google/wiki40b huggingface dataset:
Motif

Motif on X-ikkunointijärjestelmän  graafinen käyttöliittymäkirjasto. Sitä on aiemmin käytetty useiden kaupallisten Unix-käyttöjärjestelmien graafisien käyttöliittymän toteutukseen. Motif on ohjelmoitu C-kielellä ja toteutettu X:aan kuuluvan X Toolkit Intrinsics (Xt) -luokkakirjaston avulla.
Motifin kehitys alkoi DECin ja Hewlett-Packardin ja muiden yhteistyönä yhteisen käyttöliittymän luomiseksi X-ikkunointijärjestelmälle. Kehitysryhmä tunnettiin nimillä X/Open, joka yhdistyi Open Software Foundationin kanssa Open Groupiksi.
Motif-ohjelmointirajapinta on standardoitu vuonna 1994 IEEE:n standardissa IEEE 1295.
Kirjaston lisäksi Motifiin kuuluu ikkunanhallintaohjelma Motif Window Manager (MWM). Useat kaupalliset Unixit käyttivät graafisena käyttöliittymänään Motifiin perustuvaa Common Desktop Environmentia.
Motif 2.1 lisäsi Unicode-tuen.
Motifille on tehty avointa kloonia nimeltä Lesstif, joka pyrki Motif 1.2 -yhteensopivuuteen. Lesstif oli mukana useissa Linux-jakeluissa.
Motifista julkaistiin vuonna 2000 Open Motif -versio omalla lisenssillä, joka ei ollut täysin avoin.
Motif ja CDE on viimein julkaistu vuonna 2012 vapaalla LGPL-lisenssillä.
Jukka Hytti

Jukka Hyde Hytti (s. 1. syyskuuta 1961 Lauritsala) on helsinkiläinen teatterituottaja ja ohjaaja, joka on kansainvälisen Baltic Circle -teatteriverkoston ja -festivaalin perustajajäsen ja Q-teatterin jäsen. Hän toimii myös opettajana teatterialan oppilaitoksissa.
Hytti kirjoitti ylioppilaaksi lappeenrantalaisesta Kesämäen lukiosta vuonna 1980. Hän valmistui nuoriso-ohjaajaksi Mikkelin Paukkulasta vuonna 1984 ja työskenteli Helsingin poikakodissa, kunnes teatteri vei mukanaan. Hytti kävi teatteriohjaajakurssin Voionmaan opistossa vuonna 1988. 1990-luvun alussa hän liittyi Q-teatteriin.
Hytti on julkaissut Teatterituottajan oppaan sekä toimittanut yhdessä näyttelijä Jussi Lehtosen kanssa kirjan Kolme kerettiläistä - liettualaista nykydraamaa, jossa on Liettuan teatterihistoriaa ja nykytilaa luotaavien artikkelien lisäksi myös kolme liettualaista näytelmää Jussi Lehtosen kääntäminä.
Vuodesta 2012 alkaen Hytti on työskennellyt Teatterin tiedotuskeskuksen (TINFO) kansainvälisten asioiden päällikkönä.
Richard Hickox

Richard Hickox CBE (5. maaliskuuta 1948 – 23. marraskuuta 2008) oli englantilainen kapellimestari.
Hickox syntyi Stokenchurchissa, Buckinghamshiressä. Hän opiskeli High Wycomben Royal Grammar Schoolissa vuosina 1959–1966, Lontoon Royal Academy of Musicissa 1966–1967 ja vielä Cambridgen yliopiston Queens' Collegessa vuoteen 1970. Hän perusti vuonna 1971 kamariorkesteri City of London Sinfonian ja oli vuonna 1990 mukana perustamassa barokkiyhtye Collegium Musicum 90:tä. 
Vuosina 1982–1990 Richard Hickoxin toimi Northern Sinfonian ylikapellimestarina. Hän oli vuodesta 1985 Lontoon sinfoniaorkesterin vieraileva apulaiskapellimestari ja teki huomattavaa yhteistyötä Lontoon sinfoniakuoron kanssa. Hän johti muiden muassa Peter Maxwell Daviesin teosten The Three Kings (1995) ja A Dance on the Hill (2005) kantaesitykset.
Hickox johti vuosina 2000–2006 BBC National Orchestra of Walesia ja vuodesta 2005 Australian oopperaa. Hänestä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja vuonna 2002. Hänet tunnetaan varsinkin brittiläisen musiikin levytyksistä; hänen johtamansa levytys Benjamin Brittenin Peter Grimesistä voitti vuonna 1997 Grammy-palkinnon.
Richard Hickoxilla oli vaimonsa, kontra-altto Pamela Helen Stephenin kanssa kaksi lasta. Kapellimestari kuoli 60-vuotiaana Walesissa ilmeisesti sydänkohtaukseen.
Etyleenitiourea

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa etyleenitiourea on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja alkoholeihin. Sen sijaan se on liukenematonta esimerkiksi dietyylieetteriin, asetoniin ja kloroformiin. Etyleenitiourea on myrkyllistä erityisesti kilpirauhaselle ja maksalle. Eläinkokeissa sen on todettu olevan karsinogeeninen yhdiste ja se on mahdollisesti karsinogeeninen ja mutageeninen myös ihmiselle.

Valmistus ja käyttö

Etyleenitioureaa valmistetaan etyleenidiamiinin ja hiilidisulfidin välisellä reaktiolla. Luonnossa sitä muodostuu etyleenibisditiokarbamaattien kuten manebin, mankotsebin ja tsinebin hajoamistuotteena.
Etyleenitioureaa käytetään kiihdyttimenä vulkanisoitaessa polykloropreeni- ja akryylikumeja. Yhdisteestä valmistetaan myös värejä, lääkeaineita, hapettumisenestoaineita, hyönteis- ja sienimyrkkyjä sekä hartseja.
Mustatorvisieni

Koko ja ulkonäkö

Mustatorvisienen lakki on ontto ja tumma, suppilomainen. Se on päältä mustanruskea ja alta mustanharmaa. Alapinta on myös valkoisen härmän peittämä. Märkänä väri on pikimusta. Sienen torven ulkopinta on matalasti poimuttunut, ja sen reuna on mutkainen. Raaka sieni tuoksuu miedosti omenalta ja maistuu voimakkaalta.

Kasvuaika ja -paikka

Mustatorvisieni kasvaa elokuusta lokakuulle Etelä- ja Keski-Suomessa verrattaen yleisenä, usein tiheinä kasvustoina rehevien kangasmetsien ja lehtojen aukkopaikoissa. Esiintymisrunsaus kuitenkin vaihtelee suuresti vuosittain. Mustatorvisieni jää helposti huomaamatta, sillä se maastoutuu lähes täydellisesti lahoavien lehtien joukkoon.

Käyttö ravinnoksi

Mustatorvisieni on herkullinen monella tapaa valmistettuna. Sitä sopii käyttää kuten suppilovahveroa tai vaikka sekaisin suppilovahveron kanssa. Mustatorvisieni kannattaa säilöä kuivaamalla; kuivattuna sitä voi murentaa liottamatta mausteeksi ruokiin. Sienen tyviosa on mullanmakuinen ja sitkeä, joten sitä ei käytetä.
Connie Francis

Connie Francis (s. 12. joulukuuta 1938, Newark, New Jersey) on yhdysvaltalainen poplaulaja. Hänet tunnetaan muun muassa hänen kansainvälisistä hiteistään "Who's Sorry Now?", "Where The Boys Are" ja "Everybody's Somebody's Fool".

Elämäkerrallista tietoa

Francisin oikea nimi on Concetta Rosa Maria Franconero, ja hänellä on italialaisia sukujuuria. Debyyttisingle "Freddy" (1955) ei ollut kummoinen menestys, eivätkä myöskään yhdeksän seuraavaa singleä. Hän harkitsi uraa lääketieteen alalla ennen kuin hän nousi yllättävään menestykseen jo 1920-luvulla kirjoitetun "Who's Sorry Now?" -laulun coverversiolla. 
Ilman mainittua hittiä Francis olisi ollut uhassa joutua erotetuksi MGM:ltä. Myöhemmällä urallaan hän on saanut tulkittavakseen mm. useita Neil Sedakan sävellyksiä ja esittänyt myös countryvaikutteista musiikkia; hänet tunnetaan countryn suurena ystävänä. Hän päätti levytysuransa tilapäisesti vuonna 1969, mutta teki comebackin jo vuonna 1973 kappaleella "The Answer". 
Francisia on myös itseään coveroitu useasti – tunnettuja tulkintoja hänen kappaleistaan ovat levyttäneet muiden muassa Marie Osmond, Susan Raye, Margo Smith ja Debby Boone. Hänen omaelämäkertansa Who's Sorry Now? julkaistiin vuonna 1984. Hän on jatkanut uraansa musiikin alalla näihin päiviin saakka.

Muuta

Connie Francis joutui 8. marraskuuta 1974 raiskatuksi esiintymisen jälkeen New Yorkissa; hän on myöhemmin maininnut juuri tämän aiheuttaman kärsimyksen pääsyynä avioeroon Joseph Garzillista. Laulajalla on todettu kaksisuuntainen mielialahäiriö.
Vuonna 1975 suoritettu nenäleikkaus aiheutti laulajan äänessä tilapäisiä muutoksia, joiden ajaksi hän joutui keskeyttämään uransa. Hänen veljensä George kuoli väkivaltaisesti vuonna 1981, ja vasta vuonna 1989 Francisin onnistui tehdä täysi comeback lavoille ja levytysstudioon.
Pen Lee

Pen Lee & Co ja Pen Lee olivat Dave Lindholmin johtamia suomalaisia rockyhtyeitä, jotka olivat toiminnassa 1970-luvun puolivälin jälkeen. Rock’n’Roll Bandin hajottua Lindholm ja Alf ”Affe” Forsman perustivat Pen Lee & Co:n, johon mukaan pyydettiin Markku Lievonen ja Heikki ”Hessu” Hiekkala.
Pen Lee & Co julkaisi alkuvuodesta 1976 singlen ”Do I Have to Throw Stones” / ”Motorways” ja loppuvuodesta albumin Closer to the Drum. Yhtye kuitenkin hajosi jo vuodenvaihteessa 1976–1977.
Alkuvuodesta 1977 Lindholm ja Forsman lyhensivät yhtyeen nimeksi Pen Lee ja basistiksi tuli Mauri ”Maukka” Siirala. Ensin julkaistiin single ”Romanian Train Jump Part I/ Part II” ja sitten tupla-LP Catlook Gypsies, jonka ensimmäinen levy oli Dave Lindholmin akustista soolomateriaalia.
Kesällä 1978 silloisen ”superyhtyeen” Royalsin hajottua Forsman pyysi Albert Järvistä liittymään mukaan Pen Leehen. Kesäsinglellä ”Who Do You Believe In” / ”Klein Mozart” Järvinen ei vielä ollut mukana, mutta syksyllä 1978 julkaistulla singlellä ”You Can’t Be My Mama” / ”Ain’t Raining” Järvinen jo soittaa. Loppuvuodesta 1978 ilmestyi erinomaisena pidetty albumi Nouveau.
Vuonna 1979 Pen Lee hajosi Albert Järvisen palatessa Hurriganesiin. Forsman siirtyi Tuomari Nurmion viidenteen kolonnaan ja Lindholm Sleepy Sleepersiin.
George Vance Murry

George Vance Murry (s. 28. joulukuuta 1948 Camden, New Jersey) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin jesuiittojen papiksi 9. kesäkuuta 1979 ja nimitettiin Chicagon arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Fuerteventuran titulaaripiispaksi 24. tammikuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Louis Bernardin, jota avustivat Alfred Leo Abramowicz ja Timothy Joseph Lyne. 
Murry sai 5. toukokuuta 1998 nimityksen Saint Thomasin koadjuuttoripiispaksi. Hiippakunta sijaitsee Yhdysvaltain Neitsytsaarille, ja Murrysta tuli sen piispa 29. kesäkuuta 1999.
Murry sai 30. tammikuuta 2007 nimityksen ohiolaisen Youngstownin hiippakunnan johtoon, ja hänet asetettiin sen piispaksi 28. maaliskuuta.
Stenocactus

Tuntomerkit

Suvun kaktukset ovat pienikokoisia, tavallisesti yksivartisia ja lähes pallomaisia tai lyhyen lieriömäisiä. Urat ovat syviä ja niiden välit teräväharjuisia, usein aaltoilevia, ja toisinaan ne muodostavat kyhmyjä kasvin ollessa nuori. Kussakin harjussa on muutama areoli. Piikit ovat suoria tai ylöspäin kaarevia, eivät koskaan koukkumaisia. Areolin yläosan piikit ovat kookkaita ja usein tikarimaisia. Kukat ovat pieniä, lyhyen suppilomaisia tai kellomaisia ja niissä on valkoiset kehälehdet, joissa on ruskehtavat tai violetinväriset keskisuonet. Pohjuksessa on suomuja. Hedelmä on pieni, tavallisesti pallomainen, kalpean vihreä, hieman suomuinen, kuiva ja avautuu sivultaan. Siemenet ovat leveän soikeita ja kiiltävän mustanruskeita; pinta on kovera.

Levinneisyys

Lajit kasvavat pääasiassa Chihuahuan autiomaassa Meksikon pohjois- ja keskiosassa.
L’Oréal

Tuotemerkit

L’Oréalin tuotemerkit ovat jaoteltu päivittäis-, (mm. L’Oréal Paris, Garnier, Maybelline) kampaamo- (mm. Kérastase, L’Oréal Professionnel, Matrix), ylellisyys- (mm. Lancôme, Biotherm, Helena Rubinstein, Giorgio Armani, Ralph Lauren, Kiehl’s, Yves Saint Laurent) sekä apteekkituotteisiin (mm. Vichy, La Roche-Posay).

Mainonta

L’Oréalin mainosslogan on Because You’re Worth It (suom. Koska sinä olet sen arvoinen).
L'Oréal Finlandin silloinen toimitusjohtaja Johan Berg kertoi Yleisradiolle vuonna 2009, että naistenlehdet ovat television ohella yhtiön tuotteiden tärkein viestintäkanava ja että kosmetiikkatuotteista kertominen lehden jutuissa vaikuttaa lehden käyttämiseen L'Oréalin mainosvälineenä. Bergin mukaan L'Oréalin strateginen yhteistyö median kanssa jakautuu neljään osa-alueeseen: perinteiset lehti-ilmoitukset, artikkelia muistuttavat mainokset (advertoriaalit), mainosliitteet sekä yhteistyö toimituksen kanssa. Lisäksi hän mainitsi lukijakilpailut ja tapahtumat.
Mariano Dallapè

Mariano Dallapè (s. 12. toukokuuta 1846 Cavedine, Trenton maakunta, Itävalta-Unkari – k. 3. huhtikuuta 1928 Stradella, Lombardia, Italia) oli tirolilainen soitinrakentaja, joka perusti vuonna 1876 maailmankuulun harmonikkatehtaan Italian Stradellaan. 
Mariano Dallapè syntyi Brusinon kylässä Cavedinessa, joka oli tuolloin osa Itävalta-Unkariin kuulunutta Etelä-Tirolia. Hän jätti kotiseutunsa 20-vuotiaana ja alkoi työskennellä Genovassa konelämmittäjänä. Sataman laajennustöissä tapahtuneen räjähdysonnettomuuden seurauksena hän rampautui. Hän joutui palaamaan kotiseudulleen. Hänellä oli kuitenkin mukanaan vanha itävaltalainen harmonikka ja taitavana soittajana hän kykeni ansaitsemaan rahaa ja saamaan yöpymispaikkoja soittamalla majataloissa sekä maaseudulla taloissa.

Dallapèn harmonikkatehdas

Harmonikka hajoili kuitenkin useasti ja Marianon korjailtua sitä aikansa tuloksena oli lähes uusi soittopeli, joka oli alkuperäistä tarkempi ja soinnillisestikin parempi. Hän ei ollut itse edelleenkään tyytyväinen soittimeensa ja hän päätti suunnitella itse paremman soittimen, josta tulikin korkealaatuinen instrumentti aikansa mittapuulla.
Dallapè perusti perheyrityksen Fabrica Armoniche Mariano Dallapè & Figlio 1876 Stradellassa. Yritys on ollut perustamisestaan saakka perheen hallussa. Marianon seuraajana toimi hänen poikansa Onorato, joka oli isänsä veroinen soitinrakentaja ja soittaja, mutta kuoli isänsä lailla vuonna 1928. Tämän jälkeen yrityksen johtoon tuli Marianon veljenpoika Giuseppe, joka onnistui säilyttämään ja jalostamaan tuotemerkkiä. Vuodesta 1969 yrityksen johdossa ovat olleet Giuseppen kolme poikaa Mariano, Amleto ja Fabio.
Suomalainen Dallapé-tanssiorkesteri otti nimensä Dallapè-harmonikan pohjalta, jollaiset orkesterin kaksi harmonikansoittajaa olivat hankkineet.

Harmonikkamuseo

Stradellan kaupungin harmonikkamuseo on nimetty Mariano Dallapèn mukaan, koska hänen perustamansa yritys loi pohjan kaupungissa muutoinkin suureen merkitykseen nousseelle harmonikanrakennustoiminnalle.
Hospitalisti

Hospitalisti on erikoislääkäri, joka tulkitsee potilaalle ja omaisille, mitä hoidossa on tapahtunut, mitä parhaillaan on meneillään ja mitä on suunnitteilla. Hänen toimenkuvaansa kuuluu suunnitella potilaan jatkohoitoa ja konsultoida erikoisalojen lääkäreitä. Duodecimin sanastolautakunnassa pohditaan suomenkielistä nimikettä.

Suomessa

Hospitalistin pilottihanke on meneillään syksyllä 2017 Oulun yliopistollisessa sairaalassa. Yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan lisäkoulutusohjelma aloitetaan myöhemmin syksyllä 2017.
Oolannin sota (laulu)

Oolannin sota (”Ja se Oolannin sota oli kauhia...”) on 1850-luvulla käydystä Oolannin sodasta kertova suomalainen laulu. Sanoittajaa tai säveltäjää ei tunneta. Laulun sanoissa mainittu ”fästninki” tarkoittaa Ahvenanmaan Sundissa sijainnutta Bomarsundin linnoitusta, jonka Englannin laivasto pommitti hajalle vuonna 1854.
Laulu on hyvin suosittu, mutta sen alkuperä oli pitkään tuntematon, kunnes tutkijat Jerker Örjans ja Pirjo-Liisa Niinimäki selvittivät sen 2000-luvulla. Laulun alkuperäinen versio ”Ålandin sota laulu” löytyi Rengon kunnassa 1850-luvulla käsinkirjoitetusta lauluvihkosta. Alkuperäiset sanat ovat ilmeisesti englantilaisten sotavangeiksi jääneiden tuntemattomien suomalaisten Bomarsundin sotilaiden sepittämiä, sillä niissä kerrotaan sotavankeudesta Lewesissä Englannissa. Örjans ja Niinimäki arvelevat, että sanoittaja on saattanut olla hämäläinen Johan Wallenius, joka toimi Bomarsundissa välskärinä. Alkuperäinen sanoitus kuvasi melko realistisesti hävittyä taistelua ja se ilmeisesti muutettiin 1900-luvun alussa nykyisin tunnettuun muotoonsa, jossa Bomarsundin antautumista ei mainita. Nykyiset sanat esiintyivät tiettävästi ensi kerran eräässä vuonna 1911 julkaistussa laulukirjassa. Laulun alkukieli on ilmeisesti suomi, sillä varhaisin tunnettu ruotsinkielinen versio on vasta vuodelta 1925. Ahvenanmaalla laulu on nykypäivänäkin täysin tuntematon.
Joe 17

Joe 17 on nostokölillä varustettu yksityyppi monitoimipurjevene, jolla on oma aktiivinen luokkaliittonsa. Purjevene on 5,27 metriä pitkä ja sen leveys on 2,00 metriä. Syväystä veneellä on 0,5 metristä yhteen metriin. Purjeveneen uppouma on 480 kg. Maston korkeus veneessä on 7,4 metriä. Purjeveneen on suunnitellut Hans Groop ja veneet on valmistettu Suomessa.
Joe 17 on uppoamaton sekä itseoikaiseva, ja sen merikelpoisuus on riittävä normaaliin saaristopurjehdukseen. Joe 17 on helposti trailerilla siirrettävissä vesistöstä toiseen tavallisen henkilöauton vetämänä. Veneitä purjehtii Suomessa yli 400, ja myytäväksi tulee vuosittain kymmeniä käytettyjä veneitä. Hintataso on kunnosta ja varustuksesta riippuen 1500-5500 €.
Hajen-luokka (1954)

Taustaa

Toisen maailmansodan päättyessä Ruotsin merivoimat totesi muiden maiden tavoin, että maan sukellusveneiden suunnittelu oli Kriegsmarinen sodan lopulla käyttöönottamien uusien sukellusveneiden erityisesti tyyppine XXI ja XXIII myötä jäänyt jälkeen ja vanhanaikaiseksi. Voittoisat liittoutuneet suojelivat mustasukkaisesti haltuunsa saamista sukellusveneistä keräämiään tietoja eikä puolueettomalla Ruotsilla ollut siten pääsyä tutustumaan uusiin innovaatioihin.
Onneksi vasta valmistunut Saksan laivaston tyypin XXI sukellusvene U-3503 (Oberleutnant zur See Deiring) oli sodan lopulla 8. toukokuuta 1945 upotettu Ruotsin aluevesille Göteborgin edustalle (57°39′N, 11°44′E ). Laivasto nosti 24. elokuuta 1946 veneen, joka kuljetettiin Karlskronaan tutkittavaksi ennen romuttamista.
Pushing Daisies

Juoni

Pushing Daisies keskittyy Nedin elämään. Hän pitää piirakkaravintolaa kaupungissa. Lapsena hän huomasi omaavansa voiman, jolla hän voi palauttaa kuolleet henkiin, sen jälkeen kun hän kosketti koiraansa Digbyä, joka oli joutunut auton alle. Voimalla on kuitenkin ehtonsa, toinen kosketus, ja henkilö on taas kuollut, tällä kertaa ikuisesti. Lisäksi, jos henkilö on elossa 60 sekuntia, jonkun muun on kuoltava lähistöllä. Nämä ehdot Ned huomasi dramaattisella tavalla pilottijaksossa, kun hänen äitinsä kuoli aneurysmaan. Sen jälkeen, kun hänen äitinsä oli ollut jälleen elossa Nedin kosketuksen jälkeen yli 60 sekuntia, häntä vastapäätä asuvan lapsuuden ihastuksen Charlotte "Chuck" Charlesin isä kuoli. Toisen ehdon hän huomasi, kun hänen äitinsä antoi hyvänyönsuukon.
Ned ei ikinä kertonut voimastaan kenellekään, kunnes finanssiongelmissa olevaa piirakkaravintolassa yksityisetsivä Emerson Cod huomaa vahingossa hänen voimansa ja tekee hänelle ehdotuksen. Ned tuo uhrit takaisin eloon, kysytään kuka murhasi uhrin, kosketetaan taas ennen kuin 60 sekuntia on mennyt umpeen, jottei kenenkään muun tarvitse kuolla. Siten Emerson Cod ratkaisee tapauksen, jakaa palkkion Nedin kanssa ja oikeus voittaa.
Sarjan ensimmäisessä jaksossa Ned ja Emerson Cod saavat tehtäväkseen selvittää, kuka murhasi Nedin lapsuuden ihastuksen Chuckin laivalla. He suuntaavat Chuckin hautajaisiin ja selvittävät siellä tämän koskettamalla hänet eloon. Kun lopulta Chuck ei tiennyt, kuka hänet murhasi, Ned ei kuitenkaan voinut koskettaa häntä toista kertaa, koska Chuck oli hänen ensisuudelmansa lapsuudessa. Tämän seurauksesta hautausurakoitsija kuoli ja Ned päätti, että Chuck saa elää. Chuck joutuu sarjassa kuitenkin elämään salassa, koska hän on virallisesti kuollut eikä Ned halua kenenkään muun tietävän voimastaan.
Pietari–Viipuri-rata

Liikenne

Pietari–Viipuri-radalla liikennöivät sekä venäläinen Lokakuun rautatiet että suomalais-venäläinen Karelian Trains. Vilkasliikenteisin väli on Terijoelta Pietariin, jolla kulkee päivittäin yhteensä lähes 40 edestakaista pika- ja henkilöjunavuoroa. Muita Pietarista suuntautuvan henkilöliikenteen pääteasemia ovat Raivola, Kanneljärvi ja Perkjärvi. Viipuriin asti on päivittäin yksitoista henkilöjunavuoroa, neljä pikajunavuoroa sekä viisi kansainvälistä junavuoroa, jotka jatkavat Viipurista edelleen Helsinkiin. 
Karelian Trains liikennöi Allegro-suurnopeusjunia neljästi päivässä suuntaansa Pietarista Suomen rautatieasemalta Helsinkiin. Lisäksi venäläinen Lokakuun rautatiet liikennöi Tolstoi-junaa Moskovasta Pietarin Laatokan rautatieaseman kautta Helsinkiin kerran päivässä.
Empiirinen tutkimus

Empiirinen tutkimus (kreik. empeiria) eli kokemusperäinen tutkimus perustuu tutkimuskohteen havainnointiin tai mittaamiseen. Se eroaa siis teoreettisesta tutkimuksesta, jossa tutkimuksen kohteeseen perehdytään ajatusrakennelmien ja niiden tarkastelun avulla. Useimmiten käytännön tutkimuksessa yhdistetään kumpaakin: käytännön esimerkit sitovat teoreettisen tarkastelun todellisuuteen ja aiheen teoreettinen tarkastelu puolestaan vahvistaa empiirisen aineiston käyttökelpoisuutta.
Tieteenalojen suuri enemmistö pyrkii pohjaamaan empiiriseen tutkimukseen. Muun muassa matematiikka, teoreettinen fysiikka sekä filosofian jotkin osa-alueet rakentuvat teoreettisen tutkimuksen varaan.
Tutkimuksen empiria voi syntyä monella tavalla. Usein toisistaan erotellaan kvalitatiivinen ja kvantitatiivinen tutkimus. Erilaiset empiiriset tutkimukset poikkeavat toisistaan myös sen mukaan, kuinka tarkasti tutkimuskohteeseen vaikuttavia tekijöitä yritetään kontrolloida mm. erilaisilla koejärjestelyillä. Empiirinen tutkimus kohdistuu sekä toistettaviin että ainutkertaisiin tapahtumiin; edellisiä tutkitaan usein luonnontieteessä, jälkimmäisiä käyttäytymistieteissä.
Gridiron Gang

Juoni

Nuorisovankilassa perustetaan amerikkalainen jalkapallojoukkue (mustangs). Nuoret, jotka liittyvät tai joutuvat joukkueeseen, ovat jengiläisiä mm. Cripsejä ja Bloodseja. Joukkueen sisällä sattuu paljon konflikteja, koska yhteistyö toisen jengin jäsenen kanssa ei ole mahdollista. Jalkapallojoukkue on tärkeä nuorille, ja nuorisovankila auttaa jenginuoria, sillä nuorisovankilasta päästessään nuori joutuu joko uudestaan vankilaan tai kuolee. Jalkapallojoukkueesta tulee iso perhe, missä ei katsota mitä katujengiä nuori edustaa. Hyvin pieni osa joukkueesta palaa omaan katujengiinsä ja monet pääsevät tämän jalkapallojoukkueen kautta eroon jengitoiminnasta.
Helsingin keskusta

Helsingin ydinkeskusta sijaitsee päärautatieaseman ympäristössä, jonne suuri osa keskustan palveluista on keskittynyt. Tavallisimmin siihen luetaan kuuluvaksi Kluuvin kaupunginosa Kaisaniemen puistoa lukuun ottamatta sekä Kampin kaupunginosan itäisimmät ja pohjoisimmat korttelit. Täten sen rajoina voi suunnilleen pitää etelässä Bulevardia ja Esplanadin puistoa, idässä Unioninkatua, pohjoisessa Kaisaniemen puiston eteläreunaa, josta se jatkuu päärautatieaseman, Sanomatalon ja Kiasman pohjoispuolitse Rautatiekaduille, sekä lännessä ehkä Fredrikinkatua, jolloin Kampin keskus olisi osa ydinkeskustaa. Helsingin ydinkeskustan vain 2 km² laajuinen alue on yhä yritystoiminnan ja työpaikkojen ehdoton keskittymä. Sen itälaidalla sijaitsee myös Helsingin yliopiston keskustakampus. Keskustassa sijaitsee koko Helsingin seudun työpaikoista kymmenen prosenttia ja toimistotyöpaikoista lähes puolet.

Keskustatunneli ja kävelykeskusta

Helsingin keskustan tärkein kauppa-alue ulottuu Sokokselta ja Kampin keskuksesta Stockmannille ja Aleksanterinkadulle. Tällä vyöhykkeellä on suunniteltu keskustan muuttamista autottomaksi kävelykeskustaksi, jos Helsingin keskustatunneli toteutuu. Kävelykeskustan takana ovat vahvimmin Vasemmistoliiton ja Vihreiden kannattajat, autoilukeskustaa taas kannattavat Kokoomuksen ja RKP:n äänestäjät. Vahvimman kannatuksen autoton keskusta saa keski-ikäisiltä, eniten autoilua puolustavat taas 18–24-vuotiaat.
Yli puolet Suomen pääkaupunkiseudun asukkaista kannattaa ydinkeskustan rauhoittamista yksityisautoilta.

Liikekeskusta ja asumiskeskusta

Perinteisesti Helsingin keskustassa on ollut sekä liiketoimintaa että asumista. 1960–1970-luvuilla keskustan vanhoja taloja purettiin isompien tieltä, asuntoja muutettiin yhä enemmän toimistoiksi ja keskustasta uhkasi tulla pelkkä liikekeskusta asumisen etääntyessä kauemmas lähiöihin. Lähiöissä oli enemmän luontoa ja asukkaat mieltyivät tilaviin asuntoihin ahtaiden keskusta-asuntojen jälkeen. 1980-luvulla kehitys kääntyi ja keskusta-asumisen arvostus alkoi kasvaa. 2000-luvulla kehitys on mennyt toiseen pisteeseen, eli että keskusta-asuminen ja keskustan viihdepalvelut ovat hyvin suosittuja, mutta työpaikat ovat alkaneet valua moottoriteiden varsille esikaupunkeihin. Helsingin keskustan rooli on siis historiansa aikana ja vielä nykyäänkin elänyt aikakautensa mukana toteuttaen kulloisiakin ihanteita.
Avaruussankarien legioona

Ryhmän jäsenet

Superlegioonalla on ollut useita eri kokoonpanoja.

Nimitys Suomessa

Legion of Super-Heroes on suomennettu muun muassa nimillä Terässankareiden Legioona, Teräslegioona, Superlegioona, Avaruussankarien legioona ja Avaruussankarit.