Työpöytäympäristö

Työpöytä-metafora

Työpöytä-metaforaa noudattavissa työpöytäympäristöissä tietokoneen näyttö simuloi käyttäjän työpöytää, jonka päälle voidaan asettaa yksittäisiä dokumentteja sekä useita dokumentteja sisältäviä kansioita. Dokumentit ja kansiot näytetään pieninä kuvakkeina, jotka esittävät esimerkiksi paperiarkkia tai paperikansiota. Dokumentteja voidaan avata katseltavaksi tai muokattavaksi ikkunoihin, jotka esittävät työpöydälle asetettuja dokumenttien paperikopioita. Tekstidokumenttien sisältö näytetään yleensä mustana tekstinä valkoisella pohjalla. Työpöydällä on mahdollista käyttää myös erilaisia apuvälineitä, kuten laskinta tai muistilehtiötä. Dokumentteja voi tuhota siirtämällä niitä roskakoriin.
Käytettävyyden nimissä työpöytä-metaforan kanssa on kuitenkin joustettu ja sitä on laajennettu joissakin asioissa: Roskakori löytyy usein työpöydältä. Samoin työpöydällä ovat erilaiset levyt ja verkkoasemat, joita voidaan verrata arkistokaappeihin ja -laatikoihin. Kansioita voi asetella sisäkkäin hierarkkiseksi rakenteeksi loputtoman tuntuisesti ilman fyysisiä rajoituksia. Käytössä on myös ominaisuuksia, joilla ei ole tosimaailman vastinetta. Tällaisia ovat esimerkiksi valikkopalkit, tehtäväpalkit ja dock.

Historia

Ensimmäisenä työpöytäympäristönä voidaan pitää Xeroxin Alto-tietokoneen graafista käyttöliittymää 1970-luvulla, Applen Lisa-tietokoneen käyttöjärjestelmään sisältyi ensimmäinen kuluttajahintaisen henkilökohtaisen tietokoneen työpöytäympäristö. Vuonna 1984 julkaistu Macintosh oli Mac OS -käyttöjärjestelmänsä kanssa ensimmäinen kaupallisesti menestynyt työpöytäympäristön sisältänyt tuote. Jo tuolloin työpöytä-metafora oli vahvasti esillä: tiedostot näyttivät paperiarkeilta; hakemistot näyttivät kansioilta; työpöydälle saattoi asetella fyysiseltä työpöydältä tuttuja apuvälineitä kuten laskimen, muistilehtiön ja herätyskellon; ja käyttäjä pystyi tuhoamaan tiedostoja ja kansioita raahaamalla ne työpöydältä löytyvään roskakoriin.
Applen Mac OS:n jalanjäljissä julkaistiin Digital Researchin kehittämä Graphical Environment Manager sekä Amiga:n mukana esitelty Workbench. 1980-luvun puolivälissä julkaistiin myös Unix-koneille tarkoitettu X Window System, jonka päälle myöhemmin kehitettiin erilaisia työpöytäympäristöjä. Vuoden 1985 lopulla Microsoft julkaisi Windows 1.0:n, joka oli suhteellisen alkeellinen verrattuna kilpailijoihinsa kuten Mac OS:ään. Myöhempien versioiden kehittyessä ja käytön yleistyessä nousi Windowsin työpöytä vähitellen käytetyimmäksi työpöytäympäristöksi.
Vuonna 1989 julkaistu Nextstep edusti erilaista suuntausta kuin aiemmat ja sisälsi ensimmäistä kertaa Dock-ohjelmapalkin, joka kopioitiin myöhemmin Mac OS X:ään. Jotkut nykyiset työpöytäympäristöt kuten Window Maker imitoivat Nextstepiä. 1990-luvun alkupuolella ilmestyivät ensimmäiset X Window Systemin päälle rakennetut työpöytäympäristöt kuten Common Desktop Environment. 1990-luvun puolessa välissä julkaistun Windows 95:n työpöytä erosi huomattavasti edeltäjistään. Tämän jälkeen Windowsin työpöytä on pysynyt pääpiirteittäin muuttumattomana. 1990-luvun lopulla alkoi nykyisten Unix/Linux-työpöytäympäristöjen esiinmarssi, kun KDE, GNOME ja Xfce saivat alkunsa.
Perinteisesti työpöytäympäristöt ovat ikkunoiden päällekkäistä pinoamista lukuun ottamatta perustuneet täysin 2-ulotteiseen ajattelutapaan. Viime aikoina näiden käyttöliittymiin on alettu kuitenkin sisällyttää erilaisia 3-ulotteisia tehosteita. Tällaisia tarjoaa esimerkiksi useiden X Window System -työpöytäympäristöjen kanssa toimiva Compiz.

Työpöytäympäristöt eri käyttöjärjestelmissä

Käytetyin työpöytäympäristö on Windows-käyttöjärjestelmän työpöytä. Muita yleisiä työpöytäympäristöjä ovat Mac OS:n työpöytä sekä useat Unix/Linux-käyttöjärjestelmien työpöytäympäristöt kuten GNOME ja KDE. Windowsin ja Mac OS:n työpöydät eivät ole helposti vaihdettavissa eivätkä myöskään kovin vapaasti muokattavissa, joten niiden toiminta on aina pääpiirteittäin sama. Teemoilla voi kuitenkin muokata työpöytäelementtien ulkonäköä itselle sopivammaksi.
Unix-tyyppisille käyttöjärjestelmille (muun muassa Linux, BSD) on saatavilla lukemattomia erilaisia työpöytäympäristöjä, jotka on useimmiten rakennettu toimimaan X Window System -ikkunointijärjestelmän päälle. Windowsin ja Mac OS:n työpöytiin verrattuna nämä ovat yleensä monilta osin muokattavampia. Yleisimpiä tällaisia työpöytäympäristöjä ovat GNOME, KDE ja Xfce.
Valmiin työpöytäympäristön käyttämisen sijaan käyttäjä voi myös koota työpöytänsä itse haluamastaan ikkunanhallintaohjelmasta ja muista ohjelmista. Useat ikkunanhallintaohjelmat onkin tarkoitettu käytettäväksi ilman varsinaista työpöytäympäristöä, ja ne sisältävät puhtaan ikkunanhallinnan lisäksi muita tyypillisistä työpöytäympäristöistä löytyviä elementtejä. Tällaisia ikkunanhallintaohjelmia ovat esimerkiksi Enlightenment ja Window Maker. Usein tässä tapauksessa ikkunanhallintaohjelma samaistetaan työpöytäympäristön kanssa, ja saatetaankin puhua esimerkiksi Openbox-työpöydästä.