google/wiki40b huggingface dataset:
Justus Ripatti (poliitikko)

Justus Ripatti (8. elokuuta 1863 Hirvensalmi – 16. tammikuuta 1912 Helsinki) oli suomalainen poliitikko.
Ripatti toimi Suomalaisen puolueen kansanedustajana kahteen otteeseen, toukokuusta 1907 heinäkuuhun 1908 ja maaliskuusta 1910 tammikuuhun 1912. Hän oli eduskunnan kunnallisvaliokunnan, maatalousvaliokunnan ja työväenasiainvaliokunnan jäsen. Hänet valittiin kansanedustajaksi kolmissa vaaleissa, 1907, 1910 ja 1911, Mikkelin läänin vaalipiiristä. Ripatti kuoli kesken vaalikauden 16. tammikuuta 1912, 48-vuotiaana, ja hänen seuraajakseen eduskuntaan tuli Kalle Vuorinen.
Ripatti oli varsinaiselta ammatiltaan maanviljelijä, jona hän toimi synnyinkunnassaan Hirvensalmella. Kansanedustajuuden lisäksi hän vaikutti poliittisella urallaan Hirvensalmen kunnallispolitiikassa. Hän toimi kunnan kunnallislautakunnan ja kuntakokouksen jäsenenä sekä molempien puheenjohtajana.
Ripatin vanhemmat olivat siltavouti Otto Ripatti ja Helena Ruhanen. Hän oli kolmesti naimisissa. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Helena Ukkonen, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1885, ja joka kuoli vuonna 1890. Vuosina 1891–1894 hän oli aviossa Elina Augustintyttären kanssa, josta hän erosi. Kolmannen puolisonsa Amanda Pöyryn kanssa Ripatti avioitui vuonna 1895.
Camilla Kivilahti-Parland

Camilla Orvokki Kivilahti-Parland (27. heinäkuuta 1939 Viipuri – 15. huhtikuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen kuvataiteilija. Hänelle myönnettiin vuonna 2004 valtion taiteilijaeläke.
Kivilahti-Parland opiskeli vuosina 1959–1963 Helsingin yliopiston piirustussalissa ja myös yksityisesti useiden taiteilijoiden johdolla. Hän maalasi erityisesti herkkiä akvarelleja, joiden aiheina olivat maisema, kukat, eläimet ja ihmishahmot. Hän teki myös muotokuvia. Kivilahti-Parland opetti vuonna 1979 Helsingin taiteilijaseurassa piirustusta. Hän osallistui myös luonnonsuojelutyöhön ja kirjoitti lehtiin taidearvosteluja.
Hän julkaisi omakustanteena kirjan Da Capo ja suunnitteli kirjankansia. 
Kivilahti-Parlandin puoliso oli dosentti Thomas Parland, ja Mark Parland on heidän poikansa.
Blessed with Love

Taustaa ja julkaisu

Aalto on itse sanoittanut ja säveltänyt levyn kaikki kappaleet. "Empty Show" -kappaletta on ollut säveltämässä myös albumin tuottaja Teemu Roivainen. Albumin kappaleet ovat englanninkielisiä, lukuun ottamatta albumin bonusraitaa "Varpaisillaan", jonka Aalto esitti ensimmäistä kertaa Talent Suomi -ohjelman karsinnoissa vuonna 2007.
Aalto on kuvaillut levyn kappaleita "eeppiseksi rakkauspopiksi". Kappaleet ovat pääosin balladeja, ja ne ovat saaneet vaikutteita muun muassa elokuvamusiikista. Aalto on myöhemmin sanonut, että levyä tehdessä hänellä oli meneillään "söpöstely-vaihe".
Levyn nimikkoraita "Blessed with Love" julkaistiin myyntiin 8. helmikuuta 2011. Aalto osallistui kappaleella Suomen euroviisukarsintoihin, mutta hävisi finaalissa niukasti Paradise Oskarille. "Blessed with Love" -kappaleesta julkaistiin myöhemmin myös kiinan- ja japaninkieliset versiot, ja kappaleen kiinankielinen nimi ("Ai De Zhu Fu") valittiin myös Aallon ensimmäisen kiinankielisen levyn nimeksi. "Blessed with Love" -kappaleen lisäksi musiikkivideot tehtiin kappaleille "Out of Sight, Out of Mind" ja "Cage Bird".
Blessed with Love -nimestä on sittemmin kehittynyt Aallon brändi ja tuotemerkki; vuonna 2012 avattiin Blessed with Love -verkkokauppa, jossa myydään muun muassa koruja ja muita Aallon fanituotteita.

Vastaanotto

Albumi ei ole saavuttanut juurikaan kaupallista menestystä, eikä se ole noussut Suomen viralliselle albumilistalle.
Viihdeportaali V2:n kriitikko antoi levylle kolme tähteä viidestä. Hän sanoi kappaleiden kaipaavan lisää särmää, mutta kehui Aallon vokaalisuorituksen ja tulkinnan olevan "sytyttävän hohdokasta". Särmää kaipasi myös Metropoli.net-sivuston kriitikko. Euroviisu-sivusto ESC Insightin toimittaja sanoi levyn tuoneen mieleen Disney-musiikin. Hän kehui Aallon ääntä fantastiseksi, mutta sanoi, ettei mikään levyn kappaleista noussut erityisesti esille.
Nisa (Turkmenistan)

Nisa on arkeologinen kohde Turkmenistanissa 18 kilometriä lounaaseen maan pääkaupungista Ašgabatista. Nisa oli Parthian valtakunnan ensimmäinen pääkaupunki. Nisa käsittää kaksi kukkulaa: "Vanha" ja "Uusi Nisa". Kohde on listattu Unescon maailmanperintöluetteloon.

Historia

Nisan alueella on löytynyt merkkejä ihmistoiminnasta jopa 3000-luvulta eaa. Todennäköisesti Nisassa oli merkittävä asutuskeskus jo ensimmäisellä vuosituhannella eaa. Parthialaiset alkavat kehittää Nisaa 200-luvun eaa. puolivälissä ja rakentavat kaupunkiin monia rakennuksia. Heidän aikeenaan oli luultavasti muodostaa Nisasta ensimmäisen parthialaisen dynastian pääkaupunki.
Nisasta kasvoi Parthiaa hallinneen arsakidien dynastian aikana seuraavien vuosisatojen aikana merkittävä kulttuurinen keskus, johon tuli vaikutteita Kreikasta, Persiasta ja Keski-Aasiasta. "Vanhassa Nisassa" oli kuninkaalliset asunnot ja "Uudessa Nisassa" varsinainen kaupunki.
Vuonna 224 Parthian valtakunta luhistui, kun ensimmäinen sassanidihallitsija Ardašir I pysäytti parthialaisten etenemisen ja valloitti heidän valtionsa. Tämä aiheutti myös Nisan osittaisen autioitumisen. "Uusi Nisa" tuhoutui vasta lopullisesti 1300-luvulla.
Jouni Keronen

Jouni Keronen (s. 17. tammikuuta 1969 Tampere) on suomalainen laulaja ja vuoden 1998 tangokuningas.
Vuonna 1993 tangoprinssiksi valittu Keronen nousi tangokuninkaaksi kuningattarenaan Kirsi Ranto. Vuonna 1999 hän julkaisi ensimmäisen levynsä, joka sisälsi muun muassa Vexi Salmen ja Kassu Halosen tekemiä kappaleita. Levyllä oli myös kaksi Kerosen itse säveltämää kappaletta. Hän oli samana vuonna Emma-ehdokkaana vuoden miessolistitulokkaan palkinnon saajaksi.
Keronen on tangokuningatar Johanna Debreczenin serkku. Hänen kanssa Keronen on levyttänyt kappaleen "Lumenvalkeaa", joka on Janne Salkolahden säveltämä ja Kerosen sekä Anette Ekholmin sanoittama. Keronen on tehnyt myös Johanna Debreczenin Lanteet kertovat sen -levylle kappaleen "Et silti kyyneleitä nää". Serkukset ovat myös esiintyneet yhdessä. Tällä hetkellä Kerosen taustayhtye on Keidas.
Keronen keikkailee trubaduurina ja tekee noin 170–180 keikkaa vuodessa. Hän on kolmen lapsen isä ja asuu Toijalassa.
Pörssitalon mellakka

Pörssitalon mellakka oli Helsingissä 17.–18. elokuuta 1917 tapahtunut yhteenotto, joka johti Helsingin suojeluskunnan perustamiseen. 
Kesällä 1917 pahentunut elintarvikepula ja lisääntynyt työttömyys aikaansaivat levottomuuksia ja eräillä paikkakunnilla valtuustot joutuivat piiritetyiksi. Helsingissä väkijoukko, johon kuului työttömiä ja hätäaputyömaiden työläisiä, piiritti 17. elokuuta Pörssitalon, jossa Helsingin kaupunginvaltuusto parhaillaan piti kokoustaan. Piirittäjät vaativat hätäaputyömaiden tuntipalkkojen korottamista ja täyden palkan maksamista erääseen juuri päättyneeseen lakkoon osallistuneille. Piirittäjät, joiden joukossa oli myös venäläisiä sotilaita, alkoivat riisua paikalla olleita miliisin jäseniä aseista ja miliisit joutuivat poistumaan paikalta. Helsingissä oli Venäjän maaliskuun vallankumouksen jälkeen keväällä 1917 poliisilaitoksen tilalle muodostettu miliisi, jota johti pietarinsuomalainen bolševikkeihin kuulunut Kustaa Rovio.
Rovio aseisti tässä tilanteessa poliisilaitoksen patukoilla noin sadan nuoren miehen vapaaehtoisjoukon, jonka porvarilliset aktivistit olivat järjestäneet paikalle. Ratsain ja jalan liikkuneet, valkoisin käsivarsinauhoin ja patukoin varustautuneet vapaaehtoiset saivat sitten piirittäjäjoukon hajotettua ja joukon johtajat pidätettyä. Tästä vapaaehtoisjoukosta porvarilliset muodostivat seuraavina päivinä Helsingin ensimmäisen suojeluskunnan.
Senaatintorilla pidettiin 18. elokuuta kansankokous, jossa sosialidemokraattista puoluetta ja Roviota arvosteltiin kiivaasti porvarillisiin vapaaehtoisiin turvautumisesta. Paikalla olleet venäläiset puhujat lupasivat aseita työläisille. Edellisenä iltana perustettu porvarillinen järjestysjoukko hajotti patukoilla myös tämän kokouksen ja Rovio kehotti vastuuntuntoisia työläisiä pysymään poissa Senaatintorilta. Rovio sai tukea Työmies-lehdeltä, joka julkaisi 19. elokuuta asiasta pääkirjoituksen otsikolla Epäjärjestys on tuomittava, ja tämän jälkeen vastaavat järjestyshäiriöt päättyivätkin Helsingissä.
Yhteenoton seurauksena Helsingin työväenjärjestöjen eduskunta arvosteli Roviota siitä, että tämä oli turvautunut porvarillisten vapaaehtoisten apuun ja piti sitä huonosti harkittuna. Samalla kuitenkin myönnettiin, että piirittäjien joukossa oli ollut ”edesvastuuttomia huligaaneja” ja Rovio oli ollut päätöstä tehdessään kovan paineen alla. Roviota kiellettiin kuitenkin vastedes turvautumasta samanlaisiin keinoihin. Porvarillisella puolella mellakkaa pidettiin väkivaltana ja anarkiana ja mellakka pyrittiin myös tarkoitushakuisesti esittämään sosialidemokraattien järjestämänä.
Naisasialiitto Unioni

Naisasialiitto Unioni ry – Kvinnosaksförbundet Unionen rf (ent. Unioni Naisasialiitto Suomessa ry – Unionen Kvinnosaksförbund i Finland rf) on vuonna 1892 perustettu poliittisesti sitoutumaton feministinen järjestö. Yhdistyksen tavoitteena on naisten aseman parantaminen ja sukupuolisyrjinnän poistaminen. Unionin jäsenyys on avoin kaikille naisille itsemäärittelyä kunnioittaen.  Unionin hallituksen puheenjohtajana toimii vuonna 2019 Sallamaari Muhonen.
Naisasialiitto Unioni pyrkii vaikuttamaan sukupuolten välisen tasa-arvon edistymiseen parantamalla lainsäädäntöä ja osallistumalla yhteiskunnalliseen keskusteluun. Yhdistys julkaisee Tulva-lehteä. Unioni jakaa vuosittain Vuoden Lyyti -palkinnon ansiokkaasta tasa-arvotyöstä. Unioni on itse edustettuna erilaisissa naisten asemaa ja tasa-arvoa edistävissä järjestöissä ja toimielimissä, kuten Naisjärjestöt yhteistyössä (NYTKIS) ja International Alliance of Women (IAW).

Historia

Unioni Naisasialiitto Suomessa ry perustettiin 10. helmikuuta 1892 Helsingissä Kämpin Peilisalissa. Unionin ensimmäisiin vaikuttajanaisiin lukeutuivat Maikki Friberg (1861–1927), taidemaalari ja kirjailija Helena Westermarck (1850–1938), Unionin ensimmäinen puheenjohtaja Lucina Hagman (1853–1946) sekä Annie Furuhjelm (1854–1937), Helmi Tengén (1875–1971), feministi Gerda von Mickwitz ja Ida Sofia Salin (1865–1952). Lucina Hagman oli mukana perustamassa Marttaliittoa toukokuussa 1899. Voimistelunopettaja Helmi Tengen sai ensimmäisenä naisena ajokortin Suomessa.
Unioni naisasialiitto vastusti aluksi Suomen naisyhdistyksen tapaan yleistä ja yhtäläistä äänioikeutta, mutta vuonna 1904 Ylioppilastalon juhlasalissa pidetyn kokouksen jälkeen päätyi tekemään Miina Sillanpään alustuksen pohjalta ponsia naisten äänioikeuden puolesta.
Vuonna 1980 perustettu Avoin Naisten Korkeakoulu (ANK) järjestää edelleen Ida Salinin testamenttaamassa Villa Salin -huvilassa koulutusta ja virkistystä naisille. Kun Maikki Friberg kuoli 1927, hänen kotinsa ja kirjakokoelmansa jäivät Unionille. Fribergin jäämistöä hyödyntää myös ANK. Professori Riitta Jallinojan tutkimuksissa selvisi, että 1970-luvun lopulla, juuri ennen ANK:n perustamista, Unionin jäsenten isien koulutustausta oli selvästi alhaisempi kuin silloisen feministien etujoukon, ruotsinkielisen Feministit-Feministerna (F-F) -järjestön jäsenten. Toisin sanoen unionilaiset olivat yhteiskunnalliselta taustaltaan lähempänä kansan syviä rivejä kuin F-F:n aktivistit.

Feministinen puolue -hanke

Kesäkuussa 2016 Naisasialiitto Unionin silloinen puheenjohtaja Katju Aro ja varapuheenjohtaja Maryan Abdulkarim olivat mukana perustamassa Feministinen puolue -yhdistystä, joka alkoi keräämään kannattajakortteja seuraaviin kuntavaaleihin osallistumista varten.
Puolueen osoite on sama kuin Naisasialiitto Unionin toimiston osoite Helsingin Bulevardilla.
Perustajien mukaan puolue on kuitenkin täysin itsenäinen hanke.
Wilhelm Weitling

Wilhelm Christian Weitling (synt. Weidling; 5. lokakuuta 1808 Magdeburg, Preussi – 15. tammikuuta 1871 New York, Yhdysvallat) oli saksalainen räätäli ja varhainen kommunismin ja sosialismin teoreetikko. Häntä on sanottu Saksan ensimmäiseksi kommunismin teoreetikoksi.
Nuori räätälinkisälli Weitling vietti vuodesta 1828 kiertelevää elämää ja päätyi Ranskaan. Hän asui vuosina 1835–1836 ja 1837–1841 Pariisissa, jossa hän luki varhaisten sosialististen ajattelijoiden kuten Francois Noël Babeufin, Charles Fourier’n, Étienne Cabet’n ja Jean-Jacques Pillot’n teoksia. Weitling liittyi Pariisissa Oikeamielisten liittoon ja siirtyi levittämään sen oppeja Sveitsiin. Hänet tuomittiin siellä toimintansa vuoksi kuudeksi kuukaudeksi vankeuteen ja määrättiin karkotettavaksi Preussiin, mutta hän siirtyi pian Englantiin ja sieltä Belgiaan ja Amerikkaan. Weitling palasi Saksaan vallankumousvuoden aikana kesäkuussa 1848 ja yritti perustaa uutta vallankumousjärjestöä Hampurissa. Lopulta hän muutti pysyvästi Yhdysvaltoihin. Weitling julkaisi vuosina 1851–1854 New Yorkissa saksankielistä lehteä Republik der Arbeiter, mutta jätti sen jälkeen poliittisen toiminnan. Hän työskenteli myöhemmin siirtolaistoimiston virkailijana.
Weitling uskoi ihmisen olevan pohjimmiltaan hyvä ja pahuuden olevan seurausta omistus- ja perintöoikeudesta. Oikeudenmukaisen yhteiskunnan luominen edellytti hänen mukaansa työväenluokan taistelua. Karl Marx tuomitsi vuonna 1846 Weitlingin opit virheellisinä. Marxin mukaan ne perustuivat vain moraalisiin vetoomuksiin kommunismin puolesta eivätkä sisältäneet tieteellistä näkemystä siitä, miten kehitys kulkisi porvarillisesta yhteiskunnasta kohti kommunismia.
Hämeenlinnan yhteiskoulu

Koulun historia

Hämeenlinnan Suomalainen tyttökoulu aloitti toimintansa vuokratiloissa Hallituskatu 19:ssä vuonna 1878, ja oli kolmas suomalainen koulu, joka antoi tytöille oppikouluopetusta. Sen toimitilat siirrettiin Linnankatu 6:een Lönnin taloon  vuonna 1879. Vasta vuonna 1888 koulunkäynti alkoi omassa koulurakennuksessa Turuntiellä. Tyttökoulu muutettiin Hämeenlinnan suomalaiseksi yhteiskouluksi vuonna 1904. Sekä pojat että tytöt pääsivät käymään samaa koulua, jonka tiloja peruskorjattiin ja laajennettiin 1906-1907. Nykyisin koulu sijaitsee vastakkaisella puolella kaupunkia Hätilässä, jonne Hämeenlinnan Yhteiskoulua varten valmistui uusi rakennus vuonna 1955 osoitteeseen Viertokatu 1.
Peruskoulujärjestelmään siirtymisen myötä yhteiskoulu jaettiin Hämeenlinnan yhteiskoulun lukioksi sekä Hätilän yläasteeksi. Lukion toiminta sulautettiin muihin Hämeenlinnan kaupungin lukioihin syksystä 2012 alkaen. Vuonna 1997 ostettiin Viertokadun varrella sijaitseva vanha kauppa opetustiloiksi ja vuosina 1998-1999 koulun päärakennus remontoitiin. Syksyllä 1999 aloitti toimintansa yhtenäiskoulu, jonka nimeksi tuli Hämeenlinnan Yhteiskoulu ja joka muodostui Hätilän yläasteesta ja lukiosta sekä viereisessä rakennuksessa toimineesta Tuomelan alakoulusta. Vuoden 2012 helmikuussa Tuomelan oppilaat siirrettiin opiskelemaan väistötiloihin rakennuksessa  ilmenneiden sisäilmaongelmien vuoksi. Tuomelan koulun remontti valmistui vuonna 2016.
HMS Gotland (Gtd)

Palvelus

Alus oli vuokrattuna miehistöineen Yhdysvaltain laivastolle kesäkuusta 2005 elokuuhun 2007. Alus on palveluksessa 2015.
Cerro de Pasco

Ilmasto

Korkeudesta johtuen lämpötila kaupungissa vaihtelee -5 ja 10 celsiusasteen välillä.
Epsilon Indi

Epsilon Indin seuralaiset

Epsilon Indiä kiertää ruskea kääpiö, tai oikeammin kaksoiskääpiö, 1 459 AU:n etäisyydellä. Kiertoaika on 63 000 vuotta. Ruskeassa kääpiössä havaitaan metaania.
Kaksoiskääpiöistä suuremman (B) massa on 47±10 x Jupiterin massa ja pienemmän (C) 28±7, ja niiden välinen etäisyys on 2,65 AU:ta. (43?) Kääpiöiden kiertoaika toistensa ympäri on 15 vuotta.
Matkalampi (Utajärvi)

Järvimaisema

Järven rannat ovat suota, länsilaidalla lähes sen rantaan ulottuu Pehkeensuon turvetuotantoalue.  Etelän puolella on tosin Matkalamminsaari-niminen kangas, jonka laidassa on myös lähde. Järvessä kasvaa jonkin verran ulpukkaa ja sen suorantamilla hillaa. Vaikka kyseessä on hyvin pieni lampi, siinä on sekä haukia, ahvenia että särkiä, kiiskien lisäksi. Järven rannat ovat asumattomia.
Tauno Ylänne

Tauno Juhani Ylänne (s. 2. syyskuuta 1938 Helsinki) on suomalainen upseeri, joka toimi Pohjan prikaatin komentajana.
Ylänne syntyi kauppias Eino Ylänteen ja Aira Koivusen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1961 on Leena Saarinen.
Ylänne tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1959. Kadettikoulusta hän valmistui 1962 ja toimi sitten Panssarirykmentissä 1962–1966 ja Panssarivaunupataljoonassa 1966–1969. Pääesikunnan ajoneuvohuoltotoimiston toimistoupseeri Ylänne oli 1969–1971 ja 1973–1974 sekä jalkaväkitoimiston toimistoesiupseeri 1975–1979 ja toimistopäällikkö 1979, ennen kuin siirtyi Panssarikoulun johtajaksi. Tässä tehtävässä hän toimi vuoteen 1982 ja sen jälkeen Panssaripataljoonan komentajana 1982–1985 ja Panssariprikaatin esikuntapäällikkönä 1985–1986. Pääesikunnan komento-osaston erityistehtävissä Ylänne työskenteli 1986–1989 ja Pohjan prikaatin komentaja hän oli 1989–1993 eversti Antero Maunulan jälkeen. Pohjoisen maanpuolustusalueen esikunnan päällikkö Ylänne oli 1993–1994, Maanpuolustusopiston johtaja 1994–1996 ja Läntisen maanpuolustusalueen esikunnan päällikkö vuodesta 1996 vuoteen 1998, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta.
Ylänne ylennettiin vänrikiksi 1960, luutnantiksi 1962, yliluutnantiksi 1965, kapteeniksi 1968, majuriksi 1974, everstiluutnantiksi 1981 ja everstiksi 1989.
Yoshiko Ōtaka

Yoshiko Ōtaka (jap. 大鷹 淑子; 12. helmikuuta 1920 Fushun, Mantšuria – 7. syyskuuta 2014 Tokio) oli japanilainen laulaja, näyttelijä ja poliitikko. Kiinaksi hänen käyttämänsä nimi oli Li Xianglan (jap. Ri Kōran) ja englanniksi Shirley Yamaguchi.
Ōtaka syntyi Fushunissa, Mantšuriassa, ja aloitti uransa juuri Kiinassa. Toisen maailmansodan jälkeen hänet pidätettiin yhteistyöstä japanilaisten kanssa; maanpetostuomio ei kuitenkaan ollut mahdollinen, sillä hän ei ollut Kiinan kansalainen.
Ōtaka jatkoi uraansa Japanissa, Hongkongissa ja Yhdysvalloissa. Viimeksi mainitussa hän esiintyi muun muassa elokuvassa House of Bamboo (1955). Hän tuli tunnetuksi myös muusikonkyvyillään; hän tulkitsi muun muassa laulun ”Lan guei ji ji”.
Japanissa Ōtaka eteni aina parlamentin ylähuoneeseen, jossa hän istui liberaalidemokraattina kahdeksantoista vuoden ajan. Hän jatkoi myös showuraansa esimerkiksi juontajana toimimalla.
Ōtaka kuoli kotonaan Tokiossa 94-vuotiaana 7. syyskuuta 2014 sydämen vajaatoimintaan.
Sigrid Precht

Sigrid Leopoldina Precht, o.s. Silfverblad, (17. lokakuuta 1865 Helsinki – 17. kesäkuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli kiinnitettynä Helsingin Ruotsalaiseen teatteriin 1884–1926, lukuun ottamatta vuosia 1894–1898, jolloin Precht kiersi Ruotsissa näyttelijä August Lindbergin teatteriseurueen mukana. 1910-luvulla hän esiintyi kolmessa suomalaisessa mykkäelokuvassa, jotka kaikki ovat sittemmin kadonneet.
Sigrid Prechtin puoliso oli ruotsalainen näyttelijä Axel Precht. Heidän poikansa John Precht oli myös näyttelijä.
Asfaltti-ihottuma

Asfaltti-ihottuma on leikkimielinen ilmaus ihon vauriolle, joka on syntynyt asfalttia vasten hankautumisesta. Se tulee tavallisimmin kun kaksipyöräisellä ajoneuvolla kaadutaan asfalttitiellä. Termiä käytetään myös rullalauta- tai rullaluistinonnettomuuksien yhteydessä tulleista ihovaurioista.
Asfaltille tai soratielle kaaduttaessa polviin, kämmeniin, käsivarsiin ja/tai kasvoihin syntyy rosoisia haavoja, joihin tulee likaa sorasta tai mullasta. Useimmiten haavat kirvelevät ja ovat likaisia. Sellaiset haavat voi yleensä hoitaa itse. Kasvoihin saadut rosoiset haavat voivat aiheuttaa parantuessaan rumia arpia. Tällaiset haavat kuuluvat terveydenhoitajan tai lääkärin hoidettavaksi.
Moottoripyöräilijät käyttävät suoja-asua, joka vähentää vaaraa saada ihovaurioita kaaduttaessa. Rullalautailijat ja -luistelijat käyttävät myös suojia samasta syystä.

Haavan hoito

Haavaa suihkutetaan haalealla juomakelpoisella vedellä noin 2-5 minuuttia. Veden sijasta voidaan käyttää fysiologista keittosuolaliuosta. Tarvittaessa voi suihkuttelussa käyttää antiseptistä pesuainetta ja pesulappua. Haava kuivataan taputtelemalla nukkaamattomalla pyyhkeellä. Jos haava on hyvin likainen, voidaan sen puhdistuksessa käyttää puhdistusliuosta tai mietoa vetyperoksidia. Haava puhdistetaan päivittäin, ja sidokset vaihdetaan aina, kun haava erittää läpi.
Ooppera

Ooppera (lat. opera, monikko sanasta opus ’työ, teos’) on näyttämötaidemuoto, jossa yhdistyvät musiikki ja näytelmä. Oopperassa on usein täysimittainen sinfoniaorkesteri. Pääosassa ovat kuitenkin laulajat. Oopperan tekstiä, jota kutsutaan nimellä libretto, lauletaan oopperan aikana tavallisesti kahdella laulutyylillä. Resitatiivi on puhemaista laulua, joka kuljettaa juonta eteenpäin. Resitatiivien välillä olevia lauluja kutsutaan aarioiksi. Lisäksi oopperateoksiin kuuluu usein duettoja, kolmen laulajan esittämiä tertsettoja ja neljän laulajan kvartetteja, kuorokohtauksia ja orkesterin esittämiä alku-, väli- ja loppusoittoja.

Tekijät

Oopperan sanoituksen eli libreton kirjoittaa libretisti. Joskus libreton kirjoittaa oopperan säveltäjä itse. Libretisti päättää, mitä kussakin kohtauksessa tapahtuu, ja hän kirjoittaa laulajien laulamat ja puhumat sanat. Libreton tarina on joskus peräisin tunnetusta lähteestä kuten sadusta, myytistä, Raamatusta, romaanista, näytelmästä tai elämäkerrasta. Monessa oopperatalossa katsoja voi lukea librettoa esityksen aikana omalla kielellään esimerkiksi näyttämön yläpuolella tai istuimen selkänojassa olevasta näytöstä.
Oopperan säveltäjä tekee oopperan musiikin ja antaa toiminnalle ja tunteelle musiikillisen muodon. Hän määrittelee myös orkesterin koon, mitä soittimia ja äänialoja esityksessä käytetään, ja kuinka monta laulajaa esitykseen osallistuu.
Oopperatalon johtaja suunnittelee jokaisen esityskauden ohjelmiston. Hän valitsee esitettävät oopperat ja varaa niihin laulajat.
Laulajat sijoitetaan rooleihin äänialansa mukaan. Oopperalaulajien äänialoja ovat miehillä basso, baritoni, tenori ja kontratenori, ja naisilla kontra-altto, altto, mezzosopraano ja sopraano. Oopperat esitetään nykyisin yleensä alkukielellä, joten laulajat joutuvat laulamaan useilla eri kielillä. Joissain oopperoissa on laulukuoro, ja joissain esiintyy balettitanssijoita. Lavalla on usein myös statisteja, jotka eivät puhu tai laula.
Kapellimestari, "maestro", johtaa esityksessä orkesteria ja päättää esimerkiksi musiikin tempon ja voimakkuuden. Hän osoittaa laulajille ja soittajille milloin on heidän vuoronsa olla äänessä. Orkesteri istuu orkesterimontussa näyttämön ja yleisön välissä. Näyttämön edessä on yleisöltä piilotettu kuiskaajan koppi, josta hän muistuttaa laulajaa sanoituksista.
Näyttämöohjaaja vastaa siitä, mitä näyttämöllä tapahtuu, ja hän ohjaa laulajien liikkeitä. Lavastaja suunnittelee lavasteet ja sen, miltä esitys näyttää. Hän työskentelee yhteistyössä etenkin ohjaajan ja valaistussuunnittelijan kanssa, joka suunnittelee esityksen valaistuksen. Puvustaja tekee esittäjien esiintymisasut, meikkaaja laatii meikit ja peruukkimestari tekee peruukit, joita oopperassa käytetään hyvin runsaasti.
Musiikkijärjestäjä tai näytäntöjärjestäjä on ikään kuin toinen kapellimestari, joka seuraa partituuria ja määrää esimerkiksi esiintyjien sisääntulon ajoituksista, lavasteiden ja valojen vaihtumisesta, erikoistehosteista ja esiripun liikkeistä. Esitykseen osallistuu lisäksi erilaisia näyttämötyöntekijöitä, jotka esimerkiksi siirtelevät lavasteita ja hoitelevat tehosteita.
Antiope

Antiope (muinaiskreikaksi Ἀντιόπη) oli kreikkalaisessa mytologiassa Theban kuningas Nykteuksen tytär. Hänen kauneutensa sai Zeuksen ottamaan tämän väkisin satyyrin hahmossa. Antiope pakeni häpeäänsä kuningas Epopeuksen luo Sikyoniin, joka ei enää päästänyt häntä pois ennen kuin hänen setänsä Lykos haki hänet väkisin takaisin. Paluumatkan aikana Antiope synnytti kaksoispojat Amfionin Zeukselle ja Zethoksen Epopeukselle. Molemmat pojat jätettiin paikallisten paimenien huomaan. Takaisin Thebaan päästyään Lykos luovutti Antiopen vaimonsa Dirken huostaan, joka kohteli Antiopea varsin kaltoin. Antiope kuitenkin onnistui lopulta pakenemaan etsien suojaa samasta talosta, jossa hänen poikansa olivat hänen tietämättään paimenina.
Dirken lopulta löydettyä Antiopen hän määräsi nämä nuoret miehet sitomaan Antiopen härän sarviin, mutta juuri kun he olivat suostumaisillaan tähän, heidät kasvattanut vanha paimen paljasti heille salaisuuden, että kyseessä oli heidän oma äitinsä. Kostoksi äitinsä orjuuttamisesta ja huonosta kohtelusta Antiopen pojat sitoivatkin Dirken härän sarviin kiinni.