google/wiki40b huggingface dataset:
Kalparitaristo

Paavi tehosti käännytystä

Liiviläisiin kohdistunut käännytystyö oli aluksi rauhanomaista, mutta lähetyssaarnaajia uhkailtiin ja monet kastetut kääntyivät takaisin pakanuuteen. Vuonna 1196 piispaksi nimettiin Loccumin luostarin apotti Bertold. Koska paavi oli julistanut ristiretken Liivinmaan käännyttämisen tueksi, Bertold saapui Baltiaan 1198 mukanaan joukko värvättyjä aatelisia ja ammattisotureita. Bertoldin kuoltua Liivinmaan kolmanneksi piispaksi nimitettiin 1199 Albert von Buxhövden. Kun tuore paavi Innocentius III kehotti Saksin, Westfalenin, Mecklenburgin ja Elben rantamaiden kristittyjä ristiretkelle Liivinmaalle, Albert värväsi mukaansa 500 ristiretkeläisen joukon. Kun käännytystoiminta pian muuttui väkivaltaiseksi valloitukseksi, pysyvän asevoiman tarve kävi välttämättömäksi: ristiretkeläiset viipyivät yleensä vain vuoden ja siksi pitkäjänteinen työ oli mahdotonta. Vuonna 1202 perustetun ritariston esikuva oli Palestiinassa perustettu Temppeliherrain ritarikunta.
Syksyllä 1215 Riian piispa Albert matkusti Roomaan osallistuakseen suureen kirkolliskokoukseen, neljänteen lateraanikonsiiliin. Paavi kuunteli piispan huolia ja julisti Liivinmaan Jumalan Äidin maaksi (Terra Matris) ja vahvisti näin tukensa Liivinmaalle tehtäville ristiretkille. Kun Palestiina oli Jumalan Pojan maa, asettautui Liivinmaa näin samanarvoiseksi ristiretkien kohteeksi.

Ritaristo

Ritariston ensimmäisenä suurmestarina toimi Venno von Rohrbach. Jäseninä oli aseistettuja kalpaveljiä, uskontoon keskittyviä munkkiveljiä sekä varsinaisina sotilaina ritariveljiä. Kalpaveljien tunnuksena oli punainen risti sekä punainen miekka valkoisessa viitassa.
Kärsittyään tappion liettualaisille Kalparitaristo muuttui 1237 Liivinmaan ritarikunnaksi ja oli Saksalaisen ritarikunnan haara. Ritarikunnat hallitsivat yhdessä Liivinmaan, Kuurinmaan ja Saarenmaan aluetta eli suurin piirtein nykyistä Latviaa ja Etelä-Viroa vastaavaa aluetta.

Liivinmaan sota ja Liivinmaan ritarikunnan loppu

1237–1525 Liivinmaan Ritarikunta oli itsenäinen valtio de facto, ja siitä tuli itsenäinen de jure, kun vuonna 1525 Saksalaisen ritarikunnan valtio muuttui Preussin herttuakunnaksi, joka oli Puolan vasallivaltio ja  Puolan kuninkaan lääni. Vuonna 1558 Venäjä aloitti Liivinmaan sodan. Vuonna 1562 Liivinmaan ritarikunnan viimeinen suurmestari Gotthard Kettler neuvotteli Puolan kuninkaan kanssa ja suurin osa ritarikunnan maista siirtyi Puola-Liettualle. Hallitsemiensa maiden eteläiseen osaan Kettler perusti Kuurinmaan herttuakunnan.  Viron pohjoisosa Vironmaa siirtyi Ruotsille ja Saarenmaa Tanskalle.
Alainen Enojärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 0,8 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Pälämän alueeseen (14.262) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 129,8 metriä mpy.
Riian radio- ja televisiotorni

Riian radio- ja televisiotorni (latv. Rīgas radio un televīzijas tornis) on 368,5 metriä korkea torni Riiassa Latviassa. Se on Euroopan unionin korkein ilman tukea pystyssä pysyvä rakennus ja Euroopan kolmanneksi korkein rakennus (Ostankinon televisiotornin ja Kiovan televisiotornin jälkeen).
Torni rakennettiin vuosien 1979 ja 1986 välissä. 97 metrin korkeudessa sijaitsee näköalatasanne, josta näkee suurimman osan kaupungista. Torni on rakennettu Zaķusalan saarelle, joka sijaitsee keskellä Väinäjokea. Tornin on sanottu kestävän kovatkin tuulet ilman havaittavaa tärinää. Tornissa on kaksi hissiä ja yhdet portaat.
Torni aloitti lähetyksensä vuonna 1986.
Kuningatar Aleksandran vuoret

Kuningatar Aleksandran vuoret on vuorijono Etelämantereella. 160 kilometriä pitkä vuorijono erottaa Beardmoren jäätikön Napatasangosta ja Rossin jäähyllystä.
Vuorijonon korkein huippu on 4 528 metriä korkea Mount Kirkpatrick. Muita korkeita huippuja ovat Mount Dickerson (4 120m), Decennial Peak (4 020m), Mount Stanley (3 220m) ja Mount Bishop (3 020m).
Vuorijono löydettiin Ernest Shackletonin johtamalla Nimrodin tutkimusretkellä, ja se nimettiin Englannin kuningattaren Aleksandra Tanskalaisen mukaan. Shackletonin ja myöhemmin myös Robert Falcon Scottin retkikunnat keräsivät vuorilta kivinäytteitä, jotka sisälsivät fossiileja. Todisteet monisoluisista eliöistä niin lähellä Etelänapaa tukivat silloin kehittynyttä teoriaa mannerliikunnoista.
Encyclopedia Americana

Encyclopedia Americana on yksi laajimmista englanninkielisistä tietosanakirjoista. Sarjaa julkaisee Scholastic.
Encyclopedia Americana sisältää yli 45 000 artikkelia, joista useimmat ovat yli 500 sanan mittaisia ja useat huomattavasti pidempiä (Yhdysvaltoja käsittelevä artikkeli on yli 300 000 sanaa pitkä). Tietosanakirjan vahvimpina osa-alueina on perinteisesti pidetty Yhdysvaltain ja Kanadan maantiedettä ja historiaa. Tietosanakirjan tekemiseen on osallistunut yli 6 500 henkilöä ja se sisältää yli 9 000 bibliografiaa, 150 000 ristiviittausta, yli 1 000 taulukkoa, 1 200 karttaa ja lähes 4 500 kuvaa.
Tietosanakirja oli pitkään saatavilla 30-osaisena painoksena, mutta nykyään sitä markkinoidaan sähköisenä tietosanakirjana. Maaliskuussa 2008, Scholastic kertoi, että painetun tietosanakirjan myynti on edelleen hyvä ja että yritys oli päättänyt jatkaa painetun version julkaisemista. Vuonna 2007 tietosanakirjasta ei poikkeuksellisesti julkaistu uutta laitosta. Yleensä Encyclopedia Americanasta on julkaistu vuosittain päivitetty laitos.
Encyclopedia Americanan sähköinen versio julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1997. Sekä sähköinen että painettu versio on suunnattu lukioikäisille ja julkisten kirjastojen käyttäjille.
Ensimmäisen kerran Encyclopedia Americana julkaistiin vuosina 1829–1833 ja se koostui 13 osasta. Vuonna 1846 tietosanakirjaan liitettiin 14. osa. Vuonna 1849 John Sutter tarkisti tietosanakirjan avulla tekemänsä kultalöydön aitouden. Tästä syntyi myöhemmin Kalifornian kultaryntäys. 1902 julkaistiin uusi laitos, joka koostui 16 osasta. Tietosanakirjan toimittamista valvoi Scientific American. Lehden päätoimittaja Frederic Converse Beach toimi myös tietosanakirjan päätoimittajana. Yhteistyö Scientific Americanin kanssa päättyi vuonna 1911. Vuosina 1918–1920 julkaistiin George Edwin Rinesin johdolla huomattavasti laajennettu laitos, joka koostui 30 osasta.
Grolier osti tietosanakirjan vuonna 1945. Vuoteen 1950 mennessä tietosanakirjan, ja Grolierin muiden julkaisujen myynti oli niin suurta, että yritys pystyi ostamaan Manhattanillä, Lexington Avenuellä sijainneen suuren rakennuksen. Tuohon aikaan tietosanakirjaa myytiin pääasiassa postimyynnin ja ovelta-ovelle-myynnin avulla. 1970-luvulla telemarkkinointi lisäsi myyntiä. Vuonna 1988 ranskalainen mediayhtiö Hachette osti Grolierin. Hachette vuorostaan sulautui Lagardère Groupiin ja Grolier siirsi toimitilansa Danburyyn, Connecticutiin. Tietosanakirjasta julkaistiin CD-ROM-versio vuonna 1995 ja verkkoversio vuonna 1997. Vuonna 2000 Grolier päätyi Scholasticin omistukseen.
Perusia

Perusia, nykyinen Perugia, oli alun perin umbrilainen, sittemmin etruskien 12 kaupungin liittoon kuulunut strategisesti tärkeä kaupunki. Se sijaitsi Tiberin laakson ylle kohoavalla kukkulalla. Perusia taisteli Roomaa vastaan vuonna 295 eaa, vaikka kaupungeilla oli liittolaisuussopimus. Perusia joutui lopulta alistumaan, ja kaupunki tuki Roomaa Hannibalin hyökättyä Italiaan toisen puunilaissodan aikana. Octavianus valloitti Perusian kansalaissodassa.
Tetraedrinen symmetria

.
Tetraedrinen symmetria on sellaisen kolmiulotteisen kappaleen symmetria, joka säännöllisen tetraedrin tavoin voidaan kuvata itselleen isometrisesti 24 tavalla, joista 12 on orientaation säilyttäviä.
Tetraedrisesti symmetrisen kappaleen symmetriaoperaatioiden ryhmä on S₄, sama kuin neljän alkion permutaatioryhmä, sillä jokaista tetraedrin kärkipisteiden permutaatiota vastaa yksi tetraedrin isometrinen eli yhtenevyyskuvaus itselleen. Tetraedrin orientaation säilyttävien symmetriaoperaatioiden ryhmä on sen alternoiva aliryhmä A₄.

Kappaleita, joilla on kiraalinen tetraedrinen symmetria

Oheisen kuvan väritys esittää, miten ikosaedri voidaan käsittää pullistetuksi tetraedriksi.  Näin väritettynä kappaleella on kiraalinen symmetria.
Iglu

Iglu, eli aputiak, on perinteinen inuitien käyttämä kupolimainen lumesta rakennettu asumus, jossa asuttiin talviaika tai joka tehtiin tilapäiseksi tukikohdaksi metsästysretkellä. Igluja käytettiin Mackenzie-joen suiston ja Labradorin niemimaan välisellä alueella. Kesäisin asumuksena käytettiin hylkeennahkaisia telttoja.

Rakenne ja käyttö

Iglu rakennetaan harkkomaisista lumilohkareista. Materiaalina parasta on tuulen kovaksi pakkaama lumi, josta voi leikata harkkomaisia kappaleita pitkällä veitsellä. Veitset tehtiin ennen valaanluusta, nykyisin käytetään metalliteriä. Harkot ovat kooltaan noin 60 cm leveitä, 120 cm pitkiä ja 20 cm korkeita.
Iglu rakennetaan harkoista ulkokehältä edeten spiraalimaisesti ylös ja keskelle päin. Harkot veistetään yläpinnaltaan sisäänpäin kalteviksi, jotta saadaan tiivis kupolimainen rakenne. Saumat tiivistetään irtolumella. Kupolin rakenteen lukitsee keskimmäinen harkkokappale, josta hivenen sivulle puhkaistaan ilmanvaihto- ja savuhormina toimiva tuuletusaukko. Kupolissa voi olla ikkuna; kirkas jäälohkare tai hylkeensuolista pingotettu kalvo. Kulkureittinä sisään toimii noin kolmimetrinen ahdas lumesta rakennettu tunneli. Sisäänkäyntitunnelin päähän ripustettiin hylkeennahkainen verho, tai rakennettiin suojaseinä vetoa vähentämään. Kokenut rakentaja pystytti iglun 1–2 tunnissa.
Sisustuksena oli reunoilla makuutasot, lumiset korokkeet, pinnalla puisia risuja ja niiden päällä karibunnahkoja. Keskellä oli tulisija hylkeenrasvan polttamiseen valoa ja ruuan valmistusta varten.

Asuminen

Yleensä iglussa asui yksi perhe, mutta iglukupoleita myös rakennettiin useita peräkkäin ja yhdistettiin tunneleilla, jotta saatiin asumukset 15–20 hengen perhekunnille.
Asukkaat ja sisällä tapahtuvat toiminnot nostavat sisäilman lämpöä ja ilmankosteutta, joka tiivistyessään lumipintaan jäätyy ja aikaansaa ilmatiiviin, jäisen sisäpinnan. Koska tiivis jääpinta ja lumikerros eristävät hyvin, iglussa on lämmintä. Sisälämpötila voi olla jopa −45 °C pakkasella −7:stä +16 °C:een, vaikka ainoa lämmönlähde olisi asukkaiden ruumiinlämpö.
Osa inuiteista asui koko talven igluissa, osa puolestaan asui suurimman osan talvesta puoliksi maahan kaivetuissa, maapohjaisissa ajopuusta ja valaanluista rakennetuissa majoissa ja käytti igluja metsästysretkien tilapäismajoitukseen. Igluja on tehty myös nurmiturppaista, kivistä ja puusta.
Light Sweet Crude

Light Sweet Crude on raakaöljyn laatuluokka.
Raakaöljyä (crude) pidetään sweet-tyyppisenä (makeana), jos se sisältää vähemmän kuin 0,5 % rikkiä. Raakaöljyä pidetään light-tyyppisenä (kevyenä), jos öljyn suhteellista tiheyttä veden tiheyteen mittaavan API-asteikon lukema on korkeampi kuin 31,1 °API.
Light Sweet -raakaöljy sopii ominaisuuksiensa puolesta kaikista raakaöljyistä parhaiten bensiinin, petrolin ja korkealuokkaisen dieselin valmistukseen ja siksi se on kaikkein kysytyintä raakaöljyä.
Light Sweet Crude -laatuluokkaan kuuluvia öljylaatuja ovat mm. Yhdysvaltojen West Texas Intermediate (WTI) ja Pohjanmeren Brent.
Kun tiedotusvälineissä puhutaan raakaöljyn hinnasta, tarkoitetaan useimmiten Light Sweet Crude -laatuluokkaan kuuluvien öljylaatujen, WTI tai Brent, barrelikohtaista spot-hintaa tai NYMEX-raakaöljyfutuurisopimusten barrelikohtaista hintaa. NYMEX-raakaöljyfutuurisopimuksilla käydään kauppaa Light Sweet Crude -laatuluokkaan kuuluvan öljyn tulevaisuudessa tapahtuvista toimituksista. Kelpuutettuja öljylaatuja toimituksiin ovat WTI ja useat muut yhdysvaltalaiset öljylaadut. Eräin edellytyksin kelpuutettuja ovat myös Pohjanmeren Brent, Norjan Oseberg, Nigerian Bonny Light ja Qua Iboe sekä Kolumbian Cusiana.
Amerikkalaisessa puhekielessä saatetaan käyttää joskus termiä "Light Sweet Crude" synonyyminä WTI-öljylaadulle, vaikka WTI on vain yksi Light Sweet Crude -luokituksen täyttävistä öljylaaduista.
Nuorten Naisten Kristillinen Yhdistys

Nuorten Naisten  Kristillinen Yhdistys (NNKY) on kansainvälinen nais- ja nuorisojärjestö. Järjestön johtavia periaatteita ovat ekumeenisuus, kansainvälisyys, avoimuus, oikeudenmukaisuus ja pyrkimys tasa-arvoon. Tärkeitä työmuotoja perinteisemmän arjen tukemisen ohella ovat naisiin kohdistuvan väkivallan ja ihmiskaupan vastustaminen.

NNKY-toiminnan synty

Ensimmäiset NNKY-yhdistykset aloittivat toimintansa Englannissa 1850-luvulla. NNKY:n Maailmanliitto World YWCA on perustettu vuonna 1894. 1896 perustettu NNKY on Suomen vanhimpia naisjärjestöjä.

Kansainvälinen toiminta

NNKY on maailman laajin kristillinen naisliike, jonka toiminnassa painotetaan kasvua erilaisuuden kohtaamiseen ja rohkaistaan eri-ikäisiä naisia aktiivisesti osallistumaan yhteisönsä toimintaan ja päätöksentekoon niin paikallisella kuin kansainväliselläkin tasolla. 
NNKY-liike toimii 125 maassa noin 23 000 yhteisössä ja toiminnassa on mukana yli 25 miljoonaa naista ja tyttöä. Maailmanlaaja NNKY pyrkii naisten ja tyttöjen aseman parantamiseen koulutuksen, pienlainojen ja kehitysprojektien avulla: järjestö vastustaa naisiin kohdistuvaa väkivaltaa ja naiskauppaa ja tekee vaikuttamistyötä hiv-tartunnan saaneiden ja aidsiin sairastuneiden naisten aseman parantamiseksi. Tärkeä työmuoto on nuorten naisten kouluttaminen johtajuuteen ja vastuuseen.

Suomessa

Suomen NNKY:n perustava kokous pidettiin 27. marraskuuta 1895 Helsingin suomalaisen tyttökoulun juhlasalissa. Perustajina oli 59 helsinkiläistä naista. Heihin kuului monia silloisia pääkaupungin vaikutusvaltaisia naisia, kuten Helsingin diakonissalaitoksen johtaja Lina Snellman, Helsingin suomalaisen tyttökoulun johtaja Ottilia Stenbäck, Sörnäisiin Kansankodin perustanut Alli Trygg sekä vapaakirkollinen rouva Louise af Forselles.
Suomen NNKY-liitossa toimii 26 NNKY-yhdistystä 23 eri paikkakunnalla. Suomen NNKY-liitto toimii itsenäisten paikallisyhdistysten yhteistyöelimenä, joka kouluttaa, tiedottaa ja hoitaa kansallisia ja kansainvälisiä yhteyksiä. Suomen NNKY-liitto pyrkii edistämään tasa-arvoa toimimalla yhteistyössä muiden naisjärjestöjen kanssa. Suomen NNKY-liiton julkaisema jäsenlehti on nimeltään Näkyvä Nainen. NNKY:n paikallisyhdistysten toiminta sisältää muun muassa käytännön kursseja, vertaistukiryhmiä, harrastuskerhoja, toimintaa lapsille ja nuorille, kielten opiskelua, liikuntaa, majoitus- ja matkailupalveluja, hengellistä toimintaa ja sosiaalista työtä. Osa paikallisyhdistyksistä tekee monipuolista tyttötyötä. Monissa paikallisyhdistyksistä toimii perinteisiä raamattu-, rukous- ja lähetyspiirejä. Osa yhdistyksistä järjestää opastusta hiljaisuuden viljelyyn, ekumeenisia tapahtumia ja kokoontumisia sekä retriittejä. 
NNKY-tunnustuspalkinto jaetaan vuosittain Maailman NNKY-päivänä 24.4. Järjestö on Suomessa Naisjärjestöjen Keskusliiton jäsenjärjestö.
Suomen NNKY-liitto ylläpitää Hotelli Helkaa Helsingissä.
Marraskuussa 2011 NNKY-liitto muutti nimensä Suomen NNKY-liitoksi. Virallinen nimi on Suomen Nuorten Naisten Kristillisten Yhdistysten Liitto ry, Förbundet Kristliga Föreningar av Unga Kvinnor i Finland rf. Liiton puheenjohtaja on Tuuli Raamat kaudella 2012-2013.
Eponymous

Nimi

Kokoelman nimi "Eponymous" on huumoria, sillä englanninkielisessä musiikkiteollisuudessa termillä "eponymous" viitataan artistin tai yhtyeen nimettömään (toisin sanottuna artistin tai yhtyeen omaa nimeä käyttävään), usein ensimmäiseen albumiin.
East End

East End on nimitys jolla yleisimmin tarkoitetaan Thamesin pohjois- ja Cityn itäpuolella olevia Lontoon kaupunginosia. East End voi viitata myös lukuisiin muihinkin paikkoihin maailmassa.
Lontoon East End syntyi asutuksen levittyä kaupungin vanhan keskustan keskiaikaisten muurien itäpuolisille alueille. East End on alusta asti ollut selvästi köyhempää aluetta kuin kaupungin länsipuoli. Sinne sijoittui teollisuutta, joka hyödynsi Thames- ja Lea-jokien läheisyyttä. Varsinkin hajuja päästävät toiminnat kuten nahkan parkitseminen, jotka oli kielletty kaupunginmuurien sisällä, sijoittuivat sinne osittain siksi, että vallitsevat länsituulet veivät hajut poispäin kaupungista.
East Endistä kehittyi 1800-luvulla leimallisesti köyhien ja siirtolaisten asuttama liikakansoitettu alue. Vuonna 1866 kolera surmasi siellä 3000 asukasta.
EastEnders on brittiläinen draamasarja, joka sijoittuu kuvitteelliseen Walfordin kaupunginosaan Lontoon East Endissä.
Orfeus (yhtye)

Historia

Yhtyeen ensimmäisessä kokoonpanossa Hannu 'Kalahande' Salakka (kitara), Hessu Hiekkala (koskettimet), Klaus Stolt (basso) ja Vando Suvanto (rummut). Suvanto vaihtui Zape Leppäseen ja mukaan tuli Muska Babitzin (laulu). Seuraavaksi Salakka vaihtui Janne Ödneriin. Tämän kokoonpanon esitys Pink Floydin kappaleesta "Echoes" tammikuulta 1972 on julkaistu kokoelmalevyllä Jee jee jee. Suomi-rockin arkistoaarteita vuonna 1998 (Siboney 1998). Dave Lindholm liittyi yhtyeeseen syksyllä 1973 ja seuraavana keväänä äänitettiin yhtyeen ensimmäinen albumi Musiikkia (1974). Tässä vaiheessa Ödner jätti yhtyeen. Seuraava levy Lillan (1974) äänitettiin konsertissa yhtyeen toiseksi viimeisellä keikalla heinäkuussa 1974. Yhtyeen loppuaikoina myös Lindholmin veli Calle Lindholm esiintyi välillä yhtyeen kanssa.
Yhdystie 2131

Tien kulku

Yhdystie 2131 saa alkunsa Kankaanpään kylässä sijaitsevasta Kankaanpääntien risteyksestä, josta haarautuu myös Yhdystie 2044 Vampulan ja Säkylän suuntiin. Aluksi maantie kulkee Kankaanpään kylän läpi, jonka jälkeen se halkoo laajoja peltoaukeita. Niiden keskellä tie kohtaa Köyliön Vuorenmaalta tulevan Vankilantien.
Kun maantie on kulkenut muutaman kilometrin peltojen keskellä, se saapuu Yttilän pieneen kylään, missä se ohittaa Yttilän vanhan koulun ja kyläkaupan. Tämän jälkeen tie kohtaa Kepolasta tulevan Kirkkosaarentien, joka kulkee Köyliönjärvessä olevan Kirkkosaaren halki. Seuraavaksi tie jatkaa matkaansa mutkitellen ja ohitettuaan Tuohiniemen se jatkuu metsien halki vielä viiden kilometrin matkan. 
Yhdystie 2131 päättyy Lähteenkylässä Valtatie 12 risteykseen, josta alkaa lyhyt Yhdystie 2142. Se liittyy vajaan parin kilometrin päässä Kokemäen ja Köyliön Kepolan väliseen yhdystiehen 2140.
Tauno Saarela

Tauno Saarela (s. 1952) on suomalainen valtiotieteen tohtori, dosentti ja Helsingin yliopiston poliittisen historian lehtori. Hän on tutkinut suomalaista ja kansainvälistä työväenliikettä ja kommunismia. Saarela väitteli tohtoriksi vuonna 1996, väitöskirjan aiheena oli suomalaisen kommunismin synty 1918-1923.
Liettuan merivoimat

Historia

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Liettuan hallitus yritti luoda meripuolustusta, mutta poliittisista ja taloudellisista syistä johtuen se oli olemassa vain osittain. Vuonna 1923 Liettua sai takaisin Klaipėdan sataman, jolloin meripuolustuksen kehittäminen vihdoin alkoi. Yksi ensimmäisistä merivoimien hankinnoista oli 1927 miinanraivaajan ostaminen. Se sai nimekseen Prezidentas Smetona presidentti Antanas Smetonan mukaan.
 
22. maaliskuuta 1939 Saksa miehitti Klaipėdan. Toisen maailmansodan alettua Liettuan merivoimien laivat joutuivat siirtymään Liepājan satamaan, Latviaan. Neuvostoliiton miehitettyä Liettuan, Liettuan merivoimat liitettiin osaksi Neuvostoliiton laivastoa. Prezidentas Smetona nimettiin Koraliksi ja se osallistui Kriegsmarinea vastaan käytyihin taisteluihin. 11. tammikuuta 1945 alus upposi törmättyään miinaan Suomenlahdella.
Liettuan itsenäistyi Neuvostoliitosta 11. maaliskuuta 1990, jolloin maan puolustuskyvyn luominen aloitettiin. Sen merivoimat perustettiin virallisesti uudelleen 4. heinäkuuta 1992, jolloin rannikkovartiolaivueen ensimmäiseksi komentajaksi määrättiin Juozapas Algis Leisis. Saman vuoden syksyllä Liettua osti Neuvostoliitosta kaksi Grisha-luokan fregattia Zemaitiksen ja Aukstaitiksen. Kesä kului miehistöjen koulutukseen, mutta syksyllä alukset osallistuivat Yhdysvaltain johtamaan Itämerellä pidettyyn Baltops 93 harjoitukseen, mikä oli alku kansainvälisiin harjoituksiin osallistumiselle. Vuonna 1993 perustettiin rannikkovartiosto. 2004 Liettua liittyi 1. huhtikuuta 2004 Naton jäseneksi.

Tehtävät ja organisaatio

Liettuan merivoimien päätehtävinä on puolustaa Liettuan etuja  maan aluevesillä ja talousalueella, räjähteiden mukaan lukien miinat etsintä ja tuhoaminen, erityisoperaatioiden tukeminen, viestiyhteyksien valvonta ja suojaaminen sekä kalastuksen ja saasteiden valvonta. Merivoimat on liittänyt miinantorjunta-aluksen ja tukilaivan Naton Itämerelle pysyvästi sijoitettuun miinantorjuntaosasto 1:een (engl. Standing NATO Mine Countermeasures Group 1) sekä Naton valmiusjoukkoon engl. NATO Response Force, NRF).
Merivoimiin kuuluu laivasto-osasto, merivalvontajärjestelmät, sukeltajaosasto, huoltokeskus, koulutuskeskus ja meripelastuspalvelu. Näistä merkittävin laivasto-osasto on jaettu miina- ja vartiolaivueeseen sekä satamaveneosasto. Merivoimissa palvelee yli 600 henkeä.

Laivasto-osasto

Laivasto-osaston päätehtävänä on aluevesien ja talousalueen  valvonta sekä suojaaminen ja mahdollisen uhan torjunta alueella. Lisäksi sen tulee luoda edellytykset turvalliselle merenkululle, valvoa ja suojata pääsy Klaipedan satamaan sekä osallistua etsintä- ja pelastustehtäviin.
Laivasto-osastoa johtaa komentaja ja hänen apunaan on esikunta. Esikunta johtaa vartio-, miina- ja apualuslaivueita. Vartiolaivueeseen kuuluvat Tanskasta ostetut Flyvefiske-luokan alukset Žemaitis, Dzūkas, Aukštaitis ja Norjasta hankittu Storm-luokan alus Selis. Miinalaivueeseen kuuluvat emälaiva Jotvingis sekä Lindau-luokan Suduvis ja Hunt-luokan Skalvis ja Kuršis. Apualuslaivueeseen kuuluvat Sakiai, UK H21 ja UK H22.
Palanderin talo (Hämeenlinna)

Palanderin talo on Hämeenlinnassa sijaitseva kotimuseo, jonka tavoitteena on kuvata 1900-luvun alun keskiluokkaisen porvariston elämänmuotoa kaupungissa. Vuonna 1995 avattu museo on Hämeenlinnan kaupungin historiallisen museon ylläpitämä.
Palanderin talo sijaitsee aivan Hämeenlinnan kaupungin keskustassa, Hämeenlinnan lyseon viereisessä korttelissa. Talon rakennutti 1860-luvulla kapteeni Anselm Grahn, mutta hän ei juurikaan itse asunut rakennuksessa, vaan antoi sen pääsääntöisesti vuokralle. Talo on saanut nimensä erään tunnetun vuokralaisensa, Edvard Wilhelm Palanderin, mukaan. Lehtori Palander asui perheineen talossa kaksikymmentä vuotta (1884–1904). Palanderit muuttivat vuonna 1906 nimensä Suolahdeksi – heistä on saanut alkunsa laaja ja Suomen historiassa merkittävä Suolahden suku.
Keltinmäen kirkko

Uskonnollinen symboliikka arkkitehtuurissa

Yksi teema kirkon arkkitehtuurissa on valo. Se näkyy muun muassa kirkon pyöreässä lasialttarissa, jolle laskeutuu ylhäältä voimakas valo. Lisäksi valoa kuvastavat lattiaan piirretyt liekit, kattorakenteen sädemäiset muodot ja pihan kiveys.
Uskonnollinen symboliikka näkyy myös kirkon ulko-ovia ympäröivästä mosaiikkityöstä. Sen on sanottu kuvaavan kirkkoon tulevia särkyneitä ja rikkinäisiä ihmisiä.

Kirkkotekstiilit ja -taide

Kirkon tekstiilit on suunnitellut Eija Arminen. Alttaritaideteoksen, jonka nimi on Kuolleiden ylösnousemus, on tehnyt Penni Rainio.
Kirkossa on myös Raamatun tie -lyijylasiteos, jonka on tehnyt taiteilija Andrij Stasevskij vuonna 2005.