google/wiki40b huggingface dataset:
Clermont-Ferrandin lyhytelokuvajuhlat

Clermont-Ferrandin lyhytelokuvajuhlat on Keski-Ranskassa Clermont-Ferrandin kaupungissa vuosittain järjestettävä tapahtuma. Elokuvajuhlat alkoivat vuonna 1979, kun Clermont-Ferrandin yliopiston elokuvaseura järjesti lyhytelokuvaviikon. Tapahtuman herättämän suosion kannustamana seura järjesti lyhytelokuvaviikot myös kahtena seuraavana vuonna.
Nykyisin Clermont-Ferrandin lyhytelokuvajuhlat on Ranskan toiseksi suurin elokuva-alan tapahtuma Cannesin elokuvajuhlien jälkeen. Vuonna 2010 festivaalilla vieraili 139 000 ihmistä.

Kansallinen kilpailu

Vuonna 1982 festivaaliin tuli kilpailusarja, jossa palkintoja jaettiin ainoastaan ranskalaisille lyhytelokuville. Kansainvälistä tuotantoa esiteltiin erikoisnäytöksissä, jotka rakentuivat erityisten teemojen, lajityyppien, maiden tai alueiden mukaan.

Lyhytelokuvamarket

Vuonna 1986 järjestettiin ensimmäinen lyhytelokuvamarket. Tarkoituksena oli nostaa lyhytelokuvan asemaa kaupallisesti mielenkiintoisena tuotteena. Marketista on muodostunut kohtauspaikka, jossa vierailevat eri maiden televisioyhtiöiden sisäänostajat, kansainväliset levittäjät ja kansallisten elokuvasäätiöiden ja instituuttien levitystoiminnasta vastaavat ihmiset. Marketin yhteydessä on mahdollista katsoa videoruuduilta kaikki festivaalille lähetetyt elokuvat, vaikka niitä ei olisikaan valittu kilpailusarjoihin.

Kansainvälinen kilpailu

Kansainvälinen kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1988.

Lab-kilpailu

Digitekniikan kehitys teki tarpeelliseksi avata festivaali myös videolle tuotetuille elokuville. Ensimmäinen Digital-kilpailusarja järjestettiin vuonna 2002 ja vuodesta 2004 kilpailusarjan nimi on ollut Lab.
Nykyisin kaikissa kilpailusarjoissa on mahdollista nähdä sekä ammattimaisesti videolle, että filmille kuvattuja elokuvia. Kansainvälisen kilpailun keskittyessä perinteiseen elokuvakerrontaan, Lab-sarjassa voi nähdä kokeellisempaa elokuvaa.
Filmfare Awards 2006

Filmfare Awards 2006 oli 17. helmikuuta 2007 Mumbaissa pidetty tilaisuus, jossa palkittiin vuoden 2006 parhaat hindinkieliset elokuvat. Se oli järjestyksessään 52. Filmfare Awards -tilaisuus.
CMOS

CMOS (lyhenne sanoista Complementary Metal Oxide Semiconductor) on kanavatransistoreihin perustuva mikropiiritekniikka, jota käytetään mm. digitaali- ja nykyään myös radiotaajuisissa piireissä. CMOS on yleinen logiikkapiiriperhe. CMOS-tekniikalla valmistetaan mm. logiikkaporttipiirejä ja mikroprosessoreja. Ennen CMOS-tekniikan kehittymistä käytössä oli HMOS (High density, short channel MOS) tekniikkaa. Frank Wanlass haki CMOS-tekniikalle patenttia (US 3356858 A) vuonna 1963. Ensimmäiset yleiskäyttöiset CMOS-logiikkapiirit julkaisi RCA vuonna 1968.
CMOS-ohutkalvorakenne perustuu symmetrisiin ylös- ja alasvetäviin linjoihin; jokainen signaalijohdin on aina transistorilla yhdistetty sekä 0- että 1-johtoihin. Näistä transistoreista toinen on aina auki, toinen kiinni.
Ennen CMOS-tekniikkaa oli käytössä tekniikka, jossa transistoreita oli vain yksi, ja toisessa välissä oli vastus. Tästä oli seurauksena se, että aina signaalin ollessa "väärässä asennossa" vastuksen läpi virtasi sähkövirta, joka aiheutti piirille suuren sähkönkulutuksen, vaikka piiri ei vaihtaisikaan tilaa.
CMOS mahdollisti selvästi pienemmän tehonkulutuksen, koska auki olevan transistorin läpi ei teoriassa kulje virtaa, ja sähkövirran tarvitsee kulkea transistoreiden läpi vain kun signaalin tila muuttuu.
Piirien valmistustekniikan kehityttyä ja piirien käytyä hyvin pieniksi myös auki olevasta transistorista on alkanut vuotaa läpi sähkömääriä, jotka vaikuttavat piirin virrankulutukseen. Tästä syystä CMOS-kalvorakenteisiin on lisätty eristekalvoja, kuten high-k-eriste. Virrankulutuksen pienentämiseksi 2000-luvun vaihteessa tehty johdinmateriaalin vaihtaminen alumiinista kupariin johti siihen, että kalvorakenteisiin täytyi lisätä titaaninitridi-pohjaisia barrier-kalvoja diffuusion estämiseksi, koska kupari diffundoituu helposti kalvojen läpi ja tuhoaa puolijohteen.
CMOS-tekniikkaan perustuen on kehitetty myös valoherkkä kenno l. kuvasensori, jota käytetään joissakin digitaalikameroissa, eli CMOS-kenno.
Kiinantuonensiipi

Koko ja ulkonäkö

Muiden suvun lajien tapaan kiinantuonensiipi on yleissävyltään mustanruskea perhonen. Etusiivet ovat leveät, tummanruskeat ja niiden poikki kulkee rivi kellertäviä poikkiviiruja. Takasiivet ovat tyvestä kapeat ja ulospäin levenevät. Siiven tyviosa on etusiiven tapainen, mutta kärkiosassa on kapea ja melko tasalevyinen oranssinpunainen alue, joka rajoittuu mustaan diskaalijuovaan. Juovan alueella on kolme vaaleansinistä silmätäplää ja siiven reunassa neljä pientä oranssia kuunsirpin muotoista täplää. Takasiiven kärjessä on kolme pitkää kannusta, joista ensimmäinen on pisin ja levenee kärkeä kohti selvästi lusikkamaiseksi. Siipiväli on 8,0–8,2 mm.

Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyyttä ei tunneta tarkoin. Se on ilmeisesti melko laaja, mutta rajoittunee kokonaan Kiinaan. Lajia on tavattu paikoitellen Yunnanista, Sichuanista, Shaanxista sekä Tiibetistä.

Elinympäristö ja elintavat

Lajin elintapoja ei tunneta. Se lienee paikoittainen ja useimmiten yksilöitä on kerrottu löydetyn vaikeapääsyisiltä alueilta. Kaupan olleista yksilöistä ei ole yleensä ollut saatavilla riittävän tarkkoja löytöpaikkatietoja.
Perhosia tiedetään pyydystetyn kansainvälisille markkinoille keräilijöiden tarpeisiin.

Ravintokasvi

Toukka elää luultavasti piippuköynnöksillä (Aristolochia).
Ben Mendelsohn

Yksityiselämä

Mendelsohnin isä Frederick Mendelsohn on menestynyt neurotieteen professori ja äiti Carol sairaanhoitaja. Vanhempiensa avioeron jälkeen Mendelsohn asui muun muassa Saksassa ja Yhdysvalloissa.
Mendelsohn meni naimisiin brittiläisen kirjailijan Emma Forrestin kanssa vuonna 2012, ja hänellä on kaksi lasta.
Axel Rudi Pell

Axel Rudi Pell (s. 27. kesäkuuta 1960 Wattenscheid, Bochum, Saksa) on saksalainen kitaristi. Hän aloitti uransa Steeler-yhtyeessä 1984. Vuonna 1989 Axel aloitti soolouran.

Musiikkilaitteisto

Pell käyttää muun muassa Marshallin, ENGL:n ja Peaveyn vahvistimia; sekä Fender Stratocaster -kitaroita joissa on DiMarzion HS-3 -stack-humbucker -mikrofonit. Samanlaiset joita Yngwie Malmsteen käytti uransa alkuaikoina, ennen siirtymistä Seymour Duncanin mikrofoneihin.
Aleksandr Kaljanin

Aleksandr Igorevitš Kaljanin (ven. Александр Игоревич Калянин) (24. syyskuuta 1987 Tšeljabinsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 7. syyskuuta 2011) oli venäläinen jääkiekkohyökkääjä. Hän pelasi KHL-joukkue Lokomotiv Jaroslavlissa. Kaljanin menehtyi miltei koko joukkueensa kanssa lento-onnettomuudessa Venäjällä lähellä Jaroslavlin kaupunkia. Joukkue oli matkalla Minskiin Valko-Venäjälle, missä joukkueen oli tarkoitus pelata kauden ensimmäinen peli.
Aleksandr Kaljanin aloitti peliuransa Traktor Tšeljabinskin kakkosjoukkueessa kaudella 2003–2004. Seuraavana vuonna hän oli jo ykkösjoukkueessa kahden ottelun verran. Kaudella 2005–2006 hän aloitti Lokomotiv Jaroslavlissa, jossa pelasi ykkösjoukkueessa viisi ottelua ja teki kaksi maalia. Nämä olivat hänen ensimmäiset pelinsä Venäjän pääsarjassa. Seuraavalla kaudella hän pelasi alemmassa sarjassa Dizel Penzan joukkueessa. Kaudella 2007–2008 hän pelasi Jaroslavlissa jälleen yhden ottelun, mutta siirtyi pääsarjaan palanneen Tšeljabinskin Traktoriin, jonka vakiokokoonpanoon hän pääsi ja pelasi 30 peliä tehden kuusi maalia ja syöttäen yhdeksän. Traktor pääsi myös playoffseihin, joissa Kaljaninille kertyi kolme peliä. Ammattilaisliiga KHL aloitti toimintansa vuonna 2008, ja siitä asti Kaljanin kuului lähes koko ajan Jaroslavlin vakiomiehistöön kohtalokkaaseen lento-onnettomuuteen saakka.
William Gibson (näytelmäkirjailija)

William Gibson (13. marraskuuta 1914 – 25. marraskuuta 2008) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on kuurosokean Helen Kellerin elämästä kertova Ihmeidentekijä (The Miracle Worker, 1959). Toinen hänen suomeksi esitetty näytelmänsä on Kaksi kiikkulaudalla (Two for the Seesaw, 1958).
Myös elokuvaversiona tunnettu Ihmeidentekijä toi William Gibsonille parhaan näytelmän Tony-palkinnon. Gibson teki vanhasta Golda-näytelmästään (1977) uudistetun version Golda's Balcony (2003), jota Tovah Feldshuh on menestyksellä esittänyt Broadwaylla yhden naisen show’na. Kyseinen näytelmä kertoo Golda Meiristä.
William Gibson oli naimisissa psykoterapeutti Margaret Brenman-Gibsonin kanssa vuodesta 1940 tämän kuolemaan 2004. Hänelle myönnettiin vuonna 2005 paikka American Theatre  Hall of Famesta.
Kayako Saeki

Kayako Saeki (Takako Fuji) on Takashi Shimizun Kauna-elokuvassa esiintyvä hahmo ja antagonisti, jonka ympärillä kaikki kolme elokuvaa pyörivät.

Ulkomuoto

Kayakolla on tummat ja tuuheat hiukset, jotka usein roikkuvat hänen kasvojensa edessä. Hänellä on laajentuneiden silmiensä alla luonnottoman tummat silmänalukset. Kayako pitää narisevaa, kurkusta tulevaa ääntä, jota hän piti yrittäessään niska murtuneena hengittää. (Toshio taas matkii kissansa voimakasta mau’untaa.) Kayako pystyy Toshion tapaan kävelemään, mutta raahautuu yleensä eteenpäin käsiensä avulla.

Tarina

Kayako, hänen miehensä Takeo, poikansa Toshio ja lemmikkikissa Mar elivät talossa onnellisina, kunnes Takeo eräänä päivänä luki vaimonsa päiväkirjaa ja sai selville hänen rakastuneen toiseen mieheen. Mies mursi Kayakon niskan tämän yrittäessä paeta alas portaita ja hukutti sitten Toshion ja Mar-kissan samaan kylpyammeeseen. Sitten hän kääri vaimonsa ruumiin muoviin, vei sen ullakolle ja hirttäytyi. Kayako ja Toshio (mahdollisesti myös Takeo) jäivät vihan ja kaunan vallassa kummittelemaan taloon.
Suomen luonnonsuojelulainsäädäntö

Suomen luonnonsuojelualueet

Luonnonsuojelulaki määrittää luonnonsuojelualueiksi kansallispuistot, luonnonpuistot ja muut luonnonsuojelualueet.

Tarkoitus

Lain tarkoituksena on perustaa erämaa-alueita alueiden erämaaluonteen säilyttämiseksi, saamelaiskulttuurin ja luontaiselinkeinojen turvaamiseksi sekä luonnon monipuolisen käytön ja sen edellytysten kehittämiseksi. Laki kohdistuu 12 Lapissa rajattuun erämaa-alueeseen.

Euroopan unionin voimassa olevat direktiivit

Luonnonsuojelulain 3 §:ssä todetaan Suomessa toimeenpantavaksi Euroopan yhteisön Euroopan talousyhteisön neuvoston luontodirektiivin ja lintudirektiivin.

Kansainväliset sopimukset

Luonnonsuojelulain 4 §:ssä, että Suomessa toimeenpantavaksi Euroopan unionin noudattamien direktiivien lisäksi myös Suomen solmimat kansainväliset sopimukset, joista osa on solmittu ennen Suomen liittymistä 1. tammikuuta 1995 Euroopan unionin jäseneksi ja jotka on solmittu Euroopan talousyhteisöstä ja sen seuraajasta Euroopan yhteisöstä riippumatta.
K. J. Ståhlbergin lapsuudenkoti

K. J. Ståhlbergin lapsuudenkoti sijaitsee Haapajärven keskustassa Ronkaalan pappilan pihapiirissä. Tasavallan presidentti Ståhlberg vietti siellä kymmenen vuotta lapsuudestaan. Talo on rakennettu vuonna 1784 ja museona se on toiminut vuodesta 1969 lähtien.
Kultakurkkulepinkäinen

Levinneisyys

Kultakurkkulepinkäistä tavataan suuressa osassa Saharan eteläpuolista Afrikkaa. Lajin on kuvattu olevan paikallisesti yleinen tai ei-harvinainen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Budge Patty

John Edward ”Budge” Patty (s. 11. helmikuuta 1924) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. 
Patty syntyi Fort Smithissä, Arkansas'n osavaltiossa. Hän oli vuonna 1950 sekä Wimbledonin että Ranskan avoimen tennisturnauksen kaksinpelimestari. Hän saavutti niin ikään kaksi voittoa nelinpelissä; Ranskan avoimessa 1946 ja Wimbledonissa 1957.
Patty oli vuosina 1952–1954 miesten kaksinpelin mestari Swedish Openissa. Hän on kuulunut International Tennis Hall of Fameen vuodesta 1977.
Kameraseura (yhdistys)

Kameraseura on Helsingissä toimiva valokuvauksen harrastajen yhdistys, joka on perustettu 1921 nimellä Helsingin Amatööri-valokuvaajat ry (HAV).
Seuralla on noin tuhat jäsentä, ja se on alan suurin Suomessa. Seura julkaisee Kamera-lehteä, järjestää koulutusta, kilpailuja ja näyttelyitä sekä jakaa stipendejä. Seura on myös julkaissut valokuvakirjoja. Seuran piirissä on toimii erilaisia valokuvauksen kerhoja.
Seuran ensimmäinen puheenjohtaja oli Erland Piirinen. Seuran ”virallinen äänenkannattaja” oli vuosina 1926-1931 HAV:n toimittama ja Suomen Valokuvakauppiaiden yhdistyksen kustantama Valokuvaus-lehti. Seuran nimi muuttui 1929 Kameraseura ry:ksi (KS). Seura on vuonna 1932 perustetun Suomen Kameraseurojen liiton  (SKsL) perustajajäsen.
Afroma

Afroma on malawilaista populäärimusiikkia. Se kehittyi 1970-luvulla. Afromassa on vaikutteita rockista, soulista ja funkista. Afroma ei ole Malawin ulkopuolella kovin tunnettua.
Miekkailu kesäolympialaisissa 2020 – miesten kalpa

Karsinnat

Olympiakisoihin valitaan suoraan 24 miekkailijaa niistä kahdeksasta maasta, jotka pääsevät joukkuekilpailuun. Näiden lisäksi olympialaisiin valitaan kuusi urheilijaa FIEn rankingin perusteella (tilanne 4. huhtikuuta 2020). Näistä kuudesta kaksi paikkaa on varattu eurooppalaisille miekkailijoille, kaksi paikkaa Aasiasta tai Oseaniasta tuleville urheilijoille ja yksi paikka sekä afrikkalaisille että amerikkalaisille miekkailijoille. Nämä kuusi urheilijaa eivät kuitenkaan saa edustaa niitä kahdeksaa maata, jotka pääsevät joukkuekilpailun kautta mukaan turnaukseen. Näiden lisäksi järjestetään neljä alueellista karsintaturnausta (Eurooppa, Aasia-Osenia, Afrikka, Amerikka), joista jokaisesta pääsee yksi urheilija olympialaisiin. Myöskään näiden karsintaturnausten kautta olympialaisiin ei voi päästä sellaisia urheilijoita, jonka maalla on jo kolme urheilijaa kilpailuissa. Isäntämaa Japanilla on kaikkiin miekkailutapahtumiin yhteensä kahdeksan kiintiöpaikkaa, jotka se saa jakaa haluamallaan tavalla.
Titao

Titao on kaupunki Loroumin provinssissa Burkina Fasossa. Se on Loroumin pääkaupunki. Vuonna 2006 kaupungissa oli runsaat 19 000 asukasta.
Esko Martikainen

Esko Martikainen (s. 11. kesäkuuta 1953 Polvijärvi) on suomalainen sähkömies ja dekkarikirjailija.
Martikaisen vanhemmat olivat pienviljelijä Otto Martikainen ja siivoja Anna Hirvonen. Hän on asunut Kuopiossa vuodesta 1976 alkaen. Martikainen on harrastanut shakkia pitkään ja hän on 1-luokan shakinpelaaja. Martikaisen esikoisromaani Seulasten lapset sijoittui Kuopioon. Romaani oli syksyllä 1999 ehdokkaana kilpailtaessa Helsingin Sanomien parhaalle esikoisromaanille myönnettävästä palkinnosta.
Marshall McLuhan

Herbert Marshall McLuhan CC (21. heinäkuuta 1911 Edmonton Kanada – 31. joulukuuta 1980 Toronto, Kanada) oli kanadalainen kulttuurifilosofi.
Marshall McLuhanin vanhemmat olivat skotlantilais-irlantilaista syntyperää. McLuhan kävi koulunsa Winnipegissä, mihin perhe muutti, ja jatkoi edelleen opintojaan Manitoban yliopistossa. Alun perin McLuhanin oli tarkoitus valmistua insinööriksi, mutta hän vaihtoi alaa ja alkoi opiskella englanninkielistä kirjallisuutta. McLuhanin suosikkikirjailijoita olivat T. S. Eliot ja James Joyce. McLuhan väitteli tohtoriksi Cambridgen yliopistosta vuonna 1942. Kanadaan palattuaan hän työskenteli ensin Windsorin ja sitten Toronton yliopistossa, josta sai vakituisen viran vuonna 1952. Vuodesta 1968 alkaen hän johti kulttuurin ja teknologian keskusta. Hänellä oli vuoden (1967–1968) ajan oppituoli myös Fordhamin yliopistossa New Yorkissa.
McLuhanin ensimmäisen teos The Mechanical Bride: Folklore of Industrial Man (”Mekaaninen morsian: teollisen ihmisen kansanperinne”) ilmestyi vuonna 1951 ja vuonna 1962 julkaistiin teos The Gutenberg Galaxy: the Making of Typographic Man. McLuhanin pääteoksena pidetään vuonna 1964 ilmestynyttä kirjaa Understanding Media: the Extensions of Man, jonka Antero Tiusanen suomensi nimelle Ihmisen uudet ulottuvuudet. Suomennos ilmestyi vuonna 1968 ja sen esipuheen laati Anto Leikola.
McLuhanilta on peräisin kuuluisa sanonta: ”väline on viesti” (engl. medium is the message). Hän tarkoitti sillä, että medioiden sisällöt eivät ole kovinkaan merkittäviä verrattuna itse välineen vaikutuksiin. Sittemmin hän kirjoitti kirjan Medium is the Massage (viestin on ”hierontaa”).  
Toisin kuin Neil Postman, joka väitti television tuhoavan järkiperäisen keskustelun yhteiskunnassa, McLuhan näki television vaikuttavan myönteisesti kulttuuriin (Postman: Huvitamme itsemme hengiltä, 1985).
Baran kunta

Kuntajaon kehitys

Vuoden 1862 kuntauudistuksessa Baran kihlakunnassa sijainneista pitäjistä muodostettiin maalaiskunnat. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa muodostettiin Baran maalaiskunta yhdistämällä Bara, Bjärshög, Hyby ja Skabersjö.
Svedalan kuntablokin kuntaliitokset toteutettiin vaiheittain vuosina 1967–1977. Bara oli viimeinen Ruotsin kuntauudistuksissa lakkautettu kunta, kun se vuonna 1977 liitettiin Svedalan kuntaan. Koska Bara oli olemassa niin pitkään, se ehti olla joitakin vuosia samanlainen kunta kuin Ruotsin nykyisetkin kunnat. Yhtenäiseen kuntamuotoon oli nimittäin siirrytty jo vuonna 1971, jolloin kaikkiin kuntiin sovellettiin uutta yhtenäistä lainsäädäntöä. Syy viivyttelyyn oli siinä, että vuoteen 1973 harkittiin joko Baran tai sekä Baran että Svedalan liittämistä Malmön kuntaan. Kun liitosta Malmön kanssa ei tehty, Bara liitettiin Svedalaan, jotta kunnalla olisi suurempi väestöpohja.

Vaakuna

Edellinen vaakunaselitys viittaa Baran kunnan vaakunan. Baran kihlakunnan käyttämä vaakuna on sama, mutta sen vaakunaselitys on hieman toisenlainen. Vaakuna on valittu Baran kihlakunnalle vuonna 1969. Baran maalaiskunta käytti vaakunaa 1969–1970 ja sen suora seuraaja Baran kunta 1971–1976. Kuntauudistuksen jälkeen vaakunalla ei ole ollut virallista asemaa. Kuntaliitoksen jälkeen Svedalan kunnalle laadittiin uusi vaakuna. Naapurikunta Staffanstorpin vaakuna perustuu Baran vaakunaan, sillä molemmat kunnat kuuluivat Baran kihlakuntaan.
Lehtisaaret

Maantiede ja luonto

Pieni Lehtisaari sijaitsee Ison Lehtisaaren itäpuolella, saaria yhdistää kapea silta. Sumparen puolestaan sijaitsee Ison Lehtisaaren kaakkoispuolella. Muutaman kymmenen metrin päässä Ison Lehtisaaren lounaisrannalta sijaitsee kaksi pikkusaarta: Lilla Grötholmen ja Stora Grötholmen. Joitakin satoja metrejä Isosta Lehtisaaresta lounaaseen sijaitsee Gåsgrund, jonne kulkee kesäisin yhteysalus. Kilometrin verran Pienestä Lehtisaaresta itäkoilliseen sijaitsee Torra Lövö, joka on Gåsgrundin lailla Espoon kaupungin ulkoilusaari. Pienempänä itänaapurina on vajaan hehtaarin laajuinen Östergrundet.
Ison Lehtisaaren keskiosassa on laaja pirunpelto. Saaren sisäosan metsät ovat vanhoja, ne edustavat sekä rehevää käenkaali-mustikkatyypin kangasta että karua kalliometsää. Alueella on paikka paikoin suuria siirtolohkareita. Ison ja Pienen Lehtisaaren välinen salmi eli flada on maankohoamisen seurauksena muuttunut merenlahdeksi. Flada on tätä nykyä tavanomaista maatuvaa, ruovikoitunutta merenlahtea tervaleppävyöhykkeineen.

Historia

Lehtisaarilla oli jonkin verran virolaisasutusta 1700-luvun jälkipuoliskolla. Pienen Lehtisaaren länsiosassa on kalliokaiverrus muistona 1750-luvulla alueelle muuttaneista virolaisista. Ison Lehtisaaren ruotsalainen nimi, (Stora) Löv-ö, on varsin tyypillinen saaren nimi Uudellamaalla. Sen kirjoitusasu on vaihdellut 1560-luvulta alkaen: Lövön, Löfföön, Löföö ja Stor Löfö. Sumparenin varhaisin kirjoitusasu puolestaan on Såmper, nimen alkuperä saattaa olla kalasumpuissa ja kalakaupassa.
Pienessä Lehtisaaressa sijaitsee arkkitehti Karl Lindahlin 1910 suunnittelema Villa Zilliacus. Sumparenissa toimi 1960-luvulle asti Tuomelan pienveneveistämö. Lehtisaarten ympäristössä on muutamia hylkyjä, kuten alkuvuodesta 1961 uponnut jahti Alexandra. Saarilla kuvattiin 1960-luvun puolessavälissä osa Jörn Donnerin ohjaamasta elokuvasta Täällä alkaa seikkailu.
Frans Friberg

Frans Frithiof Ferdinand Friberg (15. heinäkuuta 1892 Kokkola – 11. joulukuuta 1921) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat tehtailija John Friberg ja Angela Lakanen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Helmi Pettisen kanssa.

Opinnot

Friberg kävi viisi luokkaa Kokkolan ruotsalaista yhteiskoulua.

Jääkäriaika

Tämä luotsioppilaana ja merimiehenä toiminut kokkolalainen nuorimies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 15. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 järjestetyille Polangenin erikoiskursseille (pommarikurssi).

Sisällissodan jälkeinen aika

Friberg siirrettiin sodan jälkeen suoritetun armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä Kaartin jääkäripataljoonaan ja 27. heinäkuuta 1918 Karjalan rykmentti n:o 2:een, jonka nimi muutettiin ensin Laatokan jalkaväkirykmentti n:o 6:ksi ja myöhemmin Viipurin rykmentiksi. Hän toimi komppanianpäällikkönä eri komppanioissa. Hänet siirrettiin 19. elokuuta 1921 I Polkupyöräpataljoonaan ja sijoitettiin sen 2. komppaniaan päälliköksi. Hän toimi keväällä ja kesällä vuonna 1920 Pohjois-Aunuksen suojeluskuntain piiripäällikkönä sekä sotilasedustajana Vienan-Karjalan väliaikaisen hallituksen luona.
Thaimaan evankelisluterilainen kirkko

Historia

Thaimaan evankelisluterilainen kirkko itsenäistyi vuonna 1994. Vuoden 2017 syyskuussa kirkon kirkkohallitus päätti avata pappisviran saamisen myös naisille. Asiasta oli keskusteltu kirkossa parinkymmenen vuoden ajan, ja työntekijöille ja seurakuntalaisille tehdyn kyselyn perusteella selvä enemmistö kannatti asiaa. Lopullisen päätöksen tekoa nopeutti se, ettei kirkon perustuslaki määritellyt pappien sukupuolta. Ensimmäiset kaksi naispappia vihittiin virkaansa 27. huhtikuuta 2018.

Nykytilanne

Kirkolla on 4 766 jäsentä. Se jakautuu hallinnollisesti kuuteen rovastikuntaan, jotka sijaitsevat Keski-, Koillis- ja Pohjois-Thaimaassa. Kirkolla oli vuoden 2017 lopussa lähes 30 seurakuntaa, joista 8 Bangkokissa, sekä useita saarnapaikkoja. Kirkko on vuodesta 1994 kuulunut Luterilaiseen maailmanliittoon.
Homoiousiaanit

Homoiousiaanit (< muinaiskreikaksi ὁμοιούσιος, homoiousios) olivat 350-luvulla areiolaisen piispa Eusebios Nikomedialaisen kannattajien eräs ryhmä, jotka väittivät, että Poika oli kaikessa Isän kaltainen, mutta koska hän oli samanaikaisesti itsenäinen henkilö, heidän välistä suhdettaan voitiin kuvata vain termillä homoiousios (”olemukseltaan samankaltainen”). Homoiousiaanien mukaan Isä ja Poika ovat eri olemusta (ousia).