google/wiki40b huggingface dataset:
Cesiumhydroksidi

Ominaisuudet

Cesiumhydroksidi on huoneenlämpötilassa värittömiä tai kellertäviä hygroskooppisia kiteitä. Yhdiste on yksi voimakkaimmista tunnetuista emäksistä. Cesiumhydroksidi liukenee erittäin hyvin veteen ja vesiliuokset ovat voimakkaasti emäksisiä ja kykenevät liuottamaan lukuisia metalleja, kuten nikkeliä ja hopeaa. Kidevedettömän cesiumhydroksidin lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen monohydraatti (CsOH·H₂O). Kidevesi poistuu kiderakenteesta kuumennettaessa yhdistettä alennetussa paineessa 400 °C:n lämpötilaan.

Valmistus ja käyttö

Cesiumhydroksidiliuoksia muodostuu metallisen cesiumin reagoidessa veden kanssa. Tyypillisesti sitä valmistetaan kuitenkin elektrolysoimalla cesiumkloridin vesiliuosta tai cesiumsulfaatin ja bariumhydroksidin tai kalsiumhydroksidin välisellä reaktiolla, jolloin saostuu veteen niukkaliukoinen barium- tai kalsiumsulfaatti ja muodostuu cesiumhydroksidiliuos.
Cesiumhydroksidista voidaan valmistaa metallista cesiumia pelkistämällä magnesiumin avulla. Muita yhdisteen käyttökohtaita ovat voimakkaana emäksenä toimiminen orgaanisen kemian synteeseissä, joissa cesiumhydroksidia voidaan käyttää muun muassa rasvahappojen esterien, polyolien valmistuksessa ja siloksaanien polymeroitumiskatalyyttinä. Sitä voidaan käyttää myös elektrolyyttinä alkaliparistoissa ja se on erityisen tehokas kylmissä lämpötiloissa ja sulana rikin poistoon öljynjalostusteollisuuden tuotteista.
Oravin kanava

Oravin kanava sijaitsee Saimaan vesistössä Oravintaipaleen kannaksella Haukiveden ja Joutenveden välillä Savonlinna–Joensuu-väylällä. Kanava on suluton, 237 metriä pitkä avokanava, jonka yli kulkee 11,5 metrin korkeudella maantiesilta. Oravin kanava valmistui 1861, ja se uudistettiin nykyiseen muotoonsa 1881. Valmistuessan kanava lyhensi Savonlinnan ja Joensuun välistä laivamatkaa yli 30 kilometriä kun laivojen ei enää tarvinnut kiertää Tappuvirran kautta. Kanavaa levennettiin ja syvennettiin vielä 1907–1911. Alusten suurin leveys kanavalla on 7,4 metriä ja suurin syväys 2,7 metriä.
Oravin kanavan suulla sijaitsee vuonna 1892 rakennettu Saimaan alueen viimeinen puurakenteinen loisto. Kanavalla oli myös 1868 perustettu luotsiasema. Oravin kanavan lähelle valmistui 1960 Haponlahden kanava, kun Oravin kanava kävi 1950-luvulla liian ahtaaksi nippu-uitolle.
BBC Three

Perustaminen

Kanava aloitti toimintansa 9. helmikuuta 2003, yksitoista kuukautta ennen alkuperäistä suunnitelmaa korvaten samantyyppisen BBC Choice -kanavan. Perustamista edelsi vilkas keskustelu ohjelmistoprofiilista ja siitä kuinka tämän yleisradioyhtiön kanavan tulisi erottua kaupallisista nuorisolle suunnatuista viihdekanavista. Kanava lopetti toiminnansa televisiossa 16. helmikuuta 2016, ja muutti verkkoon samana päivänä.

Katsojat

BBC Three on suunnattu 15-34-vuotiaille, kisaten samasta katsojakunnasta ITV2 ja E4 -digikanavien kanssa. Joka viikko yhdeksän miljoonaa ihmistä katsoo BBC Three'tä.
Linjalaiva

Linjalaiva (engl. ocean liner) on laiva, jonka tehtävä on pääasiassa kuljettaa postia ja matkustajia meren ylitse. Ne eivät siis olleet vapaa - ajan matkailuun tarkoitettuja huvialuksia - risteilylaivoja. Linjalaivoiksi ei kuitenkaan lasketa lyhyen matkan laivoja, kuten auto- tai junalauttoja eikä rahtilaivoja, vaan valtameren ylittäviä matkustaja-aluksia.
Vanhan ajan matkustaja - alukset olivat linjalaivoja. Höyrylaivat kilpailivat keskenään nopeimmasta Atlantin yliyksestä. Nopeinta alusta koristi saavutuksensa merkkinä Sininen nauha. Matkustajien ja kevyehkön rahdin kuljetus vesiteitse väheni nopeasti 1960-luvulla, kun Atlantin, ja myöhemmin Tyynenmeren yli pystyi lentämään suihkukoneella välilaskutta suhteellisen edullisesti ja nopeasti. 
Nykypäivän suurin ja ainoa linjalaiva on RMS Queen Mary 2, joka oli valmistuessaan vuonna 2004 maailman suurin matkustaja-alus. Tämän arvonimen alus pian menetti Freedom of the Seas -risteilijälle, mutta on edelleen suurin linjaliikenteessä oleva alus. Käytännössä tämäkin alus on kuitenkin huvittelukäytössä, vain harva matkustaja käyttää sitä pelkästään päästäkseen Atlantin ylitse. Tunnetuin entinen linjalaiva on RMS Titanic, joka upposi neitsytmatkallaan vuonna 1912.
Jääpallon Itä–Länsi-sarja 1938

Länsi

Helsingin alue

Helsingin alueelta karsinnoissa oli Jukolan Pojat ja Helsingin Palloseura, sekä Porvoon Urheilijat. Jatkoon selviytyi HPS
Turku-Satakunta

Satakunnan alueelta kilpailuun osallistuivat Porin Kärpät, Porin Palloilijat ja Rauman Pallo-Iirot. Turusta mukana oli Turun Palloseura ja Turun Urheiluliitto. Jatkoon selviytyi Pallo-Iirot.
Häme

Hämeen piiristä mukana olivat Tammerfors Bollklubb, Hämeenlinnan Pallokerho ja Jämsänkosken Ilves. Jatkoon meni HPK.
Pohjanmaa

Pohjanmaalta mukana olivat Vaasan Pallo-Veikot, Kokkolan Palloveikot ja Oulun Palloseura. Jatkoon meni OPS.

Itä

Karjala

Karjalan piiristä sarjaan osallistuivat Joensuun Palloseura, Joensuun Kalevaiset, Sortavalan Palloseura, Sortavalan Palloilijat ja Värtsilän Teräs. JoPS selviytyi jatkoon. Karsintaottelu: Joensuun Palloseura - Joensuun Kalevaiset 12-1, Sortavalan Palloseura - Sortavalan Palloilijat 8-1,Värtsilän Teräs - Sortavalan Palloilijat 3-7, Joensuun Palloseura - Sortavalan Palloseura 5-1.
Savo

Mukana oli kolme joukkuetta, Kuopion Pallotoverit, Mikkelin Palloilijat ja Varkauden Pallo-Pojat. Jatkoon meni MP. Karsintaottelut: Kuopion Pallotoverit - Varkauden Pallo-Pojat 3-1, Mikkelin Palloilijat - Kuopion Pallotoverit 2-0.
Viipurin alue
Viipurista mukana oli Viipurin Pallokerho, lisäksi karsintoihin osallistuivat Kotkan Palloseura, Kotkan Hukat, Simpeleen Urheilijat, Käkisalmen Palloilijat ja ensolainen Ylä-Vuoksen Palloseura. Itäsarjaan selviytyivät KäPa ja YVPS.
Ensossa pelatussa karsintaottelussa YVPS voitti viipurilaiset 8-0 selviten suoraan itäsarjaan. Muut neljä joukkuetta ratkoivat jatkopaikan seuraavasti: Käkisalmen Palloilijat - Simpeleen Urheilijat 2-1, Kotkan Palloseura - Kotkan Hukat 6-0, Käkisalmen Palloilijat - Kotkan Palloseura 4-3
Harmon-patsas

Harmon-patsas on Suomen Ilmailuliiton myöntämä kiertopalkinto, jonka saa vuosittain haltuunsa ansioitunut suomalainen lentäjä edellisen vuoden aikana tehdyistä korkealuokkaisista lentosuorituksista. Lähes metrin korkea fosforipronssiin valettu patsas kuvaa viittä lentäjäpukuista hahmoa jotka kannattelevat käsillään maapalloa.

Historia

Harmon-patsaan (Lafayette Escadrille Trophy) lahjoitti Suomeen amerikkalainen lentäjä ja miljonääri Clifford B. Harmon vuonna 1927. Samalla perustettiin Kansainvälisen lentäjäliiton alajaosto, jonka tehtävänä oli jakaa palkinto vuosittain ansioituneimmalle suomalaiselle lentäjälle. Vuoden 1927 patsaan saaja, luutnantti Kustaa Pukkinen menehtyi kuitenkin lento-onnettomuudessa edellisen vuoden elokuussa, ja alkuperäinen patsas sijoitettiin hänen haudalleen Helsingin uudelle hautausmaalle. Patsas poikkesi hieman tyyliltään nykyisestä; siinä oli kolmen ihmishahmon kannatteleman maapallon lisäksi kuvattuna kotka. C. B. Harmon luovutti uuden patsaan vuonna 1928, ja sen ensimmäinen haltija oli kapteeni V. Bremer. Palkinto myönnettiin vuosittain aina vuoteen 1939 asti, jonka jälkeen sitä ei enää toisen maailmansodan syttymisen vuoksi jaettu ennen vuotta 1957, jolloin patsaan elossa olevat haltijat päättivät lahjoittaa sen Suomen Ilmailuliitolle jaettavaksi alkuperäisen ajatuksen mukaan.
Mustan saaren salaisuus

Juoni

Tintti on kävelyllä Miloun kanssa, kun hän huomaa, että läheiselle pellolle laskeutuu rekisteröimätön lentokone. Tintti menee katsomaan konetta, mutta toinen lentäjistä ampuu häntä. Tintti joutuu sairaalaan, jonne Dupont ja Dupond tulevat. Duponteille tulee soitto sairaalaan, jossa kerrotaan Eastdownin lähelle pudonneesta rekisteröimättömästä lentokoneesta. Dupont, Dupond ja Tintti lähtevät putoamispaikalle. 
Matkalla Tintti joutuu melkein pidätetyksi ja murhatuksi. Tintin päästyä putoamispaikalle, Milou johdattaa hänet metsään. Metsästä löytyy lentäjien vaatteet ja silputtu viesti. Tintti ja Milou lähtevät Eastdowniin. Matkalla Eastdowniin Tintti huomaa viestissä mainitun J. W. Müllerin talon. Hän menee talon pihalle, jossa Müller nappaa hänet. Tintti viedään Müllerin taloon, jossa Tintti pääsee karkuun. Tintti joutuu kuitenkin huoneeseen, jonka ilmassa on nukutusainetta. Tintti pyörtyy ja talossa syttyy tulipalo. Tintti saadaan pelastettua ja vietyä sairaalaan. 
Tintti palaa takaisin palossa tuhoutuneelle talolle. Hän huomaa pihalla salaisen valojärjestelmän. Silloin hän myös tajuaa silputun viestin tarkoituksen: valot kertovat mihin lentokoneen täytyy pudottaa lasti. Tintti sytyttää valot ja jää yöksi odottamaan lentokonetta. Kun lentokone pudottaa lastinsa Tintti menee tutkimaan sitä, mutta Müller ja hänen apurinsa Ivan yrittävät napata hänet. Tintti saa kuitenkin pidätettyä heidät, mutta he pakenevat. Müller ja Ivan pakenevat lentokentälle ja lentävät karkuun. Tintti lähtee lentokoneella heidän peräänsä ja Dupond ja Dupont toisella koneella. Tintin lennolle tulee sumua ja hän joutuu laskeutumaan. 
Vanha mies huomaa laskeutuneen lentokoneen ja tarjoaa yösijaa. Aamulla Tintti kuulee radiosta, että sumu oli aiheuttanut paljon onnettomuuksia. Myös Tintin jahtaama lentokone oli tuhoutunut lähellä Kiltochia. Tintti menee Kiltochiin, jossa saa kuulla hirviöstä, Mustasta saaresta ja saarella sijaitsevasta linnasta. 

Tintti ostaa veneen ja lähtee tutkimaan saarta. Saarella häntä alkaa jahdata gorilla. Tintti piiloutuu gorillaa pieneen luolaan, joka johtaa suoraan rahanväärentäjien tukikohtaan. Tintti pidättää tukikohdassa olijat ja soittaa poliisiradioon. Pian poliisit saapuvat veneellä mukanaan Dupont ja Dupond. Poliisit pidättävät rikolliset ja gorilla viedään eläintarhaan.
Estelle Bennett

Lapsuus

Bennettin isä oli irlantilaistaustainen ja donitsikahvilan tarjoilijana työskennellyt äiti Beatrice cherokee-intiaani- ja afrotaustainen. Bennett kasvoi New Yorkin espanjankielisessä Itä-Harlemin kaupunginosassa, jonka pukeutumisesta hän sai vaikutteita myöhemmälle tyylilleen. Bennett oli luonteeltaan hiljainen ja herkkä. Häntä ja hänen pikkusiskoaan Veronicaa kiusattiin koulussa heidän pitkän tukkansa ja monietnisen ulkonäkönsä takia, Estelleä myös siksi, että hänen kiinnostustaan Voguen kaltaiseen muotilehteen pidettiin hienosteluna. Bennett suunnitteli jo lapsena ryhtyvänsä opiskelemaan muotisuunnittelua.

Laulajana

Vuonna 1957 16-vuotias Bennett liittyi siskonsa johtamaan yhtyeeseen, joka otti muutaman vuoden kuluttua nimekseen Ronettes. Yhtyeessä lauloi myös heidän serkkunsa Nedra Talley ja aluksi kolme muutakin serkkua, joista yksi oli poika. Yhtye supistui kuitenkin ennen pitkää kolmeen jäseneen. Vuonna 1959 yhtye voitti kykykilpailun New Yorkin Apollo-teatterissa. Naiset alkoivat esittää twistiä Peppermint Lounge -yökerhossa ja toimia esimerkiksi Joey Deen ja Bobby Rydellin taustalaulajina.
The Ronettesin näyttävä ilme oli Bennettin käsialaa; heidät tunnettiin runsaasta ripsiväristä, lyhyistä halkiohameista ja jättimäisistä tupeeratuista hiuspehkoistaan. Vuonna 1963 The Ronettes alkoi tehdä yhteistyötä tuottaja Phil Spectorin kanssa ja nousi samana vuonna kuuluisuuteen listasijalle 2. nousseella kappaleella ”Be My Baby”. Toinen iso hitti oli ”Baby I Love You”. Seuraavana vuonna jäsenet tekivät Iso-Britannian kiertueen. Laulajauransa aikoihin Bennett opiskeli samalla Fashion Institute of Technology -korkeakoulussa New Yorkissa ja työskenteli Macy’s-tavaratalossa. Hän tapaili George Harrisonia, Mick Jaggeria ja Johnny Mathisia.
The Ronettes hajosi vuonna 1966. Bennett oli hyvin pettynyt hajoamiseen. Hän kokeili soolouraa julkaisten singlen ”The Year 2000”. Sooloura ei kuitenkaan ottanut tuulta alleen, joten Bennett lopetti uransa. Vuonna 1974 Ronnie elvytti bändin, tällä kertaa ilman Estelleä tai Talleytä.

Myöhempi elämä

Bennett meni naimisiin yhtyeen managerin Joe Dongin kanssa. Hänelle syntyi 1970-luvun alussa tytär, Toyin Hunter. Lapsen ollessa pieni Bennettin mielenterveys alkoi horjua, eikä hän jaksanut esimerkiksi herätä lapsensa itkiessä. Bennett joutui anoreksian vuoksi sairaalaan, mutta myös hänen todellisuudentajunsa heikkeni hänen sairastuessaan skitsofreniaan. Bennett joutui asunnottomaksi New Yorkin kaduille.
Vuonna 2002 The Ronettesit saivat 14 vuoden käräjöinnin päätteeksi miljoona dollaria maksamattomia tekijänoikeuspalkkioita tuottajaltaan Phil Spectorilta. Summasta jäi kullekin asianajajamaksujen jälkeen reilu 100 000 dollaria.
Vuonna 2007 Bennett esiintyi lyhyesti julkisuudessa, kun Ronettes nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen. Nimeämistilaisuudessa hän piti lyhyen kiitospuheen mutta ei laulanut osuuttaan esityksestä.
Bennett kuoli kotonaan 67-vuotiaana paksusuolen syöpään vuonna 2009.
Sulatejuusto

Sulatejuusto on juustopohjainen elintarvike, joka on tehty yhdestä tai useammasta juustolaadusta kuumentamalla ja lisäämällä emulgointiaineita, sekä usein myös muita maitotuotteita tai vettä. Sulatejuustossa proteiinien ja rasvojen emulsion tuottavaa ainetta kutsutaan tavallisesti sulatesuolaksi. Yleisiä sulatesuoloja ovat useat sitruunahapon suolat eli sitraatit ja fosforihapon suolat eli fosfaatit. Sulatejuustoihin usein lisätään myös muita aineita, kuten rasvoja, suolaa, mausteita ja väri- tai säilöntäaineita niiden maun, rakenteen, värin tai säilyvyyden parantamiseksi.
Erilaisten sulatejuustojen kiinteys vaihtelee suuresti riippuen käytetyistä valmistusaineista. Kiinteämpiä sulatejuustoja voidaan myydä suurempina lohkoina tai yksittäispakattuina siivuina. Pehmeämpiä sulatejuustoja voidaan käyttää levitteinä. Tasalaatuisen rakenteensa vuoksi sulatejuustot sopivat hyvin ruoanlaittoon, kuten kastikkeiden ja keittojen valmistukseen.
Niilo Pulkka

Niilo Paavali Pulkka (22. huhtikuuta 1912 Mikkeli – 12. heinäkuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja kuvataiteilija.
Pulkan isä oli puuseppä. Hän itse epäröi taiteilijan ja arkkitehdin uran välillä, mutta varmempi leipä kallisti vaa'an arkkitehtuurin puolelle, vaikka kuvataide pysyi koko ajan rinnalla ja myöhemmin eläkkeellä hän omistautui maalaamiselle, puunveistolle ja kuvanveistolle. Pulkka kirjoitti ylioppilaaksi 1931 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1942. Hän työskenteli KK:n arkkitehtiosastolla 1936–1939 ja 1945–1952. Vuosina 1952–1987 hänellä oli yhteinen arkkitehtitoimisto vaimonsa Aili Pulkan kanssa.
Niilo ja Aili Pulkan suunnittelemia rakennuksia ovat esimerkiksi Kesälahden kirkko (1950), Helsingissä Kallion urheilutalo (1961) ja asuinkerrostalot Albertinkatu 3 (1958) ja Kalevankatu 57 (1961), Honkanummen hautausmaa (1956) Vantaalla, Lahdessa Levon hautausmaan kappelirakennus (1958) sekä Espoossa Teknillisen korkeakoulun Vesitalousosaston 2. vaihe ja Kemian osasto (1967). He ovat myös suunnitelleet Valkeakosken sankarihautausmaan muistomerkin (1955). 
Pulkka suunnitteli Pekka Rajalan ja Kaarlo Leppäsen kanssa Rovaniemen linja-autoaseman (1959), johon kuuluu muun muassa hotelli, sekä Nurmijärven vanhan linja-autoaseman (1962).
Pierre Duhem

Pierre Maurice Marie Duhem (10. kesäkuuta 1861 – 14. syyskuuta 1916) oli ranskalainen fyysikko, tieteenfilosofi ja tieteen historioitsija, joka tunnetaan parhaiten kirjoituksista, jotka koskivat kokeellisen tieteen luonnetta ja tieteellistä kehitystä keskiajalla. W. V. O. Quine hyödynsi hänen väitettään, jonka mukaan tieteelliset teoriat eivät nauti empiiristä tukea itsenäisinä vaan kokonaisuuden osana.
James LeGros

James LeGros (s. 27. huhtikuuta 1962) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Minneapolisissa, Minnesotassa.
LeGros on esiintynyt muun muassa Gus Van Santin elokuvassa Drugstore Cowboy vuodelta 1989 ja Tom DiCillon elokuvassa Hei, kamera käy (1995). Hänellä oli vakituinen rooli televisiosarjassa Ally McBeal, ja hän on vieraillut monissa muissa.
Matti Viialainen

Matti Tapani Viialainen (s. 16. helmikuuta 1953 Leppävirta) on Etelä-Karjalan maakuntajohtaja vuodesta 2013. Vuosina 2007–2013 hän toimi Etelä-Savon maakuntajohtajana. Vuodet 2000–2007 Viialainen oli SAK:n apulaisjohtaja.
Viialainen oli vasemmistoliiton puoluesihteeri vuosina 1990–1995 ja Eurooppalainen Suomi ry:n toiminnanjohtaja vuosina 1996–1999.

Ura

Viialainen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1977. Vuonna 2005 hän valmistui valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta. Gradunsa hän teki 22 vuoden opintotauon jälkeen SKP:n 14. edustajakokouksesta ja siihen johtaneesta kehityksestä. Edita julkaisi tutkielman vuonna 2005 nimellä Neljä järisyttävää päivää. SKP:n puolinainen vallanvaihdos 1966.
Politiikkaan Viialainen lähti Vietnam-solidaarisuustyön kautta. Hän oli Teiniliiton järjestösihteeri vuonna 1972 ja puheenjohtaja vuosina 1974–1975. Kommunistiksi hän ryhtyi vuonna 1969.
Vuosina 1990–1995 Viialainen toimi vasemmistoliiton puoluesihteerinä. 1990-luvun alussa hän oli yhtenä harvoista vasemmistoliittolaisista Suomen EU-jäsenyyden kannalla. Viialainen oli Eurooppalainen Suomi ry:n toiminnanjohtaja vuosina 1996–1999. Vuosina 2000–2007 hän oli SAK:n apulaisjohtaja.
Keväällä 2005 Viialainen perusti vasemmistoliiton ja SDP:n yhdistymistä ajavan Vasemmisto yhteen -yhdistyksen. Hän erosi puolueesta keväällä 2006 ja asettui vuoden 2007 eduskuntavaaleissa SDP:n ehdokkaaksi tulematta kuitenkaan valituksi.

Maakuntajohtaja

Viialainen toimi vuosina 2007–2013 Etelä-Savon maakuntajohtajana. Hänet valittiin kesäkuussa 2013 Etelä-Karjalan uudeksi maakuntajohtajaksi. Viialainen aloitti tehtävässä joulukuussa edeltäjänsä Timo Puttosen jäätyä eläkkeelle.

Muut luottamustehtävät

Vuosina 1995–1997 Viialainen oli Yrjö Sirolan Säätiön puheenjohtaja ja vuodesta 1998 varapuheenjohtaja.

Yksityiselämä

Viialainen on naimisissa ja hänellä on kolme aikuista lasta. Hän harrastaa poliittista historiaa ja kalastusta.
Kirjekyyhky

Kirjekyyhky on kirjeiden kuljettamiseen käytetty kesykyyhky. Kirjekyyhkyn hyvän suunnistuskyvyn uskotaan perustuvan Maan magneettikenttään. Jos kirjekyyhky viedään pois kotiseudultaan ja päästetään sitten irti, se lentää heti takaisin omaan kyyhkyslakkaansa eli pesäänsä. Kyyhkyset lentävät hyvin nopeasti, yli 60 kilometriä tunnissa. Egyptiläiset käyttivät jo kauan sitten kirjekyyhkyjä viestinviejinä. Pariisin piirityksen aikana 1870–1871 lähetettiin kirjekyyhkyjen avulla saarrettuun kaupunkiin yli miljoona tiedotusta. Kyyhky kantaa kirjettä kevyessä säiliössä, joka on kiinnitetty sen jalkaan.
Ensimmäisessä maailmansodassa Ranskan armeijan kirjekyyhky Vaillant lähetti vaikeassa tilanteessa viestin rintamalta päämajaan. Kyyhky lensi myrkyllisten taistelukaasupilvien läpi ja kuoli päästyään lakkaan. Ranskan valtio palkitsi Vaillantin kunnianosoituksin, ja se on nyt täytettynä nähtävillä sotamuseossa.
Animaatioelokuva Valiant (2005) kuvaa brittiarmeijan kirjekyyhkyjen seikkailuja toisessa maailmansodassa.
Panhelleeniset kisat

Historia

Olympian kisojen kirjoitettu historia alkaa vuonna 776 eaa., mutta ne perustettiin mahdollisesti jo vuosisatoja aikaisemmin. Muut panhelleeniset kisat perustettiin 500-luvulla eaa. Ensimmäiset Python kisat pidettiin noin vuonna 591/590 tai 586/585 eaa. Isthmian kisat saivat alkunsa noin vuonna 582–572 eaa. Nemean kisoja, jotka olivat kisoista nuorimmat, tiedetään järjestetyn vuodesta 573 eaa. lähtien. Panhelleenisten kisojen suurinta kukoistuskautta olivat 400- ja 300-luvut eaa. Tapahtumien uskonnollinen merkitys väheni 300-luvulta eaa. lähtien. 200-luvulta eaa. lähtien myös muut kaupungit, kuten Epidauros, Kos ja Rhodos, alkoivat järjestää panhelleenisten kisojen tapaisia kisoja.
Kreikkalaisessa mytologiassa kaikilla kisoilla oli oma syntytarinansa, joka selitti kisojen syntyä jollekin heerokselle järjestetyillä hautajaiskisoilla. Olympian kisojen myyttinen alkuperä oli Herakleen järjestämissä Pelopsin hautakisoissa, Nemean kisojen alkuperä puolestaan Ofelteen hautajaiskisoissa, jotka Herakles myöhemmin omisti Zeukselle. Isthmian kisojen perustajina pidettiin Sisyfosta tai Theseusta. Python kisojen kerrotaan syntyneen sovitukseksi Apollonin surmattua Python-hirviön.

Osanottajat

Panhelleenisten kisojen osallistujat tulivat kreikkalaisen maailman kaikilta puolilta, mukaan lukien lukuisat kreikkalaiset siirtokunnat Vähästä-Aasiasta Espanjaan ja Pohjois-Afrikkaan. Osallistujien maantieteellinen jakauma painottui kuitenkin lähialueille: esimerkiksi itärannikon Isthmian kisojen voittajien enemmistö oli kotoisin Egeanmeren ja Vähä-Aasian alueelta, Olympian kisojen voittajat tulivat useimmin Peloponnesokselta ja Python kisojen voittajat Kreikan keski- ja pohjoisosista. Osallistujien tuli olla todennäköisesti melko varakkaita maksaakseen harjoitukset, matkustamisen ja muut kulut. Kisoihin ei päästetty naisia tai ei-kreikkalaisia. Roomalaisena aikana jouduttiin kuitenkin sallimaan roomalaisten osallistuminen.

Kilpailut

Kaikki panhelleeniset kisat järjestettiin pyhäkköalueilla, jotka olivat jonkin matkan päässä suurista kaupungeista. Pyhäkköalueiden yhteyteen oli rakennettu kisoja varten yleensä stadion ja hippodromi.
Kisojen tärkeimpiä tapahtumia olivat valjakkoajot, paini, nyrkkeily, pankration ja juoksulajit (stadion, diaulos, dolikhos, hoplitodromos) sekä pentathlon eli viisiottelu, johon kuuluivat paini, stadionjuoksu, pituushyppy, keihäänheitto ja kiekonheitto. Valjakkoajoja lukuun ottamatta kaikki urheilulajit suoritettiin alasti. Urheilun lisäksi kisoihin kuului myös muun muassa musiikki- ja runouskilpailuita sekä airuiden ja torvensoittajien kilpailu. Palkinnoksi voittajat saivat mainetta, kunniaa ja seppeleen, minkä vuoksi kisoja kutsuttiin myös seppelekisoiksi.
Matti Herronen

Raimo Matti Uolevi Herronen (s. 19. tammikuuta 1933 Kälviä) on entinen suomalainen kilpapyöräilijä.
Herronen sijoittui Rooman 1960 olympialaisissa henkilökohtaisessa maantieajossa 60:nneksi sekä 100 kilometrin joukkueajossa 20:nneksi yhdessä Paul Nymanin, Unto Hautalahden ja Raimo Honkasen kanssa. Hän edusti seuratasolla Kälviän Tarmoa ja voitti maantiejoukkueajon Suomen-mestaruuden vuosina 1958, 1959 ja 1960. Henkilökohtaisissa lajeissa hän saavutti SM-hopeaa maantieajossa vuosina 1958 ja 1959 ja yhden kilometrin aika-ajossa vuonna 1956 sekä SM-pronssia neljän kilometrin takaa-ajossa vuonna 1955. Hän voitti viisi Pyöräilyliiton mestaruutta vuosina 1952–1955.
Aktiiviuransa jälkeen Herronen on toiminut Suomen maajoukkueen mekaanikkona sekä piiritasolla valmentajana ja johtajana.
Hirado

Historia

Vuodesta 1550 lähtien Hirado kukoisti noin 90 vuoden ajan ulkomaankaupan satamana, jossa vierailivat portugalilaiset, hollantilaiset ja brittiläiset laivat. Edo-kaudella se kehittyi Hiradon daimiokunnan linnanaluskaupunkina Matsura-klaanin hallinnassa. Japanin nykyisen kunnallishallinnon osana Hirado sai kaupunkioikeudet vuonna 1955, kun silloiseen Hiradon maaseutukaupunkiin liitettiin kuusi ympäristön kyläkuntaa. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2005, kun siihen liitettiin Tabiran ja Ikitsukin maaseutukaupungit ja Ōshiman kunta.

Kulttuuri ja nähtävyydet

Kaupungin nähtävyyksiin lukeutuvat esimerkiksi Hiradon linna, Hiradon hollantilainen kauppa-asema, Saikyō-jin temppeli ja useat Japanin kristinuskon historiaan liittyvät rauniot ja monumentit, kuten katolinen Hiradon Xavierin muistokirkko. Kolme Edo-kaudella uskontoaan piilossa harjoittaneiden kristittyjen (kakure kirishitan) historiaan liittyvää paikkaa kaupungin alueella – Kasugan kylä, Yasumandake ja Nakaenoshima – liitettiin vuonna 2018 osaksi Unescon maailmanperintöluettelon kohdetta ”Nagasakin alueen kätketyt kristinuskon sijaintipaikat”. Etenkin Hiradon saaren etelä- ja pohjoisosien maisemia pidetään kauniina, ja osa saaresta kuuluukin Saikain kansallispuistoon.
Susuki (1921)

Palvelus

Alus muutettiin 1. huhtikuuta 1940 partioveneeksi No.34. Se upposi 3. heinäkuuta 1944 kolaroituaan Yakazen kanssa Kaviengin edustalla ja se poistettiin alusluettelosta 10. tammikuuta 1945.