google/wiki40b huggingface dataset:
The Enchanted Drawing

The Enchanted Drawing  on lyhyt yhdysvaltalainen mykkäelokuva vuodelta 1900. Historioitsijat nimeävät sen usein ensimmäiseksi elokuvaksi, jossa on yhdistelty live action -kuvausta ja animaatiota.
Lyhytelokuvassa J. Stuart Blackton piirtää suurelle valkoiselle paperille mieshahmon ja lisää sitten kuvaan pullon viiniä ja lasin. Sitten hän yllättäen poistaa esineet paperilta omaan käyttöönsä ja kaataa viiniä pullosta oikeaan lasiin. Vastaava temppu tehdään myös hatulla ja sikarilla. Paperille piirretyn hahmon kasvonilmeet muuttuvat, kun se saa omalla vuorollaan juoda viiniä ja poltella sikaria. Blackton sai vaikutelman aikaan pysäyttämällä kameran ja vaihtamalla piirroksia.
Thomas A. Edisonin Edison Manufacturing Companyn julkaisema The Enchanted Drawing kestää yhden minuutin ja 26 sekuntia kuvataajuudella 18 kuvaa sekunnissa.  Vaikka elokuvan tekijänoikeusmerkinnät ovat vuodelta 1900, se kuvattiin todennäköisesti muutama vuosi aiemmin. J. Stuart Blackton toimi kuvausaikaan New York Evening Worldin pilapiirtäjänä.
Curtis Painter

NFL-ura

Indianapolis Colts varasi Purduen yliopiston joukkueessa yliopistojalkapalloa pelanneen Painterin vuoden 2009 NFL:n varaustilaisuudessa, tilaisuuden kuudennella kierroksella. Hän pelasi Coltsissa kolmen kauden ajan, joista kaksi ensimmäistä tähtipelinrakentaja Peyton Manningin varamiehenä. Manningin oltua loukkaantuneena koko kauden 2011, Painter sai tilaisuutensa aloittajana, mutta menetti paikkansa heikkojen esitysten myötä Dan Orlovskylle.
Painter teki huhtikuussa 2012 sopimuksen Baltimore Ravensin kanssa, jossa hän oli lähtökohtaisesti varamies aloittaja Joe Flaccon takana. Painter kuitenkin vapautettiin sopimuksestaan ennen runkosarjan alkua, Ravensin valitessa Painterin sijaan varamieheksi Tyrod Taylorin.
Tammikuussa 2013 Painter solmi sopimuksen New York Giantsin kanssa. Hän pelasi Eli Manningin varamiehenä kauden. Ennen kauden 2014 alkua sopimuksensa purettiin.
Lapuan rautatieasema

Matkustajapalvelut

Lapuan asemalla pysähtyy parhaimmillaan arkisin viisi päiväjunaa Seinäjoen suuntaan ja neljä Oulun suuntaan. Tämän lisäksi asemalla pysähtyy Helsinki-Rovaniemi yöjunavuoropari IC 273/IC 266. Aseman lipunmyynti lakkautettiin 1. lokakuuta 2008, mutta odotushuone jäi senkin jälkeen käyttöön. Myöhemmin sen aukioloaikoja on kuitenkin supistettu ja lauantaisin odotushuone on kiinni. Paikkakunnalla käytiin pitkään keskustelua matkakeskuksen rakentamisesta, ja uusi matkakeskus otettiinkin maanantaina 12. maaliskuuta 2012 käyttöön aivan rautatieaseman vieressä. Aikaisemmin rautatieasemalta oli noin 400 metriä matkaa vanhalle linja-autoasemalle. Matkakeskuksessa sijaitsee myös lippuautomaatti. 
Aikaisemmin aseman erikoisuutena oli ohittava pääraide, joka kulki ratapihan itäpuolitse. Raiteen linjaus muuttui vuonna 2015, kun ratapiha uusittiin täysin osana Seinäjoki-Oulu -ratahanketta. Nykyään Lapuan aseman henkilöliikenteen laituri on esteetön; se on pidennetty 450-metriseksi, korotettu sekä päällystetty. Asemalle on lisäksi asennettu uudet odotuskatokset (3 kpl), kuulutusjärjestelmä, valaistus, laiturinäytöt ja valaistut aikataulukaapit (molempia 2 kpl), polkupyörätelineet, penkit sekä kohokivetykset näkövammaisille. Laituri sijaitsee pääraiteen vieressä ratapihan länsireunalla.

Lapuan junaturmat

Lapualla sattui vuonna 1986 kaksi junaturmaa. Ensimmäinen sattui tammikuussa, jolloin tapahtui henkilö- ja tavarajunan yhteentörmäys. Toinen sattui saman vuoden joulukuussa, kun pohjoiseen matkalla ollut erikoispikajuna EP 57 Lapponia ajoi ylinopeudella poikkeavalle raiteelle. Kaksi ihmistä loukkaantui.
Hannu Savola

Hannu Tapani Savola (18. lokakuuta 1949 Paavola – 13. helmikuuta 2007 Helsinki) oli Ilta-Sanomien vastaava päätoimittaja. Hänet valittiin tehtäväänsä syyskuussa 2006 edellisen päätoimittajan Antti-Pekka Pietilän erottua kohun keskellä.
Savola kävi Sanoman toimittajakoulun 1971–1972. Hän työskenteli Helsingin Sanomien politiikan toimituksessa 1973–1976, lehden päätoimittajien erityisavustajana 1976–1978, toimitussihteerinä 1978–1980 sekä politiikan toimittajana 1980–1982. Suomen Kuvalehden toimituspäälliköksi Savola kutsuttiin 1982. Hän palasi Sanoma Osakeyhtiön palvelukseen 1985 Ilta-Sanomien toimittajaksi. Ilta-Sanomissa hänen vastuullaan oli paljolti talouden seuraaminen. Paitsi omalla nimellään, hän kirjoitti lehteen myös nimimerkillä Diileri. Savola kuoli sairauskohtaukseen 57-vuotiaana.
Hannu Savola oli yksi lokakuussa 1981 ilmestyneen, kohutun Tamminiemen pesänjakajat -teoksen kirjoittajista. Sen kirjoittivat työnantajaltaan salaa Helsingin Sanomien politiikan toimittajat.
Mathura

Mathura (hindiksi मथुरा, Mathurā, urduksi ‏متھرا‎, Mathurā) on kaupunki Intian Uttar Pradeshin osavaltiossa. Kaupungin asukasluku oli 349 909 vuonna 2011. Kaupunki oli toinen Kushanien valtakunnan kahdesta pääkaupungista ajanlaskumme alkuvuosisatoina. Se sijaitsee noin 140 km Delhistä etelään, 50 km Agrasta pohjoiseen. Muinaisina aikoina se oli karavaanireittien risteyspaikka, nykyisin se on tärkeä rautateiden ja maanteiden risteysasema, jonka läpi kulkee valtatie Delhistä Agraan. Junalla pääsee Delhiin, Mumbaihin ja Chennaihin.
Mathura on Krishnalle omistettu hindujen pyhä kaupunki, sitä väitetään Krishnan syntymäpaikaksi . Mathurasta kerrotaan jo Mahabharatassa.
Mathurassa toimii yksi Aasian suurimmista öljynjalostamoista. Siellä tehdään myös hopeankiillotusaineita, vesihanoja ja painetaan sari-kankaita.
Herman Adolf Printz

Herman Adolf Printz (14. syyskuuta 1849 Wanhala, Vihti – 13. lokakuuta 1923 Hämeenkyrö) oli suomalainen insinööri, paperimestari, kasvien keräilijä ja puutarhaviljelyjen harrastaja.
Vanhaan sotilassukuun kuuluneen Printzin vanhemmat olivat Vihdissä Juotilan ratsutilan omistanut alikapteeni Fabian Printz ja Antoinetta Margaretha Sjöstedt. Hän oli naimisissa vuodesta 1889 Anna Pauliina Välimäen kanssa.
Printz pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lukiosta 1870 ja valmistui insinööriksi 1873 Helsingin Polyteknillisestä opistosta. Hän tuli 1882 paperimestariksi Kyröskosken paperitehtaalle Hämeenkyröön ja oli tehtaan teknillisenä johtajana 1887–1905. Printz toimi Kyröskosken tehtaan työväen sairas- ja hautausapukassan sekä eläkekassan hoitajana, oli perustamassa Kyröskoskelle osuuskauppaa ja raittiusseuraa sekä järjesti ja laajensi Kyröskosken lainakirjastoa toimien myös sen hoitajana. Printz oli myös 15. helmikuuta 1891 Hämeenkyrössä pidetyn suuren torppari- ja mäkitupalaiskokouksen kokoonkutsujana ja puheenjohtajana. Printz perusti 1880-luvun alussa tehtaan viereen tehdaspuutarhan jota hän itse hoiti vuoteen 1889 saakka. Hän hankki Helsingin puutarhaseuralta omenapuiden sekä marja- ja koristepensaiden taimia toimittaen niitä hämeenkyröläisille tilaajille. 
Printz osti vuonna 1896 yhdessä hämeenkyröläisen kauppiaan Janne Elialan kanssa Keikyästä Äetsän kosken jossa sillä hetkellä oli vain kaksi vanhanaikaista jauhomyllyä. Kosken rannalle rakennettiin sitten villakehruutehdas joka aloitti toimintansa 1898. Tehtaan kolmanneksi osakkaaksi tuli Mouhijärven villakehruutehtaan isännöitsijä, myöhempi kauppaneuvos Alfred Viljanen (1870-1932). Pari vuotta myöhemmin tehtaasta muodostettiin osakeyhtiö jonka neljänneksi osakkaaksi tuli hartolalainen leipomoliikkeenomistaja Toivo Aleksander von Schrowe. Eliala ja von Schrowe myivät sittemmin osuutensa niin että vuonna 1905 Viljanen ja Printz omistivat yhtiön kaksistaan. Printz muutti 1905 Kyröskoskelta Äetsään ja asui siellä vuoteen 1907 saakka. Hän myi kuitenkin osuutensa yhtiöstä 1906 Viljaselle joka omisti sitten tehtaan yksin vuoteen 1913 saakka jolloin perustettiin uusi osakeyhtiö Printz & Co jonka osakkaaksi Printz myös palasi. Viljasesta tuli yhtiön toimitusjohtaja. Villakehruutehtaan lisäksi oli Äetsään perustettu 1905 trikootehdas ja 1914 puuvillatehdas. Vuonna 1918 yhtiön osti porilainen Wilhelm Rosenlew.
Eläkkeelle jäätyään Printz perusti Hämeenkyröön rakentamansa Kukkasmaan huvilan yhteyteen puutarhan jonne hän istutti noin 400 erilaista puu-, pensas- ja kukkakasvilajia. Hän keräsi noin 4000 kasvia käsittäneen herbaarion eli kasvion ja lahjoitti myös kasvioita Ikaalisten, Forssan ja Tyrvään yhteiskouluille sekä keräsi kasvinäytteitä Helsingin yliopistolle. Printz kirjoitti myös 1896 puutarhanhoidon opaskirjasen.
Joseph Cheng Tsai-fa

Joseph Cheng Tsai-fa (kiin. 鄭再發, Zhèng Zàifā; s. 4. heinäkuuta 1932 Xiamen) on taiwanilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 21. joulukuuta 1957 ja nimitettiin Tainanin hiippakunnan johtoon 3. joulukuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. helmikuuta 1991. Pääkonsekraattorina toimi Paul Ch'eng Shih-kuang, jota avustivat Joseph Ti-kang ja Paul Shan Kuo-hsi.
Cheng Tsai-fa sai 24. tammikuuta 2004 nimityksen Taipein arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 9. marraskuuta 2007.
Stalinismi

Uusstalinismi

Uusstalinismi-sanaa on käytetty kommunistisista suuntauksista ja pyrkimyksistä, joiden on koettu tähtäävän samankaltaisiin järjestelmiin kuin Stalinin johtama hallinto Neuvostoliitossa. 
Saparmurat Nijazovin johtamaa Turkmenistania (1991–2006) ja Pohjois-Koreaa on kutsuttu uusstalinistisiksi valtioiksi.

Suomessa

Suomessa stalinismi nousi aika ajoin esiin 1960-luvulla Suomen kommunistisessa puolueessa, missä se käsitettiin pääosin henkilön- tai yksilönpalvontaan suppeasti kuuluvaksi tuomittavaksi ilmiöksi. Stalinismia käytettiin myös propaganda-aseena SKP:n mustamaalaamiseen.
Etenkin oikeiston kielenkäytössä stalinismi-sanaa on usein käytetty synonyymina taistolaisuudelle ja joskus jopa myöhempienkin aikojen vasemmistolaisuudelle sen sisällöstä riippumatta. Sanan käytöstä ensimmäisessä merkityksessä on tullut tunnetuksi muun muassa Ben Zyskowicz, jälkimmäisessä merkityksessä Aarno Laitinen.
Politiikan tutkija Iivi Masson mukaan ”uusstalinismi” on ollut Suomessa nousussa. Masso syytti vuonna 2008 Eesti Ekspress -lehdessä suomalaista vasemmistoa, lähinnä Vasemmistoliittoa ja kommunisteja, ajautumisesta rakentavasta yhteiskunta-arvostelusta kohti ”yksioikoista uusstalinismia”. Masson mukaan ”uusstalinismi” ei ole Suomessa ”niin marginaalista kuin yleisen poliittisen ilmapiirin ja tavallisten kansalaisten enemmistön mielipiteiden kautta voisi olettaa”.
Karboplatiini

Ominaisuudet ja käyttö

Huoneenlämpötilassa karboplatiini on valkoista kiteistä ainetta, joka liukenee veteen. Platina on keskusionina ja ligandeina siihen on sitoutunut kaksi ammoniakkimolekyyliä ja syklobutaanidikarboksyylihappo. Yhdisteen vaikutusmekanismi on samankaltainen kuin sisplatiinillakin. Sen platina-ioni sitoutuu syöpäsolujen DNA:han ja aiheuttaa DNA:n juosteiden ristiinlinkittymistä. Tämän seurauksena syöpäsolujen jakaantuminen estyy. Karboplatiinia käytetään muun muassa pään ja niskan syöpien, keuhkosyövän, munasarjasyövän, rintasyövän, kivessyövän ja virtsarakonsyövän hoidossa. Karboplatiini annostellaan ruiskeena suoneen ja sitä voidaan käyttää myös yhdistelmähoitona solunsalpaajien kanssa.

Haittavaikutukset

Tyypillinen karboplatiinin aiheuttama haittavaikutus on luuydinsuppressio. Tämän seurauksena elimistö tuottaa tavallista vähemmän valkosoluja. Sisplatiiniin verrattuna lääkeaine ei aiheuta yhtä paljon pahoinvointia tai vaurioita munuaisille, kuulolle tai hermostolle.

Valmistus

Karboplatiinia valmistetaan lähtien kaliumtetrakloroplatinaatista, joka reagoi ensimmäisessä vaiheessa kaliumjodidin ja ammoniakin kanssa cis-diammiinidijodoplatinaksi. Jodoligandit syrjäytetään nitraatto- tai sulfaattoligandeilla hopeanitraatin tai -sulfaatin avulla. Viimeisessä vaiheessa tämä kompleksi reagoi kaliumsyklobutaanidikarboksylaatin kanssa ja tuotteena muodostuu karboplatiinia.
Gruyères (Sveitsi)

Sijainti

Gruyères sijaitsee Sarinejoen laaksossa, Gruyèrejärven ja Bullen eteläpuolella, kumpuilevassa Mittellandissa Fribourgin kaupungista 25 kilometriä etelään.

Nähtävyyksiä

Gruyères oli Gruyèren kreivikunnan keskuspaikka vuoteen 1555. Siellä on keskiaikainen linna, jonka ympärille kylä ja vanha markkinapaikka on kasvanut. H. R. Gigerin museo avattiin Gruyèresissä vuonna 1998.

Muuta

Gruyèrejuusto on saanut nimensä Gruyèresin seudun mukaan.
Yrjö Noro

Yrjö Noro (17. joulukuuta 1887 Hämeenlinna – 17. heinäkuuta 1953) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Taivaallinen pyhäkkö

Taivaallinen pyhäkkö on Adventtikirkon piirissä tutuksi tullut käsitys taivaassa sijaitsevasta temppelistä, jossa Jeesus Kristus toimii ylimmäisenä pappina. Ylipapin virassaan Jeesus toimittaa sovitusta katuville ja parannuksen tehneille syntisille. Taivaallisen pyhäkön voi katsoa olevan suoraa jatketta muinaiselle Jerusalemin temppelille, jonka roomalaiset hävittivät vuonna 70. Olihan se rakennettu taivaallisen esikuvansa mukaan. Taivaallinen pyhäkkö liittyy kiinteästi tutkivaan tuomioon, joka sekin on seitsemännen päivän adventistien omintakeinen oppi, joka perustuu Raamattuun.
Akseli Hirn

Tausta

Hirn tuli pappissuvusta, hänen isänsä oli varapastori Daniel Kristian Hirn. Hänen äitinsä oli Gustava Sofia Ulrika Alopaeus.
Hirn kävi koulua Porvoon kymnaasissa. Teologisen tiedekunnan erotutkinnon hän suoritti 1870, ja hänet vihittiin papiksi vuonna 1871. Hän toimi vankilasaarnaajana Helsingissä vuodesta 1884 lähtien.

Lähetysjohtajana

Hirn toimi Suomen Lähetysseuran lähetysjohtajana lyhyen, noin kolmen vuoden kauden 1895–1898. Hänen sanotaan olleen “tunnollinen, harkitseva ja uuttera työntekijä”. Hän työskenteli lähetysjohtajana oman työnsä ohella.
Hirnin kaudella kuitenkin lehdistö suhtautui Lähetysseuraan nihkeästi ja myös suhteet evankelisiin alkoivat rakoilla. Nämä olivat aiemmin olleet lähetystyön innokkaimpia kannattajia, ja lähetysväki ja evankeliset olivat pitäneet yhteisiä lähetys- ja evankeliumijuhlia.
Ambomaalla koetut takaiskut aiheuttivat sen, että Luterilainen Evankeliumiyhdistys alkoi harkita oman lähetystyön aloittamista Japanissa, mistä päätös tehtiinkin 1898. Myös yhteiset juhlat tulivat päätökseensä.
Lähetystyöhön lahjoitetut varat kuitenkin lisääntyivät Hirnin kaudella, samoin lähetyslehtien levikki, ja ompeluseurojen määräkin kasvoi.

Suomen Lähetysseuran jälkeen

Lähetysseuran jälkeen Hirn toimi vuodesta 1900 alkaen Saarijärven kirkkoherrana, missä toimessa ollessaan hän kuoli vuonna 1906.

Yksityiselämä

Hirn oli naimisissa Selma Erika Sofia Sylvinin kanssa. Hänen poikansa oli Taavi Hirn.
Aghlabidit

Aghlabidien dynastia hallitsi nykyisen Tunisian aluetta sekä Algerian ja Libyan pohjoisrannikkoa eli Ifriqiyaa vuosina 800–909.

Historia

Aghlabidien ensimmäinen emiiri Ibrahim I ibn al-Aghlab nousi valtaan vuonna 800 käyttäen hyväkseen muhallabidien vallan heikkenemistä kapinoista johtuen. Hän otti pian kontrolliinsa muhallabidien valtakunnan itäosat. Tämän jälkeen valtakunta pysyi koossa vuoteen 909, jolloin fatimidien suku syöksi aghlabidit vallasta.
Into Kuismanen

Into Ensio Kuismanen (3. huhtikuuta 1908 Siperia – 22. kesäkuuta 1955) oli suomalainen kaukopartiomies ja tiedustelujohtaja.

Nuoruusaika

Into Ensio Kuismanen syntyi Venäjällä Krasnojarskin aluepiirissä siellä toimineen suomalaisen katekeetan (lähetystyöntekijän ja opettajan) poikana. Vuonna 1921 Kuismasen perhe siirtyi vallankumouksen jälkeisten olojen takia Suomeen. Into opiskeli ylioppilaaksi Kuopiossa.

Koulutus

Varusmiespalveluksen jälkeen Into Kuismanen hyväksyttiin kadettikouluun kurssille 15. Hän kävi kadettikoulun vuosina 1931–1933. Hänen palveluspaikkansa oli vuosina 1933–1939 Viipurin rykmentti. Sotilastiedustelun palvelukseen Kuismanen astui kesällä 1939 toimistoupseeriksi. Merkitsevää oli venäjänkielen taito. Kuismasen palveluspaikka oli Yleisesikunnan tilastotoimiston Sortavalan alatoimisto.Kesän aikana hänet myös nimitettiin saman alatoimiston johtoon.

Talvisota

Talvisodan aikana Kuismanen johti Kollaan rintamalla hiihtopartioin operoivaa Osasto Kuismaa, jonka runkona olivat alatoimiston tiedustelijat. Talvisodan jälkeen alatoimisto siirtyi Joensuuhun, missä alkoi varsinaiseen kaukopartiotoimintaan tähtäävä koulutus- ja kehitystyö.

Jatkosota

Kuismanen ylennettiin kapteeniksi 1940 ja majuriksi 1942. Jatkosodan ajan hän toimi tiedusteluyksikön Osasto Kuismanen eli OsKu johtajana.
Tunnettu Kuismasen jatkosodan aikana johtama partioretki oli Suopassalmen huoltokeskuksen hävitysretki talvella 1943. Siihen osallistui yli sata miestä kaukopartio-osastoista sekä Osasto Laguksesta.

Sodan jälkeen

Sodan jälkeen hänet pidätettiin ns. asekätkentäjutun yhteydessä, koska kaukopartiomiesten epäiltiin olleen asekätkennässä mukana päälliköiden tieten ja käskeminä. Pidätys kesti 21 kuukautta vuosina 1945–1946, mutta lopulta hänet todettiin syyttömäksi. Everstiluutnantin arvon Kuismanen sai 1952. Kuismanen kuoli 22. kesäkuuta 1955.
Dialektinen käyttäytymisterapia

Dialektinen käyttäytymisterapia (DKT) on terapiamuoto, joka kehitettiin auttamaan ihmisiä muuttamaan hyödyttömiä ja haitallisia käyttäytymismalleja, esimerkiksi itsetuhoisuutta ja päihteiden väärinkäyttöä. Hoitoon kuuluu muun muassa tietoisuustaitojen opettelua, ahdingon hallintaa sekä tunteiden tunnistamista ja säätelyä. Ajatuksena on, että potilaan tulisi samanaikaisesti oppia hyväksymään itsensä ja tilanteensa sekä työskentelemään aktiivisesti muutoksen eteen. DKT:n lähtöoletus on, että ihmiset tekevät parhaansa pärjätäkseen, mutta heillä on joko puutteelliset taidot tai he eivät osaa oikeaoppisesti käyttää heillä jo olevia taitoja.
DKT on yksi kognitiivisen käyttäytymisterapian muoto, jota alkoi kehittämään 1970-luvun loppupuolella psykologian tutkija Marsha Linehan Washingtonin yliopistosta, kohderyhmänään potilaat jotka kärsivät epävakaasta persoonallisuudesta ja/tai kroonisesta itsetuhoisuudesta. Vaikka tutkimustulokset terapiamuodon toimivuudesta muiden psyykkisten sairauksien hoidossa ovat rajallisia, käytetään sitä lisäksi muun muassa aivovamman, syömishäiriöiden ja mielialahäiriöiden hoidossa. Tuoreet tutkimukset osoittavat siitä olevan hyötyä myös seksuaalisen hyväksikäytön uhreille sekä kemikaaliriippuvuudesta kärsiville.
Linehanin teos Cognitive-Behavioral Treatment of Borderline Personality Disorder julkaistiin vuonna 1993. Suomeen hoitomuoto rantautui 2000-luvulla.

Terapia

Terapiahoidon aloittamisen edellytyksenä ovat sopimusneuvottelut, joissa potilas ja terapeutti sopivat yhteisistä pelisäännöistä. Ainoat lähtökohtaiset edellytykset ovat potilaan sitoutuminen vähentämään itsetuhoista käytöstään, sekä säännöllinen läsnäolo. Neljä perättäistä poisjääntiä joko yksilö- tai taitovalmennustapaamisista johtaa terapian keskeytymiseen. Hoito kestää tyypillisimmin 1–2 vuotta, mutta hoitosopimus tehdään yhdessä terapeutin kanssa sovituksi määräajaksi. 
Terapia koostuu neljästä osa-alueesta:

Yksilöterapia

Potilas ja terapeutti tapaavat viikoittain. Tapaamisen alussa käydään läpi viikon merkittävät tapahtumat, puretaan ne osiin ja pyritään ymmärtämään niitä, tavoitteena kehittää keinoja joilla tulevaisuudessa selvitä vastaavista tilanteista. Apuna käytetään päiväkirjakorttia, johon merkitään muun muassa alakulon ja ahdistuksen määrä, nukutut tunnit ja syödyt lääkkeet.

Taitovalmennusryhmä

Potilas osallistuu viikoittain taitovalmennusryhmään, johon kuuluu 8–10 potilasta sekä kaksi työntekijää. Ryhmätapaamiset kestävät puolitoista tuntia, ja niiden aikana on tarkoitus opetella taitoja joilla pärjätä hankalissa tilanteissa. Ryhmä koostuu neljästä jaksosta ja kestää vuoden.

Puhelut terapeutille

Potilaalla on lisäksi mahdollisuus soittaa yksilöterapeutilleen. Puheluiden tarkoitus on opettaa potilasta pyytämään apua ja valjastamaan uusia taitoja käyttöön arjessa. Terapeutti sopii potilaan kanssa milloin hän on tavoitettavissa.

Terapeuttien säännölliset yhteistapaamiset

Myös yksilöterapeutit sekä taitovalmennusryhmän ohjaajat tapaavat keskenään viikoittain ja keskustelevat kunkin potilaan terapian etenemisestä.
Tommi Korpelan filmografia

Tämä on luettelo Tommi Korpelan (s. 23. elokuuta 1968 Helsinki) filmografiasta.
Korpela valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 1995. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Nortia (1996), Remontti (2003) ja Firma (2005) sekä useissa teatterirooleissa muun muassa Q-teatterissa.
Ocean’s Twelve

Juoni

Edellisessä osassa rikollisjoukko on huiputtanut itselleen muhkean omaisuuden Las Vegasin kasinoista. Kolmen kasinon omistaja vaatii rahojaan takaisin, ja Danny Oceanin johtama kopla päättää hankkia rahat Euroopasta entistä suuremmalla huiputuksella. Roomassa on esillä Fabergén pääsiäismuna, jota joukkio lähtee tavoittelemaan.
Elektrofiili

Elektrofiili on reagenssi, joka reagoi nukleofiilien kanssa vastaanottaen niiltä elektroniparin. Näin muodostuvan sidoksen sidoselektronit ovat peräisin nukleofiililta. Elektrofiilit ovat aina Lewis-happoja. Elektrofiilisilla reagnesseilla on usein elektronivajausta ja niillä on positiivinen kokonais- tai osittaisvaraus. Joskus elektrofiileilla voi olla positiivisen varauksen sijasta tyhjä sidosorbitaali.  Elektrofiileja ovat muun muassa Br⁺ ja H⁺.
Hiiliyhdisteiden elekrofiileissä on hyvin usein poolinen C-X- tai C=X-sidos. Esimerkiksi metyylibromidin (CH₃Br) C-Br-sidos on suhteellisen heikko ja Br⁻ on hyvä lähtevä ryhmä, joten sen hiiliatomi on hyvä elektrofiili. Karbonyyliryhmän hiiliatomi on hyvä elektrofiili, koska C=O -sidos on polaarinen ja hiiliatomi saa positiivisen osittaisvarauksen. Epoksidit ovat hyviä elektrofiilejä siinä olevien suhteellisen heikkojen C-O-sidosten ja rengasjännityksen vuoksi. Aromaattiset yhdisteet ja kaksoissidokset ovat yleensä huonoja elektrofiilejä, paitsi silloin kun ne ovat suoraan sitoutuneet elektroneja puoleensavetäviin ryhmiin (EWG).
UDP-glukuronyylitransferaasi

UDP-glukuronyylitransferaasi eli UGT on entsyymi, joka katalysoi glukuronidaatiota eli metaboliaa, jossa entsyymin substraattiin liitetään glukuronihapporyhmä UDP-glukuronihapolta. UDP-glukuronyylitransferaasientsyymit ovat tärkeitä lääkeaineiden ja myrkyllisten vierasaineiden aineenvaihdunnassa. Ihmisellä entsyymejä on erityisesti maksassa, munuaisissa ja suolistossa.

Substraatit

UDP-glukuronyylitransferaaseja on useita erilaisia ja nisäkkäillä tunnetaan ainakin 50 erilaista isomorfia. Ihmisen UDP-transferaasit jaetaan kahteen ryhmään UGT1- ja UGT2-entsyymit. Jokaisella entsyymillä on omat substraattinsa ja myös inhibiittorinsa. Substraatteja voivat olla ihmisen omat aineenvaihduntatuotteet, kuten bilirubiini, hormonit kuten androsteroni ja estradioli sekä lääkeaineet, kuten ibuprofeeni, klotsapiini ja naltreksoni.

Olosuhteet ja inhibiittorit

UDP-glukuronyylitransferaasit toimivat tehokkaimmin eliöstä riippuen lämpötilan ollessa 2–55 °C ja pH:n ollessa 6–8,5. Entsyymejä inhibitoivat muun muassa elohopean, kuparin, raudan ja nikkelin ionit. Lääkeaineista UDP-glukuronyylitransferaasien toimintaa heikentävät muun muassa probenesidi, naltroksaani ja flukonatsoli. Monet UDP-glukuronyylitransferaasien substraateista ovat suuremmissa pitoisuuksissa niiden inhibiittoreita.

UDP-glukuronyylitransferaasi ja sairaudet

Gilbertin oireyhtymässä bilirubiinin glukuronidaatiota katalysoivan UPD-glukuronyylitransferaasin toiminta on hieman heikentynyt. Huomattavasti harvinaisemmassa Crigler–Najjarin oireyhtymässa saman entsyymin teho on huomattavasti heikentynyt tai entsyymiä ei erity lainkaan.
Frederick William Frohawk

Frederick William Frohawk (16. heinäkuuta 1861 Brisley Hall, East Dereham, Norfolk – 10. joulukuuta 1946) oli englantilainen eläinmaalari ja perhostutkija.
Frohawk kiinnostui jo lapsena luonnosta ja piirtämisestä. 20-vuotiaana hän sai kuvittamistoimeksiannon The Field-aikakausjulkaisulta, jonka luontotoimittaja hänestä myöhemmin tuli. Hän teki töitä Natural History Museumille, ja kuvitti useita kirjoja, muun muassa Aves Hawaiienses: The Birds of the Sandwich Islands (1890–1899) ja British Birds’ Eggs: a handbook of British oölogy, yhdessä Arthur Gardiner Butlerin kanssa (1886).
Frohawk julkaisi päiväperhosista kolme teosta: Natural History of British Butterflies (1914), The Complete Book of British Butterflies (1934) ja Varieties of British Butterflies (1938).
Frohawk kuvaili ensimmäisenä laysaninhuitin (Porzana palmeri), joka sittemmin on kuollut sukupuuttoon.