Kemi (yritys)

Sahauksen rinnalle sellutuotantoa

Kemi-yhtiön toimitusjohtajina toimineet Snellmanit olivat panostaneet erityisesti sahatavaran markkinointiin, myyntiin ja laivaukseen liittyviin kysymyksiin. Nyt uusi suvun ulkopuolinen toimitusjohtaja Herman Möller keskittyi tuotantolaitosten kehittämiseen ja johtamiseen. Myynti ei ollut hänen niin näkyvänä kuin edeltäjillään. Myyntipäälliköksi nousi edellinen toimitusjohtaja August Snellman, jolle tehtävä olikin sopivampi. Tässä tehtävässä hän oli kaksi vuosikymmentä vuodesta 1924 alkaen.
Suomen itsenäistyessä Kemiyhtiöstä tuli mekaanisen ja kemiallisen puunjalostuksen yritys. Kemi-yhtiö suunnitteli mäntypuuta raaka-aineena käyttävän sulfaattiselluloosatehtaan rakentamista 1907 ja 1914, mutta vasta 1919 Karihaaran saha-alueen naapurisaarelle Pajusaareen valmistui yhtiön ensimmäinen kuusipuuta käyttävä sulfiittiselluloosatehdas syksyllä 1919. Samaan aikaan käynnistettiin sahan uudistus- ja laajennusohjelma, jolloin sahan kymmenen raamia vaihdettiin kahdeksaan uuteen sekä kaikki laitteet vaihdettiin sähkökäyttöisiksi, joten höyryn aikakausi oli mennyt ohi.
Sulfiittiselluloosatehtaan rakentamisen mahdollisti Metsähallituksen kanssa vuonna 1913 tehty 30 vuoden mittainen hakkuusopimus miljoonasta pinokuutiometristä kuusipuuta. Seuraavaksi valmistui 1927 sulfaattiselluloosatehdas, joka käytti mäntypuuta raaka-aineena. Kemi-yhtiöllä olikin tietoinen pyrkimys vähentää suhdanneherkän sahaustoiminnan osuutta yhtiön liikevaihdoista. Tätä strategiaa lähti toteuttamaan uusi toimitusjohtaja Möller, joka johti yritystä 1923–1932.
Tilanne 1930-luvun alussa oli vaikea niin mekaanisen kuin kemiallisen metsäteollisuuden puolella. Sahauksessa markkinoille oli tullut Neuvostoliitto painaen myyntihintoja alas. Sellutuotteilla oli myös lamasta aiheutuvia myyntiongelmia. Kemi-yhtiöön hallitukseen nousi 1930-luvun alussa merkittävä yhtiön omistaja Rudolf Walden, joka sellukaupan asiantuntijana vaikutti toimitusjohtaja Möllerin toimintaan. Walden edusti yhtiökokouksissa valtakirjalla myös toista merkittävää omistajaa kenraali Mannerheimia, jonka veljentytär oli naimisissa Reinhold Weckmanin pojan Björn Weckmanin kanssa. Waldenin tulo yhtiön hallitukseen muutti näin Möllerin asemaa toimitusjohtajana. Möller irtisanoutui tehtävästään vuoden 1932 alussa.
Möllerin seuraaja Kemi-yhtiön toimitusjohtajana oli Karl Erik Ekholm – yhtiön hallituksessa toimineen kenraalimajuri Waldenin ehdokas. Hänen aikanaan, joka kesti vuoteen 1937, Karihaaran saha uudistettiin perusteellisesti. Siinä yhteydessä tehostettiin myös sahan ja sellutehtaan yhteistoimintaa. Sellutehtaan yli-insinöörinä oli alusta eli vuodesta 1915 alkaen toiminut Gustaf Adolf Finne, joka luopui tehtävistään vuoden 1933 aikana. Seuraajaksi tuli Reinhold Weckmanin poika Stig Weckman. Kemialliseen teollisuuteen tehtiin investointeja, muun muassa Kone ja Silta Oy toimitti selluloosatehtaalle kaksi Kamyr-kuivauskonetta vuosina 1933–1936. Molemmat koneet olivat 3200 mm leveitä. Merkittävänä käännekohtana yhtiössä oli vuosi 1934, jolloin sellutehtaiden voitto oli ensi kerran suurempi kuin sahojen. Sellutehtaiden liikevaihto oli ollut sahoja suurempi jo vuonna 1932.
Sahausta oli lisätty 1930-luvun alussa Karihaarassa korvaamalla tulipalossa tuhoutuneen Röyttän tuotanto. Ruotsin Haaparannalla ollut Sandvikin saha oli myyty 1930. Karihaaran sahan uudistuksen tuloksena siitä tuli Euroopan suurin saha vuoden 1936 lopulla. Sahaus keskittyi lopullisesti Karihaaraan, kun Laitakarin saha lopetettiin vuonna 1939. Kaikkinensa 1930-luvun loppupuolisko oli yhtiön taloudellisen vahvistumisen aikaa niin mekaanisen kuin kemiallisen metsäteollisuuden puolella. Pääkonttorin valmistuminen helmikuussa 1936 ilmensi myös yhtiön ulkoista arvovaltaa. Helsingin pörssissä Kemi-yhtiön osake on arvioitu olleen vuosina 1936-1938 keskimääräistä selvästi kiinnostavampi sijoituskohde sekä koko teollisuuden että metsäteollisuuden osakkeiden joukossa.
K. E. Ekholm kutsuttiin vuonna 1937 Kymiyhtiön toimitusjohtajaksi, ja hän jätti Kemi-yhtiön kesäkuussa 1937. Hänet valittiin sittemmin Kemi-yhtiön hallitukseen aina vuoteen 1952 asti. Uudeksi toimitusjohtajaksi nousi Snellmanien kauppahuoneen jälkeläinen tekniikan tohtori Stig Weckman, joka äitinsä puolelta oli Snellmaneja. Hän oli tullut yhtiön palvelukseen vuonna 1932, ja hän oli ollut tiiviisti mukana yhtiön sellutuotannon kehittämisessä. Samassa yhteydessä hallituksen puheenjohtajaksi nousi entinen toimitusjohtaja, Stig Weckmanin serkku August Snellman. Kemi-yhtiön johtopaikat olivat näin J. W. Snellman G:sonin perillisten hallussa.

Yhtiöiden yhtiönä - toimivan johdon ja omistajatahojen välillä jännitystä

Aulis O. Kairamosta tuli vuonna 1953 Kemi Oy:n toimitusjohtaja. Yrityksen johtosääntöä muutettiin silloin niin, että korkein päättävä elin oli hallintoneuvosto, kuten siihen aikaan oli yleistä suurissa yrityksissä, erityisesti valtiojohtoisissa yrityksissä. Ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Metsäliiton edustaja  maat. ja metsät. tri Onni Koskikallio. Omistuksellisesti tilanne oli vaikea ja asetti toimitusjohtajan vaativaan tilanteeseen. Erityisesti tilanne kärjistyi toim.joht. Aarne Pelkosen tullessa Veitsiluodon omistajaedustajaksi hallintoneuvostoon vuonna 1955. Toim.joht. Kairamo toi esille pitkän tähtäimen investointitarpeen joko sulfaattitehtaan laajentamisesta tai jalostusasteen nostamisesta. Ensi vaiheen investoinnit kohdistuivat kuitenkin sahan ja sellutehtaiden tuotannon lisäämiseen. Investoinneista keskustellessa esiin nousi tarve nostaa osakepääomaa. Tämä teki tilanteesta toimitusjohtajan ja omistajatahojen välillä jännitteellisen – erityisesti Veitsiluodon suuntaan. Myöhemmin jännitystä lisäsi keskustelut Kemi Oy:n ja Veitsiluoto Oy:n toimintojen yhdistämisestä valtiollisen yhtiön alaisuuteen. Henkilöstön määrä oli 1960-luvun alussa suurimmillaan eli lähes 4 500, joista 3 000 Karihaaran tuotantolaitoksilla. Tästä henkilöstömäärä supistui 1960-luvun lopulla alle 2 500 työntekijän, joista Kariharassa oli hieman vajaa 1 900. Metsäosastolla oli enää alle 500 työntekijää.
Vuonna 1961 saatiin lopulta ratkaisu osakepääoman korotukseen, ja sen seurauksena julkisen sektorin osuus oli ennallaan 35 prosenttia, yksityisen teollisuusryhmän osuus tuplaantunut 24 prosenttiin, osuustoiminnalliset 17 prosenttia ja yksityiset tahot pudonneet 24 prosenttiin. Hallintoneuvoston johtoon nousi vuonna 1961 lähiseudun valtakunnan poliitikko maalaisliittolainen Martti Miettunen, joka toimikin puheenjohtajana aina vuoteen 1978. Tilanne oli Miettusenkin kanssa jännitteellinen, sillä Kairamon ankarasta vastustuksesta huolimatta maalaisliitto ja sen johtaviin poliitikkoihin kuulunut Miettunen ajoivat läpi valtio-omisteiden Kemijärvi Oy:n sellutehtaan perustamisen vuoteen 1965 mennessä. Kairamo koki uuden sellutehtaan perustamisen uhkana Kemi Oy:n puunhankinnalle.
Vuonna 1966 tilanne toimitusjohtaja Kairamon ja omistajien välillä päätyi umpikujaan. Sulfaattitehtaan tuotanto oli noussut ennätykselliselle 220 000 tonnin tasolle. Muutenkin yritys oli tuotantoteknisesti hyvässä kunnossa. Kairamo ajoi vahvasti sulfaattisellun jatkojalostamista lainekartongiksi eli kraftlineriksi. Tilanteessa ongelmaksi muodostui rahoittajien vaatima kustannusten alentamiseksi saatava raakapuun hinnan alennus. Se oli investoinnin ehto. Sitä ei saatu aikaan, hallintoneuvoston puheenjohtaja Miettunen esitti toimitusjohtajan vaihtamista. Toimitusjohtajaksi nimitettiin dipl.ins. Niilo Hakkarainen, joka oli tullut Kemi Oy:n palvelukseen vuonna 1955 ja toiminut viime vaiheessa ennen toimitusjohtajanimitystä yhtiön kemiallisen metsäteollisuuden johtajana. Nimitettäessä Hakkarainen toimitusjohtajaksi nimitettiin metsäpuolen päällikkö, metsänhoitaja Mauri Melamies varatoimitusjohtajaksi. Uudet johtajat olivat osoittaneet alusta lähtien halunsa yhteistyöhön omistajatahojen kanssa ja heidän tarjoamaan liikkumatilaan. Hakkarainen ja Melamies ajoivat edellisen toimitusjohtajan kartonkitehdashanketta eteenpäin, ja asiassa saatinkin päätös vuonna 1968. Samalla yhtiön osakepääomaa korotettiin. Hankkeen ollessa vielä kesken toimitusjohtaja Hakkarainen pyysi eroa siirtyöäkseen Yhtyneiden Paperitehtaiden toimitusjohtajaksi kesällä 1969. Seuraajaksi tuli varatoimitusjohtaja Mauri Melamies. Kartonkitehdashankkeen johtoon nousi yhtiön kemiallisen metsäteollisuuden johtaja Juhani Ahava.

Yhtiöiden yhtiöstä kahden omistajatahon yhtiöksi

Kauan tavoiteltu jatkojalostusyksikkö eli kartonkitehdas aatiin käyntiin lokakuussa 1971. Samoihin aikoihin käynnistettiin uusi kehitysohjelma, jossa keskityttiin raaka-aineen ja energian tehokkaampaan käyttöön, sahatavaran jatkojalostukseen ja erikoismassojen kehitykseen. Sahatavaran jatkojalostuksessa talotehtaan puolella siirryttiin taloelementtien valmistuksen sekä alettiin valmistaa vapaa-ajan taloja. Sahan puolella keskityttiin sahatavaran jälkikäsittelyn kehittämiseen. Vuonna 1976 kahdeksan vanhaa 1930-luvun kehäsahaa korvattiin uudella sahaustekniikalla. Kemiallisen metsäteollisuuden puolella investoitiin kauan esillä olleeseen valkaisulaitokseen.
Onnistunut kraftlinerhanke ja sitä seurannut voimakas nousukausi mahdollistivat voimavarojen käytön moniin uusiin asioihin. Metsäteollisuuden alalta pyrittiin siirtymään myös muille toimialoille, kuten kivenjalostukseen ja konepajateollisuuteen. Jälkimmäisestä tosin luovuttiin varsin nopeasti. Ulkomaille investoinnit tulivat myös esille. Vuonna 1976 Kemi Oy tuli osakkaaksi saksalaiseen Kämmerer GmbH-nimisen metsäteollisuusyritykseen kolmanneksella. Toisena suomalaistahona mukana oli A. Ahlström Oy. Osakkuus kesti vain pari vuotta, jonka jälkeen Kemi Oy myi osakkuutensa Ahlströmille.
Kemi Oy:n pääomistajat olivat vuodesta 1953 säilyneet aina 1970-luvun lopulle samana. Tilannetta ei pidetty investointitarpeiden mielessä toimivana. Niinpä kaksi suurinta osakasta, Veitsiluoto Oy ja Metsäliitto, ryhtyivät keskenään valmistelemaan suunnitelmaa päätösvallan selkiyttämisestä vuoden 1978 aikana. Ratkaisuksi tuli se, että omistajia oli kaksi varsinaista ryhmää eli valtiojohtoinen Veitsiluoto ja osuustoiminnallinen Metsäliitto, joilla molemmilla oli 49% osuus. Hallintoneuvoston puheenjohtajaksi nousi silloinen valtiovarainministeri Paul Paavela. Paavelan jälkeen puheenjohtajana toimivat vuoteen 1986 asti valtiosihteeri Teemu Hiltunen ja pääjohtaja Mikko Wuoti Metsäliitosta. Hallintoneuvostojärjestelmä purettiin vuonna 1986, ja tilalle tuli hallitus, jota vuodesta 1985 lähtien johti Metsäliiton toimitusjohtaja Matti Puttonen.
Yhtiön toimivassa johdossakin tapahtui muutoksia, kun toimitusjohtaja Melamies siirtyi eläkkeelle oltuaan Kemi Oy:n palveluksessa vuodesta 1944. Uudeksi toimitusjohtajaksi valittiin Oy Wilh. Schaumn Ab:n varatoimitusjohtaja Erik Volmari. Samassa yhteydessä yhtiön osakepääomaa korotettiin merkittävästi. Tavoitteena oli nyt uuden kehityssuunnitelman mukaan hienopaperikoneen rakentaminen. Volmari leimautui toiminnassaan vahvasti paperikoneinvestoinnin puolestapuhujaksi.
Kemi Oy:n omistus oli lehdistön pysyvä puheenaihe. Samaan aikaan tapahtui omistusjärjestelyitä Oulu Oy:n suhteen, josta tuli osa Veitsiluoto Oy:tä. Poliittisissa piireissä Veitsiluodolle ei haluttu antaa koko Pohjois-Suomen metsäteollisuutta, jonka vuoksi valtio myi vuonna 1986 Kemi Oy:n osakkeensa Metsäliiton ja Kajaani Oy:n ympärille muodostetulle kansallispankkilaiselle ryhmälle. Näin vuodesta 1978 jatkunut kohina Kemi Oy:n omistuksesta oli ratkennut. Toimitusjohtajana toiminut Volmari jäi syksyllä 1989 eläkkeelle, ja tilalle tuli Juhani Yli-Paavola.

Fuusiointi ja sen jälkeinen toiminta Pajusaaressa

Suomalaisessa metsäteollisuudessa tapahtui 1980-luvun loppupuoliskolla merkittävää keskittymistä. Osana tätä kehitystä Kemi Oy:n pääosakkaat ilmoittivat joulukuussa 1989, että yhtiö liitetään Osuuskunta Metsäliiton, Metsä-Serla Oy:n ja Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n metsäteollisuuden uudelleenjärjestelyjen yhteydessä muodostettavaan Oy Metsä-Botnia Ab:hen. Uuden yhtiön toimitusjohtajaksi tuli Yli-Paavola ja Kemin tehtaiden paikallisjohtajaksi tekn.lis. Jorma Ranki. Kemi Oy:n viimeinen yhtiökokous oli 22. toukokuuta 1991. Kemi Oy:llä oli mekaanisen ja kemiallisen puunjalostuksen toimintaa.
Sahaustoimintaa oli fuusioidun yhtiön alkuperäistä toimintaa. Karihaaran sahan toimintaa jatkettiin konserniin kuuluvan Oy Botnia Wood Ab:n nimissä. Myöhemmin yrityksen nimi Metsäliiton konsernissa on muttunut useamman kerran. Vuonna 1995 Botnia Wood fuusioitiin Metsä Timber Oy:hyn, vuonna 2000 Metsä Timber liitettiin edelleen Finnforest Oyj:hin. Vuonna 2006 Finnforest sulautettiin sen jälkeen Metsäliittoon ja nimeksi tuli Metsäliiton Puutuoteteollisuus, josta vuonna 2012 tuli Metsä Wood Oy. Sahaustoiminta pysäytettiin Karihaarassa kesällä 2009 ja lopetettiin virallisesti elokuussa 2014.
Kemi Oy:n sulfiittiselluloosatehdas oli perustettu 1919, sulfaattiselluloosatehdas 1927 ja kartonkitehdas vuonna 1971. Selluloosa- ja kartonkiteollisuus toimi Metsä-Botnia nimen alla fuusioinnista lähtien. Kartonkiliiketoiminta erotettiin siitä omaksi yhtiökseen Kemiart Liners Oy vuonna 2002. Vuonna 2012 Metsä-Botnia muuttui Metsä Fibreksi yritysilmeen harmonisoinnin yhteydessä. Samassa yhteydessä Kemiart Liners Oy puolestaan tuli osaksi Metsä Board Oyj:täia.
Nykyisin Metsä Fibren Kemin sellutehtaalla työskentelee noin 650 työntekijää ja Metsä Boardin (ent. M-Real) Kemin kartonkitehtaalla noin 145 henkilöä.