google/wiki40b huggingface dataset:
Agung (tulivuori)

Geologia

Agung on Balin korkein vuori, ja se kohoaa saaren itäisessä osassa. Se kohoaa Baturin kalderan kaakkoiskulmasta ja laskee pohjoisella ja eteläisillä rinteillään mereen. Agungin korkeus on 2 995 metriä.
Tulivuoren huippu on itä–lansi-suunnassa noin 1,5 kilometriä leveä, ja sen korkein kohta on huipun länsiosassa. Jyrkkäreunainen, noin 800 metriä leveä kraatteri on puolestaan huipun itäosassa.

Purkaushistoria

Agungin tiedetään purkautuneen historiallisella ajalla neljästi. Vuoden 1808 purkaus sijoittui vulkaanisella räjähdysasteikolla luokkaan 2. Sen sijaan vuoden 1843 ja 1963 purkaukset ovat luokassa 5.
Vuoden 1963 purkauksessa kuoli noin 1 100 ihmistä. Niistä 820 kuoli pyroklastisiin pilviin, 163 tippuvaan tuhkaan ja 165 laharien takia. Purkauksella oli jopa maailmanlaajuisia vaikutuksia, sillä ilmakehään vapautunut rikkidioksidi viilensi lämpötilaa noin 0,1–0,4 asteella.
Agung alkoi purkautua marraskuun lopulla 2017. Vuori alkoi syöstä magmaa 27. päivänä. Balilla on määrätty noin 100 000 ihmistä evakuoitavaksi kymmenen kilometrin säteellä vuoresta.

Kulttuuriviitteet

Agung on balilaisten pyhä vuori, ja sinne ei voi kiivetä useiden uskonnollisten juhlien takia. Huipulle johtaa kaksi reittiä, toinen lähtee Pura Besakihin ja toinen Pura Pasar Agungin temppelistä. Ennen kiipeämistä temppelissä pitää uhrata.
I

I suomen kielessä

I-kirjaimella merkitään suomen kielessä illabiaalista suppeaa etuvokaalia [i]. 
Suomen vokaalisoinnun kannalta i on neutraali vokaali. Neutraalius tarkoittaa, että se esiintyy myös takavokaalisissa suomen sanoissa.
I on suomen yleiskielen toiseksi yleisin kirjain.

I muissa kielissä

I-kirjainta vastaava pieni kirjain on yleensä i. Turkkilaisessa aakkostossa kuitenkin vastaava pieni kirjain on pisteetön ı. Pisteellistä İ:tä vastaava pieni kirjain on pisteellinen i.
Reino Viirilä

Reino Johannes Viirilä (alk. Villgren aikaisemmin Willgren, 21. lokakuuta 1901 Tampere – 18. marraskuuta 1999) oli suomalainen taidemaalari.
Viirilä opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1931–1935. Hänet valittiin Tampereen Taiteilijaseuran puheenjohtajaksi vuonna 1945 ja hän toimi Tampereen taidemuseon intendenttinä vuosina 1948–1968.
Viirilän maalauksista tunnetaan erityisesti hänen kaupunkikuvauksensa ja maisemamaalauksensa. Monet hänen teoksistaan käsittelevät Pispalan ja muiden Tampereen kaupunginosien aiheita. Hän teki paljon myös henkilökuvia, työnkuvauksia ja asetelmia.
Viirilälle myönnettiin Pro Finlandia -palkinto vuonna 1954, ja hän sai professorin arvonimen vuonna 1978.
Viirilä sukunimestä on kolme muotoa. Viirilä, Villgren, Willgrén . Nykyisin Viirilät käyttävät muotoa Viirilä.
Takashi Tsukamoto

Takashi Tsukamoto (jap. 塚本高史 Tsukamoto Takashi, s. 27. lokakuuta 1982 Tokio, Japani) on japanilainen näyttelijä, laulaja ja malli. Hän on näytellyt Shinji Mimuran roolissa elokuvassa Battle Royale ja Eiji Murakamin roolissa draamasarjassa Kekkon Dekinai Otoko.

Yksityiselämä

Tsukamoto on näytellyt yhdessä ystävänsä, näyttelijä-malli Shun Ogurin kanssa monissa draamasarjoissa, kuten sarjassa Stand Up!!.
Kahden vuoden seurustelun jälkeen Tsukamoto meni naimisiin tyttöystävänsä kanssa 29. toukokuuta 2007, tämän syntymäpäivänä. Heille syntyi tyttö syyskuussa 2007.
Bromietikkahappo

Ominaisuudet

Bromietikkahappo esiintyy huoneenlämpötilassa heksagonaalisia tai rombisina värittöminä kiteinä. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja polaarisiin orgaanisiin liuottimiin, kuten alkoholeihin ja asetoniin, ja myös dietyylieetteriin. Elektronegatiivisen bromiatomin aiheuttaman induktiivisen efektin vuoksi bromietikkahappo on etikkahappoa vahvempi happo ja sen pKₐ-arvo on 2,9. Yhdiste reagoi helposti nukleofiilisellä substituutiolla bromidi-ionin ollessa lähtevänä ryhmänä. Esimerkki tästä on bromietikkahapon hydrolysoituminen glykolihapoksi. Bromietikkahapon reaktiot ovat tyypillisiä karboksyylihapoille, ja se muodostaa muun muassa estereitä ja amideja.

Valmistus ja käyttö

Bromietikkahappoa voidaan valmistaa usealla eri tavalla. Tyypillisiä valmistustapoja ovat etaanihapon suora bromaus bromilla etikkahappoanhydridin ja pyridiinin toimiessa katalyyttinä ja niin kutsuttu Hell–Volhard–Zelinsky-reaktio, jossa katalyyttinä on punainen fosfori. Katalyyttinä voidaan käyttää myös fosforitribromidia, mutta tällöin sivutuotteena voi muodostua myös dibromietikkahappoa. Muita tapoja valmistaa bromietikkahappoa on kloorietikkahapon reaktio vetybromidin tai vaihtoehtoisesti natrium- tai kaliumbromidin kanssa, bromieteenin hapetus typpihapolla, dibromivinyylieetterin hydrolyysi ja bromiasetonin hapetus ilman avulla.
Bromietikkahappoa käytetään orgaanisten synteesien lähtöaineita. Sen estereitä hyödynnetään Reformatski-reaktioissa.
Mikael Granlund (jääkiekkomaalivahti)

Ura

Mikael Granlund aloitti jääkiekon Espoossa, EJK:ssa, mutta siirtyi HIFK:hon jo 9-vuotiaana. B-juniori-ikäisenä hän vaihtoi Grankulla IFK:hon. Kausi 1990–1991 sujui I-divisioonassa GrIFK Hockeyssä ja kauden päätteeksi Granlund oli myös mukana nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Kanadassa. 
Kaudeksi  1991–1992 Granlund siirtyi SM-liigan Turun Palloseuraan (TPS). Kesken kauden hän siirtyi HIFK:hon. HIFK oli runkosarjan päätteeksi kuudes ja kohtasi puolivälierissä TPS:än. HIFK päätti kauden ottamalla pronssimitalit.
Granlund jatkoi HIFK:ssa myös kausilla 1992-1993 ja 1993-1994. 
Hän edusti Suomen A-maajoukkuetta 3 ottelussa kaudella 1993 (Deutschland-Cup). 
Kaudet 1994–1995 ja 1995–1996 Granlund pelasi Ranskassa Gap HC:ssa. Ranskasta Granlund siirtyi Saksan Heilbronner Falkeniin, jossa pelasi kauteen 1999-2000 asti. 
Granlund siirtyi kaudeksi 2000–2001 Väsby IK:hon, Ruotsin jääkiekon I-divisioonaan. Kyseisen kauden jälkeen Granlund päätti uransa.
Ahvenlampi (Sanginkylä)

Ympäristö

Lammen rannat ovat kokonaan suota, tosin sen pohjoispuolella on pieni Ahvenselkä-niminen kangas ja etelään päin taas on pitkänomainen Ahvenselkä. Suo erottaa lammen myös lounaan puolen Yli-Karvasmaasta ja sen takaisesta Isosta Karvasjärvestä. Lammessa haukia, ahvenia ja särkiä. Järven ympäristö on asumaton, mutta sen itärannalla on iso laavu ja sitä vastapäätä pieni metsästäjien rakentama jo ränsistynyt maja. Ahvenlampi on muuttolintujen reitin varrella, keväisin siellä pysähtyy muun muassa joutsenia.
Hj. Jousi

Hj. Jousi Oy oli Kaarinan Piispanristillä toiminut muovialan yritys, joka oli erikoistunut muovipakkausten valmistamiseen elektroniikka-, elintarvike- ja lääketeollisuudelle. Yritys tunnettiin myös koru- ja kellokoteloistaan. Yli satavuotias yritys ajautui konkurssiin lokakuussa 2018.
Yhtiön perusti Turkuun vuonna 1914 Hjalmar Jousi toimittuaan jo sitä ennen paperituotekauppiaana sekä muun muassa kenkävoiteiden valmistajana. Yritys toimi Läntisellä Pitkälläkadulla vuonna 1920 valmistuneess rakennuksessa, joka on nykyisin Suomen Partiomuseon käytössä. 1920-luvun puolivälissä Hj. Jousi Oy ryhtyi valmistamaan valokuva-albumeja ja -kehyksiä, salkkuja, käsilaukkuja ja koteloita. 1930-luvun alussa yritys perusti Helsinkiin kaksi käsilaukkumyymälää.

Ensimmäisiä muovitehtaita

Vuonna 1938 yrityksessä aloitettiin bakeliittituotteiden, kuten kello- ja korukoteloiden valmistus yhtenä ensimmäisistä Suomessa. Jatkosodan aikana Hj. Jousi Oy teki bakeliitista muun muassa kosteutta kestäviä polkumiinoja ja ansasytyttimiä.
Ensimmänen ruiskuvalukone hankittiin vuonna 1948. Sillä alettiin valmistaa koteloita ja lääkepurkkeja, joita 1960-luvulla alettiin viedä myös Suomen ulkopuolelle. Vientikaupan kasvaessa Jousi luopui käsilaukuista ja muutti 1970-luvulla uusiin tiloihin Kaarinaan.
Vuosituhannen vaihteen jälkeen Hj. Jousi Oy on yrittänyt sopeutua uuteen kovempaan kilpailutilanteeseen kehittämällä uudenlaisia pakkauksia muun muassa elintarvikkeille.
Perheyrityksen viimeinen toimitusjohtaja Heikki Jousi edustaa kolmatta yrittäjäsukupolvea. Yrityksen liikevaihto vuonna 2012 oli noin 1,8 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 22. Vuonna 2017 liikevaihto oli 0,7 miljoonaa ja henkilöstömäärä 10.
Hj. Jousi Oy:n pitkään jatkuneet haasteet kaatoivat lopulta yli satavuotiaan perheyhtiön joka asetettiin konkurssiin 23. lokakuuta 2018.
Vuonna 2019 uusi yritys, KRT Jousi Oy aloitti Hj. Jousi Oy:n korurasiamalliston valmistuksen alkuperäisillä työkaluilla. Toinen yrityksen perustajista on Timo Jousi, joka on jo 4. polven Jousia. Hän työskenteli aiemmin myyntitehtävissä Hj. Jousi Oy:ssä.
Unkarin pengő

Unkarin pengő oli Unkarin rahayksikkö, joka oli käytössä 21. tammikuuta 1927 – 31. heinäkuuta 1946, kunnes sen korvasi forintti voimakkaan hyperinflaation jälkeen. Pengő oli sata fillériä.

Historia

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Itävalta-Unkarin kruunu kärsi voimakkaasta inflaatiosta. Unkarin sisällä esiteltiin uusi rahayksikkö, 12 500 kruunun arvossa oleva pengő. 3 800 pengőn määriteltiin vastaavan kilogramman verran kultaa. Toisin kuten kruunun kanssa, kultaista pengőtä ei koskaan valmistettu.

Pengőn loppu

Pengő menetti arvonsa toisen maailmansodan jälkeen ja kärsi kaikkien aikojen suurimman mitatun hyperinflaation. Pengő revalvoitiin. Tämä ei kuitenkaan lopettanut hyperinflaatiota, ja hinnat jatkoivat huimaa nousuaan, kun samalla nimitettiin uusia denominaatioita (seteleitä), nousten jopa tuhanteen triljoonaan (10²¹) pengőhön (ks. kuva), joka painettiin, mutta ei otettu kiertoon. Suurin kierrossa ollut denominaatio oli 100 triljoonaa (10²⁰) pengőtä (ks. kuva).
Unkarin talouden pystyi lopulta vakiinnuttamaan vain uuden rahayksikön esitteleminen, ja 1. elokuuta 1946 otettiin käyttöön forintti, joka vastasi 400 000 kvadriljoonaa (4×10²⁹) pengőtä.
The Best of Dire Straits & Mark Knopfler: Private Investigations

Kappalelistat

Kaikki kappaleet ovat Mark Knopflerin käsialaa, ellei toisin mainita.
Pekka Holopainen (toimittaja)

Pekka Kustaa Holopainen (2. joulukuuta 1935 Jalasjärvi – 23. syyskuuta 2015 Espoo) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli 1960-luvulla Apu-lehdessä ja Tesvisiossa ja sen jälkeen Yleisradion ajankohtaisohjelmissa. Holopainen toimitti muun muassa Yleisradion aamulähetyksiä televisiossa ja Itse asiassa kuultuna -haastatteluohjelmia. Toimittajauransa jälkeen hän oli SDP:n edustajana Espoon kaupunginvaltuustossa.
Holopainen sai Elokuvataiteen valtionpalkinnon vuonna 1981 dokumentista Pato, joka käsitteli voimalaitosrakentamisen vaikutusta Kemijoen lohikantaan.
Pierre Balmain

Pierre Balmain [pjɛʁ balmɛ̃] (18. elokuuta 1914 Saint-Jean-de-Maurienne – 29. kesäkuuta 1982 Pariisi) oli ranskalainen vaatesuunnittelija, joka tunnettiin erityisesti 1960- ja 1970-luvuilla monien kuninkaallisten, ruhtinattarien ja näyttelijöiden suosimana, konservatiivisen tyylin muotitaiteilijana. Hänen asiakkaisiinsa kuuluivat Thaimaan kuningatar Sirikit, Belgian Fabiola ja filmitähdet Marlene Dietrich, Katharine Hepburn, Brigitte Bardot ja Sophia Loren.
Balmainin isä oli kangastukkuri, joka kuoli pojan ollessa seitsenvuotias. Lääkärin urasta haaveillut ja arkkitehtuuria Pariisissa opiskellut Pierre Balmain menikin töihin Molyneux’n muotitaloon vuonna 1934. Toisen maailmansodan jälkeen hän perusti nimeään kantavan muotihuoneen, jonka rahoitukseen osallistui muun muassa Pariisissa asunut yhdysvaltalainen kirjailija Gertrude Stein. Pariisista muotitalo laajeni kymmenen vuotta myöhemmin New Yorkiin. Balmain-nimellä on myyty käsin ommeltujen iltapukujen lisäksi myös erilaisia asusteita, matkalaukkuja ja hajusteita.
Balmainin ensimmäinen parfyymi on Vent Vert (”vihreä tuuli”), ja suurimmaksi menestykseksi nousi Jolie Madame (1953). Hajuvedet Balmain myi vuonna 1960 Revlonille, joka jatkoi niissä Balmainin nimen käyttöä. Balmain lisensioi tuotemerkkiään myös muissa tuoteryhmissä niin, että hänen kuollessaan vuonna 1982 Balmain-merkkisiä tuotteita valmisti noin 130 yritystä eri puolilla maailmaa.
Arkkitehtuuri jäi Balmainin elinikäiseksi harrastukseksi, ja hänellä oli enemmän tai vähemmän itse suunnittelemansa talot muun muassa Elban saarella, Italian Firenzessä, Ranskan Normandiassa ja Marokon Marrakeshissä.
Balmainin assistenttina toimi 25 vuotta tanskalainen Erik Mortensen, joka johti muotitaloa Balmainin kuoleman jälkeen vuoteen 1990 asti. Vuonna 2016 Balmain-muotitalo siirtyi noin 500 miljoonalla eurolla Qatarin emiirin omistamalle yhtiölle, jolla on myös muita muotimerkkejä kuten Valentino.
Pierre Balmain mainitaan Peter Sarstedtin vuoden 1969 hitissä  ”Where Do You Go To (My Lovely)?” ja Hectorin siitä tekemässä suomennoksessa ”Kuningatar”: Kaikki vaatteesi tehnyt on Balmain / niissä kimmeltää helmet kuin jää...
Olli-Pekka Parviainen

Olli-Pekka Parviainen on suomalainen elokuvakäsikirjoittaja.
Parviainen on kirjoittanut muun muassa raiskauksesta ja sen seurauksista kertovan jännitysdraaman Lain ulkopuolella (1987), jonka ohjasi Ville Mäkelä. Hän on oli myös toisena käsikirjoittana Peter Lindholmin elokuvassa Anita (1994). Tämän lisäksi hän on kirjoittanut joitakin televisioelokuvia.
Parviaisen veli on näyttelijä-käsikirjoittaja Jussi Parviainen.
Halloween (elokuvasarja)

Halloween on yksi kaikkien aikojen kuuluisimmista ja menestyneimmistä kauhuelokuvasarjoista. Elokuvia on tehty yhteensä yksitoista kappaletta, joista viimeisin ilmestyi vuonna 2018. 9. helmikuuta 2017 virallisen Halloween kotisivun mukaan tulevan yhdennentoista elokuvan on määrä ilmestyä 19. lokakuuta 2018, joka tarkoittaa sarjan täyttävän 40 vuotta. Elokuvan käsikirjoittaa David Gordon Green ja Danny McBride ja elokuvan myös ohjaa David Gordon Green. Vastaavana tuottajana on Malek Akkad ja John Carpenter, tuottajana toimii Miramax, Trancas International Films ja Blumhouse Productions. Kolmatta osaa lukuun ottamatta elokuvissa on pääosassa sarjamurhaaja Michael Myers.
Sarjan aloittanut Halloween – naamioiden yö -elokuvaa pidetään yhtenä ensimmäisistä slasher-elokuvista.
Le Vernet

Le Vernet oli keskitysleiri Ariègen Le Vernet’ssä, Ranskan Pyreneillä. Leiri rakennettiin alun perin kesäkuussa 1918 majoituspaikaksi ensimmäisessä maailmansodassa palvelleille ranskalaisille joukoille, mutta taistelujen lakattua sitä alettiin käyttää saksalaisten ja itävaltalaisten sotavankien sijoituspaikkana.
Sotien välillä leiriä käytettiin armeijan varikkona. Espanjan sisällissodan lopun häämöttäessä helmikuussa 1939 leiri pantiin uuteen käyttöön, ja Espanjan toisen tasavallan kaatumisen jälkeen siitä tuli Francisco Francon armeijoita paenneiden tasavaltalaisten vastaanottoleiri. Tuolloin siellä pidettiin pääasiassa tasavaltalaisen Durruti-divisioonan entisiä sotilaita.
Toisen maailmansodan sytyttyä leirin toimialaa laajennettiin. Sitä käytettiin muun muassa entisten kansainvälisten prikaatien vapaaehtoissotilaiden sekä fasismiin torjuvasti suhtautuneiden älykköjen sijoituspaikkana. Ranskan kaatumisen jälkeen 25. kesäkuuta 1940 natsimyönteisen Vichyn hallituksen viranomaiset ottivat leirin hallintaansa ja päättivät, että siellä säilytettäisiin ”kaikkia julkiselle järjestykselle vaarallisena pidettyjä ulkomaalaisia”.
Viimeiset vangit siirrettiin pois Le Vernet’stä Dachaun tuhoamisleirille kesäkuussa 1944. Le Vernet’tä oli tuolloin käytetty parin vuoden ajan pidätettyjen juutalaisten kauttakulkuleirinä. Kaikkiaan leirillä oli vangittuna noin 40 000 henkilöä, ja he edustivat lähes 60 eri kansallisuutta.
Usipetit

Usipetit oli muinaisgermaaninen kansa nykyisen Luoteis-Saksan alueella. Heidän latinankielinen nimensä usipetes oli ilmeisesti kelttiläisperäinen ja merkitsi "hyvät ratsastajat". Usipetit ylittivät yhdessä tenkterien kanssa Reinin vuonna 59 tai 58 eaa ja joutui taisteluihin Caesarin johtamien roomalaisjoukkojen kanssa. Myöhemmin he asettuivat Lahnin rannoille ja sulautuivat lopulta frankkeihin.
Idiazábal

Idiazábal on Baskimaasta kotoisin oleva pastöroimattomasta lampaanmaidosta valmistettava kova juusto. Sitä valmistetaan Baskimaan itsehallintoalueen lisäksi Navarran luoteisosissa Espanjassa. 
Idiazábal on 1–3 kilogramman painoinen lieriö. Valmistuksessa juusto hapatetaan renniinin avulla, ja sitä kypsytetään 2–5 kuukauden ajan. Juusto voidaan savustaa punaoranssiksi tai jättää kuoreltaan vaaleankeltaiseksi. Savustusperinne sai alkunsa kesäkuukausina valmistettavan juuston säilyvyyden parantamiseksi talvisaikaan tapahtuvaan myyntiin asti. 
Idiazábalin rasvapitoisuus on 45 % kuiva-aineesta. Siinä maistuu lampaanmaito ja joskus heinänkin maku. Idiazábalia voidaan syödä sellaisenaan tai käyttää kuorrutteissa, leivonnassa tai lämpimissä ruoissa. Sen kanssa nautittavaksi sopii punaviini.
Josef Chochol

Josef Chochol oli tšekkiläinen arkkitehti. Hän muodosti yhdessä Pavel Janákin, Josef Gočárin ja Vlastislav Hofmanin kanssa radikaalin arkkitehtinelikon, joka vei kubismia Tšekkoslovakiassa pitkälle erityisesti arkkitehtuurin piirissä. He olivat kaikki Mánesin taiteilijaseuran jäseniä. Chocolin tunnettu työ on hänen Prahaan 1913–1914 suunnittelemansa asuintalo. Tšekkiläiset sovelsivat kubismia kuvataiteiden ohella toimistotaloissa, huviloissa ja huonekaluissakin.
Chocol opiskeli arkkitehtuuria Prahan polyteknillisessä korkeakoulussa (1908–1924), sen jälkeen akatemiassa Wienissä Otto Wagnerin oppilaana (1907–1909). Kolmea hänen Prahan Vyšehradiin suunnittelemaansa rakennusta pidetään kubistisen arkkitehtuurin mestariteoksina. Hän hylkäsi kubismin 1914 ja suuntautui kansainväliseen konstruktivistiseen tyyliin. Hänen muut kubistiset suunnitelmansa, kuten tehdas ja teatteri, herättivät kyllä ihastusta, mutta eivät toteutuneet. Chochol oli myös poliittisesti aktiivinen. Hän kuului vasemmistorintaman järjestön ja sosialististen arkkitehtien yhdistyksen perustajajäseniin ja oli tšekkiläisistä kubisteista ainoa, jolla oli voimakkaita poliittisia näkemyksiä.
Savuton Suomi 2030 -verkosto

Savuton Suomi 2030 -verkoston tavoitteena on tupakaton ja nikotiiniton Suomi vuoteen 2030 mennessä. Verkosto pyrkii siihen, että vuonna 2030 korkeintaan viisi prosenttia Suomen työikäisestä väestöstä käyttää tupakkatuotteita tai muita ei-lääkkeellisiä nikotiinituotteita, mikä on myös syksyllä 2016 voimaan tulleen tupakkalain tavoite.
Verkosto pyrkii vahvistamaan myönteistä suhtautumista savuttomuuteen, ehkäisemään nuorten tupakoinnin aloittamista, tukemaan tupakkatuotteiden käytön lopettamista ja vahvistamaan tupakkalain täytäntöönpanoa.
Verkosto mm. koordinoi 31.5. järjestettävää Savuton Suomi -päivää, järjestää seminaareja ja infotilaisuuksia, julkaisee kannanottoja ja ottaa osaa julkiseen keskusteluun. Verkoston toimintaa koordinoi Suomen ASH ry ja sen puheenjohtaja on Helsingin yliopiston professori Kari Reijula.
Verkostossa on mukana 18 toimijaa (v. 2017): Allergia-, Iho- ja Astmaliitto ry, Ehkäisevä päihdetyö EHYT ry, Filha ry, Hengitysliitto ry, HUS Sydän- ja keuhkokeskus HYKS, Kirkkohallitus, Lääkärit tupakkaa vastaan -verkosto (Doctors Against Tobacco DAT), Pohjois-Karjalan kansanterveyden keskus, Savuton kunta -projekti (Savon Sydänpiiri ry), SOSTE Suomen sosiaali- ja terveys ry, Suomalainen Lääkäriseura Duodecim, Suomen ASH ry, Suomen Keuhkolääkäriyhdistys ry, Suomen Sydänliitto ry, Suomen Syöpäyhdistys ry, Suomen terveyttä edistävät sairaalat ja organisaatiot ry STESO, Terveyden ja hyvinvoinnin laitos ja Työterveyslaitos. Toiminta rahoitetaan sosiaali- ja terveysministeriön Veikkauksen tuotoilla.

Historia

Entinen eduskunnan puhemies Paavo Lipponen esitti vuonna 2006 vision savuttomasta Suomesta. Ajatuksen innoittamana joukko terveysalan vaikuttajatahoja lähti viemään näkemystä eteenpäin ja vähitellen mukaan liittyi useita tupakoinnin vähentämistyötä tekeviä organisaatioita. Mukana olevat tahot sitoutuivat toimimaan aktiivisesti, jotta päätöksenteossa tuettaisiin tupakkatuotteiden käytön haittojen ehkäisyä ja loppumista. Vuonna 2008 savuttomuutta edistävät tahot liittyivät yhteen Savuton Suomi 2040 -verkostoksi. Julkaisussa Tupakkapolitiikan uusi aika verkoston työryhmä visioi savuttoman Suomen saavuttamista edistäviä toimenpide-ehdotuksia. Työryhmän esittämät toimenpide-ehdotukset pohjustivat myös vuonna 2016 voimaan tullutta tupakkalakia. Työryhmä totesi vuonna 2012, että tavoite savuttomasta Suomesta on saavutettavissa jo vuonna 2030. Tämän vuoksi Savuton Suomi -verkoston nimi muuttui Savuton Suomi 2030 -verkostoksi.
The Heartbreakers

Johnny Thunders and the Heartbreakers, tunnetaan myös nimellä The Heartbreakers, oli yhdysvaltalainen punkrock-yhtye, joka perustettiin New Yorkissa toukokuussa 1975. The Heartbreakers julkaisi albumin L.A.M.F., ja keikkaili The Sex Pistols -yhtyeen kanssa Englannissa. Yhtyeen johtohahmona toimi New York Dollsista tunnettu Johnny Thunders. The Heartbreakers jäi lyhytikäiseksi yhtyeeksi ja hajosi 1970-luvun lopussa.

Historia

Johnny Thunders ja Jerry Nolan lopettivat New York Dolls –yhtyeessä, ja samalla viikolla Richard Hell lopetti Televisionissa. Nämä kolme yhdistivät voimansa ja perustivat oman yhtyeen. Tovin kuluttua bändiin liittyi Walter Lure, joka oli soittanut Demons–yhtyeessä.
Vuonna 1976 Richard Hell kuitenkin lopetti tulkinnanvaraisista syistä. Lopettamisensa jälkeen hän perusti oman yhtyeen The Voidoids. The Heartbreakers otti Hellin tilalle Billy Rathin.
He saivat sopimuksen Track Recordsin kanssa ja vuonna 1977 ilmestyi heidän ensimmäinen ja ainoa studioalbuminsa, L.A.M.F.. Levyn teon paineet ja yhtyeen väliset riidat kuitenkin hajottivat yhtyeen hyvin nopeasti.
Bändi kuitenkin koottiin takaisin vuonna 1979 muutamalle keikalle Max’s Kansas Cityssä, rumpalinaan Ty Stix Nolanin sijaan. Näillä keikoilla nauhoitettiin Live at Max’s Kansas City '79 -albumi, jota pidetäänkin punkrock–klassikkona.
Yhtye koottiin silloin tällöin uudestaan soittamaan New Yorkin klubeille kunnes Johnny Thunders kuoli vuonna 1991. Jerry Nolan seurasi heti seuraavana vuonna. Richard Hell harvemmin enää esittää musiikkia. Walter Lure esiintyy vieläkin noin kerran kuukaudessa yhtyeensä The Waldosin kanssa, esittäen enimmäkseen The Heartbreakersin lauluja.
Georges Mathieu

Georges Mathieu (27. tammikuuta 1921 Boulogne-sur-Mer – 10. kesäkuuta 2012 Boulogne-Billancourt) oli ranskalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan abstraktista taiteesta, ja hänen nimensä yhdistetään tavallisesti abstraktin ekspressionismin eurooppalaisena vastineena pidettyyn tachisme-liikkeeseen. 
Mathieu oli vuodesta 1975 Académie des Beaux-Arts’n jäsen Pariisissa. Hän oli lisäksi Kunnialegioonan ritari.