google/wiki40b huggingface dataset:
Marmoriahvenet

Taksonomia ja anatomia

Marmoriahventen taksonominen luokitus on muuttunut 2000-luvulla. Nykyään heimoon katsotaan kuuluvaksi vain yksi suku Aplodactylus ja 5 lajia. Aikaisemmin heimon katsottiin kuuluvan kaksi muutakin sukua Crinodus ja Dactylosargus. Näihin luokitellut lajit eroavat muista Aplodactylus-suvun lajeista lähinnä suomujen koon ja eräiden hampaiden puutteen perusteella. DNA-tutkimuksen perusteella ne eivät kuitenkaan eroa riittävästi muodostaakseen oman sukunsa. Ruumiinrakenteeltaan marmoriahvenet ovat pitkulaisia, ja niiden pää on pyöreähkö ja tukeva ja silmät pienet. Selkäeviä on yksi, ja evän etuosa on piikikäs ja osien välillä on selkeä lovi. Lajien rinta- ja vatsaevät ovat kookkaat. Marmoriahvenlajit ovat väritykseltään tyypillisesti ruskeita, harmaita tai vihertäviä valkoisin kuvion, jotka antavat marmorimaisen värityksen.

Levinneisyys

Marmoriahvenet ovat mereisiä kaloja, joita tavataan Australian, Uuden-Seelannin, Perun ja Chilen rannikkojen läheisyydestä. Ne elävät koralliriutoilla matalissa vesissä. Marmoriahvenet syövät kasviravintoa ja ovat yleisiä erityisesti suurten makroleväkasvustojen läheisyydessä.
Rolls-Royce Phantom VII

Yleistä

BMW:n omistuksesta huolimatta Phantomin suunnittelussa pyrittiin noudattamaan Rolls-Roycen perinteitä. Noin 15 prosenttia osista on kuitenkin yhteisiä BMW:n mallien kanssa. Rolls-Royce haluttiin pitää selvästi BMW:stä erillisenä merkkinä. Mercedes-Benz on saanut jonkin verran kritiikkiä Maybach-merkkinsä esittelystä, joka on moneen otteeseen luokiteltu "luksusmallisena" S-sarjan autona. Phantomia ei näin ollen myöskään myydä missään päin maailmaa samoilla jälleenmyyjillä BMW:n autojen kanssa. Vuoden 2006 tavoitteena on ollut myydä Phantomia noin 800 kappaletta. Auton tärkeimmät markkina-alueet ovat Yhdysvallat ja Iso-Britannia. Pian näiden jälkeen tulee kuitenkin Kiina. Vuoden 2006 maaliskuussa Rolls-Royce ilmoitti valmistaneensa jo yhteensä 3 000 Phantomia
Auton kori valmistetaan BMW:n tehtaalla Dingolfingissa, Saksassa ja moottori Münchenissä. Sieltä osat kuljetetaan Isoon-Britanniaan ja lopullinen yksilöllisesti tapahtuva kokoonpano tehdään Goodwoodissa, Englannissa. Kahta käytössä oleva robottia lukuun ottamatta työ Englannissa tapahtuu kokonaan käsin. Jokaisen kappaleen kokoonpano vaatii noin 350 tunnin työn. Auto on valmistettu erittäin kevyen, alumiinisen korirakenteen (spaceframe) ympärille. Rakenteen kokonaispaino on vain 550 kg, mutta se on silti erittäin luja ja kestävä. Keulalla on aikaisempien mallien mukaisesti Charles Sykesin vuonna 1911 suunnittelema keulakoriste.
Phantomista esiteltiin Geneven autonäyttelyssä vuonna 2005 myös pidennetyllä akselivälillä varustettu versio, joka on 250 mm normaaliversiota pidempi. 
Vuoden 2007 tammikuussa esiteltiin Detroitissa 2-ovinen avomallinen Drophead Coupé. 4-paikkaisen auton tuotanto Goodwoodissa aloitetaan kesällä. Kangaskattoinen Coupé-malli on muotoiltu perinteisen Rolls-Roycen mukaisesti - pitkä konepelti, suuret vanteet sekä lyhyt etu- ja pitkä takaylitys. Konepelti on harjattua terästä ja hattuhylly tiikkiä. Sedan-mallia pidemmät ovet on suunniteltua avomallia varten ja ne mahdollistavat kohtuullisen helpon kulun myös takapenkeille. Autossa käytettävä kangaskatto on valmistajan mukaan yksi suurimmista nykyautoissa käytetyistä ja sen suunnittelussa on annettu suuri painoarvo äänieristykselle. Materiaalia on viidessä kerroksessa ja se suunniteltu taittuvan mahdollisimman pieneen tilaan. Alumiinista valmistettua alusta on tehty jäykäksi ja kevyeksi. Moottori on sama kuin sedanissa, samoin suorituskykylukemat.

Phantom Black

Vuonna 2006 valmistettiin myös rajoitettu 25 kappaleen sarja Phantom Black -erikoismallia. Auton kori on maalattu Diamond Black -erikoismaalilla ja renkaat ovat 21-tuumaiset. Moottori on entinen, mutta sen ulkonäköä on kohennettu mustilla koristeilla ja kromilla. Myös sisustus on linjassa mustanpuhuvan teeman kanssa.

80th Anniversary

Vuonna 2005 valmistettiin Phantom-nimen 80-vuotisjuhlan (Phantom I vuonna 1925) kunniaksi 25 erikoisvarusteltua autoa. Ulkoväritys malleissa on joko täysin musta tai hopean ja mustan sekoitus. Väritykset pyrkivät muistuttamaan 1920-luvulla käytettyjä värejä. Alle on laitettu näyttävät 21-tuumaiset vanteet. Sisätiloista löytyy muun muassa viinikaappi ja DVD-järjestelmä.
OS/2

Kehitys

Ensimmäinen versio 1.0 julkaistiin 1987 komentorivipohjaisena ilman graafista käyttöliittymää. Presentation Manageriksi nimetty liittymä tuli vasta version 1.1 mukana 1988. Ensimmäisessä 32-bittisessä versiossa 2.0 esiteltiin uusittu objektiorientoitunut työpöytäympäristö Workplace Shell. 1994 IBM nimesi käyttöjärjestelmäversion 3.0 uudelleen OS/2 Warpiksi Star Trekin mukaan myynnin edistämiseksi ja uuden alun merkiksi. Kolmosversiossa oli mukana laaja ohjelmistopaketti, kuten IBM Works -toimisto-ohjelmisto ja Internet-työkalut. Imagonkohotus ei kuitenkaan tuonut lisää käyttäjiä, vaikka versiossa 4.0 esiteltiin puheentunnistus ja Java-tuki. 
Nykyään OS/2 on käytössä vakautensa ansiosta joissakin erityistehtävissä, kuten ydinvoimaloissa, pankkiautomaateissa ja lennonjohdossa. Viimeinen IBM-päivitys 4.52 OS/2 Warp 4:lle julkaistiin 2001. IBM lopetti OS/2:n myynnin 23. joulukuuta 2005 ja maksuttoman tuen 31. joulukuuta 2006. Serenity Systems kehittää ja myy edelleen OS/2:een perustuvaa eComStationia, jonka viimeisin vakaa versio 1.2 julkaistiin vuonna 2004, ja versio 2.0 on työn alla.
Avoimen lähdekoodin yhteisö on pyytänyt IBM:ltä OS/2:n vapauttamista kokonaan tai osittain, mutta hankaluutena on käyttöjärjestelmän sisältämä Microsoftilta lisensoitu koodi.

OS/2:n häviö

On monia syitä, miksi OS/2 ei lopulta lyönyt läpi työpöytäkäytössä. Auki revennyt juopa kahden kehittäjätahon IBM:n ja Microsoftin välillä hankaloitti käyttöjärjestelmän markkinointia. Yrityskulttuurien välinen ero oli tuntuva: IBM halusi kehittää ja koekäyttää ohjelmia ennen julkaisua, kun taas Microsoftilla uskottiin mutkattomiin ad-hoc -ratkaisuihin. IBM:n väärin ajoitetut, julkaisua pitkittäneet valinnat ohjelman kehitystyössä, kuten painopisteen siirtäminen liian varhaisessa vaiheessa Presentation Managerista muistisyöppöön Workplace Shelliin, hukkasi tärkeän markkinaedun ennen Windows 3.0:n julkistamista. PowerPC:lle kehitetty versio OS/2:sta, Workplace OS, osoittautui sekin harhapoluksi, mikä vei resursseja OS/2:lta ja hämmensi kuluttajia. Edes valtavan monelle alueelle levittäytyneen IBM:n sisällä tuki OS/2:n kehitystyölle ei ollut aina selviö. Lopulta taloudelliset etunäkökohdat olivat kehittäjille vastakkaiset. Onnistuessaan OS/2 olisi ollut uhka Microsoftin tukemalle Windows-käyttöjärjestelmälle, minkä vuoksi yhtiö turvautui kyseenalaisiin kilpailukeinoihin. Microsoft heikensi uusien Windows-sovellusten ja OS/2:n yhteensopivuutta Win32s-rajapinnalla ja vaikeutti OS/2:n saatavuutta vaatimalla ohjelmistolisenssistä korotettua hintaa, mikäli valmistaja tarjosi kilpailevaa käyttöjärjestelmävaihtoehtoa esiasennettuna. Muna-kana-ilmiö toimi OS/2:n yleistymistä vastaan, sillä kuluttajat eivät olleet valmiita siirtymään OEM-valmistajien huonosti tukemaan käyttöjärjestelmään ja valmistajat eivät halunneet tukea tuotetta, jolle ei nähty olevan kriittistä massaa. IBM PC -yhteensopivat valmistajat suhtautuivat IBM:n julkistukseen, jossa uutta käyttöjärjestelmää, PS/2-laitealustaa ja Micro Channel Architecture -väylää (MCA) markkinoitiin yhdessä, yrityksenä siirtyä suljettuun tekniikkaan.
Eduard von Schleich

Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäisessä maailmansodassa Schleich saavutti 35 pudotusta lentäen mustaksi maalatulla koneella. Liitoutuneiden lentäjät kutsuivatkin häntä mustaksi ritariksi sen vuoksi.   Sodan aikana hänelle myönnettiin ensimmäisen ja toisenluokan rautaristit ja Pour le Mérite jonka myöntämisen jälkeen keisari Wilhelm II aateloi hänet.

Rauhan aika

Vuonna 1937 Schleich siirrettiin johtamaan JG 234 II laivuetta. Vuonna 1938 Schleich nimitettiin everstiksi ylennettynä uuden hävittäjärykmenti JG 132:n komentajaksi (nimettiin sittemmin Jagdgeschwader 26 ”Schlageter”ksi). Uusi hävittäjärykmentti osallistui aktiivisesti Reininmaan miehitykseen.

Toinen maailmansota

Toisessa maailmansodassa Schleich toimi aluksi hävittäjälentokoulun komentajana ja sitten Romanian ilmavoimien kouluttajana.
Oculus 104

Oculus 104 on suomalainen lujitemuovista valmistettu matkavene, joka esiteltiin Helsingin venenäyttelyssä vuonna 1971. Muotoilija Kai Salon Taideteollisen korkeakoulun lopputyönään suunnittelemaa venettä valmisti Ky Antti Ilola kymmenkunta kappaletta 1970-luvun alussa, mutta vuoden 1972 öljykriisi teki siitä monen muun muovituotteen tavoin liian kalliin, jotta tuotantoa olisi voitu jatkaa.
Oculus-veneen muotokieli noudattaa syntyajalleen tyypillistä ”avaruustyyliä”, jonka toinen suomalaisilmentymä oli Matti Suurosen vuonna 1968 esitelty Futuro-talo. Veneen runko on perinteisen kalastajaveneen mallinen ja 10,4 metriä pitkä. Veneen kansirakenne ei noudata perinteistä jakoa hytteihin ja ohjaamoon, vaan koko sisätila on yhtenäistä tilaa. Sisätilan katto on kauttaaltaan tasainen ja muodostaa suuren kaiteiden ympäröimän auringonottokannen. Ohjaamo sijaitsee sisätilan keulaosassa puolipallon muotoisen valokuvun alla, samanlaisen kuin mitä käytettiin tuon ajan tasakattoarkkitehtuurissa talojen kattoikkunoina.
Veneen viisi metriä pitkän salongin lisäksi sisätiloina on tilavia, rullaverhoin eristettäviä makuusoppia, pieni keittiö ja tilava kylpyhuone. Runsaisiin säilytystiloihin kuuluvat tuuletettu sadevaatekomero, hyllykaapit, ripustinkaapit, kylkiin upotetut liinavaatekomerot, pilssin virvoke- ja säilykeruokakomero ja keittiön kaapit.
Oculuksen moottorina käytettiin Valmetin valmistamaa 75 hevosvoiman moottoria, joka antaa veneelle noin kymmenen solmun nopeuden. Ohjaus on hydraulinen. Veneen teknisiä varusteita olivat lämmityslaite, koneellinen tuuletus, automaattiset pilssi- ja likavesipumput sekä kylmä ja lämmin painevesi.

Kansainvälinen julkisuus

Oculus-veneestä tehtiin yhteensä parisataa lehtijuttua muun muassa Abitare-sisustuslehteen sekä Motor Boat Yachting- ja Motor Boating & Sailing -lehtiin.
Kai Salon alkuperäisenä ajatuksena oli suunnitella edullinen ja turvallinen perhevene, mutta veneestä tuli kuitenkin hyvin kallis. Yhtä lukuun ottamatta kaikki valmistetut Oculukset tilattiin Suomen ulkopuolelle. Yksi ennakkomaksun maksaneista tilaajista oli amerikkalainen viihdetaiteilija Dean Martin, joka kuitenkin perui tilauksensa öljykriisin aiheuttaman hinnankorotuksen perusteella. Suomessa veneestä oli kiinnostunut Spede Pasanen, mutta hänenkään kanssaan ei päästy yksimielisyyteen hinnasta.
Patolammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,5 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Siekkisjärven valuma-alueeseen (35.417) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 113,2 metriä mpy.
Panaman lippu

Panaman lippu on Panaman symboli, joka hyväksyttiin 4. marraskuuta 1904. Se on jaettu neljään yhtäsuureen kenttään; ylhäällä oikealla oleva kenttä on punainen, alhaalla vasemmalla on sininen kenttä. Muut kentät ovat valkoisia, vaikkakin ylhäällä vasemmalla olevassa valkoisessa kentässä on sininen viisisakarainen tähti kun taas alhaalla oikealla olevassa on punainen tähti. Panaman lippu onkin ainoa itsenäisen valtion lippu, jossa on kuvattuna erivärisiä tähtiä. Lipun värit symboloivat valtion perustamisaikojen pääpuolueita: libaraaleja (sininen) ja konservatiiveja (punainen). Valkoinen edustaa rauhaa. Sininen tähti edustaa puhtautta ja rehellisyyttä, punainen tähti valtion auktoriteettiä ja lakia.
Henkikaartin Semjonovin rykmentti

Historia

Joukko-osaston historia juontaa aina nuoren Pietari I:n leikkiarmeijaan ja vuoteen 1683. Vuonna 1700 siitä tehtiin Semjonovin Henkikaartin rykmentti Moskovan ulkopuolella sijainneen Semjonovskajan kylän mukaan, jonne se oli sijoitettu. Vuodesta 1723 lähtien rykmentti oli sijoitettuna Pietariin.
Suuren Pohjan sodan aikana rykmentti soti Narvan taistelussa ja vuonna 1703 se kunnostautui Nevanlinnan piirityksessä ja Ruotsin laivaston kaappaamisessa Nevajoen suulla. 
Rykmentti oli osallisena Venäjän-Turkin sotaan 1735 sekä Venäjän ja Ruotsin välisiin sotiin (1741–1743 ja 1788–1790). Napoleonin sodissa Ranskaa vastaan Semjonovin rykmentti oli mukana useaan otteeseen (1805, 1806–1807, 1812–1814). Se otti osaa myös Venäjän ja Turkin välisiin sotiin 1800-luvulla (1828–1829 ja 1877–1878).
Vuonna 1905 rykmentti osallistui Moskovassa puhjenneen kapinan kukistamiseen. Ensimmäisen maailmansodan aikana rykmentti lähetettiin lounaisrintamalle osana 1. Kaartin jalkaväkidivisioonaa. Rykmenttiä komensi silloin suomalaistaustainen kenraalimajuri Johan Emil von Etter, joka oli rykmentin komentaja 1913-1916. Rykmentin reservipataljoona, joka jäi Pietariin, otti osaa helmikuun vallankumoukseen 1917. Maaliskuussa 1918 Semjonovin henkikaartin rykmentti palasi sodasta Pietariin (nyt venäjäksi nimellä Petrograd), ja se lakkautettiin samassa kuussa.
John Knox

John Knox (noin 1514 Gifford – 24. marraskuuta 1572) oli skotlantilainen uskonpuhdistaja.

Elämäkerta

John Knox opiskeli Glasgow’ssa ja toimi sen jälkeen St Andrewsin yliopiston teologian ja filosofian opettajana. Tällöin hän huomasi perehtyessään kirkkoisien, erityisesti Hieronymuksen ja Augustinuksen, kirjoituksiin, että kirkon opit poikkesivat monessa suhteessa heidän ja Raamatun opeista. Uskonpuhdistajien kirjoitukset ja George Wishartin saarnat tekivät hänestä uskonpuhdistuksen kannattajan. Tällöin hänet erotettiin toimestaan ja hän siirtyi opettajaksi St Andrewsin linnoitukseen, joka oli uskonpuhdistuksen kannattajien hallussa. Leskikuningatar Maria Guisen joukot kuitenkin valtasivat linnan, jolloin Knox vangittiin ja tuomittiin kahden vuoden kaleeriorjuuteen Roueniin. Vapauduttuaan hän toimi vuosina 1549–1554 saarnaajana Englannissa, missä kuningas Edvard VI piti häntä suuressa arvossa. Kuningatar Marian noustua valtaan ja ryhtyessä palauttamaan katolisuutta maahan Knox pakeni mannermaalle oleskellen useita vuosia muun muassa Saksassa ja Genevessä, missä hän tutustui Jean Calviniin, jonka innokas kannattaja hänestä tuli.
Vuonna 1559 Knox palasi Skotlantiin, missä hän ryhtyi voimakkaasti ajamaan uskonpuhdistuksen asiaa. Lopulta Skotlannin parlamentti hyväksyi vuonna 1560 Knoxin uskontunnustuksen, joka oli ankaran kalvinilainen. Katolilaismielisen Maria Stuartin noustua vuonna 1561 valtaan Knox ryhtyi useaan otteeseen saarnoissaan henkilökohtaiseen hyökkäykseen kuningatarta vastaan. Tämä saattoi Knoxin hengen useasti vaaranalaiseksi. Kuningatar kukistui vuonna 1567, mihin myös Knox oli ollut osaltaan vaikuttamassa. Tämä teki hänestä katolilaisten keskuudessa hyvin vihatun, minkä vuoksi hänen ystävänsä asettivat hänen turvakseen henkivartijoita. Vuonna 1572 Knox kuoli. Vielä viimeisinä vuosinaan hän joutui useisiin kiistoihin vastustajiensa kanssa.
Sompio

Historiaa

Asukkaat harjoittivat kesäisin metsästystä ja kalastusta kesäkylistä käsin, talvisin poronhoitoa asuen kiinteissä talvikylissä. Sompion alueelle alkoi tulla maanviljelyä harjoittavia uudisasukkaita 1600-luvun lopulla Ruotsin kuninkaan annettua määräyksen näiden alueiden kiinteästä asuttamisesta. Vaikka suomalaisten asettuminen alueelle tapahtui vähitellen, muuttui alueen elinkeinorakenne: siellä alettiin harjoittaa lappalaiselinkeinojen ohella maanviljelyä ja karjanhoitoa.

Kirjailijoiden ja taiteilijoiden Sompio

Sompio tunnetaan Samuli Paulaharjun samannimisestä  teoksesta, jonka hän julkaisi vuonna 1939. Paulaharju teki Sompioon useita matkoja.  Ensimmäisen matkan 1920 ja lisäksi matkoja vuosina 1937–1939. Näiltä viimeksi mainituilta matkoilta kerätyn aineiston pohjalta kirjoitettua Sompio-kirjaa pidetään hänen pääteoksenaan. Myös taiteilija Andreas Alariesto on kuvannut maalauksissaan, veistoksissaan ja lauluissaankin kotiseutunsa Sompion 1900-luvun alkupuolen elämää. Alariesto oli kotoisin Rieston kylästä. Sompiolainen Lauri Hihnavaara on kirjoittanut sompiolaisista aiheista romaanissaan Luiron laulu, julkaistu 2002.

Matkailu

Pohjois-Sodankylän matkailuyhdistys käyttää matkailumarkkinoinnissa Visit Sompio -teemaa, jonka tunnuslause on elävä erämaa.
Great Basinin aavikko

Great Basinin aavikko on Sierra Nevada- ja Wasatchvuoristojen väliin jäävä Great Basinin alueella sijaitseva aavikko. Great Basinin aavikko on lauhkea aavikko, eli sen kesät ovat lämpimiä ja kuivia ja talvet lumisia. Aavikko kattaa suuren osan Nevadan osavaltiosta jatkuen Utahin länsiosiin, itäiseen Kaliforniaan ja Idahoon. Aavikko on yksi neljästä Yhdysvaltojen biologisesti määritellystä aavikosta Mojaven, Sonoran ja Chihuahuan aavikkojen lisäksi.
Heinz G. Konsalik

Heinz G. Konsalik, oikealta nimeltään Heinz Günther, (s. 28. toukokuuta 1921 Köln, Saksa – 2. lokakuuta 1999 Salzburg, Itävalta) oli saksalainen kirjailija. Hän julkaisi noin 160 romaania, joita on myyty maailmanlaajuisesti ainakin 83 miljoonaa kappaletta.
Jouni Prittinen

Jouni Prittinen (s. 20. kesäkuuta 1975 Orimattila) on suomalainen koreografi, tanssija ja tanssinopettaja. Hän on työskennellyt myös ohjaajana ja käsikirjoittajana. Prittinen opiskeli tanssinopettajaksi Oulun konservatoriossa 1996–2000.
Prittinen asuu Tampereella ja hän avioitui Sanna Prittisen (oik. Sanna Kumpuvaara) kanssa 2010. Hänellä on kaksi lasta.

Ura

Jouni Prittisen ura alkoi muodostua jo opiskeluaikoina Tanssiteatteri Tsuumissa 1999–2000. Tämän jälkeen hän toimi enimmäkseen freelancerina Etelä-Suomessa. Vuonna 2002 Prittinen muutti Tampereelle ja aloitti Tampereen konservatorion tanssijakoulutuksen kansantanssijalinjan vastuuopettajana, jossa hän toimi vuoteen 2010 asti.Samaan aikaan hän teki paljon koreografioita tanssiryhmille ja teattereille ympäri Suomea. Vuonna 2010 Prittinen muutti perheineen Liminkaanja sieltä takaisin Tampereelle 2017.
Nykyisin Prittinen tekee lähinnä koreografioita teattereille.

Tanssinopettajana

Prittinen on toiminut tanssinopettajana useilla eri kouluilla, ryhmissä tai tilaisuuksissa 1996-2017: DÄÄNS, OAMK, Lapin Urheiluopisto, Tampereen konservatorio, Sukset Ristiin Susirajalla, Näty, Piramk, Keski-Pohjanmaan ammattikorkeakoulu, Sibelius-Akatemia, Sibelius-lukio

Jäsenyydet/raatityöskentelyt

Rahvaan musiikinkerho, TYK, Nuori KulttuuriMOVES, International Dance Council, Karjalanliitto, NÄTY, Sata-Häme Soi, Pirkanmaan tanssin aluekeskus, Länsi-Pirkanmaan Musiikkiopisto, Pispalan Sottiisi, Hollolan Nuorisoseura

Apurahat ja palkinnot

Valtion puolivuotisen taiteilija-apurahan Prittinen on saanut vuosina 2003 ja 2008 sekä yksivuotisen apurahan vuonna 2016. Prittinen on saanut myös lukuisia muita apurahoja muun muassa seuraavilta tahoilta Pirkanmaan taidetoimikunta, Taiteen keskustoimikunta, Limingan kunta, Taiteen edistämiskeskus, Valtion näyttämö-, sävel- ja tanssitaidetoimikunta, Tampereen kulttuuritoimi, Metsämiesten säätiö, Suomen Kulttuurirahasto, Helvi Jukaraisen säätiö ja LUSES. Prittinen on saanut Valtion näyttämötaidetoimikunnan myöntämän kantaesitystuen vuonna 2010
Jouni Prittisen palkittuja teoksia ovat: Travuska 2003, Polska piristää 2003 (Pispalan Sottiisin koreografiakilpailun 1. palkinto), 2004 (Kajaani Tanssii -koreografiakilpailun 1. palkinto), Polska viidelle 2005, Polkka Telakka 2005, Jätkien juttu 2006, Vanhat ämmät 2006
Jouni Prittisen tanssivideo Hetki baarissasai Loikka 2010 -tanssielokuvafestivaalin YouTube-kisan 1. sijan.

DANCE ARENA 200

Vuonna 2016 Prittinen julkaisi tanssiaiheisen lautapelin Dance Arena 200.Peli kuuluu kategoriaan partypelit ja siinä arvuutellaan erilaisia tansseja tanssimalla, tanssittamalla, opettamalla ja selittämällä.
Dominique Arribagé

Ura pelaajana

Arribagé aloitti pelaajauransa US Colomiersin joukkueessa, josta siirtyi juniori-ikäisenä Toulouse FC:n organisaatioon. Hän debytoi Toulousen edustusmiehistössä Ranskan pääsarjassa elokuussa 1992. Hän nousi ensimmäisellä kaudellaan seuran avauskokoonpanoon ja pelasi kaikkiaan kuusi kautta Toulousen puolustuksen johtohahmona. Vuonna 1998 Arribagé sai kilpailukieltoa nandrolonin käytöstä. 
Tapauksen jälkeen Arribagé siirtyi Stade Rennais'n joukkueeseen, jossa hän pelasi toiset kuusi kautta ollen yksi bretagnelaisseuran avainpuolustajista. Hän palasi Toulouseen vuonna 2004. Arribagé oli seuran johtavia pelaajia aina kauteen 2007/08 saakka, kunnes hän lopetti aktiiviuransa 37-vuotiaana. Kaikkiaan hän pelasi Toulousen paidassa 335 ottelua.

Ura valmentajana

Maaliskuussa 2015 Arribagésta tuli ex-seuransa Toulousen päävalmentaja. Arribagén johdolla putoamiskamppailuun juuttunut Toulouse voitti neljä kauden yhdeksästä viimeisestä ottelusta, mikä riitti varmistamaan seuralle sarjapaikan viiden pisteen erolla Évianiin. Kauden jälkeen hänen sopimustaan jatkettiin kesään 2016.
Kausi 2015/16 oli Arribagén joukkueelle vaikea. Kausi alkoi hyvin kotivoitolla AS Saint-Étiennestä 2–1, mutta seuraavaa voittoa liigassa Toulouse jahtasi aina marraskuun loppuun saakka, jolloin OGC Nice kaatui kotona 2–0. Heikkojen esitysten myötä Toulouse juuttui sarjan toiseksi viimeiseksi ja lopulta helmikuun lopussa 2016 Arribagé ilmoitti siirtyvänsä syrjään päävalmentajan tehtävästä. Hän jatkaa seuran palveluksessa muissa tehtävissä.

Perhe

Arribagé on naimisissa ranskalaisen Les Républicains -puoluetta edustavan poliitikko Laurence Arribagén kanssa. Heillä on kolme lasta.
Kahrila järv

Maantietoa

Järven pinta-ala on 40 ha (hehtaaria) ja se on 2,4 kilometriä pitkä ja 250 metriä leveä. Siihen laskee viisi ojaa ympäröiviltä pelloilta, joista Ennin oja putoaa Hinnin kanjonin läpi. Järven läpi virtaa Tõugjärvestä eteenpäin jatkava Rõuge jõgi (Aiju jõgi), joka yhtyy seitsemän kilometrin päässä Vagula järveen laskevaan Võhandun jõgeen. Valuma-alueen laajuus on 45,4 km² (neliökilometriä).
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 5,3 metriä ja suurin syvyys 16,4 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0021 km³ (kuutiokilometriä) eli 2,1 miljoonaa m³ .
Järven rantaviivan pituus on 5,5 kilometriä.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu (viroksi keskmise karedusega kihistunud veega järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti kovavetiseksi järveksi ja eutrofiseksi järveksi (viroksi kalgiveeline eutroofne tai kalgiveeline rohketoiteline, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja se on rehevöitynyt.

Luontoarvoja

Geologiassa Rõugen rotkolaakso (viroksi Rõuge ürgorg) tunnetaan viimeisen jääkauden loppupuolella syntyneenä subglasiaalisena uomana, jossa mannerjäätikön alla virranneet pohjois-eteläsuuntaiset jään sulamisvedet kuluttivat moreenipinnan pois ja uursivat seudun hiekkakivikallion murrosta syvemmäksi. Voimakkaan jäätikköjoen virtaukset puhdistivat rotkon irtoaineksista ja kun jäätikkö suli pois, jäi alue paljaaksi rotkoksi. Rotkolaakson syvänteisiin syntyi järviä, jotka muodostavat nykyisen järviketjun lammet ja järvet: Kahrila, Suurjärv, Ratasjärv, Tõugjärv, Valgjärv, Liinjärv ja Kaussjärv.
Alue kuuluu Haanjan luonnonpuistoon, missä se edustaa hiekkakiveen syntyneessä Rõuge jõgilaaksossa olevaa järviketjua. Järven ympäristö edustaa perinteistä etelä-virolaista maaseutua, mutta hiekkakiveen syntyneet rehevät laaksot ovat Virossa ainutlaatuisia.
Kahrila on kalastuksen kannalta hyvämaineinen järvi. Järvessä elää lahna, ahven, hauki, pasuri, sorva, salakka, kiiski, made, ruutana, ankerias, karppi, Peipsin siika ja peledsiika. Järveen on istutettu siikaa. Ruutanista voi kasvaa parikiloisia yksilöitä.
Okrapiikkipyrstö

Levinneisyys

Okrapiikkipyrstöä tavataan Venezuelassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.