google/wiki40b huggingface dataset:
Brian’s

Brian's on jääkiekkoon keskittyvä maalivahdinvarustemerkki, joka valmistaa muun muassa räpylää, kilpeä, patjoja, ylävartalosuojia ja housuja. Brian's valmistaa varusteensa Kanadassa. Brian's:n tehdas sijaitsee Kingsvillen kaupungissa Ontariossa.

Historiaa

Brians on teki itseään tunnetuksi hienoilla kuvioinneilla varusteissaan, ennen kuin ne alkoivat yleistyä. Brian's:lle tuli uusi omistajatiimi vuonna 2004, kun mm omat työntekijät Reo Roy ja Ben Ward osti Brian's Custom Sports:n. Tämän johdosta Brian's teki paluuta markkinoille. Brian's:n loi uuden mallin DX2, joka on uuteen V-tyyliin perustuva malli. Myös custom-palvelut kokivat ison mullistuksen.

Brian's:n käyttäjät

Moni huippumaalivahti käyttää Brian's:in varusteita. Suomalaisista Petri Vehanen, Mika Noronen, Riku Helenius ja Ari Sulander käyttävät Brian's:n varusteita. Myös kanadalaiset Manny Legacé ja Ray Emery luottavat Brian's:n varusteisiin.

Brian's:n mallit

Brians toi markkinoille 2009 kaudelle uuden Zero G-linjan jonka tuotteiden ensimmäiset versiot tulivat suomeen marraskuussa 2008. Tämän mallin käyttäjiksi siirtyi useita NHL- ja muita ammattilaisia. Brian's:in 2008 mallit ovat Thief ja DX2. Vanhempia malleja ovat Demon ja Beast. Junioreille on myös oma 
DX4-linja.

Brian's:n custom-palvelut

Yksi osa-alue mikä tekee Brian's:sta suositun, ovat heidän custom-palvelunsa. Halutessaan käyttäjä voi "customoida" varusteitaan, eli niitä muokataan varusteet yksilöllisesti käyttäjän haluamalla tavalla. Esimerkiksi patjoihin voi saada pidemmän reisiosan, remmit voidaan sijoitella eri tavalla ja värit saa valita itse. Brian's tekee ehkä maailman hienoimmat kuvioinnit varusteisiinsa. Brians tuo kaudella 2011 Subzeron ja H serieksen markkinoille. Subzeron patjoja käyttävät esim. Chris Mason ja H seriestä
Jaroslav Halak
Saksan jalkapalloliitto

Saksan jalkapalloliitto (saks. Deutscher Fußball-Bund) perustettiin Leipzigissa 28. tammikuuta 1900. Nykyisin liittoon kuuluu 6,5 miljoonaa rekisteröityä pelaajaa. DFB liittyi FIFAn jäseneksi 1904 sekä UEFAn jäseneksi 1954. DFB valitsee Saksan maajoukkueen.
Vigilia

Vigilia on ortodoksisen kirkon ehtoo- ja aamupalveluksesta sekä ensimmäisestä hetkestä koostuva (yleensä iltaisin vietettävä) juhlapalvelus, joka edeltää sunnuntain tai kirkollisen juhlapäivän liturgiaa. Alkuaan jumalanpalvelussääntö edellytti liturgian toimitettavaksi tiettyinä päivinä illalla ehtoopalveluksen jälkeen. Suomessa vigilia toimitetaan yleensä slaavilaisen perinteen mukaisesti lauantai-iltaisin ja juhlapäivien aattoiltana ja se kestää 1-2 tuntia.
Vigilia voi myös tarkoittaa läntisessä kirkossa, erityisesti benediktiinisessä perinteessä, yöllistä rukoushetkeä, jota seurasi aamurukoushetki eli laudes.
Tunnetuimpia vigilia-palveluksen tekstien sävellyksiä on Sergei Rahmaninovin vigilia vuodelta 1915. Suomalaisista tunnetuin on Einojuhani Rautavaaran säveltämä Vigilia.
Joko-tai

Kappaleet

Sävellykset ja sanoitukset Kauko Röyhkä, paitsi A3-säv. Tommi Viksten.
Sovitukset Kauko Röyhkä & Narttu.
Yhteiskuntafilosofia (kirja)

Yhteiskuntafilosofia on Juha Räikän toimittama oppikirja yhteiskuntafilosofiasta. Artikkelikokoelman kirjoittajat ovat Elisa Aaltola, Marko Ahteensuu, Teppo Eskelinen, Kaisa Herne, Matti Häyry, Sanna Joronen, Eerik Lagerspetz, Arto Laitinen, Kati Mikkola, Sari Roman-Lagerspetz, Juha Räikkä, Maija Setälä, Tuija Takala, Mikko Wennberg, Petri Ylikoski ja Mikko Yrjönsuuri.
Henrik Perret

Henrik Perret [pe'reː] (s. 8. toukokuuta 1946) on suomalainen teologi ja rovasti, joka toimi 2006–2013 Suomen teologisen instituutin pääsihteerinä. Ennen kyseistä tehtäväänsä Perret on toiminut muun muassa kirkkoherrana Helsingissä sekä Medi-Helin puheenjohtajana 1993–1994 ja toiminnanjohtajana 1994–1996.
Vuonna 2006 Perret oli ehdolla Porvoon hiippakunnan piispanvaalissa ja pääsikin toiselle kierrokselle. Toisella kierroksella hän jäi kuitenkin toiseksi. Hänen ehdokkuutensa herätti keskustelua, sillä hänet tunnetaan naispappeuden tiukkana vastustajana. Hän sanoi ennen piispanvaalia muun muassa, ettei vihkisi naista papiksi.
Perret on Suomen teologisen instituutin tiedotuslehden Kulmakivi-lehden sekä Kristet perspektiv -lehden päätoimittaja.
Wallu Valpio

Media

Hän juonsi Yhden tähden Wallu -radio-ohjelmaa Radio Rockilla. Viimeinen lähetys oli maalisuussa 2013, jolloina vieraana oli Ismo Leikola. Tammikuussa 2014 Radio Rapu ilmoitti palkanneensa Valpion toimittajakseen.
Valpio oli mukana Uuden Musiikin Kilpailussa 2012 yhtenä kilpailun tuomareista.  Vuodesta 2018 Valpio on toiminut myös Elävän Musiikin Yhdistys ELMU ry:n varapuheenjohtajana. Valpio osallistui 2018 pöytäjääkiekon suomenmestaruuskilpailuihin. Valpio oli 2018 mukana Selviytyjät Suomi -ohjelman kuvauksissa ja ohjelma esitettiin televisiossa 2019 keväällä. Hän sijoittui kisassa kolmanneksi.

Politiikka

Eduskuntavaaleissa 2003 hän oli Liberaalien ehdokkaana. Kuntavaaleissa 2017 Valpio oli Helsingissä Vasemmistoliiton ehdokkaana ja sai 585 ääntä. Hän toimii Helsingin kaupunginvaltuuston varavaltuutettuna sekä kulttuuri- ja vapaa-aikalautakunnan varajäsenenä. Myös eduskuntavaaleissa 2019 Valpio oli Vasemmistoliiton ehdokkaana Helsingin vaalipiirissä ja sai 874 ääntä, mikä ei riittänyt läpipääsyyn.
Martta Kiivas

Martta Matilda Kiivas (8. tammikuuta 1894 Kaarina – 1. toukokuuta 1918 Lahti) oli kaarinalainen sekatyöntekijä ja Turun naiskaartin vara- tai apulaispäällikkö Suomen sisällissodassa.
Hän taisteli Turun naiskaartissa Lahden taistelussa, jossa hän jäi vangiksi. Hans Kalmin joukot ampuivat Kiivaan ja useimmat muut naiskomppanialaiset Hennalan vankileirillä.
Oiran

Oiran (花魁) oli japanilainen korkean luokan kurtisaani. Sana oiran koostuu kahdesta kanjista: 花 merkitsee kukkaa ja 魁 "muiden edellä". Oiran-traditio jatkuu osin nykypäivään saakka, sillä Kiotossa elää vielä naisia, jotka haluavat pitää perinnettä yllä, tosin ilman seksuaalista osaa työnkuvasta.
Oiran-kulttuuri alkoi Edo-kaudella (1600 — 1868). Tuolloin laadittiin lakeja, jotka eristivät bordellit erillisille alueilleen pois kaupunkien keskustoista. Suurimmissa kaupungeissa nämä alueet olivat Kioton Shimabara, Osakan Shimmachi ja Edon (nykyisin Tokio) Yoshiwara. Kurtisaanien kesken syntyperällä ei ollut väliä: hierarkia perustui täysin yksilöiden taitoihin, ulkonäköön ja saavutuksiin. Oiraneista tayūt (太夫 tai 大夫, tayū, "suuri aviomies") olivat korkea-arvoisimpia ja heidän katsottiin olevan sopivia jopa daimyōiden viihdyttäjiksi.
Oiran viihdytti asiakkaitaan tanssin, musiikin, runouden, kalligrafian ja älykkään keskustelun keinoin samaan tapaan kuin geisha — mutta oiran saattoi myös kutsua geishan viihdyttämään itseään ja vieraitaan.
Bathurstin 12 tunnin ajo 2017

Bathurstin 12 tunnin ajo 2017 oli moottoriurheilun kestävyyskilpailu, joka ajettiin 5. helmikuuta 2017 Mount Panorama Circuitin moottoriradalla Uudessa Etelä-Walesissa Australiassa.
Kilpailun voitti Maranello Motorsportin kuljettajakolmikko Toni Vilander, Jamie Whincup ja Craig Lowndes.
Höfuðborgarsvæðið

Höfuðborgarsvæðið (tunnetaan myös nimellä Stór-Reykjavíkursvæðið eli Suur-Reykjavíkin alue) on Reykjavíkin suurkaupunkialueen nimi. Se koostuu Reykjavíkista ja kuudesta ympäröivästä kaupungista ja kunnasta. Kaupunkialueen pinta-ala on 777 neliökilometriä ja väkiluku on noin 193 000 eli lähes 65 prosenttia Islannin väestöstä. Alue on kuitenkin suurkaupunkialueeksi hyvin harvaan asuttu, vain noin 250 asukasta neliökilometrillä. Kaupunkialue on Islannin tärkein väestökeskittymä niin väestöllisesti, taloudellisesti, poliittisesti kuin kulttuurillisestikin.
Timo Koivu

Timo Joel Koivu (6. helmikuuta 1918 Lammi – 21. tammikuuta 1985 Hattula) oli Mannerheim-ristin ritari numero 171. Komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 57:ssä toiminut Koivu nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 21. joulukuuta 1944. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä luutnantti. Sotien jälkeen Koivu työskenteli metsänhoitajana sekä Hämeen Metsätyönjohtajakoulun johtajana.
Suomen marsalkka

Suomen marsalkka on arvonimi, jonka eduskunta 4. kesäkuuta 1942 myönsi ylipäällikkö, sotamarsalkka  Gustaf Mannerheimille tämän 75-vuotissyntymäpäivänä. Esikuvana olivat muun muassa historialliset ja arvostetut Ranskan marsalkan ja Ruotsin marsalkan arvot, sekä Saksassa Hermann Göringille myönnetty valtakunnanmarsalkan arvo. Käytännön mukaan valtioon viittaava marsalkan arvonimi tai sotilasarvo on korkea-arvoisempi kuin sotamarsalkka tai kenraalisotamarsalkka.
Mannerheimille oli jo 1933 myönnetty sotamarsalkan arvonimi. Päätöksen vielä korkeamman arvonimen antamisesta teki Rangellin hallitus toukokuussa 1942. ”Loistavat sotilaalliset tekonne asettavat Teidät kunniapaikalle historiamme suurimpana sotilaana”, hallituksen luovuttamassa asiakirjassa todettiin. Siinä myös määrättiin Mannerheimin syntymäpäivä puolustusvoimain lippujuhlan päiväksi.
Arvonimeä ei ole myönnetty muille.
Musta Saara (laulu)

Musta Saara (myös Ei taivahassa kuolon vaaraa, ruots. Deruppe ingen död skall vara) on ruotsalaisen runoilijan, kirjailijan ja virsirunoilijan Lina Sandellin (1832–1903) kirjoittama lähetystyöaiheinen hengellinen laulu, joka on käännetty myös suomeksi. Suomessa laulua on pidetty yhtenä lähetystyöaatteen keskeisenä symbolina.
”Musta Saara” ilmestyi Ruotsissa ensimmäisen kerran vuonna 1865 kokoelmassa Missionssånger för barn. Suomessa se ilmestyi ensimmäisen kerran ruotsiksi kokoelmassa Sångbok för Söndagsskolan (1876) ja suomennoksena ensimmäisen kerran lehdessä Kristillinen kuvalehti lapsille vuonna 1882 ja sen jälkeen useissa pyhäkoulu- ja lastenlaulukirjoissa ja hengellisten laulujen kokoelmissa.

Toisintoja ja viittauksia

Vuonna 1888 suomalainen, Ambomaalla lähetystyössä ollut Ida Weikkolin julkaisi kirjasen Musta saara Owambosta. Siinä kirjoittaja muistelee kasvattilastaan lähetysasemalla Owambossa ja lainaa kirjan alkulehdillä laulun alkusäkeitä. Ruut Lemmetyisen mukaan kirja vastaa aatesisällöltään laulun synty-yhteyden aatemaailmaa.
Vuonna 1953 ”Mustan Saaran” rinnalle kokoelmassa Pyhäkoululauluja otettiin kirjailija Ensio Lehtosen samaan sävelmään kirjoittama uusi laulu ”Tää lähetyksen lasten piiri”: ”Ja mustat lapset Afrikassa on myöskin heidän mukanaan. On suuri ilo taivahassa, Kaikuu laulu kautta maan.”
Vuonna 1957 sai Suomen Kansallisteatterissa ensiesityksensä kirjailija Ensio Rislakin kirjoittama näytelmä Musta Saara, jossa lähetystyöhön kohdistettiin arvostelua. Näytelmän Saara kuolee yksin, kristitty on yhtä kuin heimonsa pettänyt ja kulttuuriperinteensä kadottanut.
Vuonna 1986 julkaisi Senegalissa lähetystyötä tehnyt Kaija Löytty ”Uuden laulun mustasta Saarasta”, jossa kehotetaan kehitysyhteistyön hengessä yhteiseen taisteluun paremman huomisen puolesta: ”Siis nouse, Saara, tehdään piiri, tuo veljesikin juhlimaan: Nyt pystytetään ilon viiri ja tuli syttyy uudestaan”. Olli Löytyn mukaan kyseessä on lähetystyön eurosentrisyyteen kohdistuva vastakirjoitus, joka edustaa jo jälkikolonialistista ajattelua samalla kun laulu myös kunnioittaa menneitä sukupolvia.

Saara Afrikassa

Nykyään nimi Saara suomalaisessa kirjoitusasussaan on suomalaisten lähetystyöntekijöiden vaikutuksesta yhdessä muiden suomalaisten etunimien, kuten Erkki, ohella Namibiassa yleinen. Vuonna 2015 Namibian pääministerinä toimi Saara Kuugongelwa.
Simon Scarrow

Simon Scarrow (3. lokakuuta 1962 Nigeria) on brittiläinen historiallisten romaanien kirjoittaja. Scarrow on syntynyt Nigeriassa ja asuu nykyisin Norfolkissa. Hän on kirjoittanut sarjan romaaneja Rooman valtakunnan legioonien elämästä. Ensimmäinen osa, Rooman kotkan alla (Under the Eagle, 2000) ilmestyi suomeksi 2004 Jalavan kustantamana.
Agneta Enckell

Agneta Birgitta Enckell (s. 26. joulukuuta 1957 Helsinki) on suomenruotsalainen runoilija. Koulutukseltaan hän on humanististen tieteiden kandidaatti.
Agneta Enckellin esikoisteos oli runokokoelma Förvandlingar mot morgonen vuonna 1983. Sitä seurasivat kokoelmat Rum: Berättelser vuonna 1987 ja Falla (Eurydike) vuonna 1991; viimeksi mainittu teos oli Finlandia-palkintoehdokkaana. Enckell käsittelee teoksissaan miehisen ja naisellisen kielen suhdetta sekä puhumisen ja vaikenemisen vastakohtaisuutta.
Vuonna 1993 Enckell sai Ruotsin Akatemian myöntämän Lydia ja Herman Erikssonin stipendin ja vuonna 2011 Gerard Bonnierin runouspalkinnon. Svenska Litteratursällskapet on palkinnut hänet vuosina 1988, 1992 ja 2006. Hän on myös ollut ehdolla Yleisradion Tanssiva karhu -palkinnon saajaksi 1999, 2006 ja 2011. Hänen runojaan on käännetty muun muassa suomeksi ja unkariksi.
Agneta Enckellin isä on Mikael Enckell ja veli Henrik Enckell. Hänen puolisonsa on säveltäjä Patrick Kosk.
A. W. Rancken

Arne Wilhelm Rancken (28. kesäkuuta 1880 Pirkkala – 17. elokuuta 1954) oli suomalainen arkkitehti, historioitsija ja heraldikko.
Ranckenin vanhemmat olivat ylikielenkääntäjä, kapteeni Wilhelm Rancken ja Gerda Brakel. Hän valmistui arkkitehdiksi 1905 ja toimi Arabian tehtaan arkkitehtina 1906–1908 sekä vuodesta 1908 alkaen Taideteollisen keskuskoulun kaavapiirustuksen opettajana ja piirustuksenopettajana eri kouluissa. Rancken oli Helsingin kaupunginmuseon hoitajana 1920–1949, Suomen taideteollisen yhdistyksen museon intendenttinä 1921–1928 ja rahastonhoitajana 1922–1942 sekä muinaistieteen toimikunnan arkkitehtina 1922–1947.
Rancken oli Arkitektgilletin varapuheenjohtaja 1927–1928 sekä puheenjohtaja 1929–1931 ja 1939–1941. Hän toimi Tekniska föreningen i Finlandin varapuheenjohtajana 1933–1935, taideteollisen museon johtokunnan puheenjohtajana 1935–1946 ja Ehrensvärd-seuran varapuheenjohtajana 1942–1947.
Rancken on kirjoittanut Helsingin historiasta ja suomalaisista vaakunoista. Hänen lahjoittamansa Axel ja Mina Federleyn muotokuvat ovat Helsingin kaupunginmuseon kokoelmissa.
Nicco Montaño

Tausta

Montaño varttui navajo-intiaanien reservaatissa Arizonassa. Hänen äitinsä on puoliksi navajo ja puoliksi chickasaw. Montaño aloitti vapaaottelun vuonna 2013 harrastettuaan sitä ennen brasilialaista jujutsua. Hänen isänsä, vuonna 2006 kuollut Frankie Montaño, otteli nyrkkeilyammattilaisena 1970- ja 1980-luvuilla ja toimi myöhemmin nyrkkeilyvalmentajana ja -promoottorina.

Vapaaottelu-ura

Montaño otteli amatöörinä viisi ottelua, voittaen ne kaikki. Hän kohtasi ensimmäisessä ammattilaisottelussaan marraskuussa 2015 Stacey Sigalan King of the Cagen (KOTC) tapahtumassa. Montaño voitti ottelun teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä. Ottelu käytiin kääpiösarjassa (engl. bantamweight), kuten myös hänen seuraava ottelunsa helmikuussa 2016. Hän hävisi Pam Sorensonille tuomariston hajaäänin.
Sorenson-ottelun jälkeen Montaño siirtyi alempaan painoluokkaan, kärpässarjaan. Hän voitti elokuussa 2016 Shana Dobsonin tuomariston yksimielisellä päätöksellä ja saman vuoden lokakuussa Jamie Milanowskin teknisellä tyrmäyksellä. Jälkimmäisen voiton myötä Montañosta tuli KOTC:n naisten kärpässarjan mestari. Tammikuussa 2017 hän palasi kääpiösarjaan otellakseen HD MMA:n mestaruudesta Julia Avilaa vastaan. Montaño hävisi ottelun tuomariston yksimielisellä päätöksellä.
Elokuussa 2017 Montañon julkistettiin olevan kilpailijana Ultimate Fighter -ohjelman 26. tuotantokaudella (The Ultimate Fighter: A New World Champion). Kaudella haettiin ensimmäistä mestaria UFC:n uuteen naisten painoluokkaan, kärpässarjaan. Montaño oli sijoitettu turnauskaaviossa neljänneksitoista kuudestatoista ottelijasta ja hän kohtasi ensimmäisellä kierroksella kolmanneksi sijoitetun Lauren Murphyn. Montaño voitti ottelun tuomariston yksimielisellä päätöksellä. Hän voitti yksimielisillä päätöksillä myös puolivälieräottelun Montana Stewartia vastaan sekä välieräottelun Barb Honchakia vastaan. Näitä kolmea ottelua ei oteta huomioon Montañon ammattilaisuran virallisissa tilastoissa, vaan ne lasketaan näytösotteluiksi.
Montaño teki virallisen UFC-debyyttinsä 1. joulukuuta 2017 Ultimate Fighter -kauden finaalitapahtumassa Las Vegasissa. Hänen vastustajanaan piti alun perin olla Sijara Eubanks, mutta Eubanksin jouduttua päivää ennen ottelua sairaalahoitoon painonpudotuksen aiheuttaman munuaisten vajaatoiminnan vuoksi, hänen tilalleen mestaruusotteluun nostettiin Roxanne Modafferi. Montaño voitti Modafferin tuomariston yksimielisellä päätöksellä (lukemin 50–45, 49–46, 49–46) ja hänestä tuli näin UFC:n ensimmäinen naisten kärpässarjan mestari.
Salama (albumi)

Vastaanotto

Levy sai ristiriitaisen vastaanoton. Rumban arviossa albumia puhutellaan suorana jatkumonta edellisille albumeille Sodankylälle ja Ukkoselle. Sävellykset saivat kehuja tasavahvuudesta, toisaalta sanoitukset saivat ristiriitaisen vastaanoton. Soundin Antti Luukkanen antoi albumille kaksi tähteä viidestä, sanoen sen olevan ”harmaata selluloosaa Maj Karmalle ominaisista elementeistä", toisaalta kappale ”Satiinisydän” sai tunnustusta.
Budapestin raitioliikenne

Historia

Budapestin hevosraitiotie käynnistyi vuonna 1866, jolloin linjastoon kuului kaksi linjaa: toinen Zugligetissa ja toinen Óbudassa. Linjat tyydyttivät kasvavan kaupungin joukkoliikenteen tarpeet ja ne nähtiinkin nykyaikaisina liikennöintivälineinä.
Vuonna 1872 Buda, Pest ja Óbuda yhdistettiin Budapestin kaupungiksi. Kasvavan kaupungin tarpeita tyydytettiin laajentamalla hevosraitiotieverkkoa ja vuonna 1885 verkosto oli jo laajentunut viiteentoista linjaan. Tämä ei kuitenkaan riittänyt kasvavaan kaupunkiin, eikä BKVT:n ylläpitämä monopoli hevosraitioteillä vienyt kehitystä eteenpäin.
Tämän myötä kaupunkiin rakennettiin vuonna 1887 sähköraitiotie, jonka kilometrin pituisella testiradalla ajettiin ensimmäistä kertaa lokakuussa 1887. Vuotta myöhemmin perustettiin linjoja operoiva BVV (Budapesti Városi Vasút) ja ensimmäinen tavallinen linja aloitti toimintansa Egyetemin aukion ja Köztemetőn välillä. Verkostoa laajennettiin myös heti avausvuoden jälkeen.
1900-luvun alussa kaupungissa toimi peräti seitsemän raitiotieyhtiötä. Ensimmäisen maailmansodan lopulla kaupungissa olikin parhaimmillaan lähes 1100 raitiotieajoneuvoa. Esimerkiksi vuonna 1918 raitiotie kuljetti 382 miljoonaa matkustajaa.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen liikennöintiä yhtenäistettiin ja kalustoa modernisoitiin. Toisen maailmansodan jälkeen raitiotieyhtiöiden epäyhtenäisyys nousi kuitenkin jälleen pinnalle. Lisäksi vuoden 1956 kansannousu aiheutti ongelmia: suurin osa raitioteiden sähköjohdoista tuhottiin ja yli sata vaunua tuhottiin. Tämän jälkeen Budapestin kaupunki perusti neljän muun raitiotieyhtiön kanssa BKV:n, joka ylläpitää nykyisinkin Budapestin julkista liikennettä.
1970-luvulla julkisen liikenteen tukeminen kuului maassa vallinneeseen liikennepolitiikkaan. 1990-luvun alussa järjestelmänvaihdoksen myötä BKV:n kaikki omaisuus siirrettiin Budapestin kaupungin omistukseen.
Sirnihtan keramiikka

Sirnihtan keramiikka on Suomen varhaismetallikauteen ja rautakauteen liittyvä lähinnä etelä-itäsuomalainen keramiikanvalmistuksen tyylisuunta, joka luetaan kuuluvaksi Säräisniemen keramiikkaan 2 (Sär-2). Sitä käytettiin ajanjaksolla 600 eaa.–300 jaa., mikä on samanaikainen Kjelmøyn- ja Luukonsaaren keramiikan kanssa, jotka syntyivät Anttilan keramiikan jälkeen.

Piirteitä

Astiat ovat tasapohjaisia ja suoraseinämäisiä niin, että suuaukon reunoja on taivutettu hieman ulospäin. Astiat levitettiin tai taputeltiin valmistusvaiheessa veistetyn puumuotin päälle. Kun astia poltettiin nuotiolla tai uunissa, paloin muotti samalla kertaa. Savimassan valmistuksessa siihen sekoitettiin runsaasti kuiduiksi hakattua asbestimineraalia. Asbestikuidut toimivat savimassassa sideaineena, jonka vuoksi astian seinämistä voitiin tehdä hyvin ohuita. Astiasta koristeltiin pääasiassa vain sen yläreunaa. Siihen piirrettiin vaakasuoria viivoja astian ympäri painaen viivojen väliin esimerkiksi kampaleimoilla koristekuvioita. Viivoista vedettiin alaspäin lyhyitä viivoja hapsuiksi. Pelkistettyjäkin astioita tehtiin niin, että koristeluna oli vain vaakasuorat viivat. Myös astian kyljen alaosissa saattoi olla koristelua. Tasapohjaisen astian tasaiseen pohjaan tehtiin usein säteittäitä koristekuvioita.

Levintä

Sirnihtan keramiikan levintäalueen painopiste sijaitsee Savossa. Savon ulkopuolella löytyy myös kohteita, jotka kattavat laajan alueen itäsuomalaisen alueen Kainuusta maan eteläosiin. Löytöpaikkoja on kuitenkin niin vähän, että keramiikan leviämisalueen laajuuteen tulee mahdollisesti vielä muutoksia.

Tutkimuksia

Sitä on tutkittu hyvin vähän, sillä löytöjäkin on vähän. Christian Carpelan (1965) erotti Säräisniemen keramiikasta 2 neljä alaryhmää, joista Sirnihtan ryhmä muodosti oman ryhmänsä. Siitä ovat kirjoittaneet Carpelanin lisäksi vain Mika Lavento (1992, 1996).
Lentosukka

Lentosukat ovat elastisia tukisukkia, joita käytetään ehkäisemään veritulppien muodostumista jaloissa pitkäaikaisen istumisen aikana, kuten lento-, auto-, bussi- ja junamatkoilla. Tutkimukset osoittavat, että veritulppariskiä voidaan vähentää jopa 90 %, edellyttäen, että sukan laatuvaatimukset täyttyvät. Tutkimuksissa käytetyt lentosukat ovat lääkinnällisiä ensimmäisen kompressioluokan tukisukkia, joissa paine nilkassa on 18-20 mmHg ja vähenee asteittain polvea kohti.
Lentosukkia myydään nykyään laajalti. Suuri osa lentosukkina myytävistä sukista ei kuitenkaan täytä lääkinnällisen tukisukan painevaatimuksia.
Burt Kennedy

Burt Kennedy (3. syyskuuta 1922 – 15. helmikuuta 2001) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, joka tuli tunnetuksi lähinnä työstään länkkäreissä. 
Kennedy aloitti uransa käsikirjoittajana. Tältä varhaiselta kaudelta on muun muassa elokuva Seitsemän miestä jäljellä (1956). 1960-luvulta hän oli ensisijaisesti ohjaaja ja teki muiden muassa elokuvat Kultaa El Pasoon (1967) ja Alamo (1985). 
Kennedy kuoli 15. helmikuuta 2001 syöpään 78-vuotiaana Kaliforniassa.
Hamburger Flugzeugbau

Hamburger Flugzeugbau GmbH (lyhenne HFB) perustettiin kesäkuussa 1933  telakkayhtiö  Blohm & Vossin tytäryhtiöksi. Nimensä mukaan se toimi Hampurissa. Yhtiö lopetti toimintansa itsenäisenä yhtönä vuonna 1937 sulautuen konserniin nimikkeellä Blohm & Voss, Abteilung Flugzeugbau.

Historia

Versailles’n rauhansopimuksen kieltäessä lentokoneenrakennuksen Saksalta ensimmäisen maailmansodan jälkeen, saksalaiset sotateollisuusyhtiöt etsivät keinoja kiertää kieltoa. Henschel pyrki saamaan telakkayhtiö Blohm & Vossin mukaan lentokonetehtaan perustamiseen. Täten syntyi Hamburger Flugzeugbau GmbH. 
Sen ensimmäinen lentokone oli kaksitaso, Ha 135. Sen suunnittelivat Reinhold Mewes  ja Viktor Maugsch, joka tuli hetkeksi yhtiöön Heinkelilta ja siirtyi pian Fieselerille. Yksipaikkainen koulukone Ha 136 oli tehtaan uuden pääsuunnittelijan Richard Vogtin käsialaa. Hän siirtyi yhtiöön Dornierilta ja oli työskennellyt myös Japanissa Kawasaki Heavy Industriesin lentokonetehtaalla. Seuraava kone oli Ha 137, joka hävisi tarjouskilvassa Fieselerin Fi 98:lle.
Yritys päätyi vuonna 1969 Messerschmitt-Bölkow-Blohmille.
Jarkko Tuikka

Jarkko Tuikka (s. 5. helmikuuta 1988) on suomalainen pesäpalloilija, joka pelasi Sotkamon Jymyssä. 
Tuikka teki vuonna 2009 yksivuotisen sopimuksen Jymyn kanssa kaudelle 2010. Tuikka voittanut peliurallaan yhden mestaruuden (2011), kaksi hopeista SM-mitalia sekä yhden pronssin. Tuikka on pelannut suomensarjaa Manse PP:ssä kausilla 2012 ja 2013 sekä ykköspesistä Manse PP:ssä kautena 2014.
Sirkkalehti

Sirkkalehti on siemenkasveilla ensimmäinen lehti tai lehtiryhmä, joka syntyy itäneestä taimesta. Sirkkalehtien määrä jakaa koppisiemeniset kahteen luokkaan: yksisirkkaisille kehittyy yksi sirkkalehti ja kaksisirkkaisille kaksi. Paljassiemenisillä kasveilla voi olla 2–24 sirkkalehteä. Sirkkalehdet kehittyvät siemenen sisällä kasvin alkiossa. Ne sisältävät siemeneen varastoidun ravinnon tai niillä on siihen pääsy; kun siemen itää, alkavat sirkkalehdet käyttää ravintoa ja muuttuvat tavallisesti yhteyttäviksi. Sirkkalehdet saattavat lakastua muutaman päivän kuluttua kasvin itämisestä ensimmäisten varsinaisten lehtien ilmestyessä tai kestää jopa vuoden. Niiden ulkonäkö poikkeaa usein selvästi kasvin muista lehdistä; muodoltaan ne ovat usein pyöristyneitä ja yksinkertaisia.
Käräjätuomari

Nimittäminen

Käräjätuomarit, kuten muutkin vakinaiset tuomarit, nimittää tasavallan presidentti. Nimitys valmistellaan tuomarinvalintalautakunnassa.