google/wiki40b huggingface dataset:
S/S Österbotten

S/S Österbotten oli suomalainen Tornion ja Pietarin välillä liikennöinyt siipiratashöyrylaiva, joka syttyi tuleen 20. elokuuta 1874 Kolmikunnan lähellä Reposaaren pohjoispuolella. Onnettomuudessa kuoli 18 henkilöä (toisen lähteen mukaan 17).

Valmistus

Alus oli rakennettu vuonna 1857 J. W. Dudgeonin konepajassa Lontoossa, ja sen omisti alkuaan turkulainen Österbottniska Ångfartygs Aktiebolag -varustamo. Laivan mitat olivat 180 x 24 x 9 jalkaa ja vetoisuus 143,5 lästiä, ja se saattoi ottaa 140 matkustajaa, joista 40 sisätiloihin. Laivan höyrykoneen teho oli 100 hevosvoimaa.

Palvelus

Österbotten liikennöi vuodesta 1857 Oulusta ja Pohjanlahden rannikkokaupungeista Pietariin. Myöhemmin reittiä pidennettiin vielä Tornioon saakka, ja alus teki 5–6 matkaa vuodessa avoveden aikana. Ennen vuoden 1874 onnettomuutta se ehti ajaa karille vuonna 1865 Vaasan lähellä ja törmätä venäläiseen tykkiveneeseen vuonna 1870 Suomenlinnan lähellä, mutta näissä turmissa ei menetetty ihmishenkiä.

Onnettomuus

Alus lähti Reposaaren satamasta kohti Pohjanlahtea mukanaan 35 matkustajaa ja runsaasti erilaista rahtitavaraa, jota oli lastattu myös laivan kannelle. Kansilastin joukossa oli myös tulenarkaa tavaraa, kuten tulitikkuja ja tappura- eli tilkepaaleja. Kansilasti syttyikin matkalla tuleen erään kannella tupakoineen matkustajan varomattoman tulenkäsittelyn vuoksi. Laivan perämies ei saanut alusta ohjatuksi kohti rantaa, vaan se alkoi ajelehtia palavana avomeren suuntaan. Laivan ankkuri saatiin kuitenkin laskettua, ja myös pelastusvene laskettiin vesille. Vene kuitenkin kaatui paniikin valtaan joutuneiden matkustajien rynnättyä siihen, jolloin ihmisiä jäi veden varaan.
Lähistöllä oli Rosenlewin hinaaja Azalea, joka oli parhaillaan hinaamassa purjealusta avomerelle. Apuun tulleet hinaaja Azalea ja Porin satamasta tullut höyryhinaaja Salama onnistuivatkin pelastamaan vedestä ja palavasta laivasta useita henkilöitä, mutta 18 henkilöä joko kuoli palossa tai hukkui veteen. Matkustajien joukossa oli myös seitsemän italialaista posetiivaria, jotka onnistuivat pelastumaan apinoineen mutta menettivät posetiivinsa.
Aluksen lasti, johon kuului muun muassa kahvia, kankaita, sikareita, savukkeita ja kirjoja, tuhoutui täysin tulipalossa. Palo saatiin lopulta sammutettua vasta Reposaaren satamassa, jonne alus oli saatu hinattua.

Kumo

Hylky myytiin huutokaupalla porilaisen merikapteeni C. V. Nordbergin Satakunta Ångbåts Ab -yhtiölle, ja uusi omistaja korjautti siitä Kumo-nimisen potkurilaivan. Alus palasi entiselle reitilleen elokuussa 1875, ja se liikennöi vuoteen 1878 Pietarin ja Pohjanlahden välillä. Satakunta Ångbåts Ab teki konkurssin vuonna 1878 vähäisten matkustajamäärien vuoksi, ja Kumo myytiin huutokaupassa Pietariin. Vuodesta 1878 se liikennöi sitten Pietarista Nevaa pitkin Laatokalle. Viimeksi Kumo myytiin armenialaiselle kauppayhtiölle, ja se kuljetti puutavaraa Kaspianmerellä. Kumo ajoi karille Derpentin lähellä ja upposi vuonna 1884.
Sylvain Wiltord

Sylvain Wiltord (s. 10. toukokuuta 1974 Neuilly-sur-Marnessa, Ranskassa) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.  
Seuratasolla Wiltord pelasi ammattilaisuransa alkuvuosina Rennesissä 1992–1997 ja Girondins Bordeaux'ssa 1997–2000. Hän voitti Ranskan mestaruuden 1999 ja oli samaisena vuonna liigan paras maalintekijä (22 osumaa). Englantilaisseura Arsenalissa hän pelasi vuosina 2000–2004 ja voitti liigamestaruuden vuosina 2002 ja 2004 sekä FA Cupin vuosina 2002 ja 2003. Vuonna 2004 Wiltord siirtyi Lyoniin, jossa hän voitti kolme Ranskan mestaruutta. Elokuussa 2007 hän palasi takaisin Rennesin joukkueeseen. Viimeisinä pelivuosinaan hän edusti Marseillea, Metziä ja Nantesia.
Ranskan maajoukkueessa Wiltord pelasi 92 ottelua ja teki 26 maalia. Hän oli mukana voittamassa mestaruutta EM-kisoissa 2000. Hän tuli vaihdosta kentälle kahden ensimmäisen ottelun loppuminuuteilla ja pelasi kolmannessa alkulohko-ottelussa avauskokoonpanossa Ranskan varmistettua jatkopaikkansa jo kahden ottelun jälkeen. Puolivälierässä hän ei pelannut. Välierässä hän pääsi vaihdosta kentälle 72. minuutilla tilanteen ollessa tasan 1–1, ja Ranska sai voiton ratkaisseen rangaistuspotkun ja "Kultaisen maalin" Wiltordin lauottua jatkoajan lopulla pallon portugalilaisen Abel Xavierin käteen. Loppuottelussa Wiltord pääsi vaihtopelaajana kentälle 58. minuutilla ja teki 1–1-tasoitusmaalin aivan varsinaisen peliajan lopussa. Jatkoajalla Ranska voitti "Kultaisella maalilla".
MM-kilpailuissa 2002 Wiltord pelasi avauskokoonpanossa Ranskan kaikissa kolmessa ottelussa mutta tuolloin Ranska jäi alkulohkossaan viimeiseksi tekemättä maaliakaan.
Antiikin Magnesia

Magnesia (m.kreik. Μαγνησία, Magnēsia) oli antiikin aikainen alue Thessalian maakunnassa Kreikan itärannikolla. Se käsitti nykyisen, alueesta nimensä perineen Magnesian alueen itäosan.

Maantiede

Magnesia käsitti kapean rannikkoalueen, joka ulottui pohjoisesta Peneios-joelta etelään Pagasainlahdelle. Sen länsirajana toimivat Ossa- ja Pelionvuoret, kun taas idässä alue rajautui Egeanmereen.

Historia

Magnesiaa asutti antiikin aikana magneettien (Magnētes, Μάγνητες) heimo. Nämä olivat vanha helleeninen heimo, joka kuului myös amfiktyoniliittoon. Heimo asutti kyseistä seutua viimeistään herooisella ajalla, ja Homeros mainitsee sen.
Magnesian vanha keskus oli Iolkos, joka on ollut asuttu jo mykeneläisellä kaudella. Myöhemmin se menetti merkityksensä, ja alueen tärkeimmäksi kaupungiksi nousi Pagasai, joka alun perin oli osa Pelasgiotista. Thessalian magneettien katsottiin perustaneen Vähässä-Aasiassa sijainneet Magnesia-nimiset kaupungit, Magnesian Sipylon-vuorella Lyydiassa sekä Magnesian Maiandros-joella Jooniassa.
Persialaissotien aikaan 400-luvun eaa. alkupuolella Kserkseen laivasto koki haaksirikon Magnesian rannikolla. Demetrios I Poliorketes perusti Magnesiaan Demetriaan kaupungin hellenistisellä kaudella noin vuonna 293 eaa. Siihen liitettiin tuolloin lukuisia alueen vanhoista kaupungeista.
Konstantin Lerner

Konstantin Zaivelevich Lerner (28. helmikuuta 1950 Odessa – 24. syyskuuta 2011) oli ukrainalainen shakin suurmestari. Vuosina 1978–1982 hän oli shakin Ukrainan-mestari.
Misha Collins

Nuoruus

Käytyään Greenfieldin keskuskoulua Collins valmistui Northfield Mount Hermonista vuonna 1992. Seuraavana vuonna Collins keskittyi puolivuotiseen työhön National Public Radion päämajassa, minkä jälkeen Collins lähti opiskelemaan Chicagon yliopistoon, jossa hän opiskeli yhteiskuntateoriaa. Yliopistoaikanaan Collins otti vuoden vapaata ja lähti Nepaliin ja Tiibetiin viettäen useita kuukausia munkkiluostarissa.

Yksityiselämä

Vuonna 2002 Collins nai kouluaikaisen rakkautensa, Victoria Vantochin. Pariskunta sai ensimmäisen lapsensa, West Anaximander Collinsin 23. syyskuuta 2010. Toinen lapsi, Maison Marie Collins, syntyi 25. syyskuuta 2012.
Ouidah

Historia

Paikallisen perinnetiedon mukaan kaupungin perusti Kpase. Tämä tapahtui luultavasti kuudennentoista vuosisadan lopussa, jolloin kaupunki oli alun perin nimellä Glēxwé, kirjaimellisesti 'Maalaistalo', ja oli osa Xwédan kuningaskuntaa.
Whydahin joukot raivasivat tiensä Afrikan sisäosiin ja ottivat vangiksi miljoonia ihmisiä heimosodissa, ja myivät ne eurooppalaisille ja arabeille. Vuonna 1716, kun suuri englantilainen orjalaiva Whydah Gally saapui ostamaan 500 orjaa kuningas Haffonilta myydäkseen heidät Jamaikassa, Xwédan kuningaskunnasta oli tullut toiseksi suurin orjaportti Kolmiokauppaan.
Valtakuntaa hallitsi Kuningas Haffon, joka sai kruununsa lahjaksi Portugalilta, kunnes vuonna 1727 kuningaskunnan valtasi Dahomeyn kuningas Agajan joukot. 
Aikaisemmista Xwédan kuningaskunnan maista tuli kaupunki uudessa Dahomeyn valtakunnassa. Portugali, Englanti, Hollanti ja Ranska rakensivat linnoituksia kaupunkiin suojellakseen etujaan orjamarkkinoilla. Portugalilaiset olivat löytäneet kaupungin vuonna 1580, jonka he nimesivät Ajudáksi. Portugalin linnoitus São João Baptista de Ajudá, on nykyisin Ouidahin museo, jonka rakennus on vuodelta 1721 ja se pysyi Portugalin hallussa 31. heinäkuuta 1961 asti.
2000-luvulla Ouidah on kasvanut voimakkaasti, samalla kun pääkaupunki Cotonoun kasvu on hidastunut. Pääkaupungin kalliit asunnot, melu ja saasteet ovat saaneet väestön hakeutumaan naapurikuntiin kuten Ouidaihiin.

Maailmanperintökohde

Kohdetta on ehdotettu UNESCON maailmanperintöluetteloon kulttuuri-luokkaan 31. lokakuuta 1996.
Palaiologos

Palaiologos (kreikaksi Παλαιολογος, monikossa Παλαιολογοι) oli Bysantin valtakunnan viimeinen hallitsijasuku. Jo Georgios Palaiologos oli ollut Aleksios I Komnenoksen ystävä. Suvun jäsenet pakenivat Konstantinopolista neljännen ristiretken aikana. Mikael VIII Palaiologoksesta tuli Nikaian keisari vuonna 1259 ja vuonna 1261 hän valtasi takaisin Konstantinopolin.
Palaiologos-suvun keisarit olivat vaikeuksissa Bysantin talouden heikentyessä eivätkä keksineet siihen parantavia lääkkeitä. Esimerkiksi italialaisille oli myönnetty kauppaetuja, jotka merkitsivät valtion tullitulojen vähenemistä. Ylellisyystavaroiden vientituotantoa pystyttiin kuitenkin jatkamaan. Valmistettiin silkkiä, kultabrokadia, koruja ja muita taidekäsityötuotteita. Valtio kuitenkin puuttui näihin verotuksella ja rajoituksilla, mikä hyödytti italialaisia. Bysantin hallitus piti kotimaan kuluttajien puolia, mutta heikensi samalla vientiyritysten taloutta. Myös alamaisten työllisyydestä huolehdittiin, mutta se heikensi yritysten kannattavuutta, koska palkansaajia oli liikaa. Palaiologos-suvun keisarit turvautuivat yhä useammin rahan arvon heikentämiseen saadakseen valtiontalouden kuntoon. Lopulta myytiin myös kruununjalokivet, jotka korvattiin väärennetyillä kivillä. Onkin sanottu, että Bysantin pitkä kuolinkamppailu oli ensi sijassa valtiontaloudellinen tragedia.
Turkkilaiset valtasivat Konstantinopolin piirityksen jälkeen vuonna 1453. Bysantin viimeinen keisari Konstantinos XI kuoli taistelussa. Hänen veljensä Demetrios Palaiologos hallitsi vielä Morean despotaattia kunnes turkkilaiset valtasivat sen vuonna 1460. Demetrios eli loppuelämänsä vankeudessa. Konstantinoksen ja Demetrioksen nuorin veli Tuomas Palaiologos pakeni Italiaan, jossa hänet vielä tunnustettiin keisariksi. Tuomaksen kuoleman jälkeen hänen poikansa Andreas myi keisarin tittelin Ranskan kuninkaalle.
Zdeněk Štybar

Saavutuksia

Lähteet: Cyclingbase, Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Krimintataarin kieli

Levinneisyys ja puhujamäärä

Vuonna 1989 krimintataareja oli Neuvostoliitossa 271 700 henkeä, joista 92,6 % (251 500 henkeä) piti krimintataaria äidinkielenään. Todellisuudessa puhujia arvioitiin olevan huomattavasti enemmän, mutta toisaalta vain vanhin sukupolvi käytti kieltä aktiivisesti nuorempien puhuessa venäjää. Vuonna 1989 76,1 % krimintataareista ilmoitti osaavansa venäjää sujuvasti. Ukrainassa oli vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan 248 200 krimintataaria, joista 228 400 henkeä (92,0 %) puhui kieltä äidinkielenään. Krimintataaria puhutaan myös Romaniassa (noin 24 000 henkeä) ja Bulgariassa (noin 3 000 henkeä).

Historia ja murteet

Krimintataari kuuluu turkkilaisten kielten luoteiseen eli kiptšakkilaiseen ryhmään. Sen lähimmät sukukielet ovat kumykki, karatšai-balkaari ja karaiimi. Kieli jakautuu kolmeen murteeseen, jotka kuuluvat turkkilaisten kielten eri ryhmiin. Kirjakielen perustana oleva keskimurre kuuluu kiptšakkilais-kumaanilaiseen, aromurre eri nogain murre kiptšakkilais-nogailaiseen ja etelämurre oguusilaiseen ryhmään. 
Krimin tataarien sekoittunutta etnistä alkuperää heijastavista aineksista koostuva krimintataarin kieli alkoi muodostua 1300–1400-luvuilla. Venäjän valloitettua Krimin kaanikunnan vuonna 1783 suurin osa puhujista pakeni Turkkiin, jossa he sulautuivat kielellisesti turkkilaisiin. 1860-luvun alussa Krimiltä muutti vielä 232 000 henkeä, joista yli 60 000 menehtyi Mustallamerellä. Vuonna 1944 Krimin tataarit karkotettiin Keski-Aasiaan. Väestönsiirron aikana 46,2 % heistä menehtyi. Vuonna 1987 alkoi tataarien paluu Krimille. Vuoteen 1992 mennessä heitä oli muuttanut takaisin noin 200 000 henkeä. Krimin tasavallan parlamentti julisti krimintataarin alueen kolmanneksi viralliseksi kieleksi venäjän ja ukrainan rinnalle.

Kirjakieli

Krimillä on säilynyt 1200–1400-luvuilta peräisin olevia turkkilaisia piirtokirjoituksia. Vanhimmat krimintataarinkieliset kirjalliset muistomerkit ovat 1500–1700-luvuilta. Vuoteen 1928 saakka käytettiin arabialaista kirjaimistoa. Vuonna 1883 Ismail Gasprinski alkoi julkaista Bahtšisaraissa ensimmäistä krimintataarinkielistä sanomalehteä.
Vuonna 1928 krimintataarissa siirryttiin Neuvostoliiton turkkilaisten kielten yhteiseen latinlaiseen kirjaimistoon. Vuonna 1938 otettiin käyttöön kyrillinen kirjaimisto, jossa venäjästä poikkeavia äänteitä merkittiin erilaisten kirjainyhdistelmien avulla. 
Vuonna 1944 krimintataarin kirjakielen käyttö kiellettiin. Äidinkielen opetus sallittiin Uzbekistanissa vuonna 1957 ja samana vuonna Taškentissa alettiin julkaista sanomalehteä Lenin bayrağı (”Leninin lippu”). Vuonna 1968 Taškentin pedagoginen instituutti alkoi kouluttaa krimintataarin kielen opettajia ja vuonna 1980 alettiin julkaista kirjallisuuslehteä Jıldız (”Tähti”).

Nykytilanne

1990-luvulla krimintataarien kulttuuritoiminta siirrettiin Krimille. Vuonna 1992 tehtiin päätös latinalaiseen kirjaimistoon siirtymisestä.  Nykyään kieltä opetetaan kouluissa, sillä julkaistaan oppi- ja kaunokirjallisuutta sekä sanoma- ja aikakauslehtiä.
Mgahingan kansallispuisto

Mgahingan kansallispuisto on Ugandassa sijaitseva, maan pienin kansallispuisto. Kansallispuistoa lähimpänä sijaitseva kaupunki on Kisoro. Alueen lähellä, naapurivaltioissa on myös kansallispuistoja. Ruandassa on Volcanoesin kansallispuisto ja Kongon demokraattisessa tasavallassa on Virungan kansallispuisto. Mgahingan alueella elää merkittävä osa uhanalaisista vuorigorilloista. Alueella on tulivuoria, joista osa toimii yhä ja osa on sammuneita.
Seppo Alajoki

Seppo Rainer ”Kala” Alajoki on tamperelainen kitaristi ja säveltäjä sekä sessiomuusikko. Muusikkona hän on rock/blues-vaikutteisen musiikkitaustan omaava manserock-kitaristi.
Hän aloitti muusikon uransa 1960-luvulla Matthews-yhtyeessä, joka tuli tutuksi erityisesti Hair-musikaalin yhtyeenä. Matthewsin jälkeen hän soitti Tapani Kansan ja Katri Helenan yhteiskiertueella. Tämän jälkeen hän oli vuoden Dannyn taustakokoonpanossa ja liittyi sitten Alwari Tuohitorveen.Alwari Tuohitorvessa hän oli keskeinen säveltäjä. Hänen sävelsi mm. Alwari Tuohitorven ”Älä iske Tuijaa”.
Alwari Tuohitorven jälkeen Alajoki soitti useiden artistien taustakokoonpanoissa ja levytyksissä. Näitä ovat olleet mm. Jamppa Tuominen, Topi Sorsakoski v.2008 saakka ja Mikko Alatalo.  Hän soittaa soolo-osuuden mm. Alatalon balladissa ”Ihmisen Ikävä Toisen Luo”. Toisen version on soittanut Tapio Manninen.Sorsakosken kokoonpanon jälkeen hän oli viisi vuotta Tampereen Teatterin musikaalituotannoissa. 
1980-luvulla hän teki runsaasti studiotöitä ja uralla studiotöistä kertyi 1200 raitaa.
Alajoki on vetäytynyt eläkkeelle aktiivimuusikkona, mutta soittaa pari kertaa vuodessa hyväntekeväisyyskokoonpanossa.
Sébastien Tellier

Eurovision laulukilpailu 2008

Sébastien Tellier edusti Ranskaa Eurovision laulukilpailussa Belgradissa toukokuun 24. päivänä kappaleella ”Divine”, joka julkaistiin hänen albumiltaan Sexuality. Kappale sijoittui sijalle 18. ja sai 47 pistettä. Aluksi se levytettiin kokonaan englanniksi, mutta tämä herätti kuitenkin vastustusta Ranskan parlamentissa. Tämän takia uuteen versioon lisättiin 13 ranskankielistä sanaa.
Anastasia Nikolajevna Romanova

Kuolema

Verityön jälkeen Jekaterinburgissa liikkui huhuja, että joku lapsista olisi mahdollisesti päässyt pakenemaan. Myöhemmin useat huijarit ovat väittäneet olevansa teloituksesta pelastunut Anastasia, tunnetuin heistä lienee ollut Berliinissä 1920 julkisuuteen tullut Anna Anderson.
Neuvostoliiton salaisten arkistojen avauduttua tulivat päivänvaloon muun muassa Jurovskin muistiinpanot. Niissä oli yksityiskohtaisesti selostettu Romanovien salaisen haudan paikka Jekaterinburgissa. Hauta oli metsätiehen hätäisesti lapioilla kaivettu matala kuoppa. Hauta avattiin vuonna 1991, mutta siitä puuttuivat kruununperijä Aleksein ja Marian jäännökset.
Mariaksi ja Alekseiksi oletettuja luita löydettiin elokuussa 2007 seitsemänkymmenen metrin päästä siitä haudasta, johon muut perheen jäsenet oli haudattu. Myöhemmin niiden kuuluminen tsaariperheen jäsenille kuitenkin varmennettiin kolmella erilaisella DNA-testillä. Venäjältä lähetetyt luunpalat tutki Yhdysvalloissa tohtori Michael D. Cobleja Itävallassa molekyylibiologi Walther Parson.
Venäjän ortodoksinen kirkko on kiistänyt DNA-testien luotettavuuden vuonna 2008. Se on myös julistanut koko tsaariperheen pyhiksi vuonna 2000. Venäjällä elää yhä uskomus, että ainakin yksi lapsista olisi onnistunut pakenemaan.  Venäjän ortodoksikirkko vaatii Anastasian haudan avaamista, jotta voitaisiin uusilla tutkimuksilla varmistaa. että kyseessä on todella Anastasia.

Anastasia populaarikulttuurissa

Anastasia on arvoituksellisuutensa vuoksi pysynyt ihmisten kiinnostuksen kohteena vuosikymmenet, ja hänestä on kirjoitettu kirjoja ja tehty elokuvia, joista tunnetuin lienee vuonna 1956 valmistunut Anastasia. Siinä ”suuriruhtinatarta” esitti Ingrid Bergman. Anastasiasta on tehty myös televisiosarja ja piirroselokuva. Alfred Newman on säveltänyt elokuvaan Anastasia ”Anastasia”-nimisen musiikkikappaleen. Sen suomenkielisestä versiosta, jonka on sanoittanut Sauvo Puhtila, on tehty useita levytyksiä vuosina 1957 ja 1970. Yhdysvaltalainen aikakauslehti TIME listasi vuonna 2013 maailman 7 kuuluisinta katoamismysteeriä.  Anastasia oli kolmannella sijalla.
Eepos-kirjastot

Eepos-kirjastot on Etelä-Pohjanmaan kuntien sekä Kaskisten, Perhon, Vetelin, Laihian ja Isonkyrön kirjastojen muodostama seudullinen verkosto eli kirjastokimppa. Eepos-kirjastoihin kuuluu 22 kuntaa. Yhteiset verkkosivut ja verkkokirjasto ovat palvelleet asiakkaita helmikuusta 2017 alkaen. Yhteistyö mahdollistaa koko alueelle yhteiset käyttösäännöt, kirjastokortin, verkkopalvelun, e-kirjapalvelun, aineistokuljetukset sekä asiakas- ja aineistotietokannat.
Hanhimaa

Hanhimaa on Kittilän kunnan Könkäällä sijaitseva sivukylä, joka sijaitsee Lismajoen varrella. Kylällä asuu noin 60 ihmistä. Kylän elinkeinot ovat metsä- ja porotalous.
Hanhimaan maasto on suota ja kangasmaastoa. Hanhimaalla on myös Lapin sodalta säästynyttä rakennuskantaa.
Joseph Whittaker

Joseph Whittaker (1815–1894) oli englantilainen puutarhuri ja kasvitieteilijä, kotoisin Derbyshiren Breadsallista. Hän tutki paljon Australian kasveja ja keräsi kolmensadan kasvin kokoelman Adelaiden lähistöltä ja Lofty Rangen eteläosista Encounter Baylle ulottuvalta alueelta Australian eteläosista vuosina 1839–1840. Ne ovat nyt Kew Gardensissa Lontoossa. Yli kaksituhatta hänen keräämäänsä brittiläistä kasvinäytettä on nykyään Derbyn kaupunginmuseossa.
Australialainen kihokkilaji Drosera whittakeri on nimetty Whittakerin kunniaksi. Whittakerille on omistettu juhlasali derbyläisen oppilaitoksen kestikartanossa.
Jukka Lipponen

Jukka Lipponen (VTT) toimii sosiaalipsykologian yliopistonlehtorina Helsingin yliopistossa. Lipposen asiantuntemusaluetta on organisaatiopsykologia.

Tutkimus

Tutkimuksessaan Lipponen on keskittynyt muun muassa organisaatioiden oikeudenmukaisuuden ja muutosten sekä fuusioiden tutkimiseen. Hän on tutkinut esimerkiksi organisaatioon identifioitumista ja menettelytapojen oikeudenmukaisuutta. Lipposen tutkimukset ovat käsitelleet myös sosiaalista identiteettiä, luottamusta sekä johtajuutta.

Julkaisut ja lisätietoja

https://tuhat.halvi.helsinki.fi/portal/fi/persons/jukka-lipponen(ed4cc741-be39-4540-8b6f-1f0970f830a7).html
Grégory Hofmann

Seuraura

Hofmann on HC La Chaux-de-Fondsin kasvatti. Hän siirtyi kesken kauden 2006–2007 HC Ambrì-Piottan U17-junioreihin. Kaudella 2007–2008 Hofmann pelasi Ambrìn lisäksi myös HC Luzernin U17-junioreissa. Kaudella 2009–2010 hän debytoi Ambrí-Piottan miesten joukkueessa National League A:ssa, jossa Hofmann pelasi yhden runkosarja- ja playout-ottelun. Varsinaisella tulokaskaudellaan 2010–2011 hän teki siellä 41 runkosarjaottelussa tehot 3+9=12 ja 17 playout/karsintasarjan ottelussa tehot 1+4=5. Hofmann valittiin kauden päätteeksi NLA:n vuoden tulokkaaksi.
Carolina Hurricanes varasi Hofmannin neljännellä kierroksella 103. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2011. Kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi HC Davosiin. Hofmann jakoi 16 osumallaan joukkueen sisäisen maalipörssin toisen sijan Petr Sýkoran kanssa. Hän edusti Davosia myös seuran perinteisesti isännöimässä Spengler Cupissa, jossa Hofmann eteni joukkueen kanssa finaaliin. Turnauksen voiton vei kuitenkin Kanadan A-maajoukkue lukemin 7–2.
Hofmannin varannut Carolina Hurricanes oli keväällä 2013 kiinnostunut tekemään tulokassopimuksen hänen kanssaan, mutta osapuolet eivät kuitenkaan päässeet yhteisymmärrykseen ja Hofmannin NHL-varaus raukesi kesäkuussa. Hän jatkoi uraansa Davosissa, jossa Hofmann voitti kauden 2014–2015 päätteeksi Sveitsin-mestaruuden. Kaudeksi 2015–2016 hän siirtyi peräti nelivuotisella sopimuksella HC Luganon riveihin. Hofmann oli 17 osumallaan joukkueen toiseksi paras maalintekijä Fredrik Petterssonin jälkeen. Hän edusti Luganoa kauden aikana myös Spengler Cupissa, jossa joukkue eteni finaaliin, mutta hävisi Kanadan A-maajoukkueelle lukemin 4–3, kuten myös vuotta myöhemmin lukemin 5–2. 
Vuonna 2017 Hofmann osallistui sekä Carolina Hurricanesin kehitys- että harjoitusleirille. Saman vuoden joulukuussa hän edusti Spengler Cupissa Sveitsin A-maajoukkuetta, joka hävisi finaalissa Kanadalle lukemin 3–0.
Dm8

Historia

1950-luvulla alkoi Valtionrautatiet modernisoida junakalustoaan, joka siihen aikaan koostui yksinomaan höyryvetureista ja puuvaunuista sekä joistain moottorivaunuista. Vuosina 1961–1962 Valtionrautatiet tilasi Valmetilta 12 kappaletta uusia kiitojunia. Ne valmistuivat vuosina 1964–1965. Yksikön moottorivaunuille annettiin tyyppimerkintä Dm8 ja numerot 5001–5024. Välivaunut saivat tyyppimerkinnän CEikv. 
Junat sijoitettiin aluksi Helsinkiin. Sieltä ne ajoivat kiitojunavuoroja Tampereelle, Vaasaan, Ouluun, Jyväskylään, Kuopioon, Savonlinnaan ja Joensuuhun. Vuodesta 1972 kiitojunat korvattiin sähköistysten myötä vähitellen veturijunilla, ja vuodesta 1973 alkaen Dm8-junat toimivat samoissa tehtävissä Dm9-junien kanssa hoitaen kaupunkien välistä liikennettä väleillä Helsinki–Turku, Turku–Jyväskylä, Helsinki–Pori, Helsinki–Vaasa ja Helsinki–Savonlinna.

Tekniikka

Dm8 koostui kolmesta vaunusta. Päissä olivat moottorivaunut ja keskellä välivaunu. Molemmissa moottorivaunuissa oli ohjaamot. Välivaunuissa oli muun muassa keittiö. Kolmen vaunun yksiköitä saatettiin tarvittaessa kytkeä yhteen useampia, jolloin oli mahdollista saada jopa yhdeksänvaunuinen juna. Yhteisajo oli mahdollista myös Dm9-sarjan junien kanssa. Mitään teknistä estettä neljän tai useamman junan yhdistämiseen ei ollut, mutta yli kolmen yhdistelmää ei käytetty, koska näin varmistettiin sähkön siirto koko junaan. Mitä enemmän liitoksia sitä suurempi riski linjan katkeamiselle.
Dm8 oli kiihtyvyydeltään ja kulkuominaisuuksiltaan huomattavasti parempi kuin aikaisemmat Dm4- ja Hr11 -vetoiset kiitojunat. Hyvän kiihtyvyyden sekä 140 km/h nopeuden ansiosta junien aikatauluja voitiin nopeuttaa. Yhdessä moottorivaunussa oli yksi Bredan 505 hevosvoiman dieselmoottori, joten yhden yksikön kokonaisteho oli 1 010 hevosvoimaa. Moottorit oli sijoitettu vaunun alustaan lattian alle. Junissa oli Self-Changing Gearsin kolmivaihteinen sähköisesti ohjattu planeettavaihteisto.

Hylkäys

Dm8-sarjan junat poistettiin käytöstä 1980-luvulla. Viimeiset junat hylättiin 1987. Yksi kolmen vaunun yksikkö (5003–5004) kunnostettiin Rautatiemuseota varten ja säilöttiin Kaipiaisten veturitalliin, mutta sisään pääsi ilkivallantekijöitä ja lopulta tallin katto romahti junayksikön päälle. Junayksikkö tuotiin Hyvinkään konepajalle, jossa lojuessaan se pääsi niin huonoon kuntoon, että se lopulta päätettiin romuttaa vuonna 2008.
Ioniselektiivinen elektrodi

Ioniselektiivisen elektrodin toiminta perustuu kiinteän piihapon ionivaihto-ominaisuuksiin. Yleisin ioniselektiivinen elektrodi on pH-elektrodi, jota käytetään liuoksen happamuuden mittaukseen. Ioniselektiiviset elektrodit ovat rutiininomaisesti käytössä muun muassa kliinisessä kemiassa kalsiumin, kaliumin, natriumin ja kloridin määrityksessä sekä pH -mittauksissa.