google/wiki40b huggingface dataset:
Com Dev

Com Dev International on Kanadan suurimpia avaruusteknologiayhtiöitä.
Syyskuussa 2010 Com Dev erotti pääjohtajansa John Keatingin yhtiön talousvaikeuksien takia. Yhtiö on tehnyt tappiota viidessä satelliittiprojektissa. Osa työvoimasta lomautettiin, mutta koska avaruusteknologia on käsityövaltaista, vain 5% työvoimasta. 
Yhtiö omistaa tehtaan myös Yhdysvalloissa, Com Dev USA, joka perustettiin vuonna 2009 pääsemään kiinni Yhdysvaltain asevoimien tarjouskilpoihin.

exactEarth-tytär

exactEarth on Com Devin omistama AIS-järjestelmiin liittyvä yhtiö. Com Dev on rakennutamssa englantilaisessa SSTL-yhtiössä AIS-teknologiakoesatelliitin ja laukaiseen Intian Resourcesat 2:n mukana AIS-laitteen. Com Dev on yksi edellekävijöistä laivojen paikanseuranta (AIS) järjestelmissä. exactEarth on yhteydessä yhdysvaltalaiseen SpaceQuest-yhtiöön, jonka heinäkuussa 2009 laukaistut Aprizesat-1 ja Aprizesat-2 satelliitit voivat tehdä AIS-mittauksia. Niillä voi seurata 25000 laivaa päivässä.
Lokakuun alussa espanjalainen Hisdesat osti 27% exactEarth-yhtiöstä noin 15 miljoonalla dollarilla. Hisdesatista omistaa 43% Hispasat, 30 % Espanjan valtio, 15 % EADS Casa Espacio, 7% Indra ja 5 % Sener.
Pentatoninen asteikko

Pentatoninen asteikko on sävelasteikko, jossa on vain viisi säveltä oktaavia kohti toisin kuin länsimaisessa musiikissa yleisimmin käytetyissä diatonisissa duuri- ja molliasteikoissa. Tavallisimmat pentatoniset asteikot voidaan myös käsittää duuri- tai molliasteikon muunnelmiksi, joissa puuttuu kaksi asteikon sävelistä.
Pentatoninen asteikko on musiikissa laajalti käytössä eri puolilla maailmaa. Se esiintyy muun muassa kelttiläisessä musiikissa, unkarilaisessa ja kreikkalaisessa kansanmusiikissa, monissa eurooppalaisissa lastenlauluissa, saamelaisten joiuissa, negrospirituaaleissa, eräissä jazz- ja rock-musiikin muodoissa, länsi- ja pohjoisafrikkalaisessa musiikissa sekä erityisesti itäaasialaisessa kuten kiinalaisessa, korealaisessa, vietnamilaisessa ja japanilaisessa musiikissa. Klassisista länsimaisista säveltäjistä sitä on käyttänyt muun muassa Claude Debussy ja Antonín Dvořák useissa sävellyksissään.

Hemitoniset ja anhemitoniset asteikot

Erilaiset pentatoniset asteikot voidaan jakaa hemitonisiin ja anhemitonisiin asteikkoihin. Anhemitonisissa asteikoissa eivät asteikon sävelet koskaan ole vain puolisävelaskelen päässä toisistaan, hemitonisissa ovat.

Hemitoniset pentatoniset molliasteikot

Hemitoninen pentatoninen asteikko esiintyy muun muassa länsi- ja pohjoisafrikkalaisessa musiikissa. Eräs sellainen asteikko voidaan käsittää mollin muunnelmaksi, josta neljäs ja seitsemäs sävel puuttuvat ja toinen sävel on alennettu. Jos asteikko alkaa C:stä, muut sävelet ovat siis Des, Es, G ja As. Jos taas A:sta, muut sävelet ovat B, C, E ja F.
Lähinnä japanilaisessa musiikissa esiintyy myös hemitoninen molliasteikko, josta molliasteikosta on jätetty pois neljäs ja seitsemäs sävel. Jos tällöin perussävelenä on A, asteikon muut sävelet ovat H, C, E ja F. Tämä esiintyy esimerkiksi japanilaisessa laulussa Sakura. C:tä perussävelenä käyttäen muiksi säveliksi tulisivat D, Es, G ja As.
Matsudaira Cup

Matsudaira Cup on Suomen lentopalloliiton myöntämä palkinto kauden parhaimmalle lentopalloilijalle Suomessa. Se on ikuisesti kiertävä palkinto, jonka kauden paras lentopalloilija saa vuodeksi haltuunsa. Pokaalin on lahjoittanut japanilainen entinen lentopalloilija, lentopallovalmentaja ja lentopallovaikuttaja Yasutaka Matsudaira vuonna 1972. Palkinnon antaessaan Matsudaira valmensi Japanin A-maajoukkuetta, joka kävi 1968-1972 vuosittain Suomessa leiri- ja maaottelumatkalla.
Affekti (musiikki)

Affekti on jonkin musiikkikappaleen aiheuttama tunnetila tai, varsinkin barokkimusiikissa, tietty sävelkulku tai rytmikuvio, joka kuvaa jotain tiettyä tunnetilaa, esimerkiksi tuskaa, iloa tai ahdistusta.
Arvi Andersson

Arvi Andersson (s. 10. tammikuuta 1909 – k. ?) oli suomalainen keihäänheittäjä ja moniottelija. Hän sijoittui keihäänheitossa SM-hopealle 1932 tuloksella 62,28. Lisäksi hän voitti yleisurheilun viisiottelun Suomen-mestaruuden 1933 ja oli ottelulajeissa yhteensä neljä kertaa SM-mitaleilla; kaksi kertaa sekä viisi- että kymmenottelussa. Hän edusti urallaan Uudenkaupungin Urheilijoita, Helsingin Poliisi-Voimailijoita ja Turun Urheiluliittoa.
Borderlands

Pelaaminen

Borderlands sisältää yhteensä 160 tehtävää, joista 30 liittyy tarinaan, ja loppu koostuu sivutehtävistä.
Peli sisältää mahdollisuuden neljän pelaajan ”drop-in, drop-out” -yhteistyöpeliin. Pelaajat voivat valita neljästä eri hahmoluokasta, jotka ovat Siren, Soldier, Berserker ja Hunter. Jokainen hahmoluokka on erikoistunut tiettyihin kykyihin, kuten esimerkiksi berserker hallitsee parhaiten lähitaistelun ja hunter taas käyttää enimmäkseen pitkän kantaman aseita. Pelissä pystyy myös muokkaamaan visuaalisesti omaa hahmoaan ja ajoneuvoja.

PvP

Borderlandsissa voi milloin tahansa haastaa toisen pelaajan kaksintaisteluun lyömällä häntä. Pelaaja voi ottaa haasteen vastaan lyömällä takaisin. Pelaajat voivat myös mennä areenoille, jotka on suunniteltu useammankin pelaajan taisteluihin.

The Zombie Island of Dr. Ned

Sisältää uusia tehtäviä, esineitä ja vihollisia. Pelipaikkana on Jakobs Cove, jossa paikalliset ovat muuttuneet epänormaaleiksi olioiksi Dr. Nedin takia. Lisäosa julkaistiin konsoleille 24. marraskuuta 2009 ja Windowsille Steamin kautta 9. joulukuuta 2009.

Mad Moxxi’s Underdome Riot

Sisältää kolme uutta aluetta ja pankin pelaajan tavaroille. Lisäosa julkaistiin Xbox 360:lle 29. joulukuuta 2009 sekä PlayStation 3:lle ja Windowsille 7. tammikuuta 2010.

Secret Armory of General Knoxx

Sisältää uusia tehtäviä, vihollisia ja aseita. Lisäosa nostaa tasokattoa 11:llä, joten ennen kuin peliin tuli päivitys, joka nosti tasokattoa kahdeksalla, nosti se tasokaton 50:stä 61:een. Nykyään vastaava luku on 69. Tämä lisäosa sisältää myös mahdollisuuden päästä käsiksi Crimson Lancen salaiseen asevarastoon. Lisäosa julkaistiin Xbox 360:lle 23. helmikuuta 2010 sekä PlayStation 3:lle ja Windowsille 25. helmikuuta 2010.

Claptrap’s New Robot Revolution

Tämä oli viimeinen lisäosa peliin. Se julkaistiin 28. syyskuuta 2010. Claptrap’s New Robot Revolution sisältää muun muassa uusia alueita tutkittavaksi, uusia vihollisia sekä tekoälyhahmoja, isomman tavararepun ja 20 uutta tehtävää.
Jaakobin painajainen

Juoni

Elokuvan päähenkilö on Jacob Singer (Tim Robbins), Vietnam-veteraani, joka kärsii kammottavista harhakuvista, joiden todenperäisyyttä hän ei pysty määrittämään. Elokuvan kuluessa hän saa tietoonsa salaisesta kokeesta, joka suoritettiin hänelle ja muille hänen joukkuetovereilleen Vietnamissa tarkoituksena parantaa joukkueen taistelutahtoa. Koe johtaa kuitenkin siihen, että joukkueen jäsenet alkavat silmittömästi tappamaan keitä tahansa, myös omia tovereitaan. Elokuva alkaa tästä tilanteesta. Toinen seuraus ovat hallusinaatiot, joita Jacob ja hänen muut selviytyneet joukkuetoverinsa näkevät.
Elokuvan aikana Jacob saa myös tietoonsa, että jokin taho armeijan sisällä yrittää vaientaa selviytyneet veteraanit pelottelulla ja murhilla. Juonessa nähdään kuitenkin monia käänteitä, jotka johtavat lopulta siihen, että Jacob ei ole missään vaiheessa poistunut Vietnamista, vaan kaikki elokuvan tapahtumat ovat olleet hänen näkemiään kuolinhallusinaatioita. Henkilö, joka kertoo Jacobille kaiken olleen vain kokeen aiheuttamaa oireilua, on oletettavasti Jacobin alitajunta, joka pyrkii hylkäämään ajatuksen, että Jacob olisi kuolemassa. Lopussa Jacob hyväksyy oman kuolemansa ja astuu portaita tuonpuoleiseen (Jacob's ladder, Jaakobin portaat, jotka ovat Raamatussa portaikko taivaaseen).
Jacob julistetaan elokuvan lopussa vietnamilaisessa kenttäsairaalassa kuolleeksi, ja hän kuolee hymy kasvoillaan.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Harri Närhi moittii, ettei elokuva jaksa ylläpitää mielenkiintoa loppuun saakka. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Jarkko Paronen

Jarkko Toivo Julius Paronen (30. maaliskuuta 1940 Orivesi – 13. syyskuuta 1995 Imatra) teki pitkän uran suomalaisessa kunnalliselämässä. Parosen vanhemmat olivat piiripäällikkö Toivo Paronen ja kansakoulunopettaja Eeva Turunen.
Ylioppilaaksi Paronen valmistui Kouvolan Lyseosta vuonna 1961. Oikeustieteen kandidaatin tutkinnon hän suoritti Helsingin
Yliopistossa vuonna 1967, ja varatuomarin arvonimen hän sai vuonna 1969. Paronen oli Imatran kaupungin järjestysoikeuden pormestarina vuosina 1971-1974. Heinolan kaupunginsihteerinä Paronen toimi 1974-1975, ja hänet valittiin Heinolan kaupunginjohtajaksi vuonna 1976. Siinä virassa hän oli 18 vuoden ajan kunnes siirtyi kaupunginjohtajaksi Imatralle, jossa virassa hän oli syyskuussa 1995 tapahtuneeseen kuolemaansa saakka. Paronen kuoli auto-onnettomuudessa.
Paronen oli jo 1980-luvun alusta saakka aktiivinen Savonradan oikaisun kannattaja, ja hänellä olikin sittemmin merkittävä osuus Lahti-Kerava-oikoradan lopullisen linjauspäätöksen muodostumiseen ollessaan vuosina 1989-1994 Savonrata-projektin neuvottelukunnan puheenjohtajana. Savonrata-projekti on sittemmin muuttanut nimeään "Nopeat Itäradat"-projektiksi, mutta radan ja projektin tavoite on edelleen sama.
Toimiessaan Imatran kaupunginjohtajana Paronen teki aktiivisesti yhteistyötä naapurirajakaupunki Svetogorskin kanssa ja oli panemassa alulle Imatra-Svetogorsk-kaksoiskaupunki -ideaa. Imatran seudulla Parosen työstä muistetaan yrittäjiltä ja asukkailta kiitosta saanut "Heinolan malli" ilmaisesta pysäköinnistä.  
Sydänsairaus vaivasi toimeliasta Parosta kauan. Jo 37-vuotiaana hän sairasti sydäninfarktin, ja vuonna 1994 hän kävi läpi sepelvaltimo-ohitusleikkauksen.
Paronen oli Tasavallan Presidentin valitsijamiehenä vuonna 1982. Sotilasarvoltaan Paronen oli reservin yliluutnantti, ja hän sai Suomen Leijonan Ritarikunnan I Luokan Ritarimerkin itsenäisyyspäivänä vuonna 1994.
Brendan Cole

Brendan Cole (s. Christchurch, Uusi-Seelanti) on tanssija, joka tanssii latinalaisamerikkalaisia tansseja. Hän on osallistunut Isossa-Britanniassa järjestettyyn Tanssii tähtien kanssa-ohjelmaan sekä Uudessa-Seelannissa järjestettyyn Dancing with the Stars-ohjelmaan.
Hän edusti Isoa-Britanniaa ensimmäisissä Eurovision tanssikilpailuissa Lontoossa 1. syyskuuta 2007 tanssiparinsa Camilla Dallerupin kanssa.
Kauniaisten musiikkijuhlat

Kauniaisten musiikkijuhlat on vuodesta 2010 alkaen vuosittain Kauniaisissa järjestettävä klassisen musiikin tapahtuma. Juhlien perustaja on Seppo Kimanen.
Kauniaisten musiikkijuhlat on hybridi-festivaali, taiteen ja tieteen vuoropuhelu, joka tarjoaa sanoin ja sävelin sekä ajattomia että omaan aikaansa sidottuja ajatuksia. Musiikkijuhlilla yhdistyvät tiede ja taide, jotka käsittelevät nykyihmisen elämää ja suhdetta muuttuvaan maailmaan. Lisäksi tapahtuma peilaa lähiyhteisön ja yksilön välistä vuorovaikutusta muuttuvassa maailmassa. Tapahtumassa kohtaavat kansainvälisesti arvostetut kotimaiset ja ulkomaiset luennoitsijat ja muusikot. Tapahtuman ohjelma on rakennettu luentojen ja musisoinnin symbioosille, uudenlaiselle hybridi-ajattelulle joka tukee infomaation ja musiikin vuorovaikutusta. 
Kauniaisten musiikkijuhlien taustalla toimii Kauniaisten musiikkijuhlat yhdistys ry, jonka hallitukseen vuonna 2014 kuuluvat Staffan Kurtén (pj.), Satu Roberg (vpj.), Alec Aalto, Kari Heikkinen, Tiina Rintamäki-Ovaska ja Ulla Tikkanen. Musiikkijuhlien neuvottelukunnan jäsenet ovat Alec Aalto, Leena Alahuhta, Risto Pelkonen, Mauri Vihko ja Torsten Widén. Juhlien toiminnanjohtajina ovat olleet Heli Heikkilä (2010-2011), Annika Nummelin (2011-2012) ja Jessica Jensen (2014-). 
Kauniaisten musiikkijuhlat tekee tiivistä yhteistyötä Kauniaisten kaupungin , Kauniaisten seurakunnan sekä Kauniaisten musiikkiopiston  kanssa.
Festivaalin tapahtumapaikkoina ovat mm. Uusi Paviljonki, Kauniaisten kirkko, Villa Vallmogård, Ateljee Kukkapuro
Sähköinen henkilökortti

Kortin käyttäminen

Kortin mukana tulevaa PIN1-koodia käytetään palveluihin kirjautumiseen ja PIN2-koodia palveluiden lomakkeiden ja pyyntöjen sähköiseen allekirjoittamiseen. PIN1-koodin pituus tulee olla 4–8 merkkiä ja PIN2-koodin pituus 6–8 merkkiä. Koodit voidaan vaihtaa esimerkiksi fineid.fi sivuilta saatavalla ohjelmalla. PUK-koodia, jolla PIN koodit voidaan vapauttaa, saa kokeilla kymmenen kertaa, minkä jälkeen kortin siru "kuolee" lopullisesti.

Käyttäjämäärät

Elokuun 2010 loppuun mennessä kansalaisvarmenteita on myönnetty yhteensä 259 000 henkilölle. Heillä oli voimassa olevia kansalaisvarmenteita 261 800 kappaletta.
Sähköinen tunnistautuminen ja allekirjoitus ei ole toiminut hyvin ja niin valtion organisaatiot kuin kansalaiset ovat siirtyneet turvapostin ja pankkien mobiili-tunnistuksen käyttäjiksi. Niin korttien ohjelmien ja elektroniikan yhteensopivuudessa käytössä oleviin ratkaisuihin on ollut ongelmia.

Järjestelmän kustannukset

Valtio on käyttänyt sähköiseen henkilökorttiin kymmenen vuoden aikana noin 20 miljoonaa euroa. Vuonna 2006 HST-korttia hyödynnettiin verohallinnon ja Kelan palveluissa noin 500 kertaa eli promillessa tapahtumista. Kustannukset yhtä sähköistä allekirjoitus- tai tunnistustapahtumaa kohti olivat tällöin Tietoviikon laskelmien mukaan noin 4 000 euroa.
Mike Piazza

Michael Joseph ”Mike” Piazza (s. 4. syyskuuta 1968) on yhdysvaltalainen entinen baseballpelaaja. Hän teki Major League -debyyttinsä 1. syyskuuta 1992. Viimeisen pelinsä Piazza pelasi 30. syyskuuta 2007.
Piazza syntyi ja vietti lapsuutensa Pennsylvaniassa. Hänen veljensä kummisetä oli valmentajalegenda Tommy Lasorda, ja hän itse sai henkilökohtaista opetusta Ted Williamsilta. Hän on 12-kertainen All-Star-pelaaja.

Avioliitto

Näyttelijä-malli Alicia Rickter ja Piazza menivät naimisiin 29. tammikuuta 2005. Parin ensimmäinen lapsi, tytär Nicoletta Veronica Piazza, syntyi New Yorkissa 3. helmikuuta 2007.
Sophiatown

Sophiatown on Johannesburgin esikaupunki, joka Etelä-Afrikan apartheid-hallinon aikana ryhmäaluelain nojalla julistettiin valkoiseksi alueeksi ja 12. helmikuuta 1955 noin 65 000 asukasta siirrettiin kolmentoista mailin päässä sijaitsevalle uudelle alueelle. Samalla Sophiatown nimettiin uudelleen Triomfiksi (suom. Voitto). Vuonna 2005 alueen nimi palautettiin.
Sophiatownia kutsutaan myös nimelle Kofifi Hermann Tobianskyn vaimon mukaan, joka muutti alueelle vuonna 1899 ja osti alueelta 237 aaria maata. Varsinaisesti esikaupunki perustettiin vuonna 1904 ja vuoteen 1913 asti mustat eteläafrikkalaiset saivat ostaa sieltä kiinteistöjä. 1920-luvulle tultaessa alueen valkoinen väestö oli muuttanut pois ja Sophiatownista oli tullut värikä mustien, värillisten, intialaisten ja kiinalaisten yhteisö.  Sophiatown oli ennen värillisten häätämistä tunnettu värikkäästä kulttuurielämästään ja muun muassa Miriam Makeba aloitti uransa siellä.
Kun tieto alueen luokkitelemisesta valkoiseksi levisi asukkaat ryhtyivät protestoimaan sitä vastaan iskulauseella "Ons dak nie, ons phola hier" ("Me emme muuta"). Vastarinnan keskeisiä johtajia olivat isä Trevor Huddleston, Nelson Mandela ja Ruth First. Koko väestön siirtämiseen kului kahdeksan vuotta ja alue asutettiin uudelleen pääasiassa afrikaanerityöläisilä, jotka edelleen pääasiassa asuttavat sitä.
Suomen Elektronisen Kaupankäynnin yhdistys

Suomen Elektronisen Kaupankäynnin yhdistys ry (Electronic Commerce Association of Finland, ECF) on vuonna 1996 toimintansa aloittanut yleishyödyllinen ja voittoa tavoittelematon valtakunnallinen yhteistyöorganisaatio, jonka tarkoituksena on edistää sähköistä kaupankäyntiä ja siihen liittyvien toimintojen kehitystä Suomessa.

Tavoitteet ja toiminta

Suomen Elektronisen Kaupankäynnin yhdistys ry on ainoa internet-kaupankäyntiin keskittynyt yleishyödyllinen ja voittoa tavoittelematon valtakunnallinen yhteistyöorganisaatio Suomessa.  Yhdistys on ”riippumaton tiedon tuottaja ja välittäjä, sekä alan toimijoiden foorumi ja edunvalvoja”, jonka missiona on ”Internetissä tapahtuvan tuotteiden ja palveluiden kaupankäynnin edistäminen sekä suomalaisten verkkokauppiaiden toimintaedellytysten parantaminen”.
Yhdistyksen pääasialliset toimintamuotoja ovat asiantuntemuksen ja informaation tarjoaminen, alan edunvalvonta, koulutus, tiedonvälitys ja verkostoituminen. Se seuraa alan kehitystä ja osallistuu keskusteluun.280 Yhdistys on vuoteen 2009 mennessä antanut asiantuntemustoiminpidettä sähköisen kaupan yhteensä yli 15 000 henkilölle ja 5 000 organisaatiolle.
Yhdistyksellä on alle sata organisaatiojäsentä, muun muassa sähköisen kaupan järjestelmätoimittajat. Sen entinen toiminnanjohtaja Kare Casals on sen hallituksen puheenjohtaja.

Historia

Yhdistyksen juuret juontavat Jyväskylän Yliopistoon, jossa tietotekniikan tutkimusinstituutti (TITU) käynnisti kesällä 1996 internetkaupasta kiinnostuneiden toimijoiden verkostoituminen ja tapahtumien järjestäminen. Toiminta vakiintui 1997 ja yhdistys rekisteröitiin.
Alkuvuosina toiminnan painopiste oli jäsenten yhteistyön ja tiedonsaannin edistämisessä sekä tilaisuuksien järjestämisessä. Se saavutti sähköisen kaupankäynnin toimijoiden luottamuksen, niin että vuonna 2000 sen jäsenmäärä oli 240 organisaatiota.
It-kuplan puhkeaminen vuonna 2000 vaikutti niin, että jäsenmäärä supistui. Vuonna 2002 ECF:n toimisto siirrettiin Jyväskylästä Helsinkiin ja solmi yhteistyösopimuksen Sähköisen kaupan palvelukeskuksen (e-finland.org) hallinnoimisesta vastaavan E-Finland Network Oy:n kanssa. Samalla palvelukeskus otti hoitaakseen yhdistyksen operatiivisen toiminnan ja palvelukeskuksen toiminnanjohtaja Kare Casalsille siirtyi yhdistyksen toiminnanjohtajan tehtävät.
Brühl

Historia

Brühl oli Kölnin prinssi-piispan asuinpaikka. Clemens August rakennutti raunioituneen linnan tilalle Augustusburgin ja Falkenlustin kaupungin keskustaan. Linnat muodostavat nykyään UNESCOn maailmanperintökohteen. Saksan presidentit käyttivät Augustusburgin linnaa vuoteen 1994 vieraiden valtionpäämiesten vastaanottopaikkana.
Curemonte

Curemonte [kyʁmɔ̃t] on Ranskan kunta Uuden-Akvitanian alueella Corrèzen departementissa. Entisellä Limousinin hallintoalueella sijaitsevan kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 216. Curemonte kuuluu departementissaan Midi corrézien -kantoniin Brive-la-Gaillarden arrondissementissa.
Curemonte kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France. Sen alueella on kolme linnaa: Château de Plas, Château de Saint-Hilaire ja Château de la Johannie. Myös kirkkorakennuksia on kolme: Saint-Barthélemy du Bourg, 
Saint-Hilaire de la Combe – yksi departementin vanhimpia, peräisin 1000-luvulta – sekä Saint-Genest, joka toimii nykyisin kirkkotaiteen museona.
Markarydin kunta

Kuntajaon kehitys

Markarydin kauppala erotettiin Markarydin maalaiskunnasta vuonna 1916. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa Hinnerydin ja Trarydin maalaiskunnat yhdistettiin Trarydin kauppalaksi. Vuonna 1960 Markarydin maalaiskunta liitettiin Markarydin kauppalaan. Vuoden 1971 kuntauudistuksessa muodostettiin nykyinen Markarydin kunta yhdistämällä Markarydin ja Trarydin kauppalat. Vuosina 1909–1951 Trarydin kunnassa sijaitsi Strömsnäsbrukin taajaväkinen yhdyskunta.

Vaakuna

Markarydin ja Trarydin kauppaloilla oli kummallakin oma vaakunansa. Nykyisessä kuntavaakunassa on elementtejä kummastakin vaakunasta. Värit, sininen ja kulta sekä postitorvet ovat peräisin Markarydin kauppalan vaakunasta ja kurki Trarydin kauppalan vaakunasta.
Kickboxer

Juoni

Eric Sloane on potkunyrkkeilyn maailmanmestari, joka päättää ottaa mittaa thainyrkkeilyn mestarista Tong Posta. Sloane ja hänen veljensä Kurt matkaavat Thaimaan Bangkokiin, jossa ottelu käydään. Ennen ottelua Kurt varoittaa veljeään vastustajasta, mutta hän ei kuuntele. Tietämättä thainyrkkeilyn sallituista lyönneistä ja potkuista Eric tulee tyrmätyksi kehässä ja halvaantuu. Kurt vannoo kostavansa Tong Polle ja ryhtyy etsimään opettajaa, joka voisi opettaa hänelle thainyrkkeilyä. Kurt löytää Xian Chow -nimisen miehen, joka harjoittaa hänet ottelua varten.

Roolitus

Elokuvan pääroiston Tong Pon rooliin haluttiin isokokoinen aasialaisen näköinen mies, joka osaisi thainyrkkeilyä. Vielä tuotannon alkuvaiheessa teknisenä neuvonantajana ja koreografina ollut Michel Qissi tarjoutui koe-esiintymään ja sai roolin. Qissi oli ennen elokuvauraansa harjoitellut muun muassa thainyrkkeilyä Belgiassa, mutta ei ollut geneettisesti aasialainen, joten hän kävi läpi usean tunnin maskeerauksen, jotta näyttäisi enemmän aasialaiselta. Qissiä ei kuitenkaan mainita elokuvan lopputeksteissä.

Käsikirjoitus

Tuottaja Mark DiSalle oli kehitellyt Kickboxerin tarinan jo 1980-luvun alussa ja tarjosi sitä aluksi Sheldon Lettichille käsikirjoitettavaksi. Lettich suostui, mutta halusi tehdä tarinan Bloodsportista. Myöhemmin DiSalle sai Glenn A. Brucen tekemään elokuvan käsikirjoituksen.

Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen luonnehti Kickboxeria Van Dammen 1980-luvun halpiselokuvista myyttisimmäksi ja fasistisimmaksi, mutta valitteli taistelukohtausten leikkaamista VHS-versiossa kolmella minuutilla. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Äyrämöiset

Äyrämöiset olivat alun perin Karjalankannaksen länsiosan kantaväestöä. Äyrämöisten vastakohtana pidettiin Kannaksella ja myöhemmin myös Inkerinmaalla savakoita, jotka olivat Ruotsinvallan sotien aikana äyrämöisten keskuuteen ja Itä-Kannakselle muuttaneita läntisimmän Viipurin Karjalan sekä Savon asukkaita. Myös Itä-Kannaksen asukkaita sanottiin yleensä savakoiksi.
Äyrämöiset pysyttelivät Länsi-Kannaksella ja myöhemmin myös Inkerinmaalla pitkään omana ryhmänään, jolla oli oma murteensa, pukunsa ja tapansa eikä esimerkiksi avioliittoja muunheimoisten kanssa juuri solmittu. 
Äyrämöiset olivat savakkojen ohella toinen inkerinsuomalaisten pääryhmistä, jotka voitiin erottaa vielä 1800-luvulla. Inkerinmaalle äyrämöiset olivat muuttaneet 1600-luvun ruotsalaisvallan aikana lähinnä Karjalankannaksen länsiosasta, Äyräpään kihlakunnasta, kun taas savakot olivat tulleet Viipurin läänin läntisimmästä osasta, Savosta ja Karjalankannaksen itäosasta.
Äyrämöisten ja savakkojen murteen ja kansanpuvun eroihin kiinnitti ensimmäisenä huomiota 1830-luvulla kielentutkija Anders Johan Sjögren. Venäläinen maantieteilijä ja tilastotutkija Peter von Köppen suoritti vuoden 1848 vaiheilla tutkimuksia, joissa hän totesi Inkerinmaan äyrämöisten lukumääräksi 29 242 henkeä ja savakkojen määräksi 43 080. Äyrämöisten asuinpaikkoja Inkerissä olivat Köppenin mukaan ennen kaikkea Karjalankannaksen eteläosassa sijainneet Toksovan, Lempaalan ja Vuoleen seurakunnat sekä Kaprio, Tyrö ja Liissilä. Heitä oli myös Tuutarissa, Hietamäellä, Skuoritsassa, Serepetassa, Kolppanassa, Koprinassa ja Inkereellä, missä he asuivat samoissa kylissä kuin savakotkin.
Sekä Kannaksella että Inkerinmaalla äyrämöiset poikkesivat savakoista lähinnä äyrämöismurteen ja naisten pukeutumisen perusteella. Miesten pukeutuminen ei Inkerissä juurikaan eronnut venäläisestä. Suomalaiset kielentutkijat ja kansanperinteen kerääjät ovat kuvanneet äyrämöisiä luonteeltaan konservatiivisemmiksi ja hitaammiksi kuin savakoita, jotka olivat herkempiä omaksumaan uusia tapoja ja vaikutteita. Toisaalta äyrämöiset pyrkivät jäljittelemään savakkomuotia, jota pidettiin nykyaikaisempana ja hienompana. Läntisimmässä Inkerissä, Kosemkinan seurakunnassa, jakoa äyrämöisten ja savakoiden välillä ei tunnettu.
1900-luvulle tultaessa äyrämöisten ja savakkojen väliset kulttuuriset erot olivat hioutuneet miltei kokonaan pois niin Suomessa kuin Inkerissäkin. Vain murre-erot ovat säilyneet pitkään.