google/wiki40b huggingface dataset:
Kivikkokimalainen

Koko ja ulkonäkö

Kivikkokimalaisen kuningattaret ja työläiset ovat kirkkaanpunaista takaruumiin kärkiosaa lukuun ottamatta täysin mustia. Koirailla pään etuosassa ja usein myös keskiruumiin etuosassa on keltaista karvaa. Työläisten ja koiraiden ruumiin pituus on 10–16 mm. Kuningattaret ovat huomattavasti kookkaampia pituudeltaan 20–25 mm.

Levinneisyys

Kivikkokimalainen on Euroopan yleisimpiä kimalaislajeja. Etelä-Euroopassa se on kuitenkin  vuoristolaji. Levinneisyys ulottuu Pohjois-Marokosta Britteinsaarille, idässä Kaukasukselle ja Siperian poikki Japaniin. Pohjoismaissa levinneisyysalue yltää napapiirin tuntumaan. Suomessa se on etelä- ja keskiosissa erittäin yleinen, mutta harvinaistuu pohjoista kohti. Pohjoisimmat havainnot ovat Etelä-Lapista.

Elinympäristö ja elintavat

Kivikkokimalainen elää hyvin monenlaisissa ympäristöissä ja se on merkittävä erityisesti hedelmäpuiden pölyttäjänä. Ne käyvät mielellään etenkin voikukilla, pietaryrtillä ja ohdakkeilla. Pesä on yleensä maassa, vanhassa hiirenkolossa, mutta joskus korkealla kuten linnunpöntössä tai rakennuksen ullakolla. Kivikkokimalaisen tiedetään myös vallanneen pesäpaikkoja mantukimalaiselta. Yhdyskunta on usein suuri ja siihen kuuluu 100–300 yksilöä.
Laura Susiluoto

Laura Rebecka Susiluoto (17. elokuuta 1913 Hämeenlinna – 3. helmikuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja kansakoulunopettaja. Hän on kirjoittanut lähinnä lastenkirjoja.
Hänen poikansa on taiteilija Ahti Susiluoto ja pojantytär runoilija Saila Susiluoto.
Mauri Paavilainen

Mauri Paavilainen (s. 9. syyskuuta 1944) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Laitahyökkääjänä pelannut vasenjalkainen Paavilainen edusti urallaan Valkeakosken Hakaa 1962–1973, Tampereen Ilvestä 1975 sekä Pallo-Seppoja 1974 ja 1976–1978. Hän voitti Hakassa Suomen mestaruuden 1965, hopeaa 1963 ja pronssia 1966 sekä Suomen Cupin 1963 ja 1969. Kaikkiaan Paavilainen pelasi 11 kauden aikana 201 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 31 maalia.
Paavilainen pelasi maajoukkueessa kolme A-maaottelua vuosina 1963–1969.
Porin piru

Porin Piru on toteutumaton julkinen veistos, jota Pori-seura ry suunnitteli sijoitettavaksi Porin kauppatorille vuosina 1973–1974.
Veistoksen tekijäksi valittiin kuvanveistäjä Kauko Räike. Veistoksen piennoisluonnoksesta tehtiin Räikkeen ja Pori-seuran välillä sopimus 12. helmikuuta 1974. Patsaan piennoisluonnos oli tarkoitus julkistaa Porin päivänä 28.–30. syyskuuta 1974. Patsaasta suunniteltiin myös myöhemmin toteutettavaa täysikokoista kappaletta Porin kauppatorille. Täysikokoisesta patsaasta kaavailtiin Porin näkyvää symbolia ja turistinähtävyyttä, ja siihen aiottiin liittää vesisuihkuelementti.
Patsashanke herätti julkista keskustelua ja 5. maaliskuuta 1974 kolmekymmentä tunnettua porilaista lähetti hanketta kritisoivan julkisen kirjelmän Pori-seuralle. Kirjelmässä Pori-seuran hallitusta pyydettiin harkitsemaan patsaspäätöstä uudelleen. Patsaspäätöstä pidettiin masentavana ja porilaisia kristittyjä loukkaavana. Hanketta ei mainittu enää myöhemmissä kuvataidelautakunnan toimintakertomuksissa kuten vuoden 1974 vuosikertomuksessa.
Vuonna 2008 Porin torille asetettiin Pertti Mäkisen veistos Toriparlamentti.
Aleksi Elorinne

Seuraura

Elorinne on Jokipoikien kasvatti. Hän siirtyi B-juniori-ikäisenä Espoo Bluesiin kaudeksi 2006–2007, joka päättyi B-nuorten SM-pronssiin, kuten myös seuraavakin kausi 2007–2008. Elorinteen kausi 2008–2009 päättyi A-nuorten Suomenmestaruuteen.
Kaudeksi 2009–2010 Elorinne siirtyi Tapparan A-nuoriin. Hän teki SM-liigadebyyttinsä kaudella 2010–2011. Elorinne pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 28. lokakuuta 2010 Pelicansia vastaan. Hän sai siinä jääaikaa 2.11 minuuttia. Yhteensä Elorinne pelasi kauden aikana 12 SM-liigaottelua keräten kahdeksan jäähyminuuttia. Hän pelasi myös yhden ottelun lainalla Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa.
Maaliskuussa 2011 Elorinne teki 1+2-vuotisen jatkosopimuksen Tapparan kanssa. Tapparan kauden 2011–2012 avausottelussa 16. syyskuuta 2011 paikallisvastustaja Ilvestä vastaan hän teki liigauransa avausmaalin ja tehopisteen. Elorinne oli kuitenkin suurimman osan kaudestaan loukkaantuneena, eikä hän noussut Tapparan vakiopuolustajien joukkoon. Elorinne pelasi kauden aikana 11 SM-liigaottelua. Hän pelasi myös kolme ottelua sekä LeKissä että A-nuorissa. 
Elorinne palasi kaudeksi 2012–2013 vuoden mittaisella sopimuksella Jokipoikiin. Hän pelasi siellä kaksi kautta, joiden jälkeen Elorinne palasi toukokuussa 2014 try-outille Tapparaan. Syyskuun lopulla Elorinne sai loppukauden 2014–2015 kattavan jatkosopimuksen joukkueeseen. Hänen ensimmäinen kokonainen SM-liigakautensa toi 50 runkosarjaottelussa tehot 1+2=3 sekä 20 playoff-ottelussa neljä syöttöpistettä. Elorinteen teholukema oli sekä runkosarjassa (+14) että pudotuspeleissä (+9) Tapparan toiseksi paras. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Elorinne pelasi ison osan kaudestaan myös lainalla LeKissä. Hän pelasi SM-liiga-, Mestis- ja CHL-ottelut yhteenlaskettuna kauden aikana peräti 92 sarjaottelua. Helmikuussa 2015 Elorinne teki 2+1-vuotisen jatkosopimuksen Tapparan kanssa.
Kaudella 2015–2016, kuudennessa finaaliottelussa 26. huhtikuuta 2016 Helsingin IFK:ta vastaan Elorinne syötti Henrik Haapalan tekemän 2–1-voittomaalin, joka ratkaisi Tapparalle Suomenmestaruuden. Joulukuussa 2016 hän teki joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Kaudella 2016–2017 Elorinne teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 5+9=14. Hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Kauden 2017–2018 päätteeksi Elorinne voitti SM-hopeaa. Kausi 2018–2019 hänellä päättyi loukkaantumisen vuoksi runkosarjaan. Elorinne voitti kauden päätteeksi SM-pronssia.
Elorinne siirtyi kaudeksi 2019–2020 2+1-vuotisella sopimuksella Tampereen Ilvekseen.
Nikuviken

Nikuviken on Keravan kaupungin ulkoilualue, joka sijaitsee Porvoossa meren rannalla.
Alueella on uimaranta ja Keravan Venekerhon ylläpitämä pienvenesatama. Alueella on myös tilausravintola Nikuviken, josta on varattavissa kokoustiloja, saunatiloja sekä juhlapalveluita.
Suomen elektronisen urheilun liitto

Toiminta

Suuri osa SEUL:in toimintaa on pelaajien aseman parantaminen suoraan tai välillisesti. Kilpailutoimintaa SEUL pyrkii kehittämään luomalla malleja kilpailutoiminnalle. Malleja tarjoavat esimerkiksi kriteerit, säännöt ja oppaat, kuten kilpailuohjesääntö ja pelisäännöt.  Liitto tarjoaa pelaajille edunvalvontaa sekä VoIP-palveluita TeamSpeakissa, Mumblessa sekä Discordissa. 
Suomen elektronisen urheilun liitto tekee yhteistyötä tapahtumajärjestäjien kanssa elektronisen urheilun kilpailutoiminnan kehittämiseksi. Tapahtumissa on tarkoituksena mahdollistaa kilpaileminen kaikentasoisille harrastajille sekä ylläpitää ja kehittää suomalaista kilpailutoimintaa. 
SEUL on International e-Sports Federationin eli IESF:n jäsen. IESF on elektronisen urheilun kansainvälinen kattojärjestö.

Suomen e-urheilun eettinen ohjeisto

Suomen e-urheilun eettinen ohjeisto pohjautuu ruotsalaiseen Svensk eSports Code of Conductiin, joka on luvalla käännetty suomeksi ja Suomen e-urheilun eettinen ohjeisto on viimeistelty sen pohjalta. Eettinen ohjeisto on julkaistu joulukuussa 2016.
Ohjeisto sisältää ohjeita pelaajille, tapahtumien järjestäjille sekä e-urheilijoiden vanhemmille. Ohjeistossa on sekä eettisiä että käytännön ohjeita käyttäytymisestä, kanssapelaajien kunnioittamisesta ja yhdenvertaisuuden lisäämisestä.

Pelisäännöt

SEUL ylläpitää eri pelien asiantuntijoiden kanssa yhteistyössä virallisia pelisääntöjä. Liiton sivuilta löytyvät pelisäännöt seuraaviin peleihin: Counter Strike: Global Offensive, Hearthstone, StarCraft II, Overwatch, Dota 2, League of Legends, Tekken Tag Tournament 2, Mortal Kombat X, Ultra Street Fighter IV ja QuakeWorld.

Puheenjohtajat

2010-2012: Teemu Hiilinen
2013: Jarmo Keto
2013-2014: Tuomas Velling
2014-2016: Erkka Jouste
2017- : Joonas Kapiainen
SEUL aloitti kumppanuusjäsenyyden Valo ry:n kanssa 14. lokakuuta 2014 ja Suomen Olympiakomitean kanssa 6. marraskuuta 2016. Liitto julkaisi Suomen e-urheilun eettinen ohjeiston 18. joulukuuta 2016.
Jeremy Thorpe

John Jeremy Thorpe (29. huhtikuuta 1929 Surrey – 4. joulukuuta 2014) oli brittiläinen poliitikko, joka johti maansa liberaalipuoluetta vuosina 1967–1976.
Sekä Thorpen isä että isoisä olivat konservatiivipuolueen kansanedustajia. Vuonna 1940 hänet lähetettiin sodan tieltä kouluun Connecticutiin, Yhdysvaltoihin. Vuodesta 1943 Thorpe kävi Eton Collegea. Hän opiskeli oikeustiedettä Oxfordin yliopiston Trinity Collegessa.
1960-luvulla Thorpe vastusti Etelä-Afrikan apartheidia ja Kaakkois-Aasian postkolonialistista politiikkaa.
Thorpe erosi puoluejohtajan tehtävästä ja parlamentista, kun häntä syytettiin osallisuudesta entisen miespuolisen rakastajansa murhayritykseen. Myöhemmin Thorpe vapautettiin syytteistä.
Thorpe kuoli vuonna 2014 sairastettuaan kauan Parkinsonin tautia.
Dipylon-piirtokirjoitus

Dipylon-piirtokirjoitus on antiikin aikainen geometrisella kaudella tehty muinaiskreikankielinen piirtokirjoitus, joka on kirjoitettu oinokhoeen eli viinikannuun noin vuonna 740 eaa. Se on yhdessä samalle (tai hieman varhaisemmalle) ajalle ajoitetun niin kutsutun Pithekussain Nestorin maljan piirtokirjoituksen kanssa varhaisin tunnettu esimerkki kreikkalaisella aakkostolla tehdystä kirjoituksesta.
Piirtokirjoituksen sisältävä kannu löydettiin Ateenasta Kerameikoksen antiikin aikaiselta hautausmaalta vuonna 1871. Se sai nimensä lähellä sijaitsevasta Dipylon-portista. Nykyisin kannu on Ateenan Kansallisessa arkeologisessa museossa (esine nro. 192).
Kansainvälinen

Kansainvälinen (Internationaali, ransk. L’Internationale) on maailman kuuluisin työväenlaulu ja yksi maailman tunnetuimmista lauluista. Laulussa on tiivistetty vanhan työväenliikkeen keskeiset ajatukset. Sitä ovat käyttäneet eri maissa sosialistit, kommunistit ja anarkistit tunnuslaulunaan.

Historia

Kansainvälisen alkuperäiset ranskankieliset sanat kirjoitti ranskalainen runoilija Eugène Pottier vuonna 1871 Pariisin kommuunin kukistumisen aikoihin, ja sävelmän laati belgialaissyntyinen ranskalainen mallipuuseppä Pierre Degeyter vuonna 1888. Kappale esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1888 eräässä työläiskuorojen kilpailussa ja se julistettiin työväestön kansainväliseksi marssiksi vuonna 1900.
Kansainvälinen käännettiin useille kielille, saksaksi ensi kerran vuonna 1901 ja venäjäksi 1902. Venäjänkielinen versio oli Neuvostoliiton kansallislauluna vuosina 1922–1942, minkä jälkeen sen korvasi Neuvostoliiton hymni.

Suomessa

Suomeksi laulun käänsivät myöhemmin kuuluisuuteen nousseet sosiaalidemokraatit Otto Wille Kuusinen, Yrjö Sirola ja Sulo Wuolijoki sekä heidän opiskelutoverinsa Pertti Uotila. Kääntäjistä Uotilaa ei usein edes mainita, mikä johtunee hänen myöhemmästä oikeistolaisesta taustastaan muun muassa sisällissodan valkoisena upseerina. Suomennos julkaistiin ensimmäisen kerran Työmies-lehdessä 28. toukokuuta 1905. Siitä tuli Suomen työväenliikkeen keskuudessa tunnettu hyvin nopeasti.
Alkuperäinen suomennos käsitti vain viisi kappaleen kuudesta säkeistöstä. Eila Kostamo suomensi myös kuudennen säkeistön vuonna 1968 erästä radio-ohjelmaa varten.
Vuonna 1934 Suomen sisäasiainministeriö kielsi Kansainvälisen esittämisen ulkoilmassa ja pian tämän jälkeen Mikkelin raastuvanoikeus määräsi painetuissa laulukirjoissa siitä poistettavaksi pari säkeistöä, jotka siihen asti olivat olleet sallittuja. Suomeksi kappaleen on levyttänyt esimerkiksi 1970-luvun poliittisessa laululiikkeessä mukana ollut KOM-teatteri ja myös heidän albuminsa Kansainvälinen on nimetty kappaleen mukaan.
Aleksanteri Nevskin katedraali (Baku)

Aleksanteri Nevskin katedraali (ven. Александро-Невский Собор, azeriksi Aleksandr Nevski Başkilsəsi) oli kirkkorakennus Azerbaidžanin pääkaupungissa Bakussa. Se oli Bakun pääortodoksikirkko. Katedraali valmistui vuonna 1898 ja tuhottiin vuonna 1936 Stalinin aikakaudella. Katedraalin oli suunnitellut saksalaissyntyinen arkkitehti Robert Marfeld ja hänen avustajansa, puolalaissyntyinen arkkitehti Józef Gosławski. Sen ulkoasuun oli haettu vaikutteita Moskovan Pyhän Vasilin katedraalin ulkoasusta, kun taas Kristus Vapahtajan katedraali puolestaan oli toiminut esikuvana katedraalin interiöörille.
Nikamavaltimo

Nikamavaltimo (lat. arteria vertebralis) on parillinen valtimo, joka kulkee kaulanikamien poikkihaarakkeissa olevien aukkojen (foramen transversarium) kautta. Nikamavaltimo saa alkunsa solisvaltimosta.
Vaikka nikamavaltimo kulkee vain 1.–6. kaulanikaman aukkojen läpi, myös seitsemännen kaulanikaman poikkihaarakkeissa on aukko. Ensimmäisen kaulanikaman ohitettuaan nikamavaltimot kääntyvät mediaalisesti taakse ja kiertävät nikaman ja takaraivonluun välisen nivelen takaa nikamassa olevissa painaumissa kulkien.
Foramen magnumin kautta kalloon tullessaan kummastakin nikamavaltimosta lähtee pieni aivokalvovaltimohaara. Muita nikamavaltimoista lähteviä haaroja ovat yksi etumainen selkäydinvaltimo, joka muodostuu molemmista nikamavaltimoista tulevista haaroista, sekä parillinen takimmainen selkäydinvaltimo. Juuri ennen kuin oikea ja vasen nikamavaltimo yhdistyvät kallonpohjan valtimoksi, kummastakin nikamavaltimosta haarautuu vielä takimmainen alempi pikkuaivovaltimo.
Japanin luterilainen kirkko

Japanin luterilainen kirkko on Japanissa toimiva kirkko, johonka kuuluu 33 seurakuntaa. Kirkon juuret juontavat Missouri-synodin 1940-luvulla aloittamaan lähetystyöhön. Kirkko kuuluu Kansainväliseen luterilaiseen neuvostoon.
Aleksander Iljin-Genevski

Aleksander Iljin-Genevski (oik. Aleksander Fjodorovitš Iljin, ven. Алекса́ндр Фёдорович Ильи́н-Жене́вский, 28. marraskuuta 1894 – 3. syyskuuta 1941 Leningrad) oli venäläinen bolševikki ja shakkimestari, joka tunnetaan myös toimittajana, historioitsijana ja diplomaattina. Puoluenimensä Genevski eli ”geneveläinen” hän sai asuttuaan usean muun venäläisen vallankumouksellisen tavoin maanpaossa Sveitsissä.

Vallankumouksellinen toiminta

Iljin-Genevski liittyi sosialidemokraattiseen työväenpuolueeseen vuonna 1912, mutta joutui jo vuotta myöhemmin lähtemään maanpakoon Sveitsiin. Hän opiskeli Geneven yliopistossa ja voitti myös kaupungin shakkimestaruuden vuonna 1914. Venäjälle palattuaan hän työskenteli muun muassa Pravdan toimittajana ja myöhemmin usean Itämeren laivaston merisotilaille tarkoitetun sanomalehden toimituskunnassa. Yksi lehdistä oli Helsingissä julkaistu Volna, jota Iljin-Genevski oli tekemässä bolševikkien Helsingin neuvoston jäsenenä vuonna 1917. Hän kuului myös helmikuun vallankumouksen jälkeen maaliskuussa 1917 perustettuun Pietarin neuvostoon. Saman vuoden lokakuun vallankumouksesta lähtien Iljin-Genevski toimi erilaisissa tehtävissä sotilaskomissaarina, kunnes hänet 1921 nimitettiin diplomaatiksi Latviaan. Myöhemmin 1920-luvulla Iljin-Genevski työskenteli muun muassa useiden eri lehtien päätoimittajana sekä lokakuun vallankumouksen historiaa kirjoittaneen valtiollisen viraston Istpartin apulaisjohtajana.

Shakki

Iljin-Genevskiä pidetään shakin neuvostoliittolaisen koulukunnan luojana. Hän ajoi peliä myös osaksi sotilaskoulutusta, jossa sitä käytettiin erilaisten taistelutaktiikoiden ja strategioiden opettamiseen. Iljin-Genevski oli itse kolminkertainen Leningradin shakkimestari 1920-luvulla. Vuonna 1925 hän voitti yhden pelin kuubalaista maailmanmestaria José Raúl Capablancaa vastaan, yhtenä harvoista pelaajista koko maailmassa. Vuosina 1920 ja 1933 Iljin-Genevski järjesti Mikhail Botvinnikin ja Salo Flohrin väliset ottelut Neuvostoliiton mestaruudesta. Yksi hollantilaisen puolustuksen variaatio on myös nimetty hänen mukaansa.

Kuolema

Aleksander Iljin-Genevskin uskotaan kuolleen Leningradin piirityksen aikana syyskuussa 1941 Laatokalla tapahtuneessa saksalaisten ilmaiskussa, mutta joidenkin väitteiden mukaan hän olisi kuollut Stalinin vainojen uhrina.

Perhe

Iljin-Genevskin veli oli Neuvostoliiton laivaston amiraali Fjodor Raskolnikov, joka toimi muun muassa Kaspian- ja Itämeren laivastojen komentajana.
Erik Henningsen

Erik Ludvig Henningsen (29. elokuuta 1885 – 28. marraskuuta 1930) oli tanskalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan Kööpenhaminan kansanihmisiä ja katutilanteita kuvaavista laatukuvistaan.

Elämä ja ura

Erik Henningsen syntyi tukkukauppiaan pojaksi. Myös hänen veljestään Frants Henningsenistä (1850–1908) tuli tunnettu taidemaalari. Erik Henningsen oli nuorena ensin koristemaalari Adolph Hellesenin ja arkkitehti C.V. Nielsenin opissa kunnes pääsi vuonna 1873 taideakatemiaan, josta valmistui 1877.
George S. Patton

Nuoruus

West Pointin sotilasakatemiasta valmistuttuaan Patton osallistui vuoden 1912 kesäolympialaisiin Tukholmassa. Hän sijoittui nykyaikaisessa viisiottelussa viidenneksi.

Toinen maailmansota

Patton komensi Yhdysvaltojen panssarijoukkoja Tunisiassa vuonna 1943. Hän johti myös Montgomeryn kanssa operaatio Huskya eli Sisilian valtausta. Pattonin oli määrä suojata Montgomeryn vasenta sivustaa hänen edetessään Messinaan. Patton kuitenkin kääntyi armeijoineen kohti Palermoa ja valloitti sen sekä Messinan ennen Montgomeryä. Patton vapautettiin seitsemännen armeijan johdosta, koska hän läimäytti kranaattikauhuista sotamiestä.
Ranskassa Patton komensi vuonna 1944 Normandian maihinnousussa Yhdysvaltain maavoimien 3. armeijaa, joka valloitti suurimman osan Ranskasta ja olisi ehtinyt Berliiniin ennen venäläisiä. Hänen bensiini- ja ammuskuljetuksiaan kuitenkin vähennettiin, koska Montgomery oli V2-ohjusten laukaisualustojen lähellä ja Winston Churchill halusi, että ne tuhotaan. Patton oli myös ainoa kenraali, joka osasi ennakoida Wehrmachtin yllätyshyökkäyksen Ardenneilla. Lopulta Patton johdatti armeijansa Itävaltaan ja Tšekkoslovakiaan.

Kuolema

Joulukuun 8. päivänä 1945 kenraali Patton joutui Saksan Heidelbergissä auto-onnettomuuteen ja halvaantui kaulasta alaspäin. Hän joutui sotasairaalaan ja kuoli siellä joulukuun 21. päivänä.
Patton oli sodan aikana voimakkaasti ajanut sodan jatkamista Neuvostoliittoa vastaan, ja Saksan antautumisen jälkeen hän antoi vanhojen natsivirkamiesten jatkaa viroissaan. Tämä yhdessä Pattonin tapaturmaisen kuoleman kanssa on antanut aiheen erilaisiin salaliittoteorioihin.

Elokuva

Franklin J. Schaffner ohjasi vuonna 1970 elokuvan Panssarikenraali Patton, jossa pääosaa esitti George C. Scott. Elokuva voitti seitsemän Oscaria ja kasvatti Pattonin mainetta erityisesti kuuluisan avausmonologinsa ansiosta (joka on koostettu useamman hänen pitämänsä todellisen puheen osista ja muista sitaateista).

Muuta

Panssarivaunut M47, M48 ja M60 Patton nimettiin Pattonin mukaan. Patton oli tunnetusti kiinnostunut historiallisista taisteluista ja uskoi jälleensyntymisoppiin. On olemassa viitteitä siitä, että hän yritti saada Pyhän saksalais-roomalainen keisarikunnan kruununkalleudet Yhdysvaltoihin vastoin liittoutuneiden joukkojen komentajan Dwight D. Eisenhowerin periaatetta palauttaa ne Wieniin.
Alda Merini

Alda Merini (21. maaliskuuta 1931 – 1. marraskuuta 2009) oli italialainen runoilija. Hän julkaisi ensimmäiset kirjansa 1950-luvulla ja oli ehdolla Nobel-palkinnon saajaksi vuosina 1996 ja 2001. Merini kuoli sairaalassa, jossa oli potenut luukasvainta.
Nat (henki)

Nat-henki on ollut aikoinaan korkea-arvoinen henkilö, joka on kärsinyt väkivaltaisen ja epäreilun kuoleman. Näitä Myanmarissa palvottavia Nat-henkiä on 37. Henkiä varten on rakennettu temppeleitä ja pyhäköitä, joihin jätetään uhrilahjoja, kuten ruokaa ja juomia. Nat-henkien palvonta liittyy Myanmarissa buddhalaisuuteen.
Nesteraketti

Nesteraketti tarkoittaa rakettia, joka käyttää nestemäistä polttoainetta. Suurin osa avaruusraketeista käyttää ainakin joissain rakettivaiheissa nestemäistä polttoainetta. Yleensä nestemäiset hapetin ja polttoaine ovat eri säiliöissä, joista ne pumpataan palotilaan sopivasan paineeseen. Nestemäiset polttoaineet ovat kiinteitä tehokkaampia. Lisäksi nestemäistä polttoainetta käyttävää rakettia voidaan säädellä helpommin ajon aikana kuin kiinteäpolttoaineista rakettia, joissakin sovelluksissa raketti voidaan jopa sammuttaa ja käynnistää uudelleen.
Nestemäistä polttoainetta käyttävän raketin periaatteen ideoi ensimmäisenä venäläinen rakettiteoreetikko Konstantin Tsiolkovski vuonna 1903.
Ensimmäinen todella merkittävä, nykyaikaisen tyyppinen nesteraketti oli Wernher von Braunin johdolla kehitetty saksalainen A-4 eli V-2, joka oli ensimmäinen sodassa käytetty ballistinen ohjus.
1940- ja 1950-luvuilla sekä Yhdysvallat että Neuvostoliitto kehittelivät nestemäistä polttoainetta käytäviä ohjuksia saksalaisen sodanaikaisen V2-teknologian pohjalta.
Musta jää (elokuva)

Juoni

Elokuvan juoni käsittelee mustasukkaisuutta. Saara (Outi Mäenpää) saa selville, että hänen arkkitehtimiehellään Leolla (Martti Suosalo) on suhde nuoren opiskelijan (Ria Kataja) kanssa. Asian suoran kohtaamisen sijaan Saara alkaa suunnitella monimutkaista kostoa ja tutustuu Tuuliin ystävänä.

Arviot

Elokuvan ensi-illan yhteydessä kriitikot olivat yksimielisiä sen ansioista. Esimerkiksi Markus Määttänen (Aamulehti) totesi: ”Petri Kotwica pelasti juuri suomalaisen elokuvan”.
Televisioesityksen yhteydessä Tv-maailman kriitikko pitää elokuvaa ”lähes täysosumana”. Trillerin alku on hänen mukaansa nautittavan hillittyä, pidätellyn väkivallan uhalla leikittelyä. Elokuvassa on sopivasti melodraamaa, realismia ja pelottavuutta, joskin juonessa on liikaa uskomattomia käänteitä.

Uudelleenfilmatisointi

Mustasta jäästä tehtiin Etelä-Koreassa uudelleenfilmatisointi, mikä on harvinaista suomalaisessa elokuvassa. Kolmiodraaman korealaisversio on kansainvälisessä jakelussa nimellä Love, In Between (”Rakkauden välissä”). Kotwica myi tarinansa oikeudet korealaisille keväällä 2010. Puoli vuotta myöhemmin valmistunut elokuva keräsi elokuvateattereissa yli 100 000 korealaiskatsojaa.
Asgardilaiset

Asgardilaiset (eli Asgardin jumalat) ovat Marvel-kustantamon luoma kuvitteellinen jumalrotu. Asgardilaisia palvoivat vuosituhat sitten Norjan viikingit ja erinäiset germaaniheimot. Asgardilaiset eivät kuitenkaan enää halua, että heitä palvottaisiin.

Historia

Vain vähän tiedetään salaperäisestä asgardilaisten rodusta. Ainoastaan Mimiri, Viisauden Lähde tuntee joitain utuisia tarinoita asgardilaisten hallitsijan Odinin menneisyydestä mutta nämä tarinat ovat epäluotettavia. 
Asgardin jumalat elävät Asgard-nimisessä ulottuvuudessa, jossa asuu myös muita rotuja, kuten kääpiöitä ja jättiläisiä. Asgardin roduista asgardilaiset ovat voimakkaimpia ja muistuttavat eniten ihmistä. Rotu ei kuitenkaan ole alun perin kehittynyt tuossa ulottuvuudessa.

Fysiologia

Huolimatta ihmismäisestä ulkonäöstä asgardilaiset ovat suunnattoman paljon tavallista ihmistä voimakkaampia. Rodun jokainen miespuolinen jäsen kykenee nostamaan vähintään 30 tonnia naisten kyetessä nostamaan noin 25 tonnia. 
Asgardilaiset elävät pitkään ja ikääntyvät ihmisten mittapuun mukaan hitaasti, mutta he eivät ole kuolemattomia. Asgardilaisten kehot ovat huomattavasti tiheämpiä ja kestävämpiä kuin ihmisten, ja rodun jokainen jäsen kestää suurikaliiperisenkin ammuksen osuman ilman vaurioita. Asgardilaiset kykenevät vahingoittuessaan parantamaan itsensä nopeasti. Heillä on myös maagisia keinoja joden avulla voi parantua vakavammista vammoista. He voivat esimerkiksi palauttaa irronneet raajat ja tuhoutuneet elimet sekä selvitä verenhukasta. On kuitenkin mainittava, että vain osa asgardilaisista omaa tarpeeksi voimia magian käyttöön. 
Asgardilaisten lihakset, luut ja ihokudokset ovat karkeasti arvioiden noin kolme kertaa tavallista ihmistä tiheämmät. Siksi asgardilaisten paino on myös liki neljä kertaa suurempi verrattuna keskivertoihmiseen. Aineenvaihduntansa vuoksi asgardilaiset ovat kestäviä, eivätkä eritä maitohappoa samalla nopeudella kuin ihmiset. 
Asgardilaiset tarvitsevat erikoisen kultaisen omenan Idunnin hoitamasta Yggdrasil-puusta. Omenan syöminen palauttaa asgardilaisten nuoruuden ja terveyden.

Teknologinen taso

Asgardilaiset eivät ole valjastaneet teknologiaa palvelukseensa. Sen sijaan he osaavat käyttää mystisiä energiavirtoja eri tarkoituksiin. Vaikka kaikilla asgardilaisilla on tämä kyky, vain harva kykenee tekemään sen kanssa mitään mainitsemisen arvoista. 
Joidenkin väitteiden mukaan asgardilaisten magia ei ole Tohtori Oudon hallitseman magian kaltaista vaan teknologiaa, joka on edennyt tasolle, mitä ihminen pitäisi taikuutena. Tämä on kuitenkin vain spekulointia.