google/wiki40b huggingface dataset:
Keltakerttu

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan keltakerttu on noin 14 cm. Lajin selkä on oliivinvihreä ja perä keltainen. Pää ja vatsa ovat väriltään keltaiset. Nokka on melko pitkä. Keltakerttulin jalat ovat harmaat. Koiras ja naaras eroavat toisistaan ulkonäöltään hieman.

Elinympäristö, -tavat ja ravinto

Keltakertut elävät valoisissa metsissä sekä ruohomailla. Laji elää yleensä yksin tai pareittain. Pesänsä laji kätke korkealle puiden latvustoon, missä se on turvassa pedoilta. Naaras munii kahdesta kolmeen valkoista munaa.
Ravintonaan keltakertut käyttävät hyönteisiä kuten perhosia, ampiaisia ja heinäsirkkoja. Ravintonsa linnut pyydystävät ilmasta.
Alma Jalava

Alma Jalava (o.s. Floman, 1. marraskuuta 1855 Viipuri – 8. elokuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen yhteiskunnallinen ja järjestövaikuttaja.
Jalavan vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Henrik Fabian Floman ja Sofia Schildt. Kun Jalava avioitui 1875 lehtori, kirjailija Antti Jalavan kanssa, heidän kodistaan muodostui kansallisen sivistystyön toimintaympäristö. Jalava toimi vuodesta 1884 lähtien perustajajäsenenä näkyvästi Suomen Naisyhdistyksessä, erityisesti kasvitarhojen hoitamiseen liittyvässä opetustyössä, mutta hoitaen lisäksi yhdistyksen perustamaa nuorisokirjastoa. Hän työskenteli myös vähävaraisten ja sairaiden lasten huollon hyväksi.
Jalavien tytär Ilona Jalava tuli tunnetuksi suomalaisen kirjontaompelun kehittäjänä ja julkaisi useiden käsityökirjojen ohella elämäkerran isästään Antti Jalavasta.
Clavaleyres

Historia

Clavaleyresin alueelta löydettyjen pronssisormusten perusteella voidaan olettaa, että alueella on ollut asutusta jo La Tènen kulttuurin aikana. Rooman valtakunnan aikana alue oli läheisen kaupungin Aventicumin hallinnassa. Keskiajalla Clavaleyres oli Münchenwilerin luostarin alainen. Vuodesta 1527 vuoteen 1798 saakka Clavaleyres kuului Berniin, jonka jälkeen alue oli osa Fribourgin kantonia. Vuonna 1807 Clavaleyres palasi jälleen osaksi Bernin kantonia.
Liposomi

Liposomi on rasvamaisista lipidimolekyyleistä koostuva kupla eli rasvarakkula, jonka pinnalla on kaksi lipidimolekyylikerrosta. Yleensä liposomi kelluu veden sisässä. Lipideissä on yleensä vesihakuinen eli hydrofiilinen ja vesipakoinen eli hydrofobinen pää. Näin vedessä kelluva liposomi säilyttää muotonsa. Monet elämän synnyn tutkijat ajattelevat liposomien edeltäneen soluja ja esisoluja. 
Liposomit kulkeutuvat ohutsuolen limakalvojen läpi verenkiertoon, ennen kuin ovat hajonneet ruuansulatuksessa ja verenkiertoon päätyneet lipostomit läpäisevät myös aivoja suojaavan veriaivoesteen. Liposomeja voidaan käyttää tästä johtuen lääkeaineiden kuljetuksessa ihmisruumiiseen immuunijärjestelmien ohi.
Polymersomit ovat liposomeja isompia kuplia, joita tehdään keinotekoisista lipideistä.

Liposomit ja elämän synty

Niin sanottu lipidimaailma-teoria olettaa elämän saaneen alkunsa liposeomeista, jotka jakautuvat ja joissa tapahtuu kemiallisia reaktioita. Lipidimaailma-teorian kannattajien mukaan liposmit voivat suotuisissa oloissa kehittyä esisoluiksi.
Jean-Michel Cousteau

Jean-Michel Cousteau (s. 6. toukokuuta 1938) on ranskalainen tutkimusmatkailija, ympäristönsuojelija ja elokuvatuottaja. Hän on Jacques-Yves Cousteaun ja tämän ensimmäisen vaimon Simone Melchiorin vanhempi poika.
Jean-Michel sai jo nuorena ensikosketuksensa meriin ja laitesukeltamiseen. Hän sai veljensä Philippen kanssa kokeilla toisen maailmansodan jälkeen isänsä ja Émile Gagnanin kehittämää aqualung-paineilmalaitetta. Poikien nuoruus ei kuitenkaan ollut kovinkaan läheinen vanhempiinsa, jotka matkustivat paljon. Jean-Michel ja Philippe olivat näinä aikoina sisäoppilaitoksessa.
Aikuisiällä Jean-Michel Cousteau oli perheyrityksen taustahahmona auttamassa isänsä tutkimusmatkoja. Cousteu järjesti, suunnitteli ja hankki varusteita Calypsolle. Hän ei kuitenkaan saanut mielestään isältään tarpeeksi kunnioitusta ja alkoi siirtyä omien liiketoimien pariin. Vuonna 1979 Cousteau palasi traagisen tapahtuman seurauksesta auttamaan isäänsä. Philippe-veli kuoli lento-onnettomuudessa ja Jean-Michel Cousteau vakuutti isänsä jatkamaan edelleen tutkimustyötään. Jean-Michel Cousteau oli mukana isänsä televisiosarjoissa ja voitti mm. Emmy-palkinnon Cousteau: Mississippi -ohjelman tuottajana.
Jean-Michel Cousteau toimi isänsä perustaman säätiön johdossa paluustansa vuoteen 1992, jolloin jätti The Cousteau Societyn. Tämän jälkeen Cousteau keskittyi omiin toimiinsa. Hän ajautui riitoihin isänsä kanssa 1990-luvun puolivälissä Cousteau-nimen käytöstä. Isä ei pitänyt siitä, että Cousteau-nimi yhdistettiin ekologiseen lomakohteeseen, jossa Jean-Michel oli osakkaana. Jacques-Yves Cousteau vaati, että lomakohteen logoon ja nimeen tulisi liittää myös Jean-Michelin nimi lisänä, jotta paikkaa ei suoraan sekoitettaisi Cousteau Societyn alaiseksi. Sanfranciscolainen oikeus päättikin, että Cousteau-nimeä ei saisi käyttää lomakohteen markkinoinnissa, eikä mainostamisessa Yhdysvalloissa.
Vuonna 1999 Cousteau perusti oman säätiönsä Ocean Futures Societyn, jonka tarkoituksena on jatkaa mertensuojelua ja -tutkimusta. Hän myös aloitti televisiosarjan Jean-Michel Cousteau’s Ocean Adventures vuonna 2006. Cousteau oli myös vaikuttamassa samana vuonna Yhdysvaltain presidentti George W. Bushiin, joka perustikin Havaijille Papahānaumokuākea Marine National Monument -mertensuojelualueen.
Morondava

Morondava on 48 400 (2014) asukkaan kaupunki Madagaskarilla Toliaran provinssissa ja Menaben läänissä, jonka pääkaupunki se myös on. Kaupunki sijaitsee Morondavajoen suistossa.
Honoré V

Honoré V (13. tai 14. toukokuuta 1778 Pariisi – 2. lokakuuta 1841) oli seitsemäs Monacon ruhtinas. Honoré V, koko nimeltään Honoré Gabriel Grimaldi, oli ruhtinas Honoré IV:n ja Louise Felicite Victoire d'Aumontin vanhin poika. Koska hän kuoli naimattomana ja ilman perillisiä, häntä seurasi valtatistuimella hänen veljensä Florestan I.
Samori Touré

Varhainen elämä

Samori Touré syntyi djulaperheeseen nykyisen Guinean sisäosissa vuoden 1830 paikkeilla. Hänen sukunsa olivat aikanaan olleet muslimikauppiaita, jotka olivat ajan saatossa siirtyneet viljelemään maata. Tourén perhe harjoitti paikallista perinteistä uskoa ja noihin aikoihin muslimit pyrkivät alistamaan valtaansa alueen perinteisiä uskoja harjoittaneet kansat. Tähän liittyen muslimitaustaiset sisésoturit valtasivat Tourén kotikylän 1800-luvun alkupuoliskolla ja ottivat tämän äidin vangiksi. Touré liittyi tämän jälkeen siséjoukkoihin ja osoittautui pian kyvykkääksi sotilaaksi. Vuonna 1861 hän lähti siséjoukoista ottaen haltuunsa perinteistä uskoa harjoittaneiden kamarojen johtajuuden. Hän kääntyi siséjä vastaan vallaten pienestä armeijastaan huolimatta Dyon- ja Milojokien alueet.

Mandinkan valtakunta

Vuonna 1873 Touré perusti sittemmin Mandinkan valtakuntana tunnetulle valtakunnalleen uuden pääkaupungin nimeltä Bisandugu, nykyisessä Guineassa. Valtakunta jaettiin kantoneihin, joiden johdossa toimivat Tourén sukulaiset tai ystävät. Vuosine 1875-1879 välillä hän levitti valtakuntaansa Nigerjoen yläjuoksulla aina Siguirista Kouroussaan. 1880-luvun alussa hän valtasi myös Kankanin muslimikaupungin nujertaen näin vanhat vihollisensa sisét. Hänen valtakunnastaan tuli näin Länsi-Afrikan kolmanneksi suurin heti Toucouleurin kuningaskunnan ja Sokoton kalifaattin jälkeen. Molemmat näistä valtioista olivat syntyneet islamilaisen jihadin lopputuloksena. Tourén valtakunta oli näitä maallistuneempi, mutta Touré valitsi lopulta islamin valtakuntansa uskoksi yhdistääkseen useista eri etnisistä taustoista koostuvat alamaisensa. Hän otti lopulta myös imaamia vastaavan tittelin almami ja alkoi käännyttää alamaisiaan vuodesta 1884 eteenpäin.

Kukistuminen

Touré pyrki laajentamaan valtakuntaansa edelleen vanhoja kauppareittejä pitkin, mutta nyt Ranska alkoi levittää siirtomaavaltaansa alueella. Touré kykeni ensin pitämään ranskalaiset loitolla sopimusten ja pienien yhteenottojen avulla. Hän kävi myös kauppaa brittien kanssa saaden näiltä aseita Freetownista brittien siirtomaa Sierra Leonesta. Vuonna 1882 Ranska aloitti kuitenkin suuren sotilasoperaation Mandinkan valtakunnan valloittamiseksi. Touré käytti heitä vastaan poltetun maan taktiikkaa, mutta joutui vuoteen 1894 mennessä vetäytymään nykyisestä Ghanasta ja Norsunluurannikosta valloittamilleen alueille. Vuonna 1898 Ranska oli valloittanut koko valtakunnan alueen ja Touré jäi lopulta vangiksi hänen paettuaan nykyisen Liberian alueelle. Ranskalaiset karkottivat hänet Gaboniin Atlantin valtameren rannikolle, jossa Touré kuoli vuonna 1900.
Eirik Salsten

Seuraura

Salsten on Storhamar Dragonsin kasvatti. Hän debytoi seuran miesten joukkueessa vain 16-vuotiaana kaudella 2010–2011, jolloin Salsten pelasi GET-ligaenissa 28 runkosarja- ja yhden playoff-ottelun jääden ilman tehopisteitä. Kaudella 2011–2012 hän teki liigan runkosarjassa kuusi tehopistettä ja kaudella 2012–2013 kymmenen tehopistettä. Kauden 2013–2014 Salsten pelasi kokonaan Storhamarin A-nuorissa, joiden paras pistemies hän oli tehoilla 16+37=53. Salsten voitti koko Norjan A-nuorten sarjan syöttöpörssin ja sijoittui pistepörssissä kolmanneksi. Hän jakoi myös sarjan tehotilaston voiton Lillehammer IK:ta ja Lørenskog IK:ta edustaneen Stian Uttakleivin kanssa lukemalla +32. Salsten voitti kauden päätteeksi Norjan A-nuorten mestaruuden.
Kaudeksi 2014–2015 Salsten siirtyi Vålerenga IF:n GET-ligaen -joukkueeseen. Joulukuussa 2014 seura lainasi hänet loppukaudeksi liigan nousijajoukkue Manglerud Stariin. Huhtikuussa 2015 Salsten teki Starin kanssa 1+1-vuotisen jatkosopimuksen. Hän oli 13 osumallaan joukkueen toiseksi paras maalintekijä Rasmus Ahlholmin jälkeen.
Salsten siirtyi kaudeksi 2016–2017 kaksivuotisella sopimuksella Stavanger Oilersiin. Hän teki GET-ligaenin yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 14+19=33. Salsten voitti kauden päätteeksi Norjan-mestaruuden.

Maajoukkueura

Salsten valittiin Norjan joukkueeseen Pyeongchangin olympiakisoihin 2018. Hän pelasi myös olympialaisten karsinnoissa. Yhteensä Salsten on pelannut 21 A-maaottelua tehopistein 2+1=3. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Challengessa 8. huhtikuuta 2016 Pietarissa Venäjää vastaan. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa Salsten teki Euro Ice Hockey Challengessa 11. helmikuuta 2017 Itävallan Grazissa Slovakiaa vastaan.
Salsten pelasi myös alle 20-vuotiaiden IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2013, jolloin hän voitti kultaa ja oli nostamassa Norjaa seuraavaksi vuodeksi pääsarjatasolle. Salsten jakoi joukkueen sisäisen tehotilaston voiton neljän muun pelaajan kanssa lukemalla +4. Hän edusti Norjan alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta myös Junior Club World Cupissa vuonna 2012.
Salsten pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2011 sekä IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2012, jolloin hän voitti hopeaa. Salsten jakoi Norjan sisäisen syöttöpörssin voiton Markus Søbergin ja Jørgen Karterudin kanssa viidellä syöttöpisteellään sekä voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +4.

Muuta

Salstenin isä on entinen Norjan maajoukkuepuolustaja Petter Salsten, joka on toiminut mm. Norjan A-maajoukkueen General Managerina. Myös Eirikin setä Jørgen Salsten on entinen maajoukkuepuolustaja. Eirikin äiti on entinen rytminen voimistelija Cecilie Østrem Salsten.
Arginiinidekarboksylaasi

Arginiinidekarboksylaasi on entsyymi, joka katalysoi agmatiinin muodostumista arginiinista. Entsyymi osallistuu argeniinin ja eräiden polyamiinien kuten putreskiinin aineenvaihduntaan. Entsyymiä tavataan niin arkeoneissa, bakteereissa kuin eukaryooteissakin. Arginiinidekarboksylaasin EC-numero on EC 4.1.1.19.

Rakenne ja toiminta

Arginiinidekarboksylaasia esiintyy lukuisissa eliöissä. Bakteereissa ja eukaryooteissa entsyymi on rakenteeltaan tetrameeri ja molekyylimassaltaan 296 kDa. Entsyymi tarvitsee koentsyymikseen pyridoksaalifosfaatin. Kasveissa entsyymistä on kaksi erilaista muotoa, joista toinen osallistuu arginiinin hajottamiseen ja toinen polyamiinien biosynteesiin. Nisäkkäillä arginiinidekarboksylaasi on aktiivinen erityisesti aivoissa, astrosyyteissä, munuaisissa, maksassa, lisämunuaisissa ja suolistossa. Erityisesti termofiilisillä arkeoneilla entsyymin koentsyyminä toimii pyridoksaalifosfaatin sijaan pyruvoyyliryhmä.
Pyridoksaalifosfaattia koentsyyminään käyttävän arginiinidekarboksylaasin katalysoivan reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa muodostuu imiini eli Schiffin emäs arginiinin ja pyridoksaalifosfaatin välille. Seuraavassa vaiheessa tapahtuu dekarboksyloituminen ja agmatiinin vapautuminen. Entsyymin substraattina voi toimia myös kanavaniini, josta muodostuu guanidinoksipropyyliamiinia. Arginiinidekarboksylaasin inhibiittoreita ovat muun muassa agmatiini, putreskiini ja spermidiini. Entsyymille optimaalinen pH on noin 5.
Publius Licinius Crassus (vuoden 171 eaa. konsuli)

Publius Licinius Crassus oli Rooman tasavallan konsuli vuodelle 171 eaa. yhdessä Gaius Cassius Longinuksen kanssa.
Crassus oli Gaius Licinius Varuksen poika ja Gaius Licinius Crassuksen veli. Hänen veljenpoikansa oli Gaius Licinius Crassus, joka toimi kansantribuunina vuonna 145 eaa. Crassus adoptoi Publius Licinius Crassus Dives Mucianuksen, joka oli vuoden 131 eaa. konsuli.
Konsulivuotenaan vuonna 171 eaa. hän osallistui kolmanteen makedonialaissotaan Makedonian kuningas Perseusta vastaan. Hän hävisi kuitenkin Kallinikoksen taistelun Thessaliassa Perseuksen ratsuväkeä vastaan.
Kaivopuiston Grillifilmi

Grillifilms on mainoselokuvatuotantoyhtiö. Yhtiö aloitti toimintansa vuonna 2005 Elohopea-filmin ja Filmitallin fuusioituessa keskenään. Elohopea-filmillä ja Filmitallilla on pitkät perinteet suomalaisessa mainoselokuvien tuotannossa. Elohopea-filmi on perustettu jo vuonna 1973 ja Filmitalli vuonna 1974. 
Grillifilmsin ohjaaja Olli Rönkä on voittanut muun muassa Grafia ry:n myöntämät Platinahuipun. Yhtiön tuottamat spotit ovat voittaneet Hopeahuipun sekä Muuvin ja useita Kuukauden Parhaita Sekunteja. Grillifilms:n suurelle yleisölle tunnetuimpia töitä ovat Lordin musiikkivideot, Elisan Sauli ja Pauli, VR:n Kivimiehet ja Veikkauksen hevoset.
Grillifilms on osa Moskito Televisionin ympärille syntynyttä Nice Entertainment Groupia, jonka osakkeista 87 prosenttia myytiin syyskuussa 2013 ruotsalaiselle Modern Times Groupille.
Kiinan tiedeakatemia

Kiinan tiedeakatemia (yksinkertaistetut merkit: 中国科学院; perinteiset merkit: 中國科學院; pinyin: Zhōngguó Kēxuéyuàn) perustettiin 1. marraskuuta 1949 Pekingissä. Se on Kiinan kansantasavallan luonnontieteiden kansallinen tiedeakatemia.
Vuonna 2009 Kiinan tiedeakatemialla oli 12 toimistoa, 117 instituuttia, yli 100 merkittävää kansallista laboratoriota ja teknillistä tutkimuslaitosta sekä 1 000 kenttäasemaa ympäri Kiinaa. Henkilökuntaa akatemialla on noin 50 000.
Peter Akinola

Lapsuus ja ura ennen kirkon johtajuutta

Akinola syntyi Abeokutassa Lounais-Nigeriassa. Hänen isänsä kuoli hänen ollessaan neljävuotias, jolloin Akinola lähetettiin asumaan setänsä luokse. Hän kävi koulua kymmenvuotiaasta 16-vuotiaaksi, minkä jälkeen hänen setänsä halusi tämän lopettavan koulun ja opettelevan kaupankäyntiä. Oltuaan oppipoikana Lagosissa hänestä tuli menestyksekäs huonekalujen tekijä ja patenttilääkkeitten myyjä, mutta hän luopui liiketominnastaan voidakseen opiskella papiksi. Hänet vihittiin diakoniksi vuonna 1978 ja papiksi vuonna 1979. Hän matkusti Yhdysvaltoihin ja valmistui vuonna 1981 maisteriksi Virginian teologisesta seminaarista. Palattuaan Nigeriaan hän työskenteli Abujan hiippakunnassa, jonka piispaksi hänet vihittiin vuonna 1989. Vuonna 1998 hänestä tuli enemmistöltään islamilaisen Pohjois-Nigerian arkkipiispa.

Nigerian anglikaanikirkon johtajana

Vuonna 2000 Akinola valittiin koko Nigerian anglikaanikirkon johtajaksi, priimakseksi. Vuonna 2003 hän sai kansainvälistä huomiota, kun Yhdysvaltain episkopaalinen kirkko vihki Gene Robinsonin New Hampshiren piispaksi. Robinson oli ensimmäinen avoimesti homoseksuaali anglikaanipiispa. Akinola sanoi, että kyseinen kirkko oli "valinnut historiallisesta uskosta poikkeavan tien" ja kutsui homoseksuaalisuutta "jopa eläinten parissa tuntemattomaksi poikkeamaksi". Akinolan johdolla Nigerian kirkko perusti Pohjois-Amerikan Anglikaanien kokoonkutsun (Convocation of Anglicans in North America (CANA))vaihtoehdoksi niille seurakunnille, jotka vastustivat episkopaalikirkon toimia mutta halusivat yhä pysyä osana anglkaanista kirkkoyhteisöä (Anglican Communion). Vuonna 2007 vihittiin CANAn ensimmäinen lähetyspiispa Martyn Minns Virginiasta vastoin Canterburyn arkkipiispan Rowan Williamsin toiveita.
Akinola oli julkisuudessa myös vuonna 2006, jolloin hän Nigerian kristittyjen yhdistyksen presidentin ominaisuudessa antoi lausunnon koskien muslimien mellakointia, jotka johtuivat tanskalaisten sanomalehtien julkaisemista Muhammed-pilakuvista. "Pitäisikö meidän tässä vaiheessa muistuttaa muslimiveljiämme, että heillä ei ole väkivallan monopolia tässä maassa", Akinola sanoi. Rowan Williamsin mukaan Akinola tarkoitti sanansa varoitukseksi, ei uhkaukseksi. Toisaalta vuonna 2004 Akinola oli kieltäytynyt tuomitsemasta 700 muslimin kuolemaa, jotka olivat seuranneet kostona 75 kristityn tappamisesta.
Ilham Tohti

Ilham Tohti (yksinkertaistetut merkit: 伊力哈木土赫提; pinyin: yīlìhāmùtǔhètí) (s. 25. lokakuuta 1969 Atush, Sinkiang) on  kiinalainen taloustieteilijä, syntyperältään uiguuri. Hän on Kiinan kansallisuuksien keskusyliopiston taloustieteen professori, ja häntä pidetään maltillisena uiguurien asioiden ajajana. Hän on ylloäpitänyt suosittua uiguurien blogisivustoa.
Kiinan viranomaiset pidättivät Tohtin Pekingissä heinäkuussa 2009 hänen arvosteltuaan hallituksen uiguureihin kohdistamaa politiikka Sinkiangissa pian uiguurien kapinan puhkeamisen jälkeen.
Elokuussa 2019 Ilham Tohti sai Václav Havelin ihmisoikeuspalkinnon yhdessä Tadžikistanin ihmisoikeusjuristin Buzurgmehr Yorovin ja ihmisoikeusaloitteen nuorten aloitteen "sovinnon edistäminen Balkanilla" kanssa.
Virtasilmukka

Analogisten ohjaussignaalien kehitys

4–20 mA -yleissopimus syntyi 1950-luvulla aikaisemmin erittäin menestyneestä pneumaattisten ohjaussignaalien 3–15 psi -standardista, kun elektroniikka tuli halvalla ja luotettavaksi niin, että voitiin emuloida aiempaa standardia sähköisesti. 4–20 mA -standardi soveltui paremmin tuolloin kehitettyihin elektronisiin ohjaimiin. 
4–20 mA on yhä keskeinen teollinen standardi, vaikka lähinnä 1970-1990-luvuilla kehitetyt kenttäväylät ja niiden älykkäät kenttälaitteet ovat jo syrjäyttäneet 4–20 mA -laitteet monin paikoin.
New Balance

Historiaa

William J. Riley, brittiläinen maahanmuuttaja, perusti New Balancen vuonna 1906 nimellä New Balance Arch Support Company. Vuodesta 1991 lähtien New Balance on tuottanut suurin piirtein 40 miljardia dollaria. Pelkästään vuonna 2012 yhtiön tuotto oli 2,29 miljardia Yhdysvaltain dollaria. 
Vuonna 2004 New Balance osti vuonna 1992 perustetun urheiluvälinevalmistaja Warrior Sportsin, joka on toiminut myös vuodesta 2012 perinteikkään englantilaisen jalkapalloseuran Liverpool FC:n paitojen valmistajana. Helmikuussa 2015 New Balance kuitenkin solmi vuodessa Liverpoolille 25 miljoonaa puntaa tuottavan sopimuksen, jolla yhtiö itse valmistaa Liverpoolin pelipaidat kaudesta 2015-2016 lähtien. Paitasopimus Liverpoolin kanssa on yhtiön ensimmäinen välinevalmistussopimus jalkapallojoukkueen kanssa, ellei Warrior Sportsia lasketa.
New Balance valmistaa pelivarusteet myös Australian Football Leaguessa pelaavalle aussifutisseura Melbourne Football Clubille. Lisäksi yhtiöllä on sopimus myös pyöräilytalli Cannondale-Garminin kanssa.
Nykyisin New Balance valmistaa pääosin jalkineita moneen eri urheilulajiin. Lisäksi yhtiöllä on myös työ- ja vapaa-ajankenkiä sekä erilaisia vaatteita, kuten paitoja ja housuja, eri tarkoituksiin.
Arvi Liikkanen

Arvi Anton Liikkanen (1. joulukuuta 1912 Sippola – 8. tammikuuta 1980 Sippola) oli Mannerheim-ristin ritari numero 114. Jalkaväkirykmentti 25:ssä joukkueenjohtajana toiminut Liikkanen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 4. kesäkuuta 1943. Sotilasarvoltaan hän oli kersantti. Sotien jälkeen Liikkanen työskenteli paperityöntekijänä Myllykoski Oy:ssä.
Helmikirjonta

Helmikirjonta on perinteinen käsityömenetelmä, jota on käytetty eri puolilla maailmaa.
Intiaanit ovat käyttäneet helmiä perinteisten asusteidensa koristamiseen sekä kutomalla että kirjomalla. Erityisesti helmillä koristeltiin juhlavaatteita. Helmiä valmistettiin kivistä, luista, kynsistä ja simpukoista. Myöhemmin he tekivät helmitöitään myös Euroopasta tuoduilla eri värisillä lasihelmillä, joita heille möivät mm. tutkimusretkeilijät, uudisasukkaat sekä lähetyssaarnaajat. Kuviot ja värit vaihtelivat eri heimojen kesken ja niillä saattoi olla erilaisia symbolisia merkityksiä. Helmikudonnalla he valmistivat erilaisia vöitä, rannekkeita ym. erilaisten tapahtumien kunniaksi. Nykyisin helmikudonnalla tehdään mm. rannekoruja ja pääpantoja.
Antipatros

Antipatros Iolaoksen poika (399/398 eaa. - 319 eaa.) oli makedonialainen sotilas ja Makedonian hallitsija vuosina 334–323 eaa. ja uudelleen vuosina 321–319 eaa. Hän hallitsi Makedoniaa Aleksanteri Suuren ollessa valloittamassa Persiaa. Hän oli yksi Aleksanteri Suuren seuraajista eli diadokeista. Antipatroksen poika Kassandros hallitsi Makedonian kuninkaana vuosina 306–297 eaa.

Filippoksen ja Aleksanterin aika

Antipatroksen isä oli nimeltään Iolaos. Hän saattoi olla samaa sukua kun eräs Iolaos, joka toimi sotapäällikkönä Perdikkas II:n aikana. Antipatros syntyi Paliourassa, jonka tarkkaa sijaintia ei tiedetä.
Sudan mukaan Antipatros aloitti uransa jo Filippos II:n edeltäjän Perdikkas III:n aikana. Antipatros otti osaa Perdikkaan Illyrian sotiin ja oli aktiivinen hovissa. Antipatros olisi tuolloin ollut 40-vuotias Filippoksen noustessa valtaistuimelle. Antipatroksesta tuli Filippoksen tärkein hetairoi eli lähipiirin jäsen.
Antipatros ja Parmenion, hänkin Filippoksen tärkeimpiä kenraaleja, solmivat rauhan Ateenan kanssa vuonna 346 eaa. Antipatros ystävystyi tuolloin Isokrateen kanssa. Antipatros tunsi myös Fokionin, mutta tämä tapahtui ehkä vasta Khaironeian taistelun jälkeen. Antipatroksen tiedetään aikaisemmin sotineen Traakiassa Kersobleptesta vastaan. Vuonna 342 eaa. Antipatros edusti Filipposta Python kisoissa. Samana vuonna Antipatros toimi Makedonian hallitsijana Filippoksen ollessa muualla. Vuonna 340 eaa. Antipatros toimi taas hallitsijana, mutta joutui lähtemään Traakiaan sotimaan Perinthosta vastaan. Antipatros antoi tuolloin maan 16-vuotiaan Aleksanterin hallittavaksi.
Khaironeian taistelun vuonna 338 eaa. jälkeen Antipatros lähetettiin taas solmimaan rauha Ateenan kanssa. Antipatros nimitettiin muun muassa Ateenan kansalaiseksi.
Filippoksen salamurhan jälkeen hän asettui Aleksanterin puolelle. Kun Aleksanteri lähti valloittamaan Persiaa, Antipatros jäi Makedoniaan hallitsijaksi. Aleksanteri otti mukaansa parhaat joukkonsa ja Antipatroksella oli kova työ puolustaa Makedoniaa ja pitää Korintin liitto kasassa. Vuonna 332 eaa. Traakia kapinoi ja seuraavana vuonna Antipatros joutui taistelemaan Spartan kuningasta Agis III:a vastaan. Agis sai tukea persialaisilta ja oli palkannut Issoksen taistelusta selvinneet kreikkalaiset palkkasoturit. Antipatros kukisti spartalaiset Megalopoliksen taistelussa vuonna 330 eaa. (tai 331 eaa.).

Aleksanterin kuoleman jälkeinen aika

Aleksanterin kuoltua alkoi Lamian sota jossa Antipatros kukisti kapinoita Ateenassa, Aetoliassa ja Thessaliassa. Antipatros vaati että Ateenalaiset luovuttaisivat makedonialaisia vastustaneen Demosthenesin, mutta hän teki mieluimmin itsemurhan kuin antautui.
Vuonna 321 eaa. alkoi ensimmäinen diadokkisota. Antipatros vastusti muiden Aleksanterin kenraalien kanssa Perdikkasta, ja hänet valittiin hallitsijaksi tämän kuoleman jälkeen. Antipatros kuoli pian tämän jälkeen vuonna 319 eaa. Ennen kuolemaansa Antipatros teki Polyperkhonista seuraajaansa.
Antipatroksen vanhimmasta pojasta Kassandroksesta tuli myös Makedonian hallitsija ja myöhemmin sen kuningas.