google/wiki40b huggingface dataset:
Scott McKenzie

Scott McKenzie, oikealta nimeltään Philip Blondheim (10. tammikuuta 1939 Jacksonville, Florida – 18. elokuuta 2012), oli yhdysvaltalainen folk-laulaja ja muusikko, joka tunnettiin parhaiten menestyslevytyksestään ”San Francisco (Be Sure To Wear Flowers In Your Hair)” vuodelta 1967. McKenzie julkaisi soolourallaan vain kaksi studioalbumia, vuosilta 1967 ja 1970.

Varhaiset yhtyeet

Scott McKenzie vietti lapsuutensa Pohjois-Carolinassa ja Virginiassa, jossa tutustui äitinsä ystävän poikaan John Phillipsiin. 1950-luvun puolivälissä hän lauloi jonkin aikaa Tim Rosen kanssa kouluyhtyeessä The Singing Strings ja myöhemmin Phillipsin, Mike Boranin ja Bill Clearyn kanssa kokosi doo wop-yhtyeen The Abstracts. New Yorkissa yhtye levytti nimellä The Smoothies kaksi singleä Deccalle, jotka tuotti Milt Gabler. Vuonna 1961 Phillips ja McKenzie perustivat Dick Weissmanin kanssa uuden yhtyeen The Journeymen, joka teki Capitolille kolme albumia. Hajotettuaan The Journeymenin vuonna 1964 heillä oli puhetta perustaa yhtye nimeltä The Mamas & the Papas. McKenzie halusi kuitenkin esiintyä omin päin, joten Phillips kokosi sittemmin kuuluisaksi tulleen yhtyeen kokoonpanolla Denny Doherty, Cass Elliot ja Michelle Phillips. Viimeksi mainitusta tuli hänen toinen vaimonsa. Yhtye siirtyi pian Kaliforniaan. Kaksi vuotta myöhemmin McKenzie seurasi perässä New Yorkista ja teki sopimuksen Lou Adlerin Ode Record -levy-yhtiön kanssa.

San Francisco

Kaliforniassa Phillips sanoitti ja tuotti McKenzielle menestyksen ”San Francisco”, joka julkaistiin vuonna 1967. John Phillips soitti äänitteellä kitaraa ja Michelle Phillips kulkusia. Kappaleesta tuli listaykkönen monissa maissa, mutta Yhdysvalloissa se jäi sijalle viisi. ”San Franciscosta” tuli hippiaatteen ja pasifismin tunnuslaulu kotimaassaan ja muuallakin. Se oli San Franciscon alueella rakkauden kesän 1967 soitetuimpia lauluja myös siksi, että sen sanomaa pidettiin Vietnamin sodan vastaisena. Suomessa Lasse Mårtenson teki jo samana vuonna kappaleesta käännösversion ”Kukka hiuksissaan”.
McKenzie levytti seuraavaksi – myös Phillipsin sanoittaman ja tuottaman – laulun ”Like An Old Time Movie”, jonka suosio oli ensisingleä pienempi. Hänen ensimmäistä albumiaan The Voice of Scott McKenzie seurasi Stained Glass Morning. Scott McKenzie vetäytyi levystysstudioista 1970-luvun alussa ja jäi asumaan Joshua Treehen Kaliforniaan ja Virginia Beachiin.

Myöhemmät vaiheet

Vuonna 1986 McKenzie liittyi uuden The Mamas & the Papasin comeback-kokoonpanoon ja oli 1988 mukana kirjoittamassa The Beach Boysin myyntimenestystä ”Kokomo” yhdessä Phillipsin, Mike Loven ja Terry Melcherin kanssa. Vuonna 1998 hän jätti keikkailun The Mamas & the Papasin kanssa.
McKenzie sairasti hermovaurioita aiheuttavaa Guillain-Barrén oireyhtymää. Hän kuoli 73-vuotiaana.
Tortilla

Tortilla on nostamaton maissi- tai vehnäjauhosta paistettu ohutleipä. Tämä kansainvälisesti tortillana tunnettu leipä on kotoisin Meksikosta, sitä käytetään paljon myös muissa Väli-Amerikan maissa (Guatemala, El Salvador, Nicaragua ja Honduras). Muualla espanjaksi ”tortilla” [torˈtilʲa] tarkoittaa munakasta, esimerkiksi ”tortilla española”.
Meksikossa maissitortilla on ruokavalion perusta ja tärkeä kalsiumin lähde, ja niitä on tarjolla lähes aina ruokailun yhteydessä aamupalasta iltapalaan saakka.
Tunnetuimpia ruokalajeja, joihin käytetään tortilloja:
Taco: Tortilla, jonka täytteenä on yleensä porsaan- tai naudanlihaa, myös lammasta, kanaa ja erilaisia sisäelimiä käytetään, lisukkeena yleensä on sipulia ja tuoretta korianteria ja erilaisia salsa-kastikkeita. Taco on suosittu meksikolaisessa katukeittiössä.
Burrito: Lihalla ja/tai muilla täytteillä kuten riisillä, pavuilla, tomaatilla, salsalla ja guacamolella täytetty tortilla, joka on kääritty rullalle.
Tostada: Paahdettu tai uppopaistettu tortilla, jonka päälle asetetaan lihaa, makkaraa, salaattia, äyriäisiä jne. ja salsoja. Tostadoita tarjoillaan yleensä keittojen kanssa tai pienemmiksi paloiksi (Totopos) leikattuna alkupaloina erilaisten salsojen kera. Alun perin tostadat tehtiin kuivuneista tortilloista uppopaistamalla, jotta tortilloita ei haaskattaisi.
Quesadilla: Taitettu maissitortilla, jonka sisällä on perinteisesti juustoa mutta myös lihaa, kasviksia tai molempia sekä salsoja.
Tortillasta voi tehdä myös keittoa, jota kutsutaan Sopa-aztecaksi tai Sopa de tortillaksi.
Angeline Ball

Angeline Ball (s. 1969) on palkittu irlantilainen näyttelijä, joka asuu nykyisin Lontoossa. Hänen läpimurtoroolinsa oli vuonna 1991 Alan Parkerin ohjaamassa elokuvassa The Commitments, jossa hän näytteli taustalaulaja Imelda Quirkea. Hän on myös esiintynyt draamasarjassa EastEnders, jossa hän näytteli Maggie Townsendiä.

Ura elokuvissa

Ball on näytellyt myös irlantilaiselokuvissa Trojan Eddie, Alamaailman kenraali ja The Tiger's Tale. Hän keräsi suurta suosiota Sean Walshin elokuvassa Bloom (2003), jossa hän näytteli Molly Bloomia. Vuonna 2003 Ball voitti kyseisestä roolistaan Irlannin elokuvan ja television parhaan naisnäyttelijän tittelin.

Ura televisiosarjoissa

Ball on näytellyt myös lukuisissa televisiosarjoissa ja -elokuvissa, kuten Brothers In Trouble, Pohjoiset ystävämme, Doc Martin, Suhteita, sotkuja ja ystävyyttä, ja What We Did On Our Holiday. Vuonna 2007 hän näytteli maalaista alkoholistia Annie Littleä televisiosarjassa Trouble in Paradise.
Ball on myös kokenut laulaja, joka on esittänyt muun muassa televisiosarjojen tunnuskappaleita.
Edwin Cardona

Ura

Cardona sai ensimmäisen kutsunsa Kolumbian maajoukkueeseen 3. lokakuuta 2014 ystävyysotteluihin Kanadaa ja El Salvadoria vastaan. Hän teki ensiesiintymisensä maajoukkueessa ottelussa El Salvadoria vastaan.
30. maaliskuuta 2015 Cardona teki ensimmäisen maalinsa maajoukkueessa ystävyysottelussa Kuwaitia vastaan.
Saint Andrew (Dominica)

Saint Andrewin alue on yksi Dominican kymmenestä hallinnollisesta alueesta. Se sijaitsee maan pohjoisosassa. Alueen pinta-ala on 17,960 km² ja väkiluku vuonna 2011 oli 9 471. Se on alueista pinta-alaltaan suurin ja väkiluvultaan kolmen suurimman joukossa. Alueen suurin taajama on Marigot, noin 2400 asukasta. Muita yli tuhannen asukkaan kyliä ovat Calibishie, Wesley ja Woodford Hill.
Paha poliisi – määräsatama New Orleans

Juoni

Terence McDonagh (Cage), murharyhmän etsivä New Orleansin poliisista, pelastaa vangin hukkumiskuolemalta hirmumyrsky Katrinan jälkimainingeissa, mutta loukkaa samalla selkänsä. Ylennyksen saatuaan kovaksikeitetty poliisimies kuitenkin palautetaan palvelukseen niin pian kuin mahdollista, vaikka sitten vahvojen kipulääkkeiden voimalla.
McDonagh sekoilee crack-huumeen kanssa ja tuntuu olevan pikemminkin yhteiskunnan uhka kuin sen tukipilari. Frankie (Mendes) on hänen tyttöystävänsä, huumeriippuvainen luksusprostituoitu

Vastaanotto

Tv-Nytissä neljä kriitikkoa antoi elokuvalle tähtiä keskiarvolla 2,8.
Antti Koivuniemi

Antti Mikael Koivuniemi (s. 6. maaliskuuta 1926 Kauhajoki) on suomalainen talousvaikuttaja, vuorineuvos ja Pohjolan Voiman entinen toimitusjohtaja.
Koivuniemi valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1951. Hän aloitti Pohjolan Voimassa työskentelyn 1952 ja toimi yrityksessä eri tehtävissä 1970-luvun alkupuolelle asti. Sen jälkeen Koivuniemi oli Rauma-Repolan palveluksessa sen tehtaiden voimapäällikkönä. Vuonna 1975 hänestä tuli Teollisuuden Voiman voimaosaston johtaja ja 1977 hän palasi Pohjolan Voimaan varatoimitusjohtajaksi. Vuotta myöhemmin hän korvasi Pentti Hintikan PVO:n toimitusjohtajana. Koivuniemi jäi eläkkeelle toimitusjohtajan virasta 1991.
Celebesinkottarainen

Levinneisyys

Celebesinkottaraista tavataan kotoperäisenä Sulawesin saarella Indonesiassa. Lajin on kuvattu olevan yleinen tai paikallisesti runsaslukuinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kujan vepsäläinen kunta

Kujan vepsäläinen kunta (ven. Ку́йское национа́льное ве́псское се́льское поселе́ние, Kuiskoje natsionalnoje vepsskoje selskoje poselenije) oli Babajevon piirissä Vologdan alueella vuoteen 2009 saakka toiminut vepsäläinen paikallishallintoalue. Se perustettiin 1990-luvun alussa suojelemaan vepsäläisten oikeuksia ja kulttuuria alueella. Kunnassa oli 273 asukasta (vuonna 2006).
Kunnan hallinnollinen keskus oli Kijnon kylä. Lisäksi siihen kuuluivat Pondalan ja Voilahtan kylät. Kujan vepsäläinen kunta sekä Timošinon ja Komonevon kunnat yhdistettiin Vepsän kansalliseksi maalaiskunnaksi vuonna 2009.
Kijnon koulussa opetetaan vepsän kieltä oppiaineena. Pondalassa toimii perinteistä vepsäläiskulttuuria esittelevä museo.
Konstantin Aksakov

Konstantin Sergejevitš Aksakov (ven. Константин Сергеевич Аксаков; 10. huhtikuuta (J: 29. maaliskuuta) 1817 Novo-Aksakovo, Orenburgin kuvernementti – 19. joulukuuta (J: 7. joulukuuta) 1860 Zákynthos, Kreikka) oli varhaisiin slavofiileihin kuulunut venäläinen kirjailija.
Konstantin Aksakov kuului vanhaan venäläiseen Aksakovin sukuun. Hänen isänsä oli kirjailija Sergei Aksakov. Konstantin Aksakov opiskeli Moskovan yliopistossa ja kiinnostui nuorena Hegelin filosofiasta. Hän kehitteli 1830-luvun puolivälistä alkaen Aleksei Homjakovin ja Juri Samarinin rinnalla slavofiili-ideologiaa. Aksakov uskoi, että perinteisen hengellisyyden ja turmeltumattomien talonpoikaisten arvojen pitäisi johdattaa Venäjää, kun taas yläluokka oli Pietari Suuren reformien seurauksena vähitellen etääntynyt venäläisyydestä. Aksakov valmistui vuonna 1841 maisteriksi ja hänet tultiin pian tuntemaan yhtenä slavofiilien piirin johtavista historioitsijoista, vaikka hänen kuvauksensa entisajan Venäjästä olivatkin romantisoituja ja mielikuvituksen värittämiä. Aksakov kirjoitteli säännöllisesti aikansa kirjallisuuslehtiin. Hän myös kirjoitti poliittisia huvinäytelmiä ja käänsi venäjäksi Goethen ja Schillerin tekstejä.
Lehtimies ja poliittinen vaikuttaja Ivan Aksakov oli Konstantin Aksakovin veli.
Filippiinien hauta

Filippiinien hauta eli Mindanaon hauta (engl. Philippine Trench) on Filippiinien itäpuolella Filippiinienmeressä sijaitseva syvänmeren hauta. Sen syvyys on 10 497 metriä eli lähes 11 kilometriä, myöhemmin tehdyt syvemmät mittaukset ovat osoittautuneen mittalaitevirheiksi. Syvänteen pituus on 1 320 kilometriä, ja sen leveys on noin 30 kilometriä.
Toyota Caldina

Toyota Caldina on Japanin markkinoilla myyty farmarityyppinen henkilöauto. Caldinaa ei ole virallisesti myyty Japanin ulkopuolella.

Caldina Mk.II (1997-2002)

Toisen sukupolven Caldina oli edeltäjänsä tavoin farmariversio jo olemassa olevasta autosta, mutta tällä kertaa alkuperäinen auto ei enää ollut Toyota Corona vaan sen seuraaja Toyota Avensis, joten Euroopan markkinoilla Caldinaa vastaava malli oli Toyota Avensis Wagon. 
Moottorivaihtoehtoina oli sekä bensiini että diesel moottoreita. Vaihteistoksi oli valittavissa 4-vaihteinen automaatti ja 5-vaihteinen manuaali. Parhaassa GT-T mallissa oli neliveto ja 3S-GTE moottori.
Agde

Agde [aɡdə] on kunta ja kaupunki Hérault’n departementissa entisellä Languedoc-Roussillonin hallintoalueella (nyk. Occitanie) Ranskassa. Kunnassa oli 19 988 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Agden pinta-ala on 51 neliökilometriä.
Agde sijaitsee Välimeren rannalla Béziersin ja Sèten kaupunkien puolessavälissä. Kaupungin eteläpuolen niemi Cap d’Agde on tunnettu vilkkaasta vierasvenesatamastaan ja suuresta naturistien lomakeskuksesta.
Martta Kaukomaa

Martta Kaukomaa (1895 – 1992) oli suomalainen uskonnollinen kirjailija, runoilija ja Vapaakirkon evankelista.
Anatolialaiset kielet

Anatolialaiset kielet ovat indoeurooppalaisiin kieliin kuuluva kieliryhmä, johon kuuluvia kieliä puhuttiin muinoin Vähässä-Aasiassa, nykyisen Turkin alueella. Ryhmän kaikki kielet ovat kuolleet yli 2000 vuotta sitten, mutta niillä kirjoitettuja tekstejä on säilynyt. Parhaiten ryhmän kielistä tunnetaan heetin kieli.

Alkuperä

Yleensä otaksutaan, että anatolialainen kieliryhmä erkani indoeurooppalaisesta kantakielestä ensimmäisenä. Joskus puhutaankin indoheettiläisestä kantakielestä, jolla tarkoitetaan indoeurooppalaista kantakieltä sellaisena kuin se oli ennen anatolialaisten kielten erkanemista, tavallisimman arvion mukaan neljännen vuosituhannen puolivälissä ennen ajanlaskumme alkua. Mikäli kurgaanihypoteesi kielikunnan alkuperästä pitää paikkansa, anatolialaisten kielten varhaisimmat puhujat ovat voineet saapua Mustanmeren pohjoispuolelta Anatoliaan joko Kaukasian kautta idästä tai Balkanin kautta lännestä. Toisalta esimerkiksi Colin Renfrew on väittänyt, että indoeurooppalaista kantakieltä olisikin puhuttu Anatoliassa, missä tapauksessa tämän ryhmän kielten puhujat olisivatkin jääneet alkuperäiselle alueelle muiden levittäytyessä muualle.

Häviäminen

Aleksanteri Suuren valloitusretkien jälkeen Anatolia kreikkalaistui voimakkaasti, myös kielellisesti, ja yleensä otaksutaan, että viimeistään 1. vuosisadalla eaa. kaikki anatolialaiset kielet olisivat hävinneet käytöstä kreikan tullessa alueen käytännössä ainoaksi kieleksi, josta asemasta turkki syrjäytti sen yli tuhat vuotta myöhemmin. Anatolialaiset kielet ovatkin tokaarilaisten kielten ohella ainoa tunnettu indoeurooppalaisten kielten ryhmä, johon kuuluvia kieliä ei nykyään enää missään puhuta.
On kuitenkin mahdollista, että anatolialaisista kielistä peräisin olevia lainasanoja on nykykielissäkin, etenkin Turkin paikannimissä kuten Side ja Adana.

Kielten piirteitä

Morfologisesti heetti oli selvästi yksinkertaisempi kuin muut vanhimmat tunnetut indoeurooppalaiset kielet. Jotkin indoeurooppalaisille kielille tyypilliset piirteet olivat tästä kielestä hävinneet. Heetissä ei esimerkiksi ollut kielikunnalle yleensä tyypillistä eroa maskuliinin ja feminiinin välillä; sen sijaan substantiivit jakautuivat kahteen sukuun sen mukaan, tarkoittivatko ne elollista vai elotonta.
Libero Grande

Vastaanotto

GameSpot antoi pelille arvosanan 8.1/10 arvostelussaan.
Arovuokko

Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen arovuokko kasvaa 15–40 cm korkeaksi. Varsi on pysty ja tiheäkarvainen. Aluslehtiä on tavallisesti 3–6 kappaletta. Niiden ruoti on melko lyhyt ja lehtilapa 3–5-sorminen. Lehdykät ovat liuskaisia tai hampaisia. Varsilehtiä on kaksi tai kolme, ja ne sijaitsevat varressa kiehkurana. Ruoti on 1–2 cm pitkä, lapa kolmisorminen, lehdykät 2–3-halkoisia tai tylpähköhampaisia. Kukka on tavallisesti yksittäin, pitkäperäinen ja 3–7 cm leveä. Teriömäinen kehä on tavallisesti viisilehtinen, ja kehälehdet ovat väriltään valkoisia. Suomessa arovuokko kukkii touko-kesäkuussa. Siemenet kypsyvät villakarvaisissa, lyhytotaisissa ja 3–4 mm pitkissä pähkylöissä. Villakarvojen avulla pähkylät voivat levitä tuulen mukana kauaksikin. Arovuokko on myrkyllinen kasvilaji.

Levinneisyys

Arovuokko kasvaa luonnonvaraisena alueella, joka ulottuu Ranskasta ja Saksasta läpi Keski- ja Itä-Euroopan Siperian itäosiin ja Pohjois-Kiinaan. Suomea lähimmät esiintymät ovat Virossa sekä Ruotsissa Öölannissa ja Gotlannissa. Suomessa lajia tavataan toisinaan villiintyneenä.

Elinympäristö

Luonnonvaraisena arovuokkoa tavataan alvariniityillä sekä kalkkialueiden mäntymetsissä, pelloilla ja pientareilla. Suomessa lajia tavataan toisinaan asutuksen lähistöllä viljelyjäänteenä tai -karkulaisena.

Käyttö

Arovuokkoa viljellään yleisesti koristekasvina. Laji on perinneperenna, jota kasvatetaan mm. puistojen ja pihojen puolivarjoisilla paikoilla sekä perennaryhmissä. Se leviää rönsyistä, joten perennaryhmissä sen kasvua voidaan joutua rajoittamaan. Arovuokko viihtyy kalkkipitoisella kasvupaikalla.
Onni Halla

Onni Johannes Halla (vuoteen 1904 Karlsson, vuoteen 1920 Suominen; 27. lokakuuta 1899 Rauma – 27. kesäkuuta 1981 Vihti) oli suomalainen opettaja, kirjailija ja kirjallisuuskriitikko. Halla oli Tulenkantajat-ryhmän keskeisiä henkilöitä.

Elämänvaiheet

Halla eli lapsuusvuotensa niukoissa oloissa isovanhempiensa luona Rauman maalaiskunnan Kollan kylässä. Äiti Aina Karlsson oli muuttanut Yhdysvaltoihin pojan ollessa puolivuotias ja isän arvellaan olleen merimies. Käytyään kansakoulun Halla pääsi 1917 opiskelemaan Rauman seminaariin ja valmistui sieltä kansakoulunopettajaksi 1922. Hän toimi sitten opettajana Raumalla 1922–1927 ja Vihdin Otalammella 1927–1960.
Halla pääsi Nuori Voima -kirjallisuuslehden ja Nuoren Voiman Liiton kautta yhteyteen muiden nuorten aloittelevien kirjailijoiden kanssa. Hän oli mukana perustamassa Tulenkantajat-ryhmää ja kuului sen ydinjoukkoon yhdessä Olavi Paavolaisen, Katri Valan, Elina Vaaran, Lauri Viljasen, Yrjö Jylhän ja Ilmari Pimiän kanssa. Tulenkantajat kokoontuivat usein Vihtiin Hallan asunnolle, ja vuonna 1930 vietetyt Onnin-päiväjuhlat olivat Tulenkantajien viimeinen kokoontuminen ennen ryhmän hajoamista. Monilla Tulenkantajat-ryhmän jäsenillä oli myöhemmin kesäasunto Vihdissä.

Kirjallinen tuotanto

Hallan esikoisromaani Mustat loimet oli maaseudulle sijoittuva kansankuvaus. Kirja sai hyvät arvostelut mutta sen myynti jäi vähäiseksi. Seuraavan omaelämäkerrallisen romaaninsa Pentti Harjun nuoruus Halla julkaisi vasta 1946. Tunnetuin Hallan romaaneista oli 1949 ilmestynyt Oudot virrat jonka pohjana oli pari vuotta aikaisemmin suurta huomiota julkisuudessa saanut mustasukkaisuusmurha. Tästä romaanista Halla sai 1950 valtion kirjallisuuspalkinnon, ja sen pohjalta Aarne Tarkas käsikirjoitti ja ohjasi elokuvan Olemme kaikki syyllisiä (1954).
Elis Mårtenson

Elis Hjalmar Mårtenson (8. kesäkuuta 1890 Inkoo – 4. kesäkuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen urkutaiteilija.

Ura

Mårtenson opiskeli urkujensoittoa Helsingin musiikkiopistossa Oskar Merikannon johdolla vuosina 1911−1915 ja teki tämän jälkeen opintomatkoja Ruotsiin ja Keski-Eurooppaan. Hän toimi Helsingin musiikkopiston urkujensoiton opettajana vuosina 1921−1939 ja Sibelius-Akatemian urkujensoiton professorina vuosina 1939–1957. Hänen oppilainaan olivat monet myöhemmin tunnetuiksi tulleet urkurit, mm. Enzio Forsblom, Taneli Kuusisto, Antti Koskinen, Tapani Valsta ja Tauno Äikää sekä säveltäjä Uuno Klami. Opetustyönsä ohella Mårtenson työskenteli Helsingin eteläisen ruotsalaisen seurakunnan (aluksi Johanneksenkirkon, sittemmin Mikael Agricolan kirkon) urkurina vuodesta 1922.
Mårtenson julkaisi kaksiosaisen urkukoulun (1949–1951) ja toimitti kaksi kokoelmaa Johann Sebastian Bachin urkusävellyksiä.

Perhe

Mårtensonin puoliso vuodesta 1927 oli laulaja Eini Maria Mårtenson o.s. Stenfeldt (1897−1948). Heidän poikansa oli laulaja-säveltäjä Lasse Mårtenson.
Thames Barrier

Thames Barrier on Thamesjoen alajuoksulle rakennettu tulvapato, joka on rakennettu suojaamaan Lontoota mereltä tulevilta vuorovesitulvilta.
Thames Barrier ulottuu Thamesjoen yli kohdasta, jossa joen leveys on 520 metriä. Padossa on 10 teräksistä porttia, joista jokainen painaa 3300 tonnia. Portit voidaan nostaa ylös tulvan uhatessa. Portit ovat 5-kerroksisen rakennuksen korkuiset ja yhtä leveät kuin Tower Bridgen kulkuaukko. Pato valmistui vuonna 1982 ja se vihittiin käyttöön vuonna 1984. Vuoden 2016 huhtikuuhun mennessä tulvaportit on suljettu 176 kertaa suojaamaan Lontoota.
Hiilikondriitti

Hiilikondriitti on tumma hiilipitoinen kivimeteoriitti, jossa on monesti jyväsiä. Jotkut hiilikondriitit koostuvat pelkästä tummasta aineesta, ja toisissa on jyvästen lisäksi myös kalsium-alumiinirikkaita sulkeumia. Vaikka ovatkin joskus hyvin huokoisia, hiilikondriiteissa on usein paljon metalleja. Hiilikondriitit liitetään yleensä tummiin C-asteroideihin tai näiden sukuisiin. Hiilikondriiteissa on joskus metallin ja kiven lisäksi myös vettä ja orgaanisia aineita. Hiilikondriitin tyyppisiä kappaleita on väitetty Maan veden lähteeksi. Niiden on myös arveltu liittyneen elämän syntyynkin. Hiilikondriittien koostumus  ja rakenne viittaavat siihen, että ne ovat syntyneet aivan Aurinkokunnan alkuvaiheessa. Vähävetiset hiilikondriitit ovat olleet kuumemmassa kuin runsasvetiset. Maasta löydetyistä meteoriiteista noin 3-4,5 % on hiilikondriitteja. Tunnetuimpia hiilikondriitteja ovat Allende, Murchison, Orgueil, Ivuna, Murray, Tagish Lake ja Sutter's Mill.

Mineraaleja

Hiilikondriitit koostuvat pääosin piiyhdisteistä, oksideista ja sulfideista.
Tyypillisiä mineraaleja ovat oliviini ja serpentiini.

Vettä ja orgaanisia yhdisteitä

Moniin hiilikondriitteihin on vaikuttanut vesi, joka on virrannut asteroidin läpi sen muodostumisen jälkeen. Joistain hiilikondriiteista on löydetty jopa aminohappoja.

Luokittelu

Hiilikondriitit jaetaan yleensä kuuteen-kahdeksaan alaryhmään, ja lisäksi vielä luokittelemattomat.

CM

Mighein mukaan nimetty CM-tyyppi on myös rikas vedestä ja orgaanisista yhdisteistä, ja Murchinsonin meteoriittikin luokitellaan usein myös tähän CM-ryhmään. CM-ryhmässä kuitenkin näkyy jyväsiä, on vähemmän vettä ja alumiinirikkaita sulkeumia, kaikki korkeamman lämpötilan merkkejä.

CV

Yleensä petrologista tyyppiä 3, eli vain hieman muokkautunut kuumassa ja paineessa.

CK

CO, CV.

CR

Emäkappale lienee asteroidi 2 Pallas.

CH

Runsaasti nikkelirautaa, yli 40 %. Tällöin rautarikkaampia kuin muut kondriitit paitsi CB. patrologinen tyyppi 2-3.

CO

Pieniä noin 0,15 mm jyviä, patrologinen tyyppi 3.

CB

Yli 50 % rautanikkeliä.
Vilho Auvinen

Vilho Johannes Auvinen (26. tammikuuta 1907 Kuopio – 17. marraskuuta 1946 Kuopio) oli suomalainen näyttelijä.
Auvinen oli näyttelijä-ohjaaja Vili Auvisen isä. Lyhyen uransa aikana Auvinen ehti näytellä kahdessakymmenessä elokuvassa. Hän toimi näyttelijänä muun muassa Helsingin Kansanteatterissa,, Viipurin Kaupunginteatterissa ja Kuopiossa.
Ylitornion kirkko

Jaettu seurakunta, kirkot Ruotsissa

Ylitornion vanhalla emäseurakunnalla oli kaksi kirkkoa aina vuoteen 1809 asti, jolloin Haminan rauhansopimuksen mukainen Suomen ja Ruotsin välinen raja jakoi myös seurakunnan kahtia. Molemmat kirkot jäivät Ruotsin puolelle: Ylitornion kunnan Matarenkiin ja Hietaniemeen. Kirkkojen irtaimisto jaettiin. Suomalaiset eivät olleet järin innokkaita rakentamaan uusia kirkkoja omalle puolelleen jokea – he olisivat edelleen halunneet käydä omissa tutuissa kirkoissaan. Keisari määräsi rakennettavaksi kirkon Suomen puolelle. Se rakennettiin nykyiseen Ylitornion kuntakeskukseen vuosina 1816–1818, kellotapuli valmistui 1819. Uusi kirkko osoittautui epämukavan kylmäksi, ja sitä käytettiin lopulta hautajaisia lukuun ottamatta vain kesäisin 1920-luvun alkupuolelta lähtien. Muulloin jumalanpalvelukset pidettiin vastaperustetun kristillisen kansanopiston tiloissa. 1930-luvun puolivälissä käännyttiin valtion puoleen, jotta Suomen sodassa kirkkonsa menettänyt seurakunta saisi kelvolliset kirkot itselleen, koska vanha kirkko oli korjauskelvotonkin. Rahoituksen varmistuttua vanha kirkko purettiin huhtikuussa 1939 ja uutta alettiin rakentaa samalle paikalle. Kirkko nousi harjaan syyskuussa 1939. Talvisota vei miehet kirkkotyömaalta rintamalle, ja rakennustöistä vastasivat naiset. Sodan sankarivainajia siunattiin keskeneräisessä kirkossa. Kirkko vihittiin käyttöön heinäkuussa 1940.
Vanha suola janottaa

Juoni

1950-luvun alussa seurustelleet nuoret, upseeri Lionel ja sairaanhoitaja Jean, ovat kadottaneet toisensa kun Lionel lähti Korean sotaan. 38 vuotta myöhemmin leskeksi jäänyt Jean saa omistamaansa työnvälitystoimistoon asiakkaaksi kärttyisän oloisen miehen, joka kaipaa muistelmilleen puhtaaksikirjoittajaa. Hänelle lähetetään Jeanin tytär Judith. Ennen pitkää Jean ja Lionel tapaavat, asiat alkavat selvitä ja vanha romanssi alkaa syttyä uudelleen. He menevät naimisiin.