google/wiki40b huggingface dataset:
Niilo Ryhtä

Elämäkerta

Niilo Ryhtä oli lapsuudessaan urheilija, ja hän osallistui syntymäpitäjässään Tammelassa urheiluseuran perustamiseen. Hän valmistui agrologiksi vuonna 1933 ja siirtyi Pohjois-Suomeen. Siellä hän kiinnostui paikallisen maalaisväestön oloista. Hänet valittiin eduskuntaan 1948, ja hän oli ministerinä Karjalaisen, Rafael Paasion sekä Virolaisen hallituksissa vuosina 1963–1967. Hän vaikutti Pohjois-Suomen tieyhteyksien parantamiseen ja erityisesti Kuusamon puhelinverkoston luomiseen. Hänet nimitettiin Oulun läänin maaherraksi vuonna 1967, missä virassa hän oli eläkkeelle asti vuoteen 1973.
Francesco Maselli

Francesco Maselli (s. 9. joulukuuta 1930 Rooma, Italia) on elokuvaohjaaja. Hän on myös muun muassa käsikirjoittanut Michelangelo Antonionin elokuvia (Erään rakkauden tarina, Nainen vailla sielua). Hän valmistui Centro Sperimentale di Cinematografiasta.
IMS-sarja

IMS-57

Ensimmäinen valmistettu automalli ja myös ensimmäinen romanialainen auto oli IMS-57. Auton mallinimi muodostuu tehtaan nimestä (Intereprinderea Metalurgică de Stat) ja julkaisuvuodesta. Kaikkiaan 914 ajoneuvoa valmistettiin vuosien 1957–1959 välillä, valtaosin käsityönä. IMS-57:n ominaisuuksia: kaksiovinen avokori irrotettavalla peitteellä, 3260 cc sivuventtiili bensiinimoottori, teho 50 hv (37 kW) / 2,800 rpm, huippunopeus 80 km/h, kulutus 24 L/100 km. Loppukokoonpano oli täysin käsityötä; valmistetut rungot siirrettiin ajamalla Campulung-Muscelista Colibaşiin, jossa koritus-, maalaus- ja viimeistelytyön suoritti Pitestin autotehdas. Koripellit tehtiin puisten lestien avulla. Varusteiltaan auto oli hyvin yksinkertainen, muun muassa lasinpyyhkijät olivat käsikäyttöiset.

M59

Vuonna 1959 IMS-57 korvattiin uudella mallilla, M59, joka oli edeltäjäänsä verrattuna huomattavasti kehittyneempi. Moottorin teho oli 56 hv (42 kW), huippunopeus oli nyt 90 km/h ja nyt lasinpyyhin oli varustettu sähkömoottorilla. Korimallisto oli kasvanut, nyt mallistoon kuului 2-ovinen ja 4-ovinen malli sekä lavaversio, ilman takaosan istuimia. Korityö oli nyt siirretty Campulung-Musceliin. Mallia valmistettiin vuosina 1959–1963, ja tänä aikana vuosittainen valmistusmäärä hyppäsi 803:sta vuonna 1959 3 222:een autoon vuonna 1963.

M461

Uusi malli, M461, esiteltiin 1964. Vaikka suunnittelu pohjautui edeltäviin malleihin, olivat koripellit täysin erilaiset ja tuulilasi yksiosainen. Myös tenistä laatua ja viimeistelyn tasoa oli parannettu. Uusi 2500 cc -moottori tuotti 70 hv (52 kW), huippunopeus oli 100 km/h. Polttoaineenkulutus oli saatu pudotettua lukemaan 17 l / 100.
Romania aloitti mallin M461 ulkomaanviennin 1965, kun Kiinaan ja Kolumbia vietiin 2 000 ajoneuvoa. Monien autonvalmistajien tapaan ARO pyrki vauhdittamaan myyntiä länsimarkkinoilla, osallistumalla autokilpailuihin. Tämä ei ollut huono ajatus, koska luokassaan M461 oli aikanaan suorituskykyinen auto, ja sillä saavutettiin kaksi voittoa: 1970 Belgian Forests Rallyssa ja 1973 Sons of Beaches -kilpailussa Oregonissa. Kaikkiaan 80 233 kappaletta M461-autoja valmistui vuoteen 1975 mennessä, jolloin mallin valmistus lopetettiin. Näistä yli puolet meni vientiin ja osa Romanian armeijan käyttöön. Arviolta 3 000 M461:ä on edelleen liikenteessä Romaniassa, ja niiden omistajilla on toimiva merkkikerho. Myös armeija käytti mallia viime vuosiin asti. Viimeisiä valmistuneita autoja on ollut mallinimellä M473 myynnissä muun muassa Saksan käytettyjen autojen markkinoilla
Eurooppatie

Eurooppatiet ovat Euroopan valtioita yhdistävään kansainväliseen E-tieverkkoon kuuluvia teitä. Tiet johtavat maasta toiseen ylittäen valtakunnan rajat ja verkoston numerointi on Yhdistyneiden kansakuntien alaisen Euroopan talouskomission (UNECE) alaisuudessa. Tiet ulottuvat joiltakin osin myös Aasiaan.
Ensimmäinen eurooppateiden numerointi suoritettiin vuonna 1950. Nykyisen E-tieverkon määrittelevä kansainvälinen sopimus (niin sanottu AGR-sopimus) on vuodelta 1975. Teiden numerointi on muuttunut merkittävästi vuosien saatossa. Viimeisin merkittävä uudistus numerointiin on tehty vuonna 1992.

Luokittelu ja numerointi

Kansainvälinen E-tieverkko koostuu perusteistä (engl. reference roads), niiden välissä sijaitsevista väliteistä (engl. intermediate roads) sekä haarautumista ja yhdysteistä (engl. branch, link and connecting roads). Eurooppateiden yhteydessä yhdystie on eri asia kuin Suomen kansallisessa tieluokitusjärjestelmässä tarkoitettu yhdystie. Perus- ja väliteitä sanotaan myös A-luokan teiksi, ja haarautumia ja yhdysteitä B-luokan teiksi.
Eurooppatiet on numeroitu numerosta E01 eteenpäin. Numero merkitään tieopasteisiin valkoisella tekstillä vihreälle pohjalle. Perus- ja välitiet ovat kaksinumeroisia, joskin Itä-Euroopassa ja Aasiassa on myös kolminumeroisia perus- ja väliteitä. Tienumeroista E01–E09 etunolla tosin useimmiten jätetään pois: esimerkiksi E4 ja E04 ovat siis sama tie. Itä-länsi-suuntaisten perus- ja väliteiden numerot ovat parillisia ja pohjois-etelä-suuntaisten parittomia. Tähän sääntöön on kuitenkin poikkeuksia, kuten Tromssasta Turkuun lähes täysin pohjois-etelä-suunnassa kulkeva E8. Haarautumat ja yhdystiet ovat kolminumeroisia, ja osa niistä alkaa nollalla. E004 on siis eri tie kuin E4 (E04).
Pohjois-etelä-suuntaiset perusteiden numerot päättyvät numeroon viisi ja suurenevat lännestä itään siirryttäessä. Tähänkin sääntöön on kuitenkin poikkeuksia Itä-Euroopan ja Aasian osalta. Itä-länsi-suuntaisten perusteiden numerot päättyvät numeroon nolla ja suurenevat pohjoisesta etelään siirryttäessä.
Joissain maissa, kuten Ruotsissa ja Norjassa, eurooppatiet ovat myös osa kansallista tienluokitusjärjestelmää. Siellä eurooppateillä ei siis ole erillistä kansallista tienumeroa.
Cyriel Verschaeve

Cyriel Verschaeve (1874–1949) oli flaamilainen katolinen isänmaallinen pappi ja kirjailija. Hänen julkaisemaansa runoutta ovat mm. Zeesymphonien, joka ilmestyi vuonna 1911 ja on symbolista aaterunoutta ja vuonna 1936 ilmestynyt Nocturnen. Hänen näytelmiään ovat ainakin Jakob van Artevelde (1911), Philips van Artevelde (1913), Judas (1917), Maria Magdalena (1918) ja Elyah (1936). Aiheiltaan ne liittyvät historiaan ja Raamattuun. 1920–1922 hän julkaisi kuusiniteisen esseeteoksen Uren van Bewondering voor groote Kunstwerken ja vuonna 1940 monumentiaaliteoksen Jezus.
Raimo Karlsson

Raimo ”Sumo” Johan Hilding Karlsson (18. helmikuuta 1948 Helsinki – 27. helmikuuta 2007 Phuket, Thaimaa) oli suomalainen painija, joka voitti urallaan 9 Suomen mestaruutta yli 100-kiloisten sarjassa. Hän kuoli sukellusmatkalla Thaimaan Phuketissa.
Karlssonin aktiiviura painijana kesti 1960-luvulta 1980-luvun alkuun ja hän saavutti urallaan lukuisia mitaleita. Urallaan häm edusti Viipurin Voimailijoita.
Fear of a Blank Planet

Historia

Albumin kappaleet, lukuun ottamatta kappaletta ”Way Out of Here”, esitettiin ensimmäistä kertaa Arriving Somewhere -livejulkaisun promootiokiertueella syys-marraskuussa 2006. Albumin ollessa äänitysvaiheessa Robert Fripp, King Crimsonin kitaristi, ilmoitti vierailevansa levyllä kappaleessa ”Nil Recurring”. Kappale ei lopulta päätynyt levylle, mutta se julkaistiin 4-kappaleisella EP:llä vuonna 2007.
Fear of a Blank Planetin julkaisua edeltäneiden kahden kuukauden aikana osia albumin kappaleista julkaistiin Internetissä. 21. helmikuuta 2007 yhtyeen MySpace-sivulle lisättiin otteita jokaisesta albumin kappaleesta. Samat otteet lisättiin myös albumin omalle minisivustolle. Nimikappale julkaistiin 6. maaliskuuta 2007 iTunes Storessa Wilsonin toisen yhtyeen, Blackfieldin, uuden Blackfield II -albumin kylkiäisenä. 12. huhtikuuta 2007 Fear of a Blank Planet julkaistiin osassa Eurooppaa neljää päivää aikaisemmin kuin oli suunniteltu.
16. huhtikuuta 2007 yhtyeen MySpace-sivulla julkaistiin nimikappaleen musiikkivideo, joka kuitenkin jouduttiin ottamaan lähes välittömästi pois esiltä julkaisupäivänä tapahtuneen Virginia Techin verilöylyn takia. 25. huhtikuuta lähtien video oli kuitenkin saatavilla albumin minisivustolla. Videon ohjasi Lasse Hoile.
Porcupine Tree aloitti sekä Euroopan että Yhdysvallat kattaneen albumin promootiokiertueen, Tour of a Blank Planetin, Glasgow’sta 18. huhtikuuta 2007. Kiertue päättyi Suomessa Tampereen Pakkahuoneella 16. joulukuuta 2007 (yhtye konsertoi myös Helsingin jäähallissa edeltävänä iltana). Kiertueen keikoilla yhtye soitti uuden albumin kokonaisuudessaan – joko alusta loppuun tai sekalaisessa järjestyksessä vanhojen kappaleiden kera. Ainoastaan kappale ”My Ashes” jätettiin soittamatta kiertueen loppupuolen keikoilla.
C. E. Carlson

C. E. (Carl Erik) Carlson (16. helmikuuta 1923 Helsinki – 28. huhtikuuta 2010 Helsinki) oli talouselämän vaikuttaja ja kirjailija. Hän toimi Suomen itsenäisyyden juhlarahaston yliasiamiehenä ja julkaisi taloustieteellisten teosten ohessa myös muistelmateoksen.

Elämä ja ura

C. E. Carlsonin vanhemmat olivat Helsingin käräjäoikeuden oikeusneuvosmies, lakitieteen tohtori (h.c.) B. C. Carlson ja konttoristi Margit Spranger. Hän kävi ruotsinkielisen alkeiskoulun, mutta kirjoitti ylioppilaaksi suomenkielisen Normaalilyseon klassiselta linjalta. Suoraan varusmiespalveluksesta hän joutui jatkosodan rintamalle kesällä 1941. Sodan jälkeen hän valmistui vuori-insinööriksi Helsingin Teknillisestä korkeakoulusta 1948.
Toimittuaan useissa yrityselämän johtotehtävissä Carlson väitteli tohtoriksi 1970, ja hänet nimitettiin Teknillisen korkeakoulun teollisuustalouden professoriksi. Päätyönsä hän teki yliasiamiehenä Suomen itsenäisyyden juhlarahastossa Sitrassa vuosina 1974–1986.

Kirjallinen tuotanto

Carlson kirjoitti sekä suomeksi että ruotsiksi. Hänen johdollaan laadittiin Sitran tulevaisuutta käsittelevä teos Suomen talous 2010. Hänen omia tekstejään on koottu teokseen Puheita ja kirjoituksia 1974–1985. Vuonna 1999 ilmestyi Carlsonin kirjoittama Fiskars-yhtiön historia Fiskars 350, jonka visuaalinen asu on Erik Bruunin.
Nuoren miehen sota 1941–1944 (1993) on Carlsonin muistelmateos rintamavuosilta. Sotaan joutuessaan hän oli 18-vuotias. Hän ei keskity niinkään sodan kulun ja taisteluiden kuvaamiseen kuin kertoo siitä, millaista nuorten miesten elämä rintamalla ylipäänsä oli: Asemasotavaiheen erilaiset vapaa-ajan harrastukset, opiskelu, kirjeiden odottaminen ja toisaalta toverien kuoleman kohtaaminen.
Koisasiipi

Koko ja ulkonäkö

Sukupuolet ovat hieman erinäköiset, mutta siipien väri vaihtelee hieman yksilöittäin. Koiraan etusiivet ovat yleensä hopean- tai kellanvalkoiset. Siiven etureuna ja ulkosyrjä ovat keltaiset. Naaraat ovat värityksetään selvästi keltaisempia ja harmaanoranssi muodostaa siiven pohjavärin. Siiven etureunan kirkkaammin oranssi väri erottuu silti tällöinkin muun siiven värityksestä. Molemmilla sukupuolilla on likimain siiven puolivälin kohdalla kaksi selvästi erottuvaa mustaa pistettä, toinen lähellä siiven etu- ja toinen takareunaa. Perhosen tyypillisessä lepoasennossa toinen siipi peittää osittain toista, joten lepäävällä perhosella pisteistä yksi on piilossa. Pisteiden koko vaihtelee ja joiltakin yksilöiltä ne saattavat puuttua kokonaan. Takasiivet ovat pohjaväriltään vaaleankeltaiset, mutta suurelta osin mustanharmaan kehnän värittämät. Lajin tunnusomaisena piirteenä takasiiven ulkoreunasta suuntautuu vaalea kiila kohti siiven keskiosaa. Takasiipien ulkoreunat ovat oranssinkeltaiset. Perhosen ruumis on tummanharmaa, oranssia päätä ja keskiruumiin etuosaa lukuun ottamatta. Keskiruumiissa on kaksi oranssia pitkittäisjuovaa ja takaruumiissa oranssi poikittaisjuovitus. Siipiväli 24–31 mm.
Toukka on helposti tunnistettava. Se on tummanharmaa ja täysikasvuisena noin 25 mm pitkä. Toukkaa tiheänä peitteenä peittävät lyhyet karvat ovat voimakkaasti litistyneitä ja muistuttavat suomuja.

Levinneisyys ja lentoaika

Lajia tavataan Pohjois-Espanjasta Euroopan poikki Turkkiin, Keski-Aasiaan ja Siperiaan. Suomessa koisasiipeä tavataan erittäin yleisenä aina Etelä-Lappiin saakka. Perhosen lentoaika on kesäkuun loppupuoliskolta elokuun alkuun.

Elinympäristö ja elintavat

Koisasiipeä tavataan jokseenkin kaikenlaisilla, riittävän kosteilla paikoilla niityltä metsiin ja soille. Esiintymispaikoillaan se on usein runsas. Perhoset ovat aktiivisia auringonlaskusta pitkälle yöhön, mutta lähtevät häirittyinä lentoon päivälläkin. Koiraat tulevat helposti valolle, naaraat harvemmin.
Naaras munii ravintokasvin tai jäkäläkasvuston alapinnoille. Toukat ovat yöaktiivisia ja viettävät hyvin piilottelevaa elämää, niitä tavataan luonnossa vain harvoin. Kotelo sijaitsee maassa, löyhän kotelokopan sisällä. Toukka luo nahkansa 12 kertaa, kun muut siilikkäät vain 4–6 kertaa. Ei tiedetä mikä merkitys nahanluontien suurella määrällä on.

Ravintokasvi

Toukka elää pääasiassa jäkälillä, mutta syö myös syysmaitiaista (Leontodon autumnalis) sekä juolukkaa (Vaccinium uliginosum).
Bougainvillen autonominen alue

Politiikka

Bougainvillen sisällissota loppui vuonna 1997 Uuden-Seelannin välittämien neuvottelujen jälkeen. Rauhansopimus saatin tehtyä vuonna 2000 ja aseistariisunnan jälkeen perustettiin autonomisen Bougainvillen hallitus. Puolueet päättivät järjestää kansanäänestyksen tulevaisuudessa ja päättää saaren itsenäisyydestä. 
Äänestys ensimmäisestä autonomisesta hallituksesta järjestettiin touko–kesäkuussa vuonna 2005. Itsenäisyyttä kannattava Joseph Kabui voitti äänestyksen. Hän kuoli 6. kesäkuuta 2008. Vuonna 2010 John Momisista tuli Bougainvillen presidentti.
25. heinäkuuta 2005 kapinallisjohtaja Francis Ona kuoli. Ona oli entinen Bougainville Copperin maanmittausinsinööri ja merkittävä henkilö Bougainvillen sisällissodassa.

Kansanäänestys itsenäisyydestä 2019

Bougainvillen presidentti John Momis ja Papua-Uuden Guinean pääministeri ovat sopineet, että Bougainvillen itsenäisyydestä järjestetään äänestys kesällä 2019, alustavaksi päiväksi on sovittu 15. kesäkuuta.
George Boyd

Seurajoukkueura

Boyd debytoi aikuisten tasolla vuonna 2002 Stevenage Boroughissa Englannin konferenssissa. Hän edusti seuraa vuoteen 2007 asti pelaten joukkuessa 110 ottelua, joissa syntyi 23 osumaa. Vuonna 2007 Boyd siirtyi neljännellä sarjatasolla eli kakkosliigassa pelanneeseen Peterborough Unitediin, jota Boyd edusti vuoteen 2013 asti. Vuonna 2010 hän kävi lainalla Mestaruussarjan Nottingham Forestissa ja vuonna 2013 saman sarjan Hull Cityssä. Peterboroughissa Boyd pelasi vuosien 2007-2013 aikana hienot 263 ottelua, joissa hän onnistui maalinteossa 64 kertaa. Kesällä 2013 Boyd siirtyi entiseen lainaseuraansa, Valioliigaan nousseeseen Hull Cityyn. Boyd debytoi Valioliigassa elokuussa 2013 Chelsea FC:tä vastaan ja avausmaalinsa Valioliigassa hän iski joulukuussa 2013 Fulham FC:tä vastaan. Boyd debytoi Hullin paidassa myös eurokentillä, kun hän pelasi KSC Lokerenia vastaan Eurooppa-liigan karsintaottelussa elokuussa 2014. Vain muutama päivä myöhemmin Boydin eurodebyytistä hän siirtyi Valioliigan nousijaseuraan Burnley FC:hen. Avausmaali Burnleyn paidassa syntyi West Ham Unitedia vastaan lokakuussa 2014.

Maajoukkueura

Boydin vanhemmat ovat englantilaisia, ja hän itsekin on syntynyt ja asunut koko ikänsä maassa. Boyd päätti kuitenkin edustaa maajoukkuetasolla Skotlantia, jonka edustusoikeuden hän sai, sillä hänen äidinäitinsä on syntynyt siellä. Boyd debytoi Skotlannin jalkapallomaajoukkueessa maaliskuussa 2013 Serbiaa vastaan.
Johnson & Johnson

Tuotteet

Suomessa tunnetuimpia Johnson & Johnsonin tuotemerkkejä ovat o.b.-tamponit, Nicorette-nikotiinikorvaushoitovalmiste, Natusan-tuotteet, Pepcid-närästyslääke, Nizoral-hilseshampoo ja Imodium-ripulilääke.
Johnson & Johnson markkinoi Yhdysvalloissa suomalaisen pörssiyhtiön Raision kehittämää kolesterolia alentavaa Benecol-margariinia.
Suomessa Johnson & Johnsonin lääkkeitä markkinoi Johnson & Johnsonin tytäryritys Janssen-Cilag. Merkittäviä Janssen-Cilagin markkinoimia lääkkeitä ovat muun muassa Concerta (ADHD:n hoito), Daktarin (sienitulehdukset), Durogesic (kipulääke), Eprex (anemian hoito), Fentanyl (kipulääke), Risperdal (psykoosi-lääke) ja Reminyl (Alzheimerin tauti).
Risperdal on viime vuosina ollut kymmenen eniten myydyimmän lääkkeen joukossa sekä Suomessa että maailmalla.
Johnson & Johnsonin ilman reseptiä myytäviä lääkkeitä sekä itsehoitotuotteita Suomessa markkinoi tytäryritys McNeil. McNeilin tunnetuimpia tuotteita Suomessa ovat Nicorette (tupakanvieroitus), Neutrogena (ihonhoito), Pepcid (närästys), Bafucin (kurkkukipu), Listerine (suunhoito), Imodium (ripuli) ja Microlax (ummetus).

Tuomio Oklahomassa opioidikriisin aiheuttamisesta

Oklahoman osavaltiossa Johnson & Johnsonille määrättiin 572,1 miljoonan dollarin sakko osallisuudesta opioidikriisin aiheuttamiseen. Syyttäjät olivat vaatineet 17 miljardia dollaria.
Esa Tarvainen

Esa Kalervo Tarvainen (s. 7. maaliskuuta 1947 Joensuu) on suomalainen kenraaliluutnantti evp, joka toimi Pääesikunnan päällikkönä.
Tarvainen syntyi varastonhoitaja Viljo Kalervo Tarvaisen ja kirjaltaja Maili Suoma Hietasen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1970 on Ritva Tuulikki Tolvanen.
Tarvainen tuli ylioppilaaksi 1966 ja suoritti upseerin virkatutkinnon 1970 ja Sotakorkeakoulun 1981. Hän toimi opetusupseerina Satakunnan tykistörykmentissä ja Tykistökoulussa 1970–1975, Untson sotilastarkkailijana Israelissa ja Libanonissa 1975-1976, Tykistökoulun toimistopäällikkönä 1976–1979, Pääesikunnan toimistoupseerina 1981–1983 ja toimistoesiupseerina 1984–1985, Undofin Suomen valvontajoukkojen operatiivisen toimiston päällikkönä 1983–1984, tasavallan presidentin 3. adjutanttina 1985–1989, 2. adjutantin tehtävien hoitajana 1987–1989 ja 1. adjutanttina 1989–1992. Unifilin apulaisesikuntapäällikkönä Libanonissa Tarvainen toimi 1992–1993, Tykistöprikaatin komentaja hänestä tuli 1993. Toimittuaan Pääesikunnan apulaishenkilöstöpäällikkönä vuodesta 2000 vuoteen 2002 ja sen jälkeen henkilöstöpäällikkönä Tarvaisesta tuli Pääesikunnan päällikkö vuoden 2006 alusta. Tarvainen ylennettiin everstiluutnantiksi 1989 ja everstiksi 1993, kenraaliluutnantiksi hänet ylennettiin 2004. Tarvainen siirtyi eläkkeelle puolustusvoimien palveluksesta vuonna 2007.
Edmund Wilson

Edmund Wilson (8. toukokuuta 1895 Red Bank, New Jersey – 12. kesäkuuta 1972 Talcottville, New York) oli yhdysvaltalainen kirjallisuuskriitikko, esseisti ja historioitsija. Häntä pidetään 1900-luvun alkupuolen valkoisen anglosaksisen protestanttisuuden tärkeänä edustajana amerikkalaisessa kirjallisuudessa, jota toisen maailmansodan jälkeen hallitsivat juutalaiset ja afroamerikkalaiset. Hän tutki marxilaisuutta ja Venäjän vallankumousta teoksessaan To the Finland Station (1940) ja kirjallisuuden symbolismia teoksessaan Axel's Castle: A Study in the Imaginative Literature of 1870–1930 (1931). Hän oli naimisissa kirjailija Mary McCarthyn kanssa, ja hänen lähipiiriinsä kuului muun muassa kirjailija F. Scott Fitzgerald, jonka töitä hän viimeisteli julkaisukuntoon tämän kuoltua 1940.
Keepin’ the Summer Alive

Kappaleet

”Keepin’ the Summer Alive” -nimikkokappaleessa on mukana Eagles-yhtyeen kitaristi Joe Walsh.
Merja Mäntyniemi

Merja Mäntyniemi (vuoteen 2010 Vanhanen, s. 1961 Vihti) on Suomen aiemman pääministerin Matti Vanhasen entinen puoliso. He olivat naimisissa vuodesta 1985 vuoteen 2006 ja heillä on kaksi yhteistä lasta: Annastiina (s. 1991) ja Juhana (s. 1994).
Mäntyniemi valittiin vuonna 2012 Rovaniemen kaupunginvaltuustoon keskustan listalta. Aiemmin hän oli toiminut kaksi kautta Nurmijärven kunnanvaltuutettuna. Hän oli ehdolla myös vuoden 2007 eduskuntavaaleissa ja vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa tulematta valituksi.
Mäntyniemi on työskennellyt lentoemäntänä ja purserina. Hän avioitui uudelleen 2010.
Operaatio Pelikaani

Operaatio Pelikaani (saks. Unternehmen Pelikan) eli projekti 14 oli toisessa maailmansodassa saksalaisten suunnitelma Panaman kanavan sabotoimiseksi. Suunnitelman mukaan olisivat kaksi saksalaista Junkers Ju 87 konetta U-veneiden tukemana nousseet ilmaan nimettömältä kolumbialaiselta saarelta Panaman lähistöllä ja pommittaneet Gatunin patoa ja lentäneet turvaan puolueettomaan maahan. Suunnitelma oli valmis toteutettavaksi vuonna 1943, mutta tuntemattomasta syystä se peruttiin viime hetkellä.
HMS Hannibal (1896)

Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 1920.
Colwyn Bay

Colwyn Baystä olevia

Kuulusia Colwyn Baystä kotoisin oleva henkilöitä ovat muun muassa Timothy Dalton  (s. 21. maaliskuuta 1946) esitti James Bondia sekä Terence Graham Parry Terry Jones (s. 1. helmikuuta 1942) oli Monty Pythonin jäsen.
Maso Lehtonen

Pelaajaura

Lehtonen on Tapparan kasvatti. Kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi Saimaan Pallon A-nuoriin, mutta Lehtonen palasi kuitenkin kesken kauden Tapparaan. Hän jäi seuran A-nuorissa ilman torjuntavastuuta sekä kokonaan Harri Säterin ja Sami Koskelan varjoon, mutta Lehtonen puki Tapparan paidan kauden aikana myös yhteen SM-liigaotteluun. Myös kaudella 2008–2009 hän jäi seuran A-nuorten SM-liigajoukkueessa vähälle torjuntavastuulle ja siirtyikin kesken kauden sarjatasoa alemmas A-nuorten I-divisioonan KOOVEE:hen. Lehtonen voitti kauden päätteeksi A-nuorten I-divisioonan mestaruuden, mutta KOOVEE jäi lopulta kuitenkin ilman sarjanousua A-nuorten SM-liigaan. Hän puki kauden aikana myös lainalle Lempäälän Kisan paidan yhteen Mestis-otteluun.
Kaudeksi 2009–2010 Lehtonen nousi KOOVEE:n Suomi-sarjajoukkueeseen. Hän pelasi kauden aikana 15 runkosarjaottelua, mikä oli kuusi ottelua Lehtosen aisaparia Juha Taposta vähemmän. Lehtonen voitti kauden päätteeksi Suomi-sarjan pronssia. Hän puki kauden aikana myös Lempäälän Kisan paidan lainalle kahteen Mestis-otteluun. Kaudella 2010–2011 Lehtonen pelasi KOOVEE:ssä kuusi runkosarja- ja kaksi nousukarsintasarjan ottelua. Hän voitti kauden päätteeksi hopeaa. Kaudella 2011–2012 Lehtonen saavutti KOOVEE:ssä pronssia, mutta hän vahvisti myös kahden karsintasarjan ottelun verran Nokian Pyryä. Kauden jälkeen Lehtonen joutui loukkaantumisten myötä leikkaukseen ja hän lopetti pelaajauransa.

Valmentajaura

Pian pelaajauransa lopettamisen jälkeen Lehtonen siirtyi opiskelemaan Vierumäen urheiluopistoon liikunnanohjaajaksi erikoisalanaan jääkiekko. Hän aloitti valmentamaan Heinolan Kiekon organisaatiossa jo kaudella 2012–2013. Lehtonen valmensi kaksi kautta seuran C1- ja D1-junioreita. Kaudella 2013–2014 hän aloitti Vierumäki Unitedin A-nuorten Suomi-sarjajoukkueen päävalmentajana. Kaudeksi 2014–2015 joukkue nousi A-nuorten Mestikseen, jossa Vierumäki eteni aina välieriin saakka.
Kolmen Vierumäki Unitedin peräsimessä vietetyn vuoden jälkeen, huhtikuussa 2017 Lehtonen nimettiin 1+1-vuotisella sopimuksella Suomi-sarjajoukkue Imatran Ketterän päävalmentajaksi. Toukokuussa joukkue nostettiin kuitenkin Mestikseen, kun Kajaanin Hokki jäi ilman sarjalisenssiä. Joulukuussa Ketterä käytti Lehtosen sopimuksessa olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen hänen kanssaan. Joukkue sijoittui heti nousukaudellaan 2017–2018 runkosarjassa kolmanneksi, mutta Ketterä kuitenkin hävisi puolivälierissä Jokipojille. Lehtonen palkittiin kauden päätteeksi Mestiksen vuoden valmentajana Raimo Määttänen -palkinnolla.
Lehtonen johti Ketterän Mestiksen mestaruuteen keväällä 2019 sen toisella Mestis-kaudella.
Väinö Tojkander

Väinö Armas Tojkander (1. joulukuuta 1896 Viipuri – 19. kesäkuuta 1918 Viipuri) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa, missä hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla pioneerijoukoissa Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisessa armeijassa joukkueenjohtajana jääkärijoukoissa.

Perhetausta ja koulutus

Tojkanderin vanhemmat olivat asemapäällikkö Edvard Tojkander ja Aina Sofia Englund. Tojkander kävi viisi luokkaa Viipurin suomalaista yhteiskoulua ja Saksalaisen sotakoulun B-kurssin.

Jääkärikausi

Tojkander työskenteli harjoittelijana valtionrautateillä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 19. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hän suoritti pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Libaussa vuonna 1917 järjestetyn sotakoulun B-kurssin.
Jatkosodan suomalaiset ilmatorjuntayksiköt

Taulukot kesäkuussa 1941 perustetuista ilmatorjuntayksiköistä

Suluissa olevat aseet saatu vasta perustamisvaiheessa. Ko. aseet joko kertaalleen poistettuja tai sotasaalisaseista kunnostettuja.