google/wiki40b huggingface dataset:
Nemesis (mytologia)

Nemesis (m.kreik. Νέμεσις) on kreikkalaisessa mytologiassa jumalaisen koston henki niitä vastaan, jotka sortuvat hybrikseen. Hän on koston ruumiillistuma säälimättömän jumalattaren hahmossa. Nimi Nemesis liittyy kreikan kielen sanaan νείμειν, joka tarkoittaa lähinnä "antaa ansionsa mukaan".
Vääjäämätön jumalainen kosto on yksi hellenistisen maailmankatsomuksen pääteemoista, joka yhdistää Sofokleen tragedioita ja monia muita kirjallisia tuotoksia. Joissain tarustoissa Nemesis synnytti munan, josta kuoriutuivat kahdet kaksoset: Helena ja Klytaimestra sekä dioskuurit Kastor ja Polydeukes.
Nemesis-sanaa käytettiin homeerisisissa runoissa ainoastaan abstraktina henkilöitymänä. Hesiodos kertoo, kuinka "Nyks synnytti Nemesiksen kuolevaisia vaivatakseen". Nemesis esiintyy vielä konkreettisemmassa muodossa eepoksessa Kypria.
Vaikka Nemesis onkin leppymätön oikeudenjakaja – siis oikeuden, jonka on määritellyt Zeus Olympoksen hallitsemassa maailmassa – on selvää, että Nemesiksen palvonta ulottuu aikaan ennen Zeusta. Hänestä tehdyt kuvat yhdistävät hänet toisiin jumalattariin, jotka ovat ilmentymiä aiemmasta Äiti Maasta: Kybele, Rhea, Demeter ja Artemis.
Rhamnuksen jumalattarena Nemesistä kunnioitettiin ja lepyteltiin muinaisessa pyhäkössä syrjäisellä Rhamnuksen alueella Koillis-Attikassa. Siellä häntä pidettiin Okeanoksen, maailman läpi virtaavan alkujoen tyttärenä. Pausanias huomasi siellä häntä symboloivan patsaan. Sillä oli hirvensarvet, ja pienet Niket muassaan. Patsaan oli tehnyt Feidias Marathonin taistelun (490 eaa.) jälkeen veistäen sen Paroksen marmorista, jonka itsevarmat persialaiset olivat tuoneet mukanaan ajatellen tehdä siitä muistomerkin odotetun voiton kunniaksi.
Sana Nemesis on alun perin tarkoittanut onnentuojaa – tosin ei hyvän eikä pahan – yksinkertaisesti kullekin ansionsa mukaan. Sittemmin nemesis edusti katkeruutta, jonka aiheutti mikä tahansa häiriö tähän ansioiden ja onnen väliseen tasapainoon; oikeudentajua, joka ei voinut sallia tällaisen tapahtua rankaisutta. Nimi yhdistettiin yleensäkin katkeruuden tunteeseen. Neljännestä vuosisadasta alkaen Nemesis, tasapainottaen onnea sattumanvaraisesti jakavaa Fortunaa, voitiin liittää Tykheen.
Kreikkalaisessa tragediassa Nemesis esiintyy pääasiassa rikosten kostajana ja hybriksen rankaisijana ollen siten sukua Atelle ja Erinyksille. Yleensä Nemesis kuvataan Okeanoksen tai Zeuksen tyttärenä, mutta Hesiodoksen mukaan hän oli Ereboksen ja Nyksin lapsi. Nemesistä on kuvailtu myös pelkästään Nyksin tyttäreksi.
Kashmirinnakkeli

Levinneisyys

Kashmirinnakkelia tavataan Afganistanissa, Intiassa, Nepalissa ja Pakistanissa. Lajin on raportoitu olevan yleinen itäisessä Afganistanissa, Pakistanissa ja Luoteis-Intiassa sekä melko yleinen Nepalissa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
KNM Ula (S300)

Palvelus

Harjoitustorpedo vaurioitti alusta koejoissa 1989.
Discovery Museum

Discovery Museum on museo Newcastle upon Tynessä. Sen kokoelmat liittyvät tieteen ja teknologian historiaan, erityisesti merenkulun historiaan ,yhteiskuntaan ja sotilashistoriaan.
ISO 3166-2:EE

ISO 3166-2:EE on ISO-standardointijärjestön standardi, joka määrittää geokoodit Virolle. ISO 3166-2:EE on ISO 3166-2 -standardin osajoukko, joka määrittää 15 maakunnan koodit.
Sumatranviidakkoharakka

Levinneisyys

Sumatranviidakkoharakkaa tavataan Sumatran ja Borneon saarilla. Lajin populaatiota ei ole arvioitu, mutta sen on raportoitu olevan melko yleinen Sumatralla ja yleinen Borneossa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tsuba

Tsuba (jap. 鍔) on japanilaisissa aseissa, kuten katanassa, tachissa ja naginatassa, käytetty kädensuoja. Muiden väistimien tavoin sen tarkoitus on varjella miekkakättä vastustajan iskuilta sekä estää käden liukuminen terälle vedon ja miekkailun aikana.
Kuten miekanterätkin, aidot tsubat valmistettiin erityisellä huolellisuudella ja näyttävän koristelunsa ansiosta ne lukeutuvat miekkojen osista arvokkaimpiin. Näin ollen ne olivat aikoinaan Japanissa perhekalleuksia, jotka sukua edustavine tunnuksineen kulkeutuivat sukupolvelta toiselle. Nykyään ne ovat myös merkittäviä japanilaisperäisiä keräilytavaroita.
Tsubat voidaan pääosin jakaa kahteen kategoriaan materiaaliensa perusteella: rautaiset kuuluvat niin kutsuttuun tetsu-ryhmään ja pehmeistä metalleista valmistetut tsubat tunnetaan taas nimellä kinko. Kinko-tyypin tsubat koostuvat lähinnä eri kupariseoksista, joihin lukeutuvat muun muassa shakudō (kupari-kulta) ja shibuichi (kupari-hopea).
Useimmiten tsuban muoto on pyöreä, mutta se toisaalta vaihtelee sepän tyylistä riippuen. Eräs tunnetuimmista ei-pyöreistä tsubista on Miyamoto Musashin miekassa ollut kahdesta soikiosta koostunut väistin.
Johtamiskoulutusinstituutti

Johtamiskoulutusinstituutti (lyh. JKI) sijaitsee Turussa ja on yksi seitsemästä Turun kauppakorkeakoulun Yritystoiminnan tutkimus- ja koulutuskeskuksen (lyh. YTKK) yksiköstä. Se kehittää, suunnittelee ja toteuttaa johtamiskoulutusta. Yksikön asiakkaina ovat sekä yritykset että julkisen sektorin organisaatiot ja erityisesti henkilöt, jotka toimivat näissä organisaatioissa asiantuntija- ja johtotehtävissä. Johtamiskoulutusinstituutin järjestää eMBA Turku -ohjelmaa, joka on kansainvälinen, virallisesti akkreditoitu johtamiskoulutusohjelma. Tämän lisäksi se tarjoaa sekä yrityksille että julkisen sektorin organisaatioille muita pitkäkestoisia johtamiskoulutusohjelmia sekä organisaatiokohtaisesti räätälöityjä inhouse -koulutusjaksoja.
Silva (Kiikala)

Silva on kylä Kiikalassa Salossa. Kylä sijaitsee yhdystien 2410 varrella Kiikalan kirkonkylän lounaispuolella. Sen lähimpiä naapurikyliä ovat Kiikalan Saari pohjoisessa ja Kiikalan Yltäkylä etelässä. Kylässä on Kiikalan kunnan vuonna 1968 perustama Härjänvatsan uimala samannimisen järven rannalla.

Luonnonympäristö

Silvan kylä kuuluu yhdessä Vanhakylän, Hitolan, Kiikalan kirkonkylän, Komisuon, Pappilan ja Saaren kylien kanssa "Kiikalan järvikaustaksi" nimitettyyn kulmakuntaan, jonka kylät ovat sijainneet 1900-luvulla tapahtuneessa järvenlaskussa viljelysmaaksi kuivatetun Kiikalan Kurajärven rannoilla.
Kylän takamaat ulottuvat Kolmanteen Salpausselkään kuuluvan Kiikalannummen reunamuodostumakompleksin laidoille. Täällä kylän kaakkoisrajana on Kiskonjoen–Perniönjoen vesistöön kuuluva Varesjoki, jonka lähdepohjainen jyrkkärinteinen notko kuuluu suuren osan Kiikalannummesta käsittävään Hyyppärän harjualueen Natura 2000 -suojelualueeseen. Varesjoen notkon varressa kylän alueelle jää suppapainanteeseen muodostunut Härjänvatsan lampi.

Historia

Historialtaan Silva on yksinäistalo eli yhdestä maakirjatalosta muodostunut kylä. Silvan talon talouskeskus sijaitsee edelleen vanhalla paikallaan lähellä entistä Kurajärven rantaa.

Asutus ja elinkeinot

Sijainti lähellä kirkonkylää ja Paraisten Kalkin perustamaa tiilitehdasta Varesjoen varessa Kiikalannummella Saaren kylän puolella toi kylään 1960-luvulla pientaloalueen, jonka Kiikalan kunta perusti Silvan talosta ostamalleen maalle. Asuinalueen ympäristössä on myös joitakin teollisuustontteja ja kuntorata. Kun hankittuun maapalstaan kuului myös Härjänvatsan harjulampi, kunta perusti vuonna 1968 sen rannalle nykyisen Silvantien varteen edelleen käytössä olevan uimalan saunoineen ja hyppytorneineen.
Somatotyypit

Somatotyypit ovat yhdysvaltalaisen psykologin W. H. Sheldonin määrittelemiä ihmisen vartalotyyppejä. Kirjassaan Atlas of Men (1945) Sheldon esittää luokittelujärjestelmän, jossa hän luokittelee ihmiskehot kolmeen ryhmään; ektomorfiseen, mesomorfiseen ja endomorfiseen. Sheldonin tyypittelyssä ihminen on harvoin puhdas yhden somatotyypin edustaja, yleensä ihmisissä on hänen mukaansa piirteitä eri vartalotyypeistä.
Sheldon liitti vartalotyypitykseensä myös luonteenpiirteitä. Lihavuuteen taipuvainen endomorfi on seurallinen ja mukavuudenhaluinen. Pitkä ja hoikka ektomorfi viihtyy sosiaalisten kontaktien sijaan paremmin kirjojen seurassa ja lihaksikas mesomorfi on rohkea, jäykkä ja tunteeton luonne. Nämä Sheldon näki kuitenkin vain yleistyksinä, ja harva oli hänen mukaansa lajityyppinsä puhdas edustaja.
Nykyään Sheldonin käsityksiä ei enää pidetä tieteellisinä.

Vartalotyypit

Ektomorfi (leptosomi) on hoikka ja pitkä, myös lantio ja hartiat ovat kapeat. Tällaisen vartalotyypin edustajan on vaikea kasvattaa lihasmassaa tai saada lisää painoa. Sheldonin mukaan ektomorfisella henkilöllä hermokudos on hallitseva kudos.
Ektomorfit ovat yleensä notkeita ja he omaavat hyvät valmiudet kestävyyslajeihin. Aerobisen liikunnan sijaan puhtaan lajityypin edustajan kannattaa panostaa kuntosaliharjoitteluun.
Endomorfi (pyknikko) on luonnostaan pyöreä ja kerää helpommin rasvakudosta kuin muut vartalotyypit. Toisaalta endomorfin on muita vartalotyyppejä helpompaa lisätä sekä venyvyyttä että lihasvoimaa tasaisesti.
Kehon painopiste on vatsan ympärillä ja luusto on normaali tai hento. Kyseisen vartalotyypin edustaja lihoo helposti, ja hänen on vaikea laihtua. Endomorfisella dominoivat umpieritystoimintaa säätelevät kudokset.
Mesomorfilla (atleetti) on ruumiinrakenteen tyyppi, joka kuuluu William Sheldonin luomaan vanhentuneeseen ruumiinrakenteen tyyppiin. Sille on luonteenomaista vahvat luut ja lihaksikkuus. Sheldonin mukaan rakenteeseen liittyy somatononinen persoonallisuus. Sitä hallitsevat kudokset ovat lihakset ja sidekudos. Puhdas lajityypin edustaja on lihaksikas ja hänellä on voimakas luusto. Rasvaprosentti on yleensä alhainen.
Mesomorfille lihasta kertyy helposti, mutta venyvyyden kanssa on ongelmia. Vartalotyypille suositeltavia liikuntamuotoja ovat aerobiset ja liikkuvuutta lisäävät lajit.
Verisuonten laajeneminen ja supistuminen tapahtuu erittäin nopeasti ja siksi heitä harvoin huimaa. Tästä syystä atleetti kestää hyvin myös kylmää.
Lincoln Bank Tower

Lincoln Bank Tower (suom. 'Lincolnin pankkitorni') on art deco -tyyliin rakennettu pilvenpiirtäjä Fort Waynen kaupungissa Indianan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Rakennusta ryhdyttiin rakentamaan vuonna 1929 ja se valmistui vuonna 1930. Rakennus on 95 metriä korkea. Arkkitehtina toimi Alvin M. Strauss. Lincoln Bank Tower oli Indianan osavaltion korkein rakennus aina vuoteen 1962 asti, ja Fort Waynen korkein rakennus vuoteen 1970, jolloin rakennettiin 103-metrinen Fort Wayne National Bank (nykyään PNC Center). Rakennus on nykyään toimistokäytössä.
9. divisioona (talvisota)

9. divisioona oli Suomen armeijan divisioona talvisodan aikana. Divisioonan käymistä taisteluista merkittävimmät olivat Suomussalmen taistelu ja Raatteen tien taistelu. Divisioona kuului talvisodan aikana Pohjois-Suomen Ryhmään, joskin divisioonan joukoista siirrettiin talvisodan aikana useita joukko-osastoja muihin rintamasuuntiin.

Perustaminen

9. divisioona perustettiin Perä-Pohjolan sotilasläänissä (Oulu–Kemi-alueella) pääosin 11.-13. lokakuuta 1939 välisenä aikana (siis jo ennen varsinaisen YH:n julistamista) suoraan Päämajan alaisuuteen.
9. divisioona pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaiseksi, mutta erityisesti 9. divisioona lokakuun alkupuolella perustetuista divisioonista jäi vajaavahvuiseksi.

Keskittäminen

9. divisioonaa ei YH:n aikana keskitetty pois perustamisalueeltaan, jonne se jäi ylipäällikön reserviksi.

Tappiot

9. divisioona oli talvisodan suurimmat tappiot kärsinyt divisioona. Tappioiden syynä on pidettävä mm. hyökkäyksellisiä sotatoimia (Suomussalmi ja Raatteen tie) sekä erittäin ankaria luonnonolosuhteita (jotka johtivat mm. paleltumisiin).
9. divisioonan tappiot olivat noin 1 030 kaatunutta, noin 150 kadonnutta ja noin 3 360 haavoittunutta, joten kokonaistappioiksi muodostui noin 4 540 miestä.
Marko Jantunen

SM-liiga ja ulkomaat

Jantunen aloitti uransa Lahden Kiekkoreippaassa ja pelasi ensimmäisen SM-liigakautensa 1990–1991 samassa seurassa, jonka nimi oli kuitenkin vaihtunut Hockey-Reippaaksi. Hän siirtyi kaudeksi 1992–1993 KalPaan. Kauden 1993–1994 hän pelasi TPS:n riveissä voittaen SM-hopeaa sekä SM-liigan maalikuninkuuden 29 maalilla. 
TPS-kauden jälkeen Jantunen pelasi kaksi kautta Elitserienin Västra Frölundassa, jossa hän voitti Ruotsin-mestaruushopeaa sekä pistekuninkuuden yhdessä Peter Forsbergin kanssa kaudella 1995–1996. Kaudella 1996–1997 hän pääsi pelaamaan kolme NHL-ottelua Calgary Flamesissa. Seura oli varannut Jantusen jo vuonna 1991, kun hän pelasi Hockey-Reippaassa. NHL:n sijaan Jantunen pelasi suurimman osan kaudesta Calgaryn farmijoukkue Saint John Flamesissa AHL:ssä, joten Jantunen palasi Frölundaan kesken kauden. Kauden päätteeksi Jantunen pääsi edustamaan Suomea MM-kotikisoissa. Kaudeksi 1999–2000 Jantunen siirtyi Färjestads BK:hon, jossa hän voitti Ruotsin mestaruuden vuonna 2002 ja hopeaa vuosina 2001 ja 2003.
Kaudeksi 2003–2004 Jantunen siirtyi SM-liigassa pelanneeseen Jokereihin, jossa hän voitti SM-hopeaa vuonna 2005. Kaudeksi 2006–2007 Jantunen palasi kotikaupunkiinsa Lahteen ja Pelicansiin, jossa hän lopetti jääkiekkouransa kauden 2009–2010 jälkeen. Jantunen pelasi SM-liigassa yhteensä 520 ottelua, joissa hän teki pisteet 170+244=414.

Paluu kaukaloon

Jantusen nimi palasi jääkiekkouutisiin alkusyksyllä 2015, kun II-divisioonassa Etelälohkossa pelaava hollolalainen HC Giants ilmoitti Jantusen tehneen sopimuksen seuran kanssa. Jantunen tulee toimimaan pelaaja–valmentajan roolissa ja sopimus onkin osa Jantusen työkokeilua seurassa.

Yksityiselämä

Jantunen on kärsinyt päihdeongelmista, jotka vaikuttivat myös hänen pelaajaurallaan: Kaudella 2005–2006 hänen sopimuksensa Jokereiden kanssa purettiin liiallisen ja toistuvan alkoholin käytön takia. Kaudella 2008–2009 Lahden Pelicans laittoi hänet muutamaksi peliksi sivuun kurinpidollisten toimien takia. Syynä oli runsas alkoholinkäyttö.
Vuonna 2014 Päijät-Hämeen käräjäoikeus tuomitsi Jantusen kolmen kuukauden ehdolliseen vankeuteen rattijuopumuksista ja huumausaineen käyttörikoksista. Jantunen on julkisuudessa kertonut käyttäneensä kokaiinia ja amfetamiinia. Hän on ollut käyttämättä huumausaineita vuoden 2015 syyskuusta saakka käytyään katkaisuhoidossa. Hän opiskelee liikuntaneuvojaksi ja hänen on määrä valmistua ammattiin vuonna 2018.
Jantusella on kaksi poikaa, joista vanhempi, Jonne Jantunen pelaa Lahden Pelicansin edustusjoukkueessa.  Markolla on myös toinen poika Jesse Jantunen. Jantusesta ilmestyi syyskuussa 2016 Marko Lempisen toimittama 328-sivuinen kirja Läpi Helvetin (Otava, 2016, ISBN 978-951-130-522-4).
Kansallisen tunnustuksen risti

Kansallisen tunnustuksen risti (latv. Atzinības krusts) on historiallisesti katsottuna vanhin Latvian ritarikunnista. Latvialaisena ritarikuntana se perustettiin kuitenkin vasta vuonna 1938 yhdessä Vesthardus-ritarikunnan kanssa. Tällöin Latvian presidentti Kārlis Ulmanis antoi perustamista koskevan asetuksen. Ritarikuntaa sanotaan myös Latvian Ansioritarikunnaksi. Ranskaksi ritarikunnan nimi on Croix de la Reconnaissance.
Ritarikunta perustettiin ensimmäisen kerran toukokuussa vuonna 1710 Liepājassa. Perustaja oli Kuurinmaan herttua Friedrich Wilhelm. Hän halusi perustaa ritarikunnan Kuurinmaan jälleenrakentamisen kunniaksi suuren Pohjan sodan jälkeen. Vuonna 1938 ritarikunnan perustamisen taustalla oli Kuurinmaan ja Zemgalen loistokkaan menneisyyden muisto. Vuonna 1938 ritarikunta perustettiin uutena ritarikuntana, ja sen linkki menneeseen Kuurinmaan ritarikuntaan on lähinnä symbolinen. Ritarikunnan toiminta lakkautettiin, kun Neuvostoliitto oli miehittänyt Latvian. Latvian ensimmäisen itsenäisyyden aikana kunniamerkki myönnettiin yli 3 900 henkilölle, joista 21 sai suurristin ja mitaliluokan merkkejä myönnettiin yli 2 100 henkilölle.
Ritarikunta perustettiin uudelleen vuonna 2004 presidentti Vaira Vīķe-Freibergan annettua lakiesityksen Latvian ritarikunnista. Kansallisen tunnustuksen ristin kunniamerkeillä palkitaan esimerkiksi huomattavista palveluksista isänmaan hyväksi politiikan, kulttuurin, tieteen ja urheilun aloilla.
Kunniamerkit suunnitteli kuvanveistäjä Gustavs Šķilters. Ritarikunta jakaantuu viiteen luokkaan: suurristin komentajat (suurristi), suurupseerit (1. luokan komentajamerkki), komentajat (komentajamerkki), upseerit (1. luokan ritarimerkki) ja ritarit (ritarimerkki). Siinä on lisäksi kolme mitaliluokkaa – kultainen, hopeinen ja pronssinen. Ritarikunnan risti on valkoemaloitu maltanristi, jossa on kullatut reunat. Ristin sakarat liittyvät toisiinsa yhteensä kahdeksan pyöreän linkin välityksellä. Ristin keskuskuviossa on suuri valtionvaakuna ja vuosi 1938. Kunniamerkin kääntöpuolella on Kuurinmaan herttuakunnan vaakuna ja vuosi 1710. Ristin kääntöpuolen sakaroissa on ritarikunnan tunnuslause ”Pour les honnêtes gens” (”rehellisille ihmisille”). Ritarikunnan nauha on väriltään tummanpunainen, ja nauhassa on hopeiset juovat molemmissa ulkoreunoissa. 
Suurristi, suurupseerin risti ja komentajan risti ovat kaikki halkaisijaltaan 49 mm. Upseerin ja ritarin ristit ovat halkaisijaltaan 40 mm. Suurristiä kannetaan 110 mm leveässä nauhassa. Naisten nauhan leveys on 75 mm. Suurristin rintatähti on halkaisijaltaan 75 mm ja suurupseerin vastaava tähti on halkaisijaltaan 70 mm. Rintatähti on ritarikuntaristi suuremmassa muodossaan. Suurupseerien ja komentajien nauhanleveys on 32 mm. Upseerit ja ritarit kantavat merkkiään rinnassa 32 mm nauhassa.
Ritarikunnan mitalit ovat halkaisijaltaan 30 mm ja ne kannetaan 32 mm nauhassa. Mitaliin on kuvattu ritarikuntaristi ja kääntöpuolelle kruunu, rengas ja teksti ”Ajatuksia ja työtä Latvian hyväksi”.
Sergel (yritys)

Historia

Vuonna 1988 Ruotsin valtion telelaitoksen (Televerket) ydintoiminta muokattiin uudelleen, muun muassa perustamalla perintäosastosta itsenäinen yritys. Muutto toimistotaloon keskelle Tukholmaa Sergelin torin varrelle ratkaisi yrityksen nimikysymyksen. Yhtiön nimeksi tuli Sergel Inkasso AB.
Vuonna 1996 Sergel laajensi toimintaansa tarjoamalla myös luottokelpoisuuden ja maksukykyisyyden arviointipalveluja. Samalla yrityksen nimeksi tuli Sergel Kredittjänster AB. Pari vuotta myöhemmin palveluihin liitettiin maksupalvelut, reskontrapalvelut, lakipalvelut ja Aktiv-perintäpalvelut. Vuonna 2000 Sergel alkoi tarjota laskutuspalvelukokonaisuutta, johon kuuluivat koonti-, hinnoittelu-, laskutus- ja CRM-palvelut.
Poliisiopisto (animaatiosarja)

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo piirrossarjan olevan heppoisesti toteutettu ja lattean kiltti. Hän antaa niiden VHS-tallenteelle yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Rabbe Enckell

Elämäkerta

Rabbe Enckell valmistui ylioppilaaksi Svenska normallyceumista ja opiskeli taidehistoriaa Helsingin yliopistossa sekä maalaustaidetta Marcus Collinin maalauskoulussa. Hän julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa Dikter vuonna 1923 ja järjesti seuraavana vuonna ensimmäisen taidenäyttelynsä. Vuosikymmenen lopulla hän liittyi Quosego-ryhmittymään, joka oli kiinnostunut kansainvälisistä kirjallisista ilmiöistä sekä Sigmund Freudin kehittämästä psykoanalyysista. Hän matkusteli paljon, muun muassa Ranskassa ja Italiassa. Hänen tyylinsä alkoi kehittyä 1930-luvulla kokeellisuudesta kohti klassisempaa ilmaisua. Enckellin runot käsittelivät luontoa ja ihmiskohtaloa, ja hän tarkasteli näytelmissään myös antiikin myyttejä (Orfeus ja Eurydike, 1938; Agamemnon, 1949). 
Enckellin edustamaa ajatonta klassillisuutta ja yksilöllisyyttä alettiin vastustaa 1960-luvun lopulla mustavalkoisen politisoitumisen aikana. Vasemmistolaisnuorten arvosteluissa häntä pidettiin konservatiivisena ja porvarillisena jäänteenä, josta oli päästävä pian eroon.
Kaikkiaan Enckell julkaisi yli 40 kirjallista teosta, ja hän kirjoitti tutkielmia myös kirjallisuudenteoriasta. Hän sai kunniatohtorin arvon Helsingin yliopistosta vuonna 1960 ja Uppsalan yliopistosta 1963 ja taiteen akateemikon arvonimen vuonna 1972. Hän kuoli syöpään vuonna 1974.
Enckellin vanhemmat olivat professori Karl Enckell (1853-1937) ja Vesta Charlotta Edgren (k. 1947) ja hänen veljiään olivat kirjailija ja kirjallisuudentutkija Olof Enckell (1900–1989) sekä taidemaalari Torger Enckell (1901–1991). Rabbe Enckell oli kolmesti naimisissa (Heidi Runeberg, Alice Kaira, Aina Erikson). Hänen poikansa psykiatri ja kirjailija Mikael Enckell on julkaissut kolmiosaisen elämäkerran isästään Rabbe Enckellistä.
Kuningasarkontti

Historia

Kuningasarkontin virka perustettiin niin kutsuttujen pimeiden vuosisatojen aikana, jolloin Ateenan kuninkaan virka jaettiin kolmelle arkontille. Ateenalaisen perinteen mukaan tämä tapahtui kaupungin viimeisen kuninkaan Kodroksen kuoltua vuonna 1068 eaa. Varmuudella virka oli olemassa viimeistään arkaaisen kauden alkupuolella 700-luvun eaa. lopulla. Aluksi johtoasema valtiossa annettiin kuningasarkontille, jossa virassa toimi ateenalaisen perinteen mukaan ensimmäisenä Kodroksen poika Medon. Muiden kahden arkontinviran haltijat valittiin eupatridien eli ylimystösukujen keskuudessa äänestämällä.
Kuningasarkontin virka oli aluksi elinikäinen ja säilyi perinnöllisenä Medontidai-suvussa eli Medonin suvussa tämän kahdentoista seuraajan aikana, ja se on tuossa vaiheessa ollut todennäköisesti käytännössä monarkiaa toisella nimellä. Vuonna 752 eaa. arkonttien virkakausi rajattiin kymmeneen vuoteen. Vuonna 714/713 eaa. kuningasarkontin virka avattiin kaikille Ateenan ylimystösuvuille. Eponyymi arkontti asetettiin oletettavasti jommassa kummassa näistä vaiheista arvoasteikossa kuningasarkontin edelle valtion päämieheksi, mikä merkitsi lopullista loppua vanhalle kuninkuudelle, sillä tämän jälkeen kuningasarkontti oli hierarkiassa toisena.
Vuonna 683/682 eaa. kaikkien arkonttien virkakauden pituus rajattiin yhteen vuoteen. Solonin lakien myötä noin vuonna 594 eaa. myös kuningasarkontit, samoin kuin muut arkontit, alettiin valita arpomalla fylejen valitsemista ehdokkaista, jotka kuuluivat kahteen ylimpään pentakosiomedimnoi-luokkaan. Kleistheneen uudistuksista lähtien, toisin sanoen demokratian kaudella, kuningasarkontit ja muut arkontit valittiin ekklesiassa eli kansankokouksessa arpomalla. Noin vuodesta 479 eaa. lähtien virka oli avoin toiseksi ylimmälle hippeis-luokalle ja vuodesta 457 eaa. lähtien kolmanneksi ylimmälle zeugitai-luokalle.

Tehtävät

Kuningasarkontti peri Ateenan kuninkaalla aiemmin olleet uskonnolliset tehtävät toimien eräänlaisena Ateenan kaupunkivaltion ylipappina. Kuningasarkontti johti Eleusiin mysteereitä, minkä vuoksi hänen täytyi olla itse mysteereihin vihitty, ja hän uhrasi Eleusinionissa. Kuningasarkontti johti myös Lenaia- ja Anthesteria-juhlia ja suoritti muinaisilta ajoilta periytyneitä uhritoimituksia.
Kuningasarkontin eteen tuotiin myös syytökset jumalattomuuksista sekä pappeuksiin liittyvät epäselvyydet. Hän johti kaikkia areiopagin neuvoston oikeudenkäyntejä eli ainakin klassisella kaudella istuntoja, jotka koskivat uskonnollisia lakeja tai murhatapauksia.
Myös kuningasarkontin puolisolle (βασίλισσα, basilissa tai βασίλιννα, basilinna, ”kuningatar”) kuului tiettyjä kulttitehtäviä ja uhritoimituksia. Siksi puolison tuli olla puhdasverinen Ateenan kansalainen, joka ei ollut aiemmin ollut aviossa. Anthesteria-juhlaan liittyi basilissan rituaalinen avioliitto Dionysoksen kanssa.
Kuningasarkontilla oli käytössään kaksi avustajaa (πάρεδροι, paredroi) tehtäviensä hoitamisessa. Kuningasarkontin käytössä oli alun perin Bukoleion, joka sijaitsi Ateenan niin kutsutulla Arkaaisella agoralla. Myöhemmin toimipaikaksi tuli Kuninkaallinen stoa (Stoa basileios), joka sijaitsi kaupungin klassisella Agoralla.