google/wiki40b huggingface dataset:
Avaruusteollisuus

Avaruusteollisuus koostuu pääasiassa yrityksistä, jotka rakentavat kantoraketteja tai avaruusaluksia ja operoivat näitä.

Satelliittialijärjestelmien ja laiteiden valmistajat

Suurin osa avaruusteollisuuden yrityksistä on valmistaa kokonaista satelliittia pienempiä osuuksia - satelliittien alijärjestelmiä tai niiden osia eli avaruuslaitteita, jotka yleensä ovat sähköisiä ja elektronisia laitteita. Tämä merkitsee sitä, että satelliitin pääurakoitsija joutuu yleensä toimimaan kymmenien tai satojen alihankkijoiden kanssa toteuttaessaan satelliitin. Satelliittien valmistusmäärät ovat globaalisti luokkaa 100 kappaletta vuodessa. Tämä aikaansaa sen, että avaruusteollisuus on hyvin erikoistunut ja riippuvainen julkisen sektorin satelliittitilauksista. Alalle tuloon on korkea kynnys - avaruusteollinen toiminta vaatii usein tuotantovolyymiin nähden suuria investointeja ja varsin kouliintuneen työvoiman.
Satelliitin tehoalijärjestelmä tuottaa satelliitin tarvitsevan sähkön, jakaa sen eri laitteille ja varastoi ja purkaa sähköä akuista. Satelliittien akkuja valmistaa länsimaissa ranskalainen SAFT, yhdysvaltalainen EaglePicher ja japanilainen Mitsubishi.  Näiden yritysten yhteinen liikevaihto on 80-100 miljoonaa dollaria vuodessa. Luonnollisesti akkuja tehdään Venäjällä, Kiinassa ja Intiassa, mutta markkina on aina ollut hyvin jakautunut ja alueellisesti suljettu. Yhdysvaltain vientikiellot voivat olla eräs syy vapaan kaupan toteutumattomuuteen tällä alalla.
Power Records

Power Records on suomalaisen Lahdessa toimivan viihdealan yrityksen Powerviihde Oy:n levymerkki.
Se on julkaissut useiden suomalaisten artistien musiikkia 1980-luvun lopulta lähtien. Power Recordsille ovat levyttäneet muun muassa Turo's Hevi Gee, Statue, Rajuilma, Hausmylly, Royal Tramps, Turkka Mali sekä Tauski. Yhtiö on julkaissut myös useita eri musiikkityylien kokoelmia.
Samuel Fröler

Samuel Fröler (s. 24. maaliskuuta 1957) on ruotsalainen näyttelijä. Fröler teki läpimurtonsa sarjassa Tre kärlekar. Fröler näytteli ruotsalaisessa Saaristolaislääkäri-draamasarjassa päähenkilö Johan Steeniä. Hän on näytellyt myös useissa elokuvissa ja tehnyt ääninäyttelijän työtä.
Bad English

Historia

Kun Journey hajosi 1980-luvun lopulla, kitaristi Neal Schon ja kosketinsoittaja Jonathan Cain perustivat Bad Englishin yhdessä laulaja John Waiten kanssa. Waite oli tunnettu laulaja sooloalbumeistaan ja The Babys -yhtyeestä Englannissa. Kokoonpanon täydensivät basisti Ricky Phillips ja rumpali Deen Castronovo.
Debyyttialbumi Bad English julkaistiin vuonna 1989 Epic Recordsin kautta. Albumi myi todella hyvin ja yhtye teki laajan kiertueen. Albumin ykköshitti oli ”When I See You Smile”, joka nousi listojen kärkeen monissa maissa.
Bad Englishin ura ei ollut pitkä, sillä yhtye hajosi jo toisen albumin Backlashin jälkeen. Phillipsin mukaan yhtye hajosi jo sen miksauksen aikana. Journey muodostettiin uudestaan ja Schon, Cain ja Castronovo liittyivät siihen.
90 Degrees East

90 Degrees East (suom. "90 astetta itään") on järvi Antarktiksella. Nimensä mukaisesti, se sijaitsee koordinaateissa 77°24′S 90°0′E. Se on toiseksi suurin jäänalainen järvi Etelämantereella. Järven pinta-ala on noin 2 000 neliökilometriä.
Kirkkovuoren näkötorni

Kirkkovuoren näkötorni on näkötorni Karstulassa Keski-Suomessa. Se on hirsirunkoinen, yli 20 metriä korkea rakennelma, josta avautuvat näkymät Pääjärven yli Karstulan keskustaan.
Valkjärvi (Asikkala, Iso-Äiniö)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Äiniönjoen valuma-alueeseen (14.222) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 151,9 metriä mpy.
Indium

Rakenne

Indium on hyvin pehmeä hopeanvalkoinen metalli, jolla on kirkas kiilto. Taivutettaessa puhdas indium päästää korkeataajuisen "ulvahduksen". Indium liimautuu helposti lasiin.
Indiumilla on kaksi luonnossa esiintyvää isotooppia, In-113 ja In-115. Näistä yleisempi on In-115, joka on heikosti radioaktiivista. Sitä on luonnon indiumissa noin 95,71 prosenttia. Se hajoaa hyvin hitaasti tinaksi beta-emissiolla – puoliintumisaika on 441 biljoonaa vuotta. Sitä käytetään ydinreaktoreiden aktiivisuuden mittaamiseen, koska se absorboi helposti neutroneja.
Indium ei ole pahamaineinen kertyvä myrkky kuten naapuriaine kadmium, ja on melko harvinainen. Indiumin myrkyllisyydestä on ristiriitaisia tietoja. Joidenkin lähteiden mukaan se on vähän myrkyllistä kun taas toisten lähteiden mukaan hyvinkin myrkyllistä.

Käyttö

Ensimmäinen laaja-alainen sovellus indiumille löydettiin toisen maailmansodan aikaan laakerien päällystysaineena lentokoneissa. Myöhemmin sille löydettiin käyttöä metalliseoksissa, juotosmetallina ja elektroniikassa. 1980-luvulla kehitettiin indiumfosfidipuolijohteet (InP) ja indiumtinaoksidiohutkerrokset nestekidenäyttöihin. 1992 ohutkerrossovellukset olivat tulleet laajimmaksi loppukäyttöalueeksi. Muita käyttöjä ovat mm. alhaisessa lämpötilassa sulavat metalliseokset: 24 % indiumia ja 76 % galliumia on nestemäistä huoneenlämpötilassa. Lisäksi indiumia käytetään transistoreissa ja termistoreissa sekä peileissä, joissa se on korroosiota kestävämpi kuin hopea. Indiumin oksidia käytetään elektroluminesenssipaneeleissa.

Historia

Indiumin löysivät Ferdinand Reich ja Theodor Richter 1863, kun he olivat testaamassa sinkkimalmeja spektrografissa etsiessään talliumia ja näkivät indigon värisiä spektriviivoja. Richter eristi metallin 1867.

Tuotto

Indiumia eristetään pääasiassa sinkkimalmeista. Kanada on sen päätuottaja (31 tonnia vuonna 1997). Kiinan varannot ovat sitäkin suuremmat. Metallia on löytynyt myös Suomen rapakivialueilta, muttei hyödynnettävässä  mittaluokassa.
Proitos

Proitos (muinaiskreikaksi Προιτος) oli kreikkalaisessa mytologiassa Tirynsin myyttinen kuningas, Abaan ja Aglaian poika ja Akrisioksen kaksoisveli.
Proitoksen kerrotaan kamppailleen veljensä kanssa jo äitinsä kohdussa. Myöhemmin kamppailu huipentui taisteluun Abaksen perinnöstä, mutta taistelu päättyi joko ratkaisemattomana, tai Proitos tuli lähes lyödyksi, ja siksi hän lähti Vähään-Aasiaan. Lyykian kuningas Iobates otti hänet vastaan ja antoi hänelle vaimoksi tyttärensä Stheneboian. He saivat kolme tytärtä, Ifinoen, Lysippen ja Ifianassan, ja pojan, Megapentheen.
Valtakunnan jako tapahtui lopulta sitten, kun Proitos hyökkäsi uudelleen Akrisioksen kimppuun, tällä kertaa appensa avustamana. Akrisios sai Argoksen ympäristöineen, ja Proitos pohjoiset alueet: Tirynsin, Heraionin ja Mideian sekä Argoliin rannikon.
Kun Akrisioksen ainoa tytär Danae tuli naimaikään, hän meni Proitoksen luo ja halusi ryhtyä suhteisiin tämän kanssa. Tässä tapauksessa Perseuksen isä ei olisikaan Zeus vaan Proitos.
Bellerofonin sankariteot alkoivat, kun Proitoksen vaimo Anteia ihastui tähän. Tultuaan torjutuksi hän kertoi kostoksi miehelleen, että Belleforon oli yrittänyt maata hänet. Proitos ei kuitenkaan uskaltanut tappaa vierastaan, joten hän lähetti Bellerofonin appensa luokse mukanaan kirje, jossa hän pyysi surmaamaan kirjeen kantajan. Kun Iobates vihdoin avasi kirjeen, hän ei enää halunnut tappaa vierastaan, vaan asetti tälle mahdottomia tehtäviä toivoen vieraansa saavan surmansa epäonnistuttuaan niissä.
Vorderrhein

Sijainti

Vorderrhein saa alkunsa Lepontisilta Alpeilta Oberalppass-solan kaakkoispuolelta noin 2 700 metrin korkeudesta.
Usein alkulähteenä pidetään Lai da Tuma -järveä (saks. Tomasee) . Järvi sijaitsee 2 345 metrin korkeudessa. Siihen laskevat purot saavat alkunsa 2 600–2 700 metrin korkeudesta.
Joki virtaa Graubündenin kantonin alueella. Valuma-alue kattaa myös pieniä alueita Ticinon kantonista. Isoimmat paikkakunnat joen varrella ovat Disentis/Mustér ja Ilanz/Glion.

Virtaama

Vorderrheinin mitattu virtaama vaihtelee vuosien 1962–2010 tietojen perusteella vuosittain jonkin verran: joen vuotuinen keskivirtaama alajuoksulla Ilanzissa on ollut 33 m³/s. Suurin keskivirtaama oli vuonna 1999 (45 m³/s) ja pienin keskivirtaama vuonna 1972 (21 m³/s). 
Joen luonnollinen virtaama sen laskiessa Reiniin on noin 54 m³/s. Mitattu ja luonnollinen virtaama poikkeavat toisistaan, sillä osa Vorderrheinin sivujokien vesistä siirretään tunneleissa Hinterrheinin vesistöön sähköntuotannon tarpeisiin.
Visbyn keskiaikaviikko

Visbyn keskiaikaviikko (ruots. Medeltidsveckan) on vuosittainen keskiaikatapahtuma, joka järjestetään viikolla 32 Gotlannissa ja siellä ensisijaisesti Visbyssä. Tapahtuma on järjestetty vuodesta 1984. Keskiaikaviikon teemana oli monena vuonna Valdemar Atterdagin hyökkäys Visbyyn vuonna 1361, mutta nykyisin teema vaihtelee vuosittain. Tapahtuman aikana järjestetään muun muassa keskiaikaiset markkinat ja turnajaiset sekä keskiaikaisissa vaatteissa Munkbollen ja liveroolipeli-piknik.
Otto Al’Antila

Otto Urho Al'Antila (17. lokakuuta 1885 Ilmajoki – 13. heinäkuuta 1936 Seinäjoki) oli suomalainen näyttelijä ja kirjailija.
Al'Antila toimi apulaisohjaajana ja näyttelijänä Erkki Karun ohjaamassa elokuvassa Roinilan talossa (1935). Hän näytteli sivuosia myös elokuvissa Pohjalaisia (1925) ja Muurmanin pakolaiset (1927).
Al'Antila kirjoitti sanat IKL:n versioon "Horst Wessel Liedistä" ("Luo lippujen").
Lord Randall

”Lord Randall” on alun perin todennäköisesti skotlantilainen balladi, josta on löydetty muunnelmia ympäri Eurooppaa. Eri versiot eroavat toisistaan sanoitukseltaan, ja myös päähenkilön nimi vaihtelee, mutta perusasetelma on yleensä sama: päähenkilö myrkytetään, ja yleensä myrkyttäjä on hänen rakastajattarensa.
”Lord Randall” on vain yksi monista nimistä, jolla laulu tunnetaan. Muita nimiä ovat ”Lord Rendal”, ”Lord Ronald”, ”Jimmy Randal”, ”Jimmy Randolph”, ”Jimmy Ransome”, ”The Croodlin Doo”, ”King Henry”, ”My Son” ja ”Tiranti, my love”. Myös laulu nimeltä ”Billy Boy” perustuu siihen. Saksankielinen muunnelma laulusta on nimeltään ”Grossmutter-Schlangenkoechin”, ja myös Italiasta, Hollannista, Tanskasta, Ruotsista, Unkarista ja Islannista on löydetty muunnelmia.
Walter Scott ehdotti, että laulu kertoisi Morayn jaarlin Thomas Randolphin kuolemasta. Häntä pidetään Robert I Brucen veljenpoikana, joskaan siitä ei ole varmoja todisteita. Thomas Randolph kuoli 1332 Mussellburoughissa samaan aikaan kun maata uhkasi Englannin armeijan hyökkäys. Uskomuksen mukaan Randolphin rakastajatar olisi ollut englantilainen vakooja, joka murhasi hänet myrkyttämällä.
Bob Dylan lainasi laulun sanoituksen rakenteen vuonna 1963 julkaistuun ”A Hard Rain’s A-Gonna Fall” -kappaleeseensa.
Aubrey de Grey

Aubrey de Grey (s. 1963) on biogerontologi Cambridgen yliopistossa, Englannissa. Hän on tullut tunnetuksi terveellisen elinkaaren radikaalin pidennyksen puolestapuhujana, tavoitteenaan kehittää hoitokeino ihmisen ikääntymiselle teknologian avulla. Ennen työtään biologina de Grey toimi tietojenkäsittelytieteen ja bioinformatiikan parissa. De Greyn mukaan tehokkaan anti-ikääntymiskeinon kehittämiseen tarvittava perustietämys on nykyään jo suurimmilta osin olemassa. De Greyn nykyinen työ keskittyy yksityiskohtaisten vähäisen seneskenssin teknisten strategioiden (SENS, Strategies for Engineered Negligible Senescence) suunnitteluun. Strategioiden tarkoituksena on estää ikääntymiseen liittyvä fyysinen ja kognitiivinen rappeutuminen. De Grey on myös Methuselah Mouse Prizen perustajajäsen ja johtava tiedemies.
Águila Roja

Tapahtumapaikka

Sarjan tapahtumat sijoittuvat 1600-luvun Espanjaan, aikaan, jolloin katolinen kirkko oli jo myöntänyt tieteen olemassaolon. Kuninkaana oli Felipe IV. Paikkana on Madridin kylä, jossa tuohon aikaan oli noin 125 000 asukasta. Sarjan fiktiivisiä päähenkilöitä ovat muun muassa Gonzalo, Hernán ja Saturno.

Juoni

Sarja sijoittuu 1600-luvun Espanjaan ja sen päähenkilö on Águila Roja, jota näyttelee David Janer. Hän on oikeudenmukainen ja taistelee sortoa vastaan, puolustaen köyhien oikeuksia. Hän haluaa myös paljastaa salaliiton, joka on murhannut hänen nuoren vaimonsa. Tässä seikkailusarjassa on paljon vehkeilyä, juonittelua, urheutta, jaloutta, ystävyyttä, rakkaussuhteita ja ripaus huumoria.
Seikkailua, aatelisten juonittelua ja rakkautta sisältävä sarja on tarkoitettu koko perheelle. Päähenkilö on säyseä opettaja, joka päättää toimia sen jälkeen, kun hänen vaimonsa murhataan hämärissä olosuhteissa. Tämän päätöksen johdosta hän elää kaksoiselämää: päivisin hän on opettaja ja öiseen aikaan hän muuttuu sankariksi, joka väsymättä etsii vaimonsa murhan syyllisiä. Samanaikaisesti hän taistelee ilkeä komissaarin harjoittamaa terroria ja sortoa vastaan. Komissaari Hernán on erään salaliiton palveluksessa, joka yrittää syöstä kuninkaan vallasta. Komissaaria näyttelee Francis Lorenzo.
Águila Roja on oikealta nimeltään Gonzalo de Montalvo. Gonzalo on jäänyt kolmen roolin puristuksiin: mies, isä ja öisin sankari. Kaksi naista taistelee hänen rakkaudestaan samalla kun hän itse kärsii vaimonsa kuoleman johdosta. Samanaikaisesti Gonzalo yrittää voittaa oman poikansa, Alonson, luottamuksen ja arvostuksen. Komissaarin heltymätön vaino häiritsee häntä Águila Rojana.
Ainoastaan Gonzalon uskollinen palvelija ja salaperäinen munkki tietävät Águila Rojan todellisen identiteetin. Ei edes hänen poikansa, joka ihailee tätä salaperäistä sankaria, tiedä isänsä salaisuutta, vaikka he asuvat saman katon alla. Humoristisen puolen sarjaan tuo Águila Rojan veijarimainen palvelija ja ystävä Sátur, joka alati puuttuu muiden asioihin. Sáturin roolia näyttelee Javier Gutiérrez.
Yakuza 4

Vastaanotto

Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 8/10.
Peli sai Excellence Japan Game Awardsin vuonna 2010.
Olli-Pekka Karjalainen

Poliittinen ura

Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa Olli-Pekka Karjalainen valittiin Kokoomuksen ehdokkaana Seinäjoen kaupunginvaltuustoon. Hän oli Kokoomuksen ehdokkaana Vaasan vaalipiirissä vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Karjalainen keräsi kaikkiaan 2 991 ääntä, mikä ei riittänyt valintaan.
Veljeni vartija (ooppera)

Veljeni vartija on Olli Kortekankaan säveltämä ooppera. Se on kotimainen tilausteos, joka kuvaa vuoden 1918 Suomea ja sisällissodan dramaattisia tapahtumia. Veljeni vartijan libreton on kirjoittanut Tuomas Parkkinen.
Ooppera kuvaa sodan tapahtumia kahden eri puolille ajautuvan sisaruksen, Amanda ja Eemil Rossin, tarinan kautta, ja se on henkilövetoinen, eeppinen, sinfoninen draama murskatuista unelmista, vaikeista valinnoista ja suurista tunteista. Musiikki ammentaa oopperan rikkaasta historiasta ja 1900-luvun alkupuolen musiikkityyleistä. Mukana on cakewalkia, torvisoittoa, melodisia aarioita, värikkäitä ensemble-kohtauksia ja dramaattisia kuoro-osuuksia.
Veljeni vartija -oopperan kantaesittää 16. helmikuuta 2018 Tampereen Ooppera Tampere-talossa, jossa produktion ohjauksesta vastaa Tuomas Parkkinen. Esityksiä on yhteensä kuusi. Päärooleissa esiintyvät sopraano Tuuli Takala ja baritoni Ville Rusanen. Tampere filharmonia -orkesteria johtaa Santtu-Matias Rouvali.
Anya Seton

Anya Seton, oikealta nimeltään Ann Seton, (23. tammikuuta 1904 New York – 8. marraskuuta 1990 Old Greenwich, Connecticut) oli yhdysvaltalainen kirjailija.
Ann Setonin vanhemmat olivat luonnontutkija, kirjailija ja taiteilija Ernest Thompson Seton ja naisasialiikkeen aktiivi ja kirjailija Grace Gallatin Seton.
Anya Seton kirjoitti romanttisia historiallisia romaaneja, joissa historialliset tosiasiat olivat oikein. Kirjoista on suomennettu ainakin Pirunpyörre (1962), Vihreä hämärä (1974), Muistojen majatalo (1976) ja Menneisyyden liekit (Gummerus, 1978).
Katherine kertoo tarinan Katherine Swynfordista, joka jälkeläisineen muodostaa englantilaisten Tudor- ja Stuart-sukujen perustan. Devil Waters on kertomus onnettomasta Jamesistä Britanniaa repivissä sodissa 1700-luvun alkupuolella. Vihreä hämärä tapahtuu nykyajassa, jossa pariskunta kohtaa menneisyytensä inkarnaatioita. Dragonwyck ja Foxfire olivat bestsellereitä ja ne on filmatisoitu nimillä Turha oli unelmani (1946) ja Ole aina luonani (1955).
Anya Seton on haudattu Putnamin hautausmaalle Greenwichissä.
Syväpaino

Syväpaino on kirjapainomenetelmä, jota käytetään suuripainoksisiin, paljon kuvia ja sivuja sisältäviin painotöihin, kuten suuriin aikakauslehtiin, tuoteluetteloihin ja pakkausmateriaaleihin. Syväpainomenetelmässä painopinnan painava osa on painamatonta pintaa alempana. Painoväri siirtyy painettavaan materiaaliin rasterikupeista eli painopinnan syvennyksistä, mistä menetelmä on saanut nimensä.
Syväpainossa ei käytetä offsetpainon tapaan painopintana sylinterin ympärille kiinnitettäviä painolevyjä, vaan sylintereihin uurretaan kaiverrustimantilla tai laserilla painettava sisältö joka kerta uudelleen. Yleensä syväpainosylinteri vielä kromataan painokestävyyden parantamiseksi.
Syväpainomenetelmässä kaikki väriä siirtävät pinnat muodostetaan noin 0,002–0,04 mm syvien rasterikuppien avulla. Syväpainokuvan tummuus vaihtelee rasterikupin tilavuuden mukaan: vaaleita sävyjä painavan rasterikupin tilavuus on pieni ja tummia sävyjä painava suuri. Syväpainojäljen tunnistaa helposti rasteripisteiden aiheuttamasta sahalaitaisuudesta myös tekstin kirjaimissa.
Yleisesti syväpainokoneet ovat raina- eli rotaatiopainokoneita, joissa painomateriaali tulee rullalta. Painoprosessissa syväpainosylinteri väritetään ensin nestemäisellä painovärillä, jolloin sylinterin pinnassa olevat rasterikupin täyttyvät. Heti värittämisen jälkeen ohut teräskaavin, eli raakeli, poistaa ylimääräisen värin rasterikuppien välisiltä kannasalueilta. Painettava materiaali kulkee puristustelan ja syväpainosylinterin välistä, jolloin painoväri siirtyy rasterikupeista painettavalle materiaalille suuren puristusvoiman avulla. Painamisen jälkeen painomateriaali kulkee kuivauslaitteen läpi, joka haihduttaa painoväristä liuotinaineen ja kuivattaa painovärin.
Koska painopinnan valmistuskustannukset ovat korkeat, on syväpaino vain suurten painosten painomenetelmä. Kannattavat painokset voivat vaihdella 80 000 kappaleesta miljooniin kappaleisiin. Yleisimmät syväpainolla painettavat tuotteet ovat aikakauslehtiä, mutta menetelmää käytetään paljon myös erilaisten pakkaustuotteiden painamiseen.
Suuren painonopeuden ja tarkan painolaadun lisäksi syväpainon etuna on se, että voidaan käyttää verrattain edullista  mekaanista superkalanteroitua paperia.
Syväpainossa painetaan muun muassa huonekaluvalmistaja Ikean vuosittainen tuoteluettelo, jonka yhteispainos eri kieliversioineen on noin 160 miljoonaa kappaletta.

Syväpaino Suomessa

Suomen ainoa syväpaino on Helprintin Mikkelin syväpaino sen jälkeen, kun Acta Printin Espoossa sijaitseva Kivenlahden syväpaino lakkautettiin vuonna 2007. Helprint sanoo olevansa Pohjoismaiden suurin syväpainolaitos, joka tekee painotöitä muiden Pohjoismaiden lisäksi myös Britannian ja Venäjän markkinoille.
Suomen ensimmäisen syväpainon perusti Otava Helsingin Hietalahdenrantaan vuonna 1921 muun muassa Suomen Kuvalehden painamista varten. WSOY aloitti syväpainannan vuoden 1926 alussa, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjapaino 1937, Paasipaino 1956 ja seuraavana vuonna Hertso ja Tilgmann. Suomen Kuvalehti painettiin syväpainossa vuoteen 2008 saakka, jolloin se siirtyi offsetiin.
MadTracker

MadTracker on tracker-ohjelma Microsoft Windowsille. Ensimmäinen versio valmistui vuonna 1998 ja sitä kehitetään edelleen. Tähän mennessä se on kehittynyt 64-kanavaiseksi, automatisoiduksi, paljon efektejä omaavaksi ja seuraavan sukupolven trackeriksi. Lisäksi MadTracker tukee VST-plugineja, ASIOta ja ReWireä. MadTrackerin on luonut Yannick Delwiche. Hän on kehittänyt ohjelmaan sekä perinteisiä, että uniikkeja elementtejä. Tällä hetkellä hän on enimmäkseen keskittynyt MadTracker 3:n kehittämiseen ja kakkosversion päivittämiseen. MadTracker on maksullinen ohjelma, mutta siitä on ladattavissa ilmaisversio, joka sisältää kaikki ominaisuudet, paitsi wav-tiedostoksi kääntämisen.
Sebringin 12 tunnin ajo 1999

Sebringin 12 tunnin ajo 1999 (virallisesti 1999 Exxon Superflo 12 Hours of Sebring) oli kestävyysajokilpailu, joka ajetiin 20. maaliskuuta 1999 Sebring International Raceway -radalla Sebringissä Floridassa. Kilpailu oli 47:s Sebringin 12 tunnin ajo. Kilpailu oli myös ensimmäinen uuden American Le Mans Series -sarjan kilpailu.
Kilpailun voitti Audilla ajaneet Jörg Müller, Jyrki Järvilehto ja Tom Kristensen.
Pavel Ignatjev

Pavel Nikolajevitš Ignatjev (ven. Па́вел Никола́евич Игна́тьев, 12. heinäkuuta 1870 Konstantinopoli – 12. elokuuta 1945 Upper Melbourne), kreivi, oli Nikolai II:n opetusministeri ja neuvonantaja vuosina 1915–1917. Ignatjevin isä Nikolai Ignatjev oli Aleksanteri III:n aikainen sisäministeri.
Pavel Ignatjev nai ruhtinatar Natalja Meštšerskajan Nizzassa vuonna 1903. Heillä oli viisi poikaa. Venäjän vallankumouksen aikana Ignatjev ja hänen perheensä pakenivat länteen. Vuonna 1925 perhe muutti Kanadaan Québecin Upper Melbourneen.
Yhdestä Ignatjevin pojista, George Ignatieffistä, tuli diplomaatti, ja hän työskenteli muun muassa Kanadan YK-suurlähettiläänä. Georgen poika Michael Ignatieff on merkittävä kanadalainen kirjailija ja toimii professorina Harvardissa. Lisäksi hän on ollut vuoden 2006 helmikuusta lähtien Kanadan parlamentin jäsen.
Émile Cohl

Émile Cohl (4. tammikuuta 1857 – 20. tammikuuta 1938), syntymänimeltään Émile Eugène Jean Louis Courtet, oli ranskalainen pilapiirtäjä, sarjakuvapiirtäjä ja animaattori. 
Cohl toimi nuoruudessaan sekä valokuvaajana että pilapiirtäjänä. Pilapiirtäjänä hän saavutti mainetta, ja oli yksi aikansa tunnetuimmista piirtäjistä. Parhaiten Cohl tunnetaan kuitenkin piirrosanimaation uranuurtajana. Hänen ensimmäinen animaatioelokuvansa oli vuonna 1908 valmistunut Fantasmagorie, ja sitä pidetään kaikkien aikojen ensimmäisenä kokonaan piirrettynä animaatioelokuvana. Cohl kokeili myös nukke-elokuvan tekoa vuonna 1910.
Cohlin elokuvissa seikkailivat usein valkoiset tikku-ukot tummalla taustalla. Hänen animaatioilleen oli tyypillistä yksinkertaisuus, liioittelu ja vapaa fantasia. Cohlin animaatioilla oli myös vakiosankari, Fantoche. Cohl teki vuosien 1908–1918 välillä arviolta 200 lyhyttä animaatiota.
Luokkajuhla (vuoden 2002 elokuva)

Juoni

On lämmin kevätilta. Muuan lukioluokka kokoontuu hotelliin kymmenen vuotta valmistumisensa jälkeen. He kirjoittivat ylioppilaiksi 1990-luvun lamavuosina ja nyt he ovat kolmenkympin hujakoilla. Paikalle pääsee kymmenkunta luokkalaista. Entiset luokkatoverit kertovat toisilleen selviytymisestään työelämässä, opinnoissa ja parisuhteissa. Juhla alkaa asiallisissa merkeissä ja etenee hilpeän nousuhumalaisen bailaamisen kautta laskuhumalaiseen toistensa sättimiseen, itsesääliin ja paljastuksiin, joita ei alkuillasta kerrottu.
Kuusi laudaturia kirjoittaneen Tanelin ratkaisu jättää yliopisto-opinnot väliin kummastuttaa luokkalaisia. Liina puolestaan on matkaillut Intiassa, missä hän on kohdannut absoluuttista köyhyyttä. Hän tiedostaa. Pelkonen tuo mukanaan uuden naisensa Marikan. Jenni tyrmistyy, sillä hän ja Pelkonen ovat hiljattain eronneet. Rikastunut Kai selvittelee bisneksiään puhelimitse kaiken aikaa, kunnes tajuaa sulkea kännykän, joka on vuosituhannen vaihteen huipputeknologiaa edustava Nokian kommunikaattori. Naiset puhuvat keskenään miehistä ja lapsihaaveistaan.

Taustaa

Luokkajuhla kirjoitettiin alun perin Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitoksella keväällä 2001 järjestetylle elokuvanäyttelemisen kurssille, jonka ohjaajana toimi Ilari Nummi. Samainen NÄTY:n kurssi on lähes sellaisenaan myös Nummen ohjaaman televisioelokuvan roolituksessa.

Musiikki

Luokkajuhlassa on diegeettisenä musiikkina useita 1960–1990-lukujen suosikkikappaleita, kuten Duran Duranin "Hungry Like the Wolf", Tom Jonesin "Green, Green Grass of Home" ja Kirkan "Hetki lyö". Elokuvassa on stereoääni.

Julkaisut

Luokkajuhla sai ensi-iltansa jouluaatonaattona 2002. Yleisradio julkaisi sen maksuttomassa Areena-palvelussaan helmikuussa 2018, jossa se on katsottavissa vuoden ajan. Elokuun 2018 loppuun mennessä katselukertoja oli noin 43 000.