google/wiki40b huggingface dataset:
Gloucester (juusto)

Gloucester on perinteisesti Englannin Gloucestershiren alueella valmistettava lehmänmaitojuusto. Juuston kaksi yleisintä tyyppiä ovat Single Gloucester ja Double Gloucester.
Gloucester-juustoa on valmistettu perinteisesti nykyisin harvinaiseksi käyneen Old Gloucester -rodun lehmäkarjan maidosta. William Marshall kuvaili Gloucester-juustojen valmistusta ja paikallista karjaa vuoden 1796 teoksessaan Rural Economy of Glouces­tershire. Juuston valmistus opetettiin tyypillisesti äidiltä tyttärelle. Double Gloucester oli tyypillisesti yhteisöjen ulkopuolelle myyty rikkaamman väestön juusto, jota sen arvon takia paikalliset valmistajat harvoin edes nauttivat. Single Gloucester oli tyypillisempi köyhemmän väestön juusto, jota jo sen hauraamman rakenteenkin takia ei kuljetettu vientiin muualle. Juuston tuotannon huippukautena 1800-luvun alulla Gloucestershiressa tuotettiin tuhansia tonneja juustoa vuosittain. Juustontuotanto on sittemmin taantunut huomattavasti. Ennen rautateiden aikaa maidon jalostaminen juustoksi oli usein välttämätöntä maidon säilömisen kannalta. Single Gloucester on nykyisin suojattu alkuperänimitys ja sitä tuotetaan kuudella maatilalla Gloucestershiressa. Double Gloucester -juustolla ei ole vastaavaa suojaa ja sitä tuotetaan paikallisten maatilojen lisäksi myös suurempimuotoisesti teollisesti muualla Britanniassa.
Single Gloucester on tuotettava sen suojatun alkuperäisnimityksen sääntöjen mukaisesti Old Gloucester -karjan maidosta. Juustoa kypsytetään neljästä kuuteen viikkoa ja sen makua on kuvailtu maidokkaaksi ja miedoksi. Rakenteeltaan Single Gloucester on pehmeää ja kosteaa. Double Gloucester on Single Gloucester-juustoa hapokkaampaa, kuivempaa ja kovempaa. Sen valmistamisessa käytetään korkeampaa lämpötilaa ja Single Gloucester -juustosta poiketen se värjätään valmistuksen aikana annatolla oranssiksi. Gloucester-juustosta on myös muita harvinaisempia muotoja, kuten Sage Gloucester, Cotswold ja Double Berkeley.
Cooper’s Hill Cheese-Rolling and Wake on vuosittain Gloucestershiren Brockworthissa järjestettävä perinteinen kisa, jonka osanottajat jahtaavat jyrkkään alamäkeen vieritettävää 3,6 kilon Double Gloucester-juustotahkoa.
Anton von Maron

Anton von Maron (8. tammikuuta 1731 Wien - 3. maaliskuuta 1808 Rooma) oli itävaltalainen taidemaalari, joka oli erikoistunut ennen kaikkea muotokuviin.

Elämäkerta

Anton von Maron oli taidemaalari Johann Leopold Maronin (1696–1770) ja tämän vaimon Anna Catharinan poika. Hän opiskeli Wienin taideakatemiassa taidemaalausta vuosina 1741-1744. Tammikuussa 1755 hän lähti Roomaan, jossa hän oleskeli opettajansa Raphael Mengsin luona (Anton von Maron nai vuonna 1765 Mengsin sisaren Theresan, joka oli miniatyyrimaalari).
Maron nimitettiin Accademia di San Lucan jäseneksi vuonna 1756, ja hän erikoistui muotokuviin. Hän liikkui aristokraattisen asiakaskunnan ansiosta vaikutusvaltaisissa piireissä. Hän myös loi yhteyksiä wieniläisten ja Roomaan asettuneiden taiteilijoiden kesken. Maron nimitettiin vuonna 1772 neuvonantajaksi uudelleenjärjestettyyn Wienin kuvataideakatemiaan. Hänen vastuullaan oli apurahan saaneiden opiskelijoiden lähettäminen Roomaan opiskelemaan. Samana vuonna hänet aateloitiin paroniksi. Maron jätti jälkeensä joitain teoreettisia tutkielmia.

Teokset

Maron työskenteli yhdessä opettajansa ja tulevan lankonsa Mengsin kanssa Rooman Sant’Eusebion kirkon freskojen parissa vuosina 1757-1761, kuten myös Villa Albanin Parnasso-freskon kanssa. Mengsin lähdettyä Madridiin vuonna 1761 Maron erikoistui muotokuviin. Yksi hänen tunnetuimmista teoksistaan on Winckelmannin muotokuva. Winckelmann asettautui Maronin malliksi Rooman vierailunsa aikana. Tämä maalaus on nykyisin Weimarin kaupunkilinnan Goethe-salissa. Alkuperäinen kopio on myös Wörlitzissä. Vuodesta 1770 alkaen hänestä tuli keisarihuoneen muotokuvamaalari. Vuonna 1773 valmistui Maronin tekemä keisarinna Maria Teresian puolisonsa suruajan aikainen muotokuva.
Uransa loppupuolella Maronin teoksista tuli epämuodikkaita Angelica Kauffmannin teosten tullessa muotiin. Maron lasketaan varhaiseksi uusklassiseksi taidemaalariksi.
Aterooma

Aterooma eli valtimonrasvoittuma on ateroskleroosille ominainen suuren tai keskisuuren valtimon sisäkalvon pullistuma, jonka syynä on rasva-aineiden, erityisesti kolesterolin, kertyminen suonenseinämään.
Sanoman toimittajakoulu

Sanoman toimittajakoulu eli Sanomien toimittajakoulu on Sanoman (ent. SanomaWSOY) ja aiemmin sen tytäryhtiö Sanoma Osakeyhtiön (nyk. Sanoma News) järjestämä toimittajan työhön keskittyvä koulutusohjelma. Koulu on kurssimuotoinen, ja yhden kurssin pituus on ollut yleensä noin puolitoista vuotta. Kurssin käyneistä moni on työllistynyt Sanoma-yhtiöiden palvelukseen.
Sanoman toimittajakoulun ensimmäinen kurssi järjestettiin vuonna 1967. Vuosina 1967–2008 on järjestetty yhteensä kolmetoista yleistoimittamiseen keskittynyttä peruskurssia. Lisäksi on järjestetty erillinen taloustoimittajakurssi (1997–1998) sekä uuden median kurssi (2000–2001).
Sanoman toimittajakoulu on historiansa aikana kouluttanut 250 yleistoimittajaa, 19 taloustoimittajaa ja 18 uuden median toimittajaa pitkillä kursseillaan. Sanoma järjestää Toimittajakoulu-nimen alla myös henkilöstönsä täydennyskoulutusta.
Sanoman toimittajakoulun 13. peruskurssi päättyi elokuussa 2008. Sitä edellinen peruskurssi järjestettiin vuosina 1989–1990.
Sanoman toimittajakoulun ovat käyneet muun muassa Helsingin Sanomien entinen vastaava päätoimittaja Janne Virkkunen, Yleisradion uutisankkuri Matti Rönkä, STT:n päätoimittaja ja toimitusjohtaja Mika Pettersson, Helsingin Sanomien toimittaja Ilkka Malmberg, Suomen Kuvalehden päätoimittaja Tapani Ruokanen, Sanoma Magazinesin toimitusjohtaja Eija Ailasmaa, toimittaja Aarno Laitinen, Helsingin Sanomien entinen vastaava päätoimittaja Mikael Pentikäinen, Helsingin Sanomien entinen uutistoiminnasta vastannut päätoimittaja Reetta Meriläinen ja MTV3:n rikostoimittaja ja kirjailija Jarkko Sipilä.
Pukinpunatäplä

Koko ja ulkonäkö

Pukinpunatäplän siivet ovat mustat, hieman läpikuultavat ja niillä on kolme siivensuuntaisesti venynyttä täplää, jotka ovat selvästi erillään toisistaan. Keskimmäinen täplä taipuu kohti siiven ulkoreunan takanurkkaa. Naaraan etusiivet ovat läpikkultavammat kuin koiraalla ja niissä on sinivihreää metallinhohtoa. Takasiivet ovat punaiset, ulkoreunastaan kapeasti tummanharmaat. Pää keskiruumis, takaruumis ja raajat ovat mustat, mutta säärten alapinnat ovat kellertävät. Imukärsä on hyvin kehittynyt, tuntosarvet ovat nuijamaiset, naaraalla ohuemmat. Huulirihmat ovat ohuet ja karvaiset. Siipiväli 33–37 mm.
Lajilta tunnetaan värimuoto f. lutescens, jolla punainen väri on korvautunut keltaisella sekä f. rubrotecta, jolla etusiipi on punaisella sävyttynyt.
Pukinpunatäplän voi erottaa Zygaena purpuralis -lajista vain genitaalituntomerkkien tai toukan ravintokasvin perusteella.

Levinneisyys ja lentoaika

Pukinpunatäplän levinneisyys ulottuu Ranskan ja Italian keskiosista Etelä-Ruotsiin ja Viron Saarenmaalle. Idässä elinalue kattaa Itä-Euroopan ja Balkanin, ja jatkuu Pohjois-Iraniin. Laji on ainakin Pohjois-Euroopassa varsin paikoittainen ja esiintymispaikat ovat etäällä toisistaan. Suomessa laji on harhailija, joka on tavattu vain kaksi kertaa, viimeksi Turusta elokuussa 1981. Ruotsissa ja Tanskassa lentoaika ulottuu kesäkuun puolivälistä heinäkuun puoleenväliin.

Elinympäristö ja elintavat

Punatäplä elää pääasiassa avoimilla, kuivilla ja aurinkoisilla paikoilla, joiden maaperä on hiekkainen ja mielellään kalkkipitoinen. Elinympäristössä on myös oltava mesipitoisia kukkia. Perhoset ovat aktiivisia päivisin, jolloin ne lepäilevät kasvillisuudessa tai käyvät kukilla. Perhoset kerääntyvät usein yöpymään ryhminä.
Naaras munii 20–50 munaa ravintokasvin lehtien alapinnoille. Toukat kuoriutuvat reilun viikon kuluttua ja talvehtivat keskenkasvuisina. On arveltu, että levinneisyytensä pohjoisrajoilla Ruotsissa toukka saattaa talvehtia useamman kerran ennen kuin aktivoituu uudelleen. Talvilevon jälkeen toukka elää lehtiruusukkeessa, kunnas täysikasvuinen toukka koteloituu kasvin varrelle. Kotelovaihe kestää noin kolme viikkoa.
Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 laji katsottiin arviointiin soveltumattomaksi (NA), kun vuoden 2000 arvioinnissa se oli alueellisesti hävinnyt. Muutos luokituksessa aiheutuu muuttuneesta tulkinnasta. Ruotsissa se on silmälläpidettävä. Lajia uhkaa sopivien elinympäristöjen umpeenkasvu.

Ravintokasvi

Toukan pääasiallinen ravintokasvi on pukinjuuri (Pimpinella saxifraga), jossain määrin myös piikkiputket (Eryngium) sekä sirppiputket (Falcaria).
Päättely

Päättely on ajattelua, joka tavallisesti etenee oletuksista johtopäätökseen. Usein päättelylle annetaan perusteluja. Päättelyn perusteiden ja todistusketjujen esittämistä kutsutaan argumentaatioksi. Argumentaatio rakentaa yhteyden päättelyn perusteiden ja päättelyn johtopäätöksen välille. Johtopäätös on väite, jonka puolesta päättelyssä argumentoidaan.
Filosofian osa-aluetta, joka tutkii muodollisesti pätevää päättelyä, kutsutaan logiikaksi. Logiikan alueella perusteita, joista päättelyn johtopäätös johdetaan, kutsutaan premisseiksi.
Logiikka ei tutki, kuinka ihmiset päättelevät, vaan sitä, kuinka ihmisten tulisi päätellä, jos halutaan että päättely on pätevää. Pätevässä päättelyssä oletusten totuus antaa halutun varmuuden johtopäätöksen totuudesta. Jos perusteet tai päättelyn lähtökohdat ovat epätosia, ei johtopäätöksen totuudesta voi olla varmuutta, vaikka päättely olisi muodollisesti moitteetonta.
Perinteisesti päättely jaotellaan tekemällä ero dialektisen päättelyn, deduktiivisen päättelyn, induktiivisen päättelyn, hypoteettis-deduktiivisen päättelyn, analogiapäättelyn ja abduktiivisen päättelyn välille. Arkipäivässä ihmiset käyttävät erilaisia päättelytapoja usein tiedostamattaan.

Analogiapäättely

Sana "analogia" on muodostunut kreikan kielen sanasta analogos, joka tarkoittaa samankaltaisuutta, vastaavuutta ja verrattavuutta. Analogia-päättelyssä lähdetään liikkeelle siitä, että tutkittavat ilmiöt ovat tarkasteltavan aiheen kannalta relevanteissa suhteissa samanlaiset. Näistä suhteista päätellään, että ilmiöillä on myös muissa suhteissa samanlaisia ominaisuuksia, vaikka niitä ei olisi vielä havaittu.
Analogiapäättely olettaa, että mikäli tarkasteltavat ilmiöt ovat samanlaiset tunnettavien ominaisuuksien suhteen, niiden täytyy olla samanlaisia myös tuntemattomien ominaisuuksien suhteen. Oikeudellisessa päättelyssä analogia-päättelyä käytetään silloin, kun tuomari laajentaa normin kattamaan myös uutta tapausta, siitä huolimatta, että se ei vielä kuuluisi lakitekstin alaan.
Virheellinen analogia tarkoittaa argumentaatiovirheenä asioiden rinnastamista, jotka eivät ole yhteismitallisia.
Paphiopedilum malipoense

Kuvaus

P. malipoense on pieni, rönsyillen kasvava venuksenkenkä. 10-20 cm pitkiä lehtiä on neljästä kuuteen kappaletta. Väritys on päältä tumman- ja vaaleanvihreän läikikäs, alta violetinkirjava. Kukkavana on 30-65 cm pitkä, lyhyen karvan peittämä, ja väriltään vihreä violetinruskein pilkuin. Kukkavanan kärkeen kehittyy yksi kukka, harvoin kaksi. Kukka on 8-14 cm leveä ja tuoksuu kevyesti vadelmalta. Kukka on väritykseltään vaaleanvihreä, sepalit ja petalit ovat violettijuovaiset. Huuli on hailakanvihreä ja violettipilkullinen, joskus vaaleankeltainen, muodoltaan pallomainen. Laji kehittää nuppunsa luonnossa syys-lokakuussa, ja kukkii maaliskuusta huhtikuuhun.

Elinympäristö ja hoito

P. malipoense kasvaa varjoisissa paikoissa kalkkipitoisten vuorien kosteissa rotkoissa ohuessa maassa tai hajoavissa lehtikerroksissa 450-1450 metrin korkeudella. Lajin luontainen levinneisyysalue ulottuu Etelä-Kiinan ja pohjoisimman Vietnamin alueelle. Alueen lämpötila vaihtelee 12 ja 25 celsiusasteen välillä. Ilmasto on talvisin kuiva ja viileä, kesäisin kuuma ja kostea

Käyttö

P. malipoensea myydään Vietnamissa lääke- ja koristekäyttöön.
The Kids

The Kids oli suomalainen lapsiyhtye. He ovat julkaisseet albumin The Kids vuonna 2000.
The Kids syntyi, kun eräiden muusikkoperheiden lapset seurasivat vanhempiensa laulamista ja halusivat itsekin mukaan laulamaan. Alun perin yhtyeeseen kuului 12 lasta, muun muassa Vicky Rostin tytär Ella Tukia, mutta lasten kasvaessa vain nuorimmat heistä jatkoivat yhtyeessä. Lopulta yhtyeessä olivat vain Joanna ja Ida Kupiainen sekä Anniina Merisalo, jotka alkoivat tehdä levyä.
Levyä tehtiin tuttavapiirissä ja pienellä rahalla. Kaikki tekijät laulujen sanoituksista ja sävellyksistä kansikuvien valokuvaajiin löytyivät lähipiiristä. Tyttöjen vaatimuksesta levyä hiottiin puolentoista vuoden ajan ja albumi The Kids julkaistiin vuonna 2000. Levyn julkaisi Allstar Music Oy. Levy sai tiedotusvälineissä huomiota koska sen aiheita pidettiin aikuismaisina. Yhtyeen jäsenten mielestä levyn aiheet ovat kuitenkin osa myös lasten maailmaa.
David Trimble

David Trimble (s. 15. lokakuuta 1944) on pohjoisirlantilainen poliitikko, joka sai 1998 Nobelin rauhanpalkinnon yhdessä John Humen kanssa.
Trimble oli Ulster Unionist Partyn puheenjohtaja vuosina 1995-2005.
Koulutukseltaan hän on lakimies. Hän tuli politiikkaan Ulsterin unionistien lainopillisena neuvonantajana. Hänellä on yhteyksiä kiisteltyyn Oranialaisveljeskuntaan, joka on protestanttishenkinen järjestö, joka vastustaa liiallisia yhteyksiä Irlannin tasavaltaan.
Kelja

Kelja (ven. келья, kreik. κελλίον, lat. cella) on ortodoksisen munkin asunto. Kreikassa se merkitsee sekä munkin asumaa taloa tai huonetta että pientä, joskus luostariin kuulumatontakin kilvoituspaikkaa. Sanan latinalainen muoto merkitsee kammiota, ja siitä on muotoutunut myös sana selli.
Slaavilaisessa perinteessä kelja merkitsee ainoastaan munkin asuinhuonetta.
Iranin oikeusjärjestelmä

Maanlaajuinen oikeusjärjestelmä Iranissa toteutettiin ensimmäisen kerran Reza Shahin aikana, ja lisämuutoksia tehtiin Pahlavin dynastian toisella aikakaudella. 
Pahlavi-dynastian kaaduttua vuonna 1979, islamilaisen vallankumouksen seurauksena oikeusjärjestelmä muuttui suuresti.  Lainsäädäntö perustuu nyt shariaan eli islamilaiseen lakiin.  Islamilaisen tasavallan perustuslain mukaan Iranin oikeuslaitos "on itsenäinen valta". Koko oikeusjärjestelmä - "korkeimmasta tuomioistuimesta aluetuomioistuimiin aina paikallisiin ja vallankumouksellisiin tuomioistuimiin" - on oikeusministeriön alaisuudessa, mutta oikeusministerin ja korkeimman oikeuden johtajan lisäksi Iranissa on myös nimitetty erikseen oikeuslaitoksen päällikkö .
Nina Gavriljuk

Nina Gavriljuk (s. 13. huhtikuuta 1965 Leningrad) on maastohiihtäjä, joka edusti urallaan sekä Neuvostoliittoa että Venäjää.

Ura

Gavriljuk aloitti hiihtämisen vuonna 1976. Hänen ensimmäiset arvokilpailunsa olivat vuoden 1987 MM-hiihdot Oberstdorfissa, missä hän hiihti kultaa voittaneessa Neuvostoliiton viestijoukkueessa. Viestikultaa hän voitti myös 1988 Calgaryn olympialaisissa. 1989 Lahden MM-hiihdoissa hän ei hiihtänyt viestissä ja oli kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa viides. Kolmannen arvokisaviestikultansa hän voitti 1993 Falunissa Venäjän joukkueessa. Samoissa kisoissa hän oli viidellä kilometrillä 15:s, takaa-ajossa seitsemäs ja 30 kilometrillä kahdeksas. 1994 Lillehammerin olympialaisissa hän voitti jälleen viestikultaa, saavutti lisäksi pronssia 15 kilometrillä, 5. sijan takaa-ajossa ja 11. sijan viidellä kilometrillä. 
1995 MM-kisoissa Thunder Bayssä Gavriljuk voitti jälleen viestimaailmanmestaruuden ja saavutti lisäksi hopeaa takaa-ajosta ja 5 kilometriltä. Lisäksi hän oli 15 ja 30 kilometrin kilpailuissa kuudes. Kaksi vuotta myöhemmin 1997 MM-hiihdoissa Trondheimissa hän voitti Venäjän joukkueessa jälleen viestin, ja saavutti pronssia takaa-ajosta, neljännen sijan 5 kilometriltä, viidennen sijan 15 kilometriltä ja 13. sijan 30 kilometriltä. 1998 Naganon olympialaisissa hän voitti jälleen viestistä kultaa, oli 5 kilometrillä neljäs ja takaa-ajossa seitsemäs. 1999 MM-kisoista Ramsausta hän voitti viestikultaa, tällä kertaa ankkurin roolissa, ja takaa-ajon hopeaa ja oli viidellä kilometrillä viides ja 15 kilometrillä seitsemäs. 2001 Lahden MM-kisoissa hän toi jälleen ankkurina Venäjän joukkueen viestivoittoon, oli sprintissä viides ja takaa-ajossa kahdeksas. 2002 Salt Lake Cityn olympialaisissa hän oli takaa-ajossa viides ja sprintissä 20:s, mutta muiden venäläishiihtäjien liian korkeiden hemoglobiiniarvojen vuoksi Venäjä ei päässyt osallistumaan viestiin. Viimeisimmiksi jääneissä arvokisoissaan 2003 Val di Fiemmen MM-hiihdoissa hän toi Venäjän joukkueen ankkurina viestipronssille ja saavutti lisäksi 30 kilometriltä kahdeksannen sijan ja oli takaa-ajossa 12:s. Kaikkiaan hänelle kertyi viesteistä arvokisavoittoja yhdeksän.
Maastohiihdon maailmancupissa Gavriljuk saavutti viisi osakilpailuvoittoa ja kaikkiaan 35 palkintopallisijoitusta. Parhaimmillaan hän oli maailmancupin loppupisteissä toinen, kaudella 1994–1995. Seuratasolla hän edusti Pietarin Dynamoa.
Sonic Boom (televisiosarja)

Tuotanto

Sarja paljastettiin SEGA:n virallisessa blogissa lokakuussa 2013 kuvalla, jossa näkyivät päähahmojen varjot. Kuvassa näkyneet hahmojen siluetit olivat tietenkin Sonic, Tails, Knuckles ja Amy. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi koostuu 52 yksitoista minuuttisista jaksoista ja sarjan ikäryhmä on suunnattu 6-11 vuoden ikäisille. Mukana on uusi hahmo Sticks the Jungle Badger.
Sarjan kakkoskausi on juuri nyt tuotannossa.
Frans Lepanto

Frans William Leppälax myöh. Lepanto (21. tammikuuta 1895 Kokkola) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa saksassa saanut jääkäri, joka taisteli jo ensimmäisessä maailmansodassa Saksan armeijan riveissä ja myöhemmin käydyssä Suomen sisällissodassa.

Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat puuseppä Anders Leppälax ja Sofia Lundqvist. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1938 Kerttu Pihlan kanssa.

Opinnot

Lepanto kävi kansakoulun ja Vaasan kauppakoulun vuosina 1911–1913. Hän suoritti yksityisesti kuudennen luokan Helsingin uudessa ruotsalaisessa oppikoulussa vuonna 1924 ja seitsemännen luokan Viipurin ruotsalaisessa lyseossa vuonna 1938. Hän suoritti Sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925 ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1928 sekä konekivääri- ja kanaatinheitinkurssin vuonna 1937.

Jääkäriaika

Tämä Kokkolalainen liikeapulainen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 29. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 2. konekiväärikomppaniaan 10. heinäkuuta 1917, jossa hän toimi syksyllä 1917 komppanianvääpelinä. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella.

Sisällissodan jälkeinen aika

Lepanto Palveli sisällissodan jälkeen 2. konekiväärikomppanian päällikkönä 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Savon jääkärirykmentti 3. Rykmentissä hän hoiti 4. heinäkuuta - 12. elokuuta 1918 välisen ajan rykmentin adjutantin tehtäviä. Armeijasta hän erosi 21. marraskuuta 1918 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen 15. joulukuuta 19I8 alkaen ja hänet sijoitettiin ensin sotilasohjaajaksi ja myöhemmin paikallispäälliköksi Vaasan suojeluskuntaan. Edellä mainitussa tehtävässä hän toimi 15. toukokuuta 1919 saakka. Myöhemmin hän työskenteli liikemiehenä Vaasassa ja Helsingissä. Lepanto astui uudelleen suojeluskuntain palvelukseen 1. marraskuuta 1920 ja hänet sijoitettiin ensin paikallispäälliköksi Pyhtään suojeluskuntaan, josta hänet siirrettiin 1. joulukuuta 1921 alkaen paikallispäälliköksi Kotkan suojeluskuntaan.
Toistamiseen hän erosi suojeluskunnista 15. marraskuuta 1923 ja astui uudelleen armeijan palvelukseen 12. maaliskuuta 1924 ja hänet sijoitettiin nuoremmaksi upseeriksi Uudenmaan rykmenttiin, missä hän palveli 8. komppaniassa. Hänet siirrettiin koulutusupseeriksi Jalkaväen kapitulanttikouluun 28. toukokuuta 1926, josta hänet siirrettiin edelleen päälliköksi 13. heinäkuuta 1926 alkaen Savon jääkärirykmentin 2. komppaniaan. Rykmentissä hänet määrättiin sisäisellä siirrolla 1. marraskuuta 1926 alkaen aliupseerikoulun johtajaksi, josta hänet siirrettiin edelleen 22. joulukuuta 1926 alkaen päälliköksi 1. konekiväärikomppanian ja niin ikään päälliköksi 29. maaliskuuta 1932 alkaen 3. komppaniaan. Seuraavaksi hänet siirrettiin 2. elokuuta 1933 alkaen päälliköksi 1. komppaniaan, josta 1. toukokuuta 1934 alkaen päälliköksi 8. komppaniaan ja edelleen 1. huhtikuuta 1937 alkaen päälliköksi konekiväärikomppaniaan.
Barberinin metroasema

Barberinin metroasema on Trevin kaupunginosassa, Roomassa, Italiassa sijaitseva metroasema. Se kuuluu linja A:han, joka avattiin vuonna 1980. Asema sijaitsee Piazza Barberinin alla.
Arman Alizad

Elämä ja ura

Alizadin perhe muutti Iranista islamilaisen vallankumouksen puhjettua vuonna 1979 Yhdysvaltoihin ja sieltä Suomeen, jossa perheen isovanhemmat asuivat. Alizad on uskonnoltaan bahai isänsä mukaan ja hänen äitinsä oli kristitty. Alizadin isä työskenteli Iranissa Philips Lightingin toimitusjohtajana ja myöhemmin Philipsin Suomen tytäryhtiössä. Alizad kirjoitti ylioppilaaksi Etelä-Tapiolan lukiosta vuonna 1989.
Alizad valmistui vaatturikoulusta 1992, minkä jälkeen hän työskenteli räätäli Jouni Korhosen oppilaana. Oltuaan neljä vuotta Korhosella töissä palkatta Alizad pääsi Matti Hampaalan oppipojaksi. Hän suoritti Hampaalan kannustamana 1997 mestarikokeen, jonka läpäistyään hänestä tuli 26-vuotiaana yksi Suomen kaikkien aikojen nuorimmista vaatturimestareista. Arman Alizad oli 1990-luvulla toinen Suomessa valmistuneista, liikettä harjoittavista vaatturimestareista. Toinen oli hänen  oppimestarinsa Matti Hampaala.
Alizad on työskennellyt ystävänsä Sonja Raassinan kanssa avaamassaan tilauspukimo PukuStudiossa, joka on erikoistunut naisten ja miesten tilausvaatteisiin.
Vuonna 2001 Alizad siirtyi  MoonTV:lle tuottamaan ja juontamaan omaa muotiohjelmaa Dresscode, jota hän teki yli kaksi ja puoli vuotta. Arman Alizad tuotti ja juonsi myös muita ohjelmia. Ensimmäisen MoonTV:n tehtyä konkurssin Alizad on työskennellyt Subtv:n ja Nelosen ohjelmien parissa, tehnyt Unisex-ohjelmaa MTV3-kanavalla, toteuttanut Armanin Applikaationurkka-ohjelman vuonna 2010 uudestaan aloittaneelle MoonTV:lle ja toiminut tyylikolumnistina bisnes.fi- ja Ekonomi-lehdissä. Alizadilla on myös ollut hyvin pieni cameorooli Salatuissa elämissä. Vuonna 2009 maaliskuussa Jimillä alkanut ohjelma Kill Arman on matkailuohjelma, jossa Alizad matkaa tapaamaan taistelulajien mestareita ympäri maailman ja kamppailemaan heitä vastaan.
Alizadin matkailuohjelma Arman ja viimeinen ristiretki, jossa hän tutustuu elämään maailman vaarallisimmilla ja köyhimmillä alueilla, nähtiin Jimillä syksyllä 2013. Sarjan toinen tuotantokausi nähtiin syksyllä 2015 samalla kanavalla.
Alizad valittiin Speakersforumin Vuoden Puhujaksi 2011.
Alizadilla on kolme lasta liitosta Emilia Järvisen kanssa. Pariskunta erosi vuonna 2015.
Arman LIVE, Alizadin oma suorana lähetettävä tunnin mittainen talkshow, alkoi Nelosella syyskuussa 2016.