google/wiki40b huggingface dataset:
Maailmanpyörä

Maailmanpyörä on huvipuistojen näköalalaite. Se on yleisnimitys laitteesta, johon kuuluu isokokoinen, jalustalla seisova pyörä, jonka halkaisija voi olla kymmeniä metrejä. Pyörän etuosassa on penkkejä matkustajia varten. Maailmanpyörän pyöriessä hitaasti akselinsa ympäri matkustajat liikkuvat ylös ja alas.
Nimitys ”maailmanpyörä” on suomalaista alkuperää. Esimerkiksi Yhdysvalloissa laitteita kutsutaan nimeltä ferris wheel eli ferris-pyörä. Britanniassa käytetään nimitystä Big Wheel. Ferris wheel -nimen laite on todennäköisesti saanut yhdysvaltalaisen insinööri George Washington Gale Ferris Jr:n mukaan, joka suunnitteli 80-metrisen laitteen vuonna 1893 pidettyyn Chicagon maailmannäyttelyyn.

Suurimmat maailmanpyörät

Maailman suurin maailmanpyorä on tällä hetkellä (2014) Las Vegasin High Roller, joka avattiin 31. maaliskuuta 2014. Sen halkaisija on 158,5 metriä ja koko korkeus rakenteineen 167,6 metriä. Sitä ennen ennätystä piti hallussaan kuuden vuoden ajan Singapore Flyer, jonka vastaavat mitat ovat 150 ja 165 metriä ja joka avattiin vuonna 2008.
New Yorkin Staten Islandille oltiin rakentamassa 192 metriä korkeaa maailmanpyörää, josta piti valmistuttuaan tulla maailman suurin. Laitteen valmistuminen kohtasi viivästyksiä ja sen oli tarkoitus olla toimintakunnossa huhtikuussa 2018. Sittemmin projektista on luovuttu kokonaan.

Suomen maailmanpyörät

Helsingin Katajanokalla sijaitseva SkyWheel Helsinki on Suomen suurin maailmanpyörä, korkeudeltaan noin 40 metriä. Siihen avattiin ensimmäisenä maailmanpyöränä maailmassa juhannuksen 2016 jälkeen sauna. Suurimpia pyöriä olivat aiemmin Linnanmäen Helsinki-pyörä (1964–1997), Suomen Tivolin ”Giant Wheel” (1998–2005) ja Linnanmäen Rinkeli ( vuosina 2006–2014).
Copșa Mică

Maantiede

Copșa Mică sijaitsee Sibiun piirikunnan luoteisosassa Târnava Mare -joen varrella. Pinta-alaa kaupungilla on 25,9 neliökilometriä. Kaupungista on matkaa Mediașin kaupunkiin 12 kilometriä, Blajiin 33 km ja piirikunnan pääkaupunkiin Sibiuun 43 km. Pohjoisessa Copșa Mică rajautuu Baznan kuntaan, koillisessa Târnavan kuntaan, kaakossa Valea Viilorin kuntaan, etelässä ja lounaassa Axente Severin kuntaan sekä Micăsasan kuntaan lännessä ja luoteessa.

Saasteongelma

Copșa Micăssa toimineet Carbosinin kimröökitehdas ja Sometran metallitehdas saastuttivat kaupunkia läpi vuoden kommunistisen kauden ajan aina vuoteen 1993 saakka. Tehtaiden päästöt olivat usein tuhatkertaisia hyväksyttäviin arvoihin verrattuna. Saasteet näkyivät muun muassa siinä, että kaupungissa oli Euroopan korkein imeväiskuolleisuus ja hengissä selvinneistä lapsista kahdella kolmasosasta havaittiin merkkejä psyykkisistä häiriöistä. Lisäksi ulkona kuivamassa ollut pyykki mustui samoin kuin lampaiden villa. Nykyisin Copșa Micăn metallitehtaissa on eurostandardien mukaiset suodattimet, joiden ansiosta esimerkiksi kaupungissa satava lumi on nykyisin valkoista.
Smoolanninajokoira

Ulkonäkö

Smoolanninajokoira on vankkarakenteinen ja jalo rotu. Rungon tulisi olla neliömäinen. Sen silmät ovat tummanruskeat, mikä tuo koiran ilmeeseen rauhallisuutta. Karvapeitettä vallitsee musta pohjaväri, jossa on ruskeat merkit.
Smoolanninajokoiran liike on vaivatonta ja yhdensuuntaista.

Luonne ja käyttäytyminen

Smoolanninajokoira on luonteeltaan rauhallinen ja ystävällinen. Se on myös hyvin tarkkaavainen. Tätä rotua käytetään jänisten ja kettujen metsästykseen.

Alkuperä

Rotu on nimensä mukaisesti peräisin Smoolannista. Sitä pidetään ruotsalaisista ajokoirista vanhimpana.
Prättigau/Davosin alue

Prättigau/Davosin alue (saks. Region Prättigau/Davos) on yksi Sveitsin 146:sta ja Graubündenin kantonin 11:stä hallinnollisesta alueesta. Se sijaitsee Itä-Sveitsissä Landquart- ja Landwasserjokien laaksoissa.
Alueeseen kuuluu yksitoista kuntaa: Conters im Prättigau, Davos, Fideris, Furna, Grüsch, Jenaz, Klosters-Serneus, Küblis, Luzein, Schiers ja Seewis im Prättigau. Alueen pinta-ala on 853 neliökilometriä ja asukasluku 26 245 (31.12.2016). Alueen pääkieli on saksa.
Sarah Kane

Sarah Kane (3. helmikuuta 1971 – 20. helmikuuta 1999) oli brittiläinen näytelmäkirjailija.

Elämänvaiheet

Sarah Kane syntyi Essexissä ja opiskeli draamaa Bristolin ja Birminghamin yliopistoissa. Hänen vanhempansa olivat journalisteja ja syvästi kristittyjä. Kanen shokeeraava esikoisdraama Blasted sai kantaesityksensä Lontoossa vuonna 1995. Näytelmä kuvaa kahden henkilön, kyynisen toimittajan Ianin ja herkän Caten tuhoon tuomittua suhdetta hotellihuoneessa. Ulkomaailmassa on puhjennut sisällissota ja lopulta sodan kauhut tulevat oven läpi. Kanen draamoissa yksinäisyys ja rakkaus, väkivalta ja herkkyys, äärimmäiset vastakohdat asetetaan rinnakkain maailmaksi, jossa Jumala on kuollut ja julmuudet, joita jokapäiväinen media tulvii, tuodaan iholle.      
Blastedin lisäksi Sarah Kanen draamatuotantoon kuuluvat Phaedra's Love, Cleansed, Crave ja 4.48 Psychosis. Ne ovat ehdotonta teatteria, joissa muoto ja sisältö ovat järkyttävästi yhtä. Kieli on runollista ja monimerkityksistä, väliin katkeran huumorin pilkahduksia. Sarah Kanen näytelmissä on vaikutteita Samuel Beckettin absurdeista draamoista ja William Shakespearen verisistä tragedioista. Crave ja 4.48 Psychosis ovat kokeellisia ja täynnä kärsimystä. Crave-näytelmässä on neljä erillistä ääntä. Rakkaudettomuuden, mielen pirstaloitumisen ja kuoleman teemat tulevat keskiöön. ”Only love could save me and love has distroyed me”, yksi äänistä sanoo. 
Sarah Kane kärsi vaikeasta masennuksesta. 4.48 Psychosis -draamassa inhimillinen tila on kaventunut itseinhoksi. Ennen kuin näytelmä sai ensi-iltansa, Kane hirttäytyi psykiatrisessa sairaalassa kengännauhoihinsa.
Sarah Kane tavoitteli kokemusta, joka polttaa tajuntaa ja aisteja. Kanen merkitys nykypäivän teatterille on suuri ja hänen näytelmiään esitetään ympäri maailman.
Kanen näytelmistä on suomeksi esitetty 4.48 Psykoosi Kansallisteatterin Omapohjassa 2001 (suomennos ja ohjaus Michael Baran) ja Blasted Koko-teatterissa 2004 (suom. Anna Veijalainen, ohjaus Sami Ylisaari).
Polytoninen ortografia

Polytoninen ortografia (kreik. πολυτονικό σύστημα γραφής, polytonikó sýstima grafís) on kreikan kielen kirjoittamisessa käytetty diakriittisten merkkien järjestelmä, joka perustuu klassisen kreikan lausumiseen. Se oli käytössä muinaiskreikan kirjoittamisessa hellenistiseltä kaudelta lähtien ja nykykreikassakin aina vuoteen 1982 saakka. Järjestelmä käytti useita diakriittisiä merkkejä eli tarkkeita.
Muinaiskreikkaa lausuttiin alun perin eri sävelkuluilla. Polytonisessa ortografiassa jokainen diakrittinen merkki kuvaa omanlaistaan sävelkorkeutta tai äännettä, ja korkomerkkien lisäksi siihen kuuluu muun muassa henkosmerkkejä. Tarkkeita saattoi olla saman kirjaimen yhteydessä useampia. Nykykreikassa käytetään monotonista ortografiaa, johon kuuluu vain kaksi diakriittistä merkkiä, akuutti ja treema.

Historia

Polytoninen ortografia syntyi hellenistisellä kaudella, jolloin aikakauden koinee-kreikassa tapahtui äännemuutoksia klassiseen kreikkaan verrattuna. Aleksandriassa toimineet grammatikot kokivat tarpeelliseksi merkitä klassinen ääntämys ylös tekstiin jollakin tavalla, koska sillä oli usein merkitystä kieliopin ja sanojen erottamisen kannalta. Ortografian kehittäjänä pidetään grammaatikko Aristofanes Byzantionlaista (n. 257–180 eaa.).
Polytonisesta ortografiasta tuli oleellinen osa muinaiskreikan kirjoittamista, ja se säilyi Bysantin kreikassa läpi bysanttilaisen ajan. Myös nykykreikan kirjakielet katharévousa ja dimotikí käyttivät alun perin 1800-luvun alusta lähtien polytonista ortografiaa. Ortografiasta oli kuitenkin hyötyä enää lähinnä kieliopin kannalta, sillä se ei ollut vastannut lausumista enää antiikin ajan jälkeen. Polytonisesta ortografiasta luovuttiin Kreikassa virallisessa käytössä ja koulujärjestelmässä hallituksen päätöksellä vuonna 1982, ja näin siirryttiin nykyiseen monotoniseen ortografiaan. Ajatus oli, että lausumisen kannalta tarpeettomasta kirjoitustavasta luopuminen säästää opiskelijoilta suuren määrän tunteja, jotka voidaan käyttää muiden asioiden opiskeluun.
Polytonista ortografiaa käytetään Kreikassa kuitenkin edelleen erityisesti konservatiivien taholla. Sitä käytetään erityisesti katharévousaa kirjoitettaessa mutta joskus myös dimotikíssa. Ortografiaa käytetään osassa painettua runoutta ja muuta kaunokirjallisuutta, ja sitä käyttää myös esimerkiksi perinteinen sanomalehti Estía. Myös Kreikan ortodoksinen kirkko käyttää julkaisuissaan polytonista ortografiaa. Erimielisyydet ortografian käytöstä olivat aiemmin osa pitkään kestänyttä Kreikan kielikiistaa, ja voidaan nähdä edelleenkin sen jatkumona. Joidenkin polytonisen ortografian kannattajien mukaan monotoninen ortografia vieraannuttaa ihmiset klassisesta kreikkalaisesta kirjallisuudesta. Jotkut ovat nähneet monotonisen ortografian jopa yrityksenä edistää ”romanisaatiota”, kuten asteittaista luopumista kreikkalaisesta kirjaimistosta.
Taito Mäkelä

Taito Mäkelä (21. syyskuuta 1913 Loviisa – 16. toukokuuta 1974) oli suomalainen näyttelijä. 
Taito Mäkelä näytteli ainakin Turun Työväen Teatterissa ja Turun kaupunginteatterissa. Mäkelä oli naimisissa näyttelijä Senni Niemisen kanssa vuodesta 1952 lähtien. Nieminen ja Mäkelä loivatkin legendaarisen parin ”Sandra ja Arvidy”, jotka esiintyivät radiossa ja estradeilla. Mäkelä nähtiin myös vierailijana televisiosarjassa Hilma ja Akseli, jossa Nieminen esiintyi Hemmo Airamon rinnalla.
Vaikka Mäkelä oli taitava ja merkittävä näyttelijä, hänen elokuvauransa jäi teatteriuraan verrattuna vaatimattomaksi. 15 elokuvaroolia, esimerkiksi Arvidyn rooli elokuvassa Nuoruus vauhdissa (1961), kuitenkin jättivät Mäkelästä muiston valkokankaalle. Ensimmäisen kerran hänet nähtiin valkokankaalla vuonna 1936, viimeisen kerran 1963.
Mäkelän veli oli näyttelijä Toivo Mäkelä. 
Senni Niemisen ja Taito Mäkelän pitkäaikainen liitto päättyi vuonna 1970 Niemisen kuolemaan. Mäkelä kuoli neljä vuotta myöhemmin.
Leningradskaja pravda

Leningradskaja pravda (ven. Ленингра́дская пра́вда, ”Leningradin totuus”) oli Leningradissa ilmestynyt NKP:n Leningradin kaupunki- ja aluekomitean sekä Leningradin kaupunki- ja alueneuvoston julkaisema päivälehti.
21. maaliskuuta 1918, kommunistipuolueen keskuskomitean ja neuvostohallituksen muutettua Moskovaan, Pietarissa ilmestymistään jatkaneen Pravda-lehden nimiön yläpuolelle ilmestyi ensimmäistä kertaa pienellä painettu sana Petrogradskaja. Maaliskuun loppuun mennessä syntyi uusi lehti Petrogradskaja pravda (”Pietarin totuus”), joka 30. tammikuuta 1924 sai nimen Leningradskaja pravda. Maaliskuussa 1939 siihen yhdistettiin vuodesta 1918 lähtien julkaistu Krasnaja gazeta -sanomalehti. Leningradskaja pravda ilmestyi yhtä päivää lukuun ottamatta koko Leningradin piirityksen ajan. Vuonna 1957 se palkittiin Leninin kunniamerkillä. Vuonna 1973 lehden painos oli 580 000 kappaletta.
Vuonna 1991 Leningradskaja pravdan tilalle perustettiin uusi Sankt-Peterburgskije vedomosti -niminen sanomalehti.
Samuel Elmgren

Samuel Elmgren (13. maaliskuuta 1771 Turku – 1. toukokuuta 1834 Ilomantsi) oli suomalainen taidemaalari. Hän maalasi koristemaaluksia itäsuomalaisiin kirkkoihin sekä useita alttaritauluja. Elmgren tunnetaan erityisesti Ilomantsin kirkon erittäin runsaista koristemaalauksista.

Lapsuus ja nuoruus

Samuel Elmgrenin isä oli turkulainen kirjansitoja David Elmgren (1738–1810) ja Magdalena Bäckström (k. 1815). Isä oli kotoisin Ruotsin Smoolannista. Vuonna 1771 syntynyt Samuel oli perheen ensimmäinen lapsi. Vuonna 1785 hänet laitettiin käsityöläisoppiin. Seuraavana vuonna hänet ilmoitettiin tunnetun kirkkomaalarin, maalarimestari Gabriel Gotthard Sweidelin oppipojaksi. Mestarinsa mukana Elmgren lienee osallistunut mm. Halikon kirkon saarnatuolin maalaamiseen vuonna 1786 ja Mynämäen kirkon lehtereiden koristeluun vuonna 1789. Viiden vuoden oppipoika-ajan jälkeen Samuel Elmgren hyväksyttiin 21.5.1790 Turun maalariammattikuntaan. Tämän jälkeen hän lähti Tukholmaan lisäoppiin maisema- ja koristemaalari Johan Fredrik Lindmanin työpajaan. Tukholmassa Elmgren sai todennälöisesti oppinsa suurten katto- ja seinäpintojen maalaamiseen.

Ammattiura

Tukholmasta Samuel Elmgren palasi Turkuun viimeistään vuonna 1793. Tällöin hän oli jo maalarimestari, joka piti työpajassaan oppipoikia. Kilpailu töistä oli Turussa kuitenkin kovaa, ja Elmgren lähti 1800-luvun alkuvuosina Kuopioon paremman toimeentulon perässä. Sieltä hän siirtyi pian Leppävirralle Vokkolan kartanoon. Elmgren oli viimeisiä suomalaisia ammattikuntamaalareita.

Perhe

Samuel Elmgren oli naimisissa Lovisa Sofia Vallmanin (o.s. Modeen, 1766–1846) kanssa. Heille syntyi kolme poikaa, joista yksi kuoli vastasyntyneenä. Aikuisiksi varttuneista pojista Johan Gabrielista tuli isosisänsä tapaan kirjansitoja ja Viktor David jatkoi isänsä uraa maalarina. Viktor lienee ollut isänsä apuna myös Ilomantsin kirkon koristelussa.
Tunnettu suomalaisen sivistyselämän vaikuttaja Sven Gabriel Elmgren oli Salmuel Elmgrenin veljenpoika.
Heikki Pellinen

Heikki Tapio Pellinen (17. syyskuuta 1896 Helsinki – 19. elokuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen paperi-insinööri ja professori.

Henkilöhistoria

Hän työskenteli 1920–1930-luvulla useiden teollisuusyritysten palveluksessa (mm. Raahe Oy, Pitkäranta Oy) ja sitten Teknillisen korkeakoulun paperiteknologian professorina 1942–1959. Pellisen puoliso oli Ester Marjatta Siikanen, heidän tyttärestään Marjatta Elisabet Kunnaksesta (s. 1924) tuli lääketieteen ja kirurgian tohtori.
Dharmakustannus

Dharmakustannus on Dharmakeskus-nimisen meditaatiokeskuksen yhteydessä toimiva yhtymä, joka julkaisee suomennoksia buddhalaisuuden perusteoksista sekä musiikkia ja videoita.
Rötsänsilta

Rötsänsilta (ven. Горе́лово, Gorelovo) on Kraasselan piiriin kuuluva kaupunginosa Pietarissa Venäjällä. Se sijaitsee Kraasselan pohjoispuolella Tallinnan maantien sekä Pietarin ja Hatsinan välisen rautatien varrella. Radalla on samanniminen rautatieasema. Kaupunginosan läpi virtaa Tuutarinjoki. Asukkaita on 16 600 henkeä (vuonna 2002).
Rötsänsillan taajama on saanut nimensä paikalla sijainneesta inkeriläiskylästä, joka kuului Hietamäen luterilaiseen seurakuntaan. Kaupunginosaan kuuluvat myös Torikka (ven. Торики, Toriki) ja Vanha-Paanova (ven. Старо-Паново, Staro-Panovo).
1800-luvulla ja 1900-luvun alussa seudulla oli tykistön harjoittelukenttä. Rautatien valmistuttua vuonna 1859 Rötsänsillasta tuli suosittu huvila-alue. Vuonna 1961 paikkakunta sai kaupunkimaisen taajaman statuksen ja vuonna 1973 se liitettiin Pietarin kaupunkiin. Rötsänsillassa on sisäministeriön joukkojen varuskunta, ilmapuolustuskorkeakoulu, uusi nykyaikainen tutkintavankila ja erilaisia sotilasajoneuvoja sekä muita liikennevälineitä suunnitteleva ja valmistava OAO VNIItransmaš.
Rötsänsillan teollisuusalue sijaitsee taajaman ulkopuolella, Leningradin alueen Lomonosovin piirin Villasin kunnassa Volhonskin maantien varrella. Aiemmin paikalla olivat Koirovan kylät. Alueella toimivat mm. savuketehdas Philip Morris Ižora, Kraft Foodsin kahvipakkaamo ja Ahlersin logistiikkakeskus. YIT:n venäläinen tytäryhtiö YIT Lentek rakentaa sinne 96 hehtaarin teollisuuspuistoa, johon tulee mm. Atrian lihanjalostuslaitos ja Evlin logistiikkakeskus.
Antti Peippo

Antti Eerikki Peippo (10. syyskuuta 1934 Lahti – 29. kesäkuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen elokuvaaja ja elokuvaohjaaja.
Peippo tuli tunnetuksi erityisesti Risto Jarvan elokuvien hovikuvaajana. Lukuun ottamatta elokuvaa Yö vai päivä (1962) hän on kuvannut kaikki Jarvan elokuvat. Jarvan kuoleman jälkeen hän jatkoi kuvaajana muissa Jarvan tuotantoyhtiön Filminorin elokuvissa.
Peipon ainoaksi pitkän näytelmäelokuvan ohjaustyöksi jäi tieteiskauhukomedia Ihmemies (1979).   
Antti Peippo alkoi 16-vuotiaasta opiskella maalausta Taideakatemian koulussa ja opiskeli sitä 1950-luvun alkupuolella myös Pariisissa. 1960-luvun alussa hän opiskeli kamerataidetta Taideteollisessa korkeakoulussa, jossa hän seuraavalla vuosikymmenellä opetti. Vuosina 1964–1975 Peippo toimi Filminor-yhtiössä elokuvaajana ja kuvasi muun muassa melkein kaikki Risto Jarvan elokuvat.
Peipon ura jatkui aina 1980-luvun lopulle asti lyhyet elokuvien ja lyhyiden dokumenttien ohjaajana ja kuvaajana. Hän näytteli myös pieniä osia useissa elokuvissa. Vuonna 1972 valmistunut Viapori – Suomenlinna palkittiin parhaan lyhytelokuvan Jussilla. Kettu-mitalin hän sai vuonna 1983 Helsinkiä valokuvanneesta venäläisupseerista Ivan Timiriasevista kertovalla elokuvalla Sivullisena Suomessa ja Risto Jarva -palkinnon omaelämäkerrallisella lapsuuskuvauksella Sijainen, joka palkittiin Tampereen elokuvajuhlilla 1989 myös kotimaisen sarjan pääpalkinnolla. Elokuvataiteen valtionpalkinnon Peippo sai vuosina 1972, 1973 ja 1981.
John C. Calhoun

Poliittinen ura

Calhoun valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen vuonna 1810 Etelä-Carolinan edustajana, jossa hän oli yksi Vuoden 1812 sotaa kannattaneista sotahaukoista. Presidentti James Monroe nimitti hänet sotaministerikseen 1817.
Vuonna 1824 Calhoun valittiin varapresidentiksi selvällä ääntenenemmistöllä, vaikka presidentin valinta kesti pidempään. Hän istui Yhdysvaltain senaatissa 1832–1844, jossa hän tuli tunnetuksi orjuuden kannattajana. Oltuaan vuoden ulkoministerinä hän palasi Etelä-Carolinan senaattoriksi ja istui vuosina 1845–1850.

Perintö

Yalen yliopisto nimesi yhden opiskelija-asuntoloistaan Calhoun Collegeksi. Calhounin mukaan nimetty ydinsukellusvene USS John C. Calhoun oli palveluksessa vuosina 1963–1994.
Salaatti

Salaatti on pääasiassa kasviksista tai juureksista, usein varsinkin salaatista koostuva, yleensä kylmä ruokalaji. Usein salaattiin lisätään myös hedelmiä. Salaatin tulisi kuulua aina osaksi ateriaa, sillä kasviksista saadaan runsaasti vitamiineja, kivennäisaineita ja ravintokuitua mutta,  ainakin kevyeksi valmistettuna, suhteellisen vähän energiaa. Asiasta on olemassa monia ravintosuosituksia, ruokaympyröitä, -kolmioita ja lautasmalleja.
Usein salaattiin lisätään salaattikastiketta, joita on kehitetty eri salaatteihin hyvin monia erilaisia. Salaatin aineksina voi käyttää esimerkiksi lihaa, äyriäisiä, munaa ja majoneesia.
Salaattiannos voi olla myös kevyenä pääruokana, vaikkapa illanistujaisiin, tai alkuruokana. Sitä käytetään myös esimerkiksi leipien täytteenä.
Salaatti on myös eräiden lehtivihannesten nimitys, esimerkiksi lehtisalaatti ja keräsalaatti (Lactuca sativa) sukulaisineen. Kasvia tiedetään käytetyn ruokiin jo tuhansia vuosia , joten kokeilla on ollut runsaasti aikaa kehittää salaattiruokien variaatioita. Monet salaatit sisältävät runsaasti energiaa ja energiapitoisia valmistusaineita. Nimeä salaatti käytetään yleisesti silloinkin, kun valmistusaineissa ei ole lainkaan kyseistä kasvia.
Sana salaatti tulee ranskan kautta latinan sanasta salata ’suolainen’.
Naamari

Naamari, naamio tai maski on kasvojen peitteeksi tarkoitettu väline. Naamioksi kutsutaan naamioitumiseen tarkoitettua kasvonpeitettä. Naamariksi tai maskiksi kutsutaan etenkin suojaavia välineitä, kuten kaasunaamaria.
Naamareita on käytetty esimerkiksi uskonnollisissa tai sosiaalisissa seremonioissa, hautajaisissa, hedelmällisyysriiteissä, sairauksien hoidossa, juhlissa ja sodissa. Niiden avulla voidaan esittää hahmoja teatterissa tai mytologisissa esityksissä. Naamareita käytetään myös monenlaiseen suojautumiseen eri yhteyksissä kuten sodassa tai huonolla säällä.
1900-luvun alussa jotkut länsimaiset taiteilijat kuten Pablo Picasso, Henri Matisse ja André Derain ottivat taiteeseensa vaikutteita afrikkalaisista ja länsioseanialaisista naamareista.
Rikolliset käyttävät usein naamiota tunnistamisen vaikeuttamiseksi. Suomalainen shock-rock-yhtye Lordi käyttää aina esiintyessään julkisesti naamareita.
Auguste Beernaert

Auguste Marie François Beernaert (26. kesäkuuta 1829 Oostende – 6. lokakuuta 1912 Luzern) oli belgialainen valtiomies. Hän toimi Belgian pääministerinä vuosina 1884–1894 sekä ministerinä useita kertoja. Hänelle myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto yhdessä ranskalaisen Paul Balluet d’Estournelles de Constantin kanssa.
August Beernaert oli katolinen flaami. Hänen isänsä oli valtion virkamies. Beernaert suoritti klassiset lukio-opintonsa äitinsä opastuksella ja valvonnassa. Tämän jälkeen hän suoritti oikeustieteellisen loppututkinnon Leuvenin yliopistossa ja vieraili tämän jälkeen useissa eurooppalaisissa yliopistoissa: Pariisissa, Berliinissä ja Heidelbergissä. Nain hän saattoi verrata erilaisia oikeustieteen opetusmenetelmiä. Nämä kokemuksensa hän toi mukanaan Belgian sisäministeriöön ja laati niistä myös julkaisun.
Beernaert teki myös menestyksellisen uran asianajajana ja kirjoittautui asianajajarekisteriin vuonna 1853. Tällöin hän erikoistui verojuridiikkaan. Vuonna 1873 Belgian katolinen puolue kutsui hänet johtamaan työ-, rautatie- ja liikenneministeriötä.
Hänestä tuli Belgian hallituksen pääministeri vuonna 1884 ja tämän tehtävän aikana, joka kesti vuoteen 1894 saakka, hän sai hyväksytyksi ensimmäiset Belgian sosiaalilait. Hänellä oli myös merkittävä rooli Belgian Kongon hankkimisessa ja sen kehittämisessä.
Teräsrautelan koulu

Teräsrautelan koulu on turkulainen peruskoulun alakoulu, joka toimii kahdessa paikassa, Teräsrautelassa (Korkkisvuorenkatu 14) ja Suikkilassa (Talinkorventie 16). Molemmissa yksiköissä annetaan vuosiluokkien 1–6 opetusta, yhteensä lähes 300 oppilaalle.
Koulun rehtori Johanna Erkkilä äänestettiin keväällä 2018 Turun Seutusanomien lukijaäänestyksessä Länsi-Turun positiivisimmaksi henkilöksi.

Historiaa

Teräsrautelan koulun Teräsrautelan yksikkö toimii vuonna 1956 valmistuneessa koulurakennuksessa, jonka on suunnitellut Heikki Sarainmaa Turun kaupungin rakennusosastolla. Alun perin Teräsrautelan kansakouluksi rakennetussa kiinteistössä on toiminut myös kirjasto, ja siinä on aiemmin ollut talonmiehen asunto.
Teräsrautelan kansakoulun ensimmäisiä opettajia oli myöhemmin Akavan puheenjohtajana tunnettu Voitto Ranne. 
Suikkilan ala-aste, nykyisin Teräsrautelan koulun Suikkilan yksikkö, on perustettu vuonna 1972 ja laajennettu lisärakennuksella 1990-luvulla. Alun perin sen suunnitteli koko Suikkilan lähiön arkkitehtina toiminut Pekka Pitkänen.
Mustalampi (Muurame, Rannankylä)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,1 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 29 700 kuutiometriä eli 0,0000 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 1,4 metriä ja suurin syvyys on 3,6 metriä. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Punasillanojan valuma-alueeseen (14.289) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 121,6 metriä mpy.