google/wiki40b huggingface dataset:
Uudenseelanninsamoalaiset

Historia

Uusi-Seelanti miehitti ensimmäisessä maailmansodassa vuonna 1914 siihen asti Saksan keisarikuntaan kuuluneen niin sanotun Länsi-Samoan. Saarelaiset eivät sopeutuneet Uuden-Seelannin valtaan ja vuonna 1929 saarella sattui välikohtaus, jossa poliisi ampui yhdeksän mielenosoittajaa. Samoa itsenäistyi vuonna 1962 ensimmäisenä Tyynenmeren maana. Vuodesta 1964 Uudessa-Seelannissa myönnettiin kolmen kuukauden oleskelulupia siirtotyöläisille, joita tarvittiin talouden kasvaessa. Monet samoalaiset tulivat tätä kautta maahan. Kolmen kuukauden oleskeluaikaa ei valvottu tarkasti niin kauan kuin työvoimalle oli tarvetta, mutta sitä alettiin valvoa tarkemmin talouden käännyttyä laskuun vuodesta 1973. 1970-luvulla näille toimille syntyi vastarintaa, ja samoalaiset osallistuivat aktiivisesti esimerkiksi maorien järjestämiin mielenosoituksiin. Vuodesta 1971 vuoteen 1981 samoalaisten määrä Uudessa-Seelannissa kaksinkertaistui 24 141 henkilöön. Vuodesta 2002 Uuteen-Seelantiin on saapunut kiintiön mukaan 1 100 samoalaista vuosittain.

Kieli

Useimmat Samoalla syntyneistä maahanmuuttajista puhuvat samoaa. Sitä vastoin useat Uudessa-Seelannissa syntyneet samoalaiset eivät osaa puhua samoaa, mutta saattavat ymmärtää sitä. Kieltä ei pidetä Uudessa-Seelannissa syntyneiden parissa merkittävänä identiteetin osana, toisin kuin ensimmäisen polven maahanmuuttajien kohdalla. Vuonna 2001 64% etnisistä samoalaisista osasi puhua samoaa ja heistä Samoalla syntyneitä oli 40%.

Uskonto

Samoalainen kirkko on osa samoalaista identiteettiä. Suurin osa samoalaisista kuuluu Samoalla hallitseviin kongregationalistiseen tai presbyterianistiseen kirkkoon. Huomattava vähemmistö kuuluu myös katolilaiseen kirkkoon. Pienempiä kirkkokuntia ovat mormonit ja erilaiset herätysliikkeet.
Julkinen valta

Julkinen valta on nimitys, jolla kuvataan julkisyhteisöjen luonnollisiin ja oikeushenkilöihin kohdistamaa vallankäyttöä. Julkiselle vallalle on ominaista, että se on luonteeltaan yksipuolista: valtaa käyttävällä on oikeus tehdä lainvoimainen oikeustoimi ilman toisen osapuolen suostumusta. Esimerkkinä toimii kaavoitus, joka voidaan toteuttaa maanomistajan tahdon vastaisesti. Tosiasiallisessa julkisen vallan käytössä oikeussuhteita ei sen sijaan muuteta vaan toteutetaan jokin käytännön toimi, esimerkiksi häirikön poistaminen julkisesta sisätilasta. Tällaista tosiasiallisen julkisen vallan käyttöä sisältyy muun muassa poliisityöhön, opetukseen ja hoitotyöhön.
Yleensä julkista valtaa käyttävät valtio ja kunnat, joissa käytännön vallankäyttö on delegoitu virkamiehille ja monijäsenisille hallintoelimille ja tuomioistuimille. Vähäisiä julkisen vallan käyttömahdollisuuksia on delegoitu lailla myös yksityisille kansalaisille (esimerkiksi kalastuksenvalvojat), julkisomisteisille liikelaitoksille ja yksityisille yhteisöille (esimerkiksi yksityiset perusopetuksen antajat).

Julkinen valta Suomessa

Suomen perustuslaki rajoittaa mahdollisuutta delegoida julkista valtaa muille kuin julkisyhteisöille. Suomessa julkisen vallan käyttöön liittyvät kysymyksiä on ollut yksityisen pysäköinninvalvonnan alalla, jota koskevan lakiehdotuksen eduskunnan perustuslakivaliokunta kielsi. Valvira kielsi Rääkkylän kuntaa ulkoistamasta sosiaalipalvelujaan yksityiselle yritykselle. Julkista valtaa koskevaa oikeudenalaa kutsutaan julkisoikeudeksi.
Siipyyn kirkko

Muuta

Kirkon pihamaastossa on kellotapulin lisäksi myös sotien aikainen sankarihautausmaa.
Ossian Schauman

Julius Ossian Schauman (30. maaliskuuta 1862 Pietarsaari – 6. helmikuuta 1922 Helsinki) oli suomenruotsalainen lääkäri.
Schaumanin vanhemmat olivat pietarsaarelainen apteekkari ja teollisuusmies Viktor Leonard Schauman ja Elisabet Wilhelmina Ekelund. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1879 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1882, lääketieteen kandidaatiksi 1884, lääketieteen lisensiaatiksi 1888 ja lääketieteen tohtoriksi 1894. Hän toimi Helsingin Diakonissalaitoksen sairaalan sisätautiosaston ylilääkärinä 1893–1908, Helsingin yliopiston sisätautiopin ylimääräisenä professorina vuodesta 1908 ja propedeuttisen klinikan esimiehenä. Hän perusti Samfundet Folkhälsan i Svenska Finland -järjestön, jolle hän testamenttasi omaisuutensa. 
Schauman osoitti väitöskirjassaan pernisiöösin anemian yhteyden heisimatoon.
Schauman toimi valtiopäivämiehenä vuonna 1899.
Schauman oli naimisissa vuodesta 1895 Betsy Maria Lerchen kanssa. Hänen veljiään olivat teollisuusmes Wilhelm Schauman ja vaasalainen kauppaneuvos Axel Mortimer Schauman (1855–1903).
Vasenlampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,5 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan yksi saari.  Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Tuusjärven valuma-alueeseen (14.173) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 91,8 metriä mpy.
Vajnory

Vajnory (saks. Weinern, unk. Pozsonyszől(l)ős) on Slovakian pääkaupungin Bratislavan osa-alue, jossa eli vuonna 2005 noin 4 000 asukasta. Se sijaitsee Pienten Karpaattien juurella, Bratislavan koillisosassa, ja kuuluu Bratislava III -piiriin. Vajnoryssa toimi kaupungin ensimmäinen lentokenttä. Nykyinen kansainvälinen kenttä on myös Vajnoryn liepeillä.
Vajnoryssa on ollut asutusta kivikaudelta lähtien, ja sen vauraus on perustunut viinin ja elintarvikkeiden tuotantoon Bratislavan markkinoille. Vajnoryn keskusta on suojelukohde. Sen vanhin rakennus on vuosina 1270–1278 pystytetty kirkko.
Valkovenäläiset

Historia

Valko-Venäjä esiintyi terminä ensimmäistä kertaa 1200-luvulla. Valkoiseen viittaava nimi tulee sanasta Bela, joka tarkoittaa valkoista tai vapaata. Nykyiset valkovenäläiset polveutuvat Valko-Venäjän länsiosien alueelle 500–700-luvuilla asettuneista slaaviheimoista, joita olivat dregovitšit, krivitšit ja radivitšit. Etenkin luoteessa slaavit sekoittuivat myös paikallisiin baltteihin. Valkovenäläisen kulttuurin juuret löytyvät Kiovan Rusin valtiosta, ja etenkin sen alaisesta Polatskin ruhtinaskunnasta. Keskiajalla valkovenäläisistä käytettiin nimitystä ruteenit ja litvinit, joista jälkimmäisellä viitattiin myös liettualaisiin, jotka hallitsivat suurta osaa Valko-Venäjästä Liettuan suuriruhtinaskunnan kautta 1200- ja 1500-luvuilla. Liettuan suuriruhtinaskunnassa kehittyi myös ruteenin kieli, josta myöhemmin muodostui nykyinen valkovenäjän kieli.
Lublinin unionin myötä vuonna 1569 Liettuasta ja siten nykyisestä Valko-Venäjästä tuli osa Puola-Liettuaa. Puolan myöhemmissä jaoissa he päätyivät puolestaan Venäjän keisarikunnan ja Katariina Suuren alaisuuteen. Ensimmäisen maailmansodan melskeessä valkovenäläiset saivat ensimmäistä kertaa myös oman valtion, Valko-Venäjän kansallisen tasavallan, joka oli tosin saksalaisjoukkojen miehittämä. Sen korvasi sittemmin Neuvostoliittoon kuulunut Valko-Venäjän sosialistinen neuvostotasavalta. Kun Venäjä romahti ja tilalle asettui Neuvostoliitto, valkovenäläiset olivat vaarassa menettää kulttuurillisen identiteettinsä. Propagandassa valkovenäläiset esitettiin usein takapajuisina maalaisina, jotka puhuivat ja kirjoittivat "vääränlaista" venäjän kieltä. Venäjä korvasikin valkovenäjän kielen suurilta osin käytöstä 1900-luvun loppupuoleen mennessä. Riian sopimuksella 1921 Valko-Venäjän länsiosat liitettiin Puolaan, mutta toisessa maailmansodassa Neuvostoliitto miehitti alueen jälleen vuonna 1939. Toinen maailmansota teki valtavaa vahinkoa alueella. Maa menetti kolmanneksen väestöstään ja monet kylät ja kaupungit tuhoutuivat. Väestö kasvoi takaisin sotaa edeltäneisiin lukemiin vasta 1980-luvulla.
Valko-Venäjä itsenäistyi joulukuussa 1991. Valtaan vuonna 1994 noussut Aljaksandr Lukašenka on hallinnut maata osin yksinvaltiaan ottein ja hän on myös lähentänyt suhteita Venäjään. Nykyistä hallintoa on syytetty muun muassa ihmisoikeusrikkomuksista.

Kulttuuri

Kuten muutkin itäslaavit, suuri osa valkovenäläisistä on perinteisesti kuulunut ortodoksiseen kirkkoon. Kirkko käyttää myös muinaiskirkkoslaavia ja valkovenäjää kirjoitetaan kyrillisin kirjaimin. Myös katolilainen kirkko sai jalansijaa valkovenäläisten keskuudessa Puolan valtakaudella. Osa erityisistä valkovenäläisistä kulttuurin piirteistä on säilynyt näihin päiviin saakka. Etenkin maaseudulla asutaan edelleen osittain perinteisissä asumuksissa. Valkovenäläiset viettävät Maslenitsaa ja Kupalan yötä.
FK Metalac Gornji Milanovac

FK Metalac Gornji Milanovac on serbialainen jalkapalloseura Gornji Milanovacista. Metalac perustettiin 12. kesäkuuta 1961. Metalac pelaa Serbian superliigassa, joka on Serbian jalkapallon korkein taso.
Steve Agnew

Ura pelaajana

Agnew aloitti peliuransa Barnsleyn paidassa debytoiden edustusjoukkueessa marraskuussa 1983. Hän edusti seuraa 1. divisioonassa seitsemän vuoden ajan ja pelasi lähes 200 ottelua seuran paidassa. Kesällä 1991 Agnew siirtyi Blackburn Roversiin 700 000 punnan siirtosummalla. Kovasta hinnasta huolimatta Agnew ei onnistunut vakiinnuttamaan paikkaansa Rovers-paidassa ja otteluita kertyi vain kaksi. Marraskuussa 1992 hän siirtyi lainalle Portsmouthiin, jossa vastuu jäi myös vähäiseksi.
Helmikuussa 1993 Blackburn möi Agnew'n Leicester Cityyn 250 000 punnan siirtosummalla. Leicesterissä tuli enemmän vastuuta ja Agnew pelasi seurassa kaksi ja puoli vuotta, kunnes ura jatkui Pohjois-Englannissa Sunderlandin paidassa. Hän edusti vielä Sunderlandin jälkeen York Cityä ja Gatesheadia, kunnes lopetti uransa vuonna 2002.

Ura valmentajana

Agnew aloitti valmennusuransa vuonna 2002 Gatesheadin apuvalmentajana, mutta pesti päättyi hänen ja päävalmentaja Gary Gillin eroon jo lokakuussa 2002 seuran talousvaikeuksien vuoksi. Agnew'n ura jatkui tämän jälkeen Middlesbrough'n organisaatiossa, jossa hän toimi U18-joukkueen apuvalmentajana. Myöhemmin Agnew valmensi Leeds Unitedin juniorijoukkuetta, kunnes siirtyi kesällä 2005 Hartlepool Unitedin edustusjoukkueen apuvalmentajaksi. Kesällä 2006 hän palasi Leedsiin ja tammikuussa 2007 edelleen Middlesbrough'n juniorivalmentajaksi. 
Heinäkuussa 2008 Agnew'sta tuli Boron apuvalmentaja. Agnew työskenteli Gareth Southgaten ja Gordon Strachanin apuvalmentajana. Lokakuussa 2010 hänestä tuli päävalmentaja kahden ottelun ajaksi Strachanin erottua tehtävästään. Tony Mowbrayn tultua Boron päävalmentajaksi Agnew siirtyi U21-joukkueen peräsimeen, kunnes kesällä 2012 jätti seuran ja aloitti Hull Cityn apuvalmentajana. Agnew työskenteli Steve Brucen aisaparina Hullissa joulukuuhun 2014 saakka, kunnes palasi Boron organisaatioon Aitor Karankan apuvalmentajaksi.
Karanka ja Agnew luotsasivat Boron kaudella 2015/16 Englannin Mestaruussarjassa kakkoseksi ja seura nousi Englannin Valioliigaan. Karankan saatua potkut heikosti sujuneen kevätkauden vuoksi, Agnew'sta tuli 16. maaliskuuta 2017 Boron päävalmentaja. Agnew yritti nostaa Boron pois Valioliigan putoamiskamppailusta, mutta laihoin tuloksin. Boro voitti Agnew'n alaisuudessa vain Sunderlandin, kunnes joukkueen putoaminen liigasta varmistui 3–0 tappioon Chelsealle. Kesäkuussa 2017 Boro korvasi Agnew'n Garry Monkilla.
Nanoški sir

Nanoški sir on slovenialainen lehmänmaitojuusto.
Nanoški sir on nimensä mukaisesti peräisin Luonais-Slovenian Vipavan laakson Nanosin ylängöltä. Ensimmäiset historialliset maininnat juustontuotannosta alueelta ovat paikallisista kartanoista 1500-luvulta. Juuston valmistukseen käytettiin alun perin lampaanmaitoa, mutta lampaiden kasvatus ja samalla myös juuston tuotanto vähenivät selvästi toisen maailmansodan seurauksena. Juuston tuotantoa alettiin elvyttää vuonna 1986, mutta nyt sen valmistamiseen alettiin käyttää lehmänmaitoa. Juusto sai EU:n suojatun alkuperäisnimityksen vuonna 2011.
Juustoa valmistettaessa lehmänmaito lämmitetään aluksi hetkeksi 57–68 °C lämpötilaan. Osa rasvasta poistetaan ja maito jätetään jäähtymään yön yli. Seuraavan päivänä maito lämmitetään uudestaan, tällä kertaa 32–34 °C lämpötilaan. Lämmitettyyn maitoon lisätään hapate ja juoksute. Syntyvää juustomassa leikellään noin herneen kokoisiksi kappaleiksi. Juustomassa kuivatetaan ja asetellaan muotteihin, joita puristetaan ja käännellään muutamien tuntien ajan. Lopulta juustot poistetaan muoteistaan ja niitä suolataan kolme päivää. Suolaamista seuraa vielä vähintään 60 päivää kestävä kypsyminen. Voimakkaamman maun aikaan saamiseksi juustoa voidaan kypsyttää jopa 12 kuukautta.
Valmis juustokiekko on korkeudeltaan noin 8–10 cm ja leveydeltään noin 34 cm. Painoa kiekolla on 8–10 kiloa. Juuston kuori on kova ja kuiva, sekä väriltään keltainen tai punertava. Sisältä juusto on väriltään keltaista tai syvän keltaista. Rakenteeltaan sisältö on taipuisaa ja vahaisaa. Maultaan juusto on pikantti ja miedosti pähkinäinen.
Yhdysvaltain Kuuban vastainen kauppasaarto

Kuuban kauppasaarto on Yhdysvaltain kauppapoliittinen toimenpide, jonka tarkoituksena on vaikuttaa haitallisesti Kuuban talouden kehitysmahdollisuuksiin ja näin ollen vaikuttaa sen ulkopolitiikkaan.
Yhdysvaltain kauppasaarto on ollut voimassa Kuuban kriisistä (1962) alkaen, mutta sen poistamisesta on keskusteltu toistuvasti. Kauppasaarto on laaja ja vaikuttaa kaikkiin Kuuban ja Yhdysvaltain kanssa käyvien yritysten kauppaan siten, etteivät yritykset tai niiden alihankkijat voi käyttää kuubalaista alkuperää olevia raaka-aineita tai puolivalmisteita omassa tuotannossaan.
Esimerkkinä mainittakoon japanilainen Toyota, jonka alihankkijatkaan eivät saa käyttää Toyotalle toimittamissa osissa Kuubasta peräisin olevaa nikkeliä. Kauppasaarrolla on siis hyvin laajat vaikutukset Kuuban talouteen kaikilla sen osa-alueilla.
Kuuba kieltäytyi hirmumyrskyjen jälkeen vuonna 2008 Yhdysvaltain humanitaarisesta avusta protestina kauppasaarrolle ja pyysi Yhdysvaltoja keskeyttämään saarron edes väliaikaisesti. Yhdysvallat päättikin tehdä kauppasaartoon poikkeuksen ja myydä Kuubaan elintarvikkeita ja rakennustarpeita 250 miljoonalla dollarilla.
Yhdysvaltain presidentti Barack Obama on ilmoittanut lieventävänsä Kuuban kauppasaartoa yhdysvaltalaisten matkustusrajoituksien osalta. Hän on sallinut myös Yhdysvalloissa asuvien kuubalaisemigranttien lähettää suurempia rahallisia avustuksia sukulaisilleen Kuubaan.
17. joulukuuta 2014 Yhdysvaltain presidentti Barack Obama ja Kuuban presidentti Raúl Castro pitivät tiedotustilaisuudet tavoitteista maiden välien normalisoimisesta ja kauppasaarron purkamisesta. Molempien maiden on määrä avata lähetystöt toistensa pääkaupunkeihin.
Yhdysvaltojen ja Kuuban välillä aloitettiin risteilyliikenne toukokuussa 2016 ja kaupalliset lennot elokuussa 2016 yli 50 vuoden tauon jälkeen.

Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous

YK:ssa on äänestetty jo 16 vuoden ajan kauppasaarron purkamisesta, mutta joka kerta se on kaatunut Yhdysvaltain, Israelin ja muutaman muun valtion vastustukseen. Viimeisin äänestys pidettiin 30. lokakuuta 2007, ja jälleen kerran esitys kauppasaarron purkamisesta kaatui Israelin, Marshallinsaarten, Palaun ja Yhdysvaltain vastustuksesta Mikronesian pidättäytyessä äänestämästä.
Hanhonlampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 7,4 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Asunnanjärven valuma-alueella (35.68), jonka Sammalisen valuma-alueeseen (35.686) se kuuluu.
Indokiina

Poliittinen jako

Indokiinan kaikki maat ovat ASEANin jäseniä.

Historia

Indokiinan nimi yhdistetään yleensä tanskalais-ranskalaiseen maantieteilijään Conrad Malte-Bruniin, joka viittasi alueeseen termillä indo-chinois vuonna 1804, ja skotlantilaiseen kielitieteilijään John Leydeniin, joka taasen käytti termiä Indo-Chinese kuvaillakseen alueen asukkaita ja heidän kieliään vuonna 1808.

Maantiede

Valtaosa Indokiinasta on metsäistä ylänköä tai vuoristoa. Indokiinassa kasvaa suuria sademetsiä, joita on kuitenkin pitkää hävitetty laajoilla hakkuilla. Hakkuut uhkaavat alueen eläimistön ja kasviston korkeaa biodiversiteettiä. 
Indokiinan joet ovat elinehto miljoonille ihmisille. Mekongin ja Punaisenjoen suistot ovat hedelmällisiä ja laajalti viljeltyjä alueita. Kambodžassa sijaitseva Tonle Sapin järvi kutistuu olemattomiin kuivalla kaudella ja sadekauden aikana se tapaa kasvaa Kaakkois-Aasian suurimmaksi makean veden altaaksi.
Indokiinaksi ei aina lasketut Thaimaa, Malesia ja Myanmar poikkeavat hieman Ranskan entisistä siirtomaista. Thaimaassa metsäisten ylänköjen ja soisten rannikoiden lisäksi löytyy myös savannia. Maan keskiosassa olevat tasangot ovat tärkeitä viljelysmaita.Bengalinlahden rannalla oleva alanko, etenkin Iravadijoen sen suisto on Myanmarin asutuimpia sillä maan pohjoisosa on huonokulkuista vuoristoa. 
Malakan niemimaan sisäosaa hallitsevat poimuvuoret, joiden juurella on kapea tasainen rannikkovyöhyke ennen merta. Rantavyöhyke on matalaa ja soista alankoa, jota halkoo lukuisat joet.
Indokiinassa vallitsee kostea trooppinen ilmasto, joka suosii alueelle omaperäistä orientaalista eliökuntaa.
Nigerian koripallomaajoukkue

Historia

Nigeria osallistui ensimmäistä kertaa Afrikan-mestaruuskilpailuiden lopputurnaukseen vuonna 1972. Ensimmäisen arvokisamitalinsa maa voitti vuonna 1995, jolloin maa sijoittui Afrikan-mestaruuskilpailuissa pronssille. Hopeaa Nigeria saavutti ensimmäistä kertaa vuoden 1997 kilpailuista. Ensimmäisen Afrikan-mestaruutensa maa voitti vuonna 2015.
Nigeria selviytyi MM-kilpailuihin vuonna 1998, jolloin se pelasi lopulta sijoituspelejä. Myös vuonna 2006 Nigeria eteni MM-kilpailuihin, mutta pelasi tällöinkin lopulta sijoituspelejä. Vuoden 2011 Afrikan-mestaruuskilpailuissa maa sijoittui pronssille ja pääsi täten olympiakarsintoihin. Karsinnoissa maa voitti ratkaisevassa ottelussa Dominikaanisen tasavallan ja eteni ensimmäistä kertaa historiassaan olympiakisoihin. Myös vuonna 2016 Nigeria oli mukana olympiakisoissa.
Anglofilia

Anglofilia tarkoittaa brittiläisen kulttuurin ihailua. Anglofiili on Englannin tai englantilaisuuden ystävä. Anglomania tarkoittaa kiihkeää englannin ja englantilaisuuden ihailua.
Sanaa anglofiili mainitaan käyttäneen ensimmäisenä Charles Dickens vuonna 1864 All the Year Round -lehdessä, missä hän kuvasi vuodesta 1829 alkaen julkaistua ranskalaista lehteä Revue des Deux Mondes ”edistyneeksi ja jossain määrin ’anglofiiliseksi’”
Historiankirjoituksessa anglofilialla kuvataan valistuksen ajan ilmiötä Manner-Euroopassa, kun valistusajattelijat käyttivät brittiläistä yhteiskuntaa mallina omissa yhteiskuntafilosofioissaan tarkoituksenaan omien maittensa yksinvaltaisten järjestelmien muuttaminen. Englannin parlamentti on kokoontunut mainiosta vallankumouksesta 1689 alkaen säännöllisesti ja sillä on siitä alkaen ollut ylivalta moniin kuninkaan päätöksiin Bill of Rights -säädöksen mukaan. Tunnettuja englantilaista valtiojärjestelmää ihailevia valitusfilosofeja olivat Voltaire ja Montesquieu.

Anglofilia politiikassa

Varhaisia anglofiileja oli ranskalainen hugenotti Paul de Rapin de Thoyras (1661–1725), joka oleskeli pitkään Englannissa. Hän ylisti englantilaista järjestelmää ja kuvaili sitä ”sekamuotoiseksi monarkiaksi.” Voltaire matkusti vuosina 1726–1729 Englannissa ja kirjoitti siitä kirjan nimellä Letters concerning the English nation (Lontoo 1733), joka julkaistiin seuraavana vuonna Ranskassa nimellä Lettres philosophiques sur les Anglais (Rouen 1734). Tämä teki hänestä tunnetun anglofiilin. Voltaire ihaili brittien vapaamielisiä poliittisia aatteita ja laitoksia ja erityisesti alahuonetta. Hän piti sitä äänioikeuden rajallisuudesta huolimatta kansaa edustavana laitoksena. Ranskassa teos sensurointiin ja määrättiin poltettavaksi. Montesquieu on ehkä tunnetuin aikansa anglofiili teoksensa De l’Esprit des Lois (”Lakien henki”, 1748) vuoksi. Kirjassaan hän kuvasi Britannian valtiovallan toimintaa sen säädösten mukaisina ihanteellisesti toimivana. Hän teki näin tietoisena järjestelmän ongelmista, kuten rajoitetusta äänioikeudesta tai äänien ostamisesta. Syynä oli se, että hän samanaikaisesti valmisteli lainsäädännöllä toteutettavissa olevan vapaan hallitusmuodon mallia.
Valistusajan anglofilia oli huipussaan 1700-luvun puolivälin jälkeen ja alkoi hiipua 1760-luvulla, kun Yrjö III tuli valtaan. Hän pyrki hallituskautensa alussa käyttämään edeltäjistään poiketen kaikkia valtaoikeuksiaan. Anglofilia vaihtui anglofobiaksi, kun Yhdysvaltain vapaussota (1775–1783) synnytti Euroopan mantereen sivistyneistössä syvän vastenmielisyyden Englantia vastaan.
Törnävän kartano

Törnävän eli Östermyran kartano sijaitsee Seinäjoen Törnävällä, Tikkukosken rannalla muutama kilometri kaupungin keskustasta etelään. Kauppias ja laivanvarustaja Abraham Falander (aateloituna Wasastjerna) rakennutti alueelle vuonna 1798 rautaruukin ja vuoden 1806 paikkeilla itse päärakennuksen. Ruutitehdas perustettiin 1825. Alueen muita asuinrakennuksia päärakennuksen lisäksi ovat niin sanotut Punatulkkutalot, jotka rakennettiin samoihin aikoihin päärakennuksen kanssa, alun perin rautaruukin seppien asunnoiksi. Myöhemmin niissä asui myös kartanon pehtoori ja kirjanpitäjiä. Kartanosta kehittyi 1800-luvun jälkipuoliskolla Etelä-Pohjanmaan maatalouden keskus, ja se oli maanviljelyn ja karjanhoidon mallitila.
1850- ja 1860-luvuilla kiinnitettiin huomiota kartanonpuiston kunnostamiseen. Arkkitehti Georg Theodor von Chiewitziä pyydettiin uudistamaan puistoa ja puutarhaa. Vuonna 1864 puutarha-arkkitehti Knut Forsberg inventoi alueen, ja seuraavana vuonna hän sai valmiiksi suunnitelman puiston uudistamiseksi. Puistossa oli muun muassa huvimaja, muotoonleikattuja pensaita, ruusutarha ja kasvihuone. Puisto pääsi kuitenkin rappeutumaan pahoin 1900-luvun alkupuolella. Seinäjoen tultua kaupungiksi puistoaluetta laajennettiin ja kunnostettiin. Vuonna 1979 Törnävän kartanon joenpuoleinen puutarha entisöitiin 1800-luvun asuun.
Kartanon omistanut Wasastjernan suku joutui taloudellisiin vaikeuksiin 1860- ja 1870-lukujen taitteessa, mikä johti siihen, että kartano myytiin henkivakuutusyhtiö Kalevalle 1890. Vuonna 1903 Östermyran kartano siirtyi hovioikeudenasessori Konstantin Törnuddin omistukseen. Hän nimesi kartanon Törnäväksi syntymäpaikkakuntansa Tyrnävän ruotsinkielisen nimen mukaan. Törnudd testamenttasi kartanon maineen Seinäjoen kunnalle 1925. Seinäjoen omistuksessa kartanon on palvellut mitä moninaisimmassa tehtävissä: se on muun muassa toiminut luontaisparantolana, talouskouluna, sotasairaalana, jossa myös Mannerheim-ristin ritari Lauri Törni vietti aikaansa vuonna 1942 haavoituttuaan. Vuodesta 1984 asti kartano on toiminut Seinäjoen kaupungin juhlahuoneistona ja edustustilana.
Törnävän kartanon pihapiirissä toimii nykyään myös Etelä-Pohjanmaan maakuntamuseo.
Sääjärvi (järvi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 181 ha ja se on 3,6 kilometriä pitkä ja 1,3 kilometriä leveä. Järvi on pitkän ja kapean muotoinen ja sen muodon määrittää 15 metriä korkea ja kilometrin pitkä Kyläniemi. Niemen itäpuolelle jää 2,3 kilometriä pitkä ja 600 metriä leveä Lontviikinlahti. Järven pohjoispäässä on samanlainen mutta lyhyempi Haitinlahti ja Kyläniemen lounaispuolelle työntyy kilometrin pituinen Paartianlahti. Sen rantaviivan pituus on 13,4 kilometriä ja rannat ovat pääasiassa metsämaata. Järven keskivaiheilla sijaitsee myös laajat avosuon alueet. Saaria on neljä. Järven keskivaiheilla sijaitsevat Huhmarin- ja Papinsaaret. Kaksi pienempää luotoa ovat Varissaari ja Leitulankärki. Järven rantaan on rakennettu alle 30 vapaa-ajan asuntoa. Pohjoispäässä Haitinlahden pohjukassa sijaitsee leirikeskus.

Vesistösuhteet

Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Sääjärvenojan valuma-alueeseen, johon järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 99,7 metriä mpy. Haitinlahteen laskee Hanhilionoja, joka tuo ojitettujen soiden kuivatusvesiä sekä Hanhilion vedet. Huhmarinsaaren ja Leitulankärjen väliin laskee Sahakoskenojan kaksi joensuuta ja joka on Kesijärven laskuoja. Lontviikinlahden pohjukkaan laskee Käkilammin laskuoja, johon on johdettu myös Pilliniityn- ja Lontviikinkorven ojien kuivatusojat. Ojien mukana kulkevat muutaman pelto-ojan vedet. Järven oma laskuoja on Sääjärvenoja.

Historiaa

Vuoden 1962 peruskartan rantaviiva seuraa laajempaa reittiä kuin nykyään. Silloin oli järvenä monet nykyisin avosuona olevat rannan osat ja järvellä oli yksitoista saarta, joista useimmat ovat maatuneet kiinni rantaan. Järvelle on selvästi toimitettu järvenlasku vuoden 1962 ja 1979 karttojen painamisen välissä.