google/wiki40b huggingface dataset:
Kari Aihinen

Kari "Kape" Aihinen (s. 30. toukokuuta 1972 Turku) on suomalainen kokki, keittiömestari, keittokirjailija, tv-esiintyjä ja ravintoloitsija. Hän on arvostetun helsinkiläisen ravintola Savoyn keittiöpäällikkö, jonka aikana ravintolalle myönnettiin Vuoden ravintola -tunnustus (2007). Aihinen on tullut suuren yleisön tietoisuuteen erityisesti esiintyessään television julkisuuden henkilöitä vilisevissä kokkiohjelmissa Kaappaus keittiössä (vuosina 2013–2015, 2018), Kädettömät kokit (2015), Katastrofikokki (2016), Illallinen äidille (2017) ja Kokkisota (2017).
Aihinen on vuodesta 2016 lähtien toiminut myös ravintoloitsijana Royal Ravintoloiden Roster-ravintoloissa (Helsinki ja Turku) yhdessä Paul Hickmannin kanssa. Aihinen osti toukokuussa 2019 Roster-ravintolan Turusta.
Aihinen on työskennellyt urallaan myös Radisson SAS Plazassa, Palace Gourmetissa, G. W. Sundmansilla ja Chez Dominiquessa. Hän on ollut Suomen kokkimaajoukkueen jäsen.
Aihinen oli naimisissa Henriikka Aihisen kanssa vuosina 2010–2019 ja heillä on kaksi yhteistä lasta.
Barbara Feldon

Barbara Feldon (o.s. Barbara Hall, s. 12. maaliskuuta 1932 Bethel Park, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen näyttelijätär ja malli. Hänet tunnetaan erityisesti Salainen agentti 86 -sarjasta (Get Smart), jossa hän näytteli CONTROL:in agenttia 99. Sarjoissa hän seikkaili agentti 86, Maxwell Smartin (Don Adams) kanssa.
Maroš Šefčovič

Maroš Šefčovič (s. 24. heinäkuuta 1966 Bratislava, Tšekkoslovakia) on slovakialainen juristi ja sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka toimii Euroopan komission energiaunionista vastaavana varapuheenjohtajana. Sitä ennen, José Manuel Barroson toisen komission toimikauden aikana 2010–2014 hän vastasi varapuheenjohtajana institutionaalisista suhteista ja hallinnosta.

Koulutus

Šefčovič opiskeli vuosina 1984–1985 Bratislavan kauppakorkeakoulussa taloustiedettä. Vuosina 1985–1990 hän opiskeli Moskovan valtiollisessa kansainvälisten suhteiden instituutissa (MGIMO) Neuvostoliitossa. Sen jälkeen Šefčovič palasi Slovakiaan, tällä kertaa Bratislavan Comenius-yliopistoon, josta hän valmistui vuonna 1990 Slovakiaan tutkintojärjestelmään kuuluvana alempana oikeustieteen tohtorina (Juris Utrisque Doctor, JUDr.). Samasta yliopistosta hän valmistui kymmenen vuotta myöhemmin ylempänä oikeustieteen tohtorina (Ph.D. ).

Poliittinen ura

Vuonna Šefčovič alkoi työskennellä Tšekkoslovakian ulkoasiainministeriössä. Tšekkoslovakian jakautumisen jälkeen vuonna 1993 hän jatkoi ulkoasiainministeriössä, mutta Slovakian ulkoasiainministeriössä. Sen jälkeen hän palveli maataan sen Israelin suurlähettiläänä Tel Avivissa vuosina 1999–2002 ja myöhemmin EU-suurlähettiläänä Slovakian pysyvässä edustustossa Euroopan unionissa Brysselissa vuosina 2004–2009. Lokakuun ensimmäisenä päivänä vuonna 2009 hänet nimitettiin korvaamaan Ján Figeľ koulutuksen, kulttuurin, monikielisyyden ja nuorisoasioiden komissaarina.

Perhe

Šefčovič on naimisissa ja kolmen lapsen isä
Agentti 000 ja kuoleman kurvit

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoi, ettei Mäkisen yritys tehdä kotimaista toimintaelokuvaa ole täysin epäonnistunut. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Brittiläinen lippulause

Nimi

Lauseen nimi tulee siitä, kun piirretään pisteestä P viivat suorakulmion kulmiin sekä todistuksessa käytettävät suorakulmion sivujen kanssa kohtisuorat viivat, lopputulos muistuttaa joidenkin mielestä Yhdistyneen kuningaskunnan lippua.
Vera Karalli

Vera Aleksejevna Karalli (ven. Вера Алексеевна Каралли; 27. heinäkuuta 1889 – 16. marraskuuta 1972) oli venäläinen balettitanssija, koreografi ja näyttelijä. Hän esiintyi lukuisissa venäläisissä mykkäelokuvissa. 
Hän esiintyi Sergei Djagilevin Ballets russes -balettiseurueessa vuosina 1906, 1919 ja 1920.
Karalli oli Dmitri Pavlovitš Romanovin rakastajatar, ja hänen uskotaan osallistuneen Grigori Rasputinin surmaan johtaneeseen salaliittoon vuonna 1916. 
Karalli asui myöhemmällä iällään Liettuassa, Romaniassa, Ranskassa ja Itävallassa. Hän menehtyi Itävallassa vuoden 1972 marraskuussa 83-vuotiaana.
Pääsolu (lisäkilpirauhanen)

Pääsolut ovat lisäkilpirauhasen parathormonia tuottavia soluja. Ne ovat oksifiilisten solujen ohella toinen ja runsaslukuisempi lisäkilpirauhasen solutyypeistä. Lisäkilpirauhasen pääsolujen halkaisija on n. 7-10µm ja niiden tuma sijaitsee keskellä solua. Pääsolut varastoivat tuottamaansa lisäkilpirauhashormonia solulimassaan oleviin lipidipisaroihin.
Pääsolut erilaistuvat alkionkehityksen aikana ja säätelevät yksilön kalsiumaineenvaihduntaa sikiöajasta kuolemaan.
Black Widow (vuoden 2020 elokuva)

Juoni

Kostajien sisällissodan jälkeen, mutta ennen taistelua Thanosta vastaan, Natasha Romanoff oli Steve Rogersin auttamisen ja Sokovian sopimuksen rikkomisen seurauksena lainsuojaton, joka joutui maanpakonsa aikana kohtaamaan uudelleen menneisyytensä haamut ajoiltaan Punaisen Huoneen kouluttamana vakoojana.

Esituotanto

Helmikuussa 2019 Ned Benson palkattiin tekemään käsikirjoitus uudelleen, ja Feige kiisti huhut, että studio aikoisi tehdä elokuvasta R-ikärajoitetun (Suomessa 16). Seuraavan kuukauden aikana Florence Pugh osallistui neuvotteluihin näyttelemään vakoojaa, joka olisi Romanoffin ”moraalinen vastakohta”. Marvel oli harkinnut Pughia rooliin jo vuoden 2018 lopusta asti, mutta alkoi harkita vuoden 2019 alussa myös muita näyttelijöitä, kuten Saoirse Ronania. Studio palasi kuitenkin takaisin keskusteluihin Pugh’n kanssa, tämän saatua kriitikoilta positiivisen vastaanoton roolistaan elokuvassa Fighting with My Family (2019). Huhtikuussa 2019 Pugh’n vahvistettiin liittyneen näyttelijäkaartiin David Harbourin, Rachel Weiszin ja O-T Fagbenlen ohella.

Kuvaukset

Kuvaukset alkoivat Norjassa 28. toukokuuta 2019 ja siirtyivät Pinewood Studiosin tiloihin kesäkuun alussa. Myöhemmin kesäkuun aikana Ray Winstone liittyi elokuvan näyttelijäkaartiin. Elokuva julkistettiin virallisesti heinäkuussa 2019 San Diego Comic-Con Internationalissa ja elokuvan ensi-illan paljastettiin olevan 1. toukokuuta 2020. Lisäksi paljastettiin elokuvan muiden näyttelijöiden roolit: Pugh näyttelee nuoremman sukupolven Mustaa Leskeä Yelena Belovaa, Harbour Alexei Shostakovia / Punavartijaa, Fagbenle Romanoffin entistä S.H.I.E.L.D.-kollegaa Rick Masonia ja Weisz Melina Vostokoffia. Samalla paljastettiin konseptikuvia Urakoitsijasta, jonka vahvistettiin olevan elokuvan pääroisto. Elokuussa Olivier Richters paljasti näyttelevänsä elokuvassa. Lisäksi Robert Downey Jr.:n ja William Hurtin raportoitiin tekevän pienet esiintymiset aiemmissa MCU-elokuvissa tutuissa rooleissaan Tony Starkina ja Thaddeus Rossina. Kuvausten päättäjäisiä vietettiin syyskuun lopussa, ennen kuin tuotanto siirtyi syyskuun 30. päivän viikoksi Maconiin, Georgiaan. Maconin rautatieasemalla ja muut kaupungissa kuvatut kohtaukset sijoittuvat elokuvassa Albanyyn, New Yorkin osavaltioon. Tuotanto päättyi lokakuun alussa.

Julkaisu

Black Widow saa ensi-iltansa 1. toukokuuta 2020.
Fjodor Orlov

Kreivi Fjodor Grigorjevitš Orlov (1741–1796), kolmas Orlovin veljeksistä (muut veljekset olivat Grigori Grigorjevitš Orlov ja Aleksei Grigorjevitš Orlov) oli venäläinen kenraali, joka kunnostautui ensimmäisen kerran seitsenvuotisessa sodassa. Hän osallistui veljiensä mukana palatsivallankaappaukseen Pietari III:ta vastaan ja nimitettiin senaatin prokuraattoriksi.
Ensimmäisen Turkin sodan (1768–1774) aikana hän palveli amiraali Grigori Spiridovin alaisuudessa ja oli yksi ensimmäisistä turkkilaisten linjan läpi murtautuneista Çeşmen taistelussa. Hydran taistelussa hän ajoi pakoon 18 turkkilaista laivaa. Kesäkuun 24.–26. 1770 voiton johdosta pystytettiin Katariina II:n käskystä Tsarskoje Seloon 25 metriä korkea, Aunuksen marmorista tehty muistomerkki.
Vuonna 1775 Orlov vetäytyi eläkkeelle. Hän ei milloinkaan mennyt naimisiin, mutta sai viisi lasta, jotka Katariina laillisti ja aateloi.
Reino Lehväslaiho

Nuoruus

Nuoruutensa Lehväslaiho vietti Tampereen eteläpuolella Toijalassa, mistä hän 17-vuotiaana koulukaveriensa kanssa lähti vapaaehtoisena talvisotaan.

Sota

Lehväslaiho osallistui talvi- ja jatkosotaan sekä Lapin sotaan. Hän haavoittui kolmesti: ensimmäisen kerran 17-vuotiaana talvisodassa ja kahdesti jatkosodassa. Hän palveli Ruben Laguksen panssaripataljoonassa kolmannessa panssarivaunukomppaniassa ja toimi muun muassa T-34-panssarivaunun ampujana. Todistettavasti hän pysäytti seitsemän vihollisen panssarivaunua, kymmeniä kuorma-autoja ja muutaman torjuntatykin. Lehväslaihon sotilasarvo oli reservin vääpeli, ja hän sai 30 sotilaan kunniamerkkiä.
Lehväslaihon karmeimpia sotatilanteita on kuvattu myös suomalaisissa sotaelokuvissa. Niistä kuuluisin on Åke Lindmanin elokuva Tali-Ihantala 1944, joka perustuu osittain Lehväslaihon kirjoituksiin. Erityisen huomattava tapahtuma oli vihollisen suuren joukko-osaston tuhoaminen konepistoolilla. Lehväslaiho oli harjoitellut nimenomaan konepistoolilla ampumista tankista käsin, ja hän oli siinä ilmeisen taitava. Taistelun lopuksi venäläiset osuivat räjähtävällä luodilla Lehväslaihoa suuhun. Hän haavoittui pahoin mutta vierittäytyi vaunusta tielle ja ojaan. Omat joukot saivat hänet joukkosidontapaikalle ja siitä sotasairaalaan. Lehväslaiho parani sairaalassa ja ehti vielä Lapin sotaan Laguksen divisioonan mukana.

Ura sodan jälkeen

Sodan jälkeen Lehväslaiho ei jäänyt puolustusvoimien palvelukseen vaan siirtyi siviilitöihin, muun muassa Kuolan niemimaalle tietyömaille toimistoesimieheksi. Myöhemmin hän toimi myös kartoitustoimiston esimiehenä.

Kirjailijanura

Lapin sodan loputtua Lehväslaiho kummasteli, miksi jalkaväestä ja panssaridivisioonasta ei tehty kirjoja. Hän soitteli tuttava-everstilleen ja tiedusteli, onko näitä kirjoja tekeillä kuuluisista taisteluista ja sattumuksista. Eversti vastasi, että hänhän oli ollut itse mukana, eikö hän voisi itse kirjoittaa kirjoja! Lehväslaiho kertoi vastanneensa: ”Herra eversti, tehdään.” Lehväslaiho haastatteli veteraaneja ympäri Suomea.
Lehväslaiho pyrki tuottamaan myös muuta kuin sotaromaaneja: hän suunnitteli kirjoittavansa rakkausromaanin, mutta WSOY-kustantamon silloinen pääjohtaja Hannu Tarmio tyrmäsi idean ja suositteli pysyttelemään sotakirjoissa. Niitä valmistui 45.
Suurin osa Lehväslaihon myöhemmistä kirjoista kuvaa suomalaisten sissien toimintaa jatkosodassa, mutta ensimmäisessä kirjassaan Panssarisotaa 1941–44 hän kertoi vähäeleisen vaikuttavasti omista sotakokemuksistaan panssarivaunumiehistön jäsenenä. Kokopäiväiseksi kirjailijaksi Lehväslaiho ryhtyi vuonna 1967. Nimimerkillä Veikko Remes hän kirjoitti teoksen Rintamalotat. Vuonna 2012 Lehväslaiho julkaisi viimeisen kirjansa Korven Peura. Lehväslaiho sanoi, että ilman sotaa hän ei olisi kirjailija. Hän kirjoitti myös pakinoita lehtiin. 
Lehväslaiho teki myös merimiehen ja kauppiaan töitä sekä työskenteli tietyömaan toimistonhoitajana. Hän asui Seinäjoella.
Tyhmyyden ylistys

Tyhmyyden ylistys (lat. Moriae Encomium tai Stultitiae Laus, kreikaksi Morias enkomion, holl. Lof der Zotheid, joskus kutsuttu suomeksi myös nimellä Hulluuden ylistys) on Erasmus Rotterdamilaisen vuonna 1509 kirjoittama essee, joka painettiin ensimmäisen kerran vuonna 1511. Erasmus kirjoitti teoksen alun perin viikon aikana vieraillessaan Thomas Moren luona Bucklersburyssä, mutta muokkasi ja laajensi sitä myöhemmin. Teos on yksi läntisen kirjallisuuden vaikutusvaltaisimpia ja yksi reformaation katalysaattoreista.
Erasmus oli Thomas Moren, toisen uskollisen katolilaisen ja Lutherin vastustajan, hyvä ystävä. Erasmus ja More jakoivat samanlaisen kuivan huumorin ja älylliset päämäärät. Kirjan nimi Moriae Encomium voidaan tulkita myös nimeksi ”Ylistys Morelle”. Monitulkintaiset merkitykset kulkevat läpi tekstin.
Teos alkaa satiirisella ja oppineella ylistyspuheella kreikkalaisen satiristin Lukianoksen tyyliin. Erasmus ja More olivat kääntäneet Lukianoksen teoksen hieman aiemmin latinaksi. Puheessa Tyhmyys ylistää itseään. Tämän jälkeen teos saa vakavamman sävyn joukossa puheita, joissa Tyhmyys ylistää itsepetosta ja hulluutta, ja siirtyy satiiriseen hurskaiden mutta taikauskoisten katolisten oppien ja katolisen kirkon korruptoituneiden käytäntöjen läpikäyntiin — joille Erasmus kuitenkin oli itse aina uskollinen — sekä pilantekoon pedanttien saivartelijoiden kustannuksella — mukaan lukien Erasmus itse. Essee päättyy kristillisten arvojen julistukseen.
Essee on täynnä viittauksia klassiseen kirjallisuuteen renessanssihumanisteille tyypilliseen tyyliin. Tyhmyys esiintyy yhtenä jumalista, isänään Plutos (”Rikkaus”) ja äitinään Neotes (”Nuorekkuus”), nuorin ja kaunein nymfeistä, hoitajinaan nymfit Methe (”Juopumus”, Bacchuksen tytär) ja Apaidia (”Tietämättömyys”, Panin tytär), seuranaan Filautia (”Itserakkaus”), Kolakia (”Imartelu”), Lethe (”Huonomuistisuus”), Misoponia (”Työnkaihtaja”), Hedone (”Aistillisuus”), Anoia (”Vähäjärkisyys”), Tryfe (”Ylellisyys”), Komos (”Mässääjä”) ja Eegretos Hypnos (”Kuolemankaltainen uni”).
Tyhmyyden ylistys oli hyvin suosittu, Erasmuksen hämmästykseksi ja joskus jopa peloksi. Paavi Leo X piti sitä hauskana. Ennen Erasmuksen kuolemaa teoksesta oli jo otettu useita painoksia ja se oli käännetty ranskaksi ja saksaksi. Pian se ilmestyi myös englanniksi. Yksi vuoden 1511 painoksista sisälsi Hans Holbein nuoremman puupiirroksia.
Triin Soomets

Triin Soomets (s. 1969 Tallinna) on virolainen runoilija. Hän opiskeli virolaista filologiaa Tarton yliopistossa ja valmistui vuonna 1994. Hän julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa Sinine linn ("Sininen kaupunki") vuonna 1990. Soomets on liitetty viron uudelleenitsenäistymisen jälkeiseen yhteiskunnalliseen murrokseen ja senaikaiseen naisrunoilijoiden aaltoon.

Aistillista ja filosofista

Soometsin tyyliä on kuvattu monilla vastakohtapareilla: hänen runoutensa on sekä leikkisää että vakavaa, aistillista ja pohdiskelevaa. Runot puhuvat kehollisesta kokemuksesta, kivusta ja ahdistuksesta mutta pohtivat samalla olemassaoloa ja sen tarkoitusta filosofiseen ja täsmälliseen tapaan. Soometsin runoutta on sanottu kuvalliseksi – konkreettisillakin asioilla on siinä symbolinen merkitys.

Teokset

Soomets on julkaissut toistakymmentä runokokoelmaa ja kaksi lastenkirjaa sekä osallistunut useisiin antologioihin. Hänen runojaan on käännetty muun muassa englanniksi, arabiaksi, saksaksi, ranskaksi, hollanniksi ja unkariksi. Suomeksi häneltä on julkaistu kokoelma Olemisen ompelet (Suom. Varja Arola ja Anniina Ljokkoi, 2016) sekä runoja kolmessa antologiassa.
Pohjastenjärvi

Maantietoa

Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Valuma-alue jaettiin neljännessä jakovaiheessa Kortejärven–Rutajärven alueeseen, johon järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 117,5 metriä meren pinnan yläpuolella ja se sijaitsee suoalueen sisällä. Siihen laskee 12 suo-ojaa ojitetulta Järvisuolta. Järven laskuoja lähteen sen eteläpäästä ja juoksee esin lounaaseen ja se kääntyy sitten kaakkoon ja laskee sitten Kortejärveen. Järvi on 950 metriä pitkä, 350 metriä leveä ja sen pinta-ala on 28 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 2,5 kilometriä ja rannat ovat enimmäkseen suota. Etelärannassa on paikka, jossa sijaitsee kolme vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tie yhdystieltä 2981.
Papula

Papula (ven. Папула) oli yksi Viipurin vanhoista suomalaisista kaupunginosista. Alue tunnetaan myös nykyään samalla nimellä. Keskustan pohjoispuolella sijaitsevaa Papulaa rajaa lännessä Suomenvedenpohja ja pohjoisessa Papulanlahti. Suomen rajalle Svetogorskiin johtava maantie A124 kulkee kaupunginosan lävitse. Papula oli alun perin Viipurin maalaiskuntaan kuulunutta esikaupunkialuetta, joka liitettiin Viipurin kaupunkiin vuonna 1928.

Historia

Papulassa toimi tiilitehtaita jo 1400-luvulla, mutta alueen asuttaminen alkoi varsinaisesta vasta 1700-luvun lopussa. Keskiajalla mainitaan ensimmäisen kerran myös Papulan kartano eri Marienhoff. Vuonna 1853 saksalainen Carl Gottlieb Behm perusti kartanoon poikien sisäoppilaitoksen, joka toimi vuoteen 1881 saakka. Papulan kartanon mukaan on saanut nimensä sisäoppilaitoksessa matematiikanopettajana toimineen Ferdinand Zeidlerin jalostama papulanruusu eli Rosa Papula. Asemakaavan kaupunginosa sai vuonna 1861 ja sisäoppilaitoksen lakkauttamisen jälkeen Papulaan ryhdyttiin rakentamaan kasarmialuetta.
Viipurin pataljoonan kasarmirakennukset valmistuivat Papulaan vuosina 1881–1884 ja 1890-luvulla aluetta laajennettiin vielä muun muassa henkilökunnan asuinrakennuksilla. Huhtikuusta 1919 lähtien Papulan kasarmeilla toimi Karjalan kaartin rykmentti aina talvisodan syttymiseen saakka. Papulassa sijaitsivat myös vuonna 1884 valmistunut Viipurin lääninvankila, joka tunnetaan muun muassa sisällissodan loppuvaiheessa tapahtuneesta joukkomurhasta sekä Viipurin kauppaoppilaitos. Kasarmin ja vankilan ohella kaupunginosassa toimi runsaasti teollisuutta, muun muassa Kouvolan lakritsin juuret ovat Papulassa. 1930-luvun puolivälissä valmistui Papulanlahden ylittävä uusi betonirakenteinen silta Imatran, Antrean ja Heinjoen suunnan liikennettä varten. Vuodesta 1912 lähtien Papulassa sijaitsi Viipurin raitiovaunuliikenteen 1. linjan lähtöpysäkki.
Vuoden 1930 väestönlaskennassa Papulassa oli 3 847 asukasta, joista 3 470 oli suomenkielisiä, 242 ruotsinkielisiä ja 135 muunkielisiä.

Nykypäivä

2000-luvulla Papulaan on rakennettu muun muassa uusi 300 asunnon asuinalue, jonka urakoi suomalaisen SRV:n venäläinen tytäryhtiö.
Porter Robinson

Worlds (2014)

Robinson oli luovalla tauolla vuonna 2014, keskittyen uuden materiaalin ja "Worlds"-debyyttialbuminsa tekoon. Haastatteluissa Robinson on osoittanut tyytymättömyyttään elektronisen musiikin nykytilaan ja halusi näin tehdä levyn, joka edustaa tuoretta, mutta toisaalta vanhaa ja nostalgista elektronista musiikkia, jossa on vaikutteita esimerkiksi Synth popista. Robinson julkaisi levyn nimijulkistuksen ohella myös "Worlds Tourin", joka kiertää Amerikan ja Euroopan suurimmat maat. Kiertueella hänen ohellaan nähdään myös yhdysvaltalainen Giraffage ja norjalainen duo Lemaitre.
Boro Primorac

Ura pelaajana

Primorac aloitti pelaajauransa synnyinkaupunkinsa Mostarin ykkösseuran FK Veležin takalinjoilla vuonna 1972. Hänestä kehittyi seuran avainpelaajiin kuulunut toppari, joka nousi Veležin vuosinaan myös Jugoslavian maajoukkueeseen. Jugoslavian liigamestaruus Primoracilta jäi seurassaan saavuttamatta ja parhaimmillaan tuloksena oli mestaruushopeaa 1973 ja 1974. Lisäksi Primorac pelasi Velež Mostarin kanssa Mitropa Cupin loppuottelussa 1976 ja UEFA Cupin puolivälierissä 1974–1975.
Vuonna 1978 Primorac siirtyi HNK Hajduk Splitiin, jossa voitti ensimmäisellä kaudellaan kauan kiertäneen Jugoslavian mestaruuden. Toista kertaa mestaruutta ei tullut, vaikka Primorac uurasti Hajduk Splitin paidassa 283 liigaottelussa. Eurokentillä Hajduk Split eteni Primoracin aikana Mestarien liigan puolivälieriin kaudella 1979–1980.
Viiden Hajduk-kauden jälkeen Primorac siirtyi pelaamaan Ranskaan, jossa edusti LOSCia ja AS Cannesia, kunnes lopetti pelaajauransa vuonna 1990.
Maajoukkuetasolla Primorac edusti Jugoslaviaa 14 A-maaottelussa ja oli mukana maan olympiajoukkueessa 1980 Moskovassa. Jugoslavia sijoittui olympialaisten jalkapalloturnauksessa neljänneksi.

Ura valmentajana

Valmennusuransa Primorac aloitti AS Cannesin peräsimessä 1990 ja luotsasi seuran UEFA Cupin toiselle kierroksella kaudella 1991–1992. Kausi sujui kuitenkin muuten kehnosti, ja Primorac sai potkut tammikuussa 1992. Kaudella 1992–1993 hän toimi Valenciennesin päävalmentajana, muttei onnistunut pelastamaan seuraa putoamiselta pääsarjasta.
Vuonna 1994 hän toimi lyhyen aikaa Guinean maajoukkueen päävalmentajana, kunnes siirtyi Arsène Wengerin apulaisvalmentajaksi japanilaisseura Nagoya Grampusiin. Maaliskuussa 1997 hän seurasi Wengeriä Arsenaliin, jossa hänestä tuli seuran ykkösjoukkueen apuvalmentaja. Primorac työskenteli Wengerin valmennustiimissä 11 vuotta, kunnes jätti ranskalaisvalmentajan lähdettyä seuran kesällä 2018.

Muuta

Primorac on kielinero, joka puhuu sujuvasti yhdeksää kieltä (kroatia, makedonia, ranska, japani, englanti, saksa, espanja, portugali, italia).
Hänen poikansa Jure on myös jalkapalloilija.
Särö

Ylimenosärö

Ylimenosärö aiheutuu B- tai AB-luokan vuorovaihevahvistimen positiivisen ja negatiivisen puolijakson vaihdosta aiheutuvasta vahvistuksen epäjatkuvuudesta. Tämäntyyppinen särö oli ominaista varhaisille transistorivahvistimille.

Keskeismodulaatiosärö

Keskeismodulaatiosärö eli IM (engl. intermodulation distortion ) on signaaliin kuulumattomien taajuuksien syntyminen kahden tai useamman taajuuden sekoittuessa signaalitien epälineaarisessa vahvistimessa tai muussa komponentissa. Tämän seurauksena syntyy uusia taajuuksia, jotka ovat alkuperäisten signaalien harmonisten kerrannaisten lisäksi alkuperäisten signaalien summa- ja erotustaajuuksia.

Vaihesärö

Vaihesärö (engl. Phase distortion) on särön muoto, jota esiintyy enimmäkseen reaktiivisen komponentin, kuten kapasitiivisen reaktanssin tai induktiivisen reaktanssin seurauksena. Vaihesärössä kaikki tulosignaalin komponentit eivät ole vahvistettuja samassa vaiheessa, mikä saa aikaan sen, että kaikki lähtösignaalin osat eivät ole samassa vaiheessa

Transienttisärö

Transienttisärö eli TIM-särö (engl. Transient intermodulation distortion) on eräänlainen keskeismodulaatiosärön laji, jossa signaalissa oleva nopea muutos eli transientti aiheuttaa vahvistimen sisäisen ylikuormittumisen tai lievemmässä tapauksessa joutumisen epälineaariselle alueelle, jolloin muihin samanaikaisiin signaalikomponentteihin syntyy amplitudimodulaatiota. TIM-säröä mitataan suorakaideaallon ja siihen summatun siniaallon avulla. Mittauksessa säröä herättävät suorakaideaallon nousut ja laskut. 
TIM:lle (tai yleisemmin DIM:lle, Dynamic Intermodulation Distortion) herkkiä ovat vahvistimet, joiden lineaarisuus on toteutettu voimakkaalla negatiivisella takaisinkytkennällä. Transienttisärön teoria perustuu pääasiassa Tapio M. Köykän 1960-luvulla oivaltamaan ja tohtori Matti Otalan 1970-luvun alussa tieteellisesti mallintamaan tutkimukseen. Tutkimuksen vaikuttimena oli havainto siitä että säröttömämmät vahvistimet eivät soittaneet ääntä niin luonnollisesti kuin jotkin säröllisemmät.

Särön korjaus

Särön korjaus (engl. Correction of distortion) on mahdollista, kun systeemin lähtö on muotoa y(t) = F(x(t)) ja voidaan määritellä käänteisfunktio F⁻¹, jota voidaan käyttää systeemin tulon tai lähdön säröytymiseen. Korjaus ei ole mahdollista mikäli käänteisfunktiota ei ole olemassa - esimerkiksi jos siirtofunktiolla on pisteitä, joissa käänteisfunktio saa useita tulopisteitä yhdessä lähtöpisteessä. Tämä aiheuttaa informaation menetystä, jota ei voi korjata. Tällainen tilanne voi syntyä, kun vahvistin on ylikuormitettuna.
Skandaali tyttökoulussa

Arviot

Aikalaisarvioissa elokuvaan suhtauduttiin melko myönteisesti. Serp eli Seere Salminen saa kiitosta käsikirjoittajana Paula Talaskiveltä (Helsingin Sanomat). Esko Elstelä (Päivän Sanomat) huomauttaa, ettei ohjaaja Edvin Laine ole lajityypissä parhaimmillaan, eivätkä käsikirjoittajan ja ohjaajan näkemykset siten aina kohtaa.
Televisioesityksen yhteydessä eräs kriitikko antoi arviokseen: "herttainen viehättävä ajankuva 1800-luvun lopun suomalaisesta koulumaailmasta".