google/wiki40b huggingface dataset:
Sauli Pälli

Sauli Pälli (23. syyskuuta 1912 Kymi – 13. joulukuuta 1960 Valkeakoski) oli suomalainen mäkihyppääjä ja yhdistetyn hiihtäjä.
Pälli sijoittui mäkihypyssä 19:nneksi Sollefteån MM-kilpailuissa 1934 sekä yhdistetyssä 12:nneksi Vysoké Tatryn MM-kilpailuissa 1935. Hän voitti mäkihypyn Suomen-mestaruuden vuonna 1934 ja saavutti SM-hopeaa vuonna 1938. Salpausselän Kisoissa hän sijoittui toiseksi vuonna 1935 ja kolmanneksi vuonna 1936. Ounasvaaran kilpailun hän voitti vuonna 1936.
Sauli Pällin veljet Tauno ja Lasse olivat myös hyviä mäkihyppääjiä. Lahdessa veljekset suorittivat vuonna 1938 yli 60 metriä kantaneen kolmoishypyn.
Simon Wilhelm Carpelan

Simon Wilhelm Carpelan (12. elokuuta 1731 Raisio – 4. tammikuuta 1814 Iisalmi) oli kenraalimajuri, Savon ja Karjalan läänin maaherra 1785–1791 ja 1809–1810 ja näiden tehtävien välillä Viaporin komentaja 1795–1797. Hän sai kenraalimajurin arvon 1795.
Hänen isänsä oli Maximilian Carpelan ja setänsä Wilhelm Carpelan.
Kultaperäharlekiini

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan kultaperäharlekiini on noin 23 cm. Vatsa ja selkä ovat lajilla tumman punaruskeat. Siivet ja perä ovat väriltään mustan ja keltaisen kirjavat. Suurikokoinen nokka on väriltään turkoosi. Koiraalla on rinnassaan musta juova, joka puuttuu naaraalta.

Elinympäristö

Kultaperäharlekiinia tavataan Bruneissa, Kambodžassa, Laosissa, Malesiassa, Myanmarissa, Thaimaassa ja Vietnamissa . Singaporessa lajia ei ole tavattu 1920-luvun jälkeen . Lajia tavataan kosteahkoissa metsissä.

Ravinto ja lisääntyminen

Kuten muutkin harlekiinit myös kultaperäharlekiini käyttää pääasiallisena ravintonaan hedelmiä ja hyönteisiä. Laji rakentaa pesänsä puuhun yleensä lähelle runkoa. Pesänrakemnnusmateriaaleina laji käyttää bambuja, oksia, lehtiä, ruohoja ja kasvien juuria.
Teija Sopanen

Lapsuus ja nuoruus

Teija Sopasen vanhemmat olivat rakennusinsinööri Reino Sopanen (1905–1987) ja Mari Heino (1906–1985). Jatkosodan aikana vuonna 1943 kymmenvuotias Teija lähetettiin sotalapseksi Ruotsiin. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1952. Sopaset asuivat tuolloin Tampereella, jonne he olivat muuttaneet Lappeenrannan ja Varkauden kautta. Tampereelta Sopanen lähti Helsingin yliopistoon suorittamaan kieliopintoja. Pari vuotta myöhemmin hänen vanhempansa muuttivat Tampereelta Helsingin Kruununhakaan.

Missi ja elokuvatähti

Teija Sopanen valittiin Suomen Neidoksi vuonna 1953, mistä hän sai palkinnoksi matkan Yhdysvaltoihin Suomen edustajaksi Miss Universum -kilpailussa Long Beachissa, Kaliforniassa. 
Missikilpailun jälkeen Sopanen näytteli elokuvissa. Hänen ensiesiintymisensä oli sivurooli elokuvassa Rakastin sinua, Hilde (1954), jota seurasivat pienehköt roolit elokuvissa Tyttö tuli taloon ja Tyttö lähtee kasarmiin. Vuonna 1958 Sopanen teki keskeisen Ilona Ahlgrenin roolin Valentin Vaalan värielokuvassa Niskavuoren naiset. Samana vuonna hänellä oli Hilkan rooli Vaalan elokuvassa Nuori mylläri. Seuraavana vuonna hän oli Tauno Palon vastanäyttelijänä elokuvassa Kovaa peliä Pohjolassa.
Sopasen myöhemmät valkokangasroolit olivat lähinnä cameo-näyttäytymisiä toimittajan tai televisiokuuluttajan osissa.

Toimittajana

Sopanen toimi Yleisradion toimittajana ja televisiokuuluttajana TV1-kanavalla vuosina 1957–1974. Hän oli vuosikaudet niin suosittu, että uusi viestin suorastaan samaistettiin häneen. Sopanen voitti kymmenen Telvis-patsasta, juonsi ohjelmia ja toimi kuvaussihteerinä. Vuonna 1989 hän juonsi TV2:n visailuohjelmaa Teeveestä tuttu. 1990-luvulla hänellä oli oma ruoka-aiheinen televisio-ohjelma Teijan keittiössä. Elokuvissa Juoksuhaudantie ja Uuno Turhapuro – This Is My Life (molemmat vuodelta 2004) Sopasella oli rooli televisiotoimittajana.
Televisiouran jälkeen Sopanen työskenteli naistenlehdille: hän toimi Monalisan päätoimittajana vuosina 1974–1975 ja kirjoitti henkilöjuttuja Jaana-lehteen. Seuran toimittajana hän kirjoitti lehtiartikkeleita muun muassa baletista ja teatterista.

Avioliitot

Sopanen oli naimisissa kolmesti: näyttelijä Matti Oraviston kanssa 1954–1964, nyrkkeilijä Pertti Purhosen kanssa vuosina 1970–1974 ja vuodesta 1979 kuolemaansa saakka teatterinjohtaja Lauri Väärän kanssa. Hän asui Helsingin Kruununhaan Pohjoisrannassa yli neljä vuosikymmentä. 
Sopasella on liitostaan Oraviston kanssa kaksi lasta: tytär Jaana Oravisto syntyi vuonna 1955, ja seuraavana vuonna syntyi poika Janne Oravisto. Jaanasta tuli sittemmin näyttelijä ja Jannesta insinööri.

Eläkevuodet

Eläkevuosinaan Sopanen toimi entisen kotikaupunkinsa Tampereen ikäihmisten tanssitapahtuman tukijana.
Stadin Slangi ry. valitsi Sopasen vuoden 2001 Stadin Friiduksi Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 2001.
Teija Sopanen kuoli vaikeaan sairauteen 78-vuotiaana 4. lokakuuta 2011. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon (kortteli 5, rivi 13, hauta 213).
Irving Kolodin

Irving Kolodin (21. helmikuuta 1908 Manhattan – 29. huhtikuuta 1988 Manhattan) oli yhdysvaltalainen musiikkikriitikko ja musiikin historioitsija. Hän kirjoitti tuotteliaasti erilaisista musiikkiaiheista Wolfgang Amadeus Mozartista jazziin. Hän työskenteli vuosina 1947–82 Saturday Reviewille ja oli maan vaikutusvaltaisimpia kriitikoita varsinkin 1950–60-luvuilla.
Kolodinin julkaisemia levytysaiheisia kirjoja olivat muiden muassa A Guide to Recorde Music (1941) ja Mozart on Records (1942). Kolodin kuitenkin nousi julkisuuteen Metropolitan-oopperan historiaa koskevan teoksen The Metropolitan Opera: 1883-1935 (1936) myötä. Hän julkaisi päivitetyt versiot teoksestaan vuosina 1953 ja 1966. Hänen muita kirjojaan olivat The Continuity of Music: A History of Influence (1969), The Interior Beethoven (1975), The Opera Omnibus (1976) ja In Quest of Music (1980).
Kolodin varttui Newarkissa, jossa hänen isällään oli kirjakauppa. Hän opiskeli musiikkia varhaisesta iästä. Vuonna 1932 hän liittyi The New York Sun -lehden palvelukseen. Hän työskenteli lopulta sen pääkriitikkona ennen kuin lopetti tämän työn vuonna 1950. Kolodin kirjoitti New Yorkin filharmonikkojen ohjelmatekstit vuosina 1953–8. Hän myös kokosi RCA Victorille levytyksiä, joihin lukeutui viiden levyn kokoelma 50 Years of Great Operatic Singing.
Vuosina 1968–86 Kolodin opetti Juilliard Schoolissa. Saturday Review'n lopettamisen jälkeen (1982) hän jatkoi toimintaansa freelancerina. Hän kärsi työkyvyn vieneestä aivoverenkiertohäiriöstä vuotta ennen kuolemaansa. Hän oli vuosina 1936–70 naimisissa Irma Rose Levyn kanssa.
Vanhat tarinat

Vanhat tarinat (eng. Song of the South) on vuonna 1946 ilmestynyt Walt Disneyn tuottama ja RKO Picturesin julkaisema musikaali/animaatioelokuva, jossa on yhdistetty animaatiota ja livenäytelmää. Elokuva pohjautuu fiktiivisen Setä Remusin tarinoihin. Elokuvan pääosissa nähdään mm James Baskett, Bobby Driscoll, Johnny Lee ja Hattie McDaniel. Elokuvan animaatiohahmoina nähdään mm Veli Kani, Veli Kettu ja Veli Nalle. Elokuva voitti parhaan laulun Oscar-palkinnon vuonna 1947. Elokuvaa on kritisoitu rasismista ja afrikkalais-amerikkalaisten kuvauksesta, jota on pidetty loukkaavana. Elokuvaa ei ole tästä syystä julkaistu kokonaan videoformaatissa Yhdysvalloissa. Elokuvan tarinoissa esiintyvä Splash Mountain on rakennettu Disneyn teemapuistoon.
Merikarhut valloillaan

Juoni

”Maggie” on parhaat päivänsä nähnyt pieni höyrylaiva, jonka kipparina toimii iäkäs MacTaggart (Alex Mackenzie). Hän tarvitsee kipeästi 300 puntaa voidakseen uusia lisenssinsä. Varustamon toimistossa hän tapaa sattumalta herra Puseyn (Hubert Gregg), knallia ja sateenvarjoa käyttävän todellisen brittiherrasmiehen, joka yrittää järjestää amerikkalaisen päämiehensä Marshallin irtaimiston kuljetusta. Kun muita aluksia ei ole vapaana, Pusey antaa tehtävän MacTaggartille luullen tämän edustavan varustamoa ja käyttävänsä ”Maggietä” modernimpaa alusta.
Marshall saa tietää erehdyksestä ja saa aluksen kiinni lentokonetta ja vuokra-autoa käyttäen. Hän määrää Puseyn laivalle huolehtimaan, että lasti siirretään parempikuntoiselle alukselle. Puseystä ei ole vastusta kippari MacTaggartille, joten Marshall tulee alukselle itse. Tehokas liikemies pehmenee vähitellen, varsinkin kun alkaa arvostaa nuoren laivapojan (Tommy Kearins) uskollisuutta ihailemalleen esimiehelle. Amerikkalainen saa myös tottua ajatukseen, että Skotlannin saaristossa rahti kulkee paikallisen yhteisön perinteiden mukaisesti: välillä piipahdetaan muun muassa erään miehen satavuotisjuhlissa.
Matka päättyy lopulta, kun ”Maggien” moottori tekee lakon ja alus ajautuu karille. Osa Marshallin huonekaluista joudutaan heittämään yli laidan ja ilmenee, ettei kippari ole huolehtinut niiden vakuuttamisesta. Tästä huolimatta Marshall antaa MacTaggartin pitää kipeästi tarvitsemansa rahtimaksun. Kiitollisuuden osoituksena kippari nimeää aluksen asiakkaansa mukaan Calvin B. Marshalliksi.
Cape Canaveral AFS LC-15

Historia

Alustan rakennussopimus solmittiin tammikuussa 1957. Rakennustyöt valmistuivat heinäkuussa 1958 ja niihin kului 4,9 miljoonaa dollaria. Alustalle rakennettiin muiden lähialueen laukaisukompleksien tapaan betoninen suojabunkkeri, mutta muiden alustojen bunkkereista poiketen LC-15:n bunkkeri oli kaksikerroksinen. Yhdysvaltain ilmavoimat hyväksyi kompleksin käyttöön helmikuussa 1959, ja ensimmäinen laukaisu tapahtui 6. helmikuuta 1959, kun kompleksilta laukaistiin Titan I -raketti. Rakettityyppiä laukaistiin LC-15:stä kaikkiaan kymmenen viimeisen laukaisun tapahtuessa 29. syyskuuta 1960. Titan I -rakettia varten alusta ja sen apulaitteet oli suunniteltu RP-1 – nestehappi -polttoaineyhdistelmälle, kun taas Titan II käytti polttoaineenaan Aerozine 50 tunnettua hydratsiinin ja typpitetraoksidin yhdistelmää, minkä seurauksena kompleksin polttoaineinfrastruktuuriin jouduttiin tekemään muutoksia Titan II -rakettiin siirtymisen yhteydessä. Ensimmäinen Titan II -laukaisu tapahtui 7. kesäkuuta 1962. Alustalta tehtiin kaikkiaan 16 Titan II -laukaisua viimeisen tapahtuessa 9. huhtikuuta 1964. Kompleksi deaktivoitiin noin kolme vuotta myöhemmin maaliskuussa 1967, minkä jälkeen sen alustarakenteet myytiin romuksi saman vuoden kesäkuussa. Alustan betonibunkkeri purettiin marraskuun 2012 ja helmikuun 2013 välisenä aikana.
Vares – Pahan suudelma

Juoni

Yksityisetsivä Jussi Vares tienaa leipänsä vähäpätöisillä varjostusjutuilla. Hänen elämänsä on vailla suuntaa. Keskelle ankeaa arkea osuvat sentään novellikirjailija Luusalmen kirjanjulkistamisjuhlat. Kotimatkalla Vares saa työtarjouksen, joutuu katutappeluun ja on vähällä päästä hengestään puolustaessaan kaveriaan Kyypakkausta.
Myös naisrintamalla alkaa tapahtua. Vares päätyy tutkimaan Astan tyttären kevättalvella tapahtunutta murhaa ja ajautuu vuoteeseen Astan sisaren, naimisissa olevan kiihkeän Lailan kanssa. Laila ottaa Vareksen tiukasti hallitsevaan otteeseensa ja pian Vares käsittää, että murhan tekijän on täytynyt olla tytölle läheisesti tuttu.
Christer Boucht

Christer Boucht [bukt] (4. marraskuuta 1911 Vaasa – 21. toukokuuta 2009 Vaasa) oli vaasalainen asianajaja ja arktisten alueiden tutkimusmatkailija. 
Bouchtin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Harald Boucht ja Beda Irene Finnilä. Christer Boucht perusti vuonna 1941 Vaasaan Asianajotoimisto Christer Bouchtin. Toimiston nimeksi tuli vuonna 1961 Asianajotoimisto Boucht & Nikula kun lakitieteen lisensiaatti Martti Nikula tuli toimiston osakkaaksi. Christer Boucht oli mukana toimistossa aina tammikuuhun 2000 saakka jolloin hän jäi eläkkeelle.
Boucht oli ensimmäisen suomalaisen Grönlannin halki hiihtäneen retkikunnan jäsen vuonna 1966. Tämän jälkeen hän liikkui 30 vuoden ajan tutustumassa muun muassa lähes kaikkiin arktisen alueen eskimokansoihin. Lisäksi hän hiihti myös Etelämantereella.
Boucht osallistui aktiivisesti Suomen arktisen klubin toimintaan vuosikymmenien ajan ja hänet kutsuttiin klubin kunniajäseneksi vuonna 2002.
Hajaspektri

Hajaspektritekniikassa koodataan radiotaajuuteen lähetettävä viesti parametreillä, jotka vain vastaanottajalla on tiedossa. Ulkopuoliselle lähetetty viesti näyttää taustakohinalta. Tämä tekniikka on lähtöisin sotilaskäytöstä. Hajaspektritekniikka käyttää myös suurta taajuusaluetta, joka mahdollistaa erittäin nopean tiedonsiirron. Esimerkiksi UWB ja UMTS käyttävät tätä tekniikkaa hyväkseen.

Hajaspektritekniikoita

Suorasekvenssihajaspektri (DSSS) eli Direct-sequence spread spectrum käyttää reduntattista bittimallia, jossa yhtä bittiä kuvaavaa mallia kutsutaan siruksi (chip) tai sirpalekoodiksi (chipping code). Suuremmalla bittimallilla pystytään paremmin havaitsemaan ja korjaamaan lähetettyä dataa.
Taajuushyppelyhajaspektri (FHSS) eli Frequency-hopping spread spectrum tekniikassa käytetään kapeaa radiotaajuutta tiedon siirrossa. Taajuus kuitenkin vaihtelee sovitun mallin mukaisesti, jonka vuoksi tämä tekniikka tarvitsee laajemman taajuusalueen käyttöönsä.
Juhani Markola

Kari Juhani Markola (s. 27. toukokuuta 1942 Pori) on suomalainen iskelmälaulaja.
Markola on äänialaltaan tenori. Hän lauloi 1960-luvun alussa merkonomin opintojen ohessa eri tanssiyhtyeiden solistina Jyväskylän seudulla, ja varsinainen ura käynnistyi vuonna 1965, kun manageri Tappi Suojanen otti hänet esiintymistoimistoonsa. Samana vuonna hän voitti iskelmälaulun suomenmestaruuskilpailut Helsingissä ja sai levytyssopimuksen Fazerin Decca-levymerkille. 1970-luvulla Markola oli Herttuat-yhtyeen laulusolisti, minkä jälkeen hän levytti omalla nimellään seitsemän pitkäsoittoa vuosina 1977–1987. Hänen suurin hittinsä on ”Rakkauden aamu” (1976). Kappale sisältyy Rakkaudella-albumille, jota myytiin lähes kultalevyyn oikeuttavat 20 000 kappaletta. Menestysvuosien jälkeen Markola esiintyi freelancerina, mutta hiljalleen keikkakysyntä väheni.
1990-luvulta lähtien Markola toimi myös laulunopettajana, ja hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2004. Markola kertoi vuonna 2014, ettei hänellä enää ole ”erityistä paloa esiintymiseen eikä opetukseen”, mutta hän esiintyi kuitenkin harvakseltaan pienissä tilaisuuksissa. Huhtikuussa 2017 järjestettiin Juhani Markolan 75-vuotisjuhlakonsertti, jossa 330-paikkainen Jyväskylän Aalto-sali myytiin loppuun.

Yksityiselämä

Juhani Markola syntyi kaksoissisarensa kanssa Porissa äidille, joka ei voinut pitää lapsiaan. Sen vuoksi kaksoset adoptoitiin 2-vuotiaina Jyväskylään. Biologisesta isästään Markolalla ei ole tietoa. Äitinsä hän tapasi Porissa myöhemmin pariin otteeseen.
Markola ei ole ollut koskaan naimisissa, mutta on ollut kertaalleen kihloissa.
HMS Vanguard (S28)

Valmistus

Alus tilattiin 30. toukokuuta 1986 Vickers Shipbuilding and Engineeringiltä Barrow-in-Furnessista. Sen köli laskettiin 3. syyskuuta 1986 ja alus laskettiin vesille 4. maaliskuuta 1992. Alus otettiin laivaston palvelukseen 14. elokuuta 1993 päällikkönään David Russell.

Palvelus

Alus on sijoitettu Clyden laivastotukikohtaan.
Alus siirrettiin helmikuussa 2002 Devonportissa telakalle kahdeksi vuodeksi huoltoon. Alus palasi palvelukseen lokakuussa 2005, jonka aikana alukselle tunkeutui joukko ydinaseiden vastaisia mielenosoittajia.
Alus kolaroi 4. helmikuuta 2009 Atlantilla Ranskan merivoimien sukellusveneen Triomphantin kanssa. Se kykeni kuitenkin palaamaan  14. helmikuuta Faslaneen omin avuin.
Valtakunnallinen kalastuspäivä

Valtakunnallisen kalastuspäivän järjestämisestä teki aloitteen vuonna 2005 Eduskunnan kalakerhon puheenjohtaja, kansanedustaja Erkki Pulliainen. Eduskunnan kalakerho yhdessä Suomen Vapaa-ajankalastajien Keskusjärjestön, maa- ja metsätalousministeriön kala- ja riistaosaston, Kalatalouden Keskusliiton, Suomen Ammattikalastajaliiton, kalastusvälinevalmistajien ja -maahantuojien sekä kalastusalan lehtien kanssa on mukana järjestämässä kalastuspäivää. Valtakunnallista kalastuspäivää rahoittaa maa- ja metsätalousministeriö kalastuksenhoitomaksuvaroista.

Kohderyhmät, tavoitteet ja ajankohta

Valtakunnallisen kalastuspäivän kohderyhmänä ovat pääosin olleet Suomen peruskoulut. Päivän tavoitteena on ollut saada lapset ja nuoret kalaan ja edistää monipuolista kalastusta, kalojen käsittelyä ja käyttöä. Valtakunnallinen kalastuspäivä tarjoaa koulupäivän aikana mahdollisuuden tutustua yhteen suosituimmista suomalaisista luontoharrastuksista. Kalastuspäivä vietetään vuosittain elokuun viimeisenä keskiviikkona.
Yoshihiro Tajiri

Yoshihiro Tajiri (s. 29. syyskuuta 1970 Tokio) on japanilainen showpainija. Hänet tunnetaan paremmin paininimellään Tajiri. Hän on tunnettu japanilaistyylisistä iskuistaan. Parhaiten Tajiri tunnetaan ajastaan Extreme Championship Wrestlingissä (1998-2001) ja World Wrestling Entertainmentissa (2001-2005). Nykyään hän painii uudessa japanilaisessa SMASH Pro Wrestling -promootiossa. Tajiri on paininut useita kuuluisia japanilaisia vastaan. Heitä ovat muun muassa The Great Muta ja Hakushi. Hän on myös paininut Mexicools-ryhmään kuuluvia Psicosista ja Super Crazya vastaan. 20. helmikuuta 2010 hän otteli suomalaisessa Fight Club Finlandissa Starbuckia vastaan. Starbuck voitti pitkäkestoisen ottelun ja kehui myöhemmin sen olleen yksi hänen uransa kovimmista otteluista. Tajiri on myös voittanut Suomen painimestaruuden 29.5.2010 suomalaiselta Valentinelta, sekä StarBuckilta 22.11.2010 käydyssä ottelussa Shinjukussa.
MGM-1 Matador

Martin MGM-1 Matador on yhdysvaltalainen, taktinen ja kaksivaiheinen, maasta-maahan tyyppinen taisteluohjus. Siihen voitiin asentaa joko 20 tai 40 kilotonnin vahvuinen ydinkärki. Matadoria voitaneen pitää Yhdysvaltain ensimmäisenä toimivana risteilyohjuksena. Kaikkein ensimmäisiä olivat Natsi-Saksan V-1 ja V-2 -kostoaseet. Sen lentonopeus oli 0,9 Machia. Ohjustyyppi nimettiin myöhempänä TM-61 Matadoriksi.
Asetyyppi oli käytössä vuosina 1952–1962, ja sitä voitaneen pitää ensimmäisenä rintamalinjan käytön saavuttaneena ydinaseistettuna risteilyohjuksena. Asetyypin käyttö eli sen palvelu-ura kesti 10 vuotta. Useat tämän tyypin ohjuksista olivat Länsi-Saksaan sijoitettuja. Aasian Kauko-Idässä Taiwan ja Etelä-Korea olivat muita tämän tyypin ohjusaseistuksen sijoituspaikkoja. Tyypin korvasi myöhempänä Martin MGM-13 Mace, vuosina 1959–1969.
Paul Theroux

Paul Edward Theroux (s. 10. huhtikuuta 1941) on yhdysvaltalainen matkakirjailija. Hänen teostensa joukkoon lukeutuvat The Great Railway Bazaar (1975), The Mosquito Coast (1981) ja Blinding Light (2006).
Theroux syntyi Medfordissa, Massachusettsissa kanadanranskalaisen Albert Eugene Theroux'n ja amerikanitalialaisen Anne Dittamin poikana. Päätettyään opintonsa University of Massachusetts Amherstissa hän lähti opettajaksi Afrikkaan – ensin Malawiin, sitten Ugandaan. Hän asui myös Singaporessa. Hän oli naimisissa Anne Castlen kanssa (1967–1993) ja solmi 18. marraskuuta 1995 uuden avioliiton Sheila Donnellyn kanssa. Televisiotoimittaja Louis Theroux (Theroux'n vinksahtaneet viikonloput) on Paul Therouxin poika.
Theroux'n ensimmäinen romaani Waldo ilmestyi vuonna 1967.
Theroux palkittiin vuonna 1981 James Tait Blackin muistopalkinnolla. Hän on ollut vuodesta 1984 Yhdysvaltain taiteiden ja kirjallisuuden akatemian jäsenenä. Hänen kirjoistaan on tehty elokuvia.
Pikku Hirvasjärvi (Pello)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,4 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Iso-Vietosen–Raanujärven alueella (67.96), jonka Rattosjärven valuma-alueeseen (67.964) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 118,5 metriä mpy.
Stanislav Petrov

Tapaus ja Petrovin myöhemmät vaiheet

26. syyskuuta 1983 Stanislav Petrov oli neuvostoarmeijaan kuuluvien strategisten ohjusjoukkojen everstiluutnantti, joka oli päivystysvuorossa Moskovan lähellä sijaitsevassa bunkkerissa nimeltä Serpuhov-15. Keskiyön jälkeen bunkkerin tietokoneet ilmoittivat, että neuvostoliittolaisten satelliittien mukaan Moskovaa lähestyi Yhdysvaltain maaperältä laukaistu mannertenvälinen ydinohjus, mutta pian järjestelmä ilmoitti myös neljän uuden ohjuksen lähestyvän Neuvostoliittoa. Petrov ilmoitti tilanteen esimiehilleen vääränä hälytyksenä. Petrov oli varma, että tietokonejärjestelmä oli erehtynyt. Hän perusteli päätöksensä sillä, ettei pitänyt uskottavana, että Yhdysvallat olisi käynnistänyt ydinsodan laukaisemalla vain viisi ydinohjusta.
Muutaman minuutin kuluttua Serpuhov-15:n tietokoneet ilmoittivat, että kyseessä oli ollut väärä hälytys. Petrovin esimiehet kuulustelivat häntä ohjesäännön rikkomisesta. Toimintansa takia häntä ei sen paremmin palkittu kuin rangaistukaan, mutta hänelle annettiin huomautus, joka virallisesti koski ”lomakkeiden puutteellista täyttämistä”. Petrov siirrettiin asevoimissa muihin tehtäviin, minkä jälkeen hänelle myönnettiin lupa ottaa varhaiseläke. Sotilasuran menettäminen aiheutti Petroville mielenterveydellisiä ongelmia ja vakavan hermoromahduksen. 
Vuoden 1983 välikohtaus pidettiin neuvostoarmeijassa salaisuutena, kunnes Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen 1990-luvulla julkaistuissa neuvostokenraali Juri Votintsevin muistelmissa mainittiin kyseinen tapaus.
Myöhemmin Petrov asui eläkeläisenä Frjazinon kaupungissa, Venäjällä. Hän kuoli 19. toukokuuta 2017.

Epäileviä näkemyksiä

Venäjä antoi Association of World Citizens -palkinnon yhteydessä lehdistötiedotteen, jossa kiistettiin Petrovin estäneen ydinsodan. Venäjän mukaan ydiniskuun olisi vaadittu useiden valvontajärjestelmien tuki, eikä yksittäinen sotilas olisi voinut aloittaa tai estää sitä.
Suomen Valtakunnan Liitto

Suomen Valtakunnan Liitto (SVL) oli jatkosodan aikana toiminut saksalaismielinen poliittinen järjestö, jonka puheenjohtaja oli Mauno Vannas. Liittoon kuului useita julkisuuden henkilöitä kuten kuvanveistäjä Wäinö Aaltonen, professori Rolf Nevanlinna ja säveltäjä Yrjö Kilpinen.
SVL:n päämääränä oli Mikko Uolan kirjoittaman IKL:n historian mukaan toimia IKL:n "vara-liikkeenä" ja taata kansallismielisen toiminnan jatkuminen myös tilanteessa jossa IKL:n toiminta joutuisi ns. Kekkosen konstien takia valtiovallan kieltämäksi.
Yhdistyksellä oli Yleisradion MOT-sarjan ohjelman "Lääketieteen musta historia II" mukaan suunnitelmat saksalaismielisen hallituksen muodostamiseksi Norjan mallin mukaan ja "petturien" kuten presidentti Risto Rytin murhaamiseksi yhteistyössä saksalaisten joukkojen kanssa. MOT antaa yhdistyksestä kuvan kansallissosialistisena järjestönä, jonka päämääränä oli Saksan voittaessa nukkehallituksen perustaminen. Yhdistys korosti muun muassa rotuoppeja ja SVL halusi hävittää juutalaiset. Kyseistä MOT-sarjan ohjelmaa on arvostelu lähdekritiikin heikkoudesta.
Erik Westzynthius (nuorempi)

Erik Westzynthius (nuorempi) (s. 1743 Oulu – k. 1787) oli suomalainen kirkkomaalari. Hän opiskeli maalausta Johan Backmanin ja Emanuel Granbergin oppilaana. Oulaisten kirkon useat katto- ja seinämaalaukset vuosilta 1779–1782 ovat hänen ainoat tunnetut kirkkomaalauksensa.
Miesten Superpesiksen kausi 2018

Superpesiksen kausi 2018 oli Suomen pesäpallon pääsarjan Superpesiksen 29. kausi. Kauteen osallistui 14 joukkuetta. 
Suomenmestaruuden voitti ensimmäistä kertaa Joensuun Maila häviämättä pudotuspeleissä yhtäkään ottelua, hopeaa voitti Kouvolan Pallonlyöjät. Pronssia voitti Vimpelin Veto kaatamalla Sotkamon Jymyn voitoin 2-0, samalla päättyi Sotkamon Jymyn 18 mitalin mitaliputki.

Televisiointi

Kaudella televisioinnista vastasi Nelonen Median maksulliset Ruutu-kanavat ja Ruutu palvelu.
Ibb (maakunta)

Ibbin maakunta (arab. إب‎‎) on Jemenin maakunta maan länsiosan ylänköalueella. Maakunta on nimetty sen pääkaupungin Ibbin mukaan. Ibbin maakunnan pinta-ala on 5 400 neliökilometriä ja sen asukasluku on 2 635 000, mikä tekee siitä yhden maan tiheimmin asutuista maakunnista.
Ibbin maakunta jakautuu 20 piirikuntaan. Ylängön lauhea ilmasto ja länsirannikon vesisateet mahdollistavat maanviljelyn Ibbin alueella paremmin kuin muualla Jemenissä. Ibb ja sen naapurimaakunta Taizz ovat Jemenin tärkeimmät maanviljelyalueet.