google/wiki40b huggingface dataset:
SBS Rupusakki

Historia

SBS Rupun toiminta alkoi yhdeksänkymmentä luvun alkupuolella Huittisten Laitisen asuinalueelta, missä joukko omistautuneita pallonpotkijoita kokoontui pelailemaan jalkapalloa. Kaukalojalkapallon ohella osallistuttiin myöhemmin myöskin salibandy- puulaakiturnauksiin. Joukkueelle piti nimi tietenkin keksiä, jolloin Laitisen Rupusakki sai nimensä. 
Yhdeksänkymmentäluvun puolivälissä Rupusakki panosti yhä enemmän salibandyyn ja vuoden -95 alkusyksyllä päätettiin lähteä miesten valtakunnalliseen sarjaan nimellä Puulaakiseura Rupusakki. Toisella kaudellaan, kaudella 96-97, toimintaan mukaan saatiin myös nais- ja juniorijoukkueita. Kauden 98-99 alussa seuran lähdettiin muuttamaan ja näin nykyinen nimi, SBS Rupusakki, eli SBS Rupu sai nimensä.

Hallitus

Puheenjohtaja 
- Taneli Järvinen
Varapuheenjohtaja 
- Harri Kivipelto alã "Kilppari"
Sihteeri 
- Petri Soppa
Korean uudistettu latinisaatio

Korean uudistettu latinisaatio on korean kielen virallinen latinisaatiotapa Etelä-Koreassa. Etelä-Korean kansallinen kieliakatemia aloitti järjestelmän kehittämisen vuonna 1995 ja maan kulttuuri- ja turismiministeriö hyväksyi sen virallisesti käyttöön 4. heinäkuuta 2000. Järjestelmä korvasi McCune-Reischauer-järjestelmän, jonka variaatiota käytetään vielä virallisesti Pohjois-Koreassa.
McCune-Reischauerista poiketen uudistetussa latinisaatiossa ei käytetä lainkaan diakriittisiä merkkejä. Syynä erikoismerkkien vähentämiseksi oli tarve poistaa niiden syöttämisen hankaluus tietokoneita käytettäessä ja tästä johtuva diakriittisten merkkien poisjättäminen, mikä puolestaan johti usein sanojen merkitysten muuttumiseen. Toisena syynä oli halu selkeyttää korean kielen käyttöä erityisesti Internetin verkkotunnuksissa, joissa erikoismerkkejä ei voida käyttää.

Säännöt

Alla olevat säännöt ovat yksinkertaistetussa muodossa. Kirjainten paikka sanassa sekä sanan ääntämistapa vaikuttavat sen translitterointiin.
Mies hevosena

Juoni

Englantilainen lordi (Harris) joutuu sioux-intiaanien vangiksi, ja nämä kohtelevat häntä kuin hevosta. Hän opettelee näiden kielen ja kulttuurin ja muuttuu muutenkin yhteisön jäseneksi.
Frithiof Tikanoja

Frithjiof Tikanoja (20. lokakuuta 1877 Kälviä – 4. huhtikuuta 1964 Vaasa) oli suomalainen toimitusjohtaja ja kauppaneuvos, joka perusti yhdessä Josef Lassilan kanssa 1905 kangas- ja rihkama-alan tukkuliikkeenä toimintansa aloittaneen Lassila & Tikanoja Oy:n. Tikanoja oli yrityksen toimitusjohtaja vuosina 1913–1952 ja johtokunnan puheenjohtaja 1913–1956. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen vuonna 1922. Tikanoja oli myös taiteen kerääjä, ja hän tuki taloudellisesti muun muassa lankoaan taidemaalari Eemu Mynttiä.
Tikanoja lahjoitti taidekokoelmansa Vaasan kaupungille 1951, jolloin hänen entiseen kotitaloonsa Hovioikeudenpuistikko 4:ään perustettiin Tikanojan taidekoti. Tikanoja kuului kokoomuksen edustajana Vaasan kaupunginvaltuustoon vuosina 1921–1923 ja kaupunginhallitukseen vuosina 1929–1932.
Hänen puolisonsa oli Ruusa Elisabeth Myntti (1888–1930).
Olavi Ahlgren

Olavi Aleksanteri Ahlgren (26. tammikuuta 1897 Tampere – 17. lokakuuta 1966 Mynämäki) oli suomalainen Pro Arte -taiteilijaryhmään kuulunut taidemaalari.
Olavi Ahlgren opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1923–1925. Hänen teoksiaan oli esillä ulkomailla Tukholmassa ja Oslossa 1929, Tukholmassa ja Göteborgissa 1940 sekä Tukholmassa 1946 ja 1949.
Valkeamäki

Valkeamäki on Jyväskylän kaupunginosa vuoden 2009 alueliitosta edeltäneen kaupunkialueen länsiosassa. Nyt alue on enimmäkseen metsää ja asutusta siellä on melkein vain pieni Hanhiperän kylä, mutta sen rakentamista on paljon suunniteltu. Jos Valkeamäen rakentamissuunnitelma toteutuu, sinne voi tulla asuntoja yli 8 000 asukasta varten. Laajennushanketta myös vastustetaan laajalti, koska Valkeamäen luonnontilaisuus halutaan säilyttää. Esimerkiksi alueella sijaitsevaa Sintinsuota pidetään arvokkaana luontokohteena.
Merimatkustajasatama (Pietari)

Merimatkustajasatama eli Pietarin matkustajasatama (ven. Морской пассажирский терминал, Morskoi passažirski terminal, ven. Пассажирский порт Санкт-Петербург, Passažirski port Sankt Peterburg) on vuosina 2009-2011 käyttöönotettu matkustajasatama Pietarin Vasilinsaaren länsirannalla, osin täyttömaalle rakennetulla Morskoi Fasad -alueella. Morskoi Fasadin meriliikennesatama yksi Euroopan suurimmista matkustajalaivasatamista. Siellä on paikka seitsemälle alukselle. Uuden sataman laitureihin mahtuvat pisimmillään 317 metriä pitkät alukset.
Merimatkustajasataman vastuulle kuuluu myös Pietarin suursatamaan johtavalta väylältä erkaneva väylä (Petrovski kanal) Vasilinsaaren matkustajasatamaan. Pietarin suursataman satamahallinto (Administratsija morskogo porta Bolšoi port Sankt-Peterburg) koordinoi hallinnollisesti Merimatkustajasataman toimintaa, kuten muidenkin Pietarin ja sitä ympäröivän Leningradin alueen kauppasatamien toimintaa.

Historiaa

Pietarin aiempi merimatkustajaliikenteen pääsatama Morskoi vokzal kävi risteilyliikenteen kasvaessa 2000-luvulla pieneksi. Pietarin uudeksi merimatkustajaliikenteen pääsatamaksi rakennettiin uusi, vuosina 2009-2011 käyttöön otettu Morskoi Fasad -alueen Merimatkustajasatama. Matkustajasatama on osa Vasilinsaaren länsireunalla sijaitsevan, 476.7 hehtaarin Morskoi Fasadin täyttömaa-alueen (suom. merellinen julkisivu) hankkeista. Alueesta on suunniteltu kehitettävän monipuolinen meri- ja jokiliikennettä, liike-elämää ja asumista palveleva kaupunkialue.
Eero Kajosaari

Eero Tapio Kajosaari (s. 31. joulukuuta 1927 Vihti) on suomalainen tekniikan tutkija. Hän oli Teknillisen korkeakoulun vesihuoltotekniikan professori 1969–1993 ja on tutkinut vesihuoltolaitosten käyttövarmuutta.
Virkkula (Liminka)

Virkkula on Limingan kunnassa sijaitseva kylä. Kylä sijaitsee Lumijoelle johtavan seututien 813 varressa, noin viisi kilometriä Limingan kirkonkylästä länteen.
Ensimmäiset tiedot Virkkulan asutuksesta on vuodelta 1548. 1800-luvulla Virkkulassa suoritettiin rahdin purkua ja lastausta.
Virkkulassa sijaitsee arkkitehtien Maija Myllylän ja Pentti Myllymäen suunnittelema vuonna 1998 rakennettu Liminganlahden luontokeskus, vuonna 1988 rakennettu lintutorni ja maankohoamisen luontopolku, jossa havainnollistetaan opastetauluilla vuosisatojen aikana tapahtunutta alueelle tyypillistä maankohoamista. Virkkula on Liminganlahden suosituin käyntikohde.
Virkkulassa Lumijoki laskee Perämereen.
Virkkulassa toimii yhteinen kyläyhdistys Rantakylän kanssa.
Kari Salminen

Kari Salminen (s. 1959 Turku) on suomalainen toimittaja.
Erityisesti populaarikulttuurista kiinnostunut Salminen alkoi tehdä lehtijuttuja 1980-luvun lopulla. Hän kirjoittaa muun muassa kolumneja ja artikkeleja kirjoista, elokuvista, sarjakuvista ja tietokonepeleistä eikä ole koskaan ollut minkään lehden palveluksessa vaan toiminut freelancerina koko uransa. Salminen on kirjoittanut vakituisesti muun muassa Aamulehteen, Turun Sanomiin ja Iltalehteen. Hän on myös muusikko ja on soittanut rumpuja yhtyeissä Wrum ja 500 kg lihaa.
Rocketman

Rocketman on Elton John -aiheinen draama- ja musikaalielokuva. Elokuvassa Johnia esittää Taron Egerton. John halusi että elokuvassa on homoseksikohtauksia ja sanoi että elokuvasta ei tehdä PG13-ikäsuosituksen elokuvaa, vaikka jotkut elokuvastudiot vaativat hillitsemään kohtauksia, jotta elokuvalle saataisiin PG13-ikäsuositus. Yhdysvalloissa elokuva on luokiteltu R-kategoriaan (restricted), joka tarkoittaa kielletty alle 17-vuotiailta. Australiassa elokuva on luokiteltu MA15+-kategoriaan (vanhemman seurassa). Venäjällä elokuvasta leikattiin viisi minuuttia homopropagandan vuoksi. Suomessa elokuvan ikäraja on K-12 ja aikuisen seurassa K-9.
Hans Prinzhorn

Hans Prinzhorn (6. kesäkuuta 1886 Hemer, Westfalen – 14. kesäkuuta 1933 München, Saksa) oli saksalainen psykiatri ja taidehistorioitsija.
Prinzhorn opiskeli Wienin yliopistossa taidehistoriaa ja filosofiaa ja valmistui 1908. Hän muutti Englantiin opiskelemaan äänenkäyttöä, sillä hänellä oli aikomus ryhtyä laulajaksi. Myöhemmin hän opiskeli lääketiedettä ja psykiatriaa ja toimi ensimmäisen maailmansodan aikana armeijan lääkärinä.
Vuonna 1919 Prinzhornista tuli Karl Wilmannsin avustaja Heidelbergin yliopiston psykiatriseen sairaalaan. Hän sai tehtäväksi laajentaa Emil Kraepelinin alulle panemaa potilaiden töiden taidekokoelmaa. Kun hän lopetti työt sairaalassa 1921, kokoelmassa oli jo yli 5 000 teosta noin 450 "tapaukselta".
Prinzhorn julkaisi 1922 ensimmäisen ja merkittävimmän teoksensa Bildnerei der Geisteskranken ('mielisairaiden taideteoksia'), jonka runsas kuvitus sisälsi esimerkkejä kokoelmasta. Hänen kollegansa suhtautuivat teokseen varauksellisesti, mutta taidealalla oltiin innostuneita. Jean Dubuffet oli erittäin innostunut teoksista, ja tuolloin syntyi käsite L'Art brut, ITE-taide.
Kirja liikkuu pääasiassa psykiatrian ja taiteen, sairauden ja itseilmaisun rajamailla. Se edustaa ensimmäisiä yrityksiä analysoida psyykkisesti sairaiden teoksia.
Työskenneltyään lyhyitä aikoja parantoloissa Zürichissä, Dresdenissä ja Wiesbadenissa hän avasi 1925 psykoterapeuttisen vastaanoton Frankfurtiin, mutta menestys ei ollut kehuttava. Hän jatkoi kirjojen kirjoittamista, ja hänen eläessään niistä julkaistiin kuusi. Hänen toiveensa saada pysyvä työpaikka jossakin yliopistossa ei toteutunut. Ammatillisten epäonnistumisten aiheuttaman pettymyksen ja kolme epäonnistunutta avioliittoa koettuaan hän muutti asumaan tätinsä luokse Müncheniin ja vetäytyi julkisuudesta. Hän ansaitsi elantonsa luennoimalla, muun muassa Yhdysvalloissa, josta hänelle tuli uusikin kutsu, johon hän ei kuitenkaan masennuksen vuoksi vastannut, ja kirjoittamalla esseitä. Hän kuoli 1933 Münchenissä kuumetautiin.
Pian Prinzhornin kuoleman jälkeen Prinzhornin kokoelma varastoitiin yliopiston ullakolle. Vuonna 1938 siitä esiteltiin muutamia näytteitä natsien propagandanäyttelyssä Rappiotaide (Entartete Kunst). Vuonna 2001 kokoelma sai omat vakituiset tilat Heidelbergin yliopiston entisestä kappelista.
Keteenit

Keteenit ovat orgaanisia yhdisteitä, joissa on karbonyyliryhmä kiinnittyneenä alkylideeniryhmään. Keteenien yleistä rakennetta voidaan kuvata kaavalla R₁R₂C=C=O. Yksinkertaista ryhmään kuuluvaa yhdistettä kutsutaan keteeniksi eli etenoniksi.

Ominaisuudet

Keteenien yleisessä rakenteessa R₁R₂C=C=O voivat ryhmät R₁ ja R₂ olla joko alkyyli-, aryyli- tai asyyliryhmiä. Keteenit ovat hyvin reaktiivisia johtuen karbonyyliryhmän ja hiili-hiili-kaksoissidoksen kumuloidusta luonteesta ja ne reagoivat herkästi niin nukleofiilien kuin elektrofiilien kanssa. Karbonyyliryhmän hiiliatomi on hyvin elektrofiilinen ja reagoi nukleofiilien, kuten amiinien ja alkoholien kanssa. Elektrofiilit kuten halogeenit reagoivat keteenien hiili-hiili-kaksoissidokseen elektrofiilisella additiolla. Keteenit osallistuvat myös useisiin sykloadditioihin ja tällaisia ovat muun muassa [2+1]-, [2+2]-, [3+2]- ja [2+4]-sykloadditiot. Esimerkiksi β-laktaamirenkaita voidaan valmistaa keteenin ja imiinin välisellä [2+2]-sykloadditiolla. Keteenien voimakkaan reaktiivisuuden vuoksi ne usein tuotetaan reaktioissa in situ.
Team WWE

Team WWE on showpainijoukkue joka perustettiin Nexus-ryhmää vastaan. Joukkueeseen kuului John Cena, R-Truth, Chris Jericho, Edge, John Morrison, Bret Hart sekä Daniel Bryan joka tuli viime hetkellä The Mizin tilalle. Joukkue voitti Summerslam 2010 tapahtumassa Team Nexuksen kun John Cena teki Wade Barrettille STF luovutusliikkeen.
Morihei Ueshiba

Morihei Ueshiba (jap. 植芝盛平, 14. joulukuuta 1883, Tanabe, Japani – 26. huhtikuuta 1969) oli japanilainen taistelulajien opettaja ja kehittäjä.
Ueshiba harrasti useita eri taistelulajeja jo nuoresta iästä lähtien. Näihin kuuluivat mm. jujutsu-tyylit tenjin shin’yō -ryū ja Gotō-ha Yagyū shingan -ryū, judo sekä daitō-ryū aikijūjutsu. Näistä jälkimmäistä Ueshiba harjoitteli pisimpään, ja hänen opettajansa lajissa oli Sōkaku Takeda. Daitō-ryūn harjoittelu kesti vuodesta 1915 aina 1930-luvulle. Ueshiba oli yksi Takedan etevimmistä oppilaista.
Morihei Ueshiba toimi aluksi daitō-ryū-opettajana ja vasta myöhemmin perusti oman lajinsa, aikidon, ja etääntyi omasta opettajastaan. Aikidon suurimmat vaikutteet ovat tulleet teknisesti daitō-ryū aikijūjutsusta ja elämänkatsomuksen puolella ōmoto-kyō-šintolaisuudesta. Vuosien varrella Ueshiba opetti useita tuhansia oppilaita. Myöhemmässä vaiheessa hän opetti etenkin Tokiossa sijaitsevalla Kōbukan–dojolla (myöh. Aikikai honbu dōjō)  ja Iwamassa, jossa hän vietti vanhuutensa vuodet yhä aktiivisesti harjoitellen ja opettaen.
Morihei Ueshiba ei juurikaan matkustellut Japanin ulkopuolella. Eräänä poikkeuksena tähän oli vierailu Havaijille vuonna 1961. Morihei Ueshiba kuoli maksasyöpään 26. huhtikuuta 1969. Ueshiban perintönä on aikidon humaani filosofia, jossa taistelutaitoa ei nähdä vastustajan nujertamisen vaan henkilökohtaisen kasvun ja rauhan edistämisen välineenä.
Seikkailuelokuva

Seikkailuelokuva on elokuvan lajityyppi, jonka tyypillisiä piirteitä ovat eksoottinen ympäristö, tutkimusmatkat, valloitukset ja valtakuntien syntyvaiheet. Seikkailuelokuvan lähisukulainen on toimintaelokuva, joka seikkailuelokuvasta poiketen korostaa toiminnan väkivaltaisuutta.

Historia

Seikkailuelokuvan ensimmäisenä merkittävänä edustajana voidaan pitää yhdysvaltalaista 20-osaista sarjaelokuvaa The Perils of Pauline vuodelta 1914. Samantyylisiä sarjaelokuvia tehtiin tuolloin lukuisia. Tämän perinteen merkittävimpiä jatkajia ovat olleet Kadonneen aarteen metsästäjät (1984) ja Vihreän timantin metsästys (1984) jatko-osineen.
MV RAMB II

Palvelus

Alus palveli Italian Punaisenmeren osastossa. Se murtautui 22. helmikuuta 1941 Massawasta hieman ennen Italian Itä-Afrikan antautumista merelle. Alus saapui 23. maaliskuuta 1941 Kōbeen, Japaniin. Sen piti toimia kaapparina Tyynellä valtamerellä, mutta edelleen puolueettoman Japanin viranomaiset estivät aluksen käytön. Alus riisuttiin aseista ja siirrettiin Japanin viranomaisille kuljetusalukseksi nimettynä Calitea II:ksi.
Italian antauduttua aluksen miehistö upotti aluksensa Kōben satamaan. Japanin viranomaiset nostattivat aluksen ja nimesi sen Ikatagawamaruksi. Alus palveli keisarillisen Japanin laivastossa, kunnes se upposi Yhdysvaltain ilmavoimien hyökkäyksessä 12. tammikuuta 1945.
Grande Arche

Grande Arche de la Fraternité on monumentti Pariisin länsipuolella Puteaux'ssa, La Défensen liikekaupunginosassa. Monumentti tunnetaan yleensä nimellä Arche de la Défense tai vain La Grande Arche. Tämän tunnetun Pariisin maamerkin suunnitteli kansainvälisen suunnittelukilpailun voittaja, tanskalainen arkkitehti Otto von Spreckelsen (1929–1987), joka teki siitä valtavan onton kuution. Von Spreckelsen suunnitteli rakennuksesta 1900-luvun riemukaaren, ei menneisyyden sotilasvoittojen vaan ihmiskunnan ja humanitaaristen ihanteiden monumentin. Rakennus sijaitsee samalla kaupunkiakselilla kuin Napoleonin aikana rakennetut Tuileries’n riemukaari ja Champs-Élyséen kuuluisa Riemukaari. Grande Arche oli osa presidentti François Mitterrandin suurta rakennushanketta, Grand Travauxia.
Monumentin rakennustyö alkoi vuonna 1982. Von Spreckelsenin kuoli ennen rakennuksen valmistumista ja rakennustyön saattoi loppuun hänen yhteistyökumppaninsa, ranskalainen arkkitehti Paul Andreu vuosina 1989–1990.
Grande Arche tunnettaan muun muassa valtavasta koostaan, sillä sen sisään mahtuisi jopa Notre Damen katedraali. Grande Arche on lähes täydellinen kuutio (leveys 108 m, korkeus 110 m, syvyys 112 m; onkin esitetty että rakennelma näyttää siltä, kuin neliulotteinen hyperkuutio olisi projisoitu kolmiulotteiseen maailmaan). Sen esijännitetty betonirunko on päällystetty lasilla ja italialaisella Carraran marmorilla. Grande Archen sisään on sijoitettu näyttely- ja konferenssikeskus. Monumentin rakensi ranskalainen Bouygues-yhtymä.
Lähes valmiin monumentin vihkiäiset olivat heinäkuussa 1989, mitä juhlistettiin suurin sotilasparaatein jotka merkitsivät samalla Ranskan vallankumouksen kaksisataavuotisjuhlia. Monumentti muodostaa päätepisteen Pariisin keskustasta länteen johtavalle leveiden katujen, aukioiden ja historiallisten rakennusten akselille (Axe historique eli historiallinen akseli), jonka muodostavat Tuileries-puiston suuri puistokäytävä, Avenue des Champs-Élysées, Avenue de la Grande Armée, Neuilly-sur-Seinen pääkatu Avenue Charles de Gaulle sekä silta Pont de Neuilly. Grande Arche on kääntynyt 6,33° tältä akselilta, mutta Champs-Élysées'ltä tai Tuileries'stä katsottuna se on suoraan Riemukaaren takana. Akselin toisessa päässä sijaitsee Louvre, ja sen varrella on myös Place de la Concorde egyptiläisine obeliskeineen.
Eino Antinoja

Eino Antinoja (1920 – 26. lokakuuta 2010) oli suomalainen veneenrakentaja. Antinoja on rakentanut amerikkalaisen Olin Stephensin suunnittelemia veneitä, joita ovat tilanneet suomalaiset purjehtijat, muun muassa Pekka Herlin, Peter Fazer, Peter Tallberg ja Lasse Pöysti.
Antinoja nousi veneensuunnittelija Rod Stephensin luottoveneenrakentajaksi arkkitehti professori Heikki Sirenille rakennetun veneen myötä vuonna 1959. Ryhtyessään rakentamaan ensimmäistä puuvenettään jota käytettiin Swan 36:n plugina (urosmuotti), Nautorin perustaja Pekka Koskenkylä käytti samaa Sparkman & Stephens suunnitelmaa numero 1710 kuin Antinojakin.   Antiojan veneet on rakennettu kestämään kaikkia meriolosuhteita ja ne purjehtivat hyvin vastatuuleen. Antinojan veistämö onnistui tekemään menestyneitä veneitä ensin puusta ja sitten lasikuidusta. Sparkman & Stephensin suunnittelutoimiston Oli ja Rod Stephens pitävät Antinojaa yhtenä maailman parhaimmista veneenrakentajista. Antinojan rakentamat veneet ovat edelleenkin haluttuja klassikkoja.
Antinoja on kommentoinut nykyveneitä muun muassa seuraavasti: "Modernit mallit ovat nopeita myötätuulessa, mutta niin on myös kenkälaatikko asiallisesti rigattuna."
Vuonna 1970 Eino Antinojalle myönnettiin Taideteollisuuden valtionpalkinto. Perustelut palkinnolle olivat muun muassa "Veneentekijä Eino Antinojaa ei palkita katoavan käsityön säilyttämisestä vaan ennemminkin uudistamisesta, kekseliäisyyden yhdistämisestä ammattitaitoon."
Vuonna 2005 Eino Antinojalle myönnettiin Sparkman & Stephens Association'in elinikäinen kunniajäsenyys (Honorary Life Member) hänen ansioistaan taitavana veneenrakentajana (4 kpl S&S-puuveneitä ja 5 eri mallia S&S-lujitemuoviveneitä) ja kilpapurjehtijana. Kunniajäsenyys on myönnetty aiemmin mm. Sir Edward Heath'lle, joka purjehti voitokkaasti usealla eri S&S-konstruktiolla ja Hans-Otto Schumanille, joka vastasi Saksan menestyksestä Admirals Cupissa S&S-veneillä.
Marié Digby

Marié Christina Digby (s. 16. huhtikuuta 1983) on yhdysvaltalainen muusikko. Hänet tunnetaan muun muassa YouTubessa paljon huomiota herättäneestä Rihannan kappaleen Umbrella akustisesta versiosta. Hänellä on levytyssopimus Disneyn Hollywood Recordsin kanssa.

Elämäkerta

Digby, jonka äiti on japanilainen ja isä on irlantilaisamerikkalainen, on vanhin kolmesta sisaruksesta. Hänen sisaruksensa ovat Naomi (s. 12. joulukuuta 1985) ja Erina (s. 8. elokuuta 1987). Hän alkoi kirjoittaa kappaleita lukion aikana Los Angelesissa, Kaliforniassa. Digbyn opiskellessa vielä Kalifornian yliopistossa, hän nousi julkisuuteen voitettuaan 2004 Pantene Pro-Voice -kilpailun laulullaan Miss Invisible. Pääpalkintona oli työskentely ammattilaistuottajan kanssa albumilla, 5000 dollaria ja esiintyminen lavalla muiden huippuesiintyjien kanssa.
Dmitri Loskov

Dmitri Vjatšeslavovitš Loskov (Дмитрий Вячеславович Лоськов;, s. 12. helmikuuta 1974 Kurgan) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi pitkään Moskovan Lokomotivissa.
Loskov aloitti kotikaupungissa Kurganissa Torpedo-jalkapallokoulussa vuonna 1983. Vuonna 1990 hän muutti Donin Rostoviin, missä hän teki sopimuksen paikallisen Rostselmaš-joukkueen kanssa. Moskovan Lokomotiviin hän siirtyi kaudeksi 1997, ja on yltänyt seurassa lukuisiin suursaavutuksiin, muun muassa Venäjän mestaruuteen ja kahteen cup-voittoon. Vuosina 2007–2010 hän pelasi Saturnissa. Loskov on myös voittanut kahdesti Venäjän liigan maalikuninkuuden. Loskov kuului myös Venäjän maajoukkueen vakiomiehistöön. Hän debytoi maajoukkueessa vuonna 2000.
Metropolis (Teräsmies)

Metropolis on Teräsmiehen kuvitteellinen kotikaupunki. Se esiintyi ensimmäisen kerran Action Comics -lehden numerossa 16 vuonna 1939. Teräsmies ei ole kotoisin Metropoliksesta, vaan hän varttui nuorukaiseksi Smallvillen pikkukaupungissa.
Metropoliksen sijainti on vaihdellut vuosien varrella, kuten monen muunkin DC Comicsin universumin paikan. Luultavasti se kuitenkin sijaitsee jossakin Yhdysvaltain itärannikon tienoilla. Joskus on vertauskuvallisesti sanottu, että Metropolis olisi New York päivällä ja Batmanin kotikaupunki Gotham City yöllä.
Televisiosarja Smallvillessä Metropolis on sijoitettu poikkeuksellisesti Kansasiin, noin 160 kilometrin päähän Smallvillestä.
Teollisuusvakoilu

Teollisuusvakoilun korostuminen 1990-luvulla

1990-luvulla monien kansallisten tiedusteluorganisaatioiden toiminta suunnattiin idän ja lännen välisestä kamppailusta taloudelliseen tiedusteluun. Suomen Suojelupoliisi on varoittanut tästä julkisuudessa toistuvasti. Hakkeritiedustelun tärkeyttä on kuvattu niin, että se on osittain korvaamassa satelliittitiedustelun.
Mikko Palomäki

Seuraura

Palomäki aloitti jääkiekon vanhempana F-juniorina Muhoksen Jääklubissa. Kolmen siellä pelatun kauden jälkeen hän pelasi vuoden LiMu HT:ssa. Sen jälkeen Palomäki siirtyi Oulun Kärppiin, jossa hän voitti B-nuorten Suomenmestaruuden keväällä 2000. Palomäki nousi Kärppien SM-liigarinkiin yllättäen kaudella 2001–2002, jolloin hän pelasi SM-liigassa 23 runkosarjaottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Palomäki pelasi varsinkin kevätkautensa suurimmaksi osaksi vielä A-nuorissa. Hän teki kauden päätteeksi kolmivuotisen jatkosopimuksen Kärppien kanssa.
Kaudesta 2002–2003 Palomäki pelasi noin puolet lainalla Mestiksen nousijajoukkue Kajaanin Hokissa seuran ja Kärppien välisen yhteistyön myötä. Hän pelasi Kärppien SM-liigajoukkueessa kauden aikana kaikkiaan 22 runkosarjaottelua ja voitti SM-hopeaa, mutta Palomäki siirtyi kuitenkin jo tammikuussa 2003 loppukaudeksi Hokkiin. Kauden 2003–2004 hän pelasi lähes kokonaan Hokissa, jota Palomäki edusti edelliskauden tapaan kauden loppuun asti. Hän pelasi kauden aikana SM-liigassa yhdeksän runkosarjaottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. 
Alkukaudella 2004–2005 Palomäki pelasi Kärpissä yhdeksän runkosarjaottelua. Hän teki niissä yhden ja liigauransa ensimmäisen maalin 7. marraskuuta 2004 Porin Ässiä vastaan. Palomäen lopullinen murtautuminen Kärppien liigajoukkueeseen jäi kuitenkin tekemättä NHL:n työsulunkin takia tulleiden vahvistusten myötä. Hän pelasikin suurimman osan syyskaudestaan lainalla Hokissa, kunnes teki tammikuussa 2005 loppukauden kattavan sopimuksen Saimaan Pallon kanssa. Maaliskuussa Palomäki teki 1+1-vuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Kausi 2005–2006 oli Palomäelle ensimmäinen kokonainen SM-liigassa ja se toi hänelle 54 runkosarjaottelussa tehot 4+4=8 ja kahdeksassa playoff-ottelussa tehot 1+1=2. Tammikuussa 2006 SaiPa käytti Palomäen sopimuksessa olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen hänen kanssaan. Kaudella 2006–2007 Palomäki teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 4+6=10. 
Palomäki siirtyi kaudeksi 2007–2008 kolmivuotisella sopimuksella Hämeenlinnan Pallokerhoon. Hänen kautensa osoittautui kuitenkin pettymykseksi ja Palomäen tehotilasto näytti lukemaa –24. Hän pelasi kolmesta sopimuskaudestaan lopulta vain yhden, kun HPK purki Palomäen sopimuksen elokuussa 2008. Hän siirtyi kauden 2008–2009 kynnyksellä kymmenen ottelun mittaisen koeajan kautta Porin Ässiin. Keväällä 2009 joukkue ajautui liigakarsintoihin, joiden jäähypörssin voiton Palomäki jakoi 41 minuutillaan joukkuetoverinsa Derek Damonin kanssa. Hän jatkoi Ässissä myös kaudella 2009–2010, jolloin hän pelasi myös kaksi ottelua lainalla Savonlinnan Pallokerhossa tammikuussa 2010.
Elokuussa 2010 Palomäki teki vuoden mittaisen sopimuksen Suomi-sarjajoukkue HC Luvian kanssa. Kaudeksi 2011–2012 joukkueen nimeksi tuli HC Satakunta.

Maajoukkueura

Palomäki edusti Mestis-maajoukkuetta sekä joulukuussa 2003 että 2004.