google/wiki40b huggingface dataset:
Kauniaisten hautausmaa

Kauniaisten hautausmaa on hautausmaa Kauniaisissa Kasavuoren alueella. Sen pinta-ala on noin 3,1 hehtaaria. Hautausmaa on perustettu vuonna 1927. Hautausmaa on poikkeuksellisesti kaupungin eikä seurakunnan omistama, mutta se on kuitenkin vihitty luterilaiseksi hautausmaaksi. Turun kunnallisen hautausmaan ohella se on Suomen ainoa kunnan omistama hautausmaa. Vuonna 1942 pystytetty sankaripatsas on Yrjö Liipolan veistämä.
Menestheus

Menestheus (muinaiskreikaksi Μενεσθεύς, Menestheús) oli kreikkalaisessa mytologiassa Peteuksen poika, Orneuksen pojanpoika ja Erekhtheuksen pojanpojanpoika sekä myös tarunomainen Ateenan kuningas. Hän nousi kuninkaaksi dioskuurien avustuksella sillä aikaa, kun Theseus oli Peirithooksen kanssa manalassa. Theseuksen palatessa Menestheus ajoi hänet maanpakoon.
Menestheus oli myös yksi Helenan kilpakosijoista. Valansa velvoittamana hän osallistui Troijan sotaan viidelläkymmenellä aluksella. Yhdessä Odysseuksen ja Talthybioksen hän oli taivuttelemassa Kyproksen kuningas Kinyrasta osallistumaan myös sotaan. Menestheus oli myös yksi neljästäkymmenestä soturista Troijan hevosen sisällä; Pausanias kertoi pronssisesta veistoksesta Brauronissa, jossa Menestheus on kuvattu kurkkimassa hevosen sisältä. Voitetun sodan jälkeen hän purjehti Mimakseen ja saapui Melokselle, jossa hänestä tehtiin kuningas edellisen hallitsijan Polyanaksin kuoltua.
Menestheuksen kuoleman jälkeen Ateenan kuninkaaksi nousi Demofon, Theseuksen poika.
Veikko Saksi

Veikko Saksi on kauppatieteiden maisteri ja ProKarelian pää-äänenkannattajan Karjalan Kuvalehden päätoimittaja, joka asuu Virossa. Hän on toimittanut monia Karjalan palauttamiseen liittyviä edustamiensa järjestöjen omakustannekirjoja.
John Molinari

John Molinari (1912 San Francisco – 1989 San Francisco) oli yhdysvaltalainen pianoharmonikkavirtuoosi, jota pidetään eräänä alan suurista nimistä erityisesti taituruutensa ja tulkintakykynsä vuoksi.

Tausta ja koulutus

John oli italialaisperäisen siirtolaisperheen ainut poika. Jo nelivuotiaana hän sai vanhemmiltaan pienen harmonikan, jossa oli kaksi bassoääntä. Kahdentoista ikäisenä hän esiintyi jo häissä ja tanssisoittajana. Teini-iässä hän oli mukana vaudeville-näytöksissä ympäri Kalifornian. Hän opiskeli pianonsoittoa ja musiikin teoriaa Adolph Finkin johdolla, joka oli puolestaan ollut Antonín Dvořákin oppilas.

Ura ja elämä

Toisen maailmansodan aikana John oli viihdytyskiertueilla eteläisellä Tyynellä Valtamerellä. Sodan jälkeen hän esiintyi konserttitaloilla ja klubeilla eri puolilla Yhdysvaltoja ja Kanadaa. Hän esiintyi yhdessä muun muassa oopperasopraano Jamilla Novotnan, The Andrews Sistersin sekä vaudeville-tähtien Veloz ja Yolanda kanssa, minkä lisäksi hän oli usein Fred Waringin mukana kansallisissa radio-ohjelmissa.
Vuodesta 1949 lähtien hän teki useita soololevytyksiä, soittaen enimmäkseen omia sovituksiaan. Levytysuransa myötä hän teki vuonna 1952 kiertueet Havaijilla ja Islannissa, minkä jälkeen hän rajoitti kiertue-elämää perhesyistä, esiintyen vain valikoiduissa yökerhoissa, kuten New Yorkin Waldorf Astoriassa ja San Franciscon Fairmont Hotelissa.
Vuosina 1967, 1969 ja 1972 Molinari kiersi yhdessä Veikko Ahvenaisen kanssa Euroopassa, Skandinaviassa, Baltian maissa ja Neuvostoliitossa. Muutoin hän pysytteli enimmäkseen San Franciscossa, jossa hän konsertoi ja opetti harmonikansoittoa aina kuolemaansa asti.
Myös Billboard huomioi, että John Molinari vieraili Helsingissä syksyllä 1967.
Molinarin tuotantoa on julkaistu myös postuumisti hänen kuolemansa jälkeen, esimerkiksi konserttitaltioinnit hänen ja Veikko Ahvenaisen yhteiskonserteista Michiganista vuosilta 1966 ja 1968

John Molinari Jr.

Molinarin poika, John Molinari Jr. (1944 – 23. lokakuuta 1996), oli myös taitava harmonikansoittaja, joka esiintyi yhdessä isänsä kanssa sekä useissa musikaaleissa.
Ragnar Sigurðsson

Seurajoukkueura

Ragnar pelasi Islannin pääsarjaseura Fylkirissä kausien 2004–2006 aikana yhteensä 38 liigaottelua, joissa teki kaksi maalia. Seuraavat viisi kautta hän edusti ruotsalaista IFK Göteborgia. Hän teki 12 maalia pelaamissaan 125:ssä Allsvenskan-ottelussa. Hän voitti Ruotsin-mestaruuden 2007 ja Ruotsin cupin 2008. Hän pelasi Göteborgissa kolme Mestarien liigan ja neljä Eurooppa-liigan karsintaottelua.
Ragnar Sigurðsson siirtyi 800 000 euron siirtosummalla FC Kööpenhaminaan kesällä 2011. Hän pelasi Tanskan Superliigassa kausien 2011–2014 aikana 69 ottelua, joissa teki neljä maalia. Hän voitti Tanskan cupin 2012 ja Tanskan-mestaruuden 2013. Hän pelasi kuusi ottelua Mestarien liigassa kaudella 2013–2014. Hän pelasi FC Kööpenhaminassa lisäksi seitsemän Mestarien liigan karsintaottelua ja 12 Eurooppa-liigan ottelua.
Ragnar siirtyi Venäjän jalkapalloliigassa pelaavaan FK Krasnodariin kolmen miljoonan euron siirtosummalla tammikuussa 2014. Ensimmäisellä täydellä kaudellaan hän pelasi 26 sarjaottelua ja toisella 24. Hän on pelannut Krasnodarissa myös Eurooppa-liigan otteluita.

Maajoukkue

Ragnar Sigurðsson pelasi Islannin alle 17-, 19- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Ensimmäisen A-maaottelunsa Islannin jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi Kanadaa vastaan elokuussa 2007. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi 1–1-tasapeliin päättyneessä EM-karsintaottelussa Espanjaa vastaan syyskuussa 2007. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki EM-karsintaottelussa Tšekkiä vastaan marraskuussa 2014.
Ragnar on 9. kesäkuuta 2016 mennessä pelannut yhteensä 56 maaottelua, joissa hän on tehnyt yhden maalin. Hän on pelannut kaikkiaan 14 MM- ja 16 EM-karsintaottelua. Hän pelasi kaikki kymmenen EM-karsintaottelua Islannin selviytyessä vuoden 2016 EM-kilpailuihin.
Ronald de Kant

Ronald de Kant (s. 30. lokakuuta 1931 Lancaster, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen klarinetisti. Hän sai taiteilijadiplomin Juilliard School of Musicista vuonna 1953. Hänen opettajansa siellä oli Daniel Bonade. Opintojensa jälkeen de Kant toimi itse opetustehtävissä laivaston musiikkikoulussa Washington DC:ssa. Vietettyään vuoden Torontossa baletin orkesterin kanssa de Kant oli vuosina 1956–1965 New Orleansin filharmonisen orkesterin ensiklarinetistina. Hän toimi ensiklarinetistina myös Vancouverin sinfoniaorkesterissa (1965–1980) ja Vancouverin CBC-kamariorkesterissa (1967–1983). Hän soitti Santa Fen oopperassa kesäisin 1970–1972.
De Kant on toiminut kamarimuusikkona muun muassa New Orleansin ja Vancouverin puhallinkvintettien jäsenenä. Hän on esiintynyt myös solistina orkesterien kanssa. 22. syyskuuta 1968 hän kantaesitti John Weinzweigin Divertimenton nro. 4. Hän levytti Wolfgang Amadeus Mozartin klarinettikvinteton Purcell-jousikvartetin kanssa, Aaron Coplandin klarinettikonserton Vancouverin CBC-kamariorkesterin kanssa ja kamariteoksia Vancouverin puhallinkvintetin kanssa.
De Kant opetti Brittiläisen Kolumbian yliopistossa osa-aikaisesti vuosina 1965–1980 ja täysiaikaisesti 1980–1983. Hän on myös opettanut muun muassa Vancouverin musiikkiakatemiassa sekä Arizonan osavaltionyliopistossa, jossa hän oli klarinetin professorina 1983–1987. Cincinnatin yliopiston College-Conservatory of Musicissa hän aloitti opettamisen vuonna 1987, ja hänestä tuli siellä puu- ja vaskipuhallinjaoksen puheenjohtaja vuonna 1989.
Emilie Haavi

Emilie Haavi (s. 16. kesäkuuta 1992) on norjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Norjan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 83 maaottelua ja tehnyt niissä 16 maalia.  MM-kilpailuissa 2019 hän pääsi kentälle vain yhden alkulohko-ottelun loppuhetkiksi.
Haavi edustaa kotimaassaan Lillestrømiä.
Seiko

Historia

Seikon toiminta alkoi vuonna 1881, jolloin Kintarō Hattori avasi kello- ja jalokivikaupan nimellä K. Hattori (jap. 服部時計店, Hattori Tokeiten) Ginzan alueella Tokiossa. Vuonna 1892 hän alkoi tuottaa Seikosha-nimisiä kelloja.
Ensimmäiset Seiko-nimiset kellot tulivat markkinoille vuonna 1924. Seiko toi markkinoille maailman ensimmäisen kvartsikellon, Astronin, vuonna 1969. Vuonna 1985 Orient Watches ja Seiko perustivat yhteisen tehtaan. Omistusjärjestelyjen yhteydessä Seiko loi eri aloille erikoistuneita tytäryhtiöitä, kuten Seiko Watch Corporationin ja Seiko Clock Inc.:in, vuonna 2001, ja emoyhtiöstä tuli tuolloin holding-yhtiö. Se nimettiin Seiko Holdings Corporationiksi 1. heinäkuuta 2007.
Paul Olberg

Paul Olberg (alk. Hirsch Schmuschkowitz tai Szmuszkewicz; 22. marraskuuta 1878 Jēkabpils, Kuurinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 4. toukokuuta 1960 Tukholma) oli latvialaissyntyinen saksalais-ruotsalainen toimittaja ja menševikki. Hän pakeni lokakuun vallankumouksen jälkeen Berliiniin, jossa hän toimi ruotsalaisten työväenlehtien kirjeenvaihtajana. Vuodesta 1933 hän asui Tukholmassa.
Paul Olbergin poika oli NKVD:n agentti Valentin Olberg (s. 1907 Zürichissä), joka teloitettiin vuonna 1936. Myös hänen toinen poikansa, Paul Olberg nuorempi eli Pavel (s. 1909 Helsingissä), teloitettiin Neuvostoliitossa samana vuonna. Venäläisen tutkijan V. L. Vihnovitšin mukaan Valentin Olberg ei todellisuudessa ollut NKVD:n agentti, vaan tämä väite on Yhdysvaltoihin loikanneen entisen NKVD:n agentin Aleksandr Orlovin antama virheellinen tieto. 
Paul Olberg kävi toukokuussa 1939 suomalaisen K. H. Wiikin kanssa kirjeenvaihtoa, jossa Wiik kuvaili tulevan suursodan päälinjat melko osuvasti. 1950-luvulla Olberg oli mukana Bundin seuraajana toimineessa kansainvälisessä juutalaisten työväenliitossa. Hän työskenteli uransa varrella myös Hufvudstadsbladetissa, ja hänen kirjoituksiaan julkaistiin useiden vuosien ajan Suomen Sosialidemokraatissa.
Vuonna 2017 Ruotsissa julkaistiin lehdistöneuvos Per Enerudin kirjoittama Paul Olbergin elämäkerta Den farligaste av flyktingar.
Patueesi

Kielimuodon nimi

Kielimuodon puhujat ovat itse kutsuneet kieltään perinteisesti nimellä patués/patuès (vrt. esim. ranskan kielen sanaan patois, joka tarkoittaa murretta tai kansankieltä). Nimitys benasqués/benasquès on kielitieteilijöitten käyttöön ottama.
Vishantin Kirja

Vishantin Kirja on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä kuvitteellinen loitsukirja. Esine esiintyi ensimmäisen kerran Strange Tales-lehden numerossa 116 (tammikuu 1964) ja sen loivat Stan Lee ja Steve Ditko. Se on Marvel-universumin mahtavin valkoisen magian tietolähde ja itsessään tuhoutumaton. Kirjaan on sidottu monia mahtavia suojelevia loitsuja. Vishantin Kirjan vastakappale on Darkholdin Kirja ja se sisältää pelkästään pahaa taikuutta.
Vaikka Vishantin Kirja onkin hyväntahtoisen magian lähde, sen sisältämiä loitsuja voidaan käyttää myös pahaan, mikäli niiden langettaja on esimerkiksi kokematon magiansa käytössä. Tämä todistettiin nuoren mutta kokemattoman Tohtori Oudon yrittäessä herättää Kirjan avulla kuollutta veljeään Victor Strangea henkiin, mutta loitsu herättikin Victorin vuosia myöhemmin eloon Paroni Bloodina.
Loitsujen ja mystisen tietouden lisäksi Vishantin Kirja sisältää tietoutta myös nykyisistä tapahtumista. Ei ole tiedossa, miten tuhansia vuosia vanha kirja kykenee antamaan informaatiota myös Marvel-universumin tämänhetkisistä asioista.

Historia

Vishantin Kirjan ovat sarjakuvien mukaan kirjoittaneet tuntemattomat tekijät (kenties itse Vishanti) tuhansia vuosia sitten. Kirjan ensimmäinen tunnettu omistaja oli atlantislainen velho Varnae noin 18500 eaa. Varnaen kuoleman jälkeen hänestä syntyi ensimmäinen vampyyri Marvel-universumiin Darkholdin Kirjasta luetun loitsun vuoksi.
Vishantin Kirjan seuraava omistaja oli babylonialainen jumala Marduk. Marduk asetti aarnikotkan vartioimaan Vishantin Kirjaa. Myöhemmin velho nimeltään Muinainen matkusti ajassa taaksepäin ja voitti loitsuillaan aarnikotkan. Ottaen Kirjan haltuunsa Muinainen palasi nykyaikaan.
Muinainen säilyi Vishantin Kirjan omistajana, kunnes ymmärsi oppilaansa Tohtori Oudon olevan sovelias Kirjan säilytykseen. Tohtori Outo säilyttää kirjaa asunnossaan New Yorkissa Greenwich Villagessa. Hän menetti Kirjan tuhotessaan avaruudesta kotoisin olevan velhon, mutta tällä kertaa itse Agamotto pelasti kirjan siirtämällä sen omaan ulottuvuuteensa.
2,6-tolueenidiamiini

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa 2,6-tolueenidiamiini on väritöntä kiteistä ainetta, joka muuttuu valon vaikutuksesta ruskehtavaksi. Yhdiste liukenee veteen ja eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja bentseeniin. 2,6-Tolueenidiamiini on ihoa, silmiä ja limakalvoja ärsyttävä aine, jolle altistuminen voi aiheuttaa huonovointisuutta, päänsärkyä ja hengenahdistusta. Yhdiste voi lisätä methemoglobiinin määrää veressä.

Valmistus ja käyttö

2,6-Tolueenidiamiinia voidaan pelkistää katalyyttisesti vedyttämällä 2,4-dinitrotolueenin ja 2,6-dinitrotolueenin seosta. Tällöin myös tuote on seos, joka sisältää 2,6-tolueenidiamiinin lisäksi 2,4-tolueenidiamiinia.
Pääasiassa 2,6-tolueenidiamiinia käytetään polyuretaanivaahtojen valmistuksessa käytettävän 2,6-tolueenidi-isosyanaatin valmistamiseen. Yhdisteestä voidaan valmistaa myös niin kutsuttuihin vesuviiniväreihin kuuluvia ruskeita atsoväriaineita ja niin kutsuttuihin tikapuupolymeereihin kuuluvia polymeerejä käsittelemällä polyfosforihapolla sen ja 3-pyridiinikarboksaldehydin välisellä reaktiolla muodostunutta esipolymeeriä. 2,6-Tolueenidiamiinia voidaan käyttää myös vulkanoinnissa reagenssina.
Mikko Lahtinen

Mikko Iko Valtteri Lahtinen (s. 17. syyskuuta 1966 Turku) on suomalainen filosofi, politiikan tutkija ja filosofisen aikakauslehti Niin & näin pitkäaikainen päätoimittaja. Hän on myös kirjoittanut ja toimittanut useita filosofisia teoksia, ennen kaikkea poliittisen filosofian ja teorian historiasta antiikista nykyaikaan. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Vammalan lukiosta vuonna 1985, valmistui yhteiskuntatieteen lisensiaatiksi vuonna 1991, filosofian lisensiaatiksi vuonna 1997 ja väitteli Tampereen yliopiston politiikan tutkimuksen laitoksella valtio-opista parhain mahdollisin arvosanoin Louis Althusserin Machiavelli-tulkinnasta vuonna 1997. Lahtinen on väitellyt myös aate- ja oppihistoriasta aiheenaan J. V. Snellman.
Niin & näin -lehden päätoimittajana hän oli vuosina 1994–2006 ja diakoniatieteen vuosikirjan Anno Domino päätoimittajana 2000-2010. Vuosina 2008-2009 Lahtinen toimi valtio-opin professorina Tampereen yliopistossa. Nykyään hän on valtio-opin yliopistonlehtori samassa yliopistossa.
Tieteentekijöiden liitto valitsi Mikko Lahtisen vuoden 2007 tieteentekijäksi.

Näkemyksiä

Lahtinen ei näe kommunismia vain hiipuvana aatteena. Lahtisen mukaan sosialismi tai kommunismi voisi ehkä muodostua vastavoimaksi ulkomaalaisvastaisille uusoikeistolaisille ideologioille.
Valtuustoaloite

Valtuustoaloite (kuntalaissa valtuutetun aloite) on kunnanvaltuutetun tekemä aloite, joka esitetään kunnanvaltuuston kokouksessa. 
Valtuustoaloitteiden käsittelystä ei säädetä kuntalaissa. Sen sijaan kuntalaki edellyttää, että kunnan hallintosäännössä on päätettävä, miten valtuutettujen aloitteet on käsiteltävä. Kunta voi siis rajoittaa valtuutettujen aloiteoikeutta.Kuntalaisen aloiteoikeus perustuu vahvemmin kuntalakiin, mutta kuntalaisaloitteenkin käsittelystä säädetään kunnan hallintosäännössä.
Kuntaliiton julkaisemassa hallintosäännön mallipohjassa suositellaan, että valtuustoaloite lähetetään kunnanhallituksen käsiteltäväksi. Asiasta voidaan käydä lähetekeskustelu valtuustossa. Kuntaliiton mallipohjassa myös esitetään, että kunnanhallituksen tulee vuosittain esittää luettelo valtuustoaloitteista, joita ei ole edellisen vuoden aikana käsitelty loppuun. Valtuusto voi todeta, mitkä aloitteista on käsitelty loppuun.
Lindsay ja Sidney Greenbush

Kaksoset Rachel Lindsay Rene ja Robin Sidney Danae Bush (s. 25. toukokuuta 1970 Hollywood, Kalifornia) ovat yhdysvaltalaisia näyttelijättäriä. Vuosina 1974–1982 he esiintyivät yhdessä Michael Landonin tuottamassa draamasarjassa Pieni talo preerialla, jossa he näyttelivät Ingallsin perheen tytärtä, Carrieta. Sarjassa heidät oli esitelty yhteisnimellä Lindsay Sidney Greenbush eikä heitä erikseen mainittu identtisiksi kaksosiksi. He eivät ole näytelleet teini-iän jälkeen.
Lindsay Greenbush on nykyisin naimisissa Frank Dornanin kanssa ja heillä on yksi tytär, Katlynn (s. 1995) sekä kaksi ottolasta, Shaylene (s. 1986) ja Dan (s. 1990).
Sidney Greenbush oli naimisissa William "Rocky" Fosterin kanssa. Foster oli ammatiltaan eläinlääkäri ja hevosjalostaja. Foaster teki itsemurhan toukokuun 5. päivänä 2009 pariskunnan yhteisessä kodissa.
Ørestad

Ørestad on Kööpenhaminan kaupunkiin kuuluva esikaupunkialue Amagerin saarella. Se sijaitsee lyhyen metromatkan päässä Kööpenhaminan keskustasta. Ørestad on moderni alue, minne on viime vuosina rakennettu Tanskan suurin ostoskeskus Field’s, Skandinavian suurin hotelli Bella Sky sekä sen yhteydessä oleva kongressikeskus Bella Center. Siellä on myös useita tanskalaisen huippuarkkitehdin Bjarke Ingelsn suunnittelemia rakennuksia, kuten 8-tallet, sekä maailman parhaimpana asuintalona palkittu VM Mountain.
M/S Mistral

Käyttöhistoria

Godby Shipping tilasi aluksen telakalta marraskuussa 1997 ja 29. joulukuuta 1998 se siirtyi nykyisen omistajan omistukseen, joka rekisteröi sen Suomen lipun alle. Kotisatamksi tuli Ahvenanmaalla sijaitseva Brändö. Samalla laiva vuokrattiin viideksi vuodeksi Transfennicalle. 2. tammikuuta 1999, Lyypekissä tapahtui sen luovutus ja kastaminen Mistraliksi. Aluksen kummina toimi Anna-Kaisa Kälviänen. Kastamista seuraavana päivänä Mistral aloitti liikennöinnin reitillä Hanko–Lyypekki. Vuonna 2003 laiva siirtyi uudelle reitille: Hamina–Antwerpen.
20. joulukuuta 2003 UPM-Kymmene vuokrasi aluksen. Tammikuussa 2004 Mistral aloitti liikennöinnin linjalla Rauma–Santander / El Ferrol.
17. syyskuuta 2013, Tallink Silja aikarahtasi aluksen liikennöimään M/S Seawindin pariksi Turku-Tukholma väliä.
Charlie Whiting

Charles Whiting (12. elokuuta 1952 – 14. maaliskuuta 2019 Melbourne Australia) oli englantilainen kansainvälisen autoliiton FIA:n kilpailujohtaja. Hän toimi kilpailujohtajana Formula 1 -sarjassa vuodesta 1997 lähtien. Hän siirtyi kansainvälisen autoliiton FIA:n tekniselle osastolle jo vuonna 1988.

Elämäkerta

Whiting asui lähellä Brands Hatchin rataa ja kävi nuorena seuraamassa siellä kilpailuja. Hän opiskeli Borough Polytechnic Institutessa insinööriksi.
Whiting aloitti uransa mekaanikkona vuonna 1968 veljensä Nick Whitingin kanssa. Vuonna 1976 Whiting toimi mekaanikkona britannian Formula 5000 -sarjassa Surtees -tallissa ja vuonna 1977 Hesketh Racing F1 -tallissa. Hän toimi myös päämekaanikkona Brabham -tallissa vuodet 1978-1987, jonka omisti silloin Bernie Ecclestone. Whiting saavutti menestystä Brabhamilla kun Nelson Piquet voitti maailmanmestaruudet vuosina 1981 ja 1983.
Whiting kuoli 14. maaliskuuta Melbournessa 66-vuotiaana keuhkoveritulpan seurauksena.
Morsian karkuteillä

Juoni

Maggie Carpenter (Roberts) on kulttihahmoksi muodostunut nainen, koska hän on jättänyt jo kolme miestä alttarille. Toimittaja Ike Graham (Gere) aikoo tehdä tästä jutun, kun Maggie on menossa neljättä kertaa naimisiin. Ike matkustaa hänen kotikyläänsä ja tutustuu Maggieen. Pian romanssi syntyy näiden kahden välille.

Arvioita

Annan Antti Lindqvistin mielestä Marshallin rakkauskomedia ei ole erityisen hauska. Hänen mukaansa aihevalinnat ovat liian turvallisia, juonenkäänteet epäuskottavia ja soundtrack-laulut kiusallisen imeliä.
Krister Mähönen

Seuraura

Mähönen on Kiekko-67:n kasvatti, mutta pelasi myöhemmät juniorivuotensa kuitenkin Turun Palloseurassa. Hän oli kaudella 2007–2008 joukkueen C-nuorten paras pistemies ja maalintekijä runkosarjassa tehoilla 12+11=23 sekä paras pistemies ja syöttäjä pudotuspeleissä tehoilla 3+6=9. Mähönen voitti kauden päätteeksi C-nuorten SM-pronssia. Kaudella 2008–2009 hän oli TPS:n B-nuorten paras maalintekijä 12 osumallaan. Kaudella 2011–2012 Mähönen oli TPS:n A-nuorten toiseksi paras pistemies ja maalintekijä Artturi Lehkosen jälkeen tehoilla 17+21=38.
Kaudella 2012–2013 Mähönen debytoi TPS:n SM-liigajoukkueessa, jossa hän pelasi 12 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Mähönen pelasi harjoiskaudella kolme European Trophy -ottelua, mutta ensimmäisen SM-liigaottelunsa hän pelasi 24. marraskuuta 2012 Espoo Bluesia vastaan, jolloin Mähönen sai jääaikaa 6.36 minuuttia. Kauden 2013–2014 kynnyksellä, syyskuussa 2013 hän teki 1+1-vuotisen SM-liigasopimuksen TPS:n kanssa. Mähönen pelasi SM-liigan varsinaisen tulokaskautensa aikana 30 runkosarjaottelua tehopistein 3+1=4. Hän avasi maalitilinsä kahdella osumalla 14. helmikuuta 2014 Helsingin IFK:ta vastaan. Mähösen osumista ensimmäinen jäi TPS:n 4–1-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Hän pelasi kauden aikana myös kolme ottelua lainalla Mestis-joukkue Kiekko-Vantaassa marraskuussa 2013.
Mähönen siirtyi kaudeksi 2014–2015 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue TuToon. Hänen sopimuksensa purettiin kuitenkin jo harjoituskaudella syyskuun 2014 alussa. Pari viikkoa myöhemmin Mähönen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Suomi-sarjan nousijajoukkue HC Indians Kaarinan riveihin. Hän oli joukkueenparas pistemies ja maalintekijä tehoilla 19+15=34.

Maajoukkueura

Mähönen on pelannut kolme poikien maaottelua.
Heikki Kiiskinen

Johan Henrik (Juho Heikki) Kiiskinen (12. toukokuuta 1868 Iisalmi – 17. marraskuuta 1915 Kestilä) oli keskipohjalainen maanviljelijä ja Maalaisliiton kansanedustaja ensimmäisessä eduskunnassa.
Kiiskisen vanhemmat olivat lampuoti Henrik Kiiskinen ja Greta Christina Remes. Hän toimi liikealalla ensin Iisalmessa vuoteen 1886 saakka ja sitten Piippolassa ja Haapavedellä vuoteen 1890 saakka. Kiiskinen oli maanviljelijänä Piippolassa 1890–1894, Haapavedellä 1894–1901 ja viimeksi Kestilässä vuodesta 1901 alkaen. Maanviljelyn ohessa Kiiskinen toimi myös Johan Väänäsen liikkeen kirjanpitäjänä Haapavedellä 1894–1901 ja Haapaveden kansanopiston kirjanpidon opettajana sekä 10 vuoden ajan Kestilän maanviljelysrahaston hoitajana.
Kiiskinen oli kansanedustajana 1907–1908 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli mukana kunnallispolitiikassa Haapaveden kuntakokouksen puheenjohtajana ja kirjurina sekä Kestilän kuntakokouksen puheenjohtajana.
Kiiskinen oli naimisissa vuodesta 1887 Kaisa Maria Jaakolan kanssa ja myöhemmin Margareeta Koskelan kanssa. Hänen poikansa toisesta avioliitosta oli varatuomari, oikeusneuvosmies ja Maalaisliiton kansanedustaja Pentti Kiiskinen.
HMS Rapid (H32)

Palvelus

Alus muutettiin 1953 tyypin 15 fregatiksi. Se tuhoutui 3. syyskuuta 1981 maalilaivana.
Kari Kyrönseppä

Kari Väinämö Kyrönseppä (s. 6. elokuuta 1943 Lappeenranta) on suomalainen käsikirjoittaja, ohjaaja ja tuottaja.
Kyrönseppä on työskennellyt pitkään Yleisradiossa ja ollut mukana tekemässä useita komediasarjoja, kuten Ällitälli (1971), Hepskukkuu (1979), Tatsia! Tatsia! (1981–1982), Velipuolikuu (1983–1984), Mutapainin ystävät (1984) sekä Hymyhuulet (1987). Myöhemmin hän on toiminut muun muassa yhtenä Kotikadun (2006–2007) käsikirjoittajana.
Kyrönseppä on osallistunut myös pitkien elokuvien käsikirjoittamiseen, kuten Äl’ yli päästä perhanaa (1968), Asfalttilampaat (1968) ja V. Y. Vihdoinkin yhdessä (1986). Jälkimmäinen on jäänyt hänen ainoaksi pitkän elokuvan ohjaustyökseen.