisen henkilön ohjaamana. Itse kokouksessa hän pysytteli enimmäkseen taustalla. Hänen suurin aktiviteettinsa koski yleisen asevelvollisuuden ajamista yhdessä Peder Johnsenin kanssa.

Loppuelämä

Kansalliskokouksen jälkeen Thorsen oli jonkin aikaa laivaston palveluksessa, kunnes hän asettui aloilleen Flostan kuntaan, joka on nykyisin osa Arendalia Itä-Agderissa. Loppuelämä oli ankaraa ja hänestä tuli ennen pitkää työkyvytön. Vuonna 1857 Storting myösi hänelle 100 speciedalerin vuotuisen eläkkeen. Vuonna 1864 hänet kutsuttiin Norjan perustuslain 50-vuotisjuhliin, mutta hän oli liian huonokuntoinen matkustaakseen. Kolme vuotta myöhemmin hän kuoli 89-vuotiaana.
Tulikurkkukotinga

Levinneisyys

Tulikurkkukotingaa tavataan Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska se on vähenemässä nopeasti elinympäristöjen tuhoutumisen takia.
Raymond Atteveld

Ura pelaajana

Atteveld aloitti peliuransa HFC Haarlemissa 1985. Neljän kauden jälkeen hän siirtyi Evertoniin debytoiden joulukuussa 1989 kotiottelussa Coventry Cityä vastaan. Ura Englannissa ei ottanut tulta alleen liiaksi vaan Atteveldille kertyi kolmen Everton-kauden aikana vain 51 ottelua.
Keväällä 1992 hän pelasi lainalla West Hamissa, mutta pelasi lontoolaisseurassa vain yhden ottelun. Syksyn hän edusti Bristol Cityä kunnes palasi 1993 mantereelle. Hän edusti uransa loppuvuodet alankomaalaisseuroja lopettaen ammattilaispelaajana vuonna 2002 ADO Den Haagissa.
Roskaprinssi

Kappaleet

Kaikki kappaleet sovittanut Noitalinna huraa!.
Višegrad

Bosnia-Hertsegovinan sota (1992-1995)

Višegradissa käytiin eräät ensimmäisistä Bosnia-Hertsegovinan sisällissodan taisteluista 1992 ja suoritettiin raakoja etnisiä puhdistuksia. Paikka oli strategisesti tärkeä vesivoimalan ja Sarajevosta Belgradiin vievän reitin vuoksi.
Milan Lukićin johtamat Valkoiset kotkat tappoivat arviolta 3000 bosniakkia huhtikuusta 1992 lokakuuhun 1993 ja heitätti ruumiit Drinajokeen. Satoja ammuttiin sattumanvaraisesti. Joukkoja kutsuttiin mm. nimellä Valkoiset kotkat, Kostajat ja Sudet. Murhat alkoivat täydellä voimalla, kun Jugoslavian kansanarmeija vetäytyi toukokuussa 1992. Kansallisuudeltaan serbeihin kuulumattomat erotettiin työstään. Serbijoukot hyökkäsivät moniin lähistön bosniakkikyliin. Drinaan heitettiin kaupungissa ja sen ympäristössä surmattujen bosniakkien ruumiita. Uhreja kidutettiin ennen kuin heidät surmattiin teräaseilla tai ampumalla. Monia suljettiin taloihin ja poltettiin elävältä tai taloihin heitettiin käsikranaatteja.
Serbit myös kaappasivat busseja, joista erottelivat bosniakit hakattaviksi, kidutettaviksi ja tapettaviksi. Myös bosniakkien taloja tuhottiin laajalti ja heidän omaisuuttaan ryöstettiin. Vilina Vlasin kylpylähotelliin ja kuntoutuskeskus perustettiin aktiivisesti toimiva raiskausleiri, jossa bosniakkinaisia raiskattiin, kidutettiin ja surmattiin. Entisessä Jugoslavian armeijan parakissa toimi Uzamnican keskitysleiri, joissa bosniakkeja kidutettiin, hakattiin ja pidettiin pakkotyössä.

Väestö

Jugoslavian hajoamisen ja sodan myötä suurin muutos on ollut väestöosuuksien kääntyminen päinvastaiseksi. Bosniakkienemmistö on muuttunut serbienemmistöksi. Samoin kukaan ei enää vuonna 2013 identifioitunut jugoslaaviksi. Eniten heitä oli vuonna 1981, jolloin Višegradin kaupungin asukkaista peräti 8,7 prosenttia ilmoitti olevansa jugoslaaveja.
SCrew

SCrew (ly. Streetdance Crew) on suomalainen hip hop -tanssiryhmä. Sen perusti Maria-Serena Järvinen vuonna 2002 ja se on voittanut yhteensä muodostelma hip hopin SM-kultaa yhteensä kolme kertaa. Lisäksi vuoden 2006 EM-kilpailuissa SCrew voitti pronssia. Ryhmän koreografeja ovat suunnitelleet Järvisen lisäksi muiden muassa Tarina Mavrakis, Teemu Korjuslommi

Historia

Vuosien 2001 ja 2003 pienryhmä hip hopin Suomen mestari sekä Dance Action 2006 pienryhmä hip hopin mestari Maria Serena Järvinen perusti tanssiryhmän vuonna 2002. Perustamisvuonnaan SCrew voitti ensimmäisen kerran diz&dat-muodostelmallaan muodostelma hip hopin Suomen mestaruuden. Koreogragian olivat suunnitelleet Järvinen ja Tarina Mavrakis. SCrew voitti lajin Suomen mestaruuden seuraavanakin vuonna 2003 teoksella 3D.
Vuonna 2004 SCrew ei yltänyt SM-kilpailuissa voittoon vaan saavutti Playground-esityksellään neljännen sijan. Kolmannen Suomen mestaruutensa SCrew sai vuonna 2005 esityksellä Katsotaan TeeVeetä. Vuonna 2006 SCrew jäi kolmanneksi, ja mestaruuden voitti oululainen Style Squad.
SCrew saavutti streettanssin EM-kilpailuissa 24.–28. toukokuuta 2006 Espoossa kolmannen sijan sarjassa Hip Hop Formation Adults. SCrew sai yhden Suomen viidestä pokaalista näistä kansainvälisistä kilpailuista.
George Pardee

George Cooper Pardee (25. heinäkuuta 1857 – 1. syyskuuta 1941) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Koulutukseltaan hän oli lääkäri.
Pardee syntyi San Franciscossa, Kaliforniassa, Enoch H. ja Mary Pardeen pojaksi. Hänen isänsä oli melko tunnettu silmälääkäri ja kahden vuoden ajan 1870-luvulla myös Oaklandin pormestari. Uravalinnassaan George päätti seurata isänsä jalanjälkiä; hän kävi Kalifornian yliopiston Berkeleyssä ja opiskeli lisäksi lääketiedettä Cooper Medical Collegessa. Hän opiskeli myös ulkomailla ja valmistui Leipzigin yliopistosta Saksassa.
Palattuaan Yhdysvaltoihin Pardee erikoistui silmä- ja korvasairauksiin. Hän kiinnostui varhain politiikasta ja oli jo 1890-luvun alussa republikaanipuolueen aktiivinen jäsen. Vuonna 1893 Pardeesta tuli, kuten isästään aiemmin, Oaklandin pormestari. Hän istui kaksivuotisen kauden.
7. tammikuuta 1903 Pardee nimitettiin Kalifornian osavaltion kuvernööriksi. Hänen kaudellaan osavaltion alueella riehunut hälyttävä epidemia saatiin voitettua, mutta 18. huhtikuuta 1906 San Franciscoa kohtasi uusi onnettomuus, 7,8 Richterin tuhoisa maanjäristys. Pardeen suhde Southern Pacific Railroadiin rakoili yhä; kiista oli syntynyt jo, kun silloinen Oaklandin pormestari oli 1890-luvun alussa aloittanut pitkäjännitteisen taistelun Oaklandin sataman omistajuudesta.
Pardeen kuvernöörikausi tuli päätökseensä vuonna 1907, mutta mies ei täysin poistunut julkisuudesta tämän jälkeen. Hän kuoli Oaklandissa 84-vuotiaana.

Perhe

George Pardee tapasi tulevan vaimonsa Helenin Oakland High Schoolissa 1870-luvulla. He valmistuivat yhtä aikaa vuonna 1875. Helen oli koulunopettaja, valokuvaaja ja taiteen keräilijä.
Pardeeilla oli neljä lasta: Florence, Caroline, Madeline ja Helen. Florence kuoli liikenneonnettomuudessa 1910 ja Caroline espanjantautiin 1920. Madeline ja Helen asuivat Pardeen sukutalossa, kunnes Helen kuoli vuonna 1981.
Pardeen ja hänen perheensä talo Oaklandissa avattiin julkisena museona vuonna 1991.
Sumatranloistorastas

Levinneisyys

Sumatranloistorastasta tavataan kotoperäisenä Sumatran saarella Indonesiassa. Lajin populaatioksi arvioidaan 3 500–15 000 yksilöä. Sumatranloistorastas on luokiteltu vaarantuneeksi, koska sen kanta on pieni ja sitä uhkaa elinympäristöjen häviäminen.

Elinympäristö

Sumatranloistorastas elää vuoristojen sademetsissä 1 000–2 200 metrin korkeudella.
Pajupilli

Pajupilli on pajusta, yleensä vuolemalla, valmistettu yksinkertainen soitin. Pajupillejä on kaksi perusmallia: huilua läheisesti muistuttava, jossa ilmapatsaan ja samalla sävelen korkeutta säädetään sormilla peitettävillä rei'illä, ja toinen jossa ilmapatsasta säädellään pillin sisällä vapaasti liikkuvalla "männällä".
Pajun soveltuvuus pillin tekoon johtuu siitä, että tuoreen pajunoksan kuoren voi irrottaa hieman (esimerkiksi puukalikalla) naputtelemalla, jolloin kuoresta voidaan tehdä ontto putkilo. Kotipihlaja soveltuu myös pillin tekemiseen ja on joissakin paikoissa pajua helpompi löytää.
Yksinkertainen pajupilli valmistetaan muotoilemalla oksanpätkän pää suuhun sopivaksi ja leikkaamalla kuoreen pieni lovi muutaman senttimetrin päähän tästä päästä. Sen jälkeen kuoresta irrotetaan halutun mittainen pätkä tekemällä oksan ympäri viilto ja naputtelemalla kuorta esimerkiksi puukon kahvalla. Kuoren pitäisi tämän jälkeen irrota kevyesti kääntämällä, ja sen voi vetää erilleen. Sitten lovea suurennetaan puukolla ja veistetään oksaa hiukan ohuemmaksi loven ja soittopään välistä. Kun kuori nyt pujotetaan takaisin paikalleen, kuoren ja oksan väliin jää ohut ilmakanava. Ääni syntyy, kun puhalluksen aiheuttama ilmapatsas värähtelee lovessa. 
Vaikka pilli onkin periaatteessa yksiääninen, säveltasoa voi muunnella vaihtelemalla ilmanpainetta ja sulkemalla putken päätä sormenpäällä. Kolmantena keinona vaihdella sävelkorkeutta on sulkea pilli kouran sisään ja vaihdella sekä ilmanpainetta että kouran tilavuutta (pillin on oltava riittävän pieni). Kyllin pitkäksi rakennettu pajupilli voi toimia yläsävelhuilun tapaan (engl. overtone flute). Tällaisesta soittimesta on käytetty Suomessa myös nimitystä pitkähuilu.
Hannes Gebhard

Hannes Gebhard  (8. huhtikuuta 1864 Kemijärvi – 23. helmikuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen liikemies, taloushistorian ja taloustieteen professori, kansanedustaja ja Suomen osuustoiminnan isä. Hän oli kustannusyhtiö Otavan toinen perustaja.
Gebhardin vanhemmat olivat metsänhoitaja Johan Ferdinand Gebhard (1834–1920) ja Matilda Laurentia Wegelius. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun ruotsalaisesta lyseosta 1882 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1887 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1890. Gebhardin väitöskirja käsitteli Savonlinnan läänin oloja vuoteen 1571 saakka.
Gebhard oli vuodesta 1891 naimisissa kansanedustaja Hedvig Gebhardin kanssa. Työtehoseuran osastopäällikkö Maiju Gebhard oli heidän tyttärensä.
Kemijärvelle pystytettiin Gebhardin muistopatsas heinäkuussa 1949, osuustoiminnan 50-vuotisjuhlien yhteydessä.

Ura

Hannes Gebhard toimi Helsingin yliopiston pohjoismaiden historian dosenttina 1890–1899 sekä maanviljelyksen, kansantalouden ja tilastotieteen dosenttina 1899–1906 ja ylimääräisenä professorina 1909–1927. Hän oli Kustannus oy Otavan toimitusjohtajana 1890–1892, Osuuskassojen keskuslainarahaston toimitusjohtajana 1903–1917 ja 1921–1933 sekä Pellervo-Seuran johtajana 1899–1917 ja Osuuskassojen keskusliiton johtajana 1926–1933. Gebhard oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1909 edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä.

Osuustoiminnan levittäjä ja Pellervo-seuran perustaja

Gebhard tutustui Euroopassa ko-operatiiviseen (yhteistoiminnalliseen t. osuustoiminnalliseen) liikkeeseen, ja kutsui vuonna 1899 Pellervo-seuran perustavan kokouksen koolle. Pellervo-seura on osuustoimintajärjestö, joka pyrkii edistämään osuustoiminnallisten yritysten perustamista sekä jakamaan valistusta aiheesta. Gebhard katsoi, että maaseudun ongelmien lievittäminen olisi välttämätöntä koko kansakunnan kannalta. Osuustoiminta oli hänen mielestään hyvä keino, ja siitä muodostuikin agraarisessa Suomessa kansantalouden mahtitekijä, vaikka aate oli ulkomaista tuontitavaraa.

Tasa-arvon edistäjä

Gebhard oli tärkeässä roolissa Suomen torpparien ja tilattoman väestön olojen parantamisessa. Gebhard toimi 1900-luvun alkuvuosina toimineen Tilattoman väestön alakomitean sihteerinä ja pystyi tilastollisesti osoittamaan ongelman mittasuhteet. Tilattomia oli yhtä paljon kuin torppareitakin, joten asia oli laaja. Selvitystyö johti torpparivapautuslain ja Lex Kallion säätämiseen itsenäisyyden ensimmäisinä vuosina.
Matinharju

Matinharju (aik. Viasvuori) on Harjavallan Hiittenharjulla sijaitseva muinaisjäännös, joka käsittää neljä Skandinavian pronssikauden hautaröykkiötä. Ne ovat aivan Hiittenharjun harjumuodostuman itäpään koillisrinteessä valtatie 2:n tuntumassa. Matinharjun röykkiöitä on pidetty ulkonäöltään poikkeuksellisen komeina ja 1800-luvulla niitä kutsuttiin "Pohjolan pyramideiksi".

Kuvaus

Varsinaisia hautaröykkiöitä on nykyään jäljellä kolme ja lisäksi paikalla on nähtävissä yksi röykkiön pohjakiveys. Röykkiöt ovat halkaisijaltaan 15–18 metriä, mutta pohjakiveys on niitä pienempi, sen halkaisija on ainoastaan 5–6 metriä. Korkein röykkiöistä on nykyään noin 2,3 metrin korkuinen. Ne ovat aikaisemmin olleet ilmeisesti paljon korkeampia, mutta röykkiöt ovat aikojen kuluessa vaurioituneet pahoin. Niiden alapuolella on näkyvissä kaksi päällekkäistä Litorinameren rantavallia. Röykkiöt on aikoinaan rakennettu paikkaan, josta ne näkyivät muinaiselle merenlahdelle.
Alun perin hautaröykkiöitä oli ilmeisesti kahdeksan, joista kuusi on rakennettu suoraan linjaan. Kustaa Killisen tutustuessa niihin 1870-luvulla, oli yksi kuitenkin juuri hävitetty kivisillan rakennusaineiksi. Myös muut röykkiöt olivat tuolloin jo vaurioituneita, niistä oli otettu kiviä muun muassa navettoja ja muita maatalousrakennuksia varten. Röykkiöiden kiviä käytettiin vielä 1940-luvulla jatkosodan aikana lähelle rakennetun armeijan varikon tarpeisiin.

Matinharju historiantutkimuksessa

Aikaisemmin Viasvuoreksi kutsutun alueen röykkiöt mainitsi ensimmäisen kerran jo vuonna 1737 Satakuntaan tutkimusmatkan tehnyt ruotsalainen vuoritieteilijä Daniel Tilas, joka kutsui niitä kolme vuotta myöhemmin julkaistussa raportissaan "lapinhaudoiksi". Vuonna 1792 hautaröykkiöistä kerrotaan Turun Akatemian professorin P. A. Gaddin laatimassa Porin läänin mineraalihistoriassa. Hänen "lapinraunioiksi" nimeämänsä röykkiöt sijaitsivat tuolloin Kokemäenkartanosta Euraan johtaneen maantien molemmin puolin. Paikalliset asukkaat selittivät ne pakanuuden ajan ruhtinaiden ja päälliköiden haudoiksi. Ensimmäinen tunnettu kuva Matinharjun röykkiöistä on vuonna 1877 julkaistussa Kustaa Killisen kertomuksessa. Sama kuva sisältyy myös J. R. Aspelinin teokseen Muinaisjäännöksiä Suomen suvun asumusaloilta (1880).
Claes Christian Olrog

Claes Christian Olrog (1912 – 1985 Tucumán, Argentiina) oli ruotsalainen lintutieteilijä ja biologi.
Olrog opiskeli biologiaa Uppsalan ja Tukholman yliopistoissa vuosina 1935–1945 ja väitteli 1945 tohtoriksi. Hän oli Einar Lönnbergin oppilas. Olrog työskenteli Ruotsin kansallismuseossa Tukholmassa ja teki tutkimusretkiä muun muassa Lappiin, Islantiin, Grönlantiin ja Tonavan suistoon. Hän tutki Tulimaata vuosina 1939–1941 ja Paraguayn pohjois- ja keskiosien linnustoa 1946–1947. Vuonna 1948 hän sai akateemisen viran Tucumánin kansallisen yliopiston Instituto Miguel Lillosta Pohjois-Argentiinassa ja tutki Etelä-Amerikan luontoa pitkään ja aktiivisesti.
Olrog aloitti eteläamerikkalaisten lintujen rengastamisen vuonna 1961 ollen eräs maanosan ensimmäisistä rengastajista. Hän julkaisi rengaslöydöistä useita raportteja.
Olrog julkaisi yli sata tieteellistä kirjoitusta biologian eri aihepiireistä. Vuonna 1959 hän julkaisi kenties tärkeimmän kirjansa, Las Aves Argentinas.
Olrog nimesi useita lintujen alalajeja ja vuonna 1958 yhden uuden lajin, rapulokin (Larus atlanticus).
Aijalan kaivos

Aijalan kuparikaivos sijaitsi Aijalassa Kiskossa Varsinais-Suomessa ja se oli toiminnassa 1948–1961. Kaivos tuotti kuparin ohella myös sinkkiä, rikkiä ja pieniä määriä kultaa ja hopeaa. Malmia louhittiin toiminta-aikana 0,84 miljoonaa tonnia. Malmin pitoisuudet olivat 1,59 % kuparia, 0,66 % sinkkiä ja 13,98 % rikkiä. Kultapitoisuus oli 0,7 grammaa/tonni ja hopeaa oli 14 grammaa tonnissa.
Oman malmin ehdyttyä Aijala toimi 1950–70-luvuilla läheisestä Metsämontun kaivoksesta tuotetun malmin jalostuspaikkana.
Aijalassa oli ollut jo aiemminkin pienimuotoista kaivostoimintaa. Lyijymalmia louhittiin Hopeamäessä 500 tonnia vuosina 1677–1916 ja Aurumsissa 20 tonnia vuosina 1684–1957, lisäksi rautamalmia on louhittu Helbomsissa 40 tonnia vuosina 1688–1831.
Helmikuussa 2017 kaivoskuilu romahti tehden maahan suurehkon aukon. Tapahtuman yhteydessä kaivosvesiä pääsi muun muassa Kiskonjokeen.
Albanian kunnat

Albanian kunnat ovat Albanian paikallishallinnon yksiköitä. Maa on jaettu 61 kuntaan (albaniaksi bashki), jotka on luotu vuoden 2015 kuntauudistuksessa.
Ennen vuotta 2014 Albania oli jaettu kaupunki- ja maalaiskuntiin, joilla oli ei ollut suurta hallinnollista merkitystä. Entisiä kuntia oli yhteensä 373.
Jim Calhoun

James A. ”Jim” Calhoun (s. 10. toukokuuta 1942 Braintree, Massachusetts) on yhdysvaltalainen koripallovalmentaja. Hän on toiminut kahden yliopistokoripallojoukkueen päävalmentajana, vuosina 1972–1986 Northeastern Universityn ja vuosina 1986–2012 Connecticutin yliopiston. UConn Huskies voitti Calhounin valmennuksessa kolmesti NCAA-koripallon I-divisioonan mestaruuden, vuosina 1999, 2004 ja 2011. Hänet valittiin vuonna 2005 Basketball Hall of Fameen. Calhoun on ollut vuodesta 1967 naimisissa vaimonsa Patin kanssa; parilla on kaksi poikaa.
Sylvain Distin

Sylvain Distin (s. 16. joulukuuta 1977 Bagnolet, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edusti viimeiseksi jääneellä kaudellaan 2015–2016 Englannin Valioliigassa pelaavaa AFC Bournemouthia.
Distin aloitti uransa kotimaassaan Joué-lès-Tours -alasarjajoukkueessa ja pelasi myös Tours FC:ssä ja FC Gueugnonissa, jossa voitti Ranskan liigacupin 2000, ennen siirtymistään vuonna 2000 Paris Saint-Germainiin. PSG:ssä hän vietti vain vuoden ennen siirtymistään lainalle Englantiin Newcastle Unitediin. Laina-ajan jälkeen Newcastle halusi tehdä sopimuksen Distinin kanssa, mutta tämä päätti siirtyä kaudeksi 2002–2003 Manchester Cityyn, missä hän sai pelata haluamallaan pelipaikalla keskuspuolustajana. Seuraavalla kaudella hänet nimettiin joukkueen kapteeniksi, kun Ali Benarbia lopetti uransa.
Kesällä 2007 Harry Redknapp hankki Distinin vahvistamaan Portsmouthin puolustusta. Hän voitti Portsmouthissa FA Cupin mestaruuden 2008. Vuonna 2009 Distin siirtyi Evertoniin ja 2015 edelleen Bournemouthiin.