google/wiki40b huggingface dataset:
Dimetrodon

Luokittelu

Dimetrondonia ja muita nisäkkäisiin kuulumattomia synapsideja on aikaisemmin kutsuttu ”nisäkäsmäisiksi matelijoiksi”. Nimi on kuitenkin virheellinen, sillä ne ovat läheisempää sukua nisäkkäille kuin matelijoille. Nykyisin biologit ja paleontologit suosivat fylogeneettista systematiikkaa, joka luokittelee eliöitä niiden evoluutiohistorian ja täten myös sukulaisuussuhteiden pohjalta. Tästä syystä sekä termi ”nisäkäsmäinen matelija” että nimitys ”Pelycosauria”, johon Dimetrodon aikaisemmin luokiteltiin on menettänyt merkityksensä, sillä osa siihen luetuista eläimistä, kuten Dimetrodon, on läheisempää sukua terapsideille, joihin myös nisäkkäät nykyisin luokitellaan, kuin toisilleen. Varhaisiin synapsideihin viitattaessa kätetään nykyään usein epävirallista nimitystä ”pelykosaurit” ja ”pelykosauri gradin synapsidit”. Taksonominen ryhmitys ”Pelycosauria” ei kuitenkaan ole enää käytössä.
Dimetrodon kuuluu synapsidien kehityslinjaan nimeltä Sphenacodontia ja sen alaryhmään Sphenacodontoidea, johon luetaan ainoastaan terapsidit (Therapsida) ja heimo Sphenacodontidae. Dimetrodonin lähisukulaisiin kuuluvat muut Sphenacodontidaen edustajat, esimerkiksi Sphenacodon ja Secodontosaurus. Dimetrodon-sukuun luetaan useita lajeja, joiden esiintymisajat kattavat koko varhaisen permikauden.
Monet ihmiset luulevat Dimetrodonia dinosaurukseksi, mutta se on paljon lähempää sukua nisäkkäille kuin dinosauruksille tai millekään matelijoille. Tämän lisäksi Dimetrodon eli yli 60 miljoonaa vuotta ennen ensimmäisten dinosaurusten kehittymistä. Väärinkäsitykset johtuvat esimerkiksi siitä, että sitä on kuvattu populaarikulttuurissa yhdessä dinosaurusten kanssa.

Levinneisyys ja ominaisuudet

Pienimmän Dimetrodon-lajin pituus on vain noin 1,7 m ja paino noin 28 kg, mutta suurin tunnettu laji kasvoi jopa noin 4,6 m pitkäksi ja suunnilleen 250 kilogramman painoiseksi. Dimetrodonin fossiileista suurin osa on löydetty Yhdysvalloista Oklahomasta ja Texasista, mutta myös muulta Yhdysvaltojen alueelta on löytynyt sen jäänteitä. Tämän lisäksi laji Dimetrodon teutonis on löydetty Saksasta. Dimetrodonin jalanjälkien fossiileja on löytynyt Kanadasta Nova Scotiasta.
Dimetrodonin erityisominaisuuksiin kuului niin sanottu ”selkäpurje”, joka muodostui pidentyneistä selkänikamista ja niiden todennäköisesti kannattelemasta kudoksesta. Purjeen käyttötarkoitusta ei varmasti tiedetä, mutta se saattoi toimia kuin aurinkokerääjä ja auttaa näin eläintä lämmönsääteilyssä. Tämän ansiosta se saattoi päästä aikaisemmin liikkeelle aamulla kuin muut samankokoiset eläimet, joilla vastaavaa purjetta ei ollut.
Fortunate Son

Sanoitus

Yhtyeen laulaja-kitaristi John Fogerty kirjoitti kappaleen noin 20 minuutissa. Hän kirjoitti kappaleen sanoituksen protestiksi sille seikalle, että Vietnamin sotaan lähetettävistä amerikkalaisjoukoista suuri osa oli työväenluokkaisesta taustasta, samalla kun rikkaiden ja poliittikkojen jälkikasvut, tässä tilanteessa onnenpojat, näyttivät usein asemansa vuoksi välttävän palvelukseenastumisen.
»It ain't me, it ain't me, I ain't no senator's son. It ain't me, it ain't me, I ain't no fortunate one.» 
CCR pääsi esittämään kappaleen Ed Sullivan Show -televisiohjelmaan, koska tuottajat eivät tajunneet sen olevan protestilaulu.

Muita versioita

Cover-version kappaleesta ovat tehneet muun muassa U2, Bruce Springsteen ja Kid Rock. Suomeksi kappaleen esitti nimellä ”Onnenpoika” Kari Peitsamo Revival CCR-käännöksiä sisältävällä albumillaan Jokivarren jytäorkesteri (1982).
Tonelero

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1996.
Gil González Dávila

Gil González Dávila (noin 1480–1526) oli espanjalainen konkistadori. González lähti Keski-Amerikkaan ja saapui Costa Ricaan, missä alkuasukkaat suhtautuivat häneen ystävällisesti. Hän jatkoi Nicaraguaan, missä 15 000 intiaania kastettiin kristinuskoon ja Gonzálezin seurue sai paljon kultaa. González palasi Panamaan ja kertoi löytäneensä reitin valtamereltä valtamerelle Nicaraguajärven kautta. Hän lähti vuonna 1523 toiselle tutkimusmatkalleen Hondurasiin, löysi Fonsecanlahden ja nimesi sen piispa Juan Rodríguez de Fonsecan mukaan. Hondurasissa González joutui ristiriitaan Hernán Cortésin kanssa. González pakotettiin muuttamaan Meksikoon, mistä hän palasi Espanjaan.
RN Generale Antonio Cantore

Palvelus

Alus luokiteltiin 1. lokakuuta 1929 torpedoveneeksi (ital. torpediniere). Alus upotettiin 22. elokuuta 1942.
Erkki Marttinen

Erkki Emil Marttinen (s. 18. toukokuuta 1926) on suomalainen uinnin olympiaedustaja ja vesipalloilija.
Marttinen kilpaili Helsingin kesäolympialaisissa 1952, joissa hän karsiutui 100 metrin selkäuinnin alkuerissä. Hän saavutti Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa hopeaa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä vuonna 1949 ja pronssia 100 metrin selkäuinnissa 1951.
Seuratasolla "Eki" Marttinen edusti Helsingin Uimareita ja Helsingfors Simsällskapia. Hän voitti Suomen-mestaruuden 100 metrin selkäuinnissa vuosina 1947–1949 ja 1952 sekä 3 × 100 metrin sekauintiviestissä 1947.
Vesipallossa Marttinen saavutti Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa hopeaa vuonna 1961 sekä voitti Suomen-mestaruuden 13 kertaa HSS:n joukkueessa vuosina 1953–1966 (tuolla välillä vain vuoden 1956 mestaruus meni Lahden Uimaseuralle.
David Morrissey

Yksityiselämä

Morrissey vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Kensingtonissa ja Knotty Ashissa. Hän ryhtyi opiskelemaan näyttelijäksi liityttyään 16-vuotiaana Everyman Youth -teatteriin. Hän on ollut naimisissa kirjailija Esther Freudin kanssa vuodesta 2006 lähtien, ja heillä on kolme lasta.
Morrissey kannattaa Liverpool FC -jalkapallojoukkuetta.
Aleksander Komarov

Aleksander Komarov (s. 18. toukokuuta 1962 Petroskoi, Karjalan autonominen sosialistinen neuvostotasavalta, Neuvostoliitto) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi Vaasan Sportissa kaudella 1991–1992. Komarov muutti perheineen Virosta Narvasta Suomeen vuonna 1991 ensin Vaasaan ja sitten Uuteenkaarlepyyhyn, jossa asuu edelleen. Hänen poikansa on jääkiekkoilija Leo Komarov.
Lorient

Lorient (bretoniksi An Oriant) on Morbihanin departementissa Bretagnen alueella sijaitseva kunta. Se sijaitsee Ranskan Atlantin valtameren vastaisella rannikolla. Sillä on pinta-alaa noin 17,48 neliökilometriä.
Lorientin metropolialueella asui vuonna 2008 noin 212 000 ihmistä.
Lorientissa on useita urheiluseuroja, joista tunnetuin on Ranskan korkeimmalla sarjatasolla jalkapalloa pelaava FC Lorient-Bretagne Sud.
U-1206

Palvelus

U-1206 liitettiin valmistuttuaan 8. sukellusvenelaivueeseen päällikkönään oberleutnant zur see Günther Fritze. Heinäkuussa 1944 uudeksi päälliköksi tuli kapitänleutnant Karl-Adolf Schlitt. Alus oli harjoituskäytössä 31. tammikuuta 1945 asti ja siirtyi seuraavana päivänä aktiivipalvelukseen 11. laivueeseen.
Ensimmäiselle partiomatkalleen U-1206 määrättiin maaliskuussa 1945. Se lähti Kielistä Norjan Horteniin ja sieltä Kristiansandiin, josta sen oli tarkoitus jatkaa kohti Britteinsaarten rannikkoa.

Uppoaminen

U-1206 lähti 6. huhtikuuta 1945 partioimaan Kristiansandista. Se saapui partioalueelleen 12. huhtikuuta ja havaitsi pian brittisaattueen, mutta sai toiseen pääkoneeseensa vian ja joutui suojautumaan alueella olleen miinakentän läheisyyteen, kun vikaa korjattiin. Alus jatkoi matkaansa seuraavana päivänä, ja korjauksia jatkettiin sukelluksissa.
14. huhtikuuta U-1206 kulki Skotlannin edustalla noin 60 metrin syvyydessä, kun päällikkö Schlitt meni käymälään. Aluksessa oli uuden mallinen käymälä, joka oli suunniteltu toimimaan vanhoja malleja syvemmällä. Käymälä oli monimutkainen, ja Schlittillä oli vaikeuksia sen huuhtomisessa. Hän pyysi neuvoa mekaanikolta, joka avasi vahingossa väärän venttiilin, minkä seurauksena alukseen tulvi merivettä.
Kun merivesi pääsi tekemisiin käymälän alle sjoitettujen akkujen kanssa, niistä vapautui kloorikaasua. Aluksen täyttyessä myrkyllisellä kaasulla Schlittin oli pakko antaa käsky pintaannoususta. Miehistö alkoi pinnalle päästyään tuulettaa alusta, mutta koska se oli vain 16 kilometrin päässä Skotlannin rannikolta, paikalle tuli pian vihollisen lentokone. Sen hyökkäyksessä kannella olleet neljä miestä kuolivat ja U-1206 vaurioitui niin pahasti, ettei pystynyt enää sukeltamaan. Schlittin käskystä miehistö hylkäsi aluksen ja päätyi kumisilla lautoilla Skotlannin rannikolle, jossa heidät otettiin vangiksi. Hylkäämisen jälkeen alus kääntyi kyljelleen ja upposi. Kolme miehistön jäsentä kuoli yrittäessään nousta rantaan jyrkillä kallioilla kovassa merenkäynnissä.
Uppoamiseen päättynyt partiotehtävä jäi U-1206:n ainoaksi. Se oli myös Schlittin uran ainoa tehtävä, jolla hän toimi aluksen päällikkönä.
U-1206:n hylky löydettiin etsinnöistä huolimatta vasta 1970-luvun puolivälissä, kun BP:n työryhmä kartoitti Fortiesin öljykentälle johtavan putken reittiä. Sukelluksilla on selvinnyt, että kohtalaisen hyväkuntoinen alus on 86 metrin syvyydessä kallistuneena 45 astetta paapuuriin.
Jonas Olsson (jalkapalloilija, 1983)

Ura

Maajoukkueurallaan kuusi A-maaottelua pelannut Olsson edustaa Ruotsia vuoden 2012 jalkapallon EM-kilpailuissa.
Meagan Smith

Ura

Smith aloitti näyttelemisen 11-vuotiaana ja esiintyi aluksi useissa musikaaleissa kuten "The Wizard of Oz", "Mame", "Bye Bye Birdie", ja "The Music Man". Hänet nähtiin ensi kerran televisiossa vuonna 2000, kun Smith esitti elokuvan päähahmoa nuorempana. Tämän jälkeen hän esiintyi televisiomainoksissa ja teki samalla muutamia vieras esiintymisiä eri televisiosarjoissa. Kenties parhaitan Smith kuitenkin toistaiseksi tunnetaan Gwenin ääniroolista animaatiosarjassa Ben 10.
Kynsileikkuri

Kynsileikkuri on pihtimäinen väline kynsien leikkaamista varten.
Kynsileikkurit valmistetaan yleensä metallista. Yleensä kynsileikkurit koostuvat neljästä osasta: terät, leikkuuvipu, kynsiviila ja kiinniketappi. Kiinniketappi pitää leikkuuvivun ja terätangon yhdessä mahdollistaen samalla leikkuuvivun kääntämisen nurinpäin, jolloin kynsileikkuri mahtuu säilytettäessä pienempään tilaan. Leikkuuvivun ja terätangon välissä on yleensä kynsiviila, joka pyörii 360 astetta terätangossa olevassa nivelessä.
Janne Vihu

Johan (Janne) Edvard Vihu ent. Gröhn (3. kesäkuuta 1897 Kemin maalaiskunta – 10. elokuuta 1952) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Misse-joella Saksan itärintamalla vuonna 1916. Jatkosodan aikana hän palveli miinaan ajaneessa panssarilaiva Ilmarisella.

Perhetausta

Vihun vanhemmat olivat maanviljelijä Aali Gröhn ja Ida Jarkko. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Anna Sofia Tiiran kanssa, josta hän erosi vuonna 1942 ja avioitui toisen kerran Hilma Elina Ojannon kanssa, josta hän erosi jo vuonna 1945 ja avioitui vielä kolmannenkin kerran vuonna 1946 pakkaaja Helmi Emilia Kortmanin kanssa.

Opinnot

Vihu kävi kansakoulun. Heän suoritti asemestarikurssin ensimmäisen jakson vuonna 1922 ja erikoismestarien asekurssin ensimmäisen jakson vuonna 1936.

Jääkärikausi

Vihu työskenteli maanviljelijänä Kemin Alapaakkolassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 21. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet 25. marraskuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja lähetettiin Altonan työosastoon, mistä hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan 1. elokuuta 1917.

Sisällissodan jälkeinen aika

Vihu palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen 20. marraskuuta 1918 ja astui armeijan palvelukseen 10. joulukuuta 1918 ja hänet sijoitettiin kersantin vakanssilla Laatokan jalkaväkirykmentti 6:een, jonka nimi muutettiin myöhemmin Viipurin rykmentiksi. Hän toimi koulutusaliupseerina 5. komppaniassa. Hänet siirrettiin 10. toukokuuta 1919 alkaen 7. komppaniaan, josta hän erosi 25. joulukuuta 1919 ja siirtyi poliisivoimiin ja hänet sijoitettiin 1. tammikuuta 1920 alkaen poliisikonstaapeliksi Viipurin poliisilaitokselle, missä hän palveli 30. syyskuuta 1920 saakka. Takaisin armeijan palvelukseen hän astui 1. lokakuuta 1920 ja hänet sijoitettiin kuormastovääpeliksi Pioneeripataljoonaan, josta hänet siirrettiin 1. toukokuuta 1921 rehumestariksi Raskaan tykistörykmentin III patteristoon ja edelleen 1. tammikuuta 1922 alkaen koulutusaliupseeriksi Ilmailupataljoonaan ja 4. joulukuuta 1923 alkaen muonittajaksi Laivaston koulutuskuntaan torpeedovene S 1:een.
Armeijsta hän erosi toistamiseen 31. joulukuuta 1924 ja siirtyi Valtion rautateiden palvelukseen viilariksi Helsingin konepajalle 1. tammikuuta 1925 alkaen ja työskenteli viilarina 31. elokuuta 1925 saakka, jolloin hän lopetti työt rautateillä ja astui Suojeluskuntajärjestön palvelukseen 1. syyskuuta 1925 alkaen ja hänet sijoitettiin yliesikunnan asepajaan, missä hän palveli 25. lokakuuta 1926 saakka. Jälleen kerran hän astui armeijan palvelukseen 1. marraskuuta 1926 ja nyt hänet sijoitettiin asevarastonhoitajaksi Laivaston koulutuskuntaan, josta hänet määrättiin 7. syyskuuta 1928 alkaen Rannikkolaivaston asevaraston hoitajaksi ja 1. elokuuta 1932 kasarmialiupseeriksi sekä 1. lokakuuta 1933 alkaen panssarilaiva Ilmarisen tykkimestariksi.
Geir Bjørklund

Geir Bjørklund (s. 20. huhtikuuta 1969 Mo i Rana) on norjalainen lääketieteellinen kirjailija, lehtimies ja toimittaja. Hän on World Association of Medical Editorsin jäsen.
Bjørklund tunnetaan parhaiten biologisten lääkkeiden aktiivisena kannattajana. Hän on myös Tenner & Helse - ja Nordisk Tidsskrift for Biologisk Medisin -lehtien perustaja ja entinen päätoimittaja. Hän on konsultoinut Statens helsetilsynia .
M/S Linta

Käyttöhistoria

Linta rakennettiin Norjassa As Stord Verftin telakalla vuonna 1962 vuonolaivaksi. Se palveli Norjassa nimillä Huglo (vuoteen 1980), Ulla-Förre (1980–1987) ja Björneland (1987–1989). Vuonna 1989 Päike-matkailu osti aluksen Suomeen ja siirsi sen Päijänteelle reitille Sysmä-Kuhmoinen. Samalla aluksen nimi vaihtui Lintaksi. Päijänteellä Linta liikennöi vuoteen 1999 saakka, jolloin se siirrettiin takaisin meriliikenteeseen. Alus oli käyttämättömänä Kotkassa muutaman vuoden, kunnes vuonna 2002 aluksella tehtiin peruskorjaus Virossa, ja se siirtyi nykyiselle reitilleen Saaristomerelle.
Sherlock Holmesin seikkailut (kirja)

Novellien taustaa

Doyle kirjoitti ensimmäisen Sherlock Holmes -novellin 1891 ja tarjosi sitä vastaperustetulle Strand Magazinelle. Päätoimittaja piti siitä ja tilasi 6 novellin sarjan. Ne olivat niin suosittuja, että Strand tilasi toisen 6 novellin sarjan. Pian viimeisen novellin ilmestymisen jälkeen Ne ilmestyivät The Adventures of Sherlock Holmes -novellikokoelma 1892.
Sherlock Holmesin suosio oli kasvanut entisestään ja Strand tilasi 12 uutta novellia, jotka ilmestymisensä jälkeen koottiin heti The Memoirs of Sherlock Holmes -kokoelmaksi 1894. Tässä vaiheessa Doyle oli jo alkanut kyllästyä Holmesin hahmoon, sillä ne veivät hänen aikaansa 'vakavalta' kirjoittamiselta ja hän halusi paneutua historiallisten romaanien kirjoittamiseen. Niinpä tämän tusinan viimeisessä novellissa Viimeinen tapaus Doyle antaa Sherlock Holmesin kuolla. Lukeva yleisö oli tyrmistynyt: Britanniassa vallitsi melkeinpä maansuru ja Doyle sai lukuisia uhkauskirjeitä. 
Doyle pysyi päätöksessään ja Holmes pysyi kuolleena. Holmes palasi 1901 romaanissa Baskervillen koira, mutta tapaus sijoittui aikaan ennen Viimeistä tapausta. 1903 Doylelle tarjottiin 45 000 dollaria, jotta hän kirjoittaisi 13 uutta Holmes-novellia. Tarjous oli niin huima, ettei Doyle voinut siitä kieltäytyä. Ensimmäisessä novellissa Autio talo Doyle paljasti, että Holmes oli lavastanut kuolemansa, koska halusi paeta Moriartyn kätyreitä.
Thermidor (albumi)

Vastaanotto

Albumi sai hyvän vastaanoton. Rumban arvioija sanoi yhtyeen kyenneen uudistumaan, ja vertasi sitä ajoittain The Strokesin kappaleita soittavalta Sur-rurilta. Hän kehui kappaleiden ilmavuutta sekä sovitusten toimivuutta. Soundin Petri Silas antoi albumille neljä tähteä viidestä. Hän kuvaili sitä edeltäjäänsä Tuli kulje kanssani -albumia ”äkäisemmäksi ja vimmaisemmaksi” teokseksi, ja sanoi yhtyeen onnistuvan tekemään yllättävän vaikuttavaa ja iskevää musiikkia ilman heavy metal -elementtejä. Desibelin Ilkka Valpasvuo ylisti Thermidoria, ja sanoi sen pönkittävän yhtyettä Suomen hardcoren kärkiniminä. Hän sanoi albumia kaksijakoiseksi kokonaisuudeksi melodisia ja rauhallisesti käynnistyviä sekä suoraviivaisia hardcore-kappaleita, jonka ääripäät sulautuvat toimivaksi ja sävykkääksi albumiksi.
Ruskoturilas

Tuntomerkit

Ruskoturilas on väritykseltään lähinnä yksivärisen punaruskea.

Levinneisyys

Laji on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa.

Elintavat

Laji viihtyy valoisissa paikoissa.
Vasili Kljutševski

Vasili Osipovitš Kljutševski (ven. Василий Осипович Ключевский, 28. tammikuuta (J: 16. tammikuuta) 1841 Voskresnskojen kylä, Penzan kuvernaatti – 25. toukokuuta (J: 12. toukokuuta) 1911 Moskova) oli venäläinen historioitsija, jota pidetään yhtenä maan kolmesta merkittävimmistä historioitsijoista Nikolai Karamzinin ja Sergei Solovjovin ohella. Teoksissaan Kljutševski käsitteli erityisesti sosiaali- ja taloushistorian kysymyksiä. Kljutševskin isä oli kyläpappi ja etniseltä taustaltaa mordvalainen, tarkemmin mokšalainen.
Vuonna 1889 Kljutševski valittiin Venäjän tiedeakatemiaan.
Manzanares

Manzanares on Espanjan pääkaupungin Madridin läpi virtaava joki. Kaupunki on saanut siitä juomavetensä perustamisestaan asti.

Uoma

Manzanaresjoen alkulähde on Guadarraman vuoriston solassa. Jokialueen korkeimmalla kohdalla sitä ympäröi Cuenca Alta del Manzanaresin luonnonpuisto. Joki virtaa kohti kaakkoa ja läpi Manzanares el Realin keskiaikaisen kaupungin, jossa se muodostaa Santillanan tekojärven. Tämän jälkeen joki kääntyy kohti etelää ja kulkee läpi Monte del Pardon, Madridin kaupungille kuuluvan kulttuuriperinnöllisesti suojellun puiston. Joki on kanavoitu paikoilta, joissa se virtaa kaupungin rakennettujen alueiden läpi. Manzanares koskettaa Madridin läntisempiä osia ja lähempänä alavirtaa erottaa vanhan keskustan kaupungin luonaisosassa sijaitsevista Carabanchelin ja Useran alueista. Näillä kohdin joki sivuaa myös Atlético Madridin kotiareenaa Vicente Calderónia. Poistuttuaan kaupungista joki kääntyy jyrkästi kohti itää, jossa se virtaa läpi Perales del Ríon kylän ja yhdistyy lopulta Jaramajokeen päättäen 83 kilometrisen taipaleensa.

Historiallinen merkitys

Vaikka Manzanares onkin pieni kooltaan, se on historiallisesti tärkeä johtuen sen läheisyydestä Madridiin. Maurien 900-luvulla rakentamasta linnoituksesta, josta kaupunki sai alkunsa, oli suora näkymä joelle.
Joki on osallisena useissa 1700-luvun lopun ja 1800-luvun alun taiteilijan Francisco de Goyan maalauksissa. Goya kuvasi ihmiset usein joko tanssimassa tai piknikillä joen rannalla.
Manzanares toimi myös tasavaltalaisten tärkeänä puolustuslinjana Espanjan sisällissodassa. Läheltä Perales del Ríon kylää on tänäkin päivänä löydettävissä useita sodanaikaisia bunkkereita.
Hubert Maga

Coutoucou Hubert Maga (10. elokuuta 1916 Parakou, Dahomey – 8. toukokuuta 2000 Cotonou, Benin) oli dahomeylainen poliitikko, joka toimi Dahomeyn (vuodesta 1975 Benin) presidenttinä 1960–1963 ja uudelleen 1970–1972.
Maanviljelijäperheen poika Maga opiskeli opettajaksi ja toimi rehtorina ja Dahomeyn opettajajärjestön johtajana. Hänet valittiin 1951 Dahomeyn edustajaksi Ranskan kansalliskokoukseen. Hän ei halunnut liittyä mihinkään Ranskan puolueista, vaan toimi itsenäisten siirtomaaedustajien ryhmässä (Indépendents d’outre-mer). Maga valittiin Dahomeyn paikallishallituksen työministeriksi 1957 ja kaksi vuotta myöhemmin pääministeriksi. Hänen monesta puolueesta yhdistynyt Parti dahoméen de l’unité (PDU) -puolueensa sai vuoden 1960 vaaleissa vaalitavan ansiosta haltuunsa sekä lainsäädäntö- että toimeenpanovallan vasta itsenäistyneessä maassa. Maga yhdisti Dahomeyn löyhään liittoon Nigerin, Norsunluurannikon ja Ylä-Voltan (nyk. Burkina Faso) kanssa.
Magan syrjäytti 1963 vallankaappauksessa armeijan esikuntapäällikkö Christophe Soglo, mutta nimitti hänet hallituksensa ministeriksi. Pian Soglo kuitenkin syytti Magaa itseensä kohdistuneesta murhayrityksestä ja korruptiosta. Maga oli vangittuna vuoteen 1965 asti ja sitten maanpaossa vuoteen 1970 asti, ensin Togossa ja sitten Ranskassa.
Vuonna 1970 Maga palasi kotimaahansa johtamaan kolmen hengen presidenttineuvostoa, jonka muut jäsenet olivat Justin Ahomadégbé-Tomêtin ja Sourou Migan Apithy. Kahta vuotta myöhemmin, kun presidenttivuorossa oli Ahomadégbé, tämän hallinnon kumosi Mathieu Kérékou. Maga ja muut kolmikon jäsenet pidettiin kotiarestissa vuoteen 1981 saakka, minkä jälkeen Maga ei enää palannut julkisiin tehtäviin.
Catherine Tizard

Nuoruus ja perhe

Catherine Maclean syntyi vuonna 1931 Aucklandissa. Hänen vanhempansa Neil ja Helen Maclean olivat molemmat skottimaahanmuuttajia.
Catherine menivuonna 1951 naimisiin Bob Tizardin kanssa. Hän opiskeli tuolloin toista vuottaan Aucklandin yliopistossa. He saivat neljä lasta kuuden vuoden aikana. Catherine Tizard lopetti koulun kesken ja jäi hoitamaan kotia, kun hänen miehensä valittiin Uuden-Seelannin parlamenttiin. Bob Tizardin menetettyä paikkansa vuoden 1960 vaaleissa Catherine palasi yliopistoon.

Yliopistosta kunnallispolitiikkaan

Catherine Tizard valmistui vuonna 1961 Aucklandin yliopistosta pääaineen eläintiede. Seuraavana vuonna hän pääsi eläintieteen laitokselle osa-aikaiseksi opettajaksi. Virka vakinaistettiin myöhemmin.
Tizard äänestettiin vuonna 1971 Aucklandin kaupunginvaltuustoon, jossa hän toimi 12 vuoden ajan. Hän työskenteli samaan aikaan edelleen Aucklandin yliopistossa. Vuonna 1983 Tizard valittiin Aucklandin pormestariksi. Hän oli ensimmäinen työväenpuolueen edustaja ja ensimmäinen nainen kyseisessä virassa.

Pormestari ja kenraalikuvernööri

Tizard oli 1983–1990 Aucklandin pormestarina. Hänet valittiin kahdesti uudelle kaudelle. Hänen aikanaan Auckland kehittyi kansainväliseksi urheilu- ja taidekeskukseksi. Hän ajoi voimakkaasti muun muassa kulttuurikeskus Aotea Centren rakentamista ja vuoden 1990 Kansainyhteisön kisojen järjestämistä.
Kesken kolmannen kautensa pormestarina Tizardille tarjoittiin paikkaa Uuden-Seelannin kenraalikuvernöörinä. Hänestä tuli ensimmäinen nainenkenraalikuvernöörinä, hän toimi tehtävässä 1990–1996.
Peimari United

Historia

Seura perustettiin 27. lokakuuta 2010. Perustamisen lähtökohdat olivat muun muassa erilaisuus, panostus ammattivalmennukseen ja ketteryys toiminnassa. Seura on asettanut tavoitteekseen, että sen edustusjoukkue nousee yhdeksi Turun alueen parhaimmista.
Peimari United aloitti Kutosessa, mistä se nousi Vitoseen kaudeksi 2014. Seuraavaksi vuodeksi 2015 joukkue nousi Neloseen, ja heti perään Kolmoseen 2016. Kolmosesta Peimari United nousi kaudeksi 2017 Kakkoseen, joten seura saavutti peräti neljä peräkkäistä sarjanousua. Kaudella 2019 Peimari United edustus joukkue pelaa Kolmosessa. Keväällä 2019 seura perusti Peimari Unitedin Akatemian, joka aloitti pelaamisen Kutosessa. Samalla keväällä 2019 seuraan perustettiin myös naisten edustus joukkue, joka aloitti pelaamisen.

Peimari Akatemia

Keväällä 2019 seura perusti Peimari Unitedin Akatemian, joka aloitti pelaamisen Kutosessa. Akatemia toimii edustusjoukkueen reservinä sekä mahdollistaa A- ja B- junioreiden pelaamisen aloittamisen aikuisten tasolla. 
Peimari Akatemia (Peimari UTD2) voitti Kutosen ja nousee kaudeksi 2020 Viitoseen