Egyptin vallankaappaus 2013

Mursi presidentiksi

Arabikevääseen liittynyt Egyptin vallankumous kaatoi vuoden 2011 alussa Egyptin pitkäaikaisen varsin itsevaltaisesti hallinneen Hosni Mubarakin. Monet Mubarakia kaatamassa olleet mielenosoittajat palasivat osoittamaan mieltä nyt sotilasneuvostoa vastaan. Mutta sotilasneuvosto lupauksensa mukaisesti siirsi maata vaaleihin.
Islamistien Mohammed Mursi valittiin kesällä 2012 Egyptin presidentiksi vuoden 2011 vallankumouksen jälkimainingeissa. Islamistit voittivat vuoden 2012 parlamentinvaalitkin, koska sekulaari oppositio oli hajanainen.

Parlamenttiongelmia

Perustuslakineuvosto päätti hajottaa 14. kesäkuuta 2012 vasta vaaleilla valitun parlamentin, kun 2/3 paikoista oli täytetty vastoin perustuslakia lain hiljattaisesta muutoksesta johtuen. Vastoin sotilasneuvoston ja perustuslakituomioistuimen ohjeita Mursi salli armeijan hajottaman parlamentin jälleen kokoontua, koska enemmistö sen edustajista oli islamilaisia. Mursi suostui myöhemmin hajottamaan parlamentin. Tämä kieli kitkasta sotilaiden ja Mursin välillä.

Kiista islamisaatiosta

Muslimiveljeskunnan asiaa ajava Mursi keskitti käytännössä vallan itselleen ja Muslimiveljeskunnalle. Mursi pyrki luomaan islamilaisen valtion itsevaltaisin ottein. Vaikka Mursi olikin demokraattisilla vaaleilla valittu, demokratia-oppositio kääntyi
Mursia vastaan. Armeija ajoi Mursin kaatamista, koska pelkäsi Muslimiveljeskunnan vähentävän sille tulevaa rahallista tukea.
Maallistuneet tahot vastustivat valtion islamisaatiota ja halusivat pitää valtion ja uskonnon erillään niin kuin aiemmin oli ollut. Mursia vastustava oppositio sanoi islamilaisten ajavan vain omia etujaan. Mursin vastustajat mm Tamarod-liike syyttivät Mursia maan talousongelmien jatkumisesta ja itsevaltaisesta pyrkimyksestä maan islamisaatioon. Mursin kannattajat nostivat oikeusjuttuja kolmen suuren opositiopuolueen johtajia vastaan. Ennestäänkin iso työttömyys paheni Mursin hallitessa, koska talous ei kasvanut kyllin nopeasti.
Sähkön ja bensan saantiongelmat ärsyttivät tavallisia egyptiläisiä.
Niinpä Mursin hallituksen ja opposition välillä oli sovittelematon ristiriita.

Kriisiin

Mursin vastustajat aloittivat mielenosoitukset, ja keräsivät yli 22 miljoonaa nimeä Mursia vastaan, mikä oli enemmän kuin Mursia äänestäneiden määrä.
Mursia vastustavat protestit muuttuivat väkivaltaisiksi sen jälkeen kun turvallisuusjoukkojen sanottiin tappaneen mielenosoittajia. Puhkesi yhteenottoja Mursin vastustajien ja kannattajien välille ja Aleksandriassa Mursin vastustajat hyökkäsivät Muslimiveljeskunnan tiloihin. 26. kesäkuuta Mursi sanoikin erehtyneensä monissa asioissa, kaaoksen uhkaavan ja maan demokratian olevan vaarassa. Sunnuntaina 30. kesäkuuta 2011 jopa 14 miljoonaa marssi kaduilla Mursia vastaan, mutta samaan aikaan Mursia lienee tukenut muutama tuhat.
1. heinäkuuta 2013 oli suuri mielenosoitus Mursia vastaan. Aamulla Kairossa Mursia vastustavat hyökkäsivät muslimiveljeskunnan tiloihin ryöstelemään, hajottamaan ja polttamaan. Oppositioliike Tamarod antoi Mursille seuraavan päivän iltaan aikaa lähteä kansan vastarintakampanjan uhalla.

Uhkavaatimus

Rauhoittakseen maata Egyptin armeija puuttui arabikevään alun jälkeen toisen kerran tapahtumiin antaen uhkavaatimuksen 1. heinäkuuta 2013 vaatien Mursia neuvottelemaan opposition kanssa
ja ratkaisua kiistaan. Muuten armeija puuttuisi tapahtumiin 48 tunnin päästä. Muutama ministeri erosi hallituksesta 1. heinäkuuta.
Mursi ei suostunut opposition vaatimuksiin vallan jakamisesta toisten puolueiden kanssa vaan vaati armeijaa perumaan uhkauksensa. Mursi myös sanoi puolustavansa virkaansa kuolemaan asti, ja syytti Mubarakin tukijoita mielenosoitusten käyttämisestä hyväksi.
3. heinäkuuta Mursin kannattajien ja vastustajien välinen väkivalta jatkui varsinkin Kairossa ja Nasrissa, ja sen pelättiin kiihtyvän.
Armeija ilmoitti Facebookissa sotilaiden olevan valmiit kuolemaan puolustaessaan kansaansa terroristeja, radikaaleja ja hölmöjä vastaan.
Armeija kutsui 3. heinäkuuta 2013 puolueita koolle päättämään kriisin ratkaisusta armeijan suunnitelmien pohjalta, mutta johtavat islamistipuolueet jättäytyivät kutsusta pois.
Vain muutamaa minuuttia ennen kaappausta Mursi ilmoitti muodostavansa yhteishallituksen opposition edustajien kanssa muttei edelleenkään halunnut erota.

Mursi pois vallasta

Armeija miehitti olennaisia kohteita Kairossa mm tv-keskuksen.
3. heinäkuuta 2013 Egyptin armeijan komentaja ja puolustusministeri kenraali Abdel Fattah al-Sisi
julisti Mursin syrjäytetyksi. Kun Tahririn aukion mielenosoittajat kuulivat tästä, he alkoivat juhlia tapahtumaa huutaen mm "Armeija ja kansa - yhdessä!" ja ampuen ilotulitteita.
Armeija pidätti Mursin. Armeija perusteli toimiaan sillä, että Mursi oli menettänyt kansan tuen. Armeija myös hajotti parlamentin ja mitätöi perustuslain.
Armeija ilmoitti pidättävänsä Muslimiveljeskunnan jäseniä. Suomen maanpuolustuskorkeakoulun everstiluutnantti Jari Mäkelä oli hieman yllättynyt siitä että armeija toimi, mutta uskoi toimien syyksi huolen taloudesta ja tällöin myös armeijan ajaneen omaa etuaan. Armeijan merkitys on perinteisesti Egyptissä ollut suuri, ja se pelkäsi Mursin heikentävän valtaansa.
Vallankaappausta tukeneet tahot järjestivät Egyptin hallintoa uudelleen erottamalla
ja nimittämällä uusia ministereitä ja muita valtion virkamiehiä.
Väliakaiseksi presidentiksi tuli maan perustuslakituomioistuimen johtaja Adli Mansur. Mansur ilmoitti tekevänsä yhteistyötä myös muslimiveljeskunnan kanssa. Mansuria kuvattiin puolueettomaksi ja värittömäksi henkilöksi, joka oli sopiva kuohuvan Egyptin johtoon kriisin keskellä.
Armeija tiedotti, ettei se aio puuttua tuleviin mielenosoituksiin summittaisesti, vaan että kaikki saavat osoittaa mieltään.
Presidentti Mansour lupasi uudet parlamenttivaalit vuoden 2013 loppuun mennessä, minkä jälkeen presidentinvaalit.

Ulkomaiden suhtautuminen

Länsimaita huoletti epädemokraattinen vallankaappaus, jonka vastustus oli lännessä silti melko laimeaa. Monet Persianlahden arabimaat kannattivat avoimesti vallankappausta. Venäjän presidentti Putin pelkäsi kaappauksen vievän Egyptiä kohti sisällissotaa. Egyptin kriisi nosti maailmanlaajuisesti öljyn hintoja.

Islamilaisten reaktiot

Muslimiveljeskunta tuomitsi jyrkästi kaappauksen demokratian vastaisena ja laittomana. Mursin kannattajat pyrkivät vallankaappauksen jälkeen mielenosoituksin palauttamaan Mursin takaisin presidentiksi. 
Muslimiveljeskunta vastusti virallisesti väkivaltaa mielenosoituksissa ja sanoi kannattajilleen, ettei armeijaa pidä uhmata. Mutta yleisesti pelättiin väkivaltaisten islamistiryhmien nousua, kun islamilaisen valtion perustaminen oli epäonnistunut demokratiassa.
Uusi islamilaisryhmä Ansar al-Shariah ilmoitti tarvittaessa puolustavansa islamia vaikka asein.
Muslimiveljeskunta vastusti uusia vaaleja ja suunniteltua perustuslain muuttamista.

Protestien ja katuväkivallan jatkuminen

Muslimiveljeskunnan kannattajien ja vastustajien välillä oli taas rajua väkivaltaa Kairossa 4. - 5. heinäkuuta.
Mursin kannattajien ja vastustajien välinen väkivalta vaati kymmenien hengen 6. heinäkuuta 2013 mennessä. Armeija ilmoitti että presidentin- ja parlamentinvaalit järjestetään mahdollisimman pian.
Kummankaan osapuolen protestit eivät loppuneet seuraavanakaan päivänä,
eikä niille ollut päätepistettä näkyvissä. Tietojen saaminen Egyptin tapahtumista oli osin vaikeaa.

Kairon ampumavälikohtaus

Luultavasti siviilipukuiset miehet ampuivat kuoliaaksi ainakin 51 rauhallista Muslimiveljeskunnan istumamielenosoittajaa sen kasarmin edustalla, jossa Mursia pidettiin vankina. Ainakin 435 haavoittui, monet vakavasti. Armeija ampui vain kyynelkaasua ja vastaavaa. Ainakin yksi armeijan upseeri kuoli ja 40 loukkaantui. Armeija kutsui tunkeutumista yrittäneitä terroristeiksi. Presidentti Mansur ilmoitti, että tapaus tutkitaan, pahoitteli tapahtunutta, ja kehotti mielsnoittajia pysmään poissa armeijan laitosten läheltä.
Muslimiveljeskunta kehotti egyptiläisiä kansannousuun vastauksena vallankaappaukseen ja siihen, että tuntemattomat pyssymiehet ampuivat 8. heinäkuuta 2013 ainakin 16 mielenosoittajaa. Myös salafistien puolue al-Nour kieltäytyi neuvottelemasta hallituksen kanssa siviileihin kohdistuvan teurastuksen vuoksi.

Kiista pääministeristä

Oppositio ja armeija halusivat väliakaiseksi pääministeriksi liberaalia oppositiojohtajaa Mohamed ElBaradeita. Muslimiveljeskunta vastusti tätäkin, vaikka El-Baradei halusi Muslimiveljeskunnan mukaan politiikkaan, mikäli se kunnioittaa demokratiaa. Aiemmin yllättäen vallankaapausta tukenut salafistipuolue al-Nour:kin vetäytyi tukemasta el-Baradeita. Uuden ehdotuksen mukaan el-Baradei oli määrä nostaa varapresidentiksi ja pääministeriksi lakimies Ziaad Bahaa el-Din. Tämäkään ei al-Nourille käynyt. 9. heinäkuuta 2013 al-Nour hyväksyi aiemmin valtiovarainministerinä toimineen Hazem Al-Beblawin pääministeriksi ja el-Baradeista tuli varapresidentti. Al-Beblawi on liberaali taloustieteilijä.

Levottomuudet jatkuvat

Mursin kannattajien ja vastustajien väliset väkivaltaiset yhteenotot jatkuivat kaappauksen jälkeen kesällä 2013 noin puolitoista kuukautta. 
Muslimiveljeskunnalla oli Kairossa kaksi suurta protestileiriä, joissa vaadittiin Mursin vapauttamista ja palauttamista presidentiksi. EY ja Yhdysvallat koettivat osaltaan sovitella hallituksen ja Muslimiveljeskunnan välistä kiistaa, jossa molemmat osapuolet jatkoivat toistensa syyttelyä. Hallitus alkoi yhä useammin uhkailla leirien hajottamisella.

Poliisin hyökkäys leireihin

Poliisin turvallisuusjoukot valtasivat 14. elokuuta 2013 väkivaltaa käyttäen
Muslimiveljeskunnan mielenosoittajien leirit Kairossa. Yli 150 mielenosoittajaa kuoli yksinomaan Kairossa. Alussa turvallisuusjoukot ampuivat kyynelkaasua, sitten tulivat puskutraktorit. Lopulta leireissä taisteltiin, liekehti ja kuoli ihmisiä. Hallituksen joukot ampuivat monesti kovilla mielenosoittajia tarkoituksella kuoliaiksi. Yhteenottoja oli muissakin kaupungeissa kuin Kairossa. 
Samoihin aikoihin Muslimiveljeskunnan kannattajat hyökkäilivät myös kristittyjen kimppuun, koska koptikristittyjen paavi tuki julkisesti 
Mursin kaataneita mielenosoituksia.
Hallitus ilmoitti seuraavina päivinä, että yli 638 kuoli, joista yli 420 siviileitä ja 43 poliiseja. Hieman yli 200 lienee kuollut Kairon protestileireissä. Haavoittuneita oli 3000. Muslimiveljeskunnan mukaan kuolleita oli enemmän, ainakin 2000.

Poikkeustila

Presidentti Mansour julisti maan kuukauden kestävään poikkeustilaan, jonka aikana armeijalla oli valtuudet tukahduttaa kapinointi. Armeijan ohjailema väliaikaishallitus perusteli toimiaan sillä, ettei itseään kunnioittava valtio sallisi syntynyttä tilannetta, jossa mielenosoittajat riehuvat vapaasti kaduilla. Hallinnon mielestä ei ollut muuta keinoa kuin voimatoimet lopettaa mielenosoitukset joihin liittyi väkivaltaa. Hallitus lupasi mahdollisimman lyhyen poikkeustilan ja nopean paluun demokratiaan.
Vaikka hallitus onnistuikin voimatoimin hajottamaan Muslimiveljeskunnan leirit, järjestön uskottiin hautovan kostoa.
Varapresidentti el-Baradei erosi hallituksen turvajoukkojen käyttämän väkivallan takia. Samoin jyrkän islamilainen al-Nour-puolue tuomitsi hallinnon käyttämän väkivallan. Myös ulkomailla mm Yhdysvallat, Yk ja Turkki tuomitsivat Egyptin hallituksen toimet. Muslimiveljeskunta julisti, ettei se vieläkään lopeta rauhanomaisia protestejaan. Uusia protesteja olikin mm Alexandriassa, ja näihinkin liittyi muutamia kuolonuhreja. Muslimiveljeskunnan edustaja sanoi, että järjestö ei enää protestoi ainoastaan syrjäytetyn presidentti Mursin puolesta, vaan uutta sotilastyranniaa vastaan. Edustaja myös sanoi, että verilöylyn jälkeen on entistä vaikeampaa estää järjestön jäseniä tekemästä väkivallantekoja.

Vihan päivä ja moskeijan piiritys

Yksittäisiä levottomuuksia oli torstainakin, mm protestoijat hyökkäsivät ja polttivat hallintorakennuksen Gizassa. Perjantaina oli määrä pitää Muslimiveljeskunnan ja Tamarod-liikkeen suurmielenosoitukset. Poliisilla oli lupa ampua kovilla, koska oli poikkeustila, jos protestoijat hyökkäsivät hallintorakennuksia vastaan tai muuten ovat kyllin uhkaavia. Muslimiveljeskunnan kannattajat jatkoivat väkivaltaisia sabotaasihyökkäyksiään kristittyjä vastaan tuhoten näiden kirkkoja, yrityksiä ja koteja.
Noin 170 kuoli muslimiveljeskunnan aloittamissa 16. elokuuta 2013 pidetyissä perjantairukouksen jälkeisissä "Vihan marsseissa" , kun molemmat osapuolet käyttivät tuliaseita. Poliisin pidätti suuren joukon mielenosoittajia. Hallituksen joukot piirittivät Muslimiveljeskunnan tukikohdakseen ottaman moskeijan, tunkeutuivat sisälle ja neuvottelivat sisällä olijoiden kanssa, ennen kuin tyhjensivät moskeijan. Väliaikainen pääministeri Hazem el-Beblawi ehdotti 17. elokuuta Muslimiveljeskunnan kieltämistä ja hajottamista. Tiedotustilaisuudessa hallituksen tiedottaja kehotti Muslimiveljeskuntaa tulemaan järkiinsä ja sanoi Egyptin olevan kohtaamassa terrorisminvastaisen sodan. Pidätysten heikentämä muslimiveljeskunta peruikin osan mielenosoituksistaan sunnuntaina 18. elokuuta 2013 turvallisuussyistä.

Hallitus päättää tukahduttaa Muslimiveljeskunnan

Egypti päätti hajottaa Muslimiveljeskunnan jo syyskuussa 2013. Tämän jälkeen hallitus pidätti monia johtavia 
veljeskunnan jäseniä.
Ääri-islamilaiset terroristit räjäyttivät 24. joulukuuta 2013 pommin eräällä Mansuran kaupungin poliisiasemalla tappaen ainakin 13.
Muslimiveljaskunta tuomitsi iskun, mutta raivostuneet veljeskunnan vastustajat hyökkäsivät muun muassa islamistien kauppoihin Mansurassa.
Hallitus kielsi 25. joulukuuta 2013 Muslimiveljeskunnan terroristijärjestönä. Vastauksena uusiin mielenosituksiin hallitus pidätti yli 260 veljeskunnan jäsentä, mutta levottomuudet veljeskunnan kannattajien ja vastustajien välillä jatkuivat.