Ruska

Ruska tarkoittaa lehtensä varistavien eli kesävihantien kasvien syksyistä väriloistoa, joka johtuu lehtien sisältämistä väriaineista. Ruskaa esiintyy maapallolla sellaisilla alueilla joilla on selvästi erotettavat vuodenajat.
Ruska ilmenee sekä puissa (puuruska) että varvuissa ja ruohovartisissa kasveissa (maaruska).

Ruskan mekanismit

Valon väheneminen ja lämpötilan aleneminen aiheuttavat yhteyttämisen loppumisen, jolloin lehtivihreä alkaa hajota ja lehden sisältämät muut väriaineet, kuten punaiset antosyaanit, oranssinpunaiset karotenoidit ja keltaiset ksantofyllit pääsevät näkyviin.
Lehtivihreän muodostaneet molekyylit siirtyvät hajottuaan kasvin monivuotisiin elimiin, puilla runkoon ja juuriin, sillä niiden valmistamiseen kuluu puulta paljon energiaa. Tämä mahdollistaa niiden käyttämisen uudestaan. Kuitenkin esimerkiksi harmaa- ja tervaleppä pudottavat lehtensä vihreinä, koska niillä ei ole tarvetta säästää ravinteita niiden juuristossa elävien typpeä ilmasta sitovien bakteerien vuoksi. Samalla kun puut ottavat lehtivihreästään ravinteet lehdistä runkoon, ne myös ”puhdistautuvat” työntämällä kesän aikana kasvin sisään kerääntyneet mahdolliset epäpuhtaudet lehtiin.
Kun puut ovat varastoineet lehtivihreän niin hormoonit laukaisevat soluseinämien hajoamisen lehtiruodissa. Niissä kuolee soluja parin solukerroksen verran irtoamisvyöhykkeeksi kutsutulla alueella jolle muodostuu irtoamisolukkoa. Oksan ja lehden välissä oleva liitoskohta sulkeutuu etteivät sienet ja bakteerit pääsisi oksaan. Irtoamissolukon muodostumisen myötä lehden oma painokin voi irroittaa sen.

Ulkomailla

Ruotsissa ruska kulkee maan pituuden takia pitkään. Se on maan pohjoisimmassa osassa syyskuun 10. päivän tienoilla, Skandien tundraseuduilla jo aivan syyskuun alussa. Tukholman seudun ruskahuippu saavuttaa samaan aikaan kuin Suomen etelärannikonkin, eli lokakuun alussa. Skånen eteläkärjessä ruskahuippu on vasta lokakuun viimeisellä viikolla.
Virossa paras ruska on lokakuun 5.–15. päivän välillä, ja puut ovat yleensä marraskuun alkuun mennessä paljaita. Latviassa ja Liettuassa paras ruska on lokakuun 10.–20. päivän välillä ja puusto on yleensä lehdetön marraskuun alussa. Keski-Euroopassa, esimerkiksi Pohjois-Saksassa ja Puolassa, ruskan ensimerkkejä voi havaita syys-lokakuun vaihteessa ja ruskahuippu on marraskuun alkupäivinä. Ruska jatkuu taantuvana joulukuun alkuun, jolloin puusto alkaa olla jo lehdetöntä. Italian ja Espanjan pohjoisosiin ruska tulee vasta marraskuun puoliväliin mennessä, ja saattaa kestää taantuvana tammikuulle saakka. Aivan Välimeren läheisyyteen ruskaa ei kuitenkaan tule lämpimän välimerenilmaston ja nahkealehtisen kasvillisuusvyöhykkeen vuoksi, mutta jotkin puulajit uusivat siellä ruskan tapaan talven aikana lehtensä, ja kasvattavat ennen keväällä alkavaa kuivaa kautta uudet.
Yhdysvalloissakin ruskan ajankohta vaihtelee maan koosta johtuen: Pohjoisessa ja Kalliovuorilla ruska tulee talven pituudesta ja kylmyydestä johtuen samaan aikaan kuin Etelä-Suomeen, eteläisimmille alueille kuten Floridaan sitä ei tule ollenkaan.
Japanissa ruska (jap. 紅葉, kōyō) etenee vähitellen maan pohjoisosista Hokkaidōlta etelää kohti. Ruskasta nauttiminen on suosittu vuodenkierron tapahtuma; momijigari (jap. 紅葉狩り, ”ruskan metsästys”) tarkoittaa tapaa käydä syksyllä luonnonkauniilla ruska-alueilla. Momijigari on hanamin syksyinen vastine. Erityisen tunnettuja kohteita ruskan katseluun ovat Kioto ja Nikkō. Perinteen sanotaan alkaneen Heian-kaudella kulttuuriharrastuksena, ja sen vuoksi Kioton alueelle on istutettu paljon lehtipuita. Lisäksi on olemassa perinne mennä katsomaan alueita, joissa heinät vaihtavat väriä, esimerkiksi Ozen tasangolla.