google/wiki40b huggingface dataset:
Masters of the Universe

Historiaa

Mattel toi Masters of the Universen ensimmäisen lelusarjan markkinoille vuoden 1981 lopulla ja ensimmäinen, Filmationin tuottama animaatiosarja He-Man and the Masters of the Universe sai ensiesityksensä Yhdysvalloissa vuonna 1983. Sarjaa tuotettiin kahden vuoden aikana yhteensä 130 jaksoa, minkä jälkeen seurasi spin-off-sarja She-Ra: Princess of Power He-Manin kaksoissisaren She-Ran seikkailuista.
Vuonna 1987 ensi-iltansa saaneessa Masters of the Universe -elokuvassa He-Mania näytteli Dolph Lundgren ja Skeletoria Frank Langella. Mattel toivoi elokuvan lisäävän lelujen laskuun kääntyneitä myyntilukemia, mutta sitä vastoin elokuva ei juurikaan tuonut leluille tai sarjakuvajulkaisuille lisää näkyvyyttä. Elokuvalle käsikirjoitettiin myös jatko-osa mutta tuotantoyhtiö Cannon Films oli taloudellisissa ongelmissa eikä voinut maksaa Mattelille tarvittavia maksuja hahmojen käyttämisestä uudessa elokuvassa. 
Suomessa Satellite-sarjakuvakustantamo julkaisi 1980-luvun lopulla myös suomen kielelle käännettyä Masters of the Universe -sarjakuvalehteä.
1990-luvun alussa tuotettiin uusi, 65 jakson mittainen animaatiosarja The New Adventures of He-Man, joka siirsi He-Manin ja Skeletorin futuristiseen ympäristöön ja uuteen maailmaan nimeltä Primus. Sekä animaatiosarja että sen pohjalta tuotettu uusi lelusarja epäonnistuivat taloudellisissa tavoitteissaan uusia He-Man and the Masters of the Universen menestys. Myös 2000-luvun samanniminen animaatiosarja He-Man and the Masters of the Universe jäi vajaan kahden vuoden ja 39 jakson mittaiseksi.
Vesiagama

Ulkonäkö ja koko

Vesiagama on heimonsa suurin laji, ja voi kasvaa jopa 145 senttiä pitkäksi. Vesiagaman häntä muodostaa kaksi kolmasosaa liskon pituudesta. Häntä on kärjestä litistynyt, mikä auttaa sitä uimisessa. Vesiagaman selkäranka tukee suurta, jäykkää harjaa, joka kulkee sen päästä häntään. Koiraan harja muodostaa takaraajojen taakse, hännän tyveen 12 senttiä korkean ”purjeen”. Harjan tarkkaa merkitystä ei tiedetä, mutta sitä käytetään mahdollisesti kosintamenoissa tai koiraiden välisissä taisteluissa. Naaraan harja on pienempi eikä sillä ole ”purjetta”. Liskon väri vaihtelee tummanvihreän, täplikkään vihertävänruskean ja tummanharmaan välillä, ja sen selässä ja hännässä on ohuita, vaaleita raitoja tai mustia ja tummanvihreitä verkkokuvioita.

Levinneisyys ja elinympäristö

Vesiagamaa tavataan Sulawesin, Molukkien ja Uuden-Guinean saarilla sekä Filippiinien eteläosissa. Sen levinneisyys Filippiineillä on epäselvä, koska se voidaan sekoittaa maan pohjoisosissa elävään filippiinienpurjeliskoon (Hydrosaurus pustulatus). Vesiagaman elinympäristöä ovat pääasiassa galleriametsät. Metsänhakkuu hävittää liskoa Filippiineillä. Laji on harvinainen ja elinympäristön häviäminen ja metsästys saattavat uhata sitä. IUCN ei ole arvioinut vesiagaman uhanalaisuustilannetta.

Elintavat

Vesiagama on aktiivinen päivisin, ja elää löysissä ryhmissä. Se ottaa aamulla ja iltapäivällä aurinkoa, maaten joen yli roikkuvilla oksilla tai joentörmän suurilla kivillä. Se hakeutuu keskipäivän aikaan varjoon joenrannan kasvillisuuteen. Poikaset ottavat aurinkoa harvemmin kuin aikuiset, todennäköisesti suojautuakseen haikaroilta, kotkilta ja käärmeiltä. Vesiagama ei ole läheistä sukua vihervesiagamalle (Physignathus cocincinus), vaikka muistuttaakin sitä elintavoiltaan. Molemmat lajit liikkuvat metsän puissa ravinnon perässä, mutta vaaran uhatessa ne pudottautuvat jokeen paetakseen uiden tai veden alla kävellen. Vesiagaman takaraajojen pitkien varpaiden sivuilla on nahkaläpät, ja niiden ansiosta poikaset voivat juosta lyhyitä matkoja veden päällä basiliskien tapaan. Vesiagamien on myös nähty juoksevan takaraajojensa varassa maalla.

Ravinto

Vesiagama syö kaikenlaista ravintoa, mutta enimmäkseen kasveja. Aikuinen lisko syö lehtiä ja poikaset siemeniä. Vankeudessa ne suosivat myös värikkäitä hedelmiä. Näiden lisäksi vesiagaman ravintoon kuuluvat hyönteiset, lierot, kala, pienet matelijat, sammakkoeläimet, linnunpoikaset ja pienet jyrsijät. Nuorten yksilöiden ravinto koostuu suuremmalta osin saaliista kuin täysikasvuisten, jotka syövät enemmän kasviravintoa. Vesiagaman hampaat eivät sovellu lehtien pureskeluun eikä sillä ole kivipiiraa kasviravinnon hienontamiseen, mutta se voi joskus niellä kiviä ruoansulatuksen tehostamiseksi. Myös endosymbioottisten mikrobien tuottama selluloosa auttaa vesiagamaa kasviravinnon sulatuksessa. Koska lisko ottaa aurinkoa liikkumattomana pitkiä aikoja, se voi syödä kasviravintoa, joka luultavasti sulaa hitaammin ja tehottomammin kuin saalis.

Lisääntyminen

Vesiagama munii 3–9 munaa. Munat kuoriutuvat 65 päivän kuluttua muninnasta. Lisko voi elää yli 15-vuotiaaksi. Vastakuoriutuneet poikaset ovat 15–20 senttiä pitkiä.
Elly Sigfrids

Elly Matilda Sigfrids (o.s. Jern, 10. toukokuuta 1919 Mustasaari – 15. heinäkuuta 2014 Mustasaari) oli suomalainen kansanedustaja, opettaja ja kunnallispoliitikko.
Elly Jern syntyi myöhemmin kansanedustajana toimineen maanviljelijä Levi Jernin ja Signe Matilda Ahlbäckin tyttäreksi Mustasaaressa 1919. Jern suoritti teologian erotutkinnon 1945 ja kasvatusopillisen tutkinnon 1946 Helsingin yliopistossa. Hän työskenteli vuosina 1945–1956 Uudenkaarlepyyn kristillisen kansanopiston opettajana ja myöhemmin psykologian ja uskonnon opettajana. Hän avioitui pastori  Lars Gustaf Sigfridsin kanssa 1956.
Elly Sigfrids valittiin eduskuntaan ruotsalaisen kansanpuolueen edustajaksi Vaasan läänin vaalipiiristä vuosiksi 1970–1979. Hän oli myös presidentin valitsijamies 1968 ja 1978. Paikallispolitiikassa hän toimi Uudenkaarlepyyn maalaiskunnan kunnanvaltuutettuna 1951–1956, Vaasan kaupunginvaltuutettuna 1973–1976 ja Ruotsalaisen Pohjanmaan maakuntaliiton puheenjohtajana 1974–1979. Hän oli myös Ruotsalaisen naisliiton puheenjohtaja 1970–1973 ja RKP:n varapuheenjohtaja.
Sigfrids sai Åbo Akademin teologian kunniatohtorin arvon 1999 ja Fredrika Runebergin stipendin 2008.
Laura Betti

Laura Betti, alkuperäiseltä nimeltään Laura Trombetti (1. toukokuuta 1927 Casaleccio di Reno Italia – 31. heinäkuuta 2004 Rooma Italia) oli italialainen näyttelijä, ohjaaja ja laulaja. Hän esiintyi niin elokuvissa, teatterissa kuin televisiossakin.

Elokuvaura

Laura Bettin isä oli tunnettu Partito d’Azionen kannattaja Ettore Trobetti (1895–1965) ja hänen setänsä kielitieteilijä Alfredo Trobetti (1855–1929). Ensin Laura Bett tuli tunnetuksi jazz-laulajana ja myös lyhyeksi jääneestä urastaan kabareelaulajana. Vuonna 1954 hän esiintyi Walter Chiarin kanssa kabareessa I saltimbanchi. Vuonna 1955 hän debytoi teatterissa Arthur Millerin näytelmässä The Crucible, jonka oli ohjannut Luchino Visconti. Laura Bettin nuoruuden aikaan kuuluivat myös Pierre Corneillen El Cid vastanäyttelijänään Enico Maria Salerno sekä Bertolt Brechtin ja Kurt Weillin Seitsemän kuolemansyntiä.
Bettin varsinainen debyytti ja suurempi tunnettavuus tapahtui elokuvassa La Dolce vita eli Ihana elämä, jonka ohjasi Federico Fellini. Hänestä tuli läheinen ystävä ja todellinen luottonäyttelijä runoilija ja elokuvaohjaaja Pier Paolo Pasolinille, jonka useissa elokuvissa hänellä oli todella merkittävä rooli, niitä olivat muun muassa La ricotta (1963), Teorema (1968), Canterburyn tarinoita (1972) ja eritoten Sodoman 120 päivää, joka perustui vapaasti markiisi de Saden teokseen.

Pasolini

Vuonna 1980 Laura Betti perusti Pier Paolo Pasolini -säätiön, jonka johdossa hän oli lopun elämäänsä. Bettin kuoleman jälkeen hänen veljensä Sergio lahjoitti kaikki Lauran uraa koskevat dokumentit Contro Studi Archivio Pier Paolo Pasolinille, säilytettäväksi omana kokonaisuutenaan.
Ennen kuolemaansa vuonna 2001 Betti ehti ohjata Pasolinista kertovan dokumentin Pier Paolo Pasolini e la ragione di un sogno.
Otto Luening

Otto Clarence Luening (15. kesäkuuta 1900 Milwaukee, Wisconsin – 2. syyskuuta 1996 Manhattan, New York) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, kapellimestari ja huilisti. Hän tuli parhaiten tunnetuksi elektronisen musiikin edelläkävijänä.
Lueningin isä oli kapellimestari, pianisti ja opettaja, joka opiskeli Leipzigissä. Vuonna 1912 perhe muutti Müncheniin, jossa Luening opiskeli konservatoriossa ja debytoi 16-vuotiaana huilistina. Ensimmäisen maailmansodan aikana perhe siirtyi Zürichiin, jossa Luening soitti huilua Tonhalle-orkesterissa Richard Straussin ja Arthur Nikischin johdolla. Hän sai yksityistä opetusta Ferruccio Busonilta. 
Vuonna 1920 Luening muutti Chicagoon, jossa hän johti American Grand Opera Companya, soitti huilua kamarikokoonpanoissa ja opetti musiikin teoriaa. Hän työskenteli myöhemmällä urallaan muun muassa Columbian yliopistossa vuodesta 1944, kunnes jäi eläkkeelle 1970. 
Luening kantaesitti muun muassa Gian Carlo Menottin oopperan Meedio. Hänen omaan tuotantoonsa kuuluvat ooppera Evangeline (1948) ja varhainen nauhalle sävelletty teos Fantasy in Space. Hänen johdollaan opiskelivat niinkin erilaiset säveltäjät kuin Seymour Shifrin, John Corigliano, Charles Wuorinen, Mario Davidovsky ja John Kander. Luening oli vuonna 1940 perustamassa American Music Centeriä ja vuonna 1954 Composers Recordings Inc.iä. Hän sävelsi yhdeksänkymppiseksi saakka, ja hänen myöhäisiin teoksiinsa kuuluu vuonna 1995 kantaesitetty Divertimento viululle, klarinetille ja pianolle. Hän julkaisi omaelämäkerran The Odyssey of an American Composer (1980).
Tanskan teknillinen yliopisto

Tanskan teknillinen yliopisto (tansk. Danmarks Tekniske Universitet, DTU) on Tanskassa Kongengs Lyngbyn lähellä Lyngby-Taarbækin kunnassa toimiva yliopisto. Se on perustettu 1829 Hans Christian Ørstedin aloitteesta Tanskan ensimmäiseksi teknilliseksi oppilaitokseksi. Nykyisin se on Euroopan johtavia teknisiä korkeakouluja.
Pirttijärvi (Parkano)

Maantietoa

Järven pituus on 1,6 kilometriä, leveys 700 metriä ja sen pinta-ala on 79 hehtaaria. Se sijaitsee laajalla suoalueella Lehmiletonnevan ja Välikorvennevan välissä. Soilta laskee järveen lukuisia suo-ojia. Järven laskuoja Pirttiluoma lähtee järven eteläpäästä ja yhtyy kolmen kilometrin jälkeen Kovesjokeen. Järvi on matala ja kivinen. Siinä on kaksi pientä saarta ja yksi rannassa sijaitseva luoto. Rantaviivan pituus on 5,0 kilometriä. Rannoille on rakennettu parikymmentä vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet seututieltä 274.

Historiaa

Vanhassa 1800-luvun pitäjänkartassa järven nimi kirjoitettiin "Pirtijärvi". Sen länsirannalle oli ilmaantunut uudisasutusta, jota ympäröi pienet pellot. Järven eteläpäästä luusuan ympäriltä olivat kovesjärveläiset raivanneet niityn. Myös järven koillispäässä sijaitsi heisän toinen niitty. Muuten järvi oli luonnollisessa tilassaan.
Palvelumuotoilu

Palvelun kontaktipisteet, palvelutuokiot ja palvelupolku

Perinteisesti muotoilu on keskittynyt yksittäisen fyysisen tuotteen ja käyttäjän väliseen suhteeseen. Palvelumuotoilussa huomio suuntautuu moninaisiin kontaktipisteisiin, joiden kautta palvelu koetaan, aistitaan ja nähdään. Lentoyhtiön palvelussa kontaktipisteitä voivat olla esimerkiksi lehti- ja televisiomainokset, puhelinasiakaspalvelu, internetsivusto, matkatoimisto, matkalippu, lentoemännät, se mitä henkilökunta sanoo, lentokoneen sisustus, lennolla tarjottava ruoka ja lentokentän opasteet. (Holmlid 2005; Mager 2004; Maffei et al. 2005.) Kontaktipisteet voidaan jakaa neljään luokkaan: tilat, esineet, prosessit ja ihmiset (Saffer 2007).

Tilat

Tilat ovat paikkoja, jossa palvelun asiakkaalle näkyvä tuotanto tapahtuu. Ne voivat olla fyysisiä paikkoja, kuten myymälät, toimistot tai lentokone, tai virtuaalisia tiloja, kuten Internet tai puhelin.
Tilat viestivät asiakkaalle, mitä on mahdollista tehdä (Saffer 2007), ja vaikuttavat täten ihmisten käyttäytymiseen. Tiloissa tulisi erityisesti kiinnittää huomiota kontaktipisteisiin, jotka ovat ihmisen aistein havaittavissa. Näitä ovat esimerkiksi sisustus, valaistus, äänet ja tuoksut, joilla on suuri merkitys asiakkaan palvelukokemukseen.

Esineet

Palveluun kuuluvat esineet sijoittuvat tiloihin tai muuhun ympäristöön. Esineiden, kuten ravintolan ruokalistan tai itsepalveluautomaatin, on tarkoitus synnyttää vuorovaikutusta palveluntarjoajan ja asiakkaan välillä. Esineet voivat olla monimutkaisia ja isoja laitteita, kuten lentokentän matkatavarahihnat tai yksinkertaisia ja pieniä, kuten ravintolan lautasliina. (Saffer 2007.) Palvelumuotoilussa esineet voivat olla myös palvelun tuotantoon tarvittavia esineitä, joita vain henkilökunta käyttää, mutta jotka silti ovat asiakkaalle näkyviä ja vaikuttavat palvelukokemukseen.

Prosessit

Prosessit määrittävät palvelun tuotantotavan. Palveluissa kaikki prosessit ja rutiinit voidaan määrittää pienintäkin yksityiskohtaa myöten, kuten kuinka lentoemäntä tervehtii asiakasta hänen saapuessa lentokoneeseen. Palvelujen tuottamiseen tarvittavia prosesseja voidaan muuttaa ja kehittää vaikka päivittäin. (Saffer 2007.)

Ihmiset

Palvelun tuottamiseen tarvitaan usein ihmisiä. Palvelumuotoilussa ihmiset jaotellaan asiakkaisiin ja asiakaspalvelijoihin. Palvelu muodostuu näiden välisestä monimutkaisesta vuorovaikutteisesta koreografiasta. Asiakaspalvelijoita pyritään ohjaamaan toimimaan halutulla tavalla luomalla heille erilaisia rooleja esimerkiksi univormujen avulla. (Saffer 2007.)
HMS Liverpool (11)

Palvelus

HMS Liverpool kuului 1939 4. Risteilijäviirikköön Itä-Intian asemalla, kunnes marraskuun puolessavälissä siirrettiin 5. Risteilijäviirikköön Kiinan asemalle. Alus siirrettiin 20. toukokuuta 1940 Välimerelle, jossa se kahdeksan päivää myöhemmin osallistui Espero-saattueen taisteluun. Taistelun aikana alukseen osui yksi 4,7 tuuman kranaatti.
Alukseen osui 29. heinäkuuta lentopommi, joka ei kuitenkaan aiheuttanut merkittäviä vaurioita. Alukseen 14. lokakuuta osunut italialaisen lentokoneen laukaisema torpedo aiheutti suuret vauriot lennättämällä muun muassa A-tornin katon pois paikaltaan. Alus tehtiin tilapäiskorjaukset Aleksandriassa, kunnes se purjehti huhtikuussa Mare Islandille Kaliforniaan korjattavaksi. Alus palasi palvelukseen maaliskuussa 1942.
HMS Liverpool liitettiin 18. Risteilijäviirikköön Scapa Flowhun suojaamaan Jäämeren saattueita. Alus kuitenkin purjehti 5. kesäkuuta Välimerelle osallistuakseen operaatio Harpooniin. Alukseen osui 14. kesäkuuta lentokoneesta laukaistu torpedo vasemmalle puolelle perään etummaisen konehuoneen kohdalle. Osuma lamautti aluksen täydellisesti, joten se piti hinata Gibraltarille. Aluksen vuoto paikattiin, jonka jälkeen se purjehti Rosythiin telakalle, jonne se saapui heinäkuussa.
HMS Liverpool vaikka korjaukset valmistuivat heinäkuussa 1943 alus palasi palvelukseen vasta toukokuussa 1944, jolloin se siirrettiin huolto ja ylläpito tehtäviin. Alus ei kokenut uusia tehtäviä sodan aikana, vaan se siirrettiin lokakuussa 1945 15. Risteilijäviirikköön Välimeren laivastoon.
Alus palveli Välimerellä 15. ja 1. Risteilijäviirikössä pääosan ajasta lippulaivana, kunnes se poistettiin palveluksesta huhtikuussa 1952. Alus laitettiin poistolistalle ja siirrettiin 1958 BISCOlle romutettavaksi. Alus hinattiin 27. kesäkuuta Portsmouthiin, jonne se saapui 2. heinäkuuta McLellan Ltd:n Bo'nessin telakalle romutettavaksi.
Palokki

Palokki on kylä Heinävedellä, seututie 542:n varrella ja Juojärven reitin loppupisteessä sekä Heinäveden reitin laivareitin äärellä. Kylässä on vanha hautausmaa, seppien takotyömuseo Ronttopuisto sekä Lintulan luostari. 
Kylällä on pitkä teollinen historia, johon olennaisesti liittyy vesivoima ja puu. Palokin koskivoimaa on hyödynnetty ainakin 1700-luvulta lähtien puun sahauksessa voimanlähteenä. 1800-luvulla Hackman & Co -yhtiöllä oli kylällä vuosikymmeniä suuri sahalaitos ja laajoja maaomaisuuksia. Sahatavaraa vietiin Venäjälle, ennen muuta Saimaan kanavan kautta Pietarin seudulle. Suurimmillaan Palokin kylän asukasmäärä ylitti huomattavasti tuhannen hengen rajan 1900-luvun alussa. Venäjän vallankumouksen jälkeen ja Suomen itsenäistyttyä 1917 vienti Venäjälle romahti. Palokin sahaustoiminta hiipui 1920-luvulla, ja kylän asukasmäärä pieneni. Kylä muuttui samalla hiljalleen tyypilliseksi maatalousvaltaiseksi maaseututaajamaksi. Muistona teollisesta toiminnasta alueella on jäljellä joitakin säilyneitä rakennuksia sekä sähköä tuottava vuonna 1961 rakennettu Outokumpu Oy:n vesivoimalaitos, joka tuotti sähköä Keretin kaivoksen käyttöön mutta jonka nykyisin omistaa Pohjois-Karjalan Sähkö Oy.
Jatkosodan päätyttyä Lintulan luostari muutti entiselle Hackmanin tilalle 1946 Kivennavalta luovutetusta Karjalasta, josta se oli joutunut lähtemään sotien vuoksi pois. Luostarilla oli pitkä evakkomatka, ja kun Palokissa sijaitsevaa tilaa käytiin katsomassa, sisaret ihastuivat siihen ja muuttivat sinne, 15 kilometrin päähän muutaman vuoden aikaisemmin muuttaneen Valamon luostarin lähelle. Lintulan luostari on avoinna matkoilijoille kesällä. Luostarin alueella on muun muassa kirkko, kynttilätehdas, matkamuistomyymälä ja kahvila.
Palokissa sijaitsevat kalaiset lohilammet ovat kalastajien suosiossa ja lähistöltä löytyy myös kolme koskea. Lähellä Palokkia sijaitsevassa Patoon koskessa on pato ja voimala, ja  niiden purkamisesta ja kosken vapauttamisesta on keskusteltu.
Palokin kyläkauppa on lakkautettu, mutta edelleen siellä on vanhuksille tarkoitettu Johannes-koti.
Punarinta

Tuntomerkit

Punarinta on 12,5–15 cm pitkä. Aikuisella punarinnalla on ruosteenpunainen naama ja rinta. Päälaki ja selkäpuoli ovat ruskeat. Päälaen ja punaisen naaman välissä on sinertävä juova, joka yltää posken taakse ja rinnan sivulle. Siivellä on kapea, keltainen siipijuova. Nokka ja silmät ovat mustat. Jalat ovat pitkät ja ohuet. Nuori punarinta on väriltään ruskea ja sen koko puku on hienopilkkuinen.

Esiintyminen

Punarintoja tavataan koko Euroopassa ja keskisessä Aasiassa Siperiaan saakka, sekä Pohjois-Afrikassa. Euroopassa pesii 43–83 miljoonaa paria. Suomessa punarinta pesii lähes koko Suomessa, mutta Metsä- ja Tunturi-Lapissa levinneisyys ei ole yhtenäinen. Suomessa arvioidaan nykyään pesivän 2–3 miljoonaa paria.

Muutto

Punarinta on muuttolintu pohjoisessa ja idässä. Suomeen punarinnat saapuvat huhti-toukokuussa ja syysmuutto tapahtuu syys-lokakuussa. Suomessa pesivät punarinnat talvehtivat lähinnä Euroopan eteläosissa. Jotkin yksilöt yrittävät talvehtimista Suomessakin.

Elinympäristö

Punarinta pesii erilaisissa metsissä, erityisesti rehevissä kuusimetsissä, joissa on lehtipuita, mutta myös lehtimetsissä, joissa on kuusia tai tiheitä pensaikkoja. Keski-Euroopassa punarinta pesii yleisesti myös ihmisasutuksen lähellä puutarhoissa ja puistoissa. Paikoin punarinta on alkanut pesiä pihapiireissä Suomessakin.

Lisääntyminen

Pesä on tavallisesti maassa kolossa tai kiven alla, kannon tai mättään kupeella, matalalla pensaassa tai risukasassa. Se voi olla myös rakennuksessa tai matalalla olevassa linnunpöntössä. Muninta alkaa toukokuussa. Munia 4–6, valkoisia ja ruskehtavapilkkuisia. Naaras hautoo 2 viikkoa. Poikaset lähtevät pesästä kaksiviikkoisina. Pesii tavallisesti kaksi kertaa kesässä, toinen pesue on juhannuksen tienoilla.

Ravinto

Punarinta käyttää ravinnokseen hyönteisiä ja maanpinnan pikkueläimiä sekä marjoja ja hedelmiä. Talvisin punarinta käy myös ruokintapaikoilla, joilla se syö maapähkinämursketta.
Wuerhosaurus

Fossiilit

Wuerhosaurus on tällä hetkellä tunnetuin kiinasta löydetty stegosaurie. Wuerhosauruksesta ollaan löydetty luurangon osa ja irrallisia paloja. Siitä ei ole vielä löydetty kalloa joten dinosaurusta on vaikea kuvailla. Dong Zhiming kuvaili sen ensimmäisen kerran vuonna 1973.

Kuvaus

Wuerhosaurus kasvoi noin 8-9 metrin pituiseksi ja 1,8 metrin korkuiseksi. Ne painoivat noin neljä tonnia. Ne olivat pitkiä ja matalia.

Laatat

Wuehosauruksen laatat olivat pareittain toisin kuin stegosauruksella. Niillä on myös luultavasti häntäpiikit, mutta siitä ei ole varmuutta vähäisten luun osien perusteella.
Jääpallon SM-sarja 1968

Suomenmestarit

MP:n joukkue: Eero Tuomola, Kari Kaukinen, Kari Mutanen, Rainer Jungman, Raimo Rahikainen, Kari Kekkonen, Raimo Marttinen, Jukka Rönkä, Matti Vanhanen, Pentti Toivola, Antero Nikkanen, Antti Rusanen, Kyösti Vilhunen, Raimo Reiskanen, Kauko Värri. Valmentaja: Urho Hokkanen
Petolliset enkelit

Sarjan nimi

Sarjan nimestä kiisteltiin, sillä alkuperäinen ja romaaniin perustuva nimi Good Christian Bitches ei ollut kaikkien mieleen. Kristilliset yhteisöt  kokivat nimen alentavan heidän uskoaan, ja joidenkin mielestä sarjan nimessä oleva englanninkielinen naisiin viittaava haukkumasana ”bitch” oli ongelmallinen. Arvostelun jälkeen kanava antoi sarjalle nimen Good Christian Belles, kunnes se sai lopullisen muotonsa, kirjainlyhenteen GCB.
Woody Harrelson

Yksityiselämä

Harrelsonin isä oli palkkamurhaaja Charles Harrelson, joka kuoli 15. maaliskuuta 2007 sydänkohtaukseen ADX Florence -vankilassa. Harrelson kasvoi lapsuutensa Ohiossa. Hänellä on kaksi veljeä, Jordan ja Brett.
Vuonna 1985 Harrelson meni naimisiin Nancy Simonin kanssa, mutta pari erosi seuraavana päivänä. Ero virallistettiin vasta 10 kuukauden jälkeen. Vuonna 1990 Harrelson alkoi seurustella Laura Louien kanssa ja avioitui tämän kanssa vuonna 2008. Parilla on kolme lasta: Deni Montana (s. 1993), Zoe Giordano (s. 1996) ja Makani Ravello (s. 2006).
Harrelson on ympäristöaktivisti ja sodanvastainen aktivisti, joka esimerkiksi vastustaa Irakin sotaa. Harrelson on myös vegaani, ja hän kannattaa hampun kasvattamisen laillistamista Yhdysvalloissa.
Fabryka Samochodów Małolitrażowych

Fabryka Samochodów Małolitrażowych (FSM) oli puolalainen pienten autojen valmistaja. FSM:n tehdas sijaitsi Bielsko-Białassa, Puolan eteläisessä osassa. FSM oli merkkinä olemassa vuodesta 1972 vuoteen 1991, jolloin Fiat otti tehtaan hallintaansa, siitä eteenpäin tehdas on ollut Fiat Puola.
Tehdas on valmistanut Fiatin mallia 126p, joka tunnettiin Suomessa lempinimellä käppänä, mikä kuvaa autoa perin hyvin, sillä auto oli hyvin pienikokoinen - Fiat 600:n seuraaja. Lisäksi tehdas valmisti 1980-luvun alkuun asti Syrenaa, joka oli alun perin toisen puolalaisen tehtaan, FSO:n tuote. Kun tehdas siirtyi Fiatille, siellä käytiin valmistamaan Fiat Cinquecentoa (=500) ja myöhemmin tämän seuraajaa Fiat Seicentoa (=600). Uusin malli tuotannossa on Fiat Panda. Fiat 126p:n valmistus lopetettiin vuonna 2000, jolloin auto oli jo auttamattomasti vanhentunut. 126p oli FSM:n selkeästi merkittävin tuote, sillä sitä sai kaikista helpoiten kommunistisessa Puolassa. Toisaalta 126p oli huono perheauto, se oli ahdas, meluisa, hankala ajaa ja hidas.
Kaikki Cinquecentot, Seicentot ja uudet Pandat on valmistettu Puolassa kaikille markkinoille. Suomeen ei ole tuotu Cinquecentoa eikä Seicentoa. Muiden mallien (Syrena ja 126p) vienti rajoittui entisiin SEV-maihin.
ENVISAT-1

GOMOS-instrumentti

Vuonna 1995 alettiin Suomessa ja Ranskassa suunnitella otsonia mittaavaa tutkimuslaitetta, josta ideasta kehittyi GOMOS-laite. Sen optiikka ja mekanismit toteutettiin Ranskassa ja tietokone Suomessa. GOMOS pystyy mittaamaan seuraavia ilmakehän kaasuja: otsoni, typpidioksidi ja vesihöyry sekä joitakin aerosoleja.
Laite mittaa tähden valoa tähden laskiessa Maan ilmakehän taakse satelliitin liikkeen mukana; mittausta kutsutaan tähtiokkultaatioksi. Se mittaa ensin suoraan avaruudesta tullutta tähden valoa. Kun satelliitti lentää eteenpäin, valo tulee tähdestä ilmakehän läpi. Mitattuja spektrejä verrataan keskenään. Täten saadaan mitattua eräiden ilmakehän kaasujen määrä ja pystyjakauma. Yleensä kaukokartoitussatelliitin mittalaitteet täytyy kalibroida ennen laikaisua hyvin tarkasti. GOMOS kuuluu siihen instrumenttien luokkaan, joka kalibroi itsensä ennen jokaista mittausta uudelleen.
Kuusvesi

Jyväskyläläiset juovat Kuusveden vettä

Jyväskyläläisten tekopohjaveden valmistuksessa käytettävä hyvälaatuinen raakavesi otetaan osittain Laukaan Kuusvedestä. Rautalammin vesireitin valuma-alueella ei ole merkittävää teollisuutta. Vesi otetaan kilometrin päästä Kuusveden rannasta 12 metrin syvyydestä. Lupaehtojen mukaan raakavettä saa ottaa keskimäärin 15 000 kuutiota vuorokaudessa.