google/wiki40b huggingface dataset:
Sapalahden kansakoulu

Sapalahden kansakoulu oli Angelniemellä vuosina 1884–1961 toiminut kansakoulu. Koulu sijaitsi Angelniemen Sapalahden kylässä.
Angelniemellä päätettiin kansakoulun rakentamisesta mantereen puolelle pitäjän suurimpaan kylään Kokkilaan vuonna 1883. Sapalahden kartanon omistaja vastusti hanketta ja kieltäytyi osallistumasta koulun rakennuskustannuksiin. Sen sijaan hän ilmoitti rakennuttavansa oman koulun saaren puolella asuville lapsille. Sapalahden koulu avasi ovensa 1884. 
Sapalahden koulu oli tarkoitus lahjoittaa kunnalle vuonna 1902, mutta koulun tontin lohkominen kartanon maista ei onnistunut kylän puutteellisen maanmittauksen vuoksi, joten asian annettiin olla toistaiseksi. Lopulta koulu lahjoitettiin kunnalle vuonna 1920.  Koulu muutti uuteen rakennukseen vuonna 1924. Saaren puoleiset koulut olivat jo pitkään vähäisen oppilasmäärän vuoksi toimineet supistettuina ja vuonna 1957 saaren puolen toinen koulu Peksalasta lakkautettiin ja sen oppilaat alkoivat kulkea Sapalahteen. Sapalahden koulu lakkautettiin 1961 ja saaren puolen oppilaat alkoivat kulkea kouluun mantereen puolelle.
Toyota Cressida

Toyota Cressida oli keskikokoinen luksusluokan henkilöauto, joka tuli myyntiin Japanissa vuonna 1973. Yhdysvalloissa markkinoille Cressida tuli vasta vuonna 1977. Muualla hieman muunneltuja versioita Cressidasta myytiin nimillä Toyota Mark II, Toyota Chaser ja Toyota Cresta. Sitä uudistettiin neljän vuoden välein melko radikaalisti.

Cressida (1973–1977)

Ensimmäisen sukupolven Cressida oli saatavilla vain Japanin markkinoilla, Toyotan malliston huippumallina.

Cressida MX32

Toisen sukupolven Cressida oli ensimmäinen Cressida, jota myytiin myös Japanin ulkopuolella. Siitä oli saatavilla sedan-, coupé- ja farmariversiot. 
Yhdysvalloissa Cressidaa kutsuttiin nimellä "neliovinen Supra", koska Cressidassa ja Suprassa oli molemmissa sama M-sarjan rivi-6-moottori ja takaveto. Molemmat olivat myös Toyotan malliston huippumalleja.
Cressidaa oli eri puolilla maailmaa saatavana hyvin erilaisilla moottorivaihtoehdoilla. Näitä olivat ainakin G-sarjan rivi-6, M-sarjan rivi-6, R-sarjan rivi-4 ja L-sarjan dieselmoottorit.
Toyota Cressida tavoitteli voimakkaine kylkiprofiileineen ilmeisesti suositun Buick Regal/Centuryn muotoja, mutta vastaanotto Buickin vaikutuspiirin ulkopuolella jäi hieman viileäksi.

Cressida MX73

Myös neljännen sukupolven Cressidasta oli vain sedan- ja farmariversiot.

Cressida MX83

Viimeisen sukupolven Cressidasta oli saatavana vain sedan-versio. Siinä oli entisen 2,8-litraisen moottorin sijaan nyt 3,0-litrainen rivikuutonen ja tehot nousivat 155 hevosvoimasta 190:een. 
Viimeisen sukupolven Cressidan seuraajina voitaisiin pitää Lexus LS-sarjan ja Lexus ES -sarjan malleja, joille Cressida toimikin suunnittelun pohjana, näissä Lexuksissa onkin käytetty monia samoja osia kuin MX83 Cressidassa. Toyota-brandilla varustettu seuraaja on kuitenkin Toyota Avalon joka on Cressidasta poiketen etuvetoinen.
Valhalla Rising

Juoni

Jo vuosien ajan heimopäällikkö Barde on pitänyt voimakasta soturia, Yksisilmää, vangittuna. Tämän onnistuu paeta nuoren apurinsa Aren kanssa viikinkilaivalla. He rantautuvat tuntemattomaan maahan, jonka maaperästä huokuvat salaisuudet.

Arvioita

Ilta-Sanomien Tarmo Poussu piti elokuvaa piinallisen hidastempoisena ja rujon väkivaltaisena, joskin toisaalta myös visuaalisesti taidokkaana.
Miraakkelinäytelmä

Miraakkelinäytelmä on keskiaikainen näytelmälaji, jonka keskeinen aihe on ihme. Se syntyi noin 900–1100-luvulla ja kuvaa Neitsyt Marian tai kristillisten pyhimysten elämää ja etenkin heihin liittyviä ihmetekoja. Nykyään miraakkelinäytelmä erotetaan yleensä Raamatun kertomuksiin keskittyvistä mysteerinäytelmistä, joiden kultakautta miraakkelinäytelmät edelsivät. Keskiajalla tällaista erottelua ei kuitenkaan käytetty.
Keskiajalla miraakkelinäytelmiä esitettiin varsinkin Ranskassa, Englannissa ja Saksassa. Tunnettuja näytelmiä ovat Ludus De Sancta Katharina, Miracles de Notre Dame, johon kuuluu 42 näytelmää, Marienklage ja Mariken van Nieumeghen. Neitsyt Marian lisäksi etenkin Pyhä Nikolaus oli näytelmissä suosittu hahmo. Suomessa keskiajalta säilynyt Piispa Henrikin surmavirsi on ilmeisesti liittynyt piispan kohtalosta ja ihmeistä kertoneeseen mirakkelinäytelmään.
Crash stop

Crash stop on termi, joka tarkoittaa aluksen mahdollisimman nopeaa pysäyttämistä. 
Potkuripropulsiolla varustetulla aluksella käsitteellä crash stop tarkoitetaan hätäpysäytystä, jossa aluksen ollessa liikkeessä eteenpäin peruutetaan koneilla täydellä teholla, kunnes alus on pysähtynyt. Normaali pysähtymismatka tällä menetelmällä on n. 3-5 aluksen mittaa. Hätäpysäytyksen ongelma on hidastuvan aluksen ohjauskyvyn heikentyminen: potkurivirtaus peräsimelle lakkaa. Oikeakätinen (eli alus, jonka potkuri pyörii myötäpäivään eteenpäin mentäessä) alus pyrkii kääntymään lopussa voimakkaasti oikealle. Pysähtyessään alus voi olla jopa 90 astetta kääntyneenä menosuuntaansa.
Vesisuihkuvetoisissa aluksissa crash stop tehdään kääntämällä vesisuihkua ohjaava kauha peruutusasentoon eli täysin alas. Pysähtyminen on tällöin suuristakin nopeuksista etenkin keveillä aluksilla varsin nopeaa, vieden yleensä vain noin yhden aluksen mitan. Tämä kuitenkin rasittaa myös vetolaitteen osia ja kauhan kiinnitystä suuresti ja on sen takia sallittu käytettäväksi ainoastaan hätätilanteissa.
Russakka

Tuntomerkit

Aikuinen russakka on 8–13 mm pitkä. Russakka on väritykseltään kellanruskea ja sen etuselässä on kaksi tummanruskeaa raitaa. Siivet ovat kokonaan takaruumiin peittävät. Russakalla on pitkät ja rihmamaiset tuntosarvet, jotka kaareutuvat taaksepäin sekä pitkät, okaiset ja ohuet jalat, jotka suuntautuvat ulospäin. Russakan toukat muistuttavat aikuisia yksilöitä, mutta niiden siivet ovat lyhyemmät.
Siegfried Passarge

Elämä ja ura

Siegfried Passarge syntyi 28. marraskuuta 1866, mutta kirkonkirjoissa tapahtuneen virheen takia hänen syntymäajakseen usein ilmoitetaan 26. helmikuuta 1867. Hänen isänsä oli tuomari ja matkakirjailija Ludwig Passarge. Hän opiskeli geologiaa ja lääketiedettä Berliinissä, Freiburgissa ja Jenassa. Passarge kirjoitti väitöskirjansa vuonna 1891 ja suoritti valtion lääketieteen kokeen 1892.
Passarge osallistui 1893–1894 saksalaiseen retkikuntaan, joka kartoitti Saksan Kamerunin pohjoisosia. Hänet oli valittu matkalle, koska hän oli sekä tutkija että lääkäri. Hän julkaisi 1895 matkastaan kirjan Adamaua, jossa hän käsitteli alueen geologiaa, geomorfologiaa ja maisemia. Passarge teki Kamerunin-retkikunnan jälkeen useita matkoja Afrikkaan. Hän tutki vuonna 1895 Lounais-Afrikkaa ja matkusti myös Algeriaan, Egyptiin ja Etelä-Amerikkaan.
Passarge nimettiin 1905 Breslaun yliopiston maantieteen professoriksi, ja vuonna 1908 hän sai paikan Hamburgisches Kolonialinstitutista, myöhemmin Hampurin yliopisto, josta hän jäi eläkkeelle 1936. Passarge perusti tutkimuksensa Ferdinand von Richthofenin ja Albrecht Penckin geomorfologisille tutkimuksille, ja toisaalta hänen kirjoituksiinsa vaikutti voimakkaasti se, että hän vastusti William Morris Davisin eroosiosyklioppia.
Passargen Physiologische Morphologie julkaistiin vuonna 1912. Kirjan tavoitteena oli esitellä saksalainen geomorfologia Richthofenin ja Penckin perinteen mukaisesti. Passarge jaotteli kirjassaan eri pinnanmudot. Hän perusti jaotteluunsa laajan kirjoituskokoelman. Hänen kirjoistaan merkittävimpiä oli esimerkiksi neljässä osassa 1919–1921 julkaistu Die Grundlagen der Landschaftskunde. Kirjassa hän käsitteli muun muassa maisemia ja niiden muodostumista sekä pinnanmuotoja ja ihmisen vaikutusta niihin. Passergen Vergleichende Landschafskunde julkaistiin viidessä osassa vuosina 1921–1930. Siinä hän laajensi maiseman käsitettä ja jaotteli maiset ryhmiin, pienistä alueellisista ryhmistä laajoihin leveyspiirejä pitkin kulkeviin vyöhykkeisiin. Myöhemmissä kirjoituksissaan Passarge keskittyi geomorfologian sijaan entistä enemmän maantieteeseen. Passarge kuoli Bremenissä vuonna 1958. Hän teki uransa aikana kaikkaan 350 kirjoitusta ja jätti jälkeensä laajan julkaisemattomien käsikirjoituksien kokoelman.

Poliittinen toiminta

Passarge oli aktiivinen Saksan äärioikeistossa. Hän kuului muun muassa Alldeutscher Verband -järjestöön ja pyrki 1927 Hampurin senaattiin sitoutumattomana saksalaiskansallinen kansanpuolueen listoilta. Passarge julkaisi myös antisemitistisiä kirjoituksia. Hän julkaisi esimerkiksi käännöstä Buch vom Kamal ja kirjoitti 1929 teoksen Das Judentum als landschaftskundlich-ethnologisches Problem. Passarge liittyi 1933 Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen ja piti Hampurin yliopistolla puheen, jossa hän piti Hitleriä Jumalan lahjana saksan kansalle ja kertoi Saksan tulevaisuuden riippuvan juutalaisongelman ratkaisusta.
Kultakuoriainen

Koko

Kotelosta kuoriutumisen jälkeen täysikasvuinen kultakuoriainen on keskimäärin noin 20 millimetrin mittainen.

Ulkonäkö

Kuoriainen on väriltään yleensä kiiltävän metallinvihreä, vaikka yksilökohtaisesti väritys saattaakin joskus vaihdella myös pronssin, kuparin, violetin, sinimustan ja harmaan välillä. Se on leveäselkäinen ja sen peitinsiivissä on ohutta vaaleaa kirjailua. Kultakuoriainen muistuttaa suuresti lähisukulaistaan kuparikuoriaista (Protaetia cuprea tai Potosia cuprea).

Levinneisyys

Kultakuoriaiset ovat melko yleisiä koko Euroopassa, mutta erityisesti niitä esiintyy Etelä- ja Keski-Euroopassa.
Suomessa kultakuoriainen on yleinen lähes koko maassa.

Elintavat

Aikuinen kultakuoriainen on päiväaktiivinen ja viihtyy kesän auringonpaisteessa. Se on myös taitava lentäjä: lentoon lähtiessään sen ei tarvitse levittää peitinsiipiään, sillä kuoriainen voi työntää lenninsiipensä esille peitinsiipien alla olevista lovista.

Ravinto

Kuoriainen viihtyy hyvin putkikasvien kukinnoilla, joilla se käyttää kukkien siitepölyä ja terälehtiä ravinnokseen. Kuoriaiselle kelpaa hyvin myös ruusun, ohdakkeen ja mesiangervon kukat.
Toukat elävät lahossa puuaineksessa tai kasvien juuria syöden.
Kunoniakasvit

Tuntomerkit

Kunoniakasvit ovat puuvartiskasveja, joiden kasvu on jatkuvaa, ja joihin usein kerääntyy alumiinia. Lehtiasento on vastakkainen, ja lehdet ovat tavallisesti pääteparisia, joskus sormilehdykkäisiä. Lehdyköiden laidat ovat rauhashampaisia ja sivusuonet usein kulkevat hampaisiin saakka. Joskus lehdykät ovat korvakkeellisia. Lehdessä on yksi tavallisesti pyöreä korvake; suvussa Lamanonia korvakkeita on kaksi. Kukat ovat melko pieniä, 4-10-lukuisia ja verhiö ja teriö ovat tavallisesti suunnilleen samankokoisia. Hetiön morfologia vaihtelee, mutta palhot ovat usein terälehtiä pidempiä. Sikiäin on tavallisesti yhdislehtinen, tavallisesti kehänpäällinen, ja sisältää turvonneita istukoita. Vartaloita on usein monta, ja luotit ovat pieniä, pallomaisia tai johteisia. Hedelmä on liiteluomainen kota tai tuppilo, joskus luumarja.

Levinneisyys

Kunoniakasvit kasvavat enimmäkseen eteläisen pallonpuoliskon trooppisissa osissa. Afrikassa niitä on vähän.

Luokittelu ja evoluutio

Kunoniakasvit kuuluvat Oxalidales-lahkon evoluutiopuussa haaraan, johon sisältyvien heimojen polveutumisjärjestys voidaan ilmaista kaavalla Cunoniaceae [Elaeocarpaceae (Brunelliaceae + Cephalotaceae)].
Heimossa on 27 sukua ja 280 lajia. Runsaslajisimmat suvut ovat tineot (Weinmannia, 160 lajia) ja Pancheria (26 lajia).
Ruotsin liitukautisista kerrostumista noin 83 miljoonan vuoden takaa tunnetaan kukkafossiileja, jotka ilmeisesti kuuluvat kunoniakasveihin (laji on Platydiscus peltatus). Fossiilien heteet ovat kahtena kiehkurana eivätkä palhot ole terälehtiä pidempiä. Terät ovat soikeita, koveria, kapeatyvisiä ja ulkopinnaltaan karvaisia. Istukat näyttävät hyvin turvonneilta laitaistukoilta; muodoltaan ne ovat nuolenkärjen näköisiä. Burmalaisessa meripihkassa, joka on ajoitettu 110-97 miljoonaa vuotta vanhaksi, esiintyy kukkia, jotka muistuttavat Ceratopetalum-suvun kukkia. Kyseisissä Tropidogyne-suvun kukissa on viisi siirottavaa verholehteä, kymmenen hedettä, kehänalainen sikiäin ja kolme erillistä vartaloa.
Vastuslämpötila-anturi

Vastuslämpötila-anturi on lämpötilan mittaamiseen tarkoitettu mittauspää, jolla kosketetaan mitattavaa ainetta ja jonka resistanssi vaihtelee lämpötilan mukaan.
Tero Kankaanpää

Tero Kankaanpää (s. 1980) on Isonkyrön kunnanjohtaja. Hän aloitti tehtävässään vuoden 2018 alusta. Sitä ennen hän toimi Alajärven hallintojohtajana vuosina 2011–2017.
Koulutukseltaan Kankaanpää on oikeustieteen maisteri ja arvonimeltään varatuomari.
The Blanko

Ura

The Blanko julkaisi nimeään kantavan EP:n vuonna 2007. Yhtye teki levytyssopimuksen Ratas Music Groupin kanssa 2011. Yhtyeen esikoisalbumi Flying Colours julkaistiin 6. huhtikuuta 2011. Albumi sai huikean vastaanoton Suomen mediassa, ja levy julkaistiin myös samana vuonna Japanissa 26. lokakuuta (Hydrant Music).
Toinen albumi Into The Silence julkaistiin 23. elokuuta 2013 (Sony Music Finland), sekä Japanissa 9. heinäkuuta 2014 (Hydrant Music). Albumit veivät The Blankon keikoille Suomen ja Euroopan lisäksi muun muassa Japaniin.
Keikkailun ohella uutta materiaalia työstänyt yhtye julkaisi pitkän tauon jälkeen uuden singlen ja videon Addiction helmikuussa 2018 oman levymerkin Flying Colours kautta. Marraskuussa 2018 yhtye julkaisi kappaleen ja sille kuvatun videon Electric Desire. Kolmas albumi Stimulation Paradise julkaistiin 26. huhtikuuta 2019. Levy keräsi kehuja eri tahoilta mm. Soundi kehui yhtyeen saaneen jälleen kerran aikaan suurenmoisen, energisen levyn. Keskisuomalainen antoi täydet viisi tähteä ja nosti sen vuoden ensimmäisen puolikkaan parhaaksi kotimaiseksi levyksi.  
Pauli Hauta-aho säveltää ja sanoittaa kappaleet, jotka yhtye yhdessä treenikämpällä sovittavat. The Blankon musiikki on laaja yhdistelmä eri genrejä. Se pitää sisällään tarttuvia melodioita, räväkkää tulkintaa, sekä myös kaihoisaa melankoliaa, joka välittyy erityisesti yhtyeen rauhallisimmissa kappaleissa. Yhtyeen musiikkiin vaikuttaneita ovat muun muassa Jimi Hendrix, Jeff Buckley, Rage Against The Machine, Muse ja Nirvana.
The Blankoon liitetään vahvasti hetkessä eläminen ja heittäytyminen; keikkojen kulku elää ja hengittää hetkessä syntyvän energian ja tunteiden mukaan. Tämä näyttäytyy myös yhtyeen studiotyöskentelyssä ja heidän kappaleet löytävät lopullisen muotonsa usein vasta äänitysvaiheessa.
Argonauta (1798)

Palvelus

Alus liitettiin kesällä 1800 Ferroliin koottuun amiraali Mazzaredon laivastoon, jolloin aluksen päällikkönä oli Don Juan Herrera. Laivaston muut alukset olivat: San Hermenegildo, Real Carlos, San Fernando, San Antonio ja San Agustin. Britannian kuninkaallisen laivaston kontra-amiraali Sir John Borlase Warrenin, jonka lippulaivana oli HMS Renown, laivasto-osasto hyökkäsi kesäkuussa Ferrolissa olleen espanjalaisosaston kimppuun. Kenraaliluutnantti Sir James Pulteneyn johtamia maajoukkoja kuljettavien alusten lisäksi Warrenin osastoon kuuluivat HMS London, HMS Impétueux, HMS Captain, HMS Courageux, HMS Amelia, HMS Indefatigable, HMS Amethyst, HMS Stag, HMS Brilliant ja HMS Cynthia. Maajoukot laskettiin tykkeineen maihin 25. kesäkuuta ja joukot miehittivät Ferrolia ympäröineet vuoret seuraavana aamuna. Hyökkäys kuitenkin lopulta epäonnistui ja espanjalaisalukset ja kaupunki jäivät valtaamatta.
Alus kuului 1801 vara-amiraali Don Juan Joaquin de Morenon laivueeseen, johon kuului viisi espanjalaista ja yksi ranskalainen linja-laivaa, kolme fregattia ja luggertti. Laivue lähti Ferrolista ja saapui 8. heinäkuuta Cadiziin, josta laivue lähti merelle seuraavana aamuna liittyen kontra-amiraali Linois'n Algercirasin edustalle ankkuroituneeseen ranskalaiseen laivueeseen. Yhdistyneeseen laivastoon kuului aiemmin mainittujen espanjalaisalusten lisäksi seitsemän ranskalaisalusta.
Yhdistynyt laivasto nosti 12. heinäkuuta ankkurin ja lähti merelle, missä laivasto kohtasi vielä samana iltana kontra-amiraali Sir James Saumarezin johtaman yhdeksän aluksen laivueen Cabaretan niemen edustalla. Ilta kahdeksasta osastot kohtasivat ja seuranneessa taistelussa alukset ampuivat läpi yön toisiaan. Hieman ennen puoltayötä Real Carlos, San Hermenegildo ja ranskalainen St. Antoine irtaantuivat taistelusta. Ranskalaisalus törmäsi Real Carlosiin, joka törmäsi palavana edelleen San Hermenegildoon. Vaikka törmänneet alukset irtautuivat toisistaan niin hieman puolen yön jälkeen ne räjähtivät. Aluksilla olleista lähes 2 000 miehestä selvisi vain noin 300. Argonauta kykeni pakenemaan takaa-ajavilta brittialuksilta Cádiziin.
Vuonna 1805 alus oli amiraali Don Federico Gravinan lippulaivana päällikkönään Don Rafael Hore. Lisäksi alus oli kontra-amiraali Don Antonio Escañon lippulaivana, kun se makasi ankkurissa Cádizissa odottaen Villeneuven johtaman Ranskan laivaston saapumista Toulonista. Ranskalaisten saavuttua Cádizinlahdelle 8. huhtikuuta kello 16 lähtivät espanjalaiset merelle. Yhdistynyt laivasto suuntasi Länsi-Intiaan.
Alus osallistui Trafalgarin taisteluun.
Borneonkissa

Havainnot

Ennen vuotta 1998 borneonkissa oli nähty elävänä vain kaksi kertaa. Ensimmäinen havainto tehtiin joko vuonna 1855 tai 1874. 1880-luvulla löydettiin muutama nahka ja kaksi pääkalloa. Vuonna 1893 löytyi joitakin jälkiä. Seuraavat tiedot lajin olemassaolosta saatiin vasta 1954, kun eräs matkailija näki Borneossa dajak-nimisen alkuasukasheimon seremonia-asusteissa borneonkissan turkista valmistettuja päähineitä. Lajin uskottiin jo kuolleen sukupuuttoon, kunnes vuonna 1992 saatiin pyydystettyä erikoisen näköinen kissa, joka kuitenkin kuoli pian. Geenitutkimuksissa se osoittautui naaraspuoliseksi borneonkissaksi. Ensimmäinen valokuva elävästä borneonkissasta saatiin vuonna 1998, jolloin yhdysvaltalainen luontokuvaaja Art Wolfe kuvasi Malesian ja Indonesian rajalla metsäpaloa paenneen yksilön.
Nykyään maailman eläintarhoissa on noin nelisenkymmentä lajin yksilöä; niistä viisi on USA:ssa. Borneolaiset pyydystäjät saavat tarhoilta suuria palkkioita elävistä yksilöistä.

Ulkonäkö ja koko

Borneonkissan turkki on punaruskea, mutta myös harmaita muunnoksia esiintyy. Vatsapuoli on muuta ruumista vaaleampi. Molekyylianalyysien perusteella laji on sukua aasiankultakissalle, mutta borneonkissan kallon lyhyt ja pyöreä rakenne on erilainen ja se on kooltaan pienempi kuin yleisempi sukulaisensa. Sen pienehköt korvat ovat alempana sivuilla kuin muilla kissoilla. Borneonkissan pituus on 50–65 cm, ohutkarvainen häntä on 30–40 cm pitkä. Eläin painaa 2–4 kg.

Ravinto

Borneonkissa saalistaa yöaikaan lintuja, jyrsijöitä ja mahdollisesti myös apinoita.

Elinympäristö

Borneonkissa elää tiheissä sademetsissä ja kalliopensaikoissa. Metsien hakkuun uskotaan heikentävän uhanalaisen lajin elinmahdollisuuksia.
Albert Hammond (nuorempi)

Musiikki ja sooloura

Vaikka Hammond tunnetaan lähinnä rytmikitaristina, hän soittaa myös sooloja. Yleensä Hammond käyttää valkoista Fender Stratocasterin kitaraa, mutta on nähty soittavan Nick Valensin Les Paul juniorilla.
Yhtyeen laulaja Julian Casablancas kirjoittaa suurimman osan kappaleista, mutta Hammond osallistuu myös välillä kirjoittamiseen. Kaksikko on kirjoittanut yhdessä muun muassa kappaleen ”Automatic Stop”. Hammond on tehnyt muutaman, lähinnä instrumentaalisen kappaleen (osa niistä on päätynyt Hammondin soololevylle, tosin eri nimellä ja paranneltuna). Eräs kappaleista kuullaan The Strokesin kuvaamalla kiertuevideolla, joka on nimeltään ”In Transit”. Hammond kirjoitti kappaleen ajatellen sen pääsevän The Strokesin levylle, mutta muu yhtye ei 
halunnut sitä. Yhtyeen ensimmäinen yhdessä levytetty kappale, ”Elephant Song” on myös Hammondin kirjoittama. Tätä kappaletta ei kuulla millään levyllä, mutta siitä on studioversio ja sitä soitettiin yhtyeen ensimmäisillä keikoilla.
Tullio Altamura

Tullio Altamura (18. heinäkuuta 1924 Bologna) on italialainen näyttelijä.
Ammattisotilaan perheeseen syntynyt Altamura kävi klassisen lyseon Roomassa, toimi harrastelijanäyttelijänä ja työskenteli toimittajana. 1950-luvun puolivälistä lähtien hän esitti sivurooleja lähinnä viihde-elokuvissa. Altamuran huomattavimpia elokuvia ovat Giuseppe Bennatin Väärä viattomuus (Labbra rosse, 1960), Florestano Vancinin La lunga notte del ’43 (1960), Vittorio De Setan Diario di un maestro (1972) ja Mauro Bologninin Libera, amore mio... (1973). Hän näytteli myös teatterissa ja ohjasi 1960-luvun puolivälistä lähtien tv-dokumentteja. Elokuvanäyttelijänä Altamura käytti usein taiteilijanimeä Tor Altmayer.
Merja Säntti

Merja Säntti (s. 22. huhtikuuta 1964 Kauhajoki) on suomalainen kiekonheittäjä. Hän saavutti SM-kultaa 1989, SM-hopeaa kiekonheitossa ja kuulantyönnössä1988 ja SM-pronssia 1987. Hänen ennätystuloksensa kiekonheitossa on 55,64  m ja kuulantyönnössä 14,98  m. Säntti edusti aktiiviurallaan Kauhajoen Karhu -seuraa. Häntä valmensi Reimä Mäki-Äijälä.
M/S Finnstar

Alus

Finnstar on luokkansa suurimpia laivoja maailmassa ja se noudattaa sekä Euroopan että kansainvälistä uusinta turvallisuus- ja ympäristötasoa. Matka-aika Helsingin ja Travemünden välillä on 27 tuntia ja laivalla noudatetaan Suomen aikaa. Varustamo on investoinut laivaan 115 miljoonaa euroa.

Hytit

Finnstarilla ja sen neljällä sisaraluksella on Suomen ja Saksan välisen laivaliikenteen suurin hyttivalikoima; yhdeksän hyttiluokkaa. Hyttien koko vaihtelee 10 m²:stä 38 m²:in. Hytit ovat laivalla kolmella kannella.

Vapaa-ajan vietto

Promenadikannella eli ylimmällä matkustajakannella sijaitsevat muun muassa Aere-, Acqua- ja Terra-nimiset kokoustilat, kaksi poreallasta, saunat, kuntosali, ravintola, kaksi baaria, aurinkokansi ja Sailor’s Shop -myymälä. Lisäksi aluksen yhdeksännellä kannella sijaitsevat rekankuljettajille tarkoitetut sauna, poreallas sekä Trucker’s Lounge -oleskelutila. Lisäksi lapsille ja nuorille on pelikonsoleita sekä lapsille oma leikkipaikka. Laivalla on myös PAF:n rahapelejä.

Käyttöhistoria

1. helmikuuta 2005 aluksen köli laskettiin ja 1. elokuuta alus laskettiin vesille. Rakentamisen aikana, marraskuussa 2005 laivassa sattui pieni tulipalo, mutta se saatiin nopeasti sammutettua. Alus luovutettiin Finnlinesille heinäkuussa 2006 (alkuperäisen suunnitelman mukaan se olisi pitänyt luovuttaa vuonna 2005). Luovutuksen viivästyttyä yli puoli vuotta, peri Finnlines Fincantieriltä sopimussakkoja. Summaa ei kuitenkaan kerrottu julkisuuteen. 27. heinäkuuta Finnstar rekisteröitiin Ruotsin lipun alle, mutta jo seuraavana päivänä se palautui takaisin Suomen lipun alle. 6. elokuuta alus aloitti liikennöinnin nykyisellä reitillään, Travemünden ja Helsingin välillä. Vuoden 2014 lokakuussa aluksen kotisatama vaihdettiin Maarianhaminaan. Samalla alukselle saatiin rahapeliautomaatit takaisin.