google/wiki40b huggingface dataset:
Mattia Perin

Varhainen ura

Perin aloitti uransa pikkuseura Pro Cisternassa, mutta 16-vuotiaana hän siirtyi pääsarjaseura Genoa CFC:n organisaatioon. Näin ollen hänet lasketaan Genoan omaksi kasvatiksi. Perin pelasi kaksi kautta Genoan juniorijoukkueissa, kunnes nousi A-joukkueen kolmosvahdiksi kaudella 2010–2011. Perin oli neljässä Serie A -ottelussa Genoan varamaalivahtina, kunnes loppukaudesta 11. toukokuuta hän teki pääsarjadebyyttinsä ja samalla debyyttinsä aikuisten tasolla. Perin pelasi Genoan maalilla ensi kertaa kotiottelussa AC Cesenaa vastaan, jonka Genoa voitti 3–2.
Seuraavaksi kaudeksi Perin lainattiin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Serie B:hen, Padovan joukkueeseen. Padovassa Perin pelasi 25 liigaottelua ja palasi kauden päätyttyä Genoan vahvuuteen. 
Genoa kuitenkin ilmoitti, että kaudeksi 2012–2013 Perin lähtisi jälleen lainalle, tällä kertaa Serie A:han nousseeseen Delfino Pescaran joukkueeseen. Pescarassa Perin nousi ykkösmaalivahdiksi ja pelasi 29 liigaottelua seuran maalilla. Hän pelasi erittäin hyvin ja vakuutti monet hyvillä otteillaan. Hän ei kuitenkaan onnistunut pitämään Pescaraa Serie A:ssa, vaan joukkue jäi sarjataulukossa viimeiseksi ja putosi toiselle sarjatasolle.

Läpimurto Genoassa

Perinin pelattua erittäin vakuuttavasti lainapestillään Pescarassa Genoan seurajohto päätti olla lainaamatta häntä ensi kaudeksi. Perinistä tehtiin Genoan uusi ykkösmaalivahti ja aiempi ykkösvahti, ranskalainen Sébastien Frey, päästettiin pois seurasta. Tämä oli suuri luottamuslause Genoalta nuorelle Perinille. Kausi Genoassa sujui erinomaisesti, Perin pelasi 37 liigaottelua, yhtä vaille kaikki. Hän vakuutti loistavilla peliesityksillään torjuessaan Genoan viidenneksitoista sarjassa. Monet näkivät Perinissä Italian jalkapallon tulevaisuuden ja Goal.com-jalkapallosivusto valitsi Perinin Serie A:n kauden 2013–2014 tähdistökentälliseen.

Maajoukkueura

Perin on pelannut Italian nuorisomaajoukkueissa vuodesta 2009 lähtien. Perin on edustanut Italiaa alle 17-, alle 18-, alle 19-, alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkuetasolla. Alle 21-vuotiaissa Perin on yhä edustuskelpoinen.
Elokuussa 2012 Perin sai ensimmäisen kutsunsa Italian A-maajoukkueeseen, harjoitusotteluun Englantia vastaan. Perin oli tuolloin vasta 19-vuotias. Perin ei kuitenkaan päässyt ottelussa kentälle, vaan oli vaihtopelaajana.
Toukokuun lopulla 2014 Italian päävalmentaja Cesare Prandelli nimesi Perinin Italian alustavaan MM-joukkueseen vuoden 2014 MM-turnaukseen. Perin valittiin myös lopulliseen MM-joukkueeseen, kolmosvahdiksi kokeneen ykkösvahdin ja kapteenin Gianluigi Buffonin sekä Paris Saint-Germainissa pelaavan Salvatore Sirigun taakse.
Flexifuel-auto

Flexifuel-auto, myös flexfuel-auto, FFV-malli tai etanoliauto, toimii kahdella vaihtoehtoisella polttoaineella, joko korkeaseosetanolilla tai bensiinillä. Molemmat polttonesteet tankataan samaan polttoainesäiliöön. Flexifuel-mallit toimivat samoin kuin bensiinikäyttöiset autot. Polttonestesäiliö, -varustus ja -putkistot valmistetaan korroosion kestävistä materiaaleista, tiivisteiden taas täytyy kestää etanolia. Moottorin ohjauksessa käytetään usein erityistä sekoitussuhteen tunnistavaa anturitekniikkaa. Flexifuel-auton käyttöönotto ei vaadi autoilijalta uusien toimintatapojen opettelua, vaan auton voi tankata normaaliin tapaan. Tietyt automallit voidaan muuttaa flexifuel-autoiksi pelkästään moottorinohjauksen ohjelmiston vaihtamisella (mm. Saabin Trionic 7 -moottorinohjauksella varustetut mallit).

Historia

Henry Ford suunnitteli T-Ford henkilöauton kulkemaan etanolilla, mutta auton saattoi tankata myös bensiinillä, sillä siinä oli säädettävä kaasutin, jonka ansiosta seoksen rikkautta saattoi kohtuullisen helposti säätää.
Fordille työskennellyt Roberta J. Nichols kehitti flexifuel-tekniikkaa 1980-luvulla. Fernando Damasceno kehitti moottorin säätötekniikkaa edelleen yksinkertaisemmaksi ja halvemmaksi. Brasiliassa uuden tekniikan suosio kasvoi nopeasti 2000-luvun alussa.
Suomessa korkeaseosetanolia alkoi vuonna 2009 ensimmäisenä myydä St1 tuotenimellä RE85. Elokuussa 2014 RE85-polttoainetta myytiin 47 St1- ja Shell-asemalla. Samaan aikaan ABC-ketjun vastaava tuote, Ekoflex E85, oli myynnissä yli 50 asemalla. 
Alkuvuonna 2011 Suomessa oli noin 2500 rekisteröityä flexifuel-autoa. Ruotsissa alemmin verotetut ns. ”ympäristöautot” olivat 2000-luvun loppuvuosina valtaosin flexifuel-autoja, mutta vuoteen 2014 mennessä saman verokohtelun piiriin kuuluvat dieselkäyttöiset autot olivat lähes syrjäyttäneet ne markkinoilta.
Ottomoottorilla varustettuja ajoneuvoja voi myös jälkikäteen muuntaa flexifuel-ajoneuvoiksi.

Etanolibussi

Ensimmäiset etanolibussit tulivat liikenteeseen Suomessa vuonna 2013, kun Helsingin Bussiliikenne aloitti etanolibussiliikenteen RED95-etanolidieselhankkeen myötä. Hankkeessa käytetään Scanian teknologiaa ja polttoaineena St1:n jätepohjaista biopolttoainetta. Ruotsissa etanolidiesel-teknologiaa on käytetty yli 20 vuotta, esimerkiksi Tukholmassa liikennöi 500 etanolidieselmoottorilla varustettua linja-autoa.
Farman (auto)

Farman oli vuosina 1902 ja 1920–1931 valmistettu ranskalainen auto. Englantilais-ranskalaiset veljekset Henry ja Maurice Farman perustivat autotehtaan, joka valmisti myös Farman-lentokoneita.
Veljekset valmistivat vuonna 1902 auton, jossa oli kaksisylinterinen 12 hevosvoiman eli 9 kilowatin moottori. Autonvalmistus kuitenkin loppui samana vuonna ja tehdas keskittyi lentokoneiden valmistamiseen. Uudelleen autonvalmistus alkoi vuonna 1919, jolloin Farman esitteli Farman A6 -loistoauton. Siinä oli 6,6 litran moottori, yläpuolinen nokka-akseli ja 4 vaihdetta. Moottori oli kopio Hispano Suizan kuusisylinterisestä moottorista .
Tehdas esitteli NF-mallin 1927. Farman NF:ssä oli 7,1 litran moottori. 1929 New Yorkin pörssiromahduksesta alkanut lama vaikutti pian Euroopassakin ja autojen kysyntä väheni. Vuonna 1931 Farmanin piti lopettaa kalliiden loistoautojen tuotanto vähäisen kysynnän vuoksi.
Kaikkiaan Farman-autoja valmistettiin 1902-1931 yhteensä vain 120 kappaletta, eli keskimäärin vain kymmenen autoa vuodessa.
Paul Ramadier

Paul Ramadier (17. maaliskuuta 1888 La Rochelle – 14. lokakuuta 1961 Rodez) oli ranskalainen sosialistinen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuonna 1947.
Ramadier valmistui lainopin tohtoriksi Pariisin yliopistosta ja työskenteli Pariisin vetoomustuomioistuimessa. Hänet valittiin 1919 Decazevillen pormestariksi ja vuosina 1928–1940 hän edusti Villefranche-de-Rouerguea Ranskan edustajainkamarissa. Hän oli 1936–1937 yleisten töiden ministeriön alivaltiosihteerinä Léon Blumin hallituksessa ja 1938–1940 työministerinä Camille Chautempsin ja Édouard Daladierin hallituksissa. Toisen maailmansodan aikana Ramadier tuki Ranskan vastarintaliikettä.
Ranskan neljännen tasavallan perustuslaki astui voimaan vuonna 1946 ja Ramadierista tuli ensimmäinen sen aikana nimitetty pääministeri tammikuussa 1947. Hänen hallituksensa oli kokoonpanoltaan keskustavasemmistolainen. Hallitusta vaivasivat sodanjälkeinen elintarvikepula, työväestön levottomuudet, kysymys siirtomaavallan palauttamisesta Indokiinassa sekä varsinkin yhteistyövaikeudet kommunistien ja muiden hallituspuolueiden välillä. Viimeisin ongelma ratkaistiin toukokuussa 1947 siten, että PCF:n ministerit erotettiin hallituksesta. Ramadier erosi lopulta itse saman vuoden marraskuussa.
Ramadier oli vielä valtiovarainministerinä Guy Mollet’n hallituksessa vuonna 1956.
Suomen Käsityöläis-Osakepankki

Suomen Käsityöläis-Osakepankki (vuodesta 1943 Käsiteollisuuspankki Oy) oli vuonna 1917 perustettu pienteollisuutta ja vähittäiskauppaa palvelemaan tarkoitettu liikepankki.  Pankilla oli 11 konttoria ja 1920 sen talletukset olivat 14 miljoonaa markkaa.  Pääkonttori sijaitsi Helsingissä, ensin Pohjoisesplanadi 37:ssä, sitten Keskuskatu 1:ssä.  Pankki kärsi huomattavia luottotappioita 1940 Viipurin menetyksen jälkeen.  Se fuusioitiin Pohjoismaiden Yhdyspankkiin 1945.
Pirjo Koppi

Pirjo Koppi (s. 1975) on suomalainen floristimestari. Koppi valmistui floristimestariksi 2000 ja sitä ennen floristiksi 1995.
Kansainväliseen tunnettavuuteen floristisella alalla hän nousi saavutettuaan toisen sijan nuorten kukkasitojien Euroopan mestaruuskilpailuissa (Euro Fleurs, Essen, Germany) 2000, jotka pidettiin IPM-messujen yhteydessä Saksan Essenissä. Sen jälkeen Koppi on kilpaillut monissa kotimaisissa ja kansainvälisissä kukkasidontakilpailuissa hyvällä menestyksellä. Hän saavutti kukkasidonnan maailmanmestaruuskilpailujen pronssimitalin Berliinissä 2015 sekä kukkasidonnan Euroopan mestaruuskilpailujen kolmannen sijan Genovassa 2016. Kukkasidonnan Suomen mestaruuden Koppi voitti 2007.
Koppi työskentelee omassa yrityksessään Floristimestari Pirjo Koppi. Toimialalana maailmanlaajuisesti kukkasidontanäytökset, kurssit ammattilaisille ja kuluttajille, hääkimput ja juhlakoristelut, kukkasidontakilpailujen tuomarointi, ammattitutkintojen arviointi, floristiset projektit.

Julkaisut

2014 Beautification With Floral Jewellery- kukkakorukirja. Pirjo Koppi. ISBN 978-952-93-4609-7
Pirkkalan vaakuna

Pirkkalan vaakuna on Pirkkalan kunnan tunnus. Vaakunan aiheen turkiskoro viittaa turkiksiin, jotka olivat perusta pirkkalaisten maineeseen ja mahtiin.
Vaakunan selitys kuuluu ”kilpi halkoinen ja turkiskorokatkoinen hopea-punainen.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Pirkkalan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 26. syyskuuta 1951. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 28. marraskuuta samana vuonna.
Hietamäki (Inkeri)

Hietamäki on luterilainen seurakunta Inkerissä. Hietamäki oli Ruotsin vallan aikana Tuutarin seurakuntaa. Hietamäki tuli itsenäiseksi seurakunnaksi 1897. Asukkaita oli 5300 (1928). Hietamäki joutui toisessa maailmansodassa saksalaisten miehitysalueelle ja suomalaisväestö siirrettiin Suomeen 1943. Suomesta Neuvostoliittoon palanneet asukkaat karkotettiin venäläisille paikkakunnille. Nykyisin seurakunta on perustettu uudelleen.

Hietamäen uusi kirkonkylä

Hietamäen Innalasta on tullut nykyisin elpyneen seurakunnan kirkonkylä. Entinen kirkonkylä sijaitsi Alakylässä. Kirkkorakennus on melko vaatimaton, mutta sen kirkontorni muistuttaa vanhan puretun kirkon muotoa. Puretun vanhan kirkon paikalla Alakylässä on muistoristi. Seurakunnan pastorina toimii Väinö Kuosti.

Hietamäen kylät

Hietamäen kylät Keski-Inkeri kartaston mukaan. Kursivoidut kylät ovat hävinneet. Kylillä oli usein rinnakkaisnimiä, joten nimet eivät olleet yksikäsitteisiä.
Alakylä, Annamoisio, Anttila (Matikaisi), Hapolaisi (p. Huopalaisi), Heimosi (Noisela), Hiekka, Hyttilä, Innala, Kannisi (Hirvosi), Kasukka (Pieni-Nikkurila), Kaukaisi, Kauppila, Kemppilä, Kotsala (Vekarala), Kuttusi, Käivärä (Jälkylä), Kämäräisi, Lottala, Maksima (Rimelä), Nikkarila (Suuri-Nikkarila), Niukkasi, Oikkosi (Kurenkylä), Petäjälä (Sapakkola), Pihilä, Rappula, Routela, Ruila (Pieni-Ukkola), Rytönmylly, Ryömi, Rötsänsilta (Korela), Sameraisi, Seppä-Heikkilä (Sepheikkilä), Sipilä, Somerokangas, Sunkura (Sunkuran hovi), Tammikko, Timola (Uusikylä), Torikka, Törölä (Savela), Ukkola (Suuri-Ukkola), Uusitie, Vainikka, Vaittila, Suomen Vuisakka, Ärttölä

Ahokylä

Tielisi, Matikaisi (Lempilä), Kurenkylä (Hiljakaisi)

Nuolijoki (Strelka)

Raikkosi, Rospeekka, Uusi-Hotokka, Vanha-Hotokka

Venäläiset kylät

Metsola, Kokatsu, Kapriola, Korpunoi, Kostankylä, Sosnankylä, Tukonovankylä, Vennäin Vuissakka.

Hietamäen kylät kirkonkirjojen mukaan

Ahokylä (Tielisi), Hamusi, Hapolaisi, Heimosi (Noisela), Hiekka, Hirvosi, Hotokka, Hyttilä, Iivanaisi (Seppälä), Innala, Jamalaisi, Kakko (Kakkola), Karhula, Kasukka, Kaukaisi, Kauppila, Kavehkontu, Kemppilä, Kotsala (Vekarala), Kuttusi, Käivärä (Jälkylä), Kämäräisi, Matikaisi, Nikkarila, Niukkasi, Nuolijoki, Paukkala, Petäjälä (Sapakkola), Pieni Alakylä, Pihilä, Rappula, Rimelä, Rospekka, Routeela, Rytömylly, Ryömi, Rötsänsilta, Sameraisi, Savelaisi (Törölä), Seppä-Heikkilä (Heikkilä), Sipilä, Somerokangas, Sunkura, Suuri Alakylä, Tammikko, Tanskino (Tanskala), Timola (Uusikylä), Torikka, Vellankontu, Vuissakka, Ärttölä
Aglianico

Aglianico on viinin valmistukseen käytettävä, useimmiten tumma rypälelajike. Se on italialainen alkuperäislajike, jota on sanottu yhdeksi merkittävimmistä italialaisrypäleistä. Rypäleen parhaimmat kasvupaikat ovat vulkaanisessa maaperässä, vuoren rinteillä.

Historiaa

Aglianico on ikivanha rypälelajike.

Nimitykset

Aglianicoa viljellään ympäri maailmaa kymmenillä eri nimillä.

Aglianico Italiassa

Aglianicoa viljellään Italiassa lähinnä eteläisillä Apulian, Basilicatan ja Campanian alueilla. Kaikkiaan rypälettä viljellään Italiassa noin 100 neliökilometrin alueella.
Rypälettä käytetään kymmenissä italialaisissa laatuviineissä. Aglianicoa sisältäviä laatuluokiteltuja DOCG-punaviinejä ovat Aglianico del Taburno, Aglianico del Vulture Superiore ja Taurasi.
Aglianico-viinit ovat useimmiten punaviinejä, mutta myös rosee- ja kuohuviinejä tuotetaan.
Asko Künnap

Asko Künnap (s. 1971) on virolainen runoilija, kuvittaja, graafinen suunnittelija ja kustantaja.
Künnap kävi Tartossa Miina Härman lukiota (Miina Härma Gümnaasium) ja opiskeli Viron taideakatemiassa tuotesuunnittelua sekä Oslon taideakatemiassa sisustusarkkitehtuuria.
Künnap on tallinnalaisen Rakett-mainostoimiston osakas ja taiteellinen johtaja. Hän on saanut markkinointipalkintoja (Efffie) ja design-palkintoja (Kuldmuna), lisäksi hänet on palkittu kirjankuvituksista, kun on kisattu Viron ja Baltian kauneimmista kirjoista. Künnap on piirtänyt myös sarjakuvia ja hänen graafisista töistään on pidetty näyttelyjä Virossa, Ruotsissa ja Latviassa.
Asko Künnap on Viron kirjailijaliiton ja Viron PEN-klubin jäsen. Hän on julkaissut neljä omaa runokokoelmaa sekä osallistunut runoilijana ja kuvittajana useihin yhteisteoksiin, joista mainittakoon korttipakan muodossa julkaistut Kaardipakk-kokoelmat sekä yhdessä Karl Martin Sinijärven ja Jürgen Roosten kanssa luotu Eesti haiku (2009), maailman ensimmäinen kokoelma vironhaikuja. Künnap on saanut kirjoistaan Viron kulttuurirahaston vuosipalkinnon ja Kansankulttuurin rahaston palkinnon.
Künnap johtaa tallinnalaista kustantamoa Näo Kirik ja on Revaler-lautapelikustantamon osakas ja taiteellinen johtaja. Künnap on itse suunnitellut ja kuvittanut kymmenkunta lautapeliä, joista hän on saanut Vuoden peli -ehdokkuuksia Suomessa ja Ruotsissa. Andrus Kivirähkin  romaaniin vapaasti perustuva Ussisõnad (Käärmeensanat) on noussut eniten myydyksi lautapeliksi Virossa.
Asko Künnap on esiintynyt useissa kirjallisuustapahtumissa eri puolilla Europpaa sekä Pohjois-Amerikassa.  Yhdessä Heikki Kallen kanssa hän on luonut sana-, musiikki- ja videoesityksen Säälpool Jõge. Virossa ja Suomessa Künnap on osallistunut esityksiin, joita ovat järjestäneet muiden muassa Olematu Teater, Cabaret Interruptus sekä jazzkollektiivi Eepiline Eesti Orkester.
Kyläloistokottarainen

Levinneisyys

Kyläloistokottaraista tavataan hyvin laajalla alueella Länsi-Afrikasta Etiopiaan ja Somaliaan ja sieltä Itä-Afrikan kautta Etelä-Afrikan ja Namibian pohjoisosiin asti. Lajin on raportoitu olevan yleinen tai runsaslukuinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Seppo Arponen

Seppo Arponen on suomalainen teollisuusneuvos ja entinen Finnvera Oyj:n liiketoimintajohtaja ja jääkiekkoseura Oulun Kärppien entinen puheenjohtaja. Arponen toimi lisäksi rauhanturvaajana 1970-luvulla, ja koki rauhanturvaajana kaksi sotaa ja vallankaappauksen.
Arposesta tuli Kärppien puheenjohtaja kesällä 1995 sen jälkeen kun Kärpät oli ajautunut konkurssiin. Arposen toimiessa puheenjohtajana Kärpät nousi SM-liigaan ja voitti neljä kultaa, kaksi hopeaa ja yhden pronssin vuosina 2003–2009.
Deltametriini

Deltametriini on pyretroidi esteri, jota käytetään hyönteismyrkkynä. Deltametriinin kemiallinen kaava on C₂₂H₁₉Br₂NO₃, moolimassa on 505,2 g/mol ja CAS-numero 52918-63-5. Deltametriini on hajutonta, väritöntä, kiteistä jauhetta, jonka sulamispiste on 98-101 °C ja suhteellinen tiheys 0,5 g/cm³ (vesi = 1,0 g/cm³) eikä se liukene veteen. Deltametriini hajoaa yli 300 °C:n lämpötilassa ja muodostaa myrkyllisiä huuruja, jotka sisältävät mm. syaanivetyä eli sinihappoa ja bromivetyä.

Käyttö

Deltametriinituotteet ovat yleisesti käytettyjä hyönteismyrkkyjä maailmalla. Deltametriini on hyvin myrkyllistä vesieliöille ja käytettäessä vesistöjen läheisyydessä on oltava erityisen varovainen.
Ruokaa ei aseita

Ruokaa ei aseita (REA) (Food Not Bombs) on löyhä aktivistien yhteenliittymä, joka jakaa ilmaista kasvis- ja vegaaniruokaa. Liikkeen ajatus on kiinnittää huomiota siihen, että suuryritykset ja valtiot käyttävät paljon resursseja asevarusteluun, kun suuri osa maailmasta näkee nälkää. REA:n jakama ruoka on ekologisista syistä kasvisruokaa ja, kuten freeganismissa, usein markettien ja leipomoiden ylijäämäruokaa, joka käyttämättömänä menisi kaatopaikalle.

Historia

Ruokaa ei aseita sai alkunsa 1980-luvun alussa Cambridgessa Yhdysvaltain Massachusettsissa, kun ryhmä Seabrookin ydinvoimalaa vastustaneita aktivisteja alkoi spray-maalata iskulausetta "Money for food, not for bombs" ("Rahaa ruokaan, ei pommeihin") ympäri kaupunkia. Iskulause lyheni muotoon "Food Not Bombs", ja siitä tuli heidän ryhmänsä nimi. Pian he päättivät panna iskulauseensa käytäntöön. Ryhmä ilmestyi erääseen ydinvoimaloita rahoittaneiden pankinjohtajien tapaamiseen ja alkoi jakaa ilmaista ruokaa ulkopuolella olleille kolmellesadalle kodittomalle. Tempaus oli niin suosittu, että ryhmä alkoi säännöllisesti kerätä ruokakaupoista ylijäämäruokaa ja valmistaa siitä aterioita.

Nykytila

Nykyään Ruokaa ei aseita -ryhmiä on liikkeen kotisivujen mukaan yli 400, joista noin puolet toimii liikkeen syntymaan Yhdysvaltain ulkopuolella. Liikkeellä on löyhä rakenne: jokainen REA-ryhmä noudattaa tiettyä perusperiaatteita ja järjestää samankaltaista toimintaa, mutta jokainen ryhmä voi vapaasti tehdä omat päätöksensä yhteisönsä tarpeiden mukaan. Ryhmät myös toimivat konsensusperiaatteella: kaikilla on yhtäläinen sananvalta päätöksenteossa. Paitsi ruuan keräämiseen ja ilmaiseksi jakamiseen, moni ryhmä toimii myös köyhyyden- ja sodanvastaisesti ja maahanmuuton puolesta.
Suomessa Ruokaa ei aseita -tapahtumia on järjestetty 14 kaupungissa.
Huuhkajat-keräilykortit

Huuhkajat-keräilykortit ovat suomalaisen Funfair Oy:n kehittämät jalkapalloaiheiset keräilykortit, jotka on toteutettu yhdessä Suomen Palloliiton kanssa. Korteissa on Suomen jalkapallomaajoukkueen eli Huuhkajien pelaajia ja toimihenkilöitä eri vuosikymmeniltä. Korteissa on ilmaistu aina pelaajan puolustus-, keskikenttä- ja hyökkäystaidot asteikolla 1–100. Lisäksi kortissa on pelaajan pelaamat maaottelut ja niissä tehdyt maalit. Kortit voi kerätä kovakantiseen kansioon.
Ensimmäinen korttisarja ilmestyi vuonna 2011 ja siihen kuului 123 erilaista korttia seitsemästä eri kategoriasta, jotka olivat Huuhkajat-peruskortit, Kultainen sukupolvi, Gladiaattorit, Hall of Fame, Naisten maajoukkue, Tähtipelaaja ja Captain's Ball. Korttipakkojen kannessa olivat Jari Litmanen ja Sami Hyypiä.
Toinen korttisarja ilmestyi vuonna 2013. Siihen kuului 122 erilaista korttia (eli kortit numero 124–245) yhdeksästä eri kategoriasta, jotka olivat muuten samat kuin ykkössarjassa, mutta Kultainen sukupolvi puuttui ja uusia olivat Rising stars, Old stars ja Kuningas (vain Jari Litmanen). Korttipakkojen kannessa toisessa sarjassa olivat Mikael Forssell ja Niklas Moisander.
Vuonna 2015 ilmestyi kolmas korttisarja. 
Huuhkajat-keräilykortit syntyivät Funfairin toimitusjohtajan Jari Elamon kuusivuotiaan pojan toiveesta. Poika halusi keräilykortteja, joissa olisi suomalaisia pelaajia.
Tieteellis-taloudellis-tekninen yhteistyösopimus

Suomi

Suomi solmi TTT-sopimuksen Neuvostoliiton kanssa pääministeri Ahti Karjalaisen vierailun yhteydessä 1971. Meksikon kanssa TTT-sopimus solmittiin 1975. Suomella on TTT-sopimus myös Kiinan kansantasavallan kanssa.
Adelaiden sinfoniaorkesteri

Adelaiden sinfoniaorkesteri (engl. Adelaide Symphony Orchestra, ASO) on Adelaidessa, Australiassa toimiva sinfoniaorkesteri. Se perustettiin vuonna 1936. Vuosina 1949-1975 orkesteri toimi nimellä Etelä-Australian sinfoniaorkesteri. Tällä hetkellä orkesterissa on 74 vakituista jäsentä.
Adelaiden sinfoniaorkesteri on esiintynyt muiden muassa Plácido Domingon, Luciano Pavarotin, Split Enzin, Shirley Basseyn, Tony Bennettin, James Morrisonin, Dionne Warwickin, Andrea Bocellin, Lalo Schifrinin ja k.d. Langin kanssa.
Orkesterin tämänhetkinen pääkapellimestari on Arvo Volmer ja konserttimestari Terence Tam.
Soihtu (Terho Sakin veistos)

Soihtu on Terho Sakin suunnittelema, vuonna 1975 paljastettu suihkukaivoveistos. Se sijaitsee Turussa Valtion virastotalon edustalla.
Veistos on valmistettu pronssista ja se on viiden metrin korkuinen. Veistosta ympäröivä suihkukaivorakennelma on valmistettu betonista ja päällystetty mustagraniittilevyillä.
Teos paljastettiin Turun päivänä 21. syyskuuta 1975 ja sen on Turun kaupungille lahjoittanut Wihurin säätiö.
Sergei Belov

Elämä ja ura

Belov debytoi 20-vuotiaana sverdlovskilaisessa Uralmaš-joukkueessa, missä pelasi vuodet 1964–1967 ennen siirtymistään Moskovan TsSKA:han. TsSKA:ssa hän pelasi kaikkiaan kaksitoista kautta, minkä aikana voitti Neuvostoliiton mestaruuden 11 kertaa ja Euroliigan kahdesti (1969, 1971).
Neuvostoliiton maajoukkueessa Belov voitti kultamitalin Münchenin kesäolympialaisissa 1972. Lisäksi hän voitti pronssia Méxicossa 1968, Montréalissa 1976 ja Moskovassa 1980. Belov voitti kaksi maailmanmestaruutta (1967 ja 1974) ja neljä Euroopan mestaruutta (1967, 1969, 1971 ja 1979). Hänet valittiin Neuvostoliiton urheilumestariksi 1968. Hän oli olympiatulen sytyttäjä vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa.
Belov nimettiin Basketball Hall of Fameen 11. toukokuuta 1992 ensimmäisenä eurooppalaispelaajana. Hänet valittiin Venäjän kunniavalmentajaksi 1995. Hän toimi Venäjän koripalloliiton presidenttinä 1993–1998.
Belov kuoli Permissä 69 vuoden ikäisenä 3. lokakuuta 2013. Hänen kuolinsyytään ei kerrottu.
Gary Habermas

Gary Robert Habermas (s. Detroit, Michigan, Yhdysvallat 1950) on yhdysvaltalainen teologi ja filosofi ja kristinuskon apologeetikko. Hän valmistui Tyndale Collegesta vuonna 1972, Detroitin yliopistosta 1973 ja filosofian tohtorina Michigan State -yliopistosta 1976. Väitöskirjassaan hän etsi historiallista pohjaa uskolle Jeesuksen ylösnousemukseen.
Habermas työskentelee Jerry Falwellin perustamalla Libertyn yliopistolla.
Vuonna 1985 Habermas kävi Antony Flewin kanssa debatin, joka on julkaistu kirjassa Did Jesus Rise from the Dead? The Resurrection Debate. Tuomariston viidestä filosofista neljä piti Habermasia voittajana ja yksi katsoi, että Habermas ja Flew olivat päätyneet tasapeliin. Ammattimaisilta debattituomareilta Habermas sai kolme ja Flew kaksi ääntä.
Bim mustakorva (elokuva)

Juoni

Yksinäinen sotaveteraani Ivan Ivanovitš hankkii gordoninsetterin pennun, jolla on mustat korvat ja vaalea turkki. Hän nimeää sen Bimiksi ja kouluttaa siitä metsästyskoiran. Ivanin ja Bimin yhteiselo on mukavaa, mutta eräänä päivänä Ivanin sodassa saama sirpale aiheuttaa hänelle sairauskohtauksen. Ivan lähetetään Moskovaan leikattavaksi, ja naapurit jäävät huolehtimaan Bimistä. Bim kuitenkin karkaa etsimään isäntäänsä ja matkallaan se kohtaa niin hyviä kuin pahojakin ihmisiä.

Vastaanotto

Elokuvan näki sen ilmestymisvuonna 231 miljoonaa katsojaa. Se sai Neuvostoliiton parhaan elokuvan tittelin ja se palkittiin kristallimaapallolla Karlovy Varyn elokuvajuhlilla. Vuonna 1980 ohjaaja Stanislav Rostotski ja kirjan kirjoittanut Gavril Trojepolski vastaanottivat Leninin palkinnot.
Patristiikka

Patristiikka tai patrologia on kirkkoisien eli 200–700-luvuilla toimineiden kirkollisten opettajien ja heidän oppiensa tutkimusta.