Aleko Lilius

Aleko Axel August Eugen Lilius (2. huhtikuuta 1890 Pietari, Venäjä – 24. kesäkuuta 1977 Helsinki) oli kansainvälinen seikkailija, lehtimies, liikemies, Persian konsuli, kirjailija ja valokuvaaja. Useimmat Liliuksen kirjoista ja lehtijutuista perustuivat hänen matkoihinsa mm. Kiinassa, Marokossa ja Meksikossa.

Elämä ja ura

Aleko Liliuksen isä oli esikuntakapteeni Axel Lilius ja äiti kenraalimajuri Julius Starckin tytär, Natalia Starck.
Aleko Lilius toimi ennen ensimmäistä maailmansotaa ja sen aikana liikemiehenä Suomessa. Eräs hänen tunnetuimpia kauppojaan oli Uudenkaarlepyyn rautatien ostaminen; rata oli aiheuttamassa Uudenkaarlepyyn kaupungille jo konkurssia, kun Lilius osti sen käteisellä. Kiskot hän myi hyvään hintaan venäläisille ja liikkuvan kaluston eri rautatieyhtiöille. Suurin hyöty tästä oli se, että kyseisen jo varhain hävinneen radan kalusto tuli kuvattua tarkemmin kuin monien muiden: Lilius teetti kalustosta hienon valokuvallisen myyntikuvaston, jota sittemmin on hyödynnetty paljon radan historiaa tutkittaessa. Samoin on sanottu, että hän kätki viimeisen jäljelle jääneen radan matkustajavaunun - joka ei kelvannut kenellekään - syrjäiseen  latoon Imatralla, etteivät venäläiset takavarikoisi sitä; sinne vaunu unohtui vuosikymmeniksi, kunnes lopulta löytyi, kun rakennus vaihtoi omistajaa. Monien vaiheiden jälkeen vaunu päätyi Jokioisten Museorautatielle. Keväällä 2010 neuvoteltiin vaunun siirtämisestä Kovjoelle koska sinne se sopii parhaiten. Siirto toteutui vielä saman vuoden aikana Suomen Rautatiemuseon luvalla ja valvonnassa.
Vuonna 1911 Lilius lähti Yhdysvaltoihin. Vielä vuonna 1916 Lilius oli Suomen eniten verotettujen joukossa, samoin kuin hänen pankkinsa Helsingfors Privatbanken. Liliuksen liiketoimet päättyivät kuitenkin konkurssiin, minkä jälkeen hän työskenteli toimittajana.
Tammikuussa 1918 Lilius onnistui diplomaattisen luovimisen avulla selviämään sisällissodan pahasti koettelemassa Helsingissä. Paria nimellistä kyselyä lukuun ottamatta Lilius perheineen sai olla sivullisena vaikka Helsingissä olikin hyvin rauhatonta. Hän pyrki pysymään puolueettomana, joskin hän pelasti mm. erään lumihankeen haavoittuneena hylätyn nuoren suomalaisen kadetin hengen. Kadetti oli myöhempi majuri Bror Hjelt, joka armeijasta eläkkeelle jäätyään perusti monia liikeyrityksiä, tunnetuimpana maamme urheilusukellusalan edelläkävijä Optomec Oy:n.
Vuonna 1919 Lilius kirjoitti käsikirjoituksen elokuvaan Venusta etsimässä eli erään nuoren miehen ihmeelliset seikkailut ja esiintyi myös itse elokuvassa. 1920- ja 1930-luvulla hän toimi useiden yhdysvaltalaisten ja eurooppalaisten lehtien kirjeenvaihtajana Itä-Aasiassa ja Afrikassa. Hän toimi myös kielitieteilijä Rudolf Schullerin valokuvaajana Meksikossa 1920-luvulla.
Lilius asui 1930-luvulla Yhdysvalloissa Irvingtonissa New Yorkin osavaltiossa, arkkitehtuuriltaan kuuluisassa kupolitalossa nimeltä Armour-Stiner Octagon House. ja 1950-luvulla Marokossa Vuodesta 1958 hän asui Helsingissä ja toimi muun muassa maalarina.
Lilius oli naimisissa Yleisradion pitkäaikaisen kuuluttajan ja puhetekniikan ja lausunnan opettajan Ebba Alma Naemi Liliuksen (o.s. Jacobsson) kanssa.
Liliuksen elämä oli niin rikas ja vaiheikas, että hänestä käytettiin 1960-luvulla toisinaan epiteettiä ”Suuri Seikkailija”. Tom Östling on ohjannut Liliuksesta dokumentin Musta lammas (2008).