google/wiki40b huggingface dataset:
GNUnet

Tiedostonjako

Ensimmäinen pääasiallinen toteutettava palvelu on anonymisoiva, sensuuria ehkäisevä tiedostonjakopalvelu, jonka käyttäjät voivat anonyymisti julkaista ja hakea kaiken tyyppistä informaatiota. Pyyntöjen ja vastausten reititykseen käytetään GAP-protokollaa.

URI-osoitteet

GNUnet käyttää (epävirallisia) URI-osoitteita moniin asioihin viittaamiseen. Ne ovat epävirallisia siinä mielessä ettei gnunet URI Schemeä ole rekisteröity IANAn kanssa, toisin kuin esimerkiksi HTTP ja FTP.

Esimerkkejä

Seuraavat ovat GNUnet 0.7-versioperheen URI-osoitteita.
Tietyn tyyppinen tiedostonjako-uri, joka osoittaa tiettyyn kopioon GNU GPL-lisenssitekstistä:
gnunet://ecrs/chk/9E4MDN4VULE8KJG6U1C8FKH5HA8C5CHSJTILRTTPGK8MJ6VHORERHE68JU8Q0FDTOH1DGLUJ3NLE99 /
N0ML0N9PIBAGKG7MNPBTT6UKG.1I823C58O3LKS24LLI9KB384LH82LGF9GUQRJHACCUINSCQH36SI4NF88CMAET3T3BHI93D /
4S0M5CC6MVDL1K8GFKVBN69Q6T307U6O.17992
Toisen tyyppinen tiedostonjako-uri, joka osoittaa avainsanalla "gpl" tehtävän haun hakutuloksiin.
gnunet://ecrs/ksk/gpl
Arvo Salo

Arvo Jaakko Henrikki Salo (2. toukokuuta 1932 Merikarvia – 9. heinäkuuta 2011 Merikarvia) oli suomalainen kirjailija, toimittaja ja poliitikko. Hän toimi SDP:n kansanedustajana 1966–1970 ja 1979–1983 edustaen Helsingin vaalipiiriä sekä kulttuuriministerinä Sorsan III hallituksessa 1982–1983. Taiteilijaprofessorina hän toimi vuosina 1988–1993. Lisäksi hän toimi lukuisissa luottamustehtävissä muun muassa Helsingin kaupunginvaltuustossa, Väinö Tannerin Säätiön hallituksen puheenjohtajana ja Työväen Sivistysliiton puheenjohtajana. Salo sai professorin arvonimen 2003. Sotilasarvoltaan hän oli reservin yliluutnantti.
Lehtimiesurallaan Salo oli päätoimittajana Ylioppilaslehdessä sekä toimittajana muun muassa Helsingin Sanomissa ja Suomen Sosialidemokraatissa. Hän sai Suomen Kuvalehden journalistipalkinnon 1977.
Kirjailijana Salo tuli tunnetuksi näytelmistään ja runoteoksistaan. Hän sai Eino Leinon palkinnon 1964. Salon kirjoittamista näytelmistä tunnetuin on Lapualaisooppera (1966). Muita ovat muun muassa Mustalaisoperetti (1969), Yks perkele, yks enkeli (1985), Vallan miehet (1986), Ouraooppera (2002) sekä Matilda ja Nikolai Porin Oopperalle 2004. Pakinakokoelmia ovat muun muassa Kirjeitä hyllystäni (1977) ja Valitut huulet (1966). 1960-luvulla Salo kirjoitti myös kisällilauluja, esimerkiksi ”Pesäpallolaulun”. Varhaiset muistelmansa Salo julkaisi 1986 nimellä Kirjavat päivät.
Vuonna 1967 kapteeni Artturi Vuorimaa nosti Saloa vastaan oikeusjutun. Salo oli lainannut Lapualaisoopperaan muun ohella useita otteita Vuorimaan teoksesta Kolme kuukautta Kosolassa, minkä vuoksi Vuorimaa syytti Saloa tekijänoikeusrikoksesta. Helsingin raastuvanoikeus hylkäsi Vuorimaan kanteen, mutta Vuorimaa valitti hovioikeuteen, joka tuomitsi Salon sakkoihin ja 2 000 markan korvauksiin Vuorimaalle. Asia eteni korkeimpaan oikeuteen, joka vapautti Salon sakkorangaistuksesta ja korvauksista. Salon puolustusasianajajana toimi varatuomari Kullervo Kemppinen.
Haylie Duff

Varhaiselämä

Duff syntyi Houstonissa, Texasissa. Haylien äiti Susan Colleen on kotiäiti sekä elokuvatuottaja (tuottanut muun muassa elokuvat Tuhkimotarina (2004), The Perfect Man (2005) ja Material Girls (2006)) ja toimii myös Haylien sisaren Hilaryn managerina. Haylien isä on Robert Erhard Duff. Kasvaessaan Texasissa Haylie aloitti balettiopinnot jo hyvin nuorena. Molemmat Duffin sisarukset saivat roolit Pähkinänsärkijä-baletista.

Ura näyttelijänä

Duffin ura alkoi pienillä rooleilla muun muassa televisioelokuvissa Hope ja True Women ja TV-sarjassa The Amanda Show. Hän koe-esiintyi pieniin TV-sarjarooleihin kuten Chicagon lääkärit, Käytäväpeliä ja Hädän hetkellä, mutta Duffin kasvot tulivat tunnetuksi loppuvuonna 2002 TV-sarjassa Lizzie McGuire, jonka pääosaa esitti hänen sisarensa Hilary.
Vuonna 2004 Duff näytteli televisiosarjassa That's So Raven tyttöä nimeltä Katina Jones. Hän näytteli kuuluisaa teinityttö Summeria vuoden 2004 elokuvassa Dynamiitti Napoleon. Sen jälkeen hän jatkoi taas vierailuilla tv-sarjoissa kuten American Dreams ja Joanin salaisuus, jossa jälleen myös Hilary esiintyi. Hän teki ääniroolin lastenanimaatiossa In Search Of Santa yhdessä Hilaryn kanssa. Vuonna 2005 Haylie Duff sai Sandy Jamesonin roolin televisiosarjassa Seitsemäs taivas.
Kesällä 2006 Duff oli mukana musikaalielokuvassa Hairspray, jossa hän esitti ilkeää tyttöä nimeltä Amber Von Tussle. Duffin sisarukset esittivät pääosia elokuvassa Material Girls. Elokuva ei menestynyt hyvin, eivätkä kriitikotkaan innostuneet siitä. Sisaret saivat elokuvasta molemmat kaksi Golden Raspberry -ehdokkuutta.
Material Girlsin jälkeen Duff esiintyi useissa televisioelokuvissa tai suoraan DVD:llä julkaistuissa elokuvissa, kuten Nightmare, My Sexiest Year, Legacy, Backwoods, Love Takes Wing ja Love Finds a Home.

Ura laulajana

Duff on levyttänyt monia singlejä useisiin soundtrackeihin siskonsa kanssa, ja useimmat näistä esiintyvät Disneymania-levyillä. Hän oli mukana räppääjän Kool G Rapin albumilla Half A Klip, jossa hän oli taustalaulajana kappaleessa "On The Rise Again".
Duffille tuli riitaa Paris Hiltonin kanssa kappaleesta ”Screwed”. He molemmat olivat levyttäneet kyseisen kappaleen vuonna 2004. Duff suunnitteli tekevänsä sen uudelle albumilleen, kun taas Hilton suunnitteli sen julkaistavaksi debyyttisinglenään. Vaikka Hilton voittikin kappaleen itselleen, hän julkaisi debyyttisinglenään kappaleen "Stars Are Blind" ja kappaleen "Screwed" vain Aasiassa.

Ura lauluntekijänä

Haylie Duff on kirjoittanut tai ollut mukana kirjoittamassa kappaleita siskonsa kolmelle levy Metamorphosis (2003), Hilary Duff (2004) ja Dignity (2007).
Salisyylialkoholi

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Salisyylialkoholi on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja hyvin moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, kloroformiin ja bentseeniin. Salisyylialkoholi reagoi alkoholien ja fenolien tavoin muodostaen esimerkiksi estereitä. Kuumennettaessa tai reagoidessaan happoliuosten kanssa muodostuu siitä hartsimainen polymeeri. Salisyylialkoholia esiintyy luonnossa glykosidinaan salisiinia, jota eristetään esimerkiksi paju- ja poppelilajeista.
Salisyylialkoholia voidaan valmistaa hydrolysoimalla salisiinia happojen avulla. Muita valmistusmenetelmiä ovat fenolin ja formaldehydin välinen reaktio alkalimetallihydroksidin tai kalsiumoksidin läsnä ollessa, fenolin ja dikloorimetaanin välisen reaktiotuotteen hydrolyysi emäksisissä olosuhteissa ja salisyylihapon tai salisyylialdehydin pelkistys. Salisyylialkoholia käytetään muun muassa ulkoiseen käyttöön tarkoitetuissa kipua ja tulehdusta lievittävissä geeleissä. Siitä myös valmistetaan muita orgaanisia yhdisteitä esimerkiksi hartseja.
S/S Yhtiö

Aluksen uppoaminen

Laiva upposi Väinölän telakkarantaan aamulla 6. maaliskuuta 2010. Siitä näkyy pinnalle vain savupiipun yläkulma. Laiva oli kiinnitetty laituriin keulasta ja perästä poijulla. Ilmeisesti jään alle painunut peräpoiju ja kylkeen jäätyneet jäät upottivat aluksen, kun Päijänteen jäät painuivat voimakkaasti uppoamisvuorokauden aikana.
Antti Halme (kirjailija)

Antti Halme (s. 1972) on suomalainen nuortenkirjailija. Hän on koulutukseltaan taiteen maisteri. Halme työskentelee mainostoimistossa ja asuu Espoossa. Halme soittaa sähkökitaraa omassa rock-yhtyeessään.
Työelämä- ja tasa-arvovaliokunta

Työelämä- ja tasa-arvovaliokunta (TyV) on yksi eduskunnan valiokunnista. Sen tehtävänä on käsitellä työympäristöä, työterveyshuoltoa, työvoimaa ja työllisyyttä, osallistumisjärjestelmiä sekä tasa-arvokysymyksiä ja siviilipalvelua käsittelevät asiat. Lisäksi valiokunta käsittelee suurimman osan säteilyvalvontaa ja kemikaaleja koskevista asioista. Valiokunta laatii esimerkiksi mietinnön valtioneuvoston tai kansanedustajien työelämään tai tasa-arvokysymyksiin liittyvistä lakiesityksistä. 
Valiokunta asetettiin 1991 valtiopäiville nimellä työasiainvaliokunta. Vuodesta 2000 alkaen 1. maaliskuuta 2003 saakka valiokunnan nimi oli työ- ja tasa-arvoasiainvaliokunta.
Risto Alapuro

Risto Sakari Alapuro (s. 28. huhtikuuta 1944 Ruokolahti) on suomalainen sosiologi. Hän oli sosiologian professori Helsingin yliopistossa vuosina 1991–2010, mitä ennen hän toimi vuosina 1986–1991 Jyväskylän yliopiston sosiologian professorina. Vuosina 2005–2009 Alapuro oli akatemiaprofessori.
Alapuro valmistui ylioppilaaksi vuonna 1963, valtiotieteen kandidaatiksi vuonna 1967 ja lisensiaatiksi vuonna 1969. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1973 Helsingin yliopistossa. Hänen väitöskirjansa käsitteli Akateemista Karjala-Seuraa. Alapuro on ollut tutkijana Michiganin yliopistossa vuosina 1973–1974, Pariisissa École des hautes études en sciences socialesissa 1980–1981 ja Moskovassa 1990–1991.
Vuosina 1967–1968 Alapuro työskenteli Uuden Suomen ulkomaanosaston toimittajana, 1968–1973 Helsingin yliopiston tutkijana ja 1974–1975 sosiologian vs. apulaisprofessorina. Vuonna 1975 Alapuro oli Suomen Akatemian nuorempi tutkija ja vuosina 1976–1980 vanhempi tutkija. Vuosina 1981 ja 1984 Alapuro oli Helsingin yliopistossa vs. assistenttina ja 1983–1984 vs. yliassistenttina. Hän oli Suomen historian ja kulttuurin vierailevana professorina Pariisin yliopistossa vuosina 1985–1987 ja 1999–2000.
Alapuro on kansainvälisesti tunnettu tutkija, joka keskittyy Suomen historialliseen ja poliittiseen sosiologiaan. Hän on Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1993. Vuodesta 1998 hän on ollut myös Academia Europæan jäsen.
Sveitsin kantonit

Sveitsissä on 26 kantonia, jotka muodostavat Sveitsin liittovaltion. Kantonit ovat hallinnollisesti varsin itsenäisiä, sillä jokaisella kantonilla on oma perustuslakinsa ja omat lainsäädäntö- ja toimeenpano- ja tuomioelimensä. Kaikissa kantoneissa on yksikamarinen parlamentti, jonka nimi vaihtelee kantoneittain. 
Kuusi kantoneista on entisiä puolikantoneita. Ne valitsevat Sveitsin liittokokouksen 46-jäseniseen ylempään kamariin vain yhden edustajan kahden sijasta.
Kaikki se, mikä ei valaliiton perustuslain mukaan kuulu valaliiton toimivallan alaisuuteen, kuuluu kantonin tasolla päätettäviin asioihin. Näitä ovat esimerkiksi valtiollinen järjestäytyminen, osin terveydenhoito, poliisilaitos, verotus ja koululaitos. Liittovaltion ja kantonin kompetenssit ovat osittain ristiriidassa keskenään, mikä aiheuttaa sekaannuksia. Kantonit jakavat päätösvaltaa sisäisesti eri tavoin edelleen alemmille hallinnon tasoille.
Kahta kantonia (Glarus ja Appenzell Innerrhoden) lukuun ottamatta asioista päätetään kansanäänestyksillä. Näissä kahdessa kantonissa asioista päätetään ulkona järjestettävissä kansalaiskokouksissa.

Kunnat ja hallintoalueet

Sveitsin alue jakaantuu 2 212 kuntaan (1.1.2019). Vähiten kuntia on Basel-Stadtin ja Glarusin kantoneissa, kolme molemmissa. Eniten kuntia on Bernin kantonissa, yhteensä 346.
Yhdeksässätoista kantonissa on myös hallinnollinen välitaso, jonka nimi vaihtelee kantonista toiseen. Saksankielisissä kantoneissa hallintoalueen nimi on yleisimmin Bezirk (myös Amtsbezirk, Verwaltungskreis, Wahlkreis tai Landesteil), ranskankielisissä district ja italiankielisissä distretto. Hallintoalueita on kaikkiaan 146 (1.1.2019).
Johan Fredrik Thauvón

Johan Fredrik Thauvón (8. elokuuta 1828 Paltamo – 18. toukokuuta 1918 Ii) oli suomalainen kirkkoherra, kirjallisuuden harrastaja ja tutkimusmatkailija.
Thauvónin vanhemmat olivat Paltamossa apteekkarina toiminut viipurilainen proviisori Lars Reinhold Thauvón (k. 1835) ja Maria Lovisa Aejmelaeus (k. 1868). Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja Vaasan ja Kuopion kymnaasia ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1847. Thauvón valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1851 ja filosofian maisteriksi 1853. Hänet vihittiin papiksi Kuopion hiippakunnassa 1859. Hänestä tuli riemumaisteri 1907.
Thauvónista tuli Tornion ala-alkeiskoulun vt. rehtori 1852 ja vakinainen rehtori 1855. Hän toimi välisaarnaajana Sallassa (Kuolajärvellä) vuodesta 1867 alkaen. Sallan kirkkoherrana Thauvón oli vuodesta 1869, Puolangan kirkkoherrana vuodesta 1870 ja viimeksi Iin kirkkoherrana 42 vuoden ajan vuodesta 1876 aina kuolemaansa saakka. Thauvón sai rovastin arvon 1902. Hän toimi myös Oulun läänin pohjoisen tarkastuspiirin kansakoulutarkastajana 1874–1883. 
Thauvón oli opiskeluaikanaan jäsenenä vuonna 1848 perustetussa Suomalaisen Kauniskirjallisuuden Yhdyskunnassa jonka sensuuri kielsi jo 1849. Hän oli kirjeenvaihdossa Elias Lönnrotin kanssa ja sai tältä muun muassa ohjeita valmistautuessaan Kuolaan tekemälleen tutkimusmatkalle.
Thauvón liittyi lestadiolaisuuteen Puolangalla vuoden 1874 vaiheilla. Hän oli aikakautensa tunnetuimpia lestadiolaispappeja ja isännöi 1885 Iissä pidettyä lestadiolaispappien kokousta sekä oli vielä vuonna 1917 vanhoillislestadiolaisen herätysliikkeen vuosikokoussaarnaajana. Thauvón kävi puhujamatkoilla pääasiassa Pohjois-Suomessa mutta myös Turussa, Ruskealassa ja Joensuussa.
Thauvón oli naimisissa 1852–1906 Emilia Lovisa Carlssonin (1830-1906) kanssa. Heidän poikansa rovasti Emil Thauvón (1860–1926) toimi kirkkoherrana Pudasjärvellä ja Viitasaarella. Tyttären Sallyn (s. 1855) poika oli kirjallisuustutkija Ilmari Heikinheimo ja toisen tyttären Alman (s. 1863) poika oli jääkärimajuri Martin Jakobson.
Pentti Lehto

Pentti Johannes Lehto (15. helmikuuta 1924 – 20. huhtikuuta 2007) oli suomalainen Tampereella asunut kirjankuvittaja, pilapirtäjä, sarjakuvantekijä ja nuortenkirjailija. Lehto oli varsinaiselta ammatiltaan taittaja. Hän käytti pilapiirtäjänä salanimeä Penalehto.
Lehto toimi Tamperelainen-lehden pilapirtäjänä 1980- ja 1990-luvuilla. Hän piirsi sarjakuvia muun muassa Aamulehteen ja Apu-lehteen.
Lehto sai jaetun kolmannen palkinnon vuonna 1985 Kemin sarjakuvakilpailussa Heta-siivoojasta kertovalla sarjakuvallaan.
Interkosmos

Interkosmos oli Neuvostoliiton sosialistisille maille rakentama avaruusohjelma, joka tunnetaan kosmonauttilennoista. Siihen kuului myös tieteellisiä miehittämättömiä avaruuslentoja.
Stefano Coletti

Stefano Coletti (s. 6. huhtikuuta 1989 La Colle, Monaco) on monacolainen moottoriurheilija. Hänen sisarensa on alppihiihtäjä Alexandra Coletti.
Hän on kilpaillut Formula BMW-, Formula Renault-, Formula 3-, GP3- ja IndyCar-luokissa. Hän kilpaili lisäksi GP2-sarjassa kaudet 2009 ja 2011–2014 ja sijoittui parhaimmillaan vuonna 2013 sarjan viidenneksi. Vuonna 2017 Coletti kilpaili Formula 2 -sarjassa (entinen GP2-sarja).

Ura

Colettin GP2-ura alkoi Valencian kilpailusta, jossa hän korvasi Davide Valsecchin. Ensimmäisessä kilpailussaan hän otti varaslähdön ja ylitti varikon sulkuviivan. Toisessa kilpailussaan hän viivytteli lähtöruudukossa ja sai rangaistuksen aloitettuaan lähtöruudukosta eikä varikkosuoralta kolaroiden Dani Closin kanssa ennen rangaistustaan. Kolmannessa kilpailussaan hän kolaroi pahasti kaksi kierrosta ennen loppua, jolloin kilpailu ajettiin turva-auton perässä loppuun. Hän selvisi puristuksella nikamassa ja mustelmilla joutuen jättämään sprinttikilpailun väliin. Hänet erotettiin tallista tämän jälkeen. Coletti siirtyi Formula Renault 3.5 -sarjaan samana vuonna. Hän jatkoi sarjassa vuonna 2010 saavuttaen viisi palkintosijaa sijoittuen yhteispisteissä kuudenneksi. Coletti kilpaili myös GP3-sarjassa saavuttaen kaksi kolmostilaa ja 18 pistettä.
Coletti teki paluun GP2-sarjaan kaudella 2011 Trident-tallissa, jonka autolla otti ensimmäisen GP2-voittonsa Turkin sprinttikisassa. Hän otti toisen voittonsa Unkarin sprinttikisassa pitkän nousun jälkeen. Hän osui Belgian pitkässä kilpailussa Mihail Aljošin autoon kovalla vauhdilla, minkä seurauksena Coletilta murtui kaksi selkänikamaa. Hän ei osallistunut sarjan päätöskilpailuihin ja hänen tuuraajakseen tuli toinen monacolainen Stéphane Richelmi. Coletti sijoittui sarjan 11:ksi keräten 22 pistettä. Coletti jatkoi GP2:ssa vuonna 2012 siirtyen Scuderia Coloni -talliin (hän ajoi jo vuonna 2011 GP2-sarjan ulkopuolisessa Abu Dhabin osakilpailussa tallin autolla). Hän vaihtoi Rapax-talliin kauden lopussa. Coletti saavutti yhden palkintosijan ja kolme nopeinta kierrosta sijoittuen sarjan 13:ksi. 
Vuonna 2013 Coletti jatkoi Rapax-tallissa. Hän aloitti kauden vahvasti ajamalla paalupaikalle, mutta putosi pitkässä kilpailussa lopulta kolmanneksi. Sprinttikilpailussa hän lähti kuudennesta ruudusta ja ajoi voittoon. Coletti ajoi Monacon sprinttikilpailun voittoon, ollen ensimmäinen monacolainen sitten vuoden 1931 ja Louis Chironin, joka on pystynyt voittamaan kotikilpailunsa. Hän johti sarjaa kauden puoleen väliin asti, mutta loppukaudesta Nürburgringin pitkän kilpailun jälkeen hän ei ollut kertaakaan pistesijoilla ja jäi lopulta sarjan viidenneksi. Vuonna 2014 Coletti vaihtoi tiimiä siirtyen Racing Engineering -talliin. Hän voitti kaksi kilpailua sijoittuen sarjan kuudenneksi.
Vuonna 2015 Coletti siirtyi Amerikkaan kilpailemaan IndyCar -sarjaan ja vuonna 2016 kilpaili European Le Mans Series -sarjassa. Vuonna 2017 hän teki paluun Formula 2-sarjaan Campos Racing-talliin Bahrainin viikonlopun ajaksi jääden ilman pisteitä.
Henri-René Lenormand

Henri-René Lenormand (1882–1951) oli ranskalainen näytelmäkirjailija.
Henri-René Lenormand syntyi säveltäjä René Lenormandin pojaksi ja avioitui näyttelijä Marie Kalffin kanssa. Hän kiinnostui Ranskassa vielä tuolloin tuntemattoman Sigmund Freudin teksteistä ja psykoanalyysistä tutustuttuaan niihin tuberkuloosiparantolassa Sveitsin Davosissa 1916–1917. Siellä hän luki myös August Strindbergin tekstejä, jotka tulivat niin ikään vaikuttamaan hänen tuotantoonsa merkittävästi.
Lenormand on nykyisin lähes unohdettu, mutta maailmansotien välisenä aikana häntä pidettiin suurena nimenä näytelmäkirjallisuuden alalla ja hänen näytelmiään toivat näyttämölle monet ajan parhaat ohjaajat. Arthur Schnitzlerin päiväkirjoista voi päätellä Lenormandin innostaneen Schnitzleriä kirjoittamaan teoksensa Unikertomus (Traumnovelle), jonka pohjalta Stanley Kubrick teki viimeisen elokuvansa Eyes Wide Shut.
Suomeksi Lenormandin teoksista on esitetty näytelmiä Aasia (Asie, Suomen Kansallisteatteri 1942, Tampereen Teatteri 1947, 1948), Samum (Le Simoun, Kansallisteatteri 1928) ja Unien syöjä (Le Mangeur de rêves, Turun Työväen Teatteri 1928).
Jaakko Forsman

Elämäkerta

Forsmanin vanhemmat olivat kirkkoherra Georg Jakob Forsman ja Anna Lovisa Ebeling.  Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen ja Ernesti Forsman olivat hänen veljiään. Forsman pääsi ylioppilaaksi Vaasan lukiosta 1857 ja valmistui filosofian maisteriksi 1864, molempien oikeuksien kandidaatiksi 1868 sekä molempien oikeuksien lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1874. Hänen väitöskirjansa Pakkotilasta kriminaalioikeudessa oli ensimmäinen suomenkielinen oikeustieteen väitöskirja. Forsman teki vielä opintomatkoja Berliiniin, Dresdeniin ja Leipzigiin vuosina 1878–1879 ja 1881.
Forsman oli Helsingin yliopiston lainopin tiedekunnan vt. suomen kielen ylimääräisenä professorina 1869–1878, rikosoikeuden ja oikeushistorian professorina 1879–1899 sekä siviilioikeuden ja roomalaisen oikeuden vt. professorina useaan eri otteeseen. Hän toimi yliopiston vararehtorina vuosina 1892–1899 ja vt. rehtorina 1896–1899. 
Forsman oli papiston edustajana mukana säätyvaltiopäivillä vuosien 1882–1899 välillä. Hän oli valtiopäivien rikoslakivaliokunnan puheenjohtajana 1888, lakivaliokunnan puheenjohtajana 1899 sekä jäsenenä rikoslakiehdotusta tarkistavassa komiteassa 1881–1884 ja puheenjohtajana kirkkolakikomiteassa 1886. Forsman oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1889–1891. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1898.
Jaakko Forsmanin veljenpoika oli historiantutkija ja koulumies Jaakko Forsman nuorempi.
Dalianin satama

Dalianin satama (kiin. 大連港, LOCODE: CN DXG (Dalian Pt) tai CN DLC) on Kiinan koillisosassa sijaitsevan Liaoningin maakunnan miljoonakaupunki Dalianin merisatama Keltaisenmeren rannalla.

Yksi maailman suurimpia satamia

Dalianin sataman kautta kulki amerikkalaisen satamajärjestön maailmantilaston mukaan vuonna 2010 yhteensä 200,0 miljoonaa tonnia rahtia; satama ylsi järjestön mukaan tuolloin maailman 14. suurimmaksi satamaksi.Tämä arvio saattaa kuitenkin olla rahtimäärän osalta virheellinen. Esimerkiksi Euroopan suurimman sataman eli Rotterdamin sataman satamalistalla Dalian oli vuosina 2010 ja 2011 jo 8. sijalla, rahtimäärän kohotessa vuonna 2010 yhteensä 300,8 miljoonaan ja 2011 kaikkiaan 338,0 miljoonaan tonniin.
Kiinan liikenneministeriön virallisiin 2010 satamatilastoihin pohjautuvan arvion mukaan vuonna 2010 sataman rahdista 62 prosenttia edusti kuivabulkkia ja yleisrahtia, 20 prosenttia nestebulkkia ja 18 prosenttia konttiliikennettä. Arvio myös tukee hollatilaislähdettä sataman rahtimääristä. Dalian on merkittävä öljynjalostuksen ja kemianteollisuuden paikkakunta. Konttiliikenteessä Dalianin satama oli vuoden 2010 konttimäärällä 5 242 kTEU amerikkalaisen satamajärjestön maailmantilaston 21. sijalla.
Paavo Westerberg

Paavo Johannes Westerberg (s. 23. heinäkuuta 1973 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, käsikirjoittaja, näytelmäkirjailija ja ohjaaja.
Westerberg valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 2000, vaikka onkin työskennellyt näyttelijänä jo vuodesta 1981. Näyttelijänä hänet muistetaan televisiosarjoista Susikoira Roi (1987), Susikoira Roi – seikkailu saaristossa (1988) ja Ruusun aika (1990–1991). Hänellä oli myös merkittävä sivuosa Päivi Hartzellin elokuvassa Lumikuningatar (1986).
Käsikirjoittajana ja ohjaajana Westerberg aloitti 1996. Hän on toiminut käsikirjoittajana muun muassa elokuvissa Paha maa ja Valkoinen kaupunki, joista molemmista hän sai Jussi-palkinnon. Westerberg oli myös päävastuussa palkitun Irtiottoja -televisiosarjan käsikirjoituksesta. Westerberg on kirjoittanut ja ohjannut kiitetyn televisiodraaman Jälkilämpö.  Teatteriin Westerberg on kirjoittanut näytelmät Ranta,  Kotiin ennen pimeää, Valhe ja He eivät asu enää täällä, jotka on julkaistu myös kirjoina. Westerbergin uusin näytelmä, runsaasti omaelämäkerrallisiakin aineksia sisältävä Mahdolliset maailmat kantaesitettiin Suomen Kansallisteatterissa 17.2.2016 kirjailijan omana ohjauksena.
Westerberg on runoilija Caj Westerbergin poika. Hänen äitinsä on perhehistorioitsija Elina Waris. Hänen isoveljensä Julius on muusikko ja kitaransoiton opettaja ja pikkusiskonsa Hanna  kuvataiteilija.
Westerberg tuli isäksi 16-vuotiaana. Westerbergillä on lapsia yhteensä viisi, joista kaksi on tyttöjä ja kolme poikia. Nuorimman lapsen hän on saanut yhdessä näyttelijä Emmi Pesosen kanssa. Myös Westerbergin poika Elias näyttelee ja pyrkii opiskelemaan näyttelemistä. Toinen poika Joel Härkönen aloitti ohjaajaksi opiskelun Teatterikorkeakoulussa vuonna 2015.
Westerberg on yksi Suomen Kansallisteatterin kotikirjailijoista.