google/wiki40b huggingface dataset:
White Material

Juoni

Ranskalaissyntyinen Maria Vial (Isabelle Huppert) viljelee kahvia plantaasillaan yhdessä entisen miehensä Andrén (Christopher Lambert), poikansa Manuelin (Nicolas Duvauchelle) ja Andrén isän Henrin (Michel Subor) kanssa nimeämättömässä ranskankielisessä afrikkalaisessa maassa. Verinen vallankaappaus ja sisällissota kiristyvät alueella, jossa korruptoituneen hallituksen joukot ja kapinallisten lapsiarmeija taistelevat keskenään aivan plantaasin porteilla. Maria menettää pelokkaat työntekijänsä, mihin on syynä lähituntumaan edenneet väkivaltaiset poliittiset levottomuudet. Itsepäinen ja uhmakas Maria ei suostu jättämään plantaasiaan, joten hän rekrytoi uusia työntekijöitä sadonkorjuuseen. Välit kiristyvät sekä perheen sisällä että suhteessa paikalliseen yhteisöön. Maria vaarantaa perheensä turvallisuuden auttaessaan kapinallisten joukkojen johtajaa, ”Nyrkkeilijää” (Isaach de Bankolé).

Tuotanto

White Material kuvattiin Kamerunissa 6,3 miljoonan euron budjetilla. Elokuvan tuotantoyhtiönä oli Why Not Productions, jota oli tukemassa Wild Bunch, France 3 Cinéma ja Les Films Terre Africaine. Elokuvan virallinen traileri julkaistiin 10. helmikuuta 2010.

Julkaisu ja vastaanotto

White Material sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla Italiassa 6. syyskuuta 2009. Elokuva sai teatteriensi-iltansa Ranskassa 24. maaliskuuta 2010, oli Wild Bunch Distributionin teatterilevittämä ja keräsi teatterikierroksensa aikana 147 295 katsojaa. Elokuvan Kamerunin ensi-ilta oli Écrans noirsin elokuvajuhlilla Yaoundéssa kesällä 2010. Elokuva on kiertänyt useita elokuvajuhlia ympäri maailman, kuten Toronton ja Karlovy Varyn elokuvajuhlat. White Material ei saanut Suomessa teatteriensi-iltaa, mutta se esitettiin Rakkautta ja anarkiaa -elokuvajuhlilla Helsingissä 15. syyskuuta 2011. Elokuvan Suomen televisioensi-ilta oli Yle Teema -kanavalla 16. lokakuuta 2013.
White Material näyttelijöineen on saanut elokuvakriitikoilta ylistävän vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 88% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 7,3/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 81 arviointiin. 11 058 käyttäjästä 64% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,2/5 keskiarvolla. Metacritic-sivuston mukaan 26 arvostelun perusteella elokuva on saanut 81 pistettä sadasta mahdollisesta. Metacriticin 24 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,4/10. Internet Movie Databasen 4 998 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 7,0/10. Roger Ebert antoi elokuvalle kolme ja puoli tähteä neljästä. Vuonna 2017 The New York Timesin kriitikot arvioivat White Materialin tämän vuosisadan 25 parhaan elokuvan joukkoon.
White Material julkaistiin Ranskassa DVD:lle 28. syyskuuta 2010. Elokuva julkaistiin Yhdysvalloissa niin DVD:lle kuin blu-rayllekin 12. huhtikuuta 2011.
Valkjärvi (Hämeenlinna, Evo, pohjoinen)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,1 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 155,5 metriä mpy.
Veikko Tikkanen

Veikko Johannes Tikkanen (2. toukokuuta 1949 Pyhäjärvi – 10. elokuuta 2019 Kuhmo) oli suomalainen kunnallismies, joka toimi Kuhmon kaupunginjohtajana sekä useaan otteeseen Pyhäjärven vs. kaupunginjohtajana.
Veikko Tikkanen syntyi Petter Johannes ja Hilda Tikkasen perheeseen. Hänen puolisonsa on Helvi Annikki Pelttari. Tikkanen tuli ylioppilaaksi 1968. Valtiotieteen lisensiaatin tutkinnon hän suoritti Turun yliopistossa 1968. Tikkanen toimi Pyhännän kunnanjohtajana 1973–1978, Turun yliopiston assistentti hän oli 1976–1978. Puumalan kunnanjohtajana Tikkanen työskenteli 1978–1984, valtioneuvoston asuntoneuvoston pääsihteerinä 1981–1983 ja Kuhmon kaupunginjohtajana vuodesta 1984. Tässä tehtävässä häntä seurasi Markku Kauppinen vuonna 1998. Pyhäjärven vs. kaupunginjohtajan tehtävien jälkeen Tikkanen haki takaisin Kuhmon kaupunginjohtajaksi, mutta häntä ei kutsuttu virkamiehen kelpoisuusiän ylittäneenä haastatteluun, tehtävään valittiin Tytti Määttä.
Antologia

Antologia (< kreik. ἀνθολογία, anthologia, 'kukkakokoelma', 'kukkakimppu' tai 'kukkaseppele') on teos, johon on koottu eri tekijöiden teoksia, alun perin runoja. Tietyn kirjallisuuden lajin piirissä, esimerkiksi science fictionissa, antologiaksi sanotaan kokoelmaa, johon on koottu julkaistavaksi novelleja tai pienoisromaaneja.
Aikoinaan antologiaan pääsy oikeassa seurassa oli runoilijoiden piirissä tavoiteltua, sillä se nosti mainetta.
Seborga

Historia

Antiikin aikana paikkakunta tunnettiin ensin nimellä Castrum Sepulcri, sitten nimellä Sepulcri Bugrum, jonka jälkeen nimellä Serporca. Lopulta nimeksi tuli nykyinen Seborga. Vuonna 954 alkoi itsenäisen Seborgan historia, kun paikalliset munkit valitsivat vaaleilla itselleen apotin. Apotista tuli samalla lisäksi Seborgan ruhtinas. Eräiden historioitsijoiden mukaan Seborga on maailman ensimmäinen perustuslaillinen monarkia.
Vuonna 1729 Seborgan itsenäisyys päättyi, kun se myytiin Sardinian kuninkaalle. Virallisesti tätä kauppaa ei koskaan rekisteröity ja näin ollen kauppa ei ollut lainvoimainen. Nykyisin Seborgan asukkaat vaativat itsenäisyyttä vetoamalla tähän virkamiehen tekemään virheeseen. Seborgaa ei myöskään mainittu vuonna 1861 tehdyssä Italian yhtenäisyyssopimuksessa eikä vuonna 1946 tehdyssä tasavallan itsenäisyysjulistuksessa. On myös väitetty, että Italian diktaattori Benito Mussolini kirjoitti, että Seborga ei ole todellakaan osa Italiaa.
Seborgassa on käytössä oma rahayksikkö, luigino. Luiginot ovat keräilijöiden suuresti haluamia, ja niitä onkin mahdollista ostaa Seborgasta. Nykyisin yhden luiginon arvo on kuusi Yhdysvaltain dollaria. Seborgassa myydään myös Seborgan passeja ja kansalaisuuksia. Lisäksi ruhtinaskunta on julkaissut omia postimerkkejä.

Liikenne

Seborgasta on matkaa Ranskan puolella sijaitsevaan Nizzaan 45 kilometriä, jossa sijaitsevalle lentoasemalle liikennöi 45 eri lentoyhtiötä. Monacosta on matkaa kuntaan 30 kilometriä.
Ligurian rannikolla sijaitsevaan Bordigheran kaupunkiin lähtee kuudesti päivässä linja-auto. Seborgasta linja-autot lähtevät Piazza Martiri Patrioti -aukiolta ja Bordigherassa päätepysäkki on rautatieasema.
Juliette Gruber

Juliette Gruber (s. 1965 Yhdysvallat) on brittiläinen näyttelijä, joka on näytellyt englantilaisessa televisiosarjan Sydämen asialla Jo Weston-Rowania vuosina 1995–1998. Hänen roolihahmonsa Jo Weston-Rowan poistui sarjasta samaan aikaan Nick Rowanin ja Katie Rowanin kanssa kun he muuttivat kaikki yhdessä Kanadaan vuonna 1998.
Vilkku Joukahainen

Elämä ja ura

Joukahaisen vanhemmat olivat talollinen Kalle Kustaa Seppä (Jouhikainen) ja Helena Heikintytär Ståhlberg joka oli kotoisin Vehkalahden Reitkallin Pässilän rusthollista. Hänen äitinsä oli jäänyt alaikäisten lapsien kanssa leskeksi ensimmäisestä aviomiehestään, Vehkalahden Husulan kylän Jaakkolan kantatilalla tilanosaa viljelleestä perintötilallinen Jooseppi Heikinpoika Jouhikaisesta, ja meni parin vuoden kuluttua naimisiin uudestaan sukunimettömän renki Kalle Kustaan kanssa, joka oli kotoisin Liikkalan sepän talon palkollisväestä, ja josta näin tuli Husulan Jouhikaisen tilan puusniekka. Jälkimmäisestä avioliitosta syntyi tähän uusperheeseen poika Vilkku (Vilhelm). Koska Vilkulle ei ollut luvassa viljelystilan osuutta (maanomistuksen oli tarkoitus periytyä äidin ensimmäisen aviomiehen eloonjääneelle tyttärelle), Vilkku laitettiin opintielle hankkimaan itselleen oma ammatti ja toimeentulo. Hän kävi kansakoulun ja kansanopiston ja valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista 1902. Hän toimi Keski-Savon kansanopiston vt. johtajana 1902–1903 sekä 1905 ja kansakoulunopettajana Tuusulassa 1904 ja Haminassa 1904–1919.
Kansallisromanttisessa hengessä Vilkku käänteli kotitilansa nimestä (Jouhikainen, Joukainen) itselleen kalevalaiselta kuulostavan sukunimen Joukahainen. Oikeasti hän ei ollut Virolahden Joukaisten (Jouhikaisten) biologisia jälkeläisiä.
Joukahainen oli Koitar-lehden päätoimittajana Haminassa 1904–1905, Kansakoulun lehden toimittajana 1909–1919, Maakansan toimittajana 1913–1914, Maaseutu-lehden päätoimittaja 1916–1920, Maan äänen toimittajana 1919–1920, Turunmaa-lehden päätoimittajana 1923–1924 ja Suomen talonpoika -lehden päätoimittajana 1924–1925. Joukahainen toimi myös maanviljelijänä Vehkalahdella ja oli viimeksi Suomen Maatalous-Osake-Pankin Haminan konttorin johtaja 1926–1929.
Maalaisliiton kansanedustajana Joukahainen oli vuosina 1917–1923 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli sosiaaliministerinä Rafael Erichin ja J. H. Vennolan hallituksissa 1920–1922 ja myöhemmin Antti Tulenheimon hallituksessa 1925. Sisäasiainministerinä Joukahainen toimi Kyösti Kallion hallituksessa 1922–1924.
Joukahainen kirjoitti myös runoja ja näistä tunnetuin on joululaulu On hanget korkeat, nietokset, joka julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1901 Joulupukki-lehdessä.
Charles Correll

Charles James Correll (2. helmikuuta 1890 Peoria, Illinois. Yhdysvallat – 26. syyskuuta 1972 Chicago, Illinois) oli yhdysvaltalainen radionäyttelijä. Radiosarjassa Amos ’n’ Andy (1928–1960) Correll esitti toista päähenkilöä Andy Brownia. Hänen poikansa Charles Correll Jr. (1944–2004) oli Emmy-palkittu kuvaaja ja ohjaaja.
Charles Correllilla on tähti Hollywood Walk of Famella. Lisäksi hän on päässyt sekä Radio Hall of Fameen (1988), että NAB Hall of Fameen (1977).
Heaven (albumi)

Taustaa

Albumin kappaleiden genret vaihtelevat popista, soulista, ja bluesista R&B:hen. Syco Musicin omistaja Simon Cowell ja RCA Recordsin johto olivat jo löytäneet Fergusonille kappaleita äänitettäväksi, mutta artisti kieltäytyi niistä, koska halusi tehdä itse musiikkia. Artisti osallistui itse jokaisen kappaleen tekemiseen, jotta "voisi tuntea yhteyttä niihin". Nimi Heaven (taivas) tulee Fergusonin mukaan siitä, kun albumia äänittäessä hän oli "kuin taivaassa". Albumia äänitettiin 11 kuukautta. Ferguson sai inspiraatiota musiikilleen Aretha Franklinin tuotannosta. Hänen mukaansa Franklin on "soulin kuningatar".

Vastaanotto

Heaven sai musiikkikriitikoilta erittäin hyvää palautetta. The Daily Telegraph antoi albumille täydet viisi tähteä. "Albumilla ei ole mitään mistä en pitäisi", kriitikko kirjoitti. Myös Digital Spy antoi albumille viisi tähteä kirjoittaen: "Kaiken kaikkiaan, Heaven on upea debyytti, joka on kaukana mistään rajoja rikkovasta mutta pysyy alueella, jonka osaa parhaiten." The Independentin Andy Gill kirjoitti: "Todennäköisyyslakien mukaan kykyjenetsintäohjelman kuuluu tuottaa vähintään yksi aito lahjakkuus joka kymmenes vuosi, ja Rebecca Ferguson on epäilemättä se."
The Independent ja New York Daily News vertasivat Fergusonia Adeleen.
Löyttynen (Hämeenlinna)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria ja se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvi sijaitsee Viialan Vaimaroiselta Valajärven eteläpuolelle Väihikkälään kulkevan harjujakson jäätikköjokimuodostumassa. Harjujakso muuttuu pohjoisessa itä-länsi-suuntaisesta pohjois-etelä-suuntaiseksi, ja lampi sijaitsee tämän taittokohdan lounaiskainalossa. Lampi saattaa olla umpeen soistuva suppa . Sen rantaviivan pituus on 400 metriä ja sen rannat ovat alavaa suomaata. Lammella on kaksi mökkiä, joille tulee tie Ahoisten kylästä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Kaartjoen alaosan alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 108,1 metriä mpy. Lampeen ei tule suolta ojia, mutta sille on kaivettu laskuoja Mustalammiin.
Volkswagen K70

Yleistä

Auto on alun perin NSU:n kehittämä, mutta vuoden 1969 yrityskauppojen jälkeen Volkswagen lykkäsi mallin julkistusta ja teki enimmäkseen näkymättömiä muutoksia mm. taka-akselistoon ennen julkaisua vuonna 1970 VW:n nimellä. Malleja oli neljä: K70, K70S, K70L ja K70LS. Autoja valmistettiin reilut 211 000 kappaletta.

Myynti Suomessa

Volkswagen K70 esiteltiin Suomessa tarmokkaan mainoskampanjan avulla loppukesällä 1970. Maahantuoja, Wihuri-yhtymän Volkswagen-osasto suositteli autoa etenkin "miehille, jotka osaavat ajaa". Mainostekstien mukaan K70 oli kaikkea sitä, mitä perinteinen Kupla ei ollut. Teknisesti K70:lla ei ollutkaan mitään yhteistä siihenastisten Volkswagenin mallien kanssa. Autolehtien koeajajat kehuivat K70:n ajo-ominaisuuksia, suorituskykyä, muotoilua ja sisätiloja ja ennustivat auton herättävän suurta mielenkiintoa jo pelkästään sen ansiosta, että se poikkesi täysin totutuista Volkswageneista.  
Volkswagen K70 oli Suomessa kallis auto. Vuonna 1971 se maksoi 27 390 markkaa (vuoden 2005 rahassa 30 978 euroa), kun Volkswagen Kuplan 1200 cm³:n moottorilla varustetun perusmallin hinta oli 11 260 markkaa (12 735 €). Esimerkiksi K70:ta suurempaan kokoluokkaan kuulunut Toyota Crown maksoi 16 150 markkaa (18 265 €). K70:n lähimpiä saksalaisia perheautoluokan kilpailijoita olivat Ford Taunus ja Opel Rekord, joista edellisen hinta oli 15 270 markkaa (17 270 €) ja jälkimmäisen 17 990 markkaa (20 346 €). Volkswagen K70-autoja myytiin Suomessa vuosina 1970–1975 vain vajaat 900 kappaletta, kun Kupla-mallin eri versioita rekisteröitiin samoina vuosina liki 33 000 autoa.

Tekniikka

Moottori vaihdelaatikkoineen on keulassa pitkittäin 32 astetta oikealla kallistettuna. Etujarrujen kiinnitys vetopyörästön kylkeen oli aikanaan ja on edelleen epätavanomainen, vaikkakin vastaavia jousittamatonta massaa säästäviä ratkaisuja on nähty myös muilta valmistajilta - takajarrut ovat perinteiset rumpujarrut. Jarrut ovat alipainetehostetut nestejarrut (NAP). Kuiva yksilevykytkin voidaan vaihtaa irrottamatta moottoria taikka vaihdelaatikkoa, joka on käsivalintainen ja nelivaihteinen - muita vaihtoehtoja ei ollut tarjolla. Alusta on sekä edessä että takana MacPherson-jousijalkatyyppinen.
Suomen alle 16-vuotiaiden koripallomaajoukkue

Historia

Suomen alle 16-vuotiaiden poikien maajoukkue on maan ainoa koripallon juniori-ikäluokkien maailmanmestaruuskilpailuihin selviytynyt joukkue. Paikka alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuihin varmistui vuoden 2015 EM-kilpailujen kuudennen sijan ansiosta. Suomea edusti kisoissa muun muassa Elias Valtonen.
Vuoden 2015 sijoitus on 16-vuotiaiden ikäluokamaajoukkueen paras nykymuotoisissa kilpailuissa, joita on järjestetty vuodesta 2004 lähtien. Vanhalla turnausmuodolla U-16-maajoukkue sijoittui ikäluokan vuoden 1981 EM-kilpailuissa neljänneksi.
Vuoden 2017 Euroopan nuorten kesäolympiafestivaaleille Suomi sai historiansa ensimmäisen kerran paikan rankingin kautta. EYOF-turnauksessa Suomi voitti Bosnia-Hertsegovinan ja pisteellä Kroatian mutta hävisi tämän jälkeen Italialle ja Liettualle. Suomi pelasi näin pronssiottelussa, jossa se voitti jälleen Kroatian, tällä kertaa 56–53-pistein. Suomen joukkueen voittama EYOF-pronssimitali oli Suomen koripallohistorian ensimmäinen arvokisamitali ja Suomen EYOF-kisahistorian ensimmäinen kesäkisojen palloilumitali. Pronssijoukkueen avainpelaajia olivat muun muassa Mustapha Amzil ja Erik Sajantila.

U17-maajoukkue

Vuoden 2016 U-17-MM-kilpailuja varten perustettiin Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkue. Sen pelaajarunko ja päävalmentaja säilyivät edellisvuoden U16-maajoukkueesta. Suomi sijoittui kisoissa 12:nneksi.
Rauno Tirri

Rauno Tirri on Turun yliopiston eläinfysiologian professori emeritus ja tietokirjailija. Vuonna 1994 hän sai Suomen Leijonan ritarikunnan ensimmäisen luokan ritarimerkin ja vuonna 2002 yhdessä muiden tekijöiden kanssa tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon teoksesta Biologian sanakirja.
Tirri syntyi Karjalassa ja muutti perheineen Naantaliin vuonna 1941. Hän valmistui ylioppilaaksi Naantalin yhteiskoulusta vuonna 1954 ja opiskeli sen jälkeen biologiaa Turun yliopistossa, josta valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1960. Tirri väitteli tohtoriksi vuonna 1966 ja jatkoi tutkimusta ja opetusta Turun yliopistossa eläkkeelle jäämiseensä, vuoteen 1997, saakka. Nykyisin Naantalissa asuva Tirri on asunut myös Raisiossa sekä Turussa ja vuoden Englannissa. Rauno Tirri oli naimisissa Seija Tirrin kanssa, joka oli teollisuuslaitosten ulkomaankirjeenvaihtaja ja kääntäjä. Seija Tirri menehtyi sairauteen vuonna 2016.
Neulanen

Neulanen on havupuille tyypillinen kapea lehti. Neulanen voi olla litteä tai poikkileikkaukseltaan särmikäs. Tyypillisimmillään neulaset ovat hyvin kapeita ja teräväkärkisiä, eli kasvitieteen termein muodoltaan neulasmaisia. Neulasiksi kutsutaan kuitenkin myös muunlaisia kapeita havupuiden lehtiä, jotka saattavat olla tarkalta muodoltaan esimerkiksi tasasoukkia tai kapean vastapuikeita.
Kaikki havupuiden lehdet eivät ole kapeita neulasia. Esimerkiksi monilla sypressikasveilla (Cupressaceae) ja podokarpuskasveilla (Podocarpaceae) on suomumaisia lehtiä, kun taas joillakin podokarpuskasveilla ja kaureilla (Agathis) on leveämpiä, usein suikeita tai soikeita lehtiä. Sypressikasveilla, kuten esimerkiksi monilla katajilla (Juniperus), nuorten kasvien varhaislehdet ovat usein kapeita neulasia, mutta vanhempien kasvien myöhäislehdet ovat suomumaisia.
Neulasvuosikerta tarkoittaa jonakin tiettynä vuonna puhjenneita neulasia. Monet neulasia tuottavat havupuut ovat ainavihantia, jolloin oksilla on samanaikaisesti usean eri vuoden neulasia. Neulaslehtiset havupuut voivat kuitenkin olla myös kausivihantia, kuten esimerkiksi lehtikuuset (Larix), ja varistaa neulasensa vuosittain.
Havupuiden, erityisesti männyn ja kuusen neulaset on todettu tehokkaiksi ilmanlaadun indikaattoreiksi muun muassa raskasmetallien ja rikin osalta. Esimerkiksi Suomessa juuri neulasia käytetään selvitettäessä, kuinka näiden aineiden päästöt voimalaitoksista vaikuttavat kasvillisuuteen.
Neulasmainen lehtimuoto esiintyy myös monilla koppisiemenisillä eli kukkivilla kasveilla, kuten kanervalla (Calluna vulgaris).
Allan Schulman (toimittaja)

Allan Schulman (15. syyskuuta 1919 Helsinki – 12. heinäkuuta 2003 Tukholma) oli suomalainen toimittaja. Schulman oli propagandapäällikkö Morgan Schulmanin (1889–1954) ja kirjailija Tyyni Schulmanin (o.s. Krank) (1895–1956) poika. Hän kuului Schulmanin aatelissukuun.
Schulman työskenteli toimittajana ja toimituspäällikkönä eri ruotsalaisissa lehdissä ja paikallisradioasemilla Suomessa vuosina 1941–1951 ja tuottajana YLE:llä vuosina 1950–1953. Hän muutti Tukholmaan vuonna 1953 ja aloitti työt Radiotjänstillä, jossa hän toimi ensin tuottajana ja vuodesta 1958 johtavana tuottajana. Hän tuotti Sigge Fürstin isännöimää Frukostklubbenia. Vuosina 1962–1965 hän työskenteli tv-tuottajana. Seuraavina vuosina hän työskenteli Ruotsin Punaisen Ristin viestintäjohtajana. Vuosina 1967–1984 hän oli Sveriges Radiossa ja Sveriges Televisionissa tuottamassa muun muassa ohjelmia Kvitt eller dubbelt ja Hylands hörna.
Schulmanilla oli rooli Jan Troellin vuonna 1982 ohjaamassa elokuvassa Kotkan lento. Hän oli juutalaisen Menorah-aikakauslehden päätoimittaja.
Schulman oli naimisissa toimittaja Eva Schulmanin (o.s. Tawaststjerna) kanssa vuosina 1945–1974 ja heillä on neljä lasta, Jannecke, Leif, Micaela ja Annika (naimisissa Åslund). Vuonna 1974 hän meni naimisiin toimittaja Lisette Schulmanin (o.s. Stolpe) kanssa ja heillä on kolme lasta, Niklas, Alex ja Calle.
Nancy

Urheilu

Nancyn alueella on yksi tärkeä jalkapallojoukkue AS Nancy, joka voitti Ligue 2:n vuonna 2006 ja nousi Ligue 1:een. Koripallossa kaupunkia edustaa SLUC Nancy, joka voitti Ranskan mestaruuden vuonna 2006.
Mongolianhiirihaukka

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 57–67 cm ja siipien kärkiväli 143–161 cm. Se muistuttaa suuresti arohiirihaukkaa, jonka alalajina sitä on joskus pidetty. Höyhenpuvun väritys voi vaihdella suuresti, yleensä lintu on hyvin tumma.

Esiintyminen

Mongolianhiirihaukat elävät Keski-Aasiassa Tienšanin itäosista ja Altailta Mongoliaan ja Mantšuriaan, ja sieltä eteläiseen Tiibetiin ja ehkä Himalajalle. Talvella niitä tavataan Korean niemimaalla, Pohjois- ja Keski-Kiinassa, Pohjois-Intiassa ja satunnaisesti Japanissa ja Iranissa sekä kerran Romaniassa. Sen elinympäristön ala on 100 000–1 000 000 neliökilometriä ja maailman populaatio on kooltaan 10 000–100 000 yksilöä. Lajia ei ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö

Laji elää pääasiassa vuoristojen avomailla 1 000–4 000 metrin, joskus jopa 5 000 metrin korkeudella.

Ravinto

Mongolianhiirihaukan ravintona ovat pääasiassa pikkujyrsijät.
Princess Alice

Princess Alice oli Thamesjoella tapahtuvia huviristeilyitä varten rakennettu siipiratasalus. Alus oli laskettu vesille vuonna 1865 nimellä Bute, ja se siirtyi London Steamship Companylle vuonna 1866, jolloin se sai nimekseen Princess Alice. Alus tuhoutui yhteentörmäyksessä Thamesjoella 3. syyskuuta 1878, jolloin aluksen 700 matkustajasta yli 600 menehtyi.

Onnettomuus

Syyskuun kolmannen päivän iltana Princess Alice oli rutiininomaisella "Moonlight Trip" -huviristeilyllä Swan-laiturilta Gravesendiin, Sheernessin ja takaisin. Lipun hinta oli kaksi šillinkiä. Risteilylle osallistui satoja lontoolaisia, joista monet olivat vierailulla Gravesendin Rosherville Gardensissa.
Alkumatka oli tapahtumaköyhä, kuten myös paluumatkan alku. Illalla kello 19:40 alus oli North Woolwichin laiturin näköpiirissä, jossa osan matkustajista oli tarkoitus poistua laivasta. Tällöin Princess Alicen miehistö havaitsi hiililaiva Bywell Castlen.
Viisi kertaa Princess Alicea suurempi, 890 tonnin Bywell Castle oli matkalla tyhjänä kuivatelakalta hakemaan uutta hiililastia. Aluksen kapteenina oli kapteeni Harrison, ja aluksen komentosillalla oli kokenut Thamesjoen luotsi.
Komentosillalta kapteeni Harrison havaitsi Princess Alicen kulkevan Bywell Castlen aiotun reitin poikki. Bywell Castlen kurssia muutettiin siten, että se sivuuttaisi Princess Alicen tämän peränpuolelta. Princess Alicen kapteenia tämä kurssinmuutos hämmästytti, ja hän muutti myös oman aluksensa kurssia, jolloin hänen aluksensa joutui suoraan Bywell Castlen kurssille.
Kun kapteeni Harrison Bywell Castlen komentosillalla huomasi risteilyaluksen odottamattoman kurssinmuutoksen, hän määräsi koneet täysillä taakse. Tällöin oli jo kuitenkin liian myöhäistä, ja Bywell Castle törmäsi Princess Alicen tyyrpuurinpuoleiseen kylkeen, aivan siipirattaan etupuolelle. Risteilyalus katkesi keskeltä kahteen osaan ja upposi neljässä minuutissa, ja sen matkustajat joko jäivät loukkuun uppoavaan alukseen tai joutuivat veden varaan. Höyrylaiva Duke of Teck yritti turhaan auttaa veden varaan joutuneita.
1870-luvulla Thamesjoki oli kaikkea muuta kuin puhdasvetinen joki. Törmäysalueen lähialue oli raskaan teollisuuden aluetta, jossa tehtaiden jätteet sekä kaupungin viemärivedet laskettiin puhdistamattomana suoraan jokeen. Vain tuntia ennen törmäystä jokeen oli laskettu 27 tonnia viemärivettä Tripcock Pointissa 1,5 kilometrin päässä onnettomuuspaikasta.
Vedestä pelastettiin eri lähteiden mukaan 69–170 ihmistä. Heistä suurin osa kuitenkin menehtyi. Kun aluksen rungon puolikkaat nostettiin, hylyn sisältä löytyi sadoittain ruumiita pakkautuneina ulosmenoteiden läheisyyteen. Suurinta osaa menehtyneistä ei koskaan tunnistettu, ja heidät on haudattu joukkohautaan Woolwichin hautausmaalle.
Julkisuudessa Bywell Castlen kapteeni Harrisonia syytettiin katastrofista, mutta Princess Alicen mukana menehtynyt kapteeni Grinstead todettiin lopulta syylliseksi tapaukseen, koska oli ohjannut aluksensa Bywell Castlen reitille.
Hasta que el dinero nos separe

Hasta que el dinero nos separe on meksikolainen telenovela, joka julkaistiin alun perin vuonna 2009. Pääosissa näyttelee Itati Cantoral ja Pedro Fernandes.
Fatmire Alushi

Fatmire Bajramaj (s. 1. huhtikuuta 1988 Gjurakovc, Kosovo, Jugoslavia) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi Saksan maajoukkueessa 79 maaottelua, joissa hän teki 18 maalia.
Bajramaj esiintyi ensimmäisen kerran Saksan maajoukkueessa 17-vuotiaana lokakuussa 2005. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuonna 2007 sekä Euroopan-mestaruuden vuosina 2009 ja 2013. EM-kisoissa 2009 hän teki kolme maalia ja oli joukkueensa toiseksi paras maalintekijä. Hän saavutti olympiapronssia vuonna 2008. Vuonna 2006 hän oli voittamassa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta.
Seuratasolla Bajramaj on edustanut FCR 2001 Duisburgia, jossa hän vuonna 2009 voitti  UEFA Cupin ja Saksan cupin, vuosina 2009–2011 1. FFC Turbine Potsdamia, sitten 1. FFC Frankfurtia ja kaudella 2014–2015 ranskalaista Paris Saint-Germainia.