google/wiki40b huggingface dataset:
Artturi Kästämä

Artturi Leonard Kästämä (20. huhtikuuta 1892 Kauhava – 17. maaliskuuta 1935) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Myöhemmin hän toimi jääkärivärvärinä ja osallistui Suomen sisällissotaan Oulun suojeluskunnan päällikkönä.

Perhe ja opinnot

Kästämän vanhemmat olivat leipuri Jaakko Kästämä ja Kristiina Lojlax. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Martta Maria Helinin kanssa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Lapuan yhteiskoulusta vuonna 1912 ja liittyi Etelä-Pohjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1913–1915. Hän suoritti useita eri kursseja Suojeluskuntain päällystökoulussa ja kävi Taistelukoulun vuonna 1932.

Jääkärikausi

Kästämä hoiti lyhyitä aikoja Lapuan, Härmän, Kauhavan ja Alajärven nimismiehen virkoja vuosina 1913–1915 ja otti osaa jääkäreiden värväystoimintaan ennen kuin itse liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 8. joulukuuta 1915. Hänet siirrettiin 11. toukokuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja komennettiin Suomeen, missä hänen tehtävänään oli värvätä uusia alokkaita ja toimia etappimiehenä muun muassa Kivijärvellä sijainneen itäisen etapin pohjoisimman aseman johtajana. Suomesta hän siirtyi marraskuussa 1916 Ruotsiin ja palasi takaisin jääkäripataljoonaan 12. huhtikuuta 1917. Pataljoonasta hänet laskettiin 18. joulukuuta 1917 siviililomalle Saksaan.

Suomen sisällissota

Saksasta Kästämä palasi takaisin Suomeen Tornion kautta 7. maaliskuuta 1918 ja liittyi Oulun suojeluskuntaan, missä hän toimi aluksi päällikön apulaisena ja myöhemmin päällikkönä.
Gigetta Morano

Luigia ”Gigetta” Morano (2. elokuuta 1887 Verona – 11. lokakuuta 1986 Torino) oli italialainen näyttelijä.
Eläinlääkärin perheeseen syntynyt Morano aloitti näyttelijänuransa harrastelijateatterissa ja Ermete Novellin teatteriseurueessa. Luigi Maggi kutsui hänet vuonna 1908 Ambrosio Filmille, jossa hän työskenteli lähes keskeytyksettä vuoteen 1920 saakka. Gigetta-nimellä esiintyneestä Moranosta tuli vuonna 1910 italialaisen elokuvan ensimmäinen naiskoomikko. Hän esiintyi myös historiallisissa elokuvissa ja draamoissa. Vuodesta 1913 lähtien Morano teki Eleuterio Rodolfin ja Camillo De Rison kanssa joukon pikantteja tilannekomedioita . Hän oli näyttelijänä monipuolinen ja välitön, vailla aikansa naistähdille ominaisia diivan elkeitä.
Italialaisen elokuva kriisiydyttyä Morano vetäytyi alalta vuonna 1921. Toisen maailmansodan jälkeen hän teki muutamia sivuosia muun muassa Federico Fellinin elokuvissa Vetelehtijät (1953) ja 8½ (1963).
Kari Kuuva

Kari Olavi Kuuva (20. helmikuuta 1946 Tampere – 21. marraskuuta 2018 Riihimäki) oli suomalainen laulaja, säveltäjä ja sanoittaja.

Elämä

Tampereella syntyneen Kari Kuuvan perhe muutti Helsinkiin vuonna 1963 isän saatua uuden työpaikan. Hän opiskeli Helsingin Normaalilyseossa, mutta erosi koulusta jo seuraavana keväänä. Kuuva työskenteli mainospiirtäjänä soittaen Willy and The Wanderers -yhtyeessä ja laulaen folktriossa Raili Leppälän ja Riitta Forssin kanssa. Heidän kanssaan Kuuva julkaisi kaksi singleä, joista jälkimmäisen b-puoli ”Tango Pelargonia” nousi hitiksi vuonna 1964. Kuuvan yhtye julkaisi useita singlejä ja soitti muun muassa The Rolling Stonesin lämmittelijänä Yyterin juhannusjuhlilla 1965. Samalla hän teki myös kappaleita muille artisteille. Vuonna 1970 Kuuva esiintyi Tapio Suomisen esikoiselokuvassa Narrien illat yhdessä iskelmälaulaja Markku Suomisen kanssa. Ensimmäisen oman albuminsa hän julkaisi vasta 1974.
Kuuvan tekemiä menestyskappaleita ovat muun muassa Jarno Sarjasen levyttämät kantrikappaleet ”Nukkekoti” (1968) ja ”Pienen pojan haaveet” (1971) Sammy Babitzinin vuoden 1972 Syksyn sävel -voittokappale ”Daa-da daa-da” sekä Frederikin ”Jos jotain yrittää (Harva meistä on rautaa)” (1970). Myöhemmästä tuotannosta menestystä on saavuttanut esimerkiksi Meiju Suvaksen ”Pure mua” -hitin tekstisuomennos vuodelta 1991.
Kari Kuuva kuoli keuhkosyöpään marraskuussa 2018.
HMS Forester (H74)

Palvelus

HMS Forester liitettiin palvelukseen otettaessa F-luokan hävittäjistä  muodostettuun Kotilaivaston 6. Hävittäjälaivueeseen, joka numeroitiin uudelleen toukokuussa 1939 8. Hävittäjälaivueeksi.
HMS Forester upotti 20. syyskuuta 1939 yhdessä HMS Fortunen kanssa syvyyspommein Saksan laivaston sukellusveneen U-27 (58°35′N, 09°02′W ).
Saksan laivaston taisteluristeilijät Scharnhorst ja Gneisenau upottivat 23. marraskuuta aseistetun kauppalaivan HMS Rawalpindin, joka kuitenkin ehti ilmoittaa kohtalostaan radiolla. Kotilaivasto määräsi Clydestä vahvan osaston merelle kohti Norjan rannikkoa katkaisemaan saksalaisten paluutien. HMS Forester oli osaston mukana suojaamassa raskaita yksiköitä. Osasto ei kuitenkaan havainnut kohdettaan, vaan palasi kotisatamaan.
HMS Forester osallistui Norjan taisteluihin 8. Hävittäjälaivueen mukana. Alus osallistui Narvikin toiseen taisteluun.
Alus liitettiin 1940 laivueen mukana Force H:hon Gibraltarille.
HMS Forester pelasti 8. maaliskuuta 1941 merestä 144 sukellusvene U-124:n upottamien Lahoren ja Tielbankin miehistöjenjäsentä. Alus pelasti myöhemmin yhdessä HMS Faulknorin kanssa vielä 107 pelastunutta saman sukellusveneen torpedoimalta Nardanalta.
Alus upotti 18. kesäkuuta 1941 yhdessä HMS Faulknorin, HMS Fearlessin, HMS Foresightin ja HMS Foxhoundin kanssa syvyyspommein Cadizista länteen sukellusvene U-138:n (36°04′N, 07°29′W ).
HMS Forester palasi 1942 Englantiin, jossa se liitettiin Kotilaivastoon suojaamaan Jäämeren saattueita. Alus palasi kuitenkin 1943 Välimerelle, jossa se osallistui Salernon maihinnousun suojaamiseen ja Aegeianmeren taisteluihin. Alus määrättiin kuitenkin palaamaan Pohjois-Atlantille Jäämeren saattueiden suojaksi. Saattue tehtävät kuitenkin keskeytyivät aluksen osallistuessa Normandian maihinnousuun.
Alus upotti 10. marraskuuta 1944 yhdessä Kanadan laivaston HMCS St. Laurentin, HMCS Owenin ja HMCS Swansean kanssa syvyyspommein Pohjois-Atlantilla sukellusvene U-845:n (48°20′N, 20°33′W ).
Alus upotti 20. elokuuta 1944 yhdessä HMS Wensleydalen ja HMS Videtten kanssa syvyyspommein Englannin kanaalissa sukellusvene U-413:n (50°21′N, 00°01′W ).
HMS Forester myytiin romutettavaksi 22. tammikuuta 1946 ja se saapui Rosythiin kesäkuussa 1947.
Simon Wright

Simon Wright (s. 19. kesäkuuta 1963, Manchester, Englanti) tunnetaan parhaiten entisenä AC/DC:n ja Ronnie James Dion rumpalina. Wright aloitti rumpujen soiton hyvin nuorena ja oli jo 13-vuotiaana  itseoppinut rumpali. Wrightin omien sanojen mukaan hänen esikuviaan olivat Cozy Powell, John Bonham ja Tommy Aldridge. Wrightin ensimmäinen ammattimainen esiintyminen oli Girlschoolin Screamin Blue Murder Tour -nimisellä kiertueella.
Simon Wright liittyi AC/DC:n riveihin vuosiksi 1983-1989, kun alkuperäinen rumpali Phil Rudd poistui miehistöstä. Wright soitti rumpuja kolmella AC/DC-levyllä: Fly on the Wall, Who Made Who ja Blow Up Your Video.
Vuosina 1989-1993 ja vuodesta 2000 lähtien Wright on levyttänyt 6 albumia Dion riveissä. Uusin levytys on vuoden 2005 konserttitaltiointi Evil or Divine. Wright on vieraillut myös yhtyeissä UFO, Michael Schenker Group ja John Norum.
Vuonna 2005 Simon Wright vieraili Iron Maiden -tribuuttilevyllä. Hän on soittanut myös aiemmin cover-levyllä, vuoden 1998 julkaisulla Thunderbolt, joka oli kunnianosoitus hänen entiselle työnantajalleen, AC/DC:lle. Tällä hetkellä Wright soittaa Rhino Bucket- nimisessä yhtyeessä.
Eumolpos

Eumolpos (muinaiskreikaksi Εύμολπος) oli kreikkalaisessa mytologiassa alun perin Traakian kuningas, Poseidonin ja Khionen poika, josta tuli Eleusiissa yksi Eleusiin mysteereiden perustajista.

Nuoruus

Khionen tultua raskaaksi Poseidonille hän kätki raskautensa isältään Boreaalta ja synnytti lapsensa, Eumolpoksen, salassa. Isäänsä pelätäen Khione heitti poikansa mereen, josta Poseidon tämän pelasti ja vei tyttärelleen Benthesikymelle kasvatettavaksi Etiopiaan. Vartuttuaan Eumolpos nai Etiopian kuninkaan tyttären. Yritettyään pakottaa vaimonsa sisaren hän joutui karkoitetuksi, jolloin hän palasi poikansa Ismaroksen kanssa takaisin synnyinmaahansa Traakiaan.

Traakian kuninkuus

Ismaros nai Traakian kuninkaan Tegyrioksen tyttären. Sen jälkeen Eumolpos alkoi suunnitella Tegyrioksen syrjäyttämistä, mutta hankkeen paljastuttua molemmat päätyivät paetessaan Eleusiin. Tämän jälkeen joko Ismaros kuoli, jolloin Eumolpos pääsi palaamaan Traakiaan sopimaan riitansa ja seuraamaan Tegyriosta kuninkaana.

Eleusialaisten sota

Kun Ateenan ja Eleusiin välille puhkesi sota, Eumolpos tarjosi apuaan Eleusiille. Sodan aikana Erekhtheus surmasi hänen poikansa Ismaroksen ja myöhemmin Eumolpoksen itsensä. Toisen version mukaan Erekhtheus ja Eumolpoksen poika Ismaros kaatuivat, jolloin Eumolpos solmi ateenalaisten kanssa sopimuksen, jolla Eleusis alistui muuten Ateenan vallan alle, mutta Eleusiin mysteereiden suhteen he olivat riippumattomia. Eumolpos ja Keleoksen tyttäret Diogeneia, Pammerope ja Saisara johtivat Demeterin palvontaa kaupungissa. Niin Eleusiin mysteereiden luonti on luettu hänen ansiokseen, ja myös ensimmäiset siihen liittyvät kirjoitukset on laitettu hänen nimiinsä.

Pappisvirka

Demeterin pappina Eumolposta seurasi Keryks, joka oli joko Eumolpoksen nuorin poika tai Aglauroksen poika. Eumolpoksen jälkeläiset, eumolpidit ja Keryksin jälkeläiset, keryksit, saivat perintöoikeuden hierofantin asemaan Eleusiissa.

Muita kertomuksia

Aleksandrialaisten runoilijoiden mukaan Eumolpos toimi myös Herakleen opettajana musiikissa ja mysteereihin perehdyttämisessä. Herakles oli kiinnostunut mysteereistä voidakseen mennä Haadeeseen ja tuoda sieltä Kerberoksen mukanaan osana urotöitään. Hyginus puolestaan kertoo Eumolpoksen voittaneen Peliaan hautajaiskisoissa Olympoksen huilun soiton.
Seppo Haukijärvi

Seppo Armas Haukijärvi (22. helmikuuta 1937 Lahti – 2. kesäkuuta 1997) oli suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja näytelmäkirjailija.
Haukijärvi näytteli TV-elokuvissa Miehen varjo (Tesvisio 1960), Jeppe Niilonpoika eli Talonpojan ihmeelliset seikkailut (Suomen Televisio 1960), Pikasuutarin Esko (YLE 1971), Hiekkakuningas (YLE Televisioteatteri 1972), Pimeän päivän muisto (YLE TV2 Teatteritoimitus 1977) ja Kiertue (YLE TV1 Viihdetoimitus 1982) sekä tv-sarjoissa Sirkka ja Sakari (1975) ja Suomalaisia tunnustuksia (1982). Hän ohjasi TV-elokuvan Kesätoveri vuonna 1966 yhdessä Jarmo Niemisen kanssa.
Haukijärvi sai 1969 Lahden Teatterikerho ry:n Iivari-patsaan Lapualaisoopperan ohjauksesta Lahden Kaupunginteatterissa.
Metsästäjän miekat

Metsästäjän miekat on R. A. Salvatoren Drizzt Do’Urdenista kertova kirjasarja. Sarjaan kuuluvat kirjat Tuhat örkkiä, Yksinäinen drow ja Kaksi miekkaa.

Tuhat örkkiä

Tuhat örkkiä (engl. The Thousand Orcs) julkaistiin englanniksi vuonna 2002. Drizzt, Wulfgar ja Catti-brie palaavat Jäätuulen laaksoon vain lähteäkseen heti paluumatkalle kohti etelää yhdessä Bruenorin ja Regisin kanssa. Mithralsalejen kuninkuus palaa jälleen Bruenorille hänen esi-isänsä kuoleman seurauksena ja ystävysten on aika palata aitohopean koristamiin kaivoskäytäviin. Örkit ovat liikekannalla kuningas Obouldin johdolla, eivätkä örkit vihaa ketään muuta yhtä paljon kuin kääpiöitä.
Drizzt ystävineen saa huomata joutuneensa keskelle suurimittaista sotaa, jonka tuoksinassa Drizzt ja Guenhwyvar joutuvat eroon tovereistaan. Avuttomina he joutuvat katsomaan kaukaa, miten puolustukseen käytetty velhontorni sortuu ja näyttää vievän mukanaan Drizztin ystävät.

Yksinäinen drow

Yksinäinen drow (engl. The Lone Drow) julkaistiin vuonna 2003. Uskoen kaikkien ystäviensä kuolleen tornin romahduksessa Drizzt ryhtyy käymään yksinäistä sotaansa örkkejä vastaan. Hän saa kuitenkin liittolaisikseen kaksi hopeahaltiaa, Tarathielin ja Innovindilin, jotka joutuvat myös kärsimään örkkejen hyökkäyksestä.
Lisäksi Drizzt joutuu jälleen pohtimaan periaatteitaan kohdatessaan kaksi drowta, jotka ovat liittoutuneet örkkien kanssa ja käyttävät näitä sätkynukkeinaan.

Kaksi miekkaa

Kaksi miekkaa (engl. The Two Swords) julkaistiin vuonna 2004. Tarathielin kuoltua kuningas Obouldin käsissä Drizzt ja Innovindil lyöttäytyvät yhteen taistelussa örkkejä vastaan. Yhteisen matkan aikana Drizzt oppii Innovindilin avulla ymmärtämään, millaista on todella elää haltiana ihmisten ja muiden lyhemmän elämän viettävien olentojen keskuudessa. Drizzt oivaltaa, että lyhyen elämänsä aikana ihminen saattaa elää täydemmin ja kiihkeämmin kuin haltia, mutta ihmisen rinnalla haltia pystyy iloitsemaan samasta elämän kiihkeydestä ja monipuolisuudesta. Tämä oivallus rohkaisee Drizztiä ottamaan suuren askeleen suhteessaan Catti-briehen, jota hän on rakastanut jo monien vuosien ajan.
CONCACAF:n karsinnat jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 2014

Karsintasysteemi

CONCACAFin karsinnat jaettiin neljään kierrokseen. Ensimmäiselle kierrokselle osallistui alueen 10 huonoiten sijoitettua valtiota FIFA-rankingin perusteella. Näistä joukkueista arvottiin viisi otteluparia, jotka pelasivat kaksiosaisen ottelusarjan, joiden voittajat etenivät toiselle kierrokselle. Toiselle kierrokselle osallistuivat viisi ensimmäisen kierroksen voittajaa sekä 19 seuraavaksi sijoitettua valtiota. Nämä jaettiin neljään arvontakoriin FIFA-rankingin perusteella, ja jokaisesta arvontakorista valittiin yksi valtio yhteen karsintalohkoon, joita toisella kierroksella oli yhteensä kuusi. Kolmannelle kierrokselle pääsivät toisen kierroksen lohkovoittajat. Kolmannelle kierrokselle osallistuivat myös kuusi parhaiten sijoitettua valtiota. Kolmannelle kierrokselle osallistuneet valtiot sijoitettiin kolmeen arvontakoriin, joista muodostettiin kolme karsintalohkoa. Kolmannen kierroksen lohkojen voittajat ja toiset etenivät neljännelle kierrokselle, joka pelattiin sarjamuotoisesti. Tämän karsintasarjan kolme parasta etenivät suoraan Brasiliassa pelattavaan lopputurnaukseen, ja neljäs pelasi kaksoisottelun Oseanian karsintojen voittajan kanssa pääsystä MM-lopputurnaukseen.

Ensimmäinen kierros

Ensimmäiselle kierrokselle osallistuivat kymmenen huonointen FIFA-rankattua valtiota, jotka pelasivat kaksiosaisen ottelusarjan. Ottelut pelattiin 15. kesäkuuta ja 17. heinäkuuta 2011 välisenä aikana. Ottelujen voittajat etenivät toiselle kierrokselle.

Toinen kierros

Toiselle kierrokselle osallistuivat viisi ensimmäisen kierroksen voittajaa, sekä CONCACAF:n alueen sijoille 7. – 25. FIFA-rankingissa sijoitetut joukkueet.

Kolmas kierros

Kolmannelle kierrokselle osallistuivat FIFA-rankingissa kuusi parhaiten sijoitettua joukkuetta, sekä toisen kierroksen lohkojen voittajat.
He-Man: Power of Grayskull

Pelaaminen

Peli perustuu 1980-luvun suositun animaatiosarjan uusittuu versioon He-Man. He-Man: Power of Greyskull'ssa pelaaja pelaa pääsankarilla He-Manilla yhteensä 13 tasoisessa pelissä, tavoitteenaan päästä kohtaamaan ilkeä Skeletor. Päästäkseen Skeletorin luoksen pelaajan täytyy taistella erilaisia Skeletorin lähettämiä vihollisia vastaan ja kerätä avaimia päästäkseen tasosta toiseen lukittujen ovien kautta.
Pinyin

Pinyin (kiin. 拼音, pīnyīn, sananmukaisesti "yhdistää ääniä" tai paremmin: "fonetisoida") on mandariinikiinan latinisaatiojärjestelmä. Sillä tarkoitetaan tavallisesti järjestelmää nimeltä Hanyu pinyin (kiin. 汉语拼音, missä ”Hanyu” tarkoittaa kiinan kieltä). Se hyväksyttiin Kiinan kansantasavallassa vuonna 1958 ja otettiin siellä käyttöön vuonna 1979. Se korvasi aiemmat latinisointijärjestelmät kuten Wade–Giles-järjestelmän. Vastaavia järjestelmiä on kehitetty muillekin murteille ja kielille Kiinassa. Järjestelmän luomiseksi perustettiin 1955 komitea, jonka johtoon määrättiin ”pinyinin isäksi” sanottu Zhou Youguang.
Pinyin on sittemmin hyväksytty lähes kaikkialla maailmassa mandariinin latinisointijärjestelmäksi, mikä helpottaa aiempaa tilannetta, jossa lukuisilla kieliryhmillä oli kullakin omat kiinan latinisointijärjestelmät ja käännösten tekeminen oli vaivalloista. ISO hyväksyi pinyinin mandariinin latinisointijärjestelmäksi vuonna 1979. Siitä on tullut myös yleisin tapa syöttää kiinaa tietokoneelle.

Lausuminen

Pinyiniä käytetään osoittamaan kiinan merkkien lausuminen mandariinikiinassa. Kiinassa sillä on erityisesti merkitystä niille koululaisille, jotka eivät puhu mandariinia äidinkielenään (yleistä erityisesti Etelä-Kiinassa), vaan opettelevat sitä vieraana kielenä pinyiniä apuna käyttäen. Myös ulkomailla se on käytössä kiinan opetuksen apuvälineenä sekä kirjoitustapana kiinalaisille henkilöiden ja paikkojen nimille muun muassa lehdistössä.
Mandariinikiinan tavut koostuvat tavunaloittajasta ja tavunloputtajasta, mihin myös pinyin-järjestelmä perustuu.

Pinyin Taiwanissa

Kiinan tasavallassa (eli Taiwanissa) käytettiin kansallisella tasolla virallisella romanisointimenetelmänä vuosina 2002-2009 tongyong pinyin -järjestelmää, joka erosi hieman pinyinistä. Tammikuussa 2009 otettiin kuitenkin virallisesti käyttöön hanyu pinyin. Kuomintang vastusti tongyong pinyiniä alusta lähtien, ja sen hallitsemilla paikkakunnilla siirryttiinkin suoraan hanyu pinyiniin, joka otettiin käyttöön kansallisella tasolla vuonna 2009. Romanisointijärjestelmien muutokset vaikuttavat lähinnä paikannimien romanisointiin, joten eri alueilla käytetään eri menetelmiä; monet kadunnimikyltit käyttävät tongyong pinyiniä, mutta etenkin Pohjois-Taiwanissa niissä käytetään hanyu pinyiniä. Vanhatkin järjestelmät, kuten Wade-Giles ja MPS2 ovat yhä käytössä jossain. Muutokset eivät vaikuta opetukseen, koska siellä merkkien ääntämyksen opettamiseen käytetään yhä zhuyin-järjestelmää.
Täplälosserokala

Koko ja ulkonäkö

Täplälosserokala voi kasvaa 45 cm pitkäksi. Se on pohjaväriltään vihreänkellertävä, nuorena keltaisempi kuin vanhana, ja sen ihoa koristavat pyöreähköt pilkut. Vartalonmuoto on melkein kuutiomainen.

Alkuperä

Täplälosserokala on peräisin Indopasifiselta merialueelta, Punaiselta mereltä ja Itä-Afrikan ja Havaijin väliseltä alueelta. Punaisenmeren yksilöt poikkeavat muista ulkonäöltään.

Käyttäytyminen

Nuoret täplälosserokalat piileksivät riutan onkaloissa.

Ravinto

Täplälosserokalat syövät pääasiassa levää.
Traditionalistinen koulukunta

Traditionalistinen koulukunta (perennialismi, integraalinen traditionalismi) on uskonnollis-filosofinen liike, jonka juuret ovat ranskalaisen metafyysikon René Guénonin maailmansotien välisen kauden ajattelussa. Muita liikkeen edustajia ja edelleen kehittäjiä ovat srilankalainen filosofi Ananda Coomaraswamy ja sveitsiläinen mystikko Frithjof Schuon, Titus Burkhardt, Martin Lings, Huston Smith, James S. Cutsinger sekä Seyyed Hossein Nasr.

Perenniaalinen filosofia

Guénon katsoi, että kaikilla aidoilla perinteisillä uskonnoilla on yhteinen esoteerinen ydin, josta hän käytti käsitettä philosophia perennis, ”ikuinen filosofia”. Hän perusti työnsä pääosin hindulaisiin, taolaisiin, islamilaisiin, juutalaisiin ja kristillisiin lähteisiin. Esoteerinen tieto on "puhdasta metafysiikkaa", rationaalisuuden ylittävää tietoa jumalallisesta, jonka perimmäinen päämäärä on yksilön yhtyminen absoluuttiseen, ylipersoonalliseen olemukseen. Yksilö nähdään pohjimmiltaan absoluutista erottamattomana, missä kohtaa Guénon viittaa hindulaisen veda-uskonnon käsityksiin atmanista, brahmanista ja mokšasta. Guénonin mukaan hindulainen Sanatana Dharma "polveutuu suoremmin alkuperäisestä perinteestä". Hänestä idän uskonnot ylipäätään ilmensivät paremmin puhdasta metafysiikkaa, joka ei kuitenkaan itsessään ole kulttuurisidonnaista.

Suhde uskontoon

Guénon luopui jo hyvin varhaisessa vaiheessa tavoitteesta elvyttää länsimainen hengellisyys puhtaan kristilliseltä pohjalta. Hän myös suhtautui kriittisesti teosofiaan ja muuhun aikansa uushenkisyyteen. Vuonna 1912 Guénon initioitiin sufilaiseen Shadhiliyya-veljeskuntaan ja hän muutti Kairoon. Myös monet myöhemmät traditionalistisen koulukunnan edustajat, muun muassa Frithjof Schuon, Martin Lings ja Titus Burkhardt, on sen jälkeen initioitu sufilaisuuteen.
Liikkeellä on myös kristittyjä (esim. Jean Borella, Wolfgang Smith, James S. Cutsinger, Rama Coomaraswamy, Philip Sherrard), buddhalaisia (Marco Pallis) ja hindulaisia (Ananda Coomaraswamy) edustajia.
Pohjoismaiden vaikutusvaltaisimmat kannattajat (Kurt Almqvist, Tage Lindblom, Ashk Dahlén) ovat kaikki muslimikäännynnäisiä.

Modernismin kritiikki

Traditionalistinen koulukunta suhtautuu moderniin kehitysajatteluun kielteisesti, nähden sen ensisijaisesti hengellisenä rappiona. Guénonin mukaan moderni aika vastaa hindulaisen syklisen aikakäsityksen Kali Yugaa. Guénon kutsuu modernia aikakautta myös ”määrän valtakaudeksi”, jolla ihminen ja maailmankaikkeus ymmärretään ontologisessa mielessä entistä enemmän materian kautta. Guénon näkee länsimaiden suurena tragediana, että ne ovat renessanssista lähtien kadottaneet lähes täysin yhteytensä perenniaaliseen filosofiaan. Näin ollen henkisen etsijän on lännessä käytännössä mahdotonta ottaa vastaan pätevää initiaatiota ja seurata esoteerista polkua.

Vaikutus

Traditionalistiselta koulukunnalta ovat saaneet voimakkaita vaikutteita muun muassa uskontotieteilijä Mircea Eliade sekä italialainen okkultisti ja yhteiskunnallinen ajattelija Julius Evola.
Saunajärvi (Kuhmo)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1 000 hehtaaria eli 10 km². Se on 8,2 kilometriä pitkä ja 3,9 kilometriä leveä. Järvellä on kolme saarta. Niistä suurin Saunasaari on 2,2 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä ja se on yli neliökilometrin suuruinen . Se sijaitsee järven keskellä. Kaksi muuta saarta, jotka sijaitsevat järven kaakkoisrannan tuntumassa, ovat alle 50 metriä pitkiä.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 20 miljoonaa m³ eli 0,020 km³. Järven keskisyvyys on 2,0 metriä ja suurin syvyys on 11 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven kaakkoispäässä keskellä järveä.
Järven rantaviivan pituus on 40 kilometriä ja sen rannat ovat pääasiassa metsämaata, joka on paikoin soistunutta ja jota rikkovat pienet peltomaat. Järvellä on alle 10 kiinteää asuntoa ja yli 30 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet pohjoisrantoja seuraavalta yhdystieltä 9111 ja siitä haarautuvilta kyläteiltä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Oulujoen vesistössä (vesistöaluetunnus 59) Ontojärven–Lentuan valuma-alueen (59.9) Saunajoen valuma-alueella (59.97), jonka Saunajärven alueeseen (59.977) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 195,4 metriä mpy.
Valuma-alue saa pääosan vedestään Hakojoen valuma-alueelta (59.978) ja omalta alueeltaan. Hakojoen valuma-alueella ovat Iso-Hakojoki ja Pieni-Hakojoki, jotka yhtyvät toisiinsa juuri ennen laskemistaan Saunajärven kaakkoispäähän. Siellä ovat huomattavimmat järvet Iso-Hakojärvi (284 ha), Pieni-Hakojärvi (39 ha) ja Iso Lehmilampi (55 ha). Saunajärven alueella on 21 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat järven lähellä sijaitsevat Suolampi (14 ha), Nevonlampi (6 ha) ja Kaakkurinlampi (3 ha). Lummejoki laskee Hakojoen viereen ja sen valuma-alueella sijaitsevat esimerkiksi Kalliolampi (12 ha) ja Lummelampi (9 ha). Järven luoteispäähän laskeva Kaihlalamminpuro tuo laajan metsäalueen kuivatusojien vettä sekä esimerkiksi Kulvejärven (27 ha) vesiä. Muita laskuojia ovat Karkupuro, Kankaanpäänpuro ja Murtopuro.
Järven laskujoki on kilometrin pituinen Niskakoski, joka laskee Alasenjärveen (253 ha). Sen vedenpinta on 187,6 metriä mpy., joten Niskakoskella lähes kahdeksan metriä pudotusta. Siitä alkaa Louhenjoen alue (59.976), jossa reitti Louhenjoki, Riienjärvi–Lutjanjärvi (176 ha), Komulanjoki ja Saunajoki johtavat suureen Lammasjärveen (4 682 ha). Se on 162,6 metriä merenpinnan yläpuolella ja sen rannalla sijaitsee Kuhmo.