Rüdiger von der Goltz

Ensimmäisen maailmansodan alkuvuodet

Itä-Preussissa syntynyt Rüdiger von der Goltz valmistui upseeriksi 1886. Hän toimi ennen ensimmäistä maailmansotaa yleisesikuntaupseerina. Von der Goltz haavoittui syyskuussa 1914 Marnen taistelussa. Kuukauden kuluttua von der Goltz palasi rintamalle ja komensi Goltzin sekaprikaatia ja sitten Mecklenburgin 34. Jalkaväkiprikaatia Noyon torjuntataisteluissa 1914. Seuraavana vuonna Goltz siirrettiin Pohjois-Puolaan Varsovan pohjoispuolelle Venäjän vastaiselle rintamalle, minne matkalla hän hautasi toisen poikansa. Samaan aikaan Puolan rintamalla venäläisten puolella taistelivat Gustaf Mannerheim, Johan Laidoner ja Pēteris Radziņs. Lokakuussa 1915 onnistuneiden hyökkäysten jälkeen von der Goltz palasi divisioonan mukana länsirintamalle ja päätyi Ypernin ja Albertin kautta Vimyn kukkulalle. 
Vuonna 1916 von der Goltzista tehtiin kenraalimajuri. Kesäkuussa 1916 hänestä tuli 1. kaartinrykmentin komentaja. Rykmentti osallistui 1916–1917 Sommen, Ylä-Sommen sekä Siegfried-linjan taisteluihin. Kreutznachissa von der Goltzille ilmoitettiin Saksan Itämeren divisioonan perustamisesta sekä Suomeen lähdöstä.

Toiminta Baltiassa

Saksan tehtyä aselevon ympärysvaltojen kanssa marraskuussa 1918 määräsi ympärysvaltojen valvontakomissio saksalaiset joukot vetäytymään aikataulun mukaisesti Saksan valloittamilta alueilta, jotka olivat itsenäistyneet tai itsenäistymässä. Ainoastaan Baltiassa valvontakomissio edellytti, että saksalaiset jäävät paikoilleen estämään Neuvosto-Venäjän talonpoikien ja työläisten puna-armeijan etenemistä Saksan tappion ja kansallisuusliikkeiden yhteisvaikutuksen aiheuttamassa sotilaallisessa tyhjiössä.
Baltiassa neuvostovenäläistä hyökkäystä johti latvialainen tarkka-ampujajoukko, jota vastaan virolaiset taistelivat Etelä-Virossa ja saivat tukea suomalaisilta ja brittilaivastolta ja kieltäytyivät siksi saksalaisten tuesta. Latviassa kansallismielisten johtaja Kārlis Ulmanis pyysi saksalaisilta apua neuvostovenäläisiä vastaan. Brittiläisen kenraaliluutnantti Hubert Goughin mukaan saksalaisten piti vetäytyä aseleposopimuksen 12. artiklan mukaisesti Venäjälle kuuluvilta alueilta, sitten kun liittoutuneet katsovat sen tarpeelliseksi alueilla vallitsevan sisäisen tilanteen perusteella.
Osa saksalaisista alkoi vetäytyä Latviasta, mutta majuri Josef Bischoff perusti rautaprikaatiksi (Eiserne Brigade) kutsutun saksalaisen yksikön hidastamaan neuvostovenäläisen puna-armeijan etenemistä. Paikallisten saksalaisten lisäksi alkoi Saksasta tulla vapaaehtoisia. Rautaprikaati yhtyi Saksan 8. armeijan rippeisiin muodostaen rautadivisioonan (saks. Eiserne Division). Latviassa lisäksi baltiansaksalaiset ja jotkut latvialaiset muodostivat balttilaisen joukon (Baltische Landeswehr), minkä tarkoituksena oli osallistua neuvostovenäläisten pysäyttämiseen, mutta myös auttaa palauttamaan Baltian maiden itsenäistymisen mukana mennyt saksalaisten johtoasema Latviassa tai perustaa sen alueelle oma baltiansaksalainen valtio. Perustettua Eiserne Divisionia ryhtyi komentamaan helmikuussa Kuurinmaalla VI reservijoukkojen komentajaksi käsketty Rüdiger von der Goltz. Baltische Landeswehria komensi puolestaan majuri Alfred Fletcher.
Helmikuun lopussa 1919 saksalaisilla ja latvialais-kansallisilla joukoilla oli Latviasta hallussa enää vain Liepāja (saks. Libau)n satama, mutta Rüdiger von der Goltzin komentamana joukot saavuttivat voittoja ja onnistuivat valtaamaan ensin Ventspilsin (saks. Windau) ja lopulta Riian sen eteläpuolelta. Hyökkäys oli koordinoitu saksalaisten avusta kieltäytyneiden virolaisten kanssa, jotka samanaikaisesti ajoivat neuvostovenäläisä takaa Pohjois-Latviassa.
Kun neuvostovenäläiset olivat vetäytyneet Latviasta, liittoutuneiden valvontakomissio määräsi Saksan sosiaalidemokraattista hallitusta vetämään saksalaiset vapaajoukot (Freikorpsit) Baltiasta. Vastauksena tähän yritti Rüdiger von der Goltz vallankaappausta Latviassa saksankielisen vähemmistön tuella poistamalla latvialaisen Ulmaniksen vallasta ja nostamalla valtaan luterilaisen pastori Andrievs Niedran. 
Saksalaiset saivat britit vakuuttumaan siitä, ettei saksalaisia joukkoja kannata vielä poistaa Baltiasta, koska tällöin se jäisi alttiiksi Neuvosto-Venäjän vaikutukselle. Britit suostuivat ja niin saksalaiset sekä Venäjän väliaikaisen hallituksen politiikkaa jatkaneet valkoiset valtasivat 23. toukokuuta 1919 Riian latvialaisilta. Valtaajia syytettiin myöhemmin 300 latvialaisen surmaamisesta Jelgavassa, 200 latvialaisen surmaamisesta Tukumsissa, 125 latvialaisen surmaamisesta Väinänlinnassa (Daugavpils) sekä 3 000 latvialaisen surmaamisesta Riiassa.

Muistelmat

Rüdiger von der Goltz julkaisi vuonna 1920 muistelmansa Toimintani Suomessa ja Baltian maissa.