google/wiki40b huggingface dataset:
Zara Doluhanova

Zara Doluhanova (5. maaliskuuta 1918 Moskova – 4. joulukuuta 2007 Moskova) oli armenialainen oopperalaulaja, äänialoiltaan mezzosopraano ja kontra-altto.
Doluhanovan äiti oli merkittävä laulaja ja isä insinööri, joka myös soitti huilua, klarinettia ja trumpettia. Doluhanova itse opiskeli aluksi pianonsoittoa, mutta vaihtoi instrumenttia viuluun ja päätti 16-vuotiaana lopulta keskittyä opiskelemaan laulua. Hänen opettajanaan oli Moskovan Gnesin-musiikkiakatemiassa Vera Beljajeva-Tarasevitš. Hän debytoi Jerevanin oopperassa Siebelin roolissa oopperassa Faust vuonna 1938. Hän aloitti työskentelyn samassa paikassa, jossa kapellimestari ymmärsi Hugenottien harjoitusten yhteydessä Doluhanovan lahjakkuuden kamarilaulajana. Doluhanova jättikin pian teatterin, sillä koki itsensä siellä muun muassa liian riippuvaiseksi kapellimestarista ja kollegoistaan. Siksi hän omistautui tulevaisuudessa etenkin konsertti- ja radioesiintymisiin. Vuonna 1944 hänestä tuli Moskovan radion solisti ja vuonna 1959 Moskovan filharmonisen orkesterin johtosolisti. 
Doluhanovan rooleihin oopperalavoilla kuuluivat Marfa ja Lel sekä roolit Giuseppe Verdin ja etenkin Gioacchino Rossinin teoksissa. Hän myös esiintyi Giacomo Puccinin Sisar Angelican ensimmäisessä esityksessä Neuvostoliitossa. Hän esitti ja levytti monia resitaaleja, joiden ohjelmisto koostui klassisista yksinlauluista, venäläisistä romansseista ja Armenian sekä muiden viihdelauluista.
Doluhanova oli yksi ensimmäisistä esiintyjistä, jotka saivat mahdollisuuden laulamiseen länsimaissa. Hän esiintyikin lopulta Itä-Euroopan ohella myös Englannissa, Ranskassa, Skandinaviassa, Latinalaisessa Amerikassa ja Yhdysvalloissa (ensimmäistä kertaa New Yorkissa 1959; toinen kiertue 1970). Eri maiden säveltäjät ja runoilijat omistivat töitään Doluhanovalle.
Doluhanova sai Lenin-palkinnon. Vuodesta 1970 hän keskittyi opetustyöhön, jota teki ainakin Gnesin-musiikkiakatemiassa. Hän oli maalaamisen harrastaja. Hänen aviomiehensä oli säveltäjä Aleksandr Doluhanian.
Ingaevonit

Ingaevonit oli pohjoisten germaaniheimojen yhteisnimitys, joka esiintyy Tacituksen teoksessa Germania.
HMS Savage (G20)

Palvelus

Syyskuusta 1945 alkaen alus palveli Portsmouthissa tykistökoululaivana ja se siirrettiin Chathamin reserviin vuonna 1948. Alus palasi palvelukseen testattaessa uusia akseli ja potkuriratkaisuja 1950. Vaikka alus modernisoitiin, se ei koskaan palannut varsinaisesti aktiivipalvelukseen. Alus sijoitettiin poistolistalle 1960 ja se saapui 11. huhtikuuta Newportiin romutettavaksi.
Unkarin sosialistinen työväenpuolue

Unkarin sosialistinen työväenpuolue (unk. Magyar Szocialista Munkáspárt, MSZMP) oli Unkaria hallitseva kommunistinen puolue vuosina 1956–1989. Puolue järjestettiin Unkarin työtätekevän kansan puolueesta vuonna 1956 Unkarin kansannousun aikaan Imre Nagyn ja sittemmin Neuvostoliiton tukeman János Kádárin ympärille.
Puolueen pääsihteereinä toimivat János Kádár 32 vuoden ajan (1956–1988) ja hänen jälkeensä Károly Grósz 22. toukokuuta 1988 – 26. kesäkuuta 1989.
Vuonna 1989 puolue irtisanoutui marxilaisuudesta, ja seuraavana vuonna se osallistui Unkarin ensimmäisiin monipuoluevaaleihin vuosikymmeniin.
Maniokki

Maniokki ravintona

Suuri osa maailman väestöstä, erityisesti tropiikissa, käyttää maniokkia pääasiallisena ravintonaan. Mukuloista voidaan valmistaa jauhoja ja ryynejä, joita kutsutaan tapiokaksi. Keitettyä maniokkia käytetään perunan tapaan, ja tapiokalla voi korvata esimerkiksi vehnäjauhoja.
Maniokkia voi myös hapattaa, jolloin siitä häviävät sen sisältämät haitalliset aineet. Maniokkia ei saa syödä raakana sen sinihapon vuoksi. Afrikassa ja Etelä-Amerikassa syödään maniokkia paljon, ja myrkytykset ovat ongelma.
Maniokista voidaan valmistaa myös asetonia ja alkoholia.
Kultasirkku

Koko ja ulkonäkö

Kultasirkku on 14–15,5 cm pitkä. Sillä on kaikissa puvuissa keltainen tai beigenkeltainen alapuoli sekä kapeita pitkittäisviiruja kupeilla. Koiraalla on kesällä musta naama, tumman punaruskea selkäpuoli ja rintavyö, täyteläisen keltainen vatsa sekä suuri valkoinen siipilaikku. Yksivuotiaalla koiraalla valkoinen siipilaikku on pienempi, sen mustan naaman seassa on valkoista ja ruskeaa, sen rintavyö on kapea ja joillain yksilöillä vatsa on vaaleamman keltainen kuin vanhoilla koirailla. Lisäksi nuoren koiraan selkä ja päälaki ovat viiruiset.
Naarailla ja ensimmäisen talven koirailla on leveä, beigenkellanvalkoinen silmäkulmanjuova, tumma silmäntausjuova ja kellanruskeat korvanpeitinhöyhenet, joiden alaosassa on kapea tumma juova. Pyrstön reunat ja alapeitinhöyhenet ovat valkoiset. Yläperä on harmaanruskea ja voimakkaan viiruinen. Siivellä on kaksi valkoista juovaa ja selkä on viiruinen.
Kultasirkun kutsu- ja varoitusääni on terävä ”tsik”. Laulu on nouseva, rauhallinen, alussa nouseva ja lopussa laskeva karkean viheltävä säe.

Levinneisyys

Kultasirkku pesii erittäin laajalla alueella Venäjältä Tyynenmeren rannikolle asti ja talvehtii Kaakkois-Aasiassa. Kultasirkku luokiteltiin vuonna 2017 äärimmäisen uhanalaiseksi. Vaikka se on vielä paikoin runsaslukuinen, se on vähentynyt hyvin nopeasti ja 2010-luvulla tehtyjen arvioiden mukaan aiempia arvioita nopeammin. Euroopassa lajimäärä on vähentynyt yli 84 prosentilla vuosien 1980–2013 välisenä aikana. Väheneminen johtuu pääasiassa talvehtimisalueilla tapahtuvasta pyydystämisestä.
Suomeen kultasirkku levisi 1920-luvulla. Suomen pesimäkanta oli 1960–1970-luvuilla suurimmillaan useita satoja pareja. Kanta lähti laskuun 1970-luvun jälkeen ja väheneminen jyrkkeni 1990- ja 2000-vuosikymmenillä. Nykyisin lajia ei välttämättä edes havaita joka vuosi. Kultasirkku luokitellaankin Suomessa nykyään äärimmäisen uhanalaiseksi.

Elinympäristö

Kultasirkku elää ruohoisilla ja avoimilla matalapensaikkoisilla ranta- ja tulvaniityillä sekä ojanvarsipensaikoissa. Se karttaa sulkeutuneita pensastoja.

Lisääntyminen

Kultasirkku tekee pesänsä maahan ruohotuppaaseen tai matalalle pajun alaoksille. Naaras munii kesä-heinäkuussa 4–6 harmaata tai vihertävää munaa, joissa on tummia täpliä ja kiemuroita. Munia haudotaan 13–14 vuorokautta ja molemmat emot osallistuvat hautomiseen. Poikaset pysyvät pesässä 11–14 vuorokautta. Ne itsenäistyvät pari viikkoa pesästä lähtemisen jälkeen.

Ravinto

Kultasirkku käyttää ravinnokseen hyönteisiä sekä siemeniä ja muita kasvinosia.
Johan Liro

Johan Ivar (Jysi) Liro (vuoteen 1906 Lindroth) (19. lokakuuta 1872 Sipoo – 16. syyskuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen kasvitieteilijä ja filosofian tohtori. 
Liron vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Siljus ja Anna Elisabeth Setula. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1894 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1900, filosofian lisensiaatiksi 1903 ja filosofian tohtoriksi 1907. 
Liro oli Helsingin yliopistossa kasvifysiologian apulainen 1909–1921, kasvibiologian ja -patologian ylimääräinen professori 1921–1940, Maatalouskoelaitoksen kasvitautiosaston johtaja 1911–1937, Turun yliopiston kasvitieteen professori ja vararehtori 1921–1922. Hän kuului Vanamo-seuran perustajiin ja oli sen puheenjohtaja 1919–1943.
Liro oli kasvipatologi ja mykologi eli sienitutkija. Hänen ansiotaan oli että Suomessa aloitettiin tieteellisellä pohjalla oleva kasvinsuojelutyö. Hänen tieteellisten julkaisujensa määrä käsittää noin 5 000 painosivua, lähinnä ruoste- ja nokisieniä käsitteleviä teoksia. Mycotheca Fennica -sienikokoelma on hänen perustamansa. Hän oli Suomen ensimmäinen kasvibiologian ja kasvipatologian professori.
Follow the Leader

Kappaleet

"It's On!" – 4.28
"Freak on a Leash" – 4.15
"Got the Life" – 3.45
"Dead Bodies Everywhere" – 4.44
"Children of the Korn (ft. Ice Cube)" – 3.52
"B.B.K. (Big Black Kock)" – 3.56
"Pretty" – 4.12
"All in the Family (ft. Fred Durst)" – 4.48
"Reclaim My Place" – 4.32
"Justin" – 4.17
"Seed" – 5.54
"Cameltosis" – 4.38
"My Gift to You" – 15.40 (loppuu kohdassa 7:17)
"Earache My Eye" (alkaa kohdassa 9:14 kappaleesta "My Gift to You")

Muusikot

Jonathan Davis - laulu, säkkipilli kappaleessa "My Gift to You"
Brian "Head" Welch - kitara
Reginald "Fieldy" Arvizu - basso
James "Munky" Shaffer - kitara
David Silveria - rummut

Vierailijat

Fred Durst kappaleessa "All in the Family"
Ice Cube kappaleessa "Children of the Korn"

1998

Got the Life

1999

Freak on a Leash
Children of the Korn

Kokoonpano

Jonathan Davis - laulu, säkkipilli
Head - kitara
Munky - kitara
Fieldy - basso
David Silveria - rummut
Fred Durst - laulu
Tré Hardson - laulu
Ice Cube - laulu
Todd McFarlane - taide
Greg Capullo - taide
Joseph Cultice - valokuvaus
Tommy D. - ohjelmointi
John Ewing, Jr. - konemestari, avustava insinööri
Thomas Kornacker - esiintyjä
Stephen Marcussen - masterointi
Brendan O'Brien - miksaus
Steve Thompson - tuottaja
Don C. Tyler - digitaalinen editointi
Justin Z. Walden - rummut, ohjelmointi
Toby Wright - tuottaja, insinööri
Lucky Luke: The Daltons

Pelaaminen

Pelissä ohjataan vankilasta paenneita Daltonin veljeksiä, jotka yrittävät löytää turvaan Daltonin muorin luokse. Sankarihahmo, Lucky Lukella ei pelata, mutta tämä nähdään pelin lopussa.
Useimmiten pitää DS:n kynällä siirrellä eri esineitä tiettyihin paikkoihin ennen ajanloppumista. Jos pelaaja on siirtänyt vähemmän esineitä kuin muut hahmot hän häviää. Vastustajana voi toimia toinen pelaaja tai peli itse. Jotkut tehtävistä ovat "kiplajuoksuja", joissa pitää selvitä maaliin ennen ajan loppumista. Kilplajuoksuissa hahmoa ohjataan DS:n nuolinäppäimistöllä.
Kun kaikki tehtävät on suoritettu paljastuu tarinan loppu: Daltonit eivät ole löytäneet äitinsä luo vaan ovat pyörtyneet aavikolle, josta Lucky Luke palauttaa heidät vankilaan.
Markus Eisenschmid

Seuraura

Eisenschmid on ESV Kaufbeurenin kasvatti. Hän oli kaudella 2009–2010 seuran C-nuorten paras maalintekijä 31 osumallaan. Kaudella 2010–2011 Eisenschmid voitti koko B-nuorten Jugend-BL:n piste- ja syöttöpörssin tehoilla 29+44=73. Hän voitti myös pudotuspelien pistepörssin tehoilla 6+7=13 sekä jäähypörssin 33 minuutillaan. Kaudella 2011–2012 Eisenschmid oli DNL:ssä Kaufbeurenin paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 18+23=41 ja hän voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +9. Huhtikuussa 2012 Eisenschmid teki Kaufbeurenin miesten joukkueen kanssa kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Hän teki kaudella 2012–2013 Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesligassa 39 runkosarjaottelussa tehot 2+5=7 ja kahdessa DEB-Pokal -ottelussa yhden maalin.
Huhtikuussa 2013 Eisenschmid teki sopimuksen DEL-joukkue Hamburg Freezersin kanssa. WHL-joukkue Medicine Hat Tigers kuitenkin varasi hänet 28. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2013. Eisenschmid siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2013–2014, jolloin hän teki runkosarjassa 23 tehopistettä. Kaudella 2014–2015 Eisenschmid teki 44 tehopistettä.
Syksyllä 2015 NHL-varaamaton Eisenschmid osallistui Montréal Canadiensin harjoitusleirille. Pudottuaan sieltä hän osallistui try-out -sopimuksella seuran farmijoukkueen, AHL-joukkue St. John’s IceCapsin harjoitusleirille. Lokakuussa Eisenschmid teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen AHL-sopimuksen. Loukkaantumiset kuitenkin pilasivat hänen kautensa 2015–2016, jolloin Eisenschmid teki 28 runkosarjaottelussa tehot 1+4=5. Hänen ensimmäinen ja kauden ainoaksi jäänyt maalinsa syntyi alivoimalla 17. tammikuuta 2016 Toronto Marliesia vastaan. Heinäkuussa 2016 Eisenschmid teki IceCapsin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Eisenschmid osallistui Montréal Canadiensin harjoitusleirille myös syksyllä 2016. Tammikuussa 2017 hän teki seuran kanssa kaksivuotisen ja kaksisuuntaisen NHL-sopimuksen. Eisenschmid oli ensimmäinen saksalainen, jolla oli sopimus Canadiensin kanssa. Hän pelasi sopimusaikansa farmijoukkueissa, ensin IceCapsissa ja sitten Laval Rocketissa.
Eisenschmid palasi kaudeksi 2018–2019 Saksaan, kun hän teki sopimuksen DEL-liigan Adler Mannheimin kanssa.

Maajoukkueura

Eisenschmid pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2014 ja 2015, joista ensimmäisessä turnauksessa hän toimi Saksan varakapteenina ja jälkimmäisessä kapteenina. Eisenschmid pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2013 sekä World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2012, jolloin hän jakoi neljällä syöttöpisteellään Saksan sisäisen syöttöpörssin voiton Leon Draisaitlin kanssa.
Eisenschmid teki ensiesiintymisensä Saksan miesten maajoukkueessa huhtikuussa 2018 järjestetyssä Euro Hockey Challenge -turnauksessa. Hänet valittiin myös Saksan MM-kisajoukkueeseen.

Muuta

Eisenschmidin isosisko Tanja ja pikkusisko Nicola ovat Saksan naisten maajoukkuekiekkoilijoita.
Sultan Ibragimov

Amatööriura

Ibragimov aloitti nyrkkeilyn harrastamisen vasta 17 vuoden iässä, mutta osoittautui pian huippulahjakkuudeksi. Seitsemän vuoden kuluttua nyrkkeilyuransa aloittamisesta hän voitti Venäjän amatöörimestaruuden, ja vuotta myöhemmin Sydneyn kesäolympialaisissa hän sijoittui hopealle kärsittyään loppuottelussa tappion kuubalaislegenda Felix Savónille.

Ammattilaisura

Vuonna 2002 Ibragimov aloitti ammattilaisuransa ja muutti Yhdysvaltoihin. Ensimmäisessä ammattilaisottelussaan 25. toukokuuta hän tyrmäsi vastustajansa Tracy Williamsin kun ottelua oli ehtinyt kulua vain 79 sekuntia. Myös kolme seuraavaa vastustajaansa hän tyrmäsi ensimmäisessä erässä. Jatkettuaan hyviä otteitaan Yhdysvalloissa, teki hän kiertueen kotimaassaan Venäjällä ja voitti viidestä vastustajastaan neljä tyrmäyksellä. Palattuaan Yhdysvaltoihin hän voitti Najee Saheedilta WBO-liiton Aasian-mestaruustittelin ja puolusti mestaruuttaan entistä maailmanmestaria Al Colea, Zuri Lawrencea, Andy Samplea, Friday Ahunanyaa ja Lance Whitakeria vastaan.
Vuonna 2006 Ibragimov otteli vain kerran, Ray Austinia vastaan IBF-liiton haastajaottelussa, joka tuomittiin ratkaisemattomaksi. Huolimatta ottelun tuloksesta hän pääsi iskemään WBO-liiton maailmanmestaruudesta Shannon Briggsin kanssa. Ottelu oli määrä käydä vuoden 2007 maaliskuussa, mutta se siirrettiin kesäkuulle Briggsin sairastuttua keuhkokuumeeseen. Maaliskuussa hän voitti Javier Moran ensimmäisen erän teknisellä tyrmäyksellä. Maailmanmestaruusottelu käytiin 2. kesäkuuta, ja täydet 12 erää kestänyt kamppailu tuomittiin Ibragimovin voitoksi kaikin tuomariäänin. Hän puolusti mestaruuttaan pistevoitolla Evander Holyfieldiä vastaan 13. lokakuuta Moskovan Hodynka-areenalla. Viimeisessä ottelussaan Ibragimov hävisi tuomariäänin ottelun Wladimir Klitschkoa vastaan Madison Square Gardenilla. Ottelussa oli panoksena Ibragimovin WBO - liiton mestaruus ja Klitschkon IBF ja IBO liittojen mestaruusvyöt. Kamppailun myötä raskaaseensarjaan saatiin yleisesti tunnustettu raskaansarjan mestari. Edellisen kerran kiistattomasta mestaruudesta ottelivat vuonna 1999 Evander Holyfield ja Lennox Lewis.
Greger

Greger (oik. Greger Nervander, s. 22. lokakuuta 1951 Tammisaari) on suomalainen iskelmälaulaja. Hän voitti vuonna 1977 SM-laulukilpailun. Sitä ennen hän oli tehnyt kaksi albumia Buffalo Bill -yhtyeen jäsenenä.
Hänen ensimmäinen singlensä oli Adam Skorupkan sävellys "Huulin hymyilevin" (alun perin "Cdzie ten swiat mlodych lat", "Where are the years of young world", myös "Have A Smile On Your Face") vuonna 1977.
Kaavain

Kaavain (eli malline, kaavalevy, luotta, sabloni tai sapluuna) on mallilevy, jonka ääriviivojen tai reikien mukaan kappale tai kuvio voidaan tehdä.
Tavallinen kaavaimen käyttötarkoitus on piirtäminen. Nykyisin kaavain on tehty useimmiten muovista; siinä on piirrettävän aiheen (esimerkiksi ruusun) ääriviivat. Asettamalla kaavain paperin päälle sen avulla voidaan piirtää aiheen ääriviivat. Piirtämisen aikana kaavain on pidettävä paikallaan. Jos se lipsuu, piirtovaihe ”menettää tasapainonsa”. Kaavaimella piirto on useimmiten helpompaa kuin piirtäminen mallista.
Silkkipainossa eli serigrafiassa käytetään myös sapluunaa, joka on kiinnitetty seulakankaalle. Sapluuna voidaan valmistaa leikkaamalla tai valottamalla suoraan seulakankaalle siveltyyn emulsioon. Painettaessa painoväri pääsee seulakankaan läpi painopinnalle vain niistä kohdista, joissa sapluunassa on aukko.
Ahti Impola

Ahti Impola on suomalainen muusikko (kitaristi), miksaaja ja  musiikkituottaja, tekninen tuottaja/käyttöpäällikkö. Impola on ollut muun muassa Maj Karman, Nylon Beatin, Arja Korisevan, Tapani Kansan, Paula Koivuniemen ja Pennilessin vakituisena miksaajana. Äänimiehenä hän teki keikkoja työkseen vuodesta 1986 aina vuoteen 2009. Impola on äänittänyt ja/tai tuottanut satoja äänitteitä.  Hän on tuottanut mm Maj Karman Kauniiden kuvien ja Appendixin musiikkia 
Impola on soittanut useassa eri yhtyeessä, muun muassa Rosannassa ja Appendixissä. Noin 7 Veljestä oli viimeinen bändi, ennen kuin liittyi Appendixiin joulukuussa 2010 kahdenkymmenyhdeksän vuoden tauon jälkeen. Hän oli 80-luvun alussa perustamassa "esi-Appendixia" (New Wave Army) Koivusalon kanssa.  He ehtivät vuonna 1981 tehdä 3 keikkaa Appendix-nimellä ennen kuin Vesku jatkoi bändiä muiden kanssa. Appendix toimii edelleen aktiivisesti.  Borgersenin ohella myös Impolan säveltämää musiikkia kuullaan mm. Appendixin albumilla "Extraneus".  
Rosanna kuului Yön, Dingon ja Mamban tavoin porirockin kastiin. Rosanna keikkaili ympäri Suomea, mutta se ei koskaan saavuttanut samanlaista hysteriaa kuin nuo muut porilaisbändit. Rosannassa Ahti Impolan lisäksi soittivat Petteri Häyhä, Harri Fronden (solisti), Markku Koski ja Jyrki Laine. Alkuperäisessä Rosannassa bassoa soitti Marko Ala-Outinen, mutta hänen tilalleen tuli Petteri Häyhä Ikusta. Ikusta Rosannaan siirtyi myös Jyrki Laine. Rosanna julkaisi kaksi lyhytsoittoa. Kaukainen maa, jonka B-puolella oli Eilisen ikävä (säv.san. A.Impola)  ja Yöksi jää, B-puolellaan Vielä Kohdataan.
Nikolai Burenin

Nikolai Jevgenevitsh Burenin (ven. Николай Евгеньевич Буренин, tunnettu myös salanimillä "German Fedorovitsh", "German", "Neburenin" ja "Viktor Petrovitsh", 5. joulukuuta 1874 Pietari – 30. kesäkuuta 1962 Leningrad) oli venäläinen vallankumouksellinen, kirjailija ja pianisti. Hän kuului Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen ennemmistöläisiin eli bolševikkeihin ja vastasi puolueen taisteluosaston jäsenenä sen maanalaisista operaatioista.

Varhaiset vuodet

Burenin syntyi Pietarissa varakkaaseen kauppiasperheeseen. Hän valmistui kauppakorkeakoulusta vuonna 1892 ja opiskeli myöhemmin lyhyen aikaa Pietarin taideakatemiassa. Burenin toimi konserttipianistina ja meni mukaan vallankumoukselliseen toimintaan 1901. Vuonna 1904 hän liittyi sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen.

Vallankumouksellinen toiminta

Burenin organisoi Suomen rajan läheisyydessä Kirjasalon kylässä sijaitsevan sukunsa kartanon kautta aseiden ja laittoman kirjallisuuden salakuljetusta. Lisäksi hän auttoi rajan ylitse sosialisteja, jotka osallistuivat ulkomailla pidettyihin sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen puoluekokouksiin. Pietarissa Burenin hoiti maanalaisia kirjapainoja ja kirjavarastoja sekä järjesteli Venäjän turvallisuuspoliisin etsimille henkilöille turvapaikkoja. Hänen toimenkuvaansa kuului myös rahoituksen hankkiminen puolueelle. 
Vuonna 1905 Burenin oli järjestämässä höyrylaiva SS John Graftonilla tapahtunutta aseiden salakuljetusta Suomeen. Kemiin saapuneen aselastin oli tarkoitus tulla sekä bolševikkien, että tsaarinvaltaa vastaan taistelevien suomalaisten aktivistien käyttöön. Vuotta myöhemmin Burenin organisoi Venäjän valtionpankin Helsingin konttorin ryöstön, jonka yhteydessä sai surmansa yhteensä viisi ihmistä Helsingissä, Keravalla ja Tampereella. 
Pankkiryöstön jälkeen hän matkusti saalisrahojen kanssa Yhdysvaltoihin yhdessä kirjailija Maksim Gorkin kanssa. Burenin toimi Gorkin sihteerinä tämän hankkiessa paikallisilta sosialisteilta rahoitusta bolševikkien vallankumouspyrkimyksille. Marraskuussa 1906 Burenin ja Gorki palasivat Eurooppaan ja asettuivat Italiaan Caprin saarelle, jonne Gorki jäi seitsemän vuoden ajaksi. Burenin palasi Venäjälle jo kolmen kuukauden kuluttua, joutuen samalla pidätetyksi. Hän oli vuoden ajan vangittuna pahamaineisessa Krestyn vankilassa, mutta jatkoi vallankumouksellista toimintaa heti vapauduttuaan.

Elämä lokakuun vallankumouksen jälkeen

Vuoden 1917 lokakuun vallankumouksen jälkeen Burenin toimi aluksi opetusministeriön palveluksessa ja sen jälkeen Neuvostoliiton kaupallisena edustajana Suomessa vuosina 1920–1925 ja Saksassa 1925–1929. Venäjälle palattuaan Burenin työskenteli bolševikkien vallankumouksellista toimintaa käsittelevän arkistomateriaalin parissa, kunnes jäi eläkkeelle 1935. Hänen muistelmansa julkaistiin postuumisti vuonna 1967. Lisäksi Bureninilta ilmestyi muun muassa hänen Caprin vierailuaan sekä bolševikkien toimintaa käsittelevät muistelmateokset. Hän oli myös Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäsen.
Joidenkin näkemysten mukaan Burenin olisi Mihail Bulgakovin romaanissa Saatana saapuu Moskovaan esiintyvän "Begemot"-nimisen hahmon esikuvana.
Theódoros Págkalos

Theódoros Págkalos (usein myös Theódoros Pángalos, kreik. Θεόδωρος Πάγκαλος, s. 17. elokuuta 1938 Elefsína, Kreikka) on kreikkalainen poliitikko, joka toimi Kreikan varapääministerinä. Págkalos on koulutukseltaan taloustieteen tohtori Sorbonnen yliopistosta ja juristi Ateenan yliopistosta. Págkalos on toiminut Kreikan apulaisulkoministerinä vuosina 1985-1989 ja 1993-1994, liikenne- ja viestintäministerinä vuonna 1994, ulkoministerinä 1996-1999 ja kulttuuriministerinä vuonna 2000. Hän on ollut PASOK-puolueen kansanedustaja vuodesta 1981 lähtien. 
Págkalos on joutunut lausuntojensa ja kohujen takia eroamaan useaan otteeseen ministerin tehtävistä. Pertti Salolaisen mukaan Suomen EY-neuvottelujen aikana Págkalos käyttäytyi huonosti suomalaisia neuvottelijoita kohtaan, kutsuen näitä muun muassa "Venäjän nuolijoiksi".
Viipurin piiritys (1710)

Taustaa

Vuoden 1710 piiritys oli toinen suuren Pohjan sodan aikainen Viipurin piiritys, kun ensimmäinen yritys vuonna 1706 oli epäonnistunut. Heinäkuussa 1709 käydyn voitokkaan Pultavan taistelun jälkeen Pietari Suuri pystyi kuitenkin lähtemään uuteen yritykseen suuremmalla voimalla. Hänen tarkoituksensa oli vallata Viipuri noin 140 kilometrin päässä sijaitsevan vastaperustetun Pietarin kaupungin suojaamiseksi.

Sotatoimet

Fjodor Apraksinin johtama 13 000 sotilaan vahvuinen sotajoukko saapui Viipurin ympäristöön huhtikuun alussa. Hieman myöhemmin Pietari Suuri saapui paikalle 250 aluksen kokoisella laivastollaan tuoden samalla lisää aseistusta ja muuta täydennystä Apraksinin joukoille. Eversti Magnus Stiernstrålen komentamat ruotsalaiset puolestaan odottivat turhaan apujoukkoja Viipurin linnassa ja kaupungin varuskunnassa. Venäläisten viimeisen hyökkäyksen jälkeen hän joutui lopulta antautumaan 25. kesäkuuta. Lopullisesti Viipuri siirtyi venäläisten haltuun vuonna 1721 solmitun Uudenkaupungin rauhan myötä.

Taistelun seuraukset

Viipurin siirtyessä venäläisten hallintaan kaupungin länsipuolelle Siikaniemeen, josta Apraks oli pommittanut Viipurin linnaa ja kaupunkia rakennettiin Pyhän Annan kruunu.

Nykyaika

Taisteluun voi tutustua Viipurin linnan kaupungin historiaa kuvaavassa näyttelyssä linnan ensimmäisessä kerroksessa, joka käsittelee kaupungin ruotsalaisaikaa. Museossa on myös suuri kaupungin pienoismalli, joka kuvaa taistelua.
Könkköjoki

Könkköjoki sijaitsee Petäjäveden kunnassa. Se on suosittu kalastuspaikka. Kintausjärvien vedet laskevat Huhtiajärven kautta Könkköjokeen ja edelleen Karikkoselkään. Könkköjoki on vuolas, sillä pudotusta on 1,5 kilometrin matkalla 16 m. Joessa on viisi koskea: Könkön-, Pitkä-, Karikko-, Mylly- ja Sahakoski, joista kaksi alimmaista muodostavat yhtenäisen koskijakson. Kosket ovat kuohuvia varsinkin kevätaikaan.
Joki on muodostunut voimakkaasti mutkittelevaksi. Rannat ovat metsäiset, mutta rantapoluilla on helppo liikkua molemmin puolin uomaa. Vedenlaatu on hyvä. Metsistä ja soilta tuleva humus värjää veden lievästi ruskeaksi. Uomassa virtaa vettä keskimäärin 1,4 m³/s. Keväällä tai syystulvien aikaan vettä voi kulkea 4-7 m³/s, mutta toisaalta kuivina kesinä virtaama putoaa tasolle 0,2-0,4 m³/s.
Joen taimenkanta on luonnonvaraista. Lisäksi jokeen istutettiin Taivalkosken Ohtaojan kantaa olevia kaksivuotiaita taimenia vuonna 1961 ja myöhemmin 1960-luvulla emotaimenia. Muutaman kerran istutettiin pieniä määriä myös Rautalammin reitin kantaa olevia kaksivuotiaita taimenia. Nykyinen kanta lienee siten sekoitus keskisuomalaista ja Iijoen vesistön kantaa.