google/wiki40b huggingface dataset:
Peter de Klerk

Peter de Klerk (16. maaliskuuta 1935 Pilgrim’s Rest, Transvaalin provinssi – 10. heinäkuuta 2015 Johannesburg) oli eteläafrikkalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui neljään F1-osakilpailuun kausina 1963, 1965 ja 1969–1970. MM-pisteitä de Klerk ei saavuttanut. Hän oli parhaimmillaan kymmenes vuoden 1965 Etelä-Afrikan GP:ssä. Hänen sijoituksensa hylättiin vuoden 1969 kilpailussa, jossa hän olisi ollut yhdeksäs. Hän ajoi Alfa Romeolla ja Brabhamilla.
Aurinkomonninen

Koko ja ulkonäkö

Aurinkomonninen kasvaa noin 5 cm pitkäksi. Sen evä on musta ja silmän kohdalla päässä on myös musta raita. Kala on muuten aivan vaaleanharmaa, melkein valkoinen. Väritys tosin voi vaihdella aika paljon.

Alkuperä

Aurinkomonninen on kotoisin Brasiliasta, Negrojoen yläjuoksun sivujoista.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Aurinkomonninen on eloisa ja rauhallinen parvikala. Se on melko helppo viljeltävä.

Vesiolot ja ravinto

Aurinkomonninen tarvitsee vähintään 63 litran kokoisen akvaarion. Sille sopiva pH on 6-7 ja veden kovuus alle kymmenen. Sopiva lämpötila on 23-26:n asteen välillä. Kala on melko vaativa hoidettava ja se viihtyy ainoastaan puhtaassa vedessä. Aurinkomonninen on kaikkiruokainen.
FIBA Hall of Fame

FIBA Hall of Fame on koripallomuseo Alcobendasissa Madridissa. Idea koripallomuseosta syntyi jo 1990-luvun alussa. Vuonna 1996 Juan Antonio Samaranch hankki Alcobendasista suuren näyttelytilan, ja kolme vuotta myöhemmin Pedro Ferrándiz ehdotti koripallomuseon rakentamista alueelle. Vuonna 2001 Kansainvälinen koripalloliitto hyväksyi ehdotuksen, ja museota alettiin rakentaa kesällä vuonna 2004. Museo valmistui vuonna 2007.
Museon kokoelmiin kuuluu koripallohistorian merkittäviä mitaleita, peliasuja, ottelulippuja sekä muita merkittäviä keräilykohteita. Lisäksi museo omistaa maailman laajimman koripallokirjaston, jossa on 10 000 kirjaa yli 65 maasta. FIBA Hall of Fame valitsee myös kansainvälisesti merkittäviä koripallohenkilöitä kunniagalleriaansa.
Ensimmäiset henkilövalinnat Hall of Fameen tehtiin vuonna 2007. Seuraavat valinnat suoritettiin vuonna 2009 ja viimeisimmät valinnat tehtiin vuonna 2010.
Kukonjärvi (Tampere)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 16,5 hehtaaria ja se on 800 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,7 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Näsijärven lähialueeseen (35.311) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 99,7 metriä mpy.
Carl Chun

Opiskelu ja ura yliopistossa

Chun syntyi 1852 Höchstissä, ja hän opiskeli luonnontiedettä ja biologiaa Göttingenin ja Leipzigin yliopistoissa. Eläintieteen väitöskirjansa Leipzigin yliopistosta Chun sai valmiiksi 1874 ja habilitaatiotyönsä 1878.
Chun oli 1878–1883 Leipzigin yliopiston eläintieteen dosentti. Eläintieteen professorina hän oli 1883–1891 Königsbergin yliopistossa, 1891–1898 Breslaun yliopistossa ja 1898–1914 Leipzigin yliopistossa.

Valdivia-tutkimusmatka

Chun oli onnistunut saamaan Saksan hallitukselta rahoituksen tutkimusmatkaan, jossa oli tarkoituksena tutkia syvänmerenbiologiaa ja -geologiaa. Chun sai Hampurin-Amerikan linjalta käyttöönsä Valdivia-nimisen höyrylaivan. Chun oli matkan johtaja, ja laivan kapteenina toimi Adalbert Krech. Mukaan lähti muun muassa eläintieteilijä Ernst Vanhöffen.
Valdivia-retkikunta lähti Hampurista 1. elokuuta 1898. Se teki ensin tutkimuksia Atlantilla ja suuntasi sen jälkeen etelään, mistä Chun toivoi löytävänsä Jean-Baptiste Bouvet de Lozier’n 1739 löytämän Bouvet’nsaaren. Chun havaitsi saaren 25. marraskuuta ja pystyi määrittämään sen tarkan sjainnin. Bouvet’nsaarelta Valdivia jatkoi etelään ja sen jälkeen matkasi Kerguelenille, Île Saint-Paulille ja Amsterdamsaarelle. Retkikunta palasi Hampuriin 30. huhtikuuta 1899, ja se havaitsi muun muassa, että eteläiset merialueet ovat luultua syvempiä ja ulottuvat useissa paikoissa 3 000 syleen, ja teki tärkeitä meteorologisia havaintoja alueella, jossa lähellä Etelämannerta vallitsevat itäiset tuulet vaihtuvat läntisiksi tuuliksi.
Toyota L -moottorit

Toyotan L-moottorit ovat Japanilaisen Toyotan valmistamia 4-sylinterisiä dieselmoottoreita. L-sarjan moottorit ovat ensimmäisiä, joissa käytetään kumisia jakohihnoja SOHC kannen kanssa. Moottorit tulivat käyttöön lokakuussa 1977 ja eräät niistä, kuten 2L-II and 2L-T ovat vieläkin tuotannossa.

5L

5L on 3,0 litrainen (2,986cc) 4-sylinterinen EFI dieselmoottori. Sylinterin halkaisija on 99,5mm ja iskunpituus 96mm ja puristussuhde 22,2:1. Tehoa on 97hp (72 kW) @4,000rpm ja vääntöä 192 Nm @2,400rpm.
Mýkonoksen arkeologinen museo

Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu esineitä esihistorialliselta ajalta (kykladinen kulttuuri) antiikin ajan lopulle. Esineet ovat peräisin arkeologisilta kaivauksilta paitsi Mýkonokselta myös viereiseltä Ríneian (antiikin Rheneia) saarelta, joka toimii antiikin aikana Deloksen saaren hautausmaana. Monet löydöistä ovat hautalöytöjä. Esineisiin kuuluu muun muassa hautakiviä, -patsaita ja -uurnia, keramiikkaa, koruja sekä lasiesineitä.
Aarne Laitakari

Aarne Vihtori Laitakari (vuoteen 1906 Nybergh; 12. joulukuuta 1890 Helsingin mlk. – 6. helmikuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen geologi, professori ja Geologian tutkimuslaitoksen ylijohtaja.
Suomen kansallisbiografia luonnehtii Aarne Laitakaria Suomen 1900-luvun geologian ja mineralogian tutkimuksen ja opetuksen merkittäväksi vaikuttajaksi, jonka elämäntyö tuki erityisesti mineralogian teollista hyödyntämistä. Viime sotien jälkeen hänen työssään tieteellinen puoli jäi vähäisemmäksi: hän keskittyi hallintoon ja Geologisen tutkimuslaitoksen työn sekä työskentelyolosuhteiden kehittämiseen.
Laitakari valmistui filosofian kandidaattiksi 1916 ja filosofian tohtoriksi 1921 Helsingin yliopistosta. Väitöskirja käsitteli Paraisten kalkkikiviesiintymää. Hän toimi Helsingin yliopiston dosenttina 1926–1940. Teknillisessä korkeakoulussa hän työskenteli opettajana ja mineralogis-geologisen laitoksen esimiehenä 1922–1936. Geologian tutkimuslaitoksen johtajana hän toimi 1935–1960. Professorin arvon hän sai 1936.
Laitakarin laajaan kirjalliseen tuotantoon kuuluu tutkimusten lisäksi historiaa ja mineraalien tunnistusoppaita luonnossa liikkuville. Laitakari oli myös ahkera keräilijä ja merkittävä lahjoittaja. Hän harrasti numismatiikkaa, ja hän muun muassa julkaisi teoksen Suomen mitaleista. Laitakari oli aktiivinen kunnallispolitiikassa sekä maanpuolustus- ja yhdistystoiminnassa. Hän oli muun muassa kiivas aitosuomalainen ja raittiusmies. Laitakari oli myös perustamassa Suomen luonnonsuojeluyhdistystä 1938 ja toimi sen varapuheenjohtajana 1942–1964.
Laitakari kävi Suomen sisällissodan aikana 1918 ns. Vöyrin sotakoulun ja osallistui taisteluihin Etelä-Suomessa. Jatkosodan aikana hän toimi Itä-Karjalan sotilashallinnon geologisen toimiston päällikkönä ja hänet ylennettiin luutnantiksi 1942.
Laitakariitti-niminen mineraali on nimetty Laitakarin mukaan. Aarne Laitakari etsi pitkään spektroliitin emäkalliota Kaakkois-Suomesta. Lopulta sen löysi sattumalta Ylämaalta hänen poikansa, vänrikki Pekka Laitakari (1920–1941) Salpalinjan linnoitustöiden yhteydessä 1940. Spektroliitin yleistyminen korukivenä johtui paljolti Laitakarin aktiivisesta opetus- ja valistustyöstä.
Turun yliopisto myönsi Laitakarille kunniatohtorin arvon 1960. Suomalaisen tiedeakatemian varsinainen jäsen hän oli vuodesta 1937. Lapin kullankaivajain liitto nimitti Laitakarin kunniajäsenekseen vuonna 1950.
Aarne Laitakarin vanhemmat olivat Vihtori Nybergh (1857–1938) ja Elin o.s. Kalm (1857–1930). Aarne Laitakari oli naimisissa voimistelunopettaja Anna-Liisa Laitakarin (o.s. Collan) kanssa. Hän asui pitkään Helsingin Pukinmäessä, missä hänen mukaansa on nimetty Aarne Laitakarin puisto nykyisen Unikkotien varrella. Laitakarilla oli kuusi lasta: Jouko (1917), Mikko (1918), Pekka (1920), Ritva (1923), Anna-Maija (1926) ja Ilkka (1929). Aarne Laitakarin veli Erkki Laitakari (1892–1978) oli Helsingin yliopiston metsänhoitotieteen professori.
Projekti 671

Victor II

Luokkaa uudistettiin 1970-luvun alussa tyyppi 671RT:ksi, johon lisättiin kaksi 650 mm:n torpedoputkea neljän 533 mm:n lisäksi uusia aseita, kuten RPK-7 Vorobeita (SS-N-16 Stallion) varten, joka kasvatti RPK-2:n kantomatkan 120 kilometriin. Lisäksi aluksen torpedo-osastoon asennettiin nosturit suuren kaliiperin aseiden käsittelemiseksi ja lataamiseksi putkiin. Pituus kasvoi 101,8 metriin. NATO antoi näille aluksi koodin Uniform, sitten Victor II.
671RT:ta rakennettiin seitsemän 1972–1978, jonka jälkeen työt keskeytettiin, kun vakoojat saivat selville NATO:n pystyvän seuraamaan näitä aluksia.

Victor III

Aluksen hiljentämiseksi runkoa jatkettiin kuudella metrillä, jotta turbiinien alle saatiin äänieristys. Myös elektroniikkaa, navigaatio- ja satelliitti- ja radiojärjestelmiä uusittiin. Malli sai nimen 671RTM (Victor III). Sen tunnistaa perän päälle asennetusta towed array -laitteiston säiliöstä. Venettä rakennettiin ensimmäinen 21:n erä 1977–1985 ja Amiraliteetin telakka rakensi viisi lisää Leningradissa. Amiraliteetin rakentamiin veneisiin tuli uusi akustinen Kolos-sensorijärjestelmä, jolla varustettu malli sai nimen 671RTMK. Osa 671RTM-mallin veneistä päivitettiin 671RTMK:n varustukseen ja varustettiin uudella Granat-ohjuksella. Veneen taistelujärjestelmä Vikingin sanotaan käyttäneen japanilaisen Toshiban toimittamia tietokoneita.
Osa 671RTM/671RTMK-veneistä asetettiin sukellusveneentorjuntatehtäviin RPK-6-ohjuksella varustettuna ja osa pinta-alusten torjuntaan meritorjuntaohjuksilla varustettuna
Kaikki Victor I ja II veneet on poistettu käytöstä 1996 mennessä.
V. V. Järner

Väinö Vilhelm Järner (sukunimi vuoteen 1939 Viherkoski) (16. syyskuuta 1910 Porvoo – 12. lokakuuta 1997 Porvoo) oli suomenruotsalainen opettaja ja kirjailija.
Järnerin vanhemmat olivat etumies Vilhelm Viherkoski ja torikauppias Edla Amalia Backman. Hän kävi neljä vuotta Porvoon lyseota ja työskenteli sen jälkeen liikealalla toimien muun muassa 1934–1935 Helsingissä Suomen Hattutehtaan osastopäällikkönä. Vuonna 1939 Järner valmistui kansakoulunopettajaksi Uudenkaarlepyyn seminaarista. Hän oli tämän jälkeen opettajana 1939–1947 Sipoon Boxbyssä ja 1947–1970 Porvoossa.
Järner aloitti kirjailijan uransa vuonna 1942 ilmestyneellä runokokoelmalla Blått och frontgrått. Hän kirjoitti kaksi Porvooseen sijoittuvaa romaania Torget (1956) ja Fackeltåget (1978). Järner kirjoitti myös näytelmiä, radiokuunnelmia ja tv-näytelmiä.
Nollapäivähaavoittuvuus

Nollapäivähaavoittuvuus (engl. zero-day vulnerability/attack/threat, 0-day) tarkoittaa tietoturva-aukkoa, jolle ei ole olemassa korjausta, mutta haavoittuvuudelle on olemassa hyväksikäyttömenetelmä. Nollapäivän aukko syntyy, kun joko tietoturva-aukon löytäjä julkaisee tiedot samalla kun ilmoittaa aukosta ohjelman kehittäjille, ei ilmoita siitä ollenkaan, tai kun tietoturva-aukkoa ei paikata ilmoituksesta huolimatta.
Nimitys tulee siitä montako päivää korjauksen jälkeen aukkoa hyödyntävä hyväksikäyttömenetelmä julkaistaan. Hyvillä aikeilla liikkuva hakkeri ilmoittaa tietoturva-aukosta ohjelman kehittäjälle ja tiedot siitä julkaistaan vasta kun paikkaus tai päivitys on saatavilla.
Normaalisti ohjelman kehittäjä julkistaa tiedot aukosta samaan aikaan kuin korjauksen, jolloin krakkerit alkavat kehittää sitä hyödyntäviä murto-ohjelmia perustuen julkaistuun tietoon tai analysoimalla paikkatiedostoa. Se kuinka nopeasti murto-ohjelma julkaistaan, lasketaan päivissä. Jos haavoittuvuus on uusi, monet käyttäjät eivät ole ehtineet päivittää ja testata järjestelmiään ennen tietoturva-aukkoa hyödyntävän ohjelman julkaisua.
Tietoa ohjelmien haavoittuvuuksista julkaistaan mm. Bugtraq-sähköpostilistalla, jolla julkaistaan myös aukkoja hyödyntäviä ohjelmia. Listan perustaja Elias Levy eli Aleph One perusteli tätä sillä, että ohjelmien valmistajat eivät julkaisseet päivityksiä ohjelmiinsa, vaikka heille oli lähetetty tieto olemassa olevista bugeista. Sähköpostilistan osti vuonna 1999 SecurityFocus, jonka osti vuonna 2002 Symantec. Osa tilaajista protestoi tätä ja perusti uuden Full-Disclosure-listan.

Nollapäivän aukkoa hyödyntävä haittakoodi

Nollapäivän aukkoa hyödyntävä haittakoodi (zero-day exploit) on tietoturva-aukkoa hyväksikäyttävä koodi, joka julkaistaan samana päivänä kuin nollapäivän aukko. Julkaistu haittakoodi saattaa olla vain demonstraatio aukosta (proof of concept) tai haittaohjelma, joka hyödyntää tietoturva-aukkoa.
August Sabbe

August Sabbe (1. syyskuuta 1909 – 28. syyskuuta 1978) oli yksi Viron viimeisistä metsäveljistä eli Baltian maissa toisen maailmansodan jälkeen toimineista Neuvostoliiton miehitysvaltaa vastustaneista sisseistä. Sabbe piileskeli Viron metsissä ja maaseudulla. Vuonna 1978 kalastajiksi tekeytyneet KGB:n agentit kuitenkin löysivät 69-vuotiaan Sabben. Hän hyppäsi Võhandujokeen, kiinnittyi uppotukkiin ja hukuttautui.
Manor Motorsport

Pikkuformulat

Talli on voittanut kuusi mestaruutta Formula Renault -sarjoissa vuosina 1999–2000, 2003 ja 2005–2006, ja kaksi Ison-Britannian F3-sarjan mestaruutta vuosina 1999 ja 2000. Talli on voittanut myös Formula 3 Masters -kilpailun vuonna 1999, Bahrainin Super Prix -kisan vuonna 2004 ja Macaon Grand Prix’n vuonna 2005. F3 Euroseries -sarjassa talli sijoittui toiseksi kausina 2006–2007. Vuonna 2010 talli osallistui uuteen GP3-sarjaan sijoittuen debyyttikaudellaan neljänneksi. Vuonna 2011 talli muutti nimensä Marussia Manor Racingiksi. Vuonna 2011 tallin kuljettajana ajoi muun muassa Matias Laine, joka ei kuitenkaan saavuttanut yhtään pistettä. Talli sijoittui sarjan kolmanneksi kolmella voitollaan. Vuonna 2012 talli otti Tio Ellinasin voimin kauden ainoat pisteet ja kauden ainoan voiton, joka sijoitti tallin loppupisteissä viidenneksi. Vuonna 2013 talli saavutti 129 pistettä ja kaksi voittoa sijoittuen jälleen viidenneksi. Vuonna 2014 talli saavutti kolme voittoa ja yhden paalupaikan Dean Stonemanin voimin. Talli vetäytyi sarjasta kesken kauden 2014 talousvaikeuksien takia.

Formula 1

Vuonna 2009 Manor ilmoitti osallistuvansa F1-sarjaan kaudeksi 2010. Talli nimettiin Virginiksi pääsponsorin mukaan. Vuonna 2011 talli sai uuden tukijan, venäläisen urheiluautovalmistajan Marussia Motorsin, joka muutti nimensä Marussia Virgin Racingiksi. Vuonna 2012 tallin nimeksi muuttui Marussia F1 Team. Vuonna 2014 talli ajautui kesken kauden talousvaikeuksiin ja joutui vetäytymään kauden kolmesta viimeisestä osakilpailusta. Myöhemmin talli ajautui konkurssiin ja lopetti toimintansa.
Vuonna 2015 Manor ryhtyi rakentamaan Marussian raunioille uutta autoa ja yritti saada osallistumislupaa kaudelle 2015. Myöhemmin talli hyväksyttiin mukaan alkavalle kaudelle ja talli pääsi osallistumaan kauden avauskilpailuun Australian GP:hen. Talli vahvisti heidän ensimmäisiksi kuljettajikseen Will Stevensin ja Roberto Merhin. Manorit eivät kuitenkaan päässeet ajamaan lainkaan ensimmäisen kilpailuviikonlopun aikana, ja tallilta jäi avauskilpailu kokonaan väliin. Kauden päätteeksi tallipäällikkö John Booth ja urheilujohtaja Graeme Lowdon lähtivät tallista, eikä F1:ssä jatkavalla Manor Racing -tallilla ole enää yhteyttä Manor Motorsportiin.
Vuonna 2017 Manorin F1-talli lopetti toimintansa, sillä tallille ei löytynyt ostajaa toiminnan jatkumiseksi.

FIA WEC

F1:n jälkeen Manor siirtyi FIA WEC -kestävyyssarjaan. Kaudella 2016 talli ajatti kahta Oreca-Nissan -autoa LMP2-sarjassa. Manor valitsi kuskeikseen muun muassa sen F1-tallissa ajaneet Will Stevensin ja Roberto Merhin.
Oravan laulu

Oravan laulu on Aleksis Kiven romaaniin Seitsemän veljestä sisältyvä oravasta kertova runo, johon monet säveltäjät ovat säveltäneet lauluja. Laulu ja runo tunnetaan myös nimillä Makeasti oravainen ja Laulu oravasta. Romaanissa runolla ei ole nimeä. Sen esittää veljeksistä Timo kirjan toisen luvun lopuksi.
Iso Palojärvi (Multia)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 109 hehtaaria eli 1,1 neliökilometriä. Se on 2,1 kilometriä pitkä ja 1,1 kilometriä leveä. Järven lähialue on alavaa metsämaata, joka on paikoin soistunut ja se on metsähoidollisesti ojitettu. Korkeuserot ovat vähäiset lukuun ottamatta järven länsipuolella, missä sijaitsee Palojärvenkangas ja sen pitkittäinen luoteis-kaakko-suuntainen harjanne (drumliini). Järvessä on yksi luotomainen nimetön saari aivan pohjoisrannan tuntumassa. Järvestä ei ole läytettävissä luotaustietoja.
Järven rantaviivan pituus on 7,5 kilometriä. Sen lähiympäristössä sijaitsee yksi maatila, jossa ei ole enää viljelytoimintaa. Rannoille on rakennettu 18 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet läheisen Väätäiskylän kautta kulkevilta kantatieltä 58 ja seututieltä 633. Saarijärven kuntaraja ohittaa järven 400 metrin päässä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Pussijoen valuma-alueella (35.64), jonka Iso Palojärven alueeseen (35.642) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 175,2 metriä mpy.
Järvi saa pääosan vedestään Suolamminjoen valuma-alueelta (35.643), jonka laskujoki on Suolamminjoki. Ison Palojärven alueella on kaksi yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Ne ovat Sirkkulampi (4 ha), joka sijaitsee kuuden kilometrin päässä, ja Hiekantakanen (8 ha), joka laskee järveen itäpuolelta Syvälahdenkankaan eteläpuolelta.
Järven laskujoki on vain 50 metriä pitkä uoma Pieneen Palojärveen ja sitten Jokijärveen, josta vesireitti jatkuu Pussijokena. Reitti jatkuu Saarijärven, Kukonjoen, Vehkoojärven ja Soutujoen kautta Tarhapäänjärveen, josta on enää lyhyt matka Kerusselkään. Saarijärveen tulee pudotusta 15 metriä, ja edelleen Vehkoojärveen lisää 20 metriä. Soutujoella on pudotusta vielä 20 metriä lisää.
Stefano Farina

Ura

Farina aloitti uransa vuonna 1979 Italiassa alasarjoissa. Hän oli muiden tuomareiden tavoin harrastanut lapsena jalkapalloa ja pelasi junioreissa 12-vuotiaasta aina 17-vuotiaaksi asti, jonka jälkeen Farina siirtyi tuomariksi jouduttuaan valmentajansa kanssa erimielisyyksiin. Uransa alkuvaiheessa hänen esikuvansa oli italialainen erotuomari Luigi Agnolin, joka oli varma ja päättäväinen tuomioissaan. Myöhemmin myös Pierluigi Collina jätti Farinaan vaikutuksen olla ammatimainen työssään.
Ennen Serie A:ta Farina ehti tuomita yhden kauden Serie B:ssä, ennen kuin tuomitsi ensimmäisen Serie A ottelunsa 22. tammikuuta 1995, jolloin vastakkain olivat Foggia ja Reggiana. Ottelu päättyi kotijoukkueen 1–0-voittoon. Samalla kaudella Farina tuomitsi yhteensä kaksi ottelua, jonka jälkeen kaudesta 1995–1996 lähtien hänestä tuli yksi Serie A:n vakiotuomareista. Hän tuomitsi enimmillään 23 ottelua kaudella 2004–2005, jolloin Farina jakoi yhteensä 123 keltaistakorttia ja kahdeksan ulosajoa.
Uransa aikana hän tuomitsi useita Euroopan cupin otteluita vuodesta 2001 lähtien muun muassa Mestarien liigassa ja UEFA Cupissa. Lisäksi Farina tuomitsi yli kymmenen maajoukkueottelua karsinnoissa.
Jyrki Mattila

Jyrki Mattila (s. 1957 Järvenpää) on Hyvinkään  kaupunginjohtaja ja diplomi-insinööri. Mattila toimi Hyvinkään vs. kaupunginjohtajana vuodesta 2013, mitä ennen toimi Hyvinkään tekniikan ja ympäristön toimialan johtajana. Myös Hyvinkään kaupungin geodeettina ja kiinteistöinsinöörinä Tuusulan kunnassa Mattila on toiminut. Hyvinkään kaupunginvaltuusto nimitti Mattilan kaupunginjohtajaksi 26. lokakuuta 2015, ja Mattila otti viran vastaan 1. tammikuuta 2016. Mattila on ollut naimisissa vuodesta 1982, ja hänellä on kaksi aikuista poikaa. Mattilalla on kristillinen elämänkatsomus.
Lakkaasi

Lakkaasi on oksidoreduktaaseihin kuuluva entsyymi, joka katalysoi fenolien hapettumista kinoneiksi ja fenolien hapettavia kytkentäreaktioita, mutta toisaalta myös polyfenolien pilkkoutumisia pienemmiksi molekyyleiksi. Entsyymiä tavataan useissa mikro-organismeissa ja sienissä sekä eräistä kasveista. Lakkaasin EC-numero on EC 1.10.3.2 ja CAS-numero 80498-15-3. Lakkaasia käytetään esimerkiksi paperi- ja tekstiiliteollisuudessa kuitujen valkaisuun.

Rakenne ja biologinen rooli

Ensimmäisen kerran lakkaasi eristettiin vernissasumakista (Toxicodendron vernicifluum tai Rhus vernicifera) 1800-luvun lopulla. Sen rakenne selvitettiin noin 100 vuotta myöhemmin. Lakkaasia esiintyy useissa mikrobeissa ja sienissä. Kasvikunnassa sitä tuottavat sumakkikasvit sekä eräät muun kasvilajit kuten vuorivaahtera, loblollymänty ja huiskahevoskastanja. Lakkaasi on rakenteeltaan monomeeri ja koostuu yhdestä polypeptidiketjusta, jossa on noin 500 aminohappoa. Entsyymiin on kuitenkin usein sitoutunut useita polysakkaridiyksiköitä. Lakkaasi vaatii toimiakseen neljä kupari-ionia sitoutuneena entsyymiin. Entsyymissä on kolme erilaista sitoutumiskohtatyyppiä kupari-ioneille. Kupari-ionien tehtävä on sitoutua happeen ja olla apuna hapetusreaktioiden katalyysissä. Lakkaasin molekyylimassa on suurimmillaan noin 125 kDa. Lakkaasin inhibiittoreita ovat muun muassa fluoridi-, hydroksidi- ja atsidi-ionit. Lakkaasi hyväksyy substraateikseen useantyyppisiä fenoleita, jotka se hapettaa kinoneiksi ja lisäksi entsyymi voi katalysoida hapettuneiden yhdisteiden kytkentäreaktioita. 
Lakkaasi muodostaa fenolisista yhditeistä kinoneja ja radikaaleja. Nämä radikaalit voivat reagoida keskenään muodostaen ristiinlinkittyneitä rakenteita. Sienissä lakkaasi avustaa lahottamista hajottamalla ligniiniä. Lisäksi entsyymillä on merkitystä itiöemien kasvussa, itiöiden tuotannossa ja solujen tarttumisessa toisiinsa. Kasveissa lakkaasi voi osallistua ligniinin biosynteesiin ja se kovettaa eräiden kasvilajien pihkan lakkamaiseksi.

Käyttö

Koska lakkaasi hajottaa ligniiniä käytetään sitä selluteollisuudessa ligniinin poistamiseen ja sellun valkaisemiseen. Tekstiiliteollisuudessa sitä käytetään niin ikään kuitujen valmistamiseen ja käsitellyissä farkuissa indigon tummansinisen värin vaalentamiseen kuluneen vaikutelman aikaansaamiseksi. Entsyymiä voidaan käyttää myös fenolisten yhdisteiden pitoisuuksien määrittämiseen ja elintarviketeollisuudessa mehujen kirkastamiseen.
Vantaan kaupunginmuseo

Museon vaihtuvat näyttelyt ja muut tapahtumat

Museo on avoinna ti-pe klo 11–18,  la-su klo 11–16.  Museoon on vapaa pääsy. Vantaan kaupunginmuseon vaihtuvissa näyttelyissä esitellään Vantaan, entisen Helsingin maalaiskunnan ja Helsingin pitäjän monipuolista historiaa. Kuva-arkisto ja muut tietopalvelut palvelevat kaikkia historiannälkäisiä. Museo sijaitsee loistavien kulkuyhteyksien varrella Tikkurilan asema-alueella, vanhalla rautatieasemalla.