google/wiki40b huggingface dataset:
Elinan surma

Elinan surma (myös Elinan surmaruno tai Elinan surmavirsi) on tunnettu 1400- tai 1500-luvulta peräisin oleva kalevalamittainen suomalainen balladi. Se sijoittuu Vesilahteen Laukon kartanoon ja sivuaa Kurki-sukua. Runon alkuperäinen luoja lienee ollut varsin oppinut ja tuntenut mm. eurooppalaista balladiperinnettä. Joidenkin mielestä näin mutkikas balladi ei ole voinut säilyä satoja vuosia suullisena perinteenä, vaan siihen on vaadittu kirjallista muistiinmerkintää. Varhaisimmat löydetyt kirjalliset lähteet ovat kuitenkin vasta 1700-luvulta. Elias Lönnrot toimi 1800-luvun alussa Laukon kartanossa kotiopettajana ja kokosi runon Vesilahdesta keräämistään suullisista toisinnoista ja 1700-luvulla tehdyistä kirjallisista muistiinmerkinnöistä. Se julkaistiin Kantelettaressa 1840. Runosta on tehty useita näytelmäsovituksia, oopperoita ja elokuva.

Runon kulku

Laukon Klaus Kurki tulee sadan ratsumiehen kanssa Elina-neidon talolle ostamaan itselleen piikaa ja iskee silmänsä Elinaan. Elina suostuu ottamaan kihlat, kun Klaus vakuuttaa, ettei tämä joudu töihin, vaan työt tekee piika Kirsti, joka mainitaan Laukon entiseksi emännäksi. Kirsti ei tahdo Elinan palvelijaksi ja väittää Klausille Elinan pettäneen tätä renki Uolevin kanssa. Klaus pyytää todisteita ja Kirsti ehdottaa tätä piiloutumaan lähitienoille ollen muka pitkällä matkalla pohjoisessa. Klausin ollessa poissa Kirsti kiusaa Elinaa monin tavoin ja lopulta onnistuu houkuttelemaan Uolevin Elinan kanssa samaan pirttiin, johon heidät lukitsee. Asiasta kuullut Klaus palaa raivoissaan ja sytyttää mökin tuleen. Elina kurkottaa kätensä ulos mökistä, jolloin Klaus sivaltaa miekalla vihkisormussormen poikki. Elina vetoaa siihen, että Klaus säästäisi vastasyntyneen poikansa, mutta Klaus sanoo lapsen olevan Uolevin. Elina tahtoo nähdä äitinsä, jonka Uoti hakeekin paikalle vakuutellen, että Elina on turvassa. Myös äiti anelee, että Klaus armahtaisi Elinan, mutta Kirsti kehottaa heittämään liekkeihin tervaa ja ruutia, jotta mökki palaisi paremmin. Elina ja äiti vaihtavat muutaman sanan ennen kuin tuli nielaisee Elinan. Kuluu muutamia viikkoja, ja kartanon lehmät ja hevoset kuolevat. Klaus itkee, ja paikalle tulee vanhan miehen hahmossa Jeesus, jolle Klaus sanoo polttaneensa puolisonsa ja poikansa. Jeesus ilmoittaa Klausin ja Kirstin joutuvan helvettiin, mutta Elinan, tämän pojan ja Uolevin olevan taivaassa. Klaus hukuttautuu.

Todellisuuspohja

Kuvattujen tapahtumien mahdollista vastinetta todellisessa historiassa on pohdittu pitkään. Niitä tuskin on tapahtunut ainakaan 1400–1500-lukujen vaihteessa eläneelle Ylisen Satakunnan tuomarille ja piispa Arvid Kurjen isälle Klaus Kurjelle. On esitetty, että päähenkilö olisi oikeasti ollut Klaus Kurjen äidinisä Klaus Lydekenpoika Djäkn, mutta tämäkin teoria on hatara. Kansanrunoustutkijat ovat huomauttaneet, että tarina morsiamen polttamisesta on yleiseurooppalainen kiertotarina. Tanskalainen balladi ”Lave Stisøn og Fru Eline” muistuttaa paljolti Elinan surmavirttä ja on tätä vanhempi.
Kōji Gushiken

Kōji Gushiken (jap. 具志堅幸司, Gushiken Kōji, s. 12. marraskuuta 1956) on entinen japanilainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Kōji Gushiken oli Japanin paras voimistelija Los Angelesin 1984 olympiakisoissa. Hän voitti kultaa 12-ottelussa ja renkailla ja sai kolme himmeämpää mitalia. Ensimmäisen MM-mitalinsa hän sai jo 1979, mutta olympiaboikotin vuoksi hän ei päässyt mukaan Moskovan 1980 olympiakisoihin.
Streckerin aminohapposynteesi

Streckerin aminohapposynteesi on sarja kemiallisia reaktioita, joissa aldehydi tai ketoni reagoi ammoniakin tai ammoniumsuolan ja vetysyanidin tai syanidisuolan kanssa muodostaen aminohapon. Streckerin aminohapposynteesi on teollisestikin tärkeä menetelmä aminohappojen valmistamiseen. Reaktio on nimetty kehittäjänsä saksalaisen kemistin Adolph Streckerin mukaan ja hän raportoi reaktion ensimmäisen kerran vuonna 1850.
Kalyke

Kalyke on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä, epäsäännöllinen Carme-ryhmän kuu. Kuun löysi ryhmä Havaijin yliopiston astronomeja vuonna 2000. Kuu sai silloin nimekseen S/2000 J 2. Kalyke on halkaisijaltaan noin 5,2 kilometriä. Se kiertää Jupiteria noin 23 181 000 kilometrin etäisyydellä kiertoajan ollessa noin 721 päivää. Radan inklinaatio on 166 ° eksentrisyyden ollessa 0,2140.
Nykyisen nimensä kuu sai lokakuussa 2002 kreikkalaisesta mytologiasta.
Giedriai

Giedriai on kylä Lounais-Liettuassa, Marijampolėn läänissä, Vilkaviškisin kunnallispiirissä lähellä Venäjän (Kaliningradin alue) rajaa. Vuonna 2001 kylässä asui 565 asukasta.
Villi sydän

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano luonnehtii Villiä sydäntä sadunomaisen värikkääksi sekoitukseksi seksiä, liikettä, unenomaisuutta, perversioita ja musiikkivideoita. Hän antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. VideoHound’s Golden Movie Retriever antaa elokuvalle kolme ja puoli tähteä neljästä.
Via dei Fori Imperiali

Via dei Fori Imperiali on Roomassa sijaitseva tie, joka kulkee Piazza Venezialta Colosseumille historiallisen Forum Romanumin läpi.
Tien rakennutti diktaattori Benito Mussolini vuosina 1931–1932 ja se tunnettiin alkujaan nimellä Via dell’Impero. Via dei Fori Imperialin purkamista kokonaan tai osittain on suunniteltu 1980-luvulta saakka. Purkamisen tarkoituksena olisi saada tien alla olevat arkeologiset kohteet esille, ja yhdessä ympäristön muiden hankkeiden kanssa saada aikaiseksi maailman suurin yhtenäinen arkeologinen alue. Kävelyalueeseen kuuluisivat Forum Romanumin ja Colosseumin lisäksi Circus Maximus -laukkarata, Via Appia Antica -tie ja Palatium-kukkula.

Historia

Colosseumin ja Piazza Venezian yhdistävää katua oli suunniteltu jo 1800-luvulta asti. Hanke eteni, kun Mussolinin aikana Piazza Veneziasta päätettiin kehittää kaupungin keskusaukio ja Capitolium-kukkulan pohjoisrinteelle keskiajalla rakennetut asuinkorttelit purettiin. Tie oli merkittävä liikenteellisesti, mutta sen rakentamisen tärkein syy oli sitoa fasismi symbolisesti Rooman valtakuntaan. Hanketta perusteltiin sillä, että purkamalla myöhempien vuosisatojen rakennuskanta voitaisiin kaivaa esiin keisariajan forumit ja luoda uuden kadun varteen arkeologinen kaupunkipuisto. Käytännössä lupaus ei toteutunut, sillä pääosa esiin kaivetuista arkeologisista jäännöksistä jäi samantien uuden tien alle.
Via dell’Impero rakennettiin kiireesti lokakuun 1931 ja lokakuun 1932 välisenä aikana. Avajaisparaati pidettiin 28. lokakuuta 1932, vuoden 1922 Rooman marssin kymmenvuotispäivänä. Sen tieltä purettiin kymmenen kadun varrella sijainneet korttelit, joissa oli 5 500 asuinhuoneistoa ja kolme kirkkoa. Asukkaat siirrettiin kaupungin laitamien lähiöihin. Tien edestä raivattiin muun muassa Velia-kukkula sekä keskiaikainen Alessandrino-kortteli. Alun perin suunniteltiin historiallisesti arvokkaan Velian säästämistä kiertämällä tie sen ympäri, mutta silloin ei olisi syntynyt haluttua suoraa näköyhteyttä Colosseumilta Piazza Venezialle. Niinpä koko kukkula ja sen laella sijainnut 1500-luvun Palazzo Rivaldi purettiin. Via dell’Imperon valmistuttua vuosina 1932–1937 Colosseumin ympäriltä purettiin vielä lisää antiikin aikaisia rakennelmia, kuten Meta sudans -suihkulähde. Rooman senaatin istuntosali palautettiin alkuperäiseen asuunsa purkamalla sen sisään keskiajalla rakennettu kirkko.
Tie oli Mussolinin valtakaudella sotilasparaatien pitopaikka, ja sen päässä olevan Palazzo Venezian parvekkeelta hän piti puheitaan.
Inarin kirkonkylä

Historia

Kylä syntyi aikoinaan vesistöjä seurailevan kulkureitin varrelle kohtaan, missä Juutuanjoki laskee Inarijärveen.
Satojen vuosien aikana kylästä kehittyi vilkas kauppa- ja markkinapaikka. Kun Inarin kunta perustettiin vuonna 1876, kylästä tuli itseoikeutetusti kunnan keskus.
Muutaman sadan vuoden takaiset asukkaat eivät kuitenkaan olleet kylässä ensimmäiset, vaan samoilla Inarijärven rannoilla asuttiin jo useita tuhansia vuosia sitten. Nykyisen kylän laidalta, Saamelaismuseon läheisyydestä Vuopajalta, on löydetty useita kivikautisia asuinpaikkoja.

Kulttuurien kohtauspaikka

Kun Ivalosta aikoinaan, lähinnä Petsamon tien ansiosta, kehittyi Inarin kunnan uusi kunnallinen keskus, ei Inarin kirkonkylä jäänyt taantumaan, vaan siitä on kehittynyt omaleimainen elävä ja aikaa seuraava kyläyhteisö, missä kolme kulttuuria — suomalainen, pohjoissaamelainen ja inarinsaamelainen — elävät rinnakkain ja vuorovaikutuksessa mm. pohjoisen Norjan ihmisten kanssa.
Puolentoista vuosisadan ajan myös kullalla on ollut merkittävä osa kylän elämässä. Erityisesti Lemmenjoen kullankaivajat kokoontuivat tarvikkeiden ja varusteiden hankintamatkoillaan ja vapaa-aikoinaan kylään tapaamaan ammattiveljiään ja sivilisaation keskelle virkistäytymään. 
Muistona entisajan kullankaivajista kylän hautausmaalla on nähtävissä kymmenten kullankaivajien leposija, ”Pyrkyreiden palsta”  muistomerkkeineen.

Matkailu

Alueen saamelaiskeskuksena Inarin kirkonkylä vetää puoleensa matkailijoita. Erityisesti kesäisin elämä kyläraitilla vilkastuu kymmenientuhansien matkailijoiden tutustuessa Suomen Lappiin tai viivähtäessä maisemassa kohti Jäämerta suuntautuvalla matkallaan.
Suosittuja vierailukohteita kylässä ovat saamelaismuseo-luontokeskus Siida, Saamelaiskulttuurikeskus Sajos, sekä useat paikallisia käsitöitä valmistavat ja myyvät liikkeet ja yritykset. Perinteiset saamelaiskäsityöt ovat kylässä näyttävästi esillä, mutta yhä enemmän kylässä valmistetaan myös puuhun, kultaan, korukiviin, poroon, marjoihin ja yrtteihin sekä muihin luonnonmateriaaleihin perustuvia tuotteita.
Inarijärvelle kylästä järjestetään risteilyjä ja veneretkiä. Ne suuntautuvat mm. muinaiselle uhripaikalle Ukonkivelle, Korkia-Mauran jääluolalle tai Kuuvan kanavalle. Kirkonkylä on myös Pielpajärven erämaakirkolle suuntautuvien retkien lähtöpaikka.

Tapahtumat

Inarin kirkonkylässä järjestetään vuosittain tammikuussa alkuperäiskansojen elokuvajuhlat Skábmagovat (suomeksi Kaamoksen Kuvia) ja elokuussa alkuperäiskansojen  musiikkitapahtuma Ijahis Idja (suomeksi Yötön Yö).

Muuta

Kylässä sijaitsee Saamelaisalueen koulutuskeskuksen opiskelija-asuntola Jeera. Inarin kirkonkylän alueella toimii kolme hotellia.
Uusi saamelaiskeskus Sajos avattiin 9.1.2012 Inarin taajamassa Juutuanjoen rannalla. Suomen Saamelaiskäräjien päätoimisto sijaitsee Sajoksessa.
Uchikake

Uchikake (jap. 打掛) on japanilainen naisten päällyskaapu. Se on kimonon muotoinen ja laahustavahelmainen naisten päällysvaate, joka puetaan muun kimonoasun päälle sitomatta sitä vyöllä. Uchikake oli 1500-luvulla samurailuokan naisten juhlapuku. Edo-kaudella siitä tuli yleinen juhlapuku niille naisille, joilla oli siihen varaa.
Nykyaikana uchikakea käytetään pääasiallisesti vain perinteisen morsiuspuvun osana. Morsiuspuvun uchikakessa on roikkuvat furisode-hihat. Perinteisiä värejä ovat aasialaisissa hääpuvuissa yleinen punainen, monivärisillä maalauksilla tai kultakirjailuilla koristettuna, tai shiromuku, "puhtaan valkoinen". Valkoinen symboloi seremoniassa morsiamen puhtautta, eli valmiutta ottaa vastaan sulhasen suvun "värit".
Matkaradio

Matkaradio on kannettava radiovastaanotin, jota voi käyttää paristoilla tai akuilla. Joitakin malleja voi käyttää myös verkkovirralla. Matkaradiot ovat yleensä melko pieniä joissa on yksi kaiutin. Laitteet ovat yleensä aina transistoriradioita.
Nancy Lopez

Nancy Lopez (s. 6. tammikuuta 1957, Torrance, Kalifornia) on yhdysvaltalainen golfaaja. Hän on pelannut LPGA Tourilla vuodesta 1977 ja voittanut 3 major-turnausta sekä kaikkiaan 48 LPGA:n turnausta.
Lopez oli maailman paras naispelaaja 1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa ja hänet valittiin Associated Pressin Vuoden naisurheilijaksi vuosina 1978 ja 1985. LPGA:n vuoden pelaajaksi hänet valittiin 1978, 1979, 1985 ja 1988. World Golf Hall of Fameen Lopez valittiin vuonna 1987. Hän lopetti turnauspelaamisen vuonna 2002, mutta palasi kentille vuonna 2007. Paluukaudellaan hän pelasi kuusi turnausta, mutta ei selvittänyt cuttia yhdessäkään.
Lopez on ainoa nainen, joka on valittu samana vuonna (1978) vuoden pelaajaksi, vuoden tulokkaaksi ja voittanut Vare Trophyn. Vuonna 2000 Sports Illustrated valitsi Lopezin vuosisadan 13. parhaaksi naisurheilijaksi.
Lopezin puoliso on entinen baseballpelaaja Ray Knight. Heillä on kolme tytärtä: Ashley (s. 1983), Erinn (s. 1986) ja Torri (s. 1991).
Suzi Quatro (albumi)

Huomioita

Suurin osa Britannian ulkopuolella julkaistuista versioista sisälsi myös kappaleen Can the Can, joka sisällytettiin myös myöhempiin brittipainoksiin. USA:n ja Kanadan versioilla Can the Can korvasi kappaleet Rockin' Moonbeam ja Get Back Mama
Mungo Jerry

Mungo Jerry on englantilainen popyhtye, joka vaikutti erityisesti 1970-luvulla. "In The Summertime" on yhtyeen tunnetuimpia kappaleita.
Internet-yhteys

Internet-yhteydellä tarkoitetaan tietoliikenneyhteyttä maailmanlaajuiseen tietokoneiden verkkoon internetiin. Internet-yhteyttä muodostettaessa internetiin yhdistettävä laite saa ip-osoitteen ja se voi viestiä muiden internetiin liitettyjen laitteiden kanssa.
Internetin käyttäjä ottaa yleensä yhteyden internet-palveluntarjoajaansa, joka ohjaa käyttäjän liikenteen eteenpäin.
Yhteys palveluntarjoajaan voidaan ottaa useilla eri tavoilla. Lankapuhelinverkkoon pohjautuvia tekniikoita ovat puhelinmodeemi-, ISDN- ja DSL-yhteydet. Matkapuhelinverkkoon pohjautuvat mm. GSM-, EDGE- ja HSPA-datayhteydet. Omaa tukiasemaverkkooaan käyttävät mm. @450 ja WiMAX.
Internet-yhteys voidaan muodostaa myös lähiverkon välityksellä jolloin tietokone kytketään lähiverkkoon jonka kautta sille tarjotaan internet-yhteys. Esimerkiksi WLAN-yhteydet toimivat näin.
Tietokone voidaan kytkeä internetiin suoraan tai siten, että yhteys kulkee esim. välityspalvelimen tai palomuurin kautta.
Pontchâteau

Urheilu

Pontchâteau on isännöinyt useasti cyclocross-kilpailuja. Coët-Rotzin metsässä on järjestetty Cyclocrossin maailmanmestaruuskilpailut vuosina 1989 ja 2004 sekä Euroopan-mestaruuskilpailut vuosina 2005 ja 2016. Lisäksi siellä on järjestetty useasti lajin Ranskan-mestaruuskilpailut sekä maailmancupin osakilpailuja.
Yksiavioisuus

Yksiavioisuus eli monogamia viittaa avioliiton muotoon, jossa henkilöllä on vain yksi aviopuoliso kerrallaan. Yksiavioisuus saattaa kuitenkin viitata yleisempään tilaan, jossa henkilöllä on yksi partneri ja tätä saatetaan soveltaa kaikkien eläinten sosiaaliseen käyttäytymiseen.
Kgalagadin kansallispuisto

Kgalagadin kansallispuisto on laaja luonnonsuojelualue, joka ulottuu Botswanasta Etelä-Afrikan puolelle. Puiston kokonaislaajuus on noin 38 000 neliökilometriä. Botswanan puoleinen osa, joka kattaa kaksi kolmasosaa kokonaispuistosta, tunnetaan myös nimellä Gemsbok National Park, kun taas Etelä-Afrikn puoleisen osan nimi on Kalahari Gemsbok National Park. 
Suurin osa puistosta on Kalaharin autiomaata. Sen alueella ei ole ihmisen tekemiä aitoja ja rajoja, joten suuret kasvinsyöjänisäkäslaumat voivat vaeltaa alueella vuodenaikojen mukaan, ja pedot seuraavat niitä. Vähäisen kasvillisuuden takia näkyvyys on hyvä, ja eläimet kertyvät harvoille juomapaikoille, joten niitä on helppo nähdä.
Puistossa elää suuria afrikkalaisia nisäkkäitä, kuten mustaharjaisia kalaharinleijonia, gepardeja, leopardeja ja hyeenoita.
John Savio

John Andreas Savio (28. tammikuuta 1902 Bugøyfjord i Sør-Varanger – 13. huhtikuuta 1938 Oslo) oli norjansaamelainen kuvataiteilija. Hän on tunnettu erityisesti puukaiverruksistaan.
Savio menetti vanhempansa kolmevuotiaana, jonka jälkeen hänen isovanhempansa kasvatti hänet. Vuonna 1920 hän muutti Osloon opiskelemaan taidetta, mutta ei saanut koskaan tutkintoa valmiiksi. Hän sairastui myöhemmin tuberkuloosiin. Hän eli Oslossa vuoteen 1924 asti, jonka jälkeen hän muutti Finnmarkiin. Savio kuoli tuberkuloosiin huhtikuussa 1938.
Lahden ammattikorkeakoulun opiskelijakunta

Opiskelijakunnan tehtävät

Ammattikorkeakoululain 42 a § mukaan ”opiskelijakunnan tehtävänä on omalta osaltaan valmistaa opiskelijoita aktiiviseen, valveutuneeseen ja kriittiseen kansalaisuuteen. Opiskelijakunnan tehtävänä on myös toimia jäsentensä yhdyssiteenä ja edistää heidän yhteiskunnallisia, sosiaalisia ja henkisiä sekä opiskeluun ja opiskelijan asemaan yhteiskunnassa liittyviä pyrkimyksiään.”
Opiskelijakunta muun muassa valitsee opiskelijoiden edustajat ammattikorkeakoulun hallitukseen sekä muihin monijäsenisiin toimielimiin ja työryhmiin.

Organisaatio ja hallinto

Opiskelijakunnan ylintä päätösvaltaa käyttää edustajisto. Edustajisto valitaan vaaleilla, ja ehdolle voi asettua kuka tahansa opiskelijakunnan jäsen. Edustajiston tehtäviin kuuluu muun muassa hallituksen nimittäminen sekä tämän toiminnan valvominen.
Hallituksen valitsee edustajisto vuosittain. Hallituksessa toimiminen ei edellytä opiskelijakunnan jäsenyyttä. LAMKOn hallitus jakautuu kahdeksaan (8) sektoriin ja puheenjohtajistoon. Kukin hallituksen jäsen vastaa omasta sektoristaan ja edunvalvonnasta kyseisellä osa-alueella. Osalla sektorivastaavista on tukenaan jaostot, jotka koostuvat ammattikorkeakoulun opiskelijoista.
LAMKOn sektorit ovat liikunta, huvi, kulttuuri, viestintä, kansainvälisyys, tutor, sosiaalipolitiikka ja koulutuspolitiikka. Sektorikentän uusin tulokas on kulttuurisektori, joka perustettiin vuonna 2014 laajentamaan tapahtumatarjontaa ja edistämään Lahden paikallista opiskelijakulttuuria.
Opiskelijakunnan arkea ja taloutta pyörittävät kaksi työntekijää, tutorsihteeri ja pääsihteeri. Tutorsihteeri koordinoi tutorointia yhteistyössä tutor- ja kansainvälisyysvastaavan kanssa, kun taas pääsihteeri vastaa opiskelijakunnan hallinnollisten ja taloudellisten asioiden hoidosta.

Jäsenyys

Opiskelijakunnan jäsenyys on vapaaehtoinen, ja jäseneksi voi lain nojalla liittyä kaikki Lahden ammattikorkeakoulussa tutkintoon opiskelevat opiskelijat. Lisäksi opiskelijakunta voi valita jäsenyyden tarjoamisesta myös muille korkeakoulun opiskelijoille. Lahden ammattikorkeakoulun opiskelijakunnassa jäseneksi voivat liittyä kaikki ammattikorkeakoulun opiskelijat. Vuonna 2014 Lahden ammattikorkeakoulun opiskelijakunta LAMKOon kuului noin 42 % Lahden ammattikorkeakoulun opiskelijoista.

Edunvalvonta ja sidosryhmäsuhteet

LAMKO on poliittisesti sitoutumaton järjestö. Se kuuluu Suomen opiskelijakuntien liittoon, SAMOK ry:hyn, jonka kautta opiskelijakunta pääsee vaikuttamaan valtakunnallisesti opiskelijoita koskeviin asioihin. LAMKO on myös Opiskelijoiden liikuntaliitto OLL:n jäsen.
Lahden ammattikorkeakoulu on osa Hämeen ammattikorkeakoulun, Laurea ammattikorkeakoulun kanssa muodostettua FUAS –liittoumaa (Federation of Universities of Applied Sciences). Ammattikorkeakoulun FUAS –liittouman myötä Lahden ammattikorkeakoulun opiskelijakunta LAMKO kuuluu FUAS-opiskelijakuntiin.
Maaginen suklaapuoti

Maaginen suklaapuoti on Rino Mizuhon piirtämä ja käsikirjoittama mangasarja, joka alkoi ilmestyä Suomessa vuonna 2013. Se kertoo Shokora Aikawasta, toiveet toteuttavaa Chocolat Noir -nimistä suklaapuotia pitävästä tytöstä, joka on pimeyden noita, Shokora Aikawa. Shokora ei pyydä suklaasta rahaa, vaan hän vie asiakkaalta jotain tälle todella tärkeää, kuten arvovallan, kehon tai muuta vastaavaa. Shokoran isä, Shuuga Aikawa kuoli yrittäessään tehdä suklaista mahtavimman suklaiden suklaan.
Kai Kyösti Kaukovalta

Kai Kyösti Olavi Kaukovalta (sukunimi vuoteen 1966 Perttunen; s. 25. lokakuuta 1950 Tampere) on suomalainen kirjailija. Hän on käyttänyt myös nimimerkkiä Axel Gabrielsson.
Kaukovallan vanhemmat ovat filosofian kandidaatti Lauri Olavi Perttunen ja valtiotieteen maisteri, kirjastonjohtaja Soile Ritva Sofia Kaukovalta. Hän pääsi ylioppilaaksi Tampereen yhteiskoulusta 1970.
Tampereen Amurissa lapsuutensa viettänyt Kaukovalta lähti 20-vuotiaana opiskelemaan Turkuun. Asuttuaan 13 vuotta Turussa Kaukovalta palasi kuudeksi vuodeksi Tampereelle ja muutti sitten nykyiseen kotikaupunkiinsa Hämeenlinnaan. Kaukovalta on työskennellyt muun muassa teatteriohjaajana, dramaturgina ja näyttämötaiteen sekä luovan kirjoittamisen opettajana. Hän on tehnyt myös suomennostöitä ja kirjoittanut kirjallisuusarvosteluja sekä kirjallisuushistoriallisia esseitä.
Vuonna 1996 maaherra Kaarina Suonio palkkasi Kaukovallan määräaikaiseksi virkamieheksi tallentamaan ja arkistoimaan Aleksanteri Ahola-Valon kirjallista ja taiteellista perintöä. Kaukovalta haastatteli Ahola-Valoa useita tunteja ja kirjoitti Ahola-Valon päiväkirjojen pohjalta kaksi näytelmää.
Oscar Hugh Lipscomb

Oscar Hugh Lipscomb (s. 21. syyskuuta 1931) on yhdysvaltalainen kirkonmies. Hän sai katolisen vihkimyksensä papiksi 15. heinäkuuta 1956 ja piispaksi 16. marraskuuta 1980. Hän toimi Mobilen arkkipiispana Alabaman osavaltiossa vuodesta 1980 vetäytymiseensä 2008, jolloin häntä seurasi Thomas John Rodi.
Raskas panssaripataljoona (Saksa)

Raskas panssaripataljoona (saks. Schwere Panzerabteilungen) oli toisessa maailmansodassa Saksan maavoimien ja Waffen-SS:n eliittipanssarijoukkoja, joiden pääkalustona olivat raskaat Tiger ja myöhemmin Tiger II -panssarivaunut. Ne oli alun perin suunniteltu läpimurtotaisteluiden kärkiyksiköiksi, mutta sodan edetessä niitä käytettiin  yhä useammin puolustuskeskusten vahvennuksina tulituessa ja vastahyökkäysosastoissa.

Organisaatio

Aluksi pataljoonien organisaatio perustui pataljoonien tehtävän mukaiseen tarpeeseen.

Kaksi vaunukomppaniainen

15. joulukuuta 1942 vahvistetun organisaation mukaiseen pataljoonaan kuului vaunukaluston vähyyden vuoksi ainoastaan kaksi raskasta panssarivaunukomppaniaa ((Kriegsstärkenachweis K.St.N. eli sodanajanvahvuus 1176d), esikuntakomppania (saks. Stabskompanie) K.St.N. 1150d), huoltokomppania (saks. Werkstattkompanie). Esikuntakomppaniaan kuuluivat esikuntaryhmä, viestiryhmä, tiedustelujoukkue, pioneerijoukkue, ilmatorjuntajoukkue, evakuointiryhmä ja huolto-osia. Vaunukomppanian johto-osiin kuului yksi Panzerkampfwagen VI H (Sd. Kfz. 182) ja kaksi Panzerkampfwagen III (Sd. Kfz. 141) -vaunua. Vaunukomppanian kussakin neljässä joukkueessa oli kaksi Panzerkampfwagen VI H:ta ja kaksi Panzerkampfwagen III:sta. Kaikki Panzerkampfwagen III:t oli varustettu 5 senttimetrin tykein.

Kolme vaunukomppaniainen

Pataljoonien muuttuessa kolmikomppaniaisiksi täydennys- ja huolto-osat järjestettiin uudelleen, jolloin perustettiin erillinen täydennyskomppania. Huoltokomppania kasvatettiin käsittämään kolme huoltojoukkuetta, joista kaksi ensimmäistä oli varustettu tela-ajoneuvoin ja kolmas pyöräajoneuvoin, ja hinausjoukkueen. Panssarivaunukomppanioihin kuului esikuntaryhmä, lääkintäryhmä, huoltoryhmä ja kuljetusosasto. Komppaniaan kuului neljätoista panssarivaunua ja 22 pyöräajoneuvoa. Kokonaisvahvuuden ollessa 113 miestä. Pataljoonan kokonaisvahvuus oli 1 093 miestä, joista upseereita oli 28 ja aliupseereita 274. Miehistöön kuului 694, minkä lisäksi pataljoonissa oli seitsemän siviilityöntekijää huoltotehtävissä ja 90 vapaaehtoista Saksan asevoimiin liitettyä sotavankia.
Sodan loppuessa pataljoonien vahvuus oli laskenut. Henkilöstöä oli komppaniassa vain 88, joista upseereita neljä, aliupseereita 46 ja miehistöä 38. Tähän vaikutti huolto-osien keskittäminen huoltokomppaniaan, jonka vahvuus oli viisi upseeria, 55 aliupseeria ja 188 miehistönjäsentä. Esikuntakomppaniaan kuului yhdeksän upseeria, 37 aliupseeria ja 130 miehistönjäsentä. Korjauskomppaniassa oli vielä kolme upseeria, 37 aliupseeria ja 167 miehistönjäsentä. Näin pataljoonan vahvuudeksi tuli 897 henkilöä.
Keltiö

Ulkonäkö ja koko

Se on yksivuotinen ruoho, joka kasvaa 10-100 cm korkeaksi. Keltiön varsi on vankka, mustanruskeatäplikäs, hapsi- ja nystykarvainen. Vastakkain kasvavat lehdet ovat ruodittomia, sepiviä ja suurilapaisia, harvan isohampaisia.
Mykeröstö huiskilo. Mykeröt pitkäperäisiä. Mykerön laita- ja kehräkukat ovat keltaisia. Laitakukkien kieli on leveä, 1–1,5 senttimetriä pitkä.
Hedelmä on pähkylä, n. 4 mm, litteä 3-4 kulmainen, uurteinen, kiiltävä musta tai ruskea.

Elinympäristö

Kotoisin Itä-Afrikasta. Tavataan Suomessa harvoin kaatopaikoilla ja joutomailla.

Muuta

Siemeniä on joissakin linnunsiemenseoksissa.