google/wiki40b huggingface dataset:
Konnanlieko

Ulkonäkö ja koko

Konnanlieon varsi on sammalmainen, suikertava sekä haaraton tai vähähaarainen. Varren pituus on 3–10 cm. Konnanlieon verson haarat kasvavat yksittäin ja ovat pystyjä. Talven yli vihreinä säilyvät lehdet ovat varressa lähes kierteisesti ja ovat neulasmaisia, ehytlaitaisia sekä 4–6 millimetriä pitkiä. Lehdet ovat lisäksi käyristyneet ylöspäin. Konnanlieon itiölehdet muistuttavat itiöpesäkkeettömiä varsilehtiä. Niissä on useasti kuitenkin hammaslaita. Kasvin itiötähkä kasvaa pystyn haaran kärkeen ja on pituudeltaan 1–2 senttimetriä. Konnanlieko kukkii Suomessa heinä-syyskuussa. Lehtivihreätön alkeisvarsikko on yksikotinen, tavallisesti maansisäinen ja mukulamainen.

Levinneisyys

Euroopassa konnanlieon levinneisyysalue on läntinen. Sitä tavataan Espanjan pohjois- ja itäosista Pohjois-Italiaan ja edelleen Romaniaan, Ukrainaan ja Länsi-Venäjälle. Pohjoisempana lajin levinneisyysalue ulottuu Britteinsaarille, Ruotsin keskiosiin, Norjan etelä- ja länsirannikolle, Pohjois-Suomeen ja Baltian maiden rannikolle. Esiintymisalue on kuitenkin epäyhtenäinen, varsinkin Itä-Euroopassa. Konnanliekoa tavataan myös Yhdysvaltain itärannikolla, Suurten järvien alueella, Yhdysvaltain ja Kanadan länsirannikolla ja Japanissa. Suomessa konnanliekoa tavataan melko harvinaisena Etelä-Suomen rannikolta eteläiseen Lappiin saakka. Vuonna 2010 tehdyssä uhanalaistarkastelussa se luokiteltiin silmälläpidettäväksi.

Elinympäristö

Konnanlieko kasvaa karujen järvien rannoilla hiekkamutamailla ja turpeella, tulvanevoilla, suopoluilla, rimmissä, lätäköissä sekä vesijättömailla.
Asma Jahangir

Asma Jahangir (urduksi ‏عاصمہ جہانگیر‎|ʿĀṣimah Jahāṉgīr}}; 27. tammikuuta 1952 – 11. helmikuuta 2018) oli pakistanilainen juristi ja ihmisoikeusaktivisti.  Hän puolusti vähäosaisia sekä oikeudenkäynneissä, ilmaisella oikeusavulla että turvakodeilla. Kun Pakistanin johtaja Pervez Musharraf sääti lain, että naisen todistuksen arvo oli vain puolet miehen todistuksen arvosta, Jahangir aloitti kampanjan asian muuttamiseksi, ja onnistuikin palauttamaan asian ennalleen. Jahangirista tuli vähitellen yksi merkittävimmistä YK:n ihmisoikeusraportoijista ja hänen erityisasiantuntemuksensa koski uskonnonvapautta, Iranin ihmisoikeustilannetta ja Palestiinan kysymystä.
Jahangir on saanut Bilbaon ihmisoikeuspalkinnon, Martin Ennals -palkinnon ihmisoikeuksien puolustajille, Geuzenpenning-mitalin, Pohjoinen–etelä-palkinnon, Right Livelihood -palkinnon, Palkinnon vapaudelle ja Neljän vapauden palkinnon.
ACME

ACME (englannin kielen sana merkityksessä huippu, huipentuma) tarkoittaa kuvitteellista valmistajaa, joka tuottaa käytännössä mitä tahansa tuotteita. Yhtiö on erityisen tuttu Kelju K. Kojootti ja Maantiekiitäjä -piirroselokuvista, joissa se toimitti Kelju K. Kojootille kaikkea mahdollista räjähtävistä tennispalloista jättimäisiin sähkömagneetteihin. Koska mikään ei koskaan toiminut kunnolla Maantiekiitäjän pään menoksi, Kojootin ja Acme-yhtiön välisestä oletetusta oikeustaistelusta on tehty muutakin huumoria, kuten Ian Frazierin alun perin The New Yorker -aikakauslehdessä helmikuussa 1990 julkaistu pakina Coyote v. Acme, josta tuli myös Frazierin pakinakokoelman nimi.
ACME on tuttu yhtiö myös Väiski Vemmelsääri -lehdessä, jossa yritys valmistaa mm. räjähtäviä lihapullia ja uuneja. Clint Eastwoodin elokuvassa Hyvät, pahat ja rumat näkyy ACME- ruutilaatikoita. ACME esiintyy myös Arnold Schwarzeneggerin tähdittämän elokuvan Last Action Hero kohtauksessa, jossa pahikset pommittavat Arnoldin hahmon autoa. Elokuvassa Kuka viritti ansan, Roger Rabbit? esiintyy Marvin Acme -niminen hahmo, joka valmistaa pilailutuotteita lähellä Toon Townia.

Alkuperä

Tosielämässä Acme oli hyvin suosittu yritysnimien osana 1920-luvulla, jolloin erilaiset aakkosjärjestykseen pohjautuvat yrityshakemistot alkoivat levitä laajaan käyttöön. Aivan aakkostetun luettelon alkuun sijoittuva iskevä nimi erottui. Varhaiset Sears-yhtiön postimyyntiluettelot sisälsivät lukemattomia Acme-merkkisiä tavaroita, kuten esimerkiksi Acme-alasimia, joista idea piirretyissä usein käytettyihin raskaisiin ja yleensä putoaviin alasimiin lienee saatu. Joitakin Acme-nimisiä yrityksiä on säilynyt näihin päiviin asti, kuten Acme-tiilitehdas, -jalkinetehdas ja -supermarketketju.
Yhteiskäyttöauto

Yhteiskäyttöauto on auto, jonka omistaa yritys tai muu yhteisö, ja joka on yrityksen asiakkaiden tai yhteisön jäsenten käytettävissä. Yhteiskäyttöautoilu eroaa perinteisestä autonvuokrauksesta siten, että yhteiskäytössä olevan auton voi vuokrata lyhyeksikin aikaa ja asiakas yleensä itse huolehtii omatoimisesti ohjeiden mukaan auton noudosta ja palautuksesta mihin vuorokauden aikaan tahansa. Yhteiskäyttöauton varaus ja auton ovien avaaminen sekä sulkeminen tehdään yleensä internetselaimella tai matkapuhelimella. Yhteiskäyttöautoja ei myöskään kustannusten pitämiseksi alhaisena yleensä pestä tai puhdisteta joka asiakkaalle. Autot ovat usein myös hajasijoitettuna käyttäjien lähelle. 
Yhteiskäyttöauto eroaa oman auton käytöstä lähinnä kustannuksien osalta. Omistava tai operoiva yritys huolehtii auton huolloista, vakuutuksista, rengaan vaihdoista yms. Asiakas maksaa ainoastaan käytöstä. Osalla palveluntarjoajista myös polttoaine ja auton vapaa pysäköinti vuokrauksen aikana esim. pääkaupunkiseudun asukaspysäköintialueilla sisältyy hintaan. 
Yhteiskäyttöauto voi olla myös kimppa-auto, jonka omistavat yksityishenkilöt, jotka jakavat ajoneuvon keskenään vastikkeetta tai vastikkeellisesti. Vastikkeellista kimppa-autoilua kutsutaan vertaisvuokraukseksi .
Suomessa yhteiskäyttöautoja tarjosi tammikuussa 2017 muun muassa City Car Club Oy Helsingissä, 24Rent yli kahdellakymmenellä paikkakunnalla Helsingin ja Rovaniemen välillä ja Ekorent sähköautoja Helsingissä. Vertaisvuokrausta eli kimppa-autoilua tarjoaa Kortteliauto Oy Helsingissä, Lahdessa, Turussa ja Vantaalla.
Kansainvälisen joukkoliikenneseminaarin yhteydessä Helsingissä toukokuussa 2007 saksalaisasiantuntija Michael Glotz-Richter esitteli Bremenissä vuodesta 1998 lähtien toiminutta yhteisautoyritystä Cambiota, jolla oli toukokuussa 2007 4 000 asiakasta. Yhteiskäyttöautojen laskettiin vähentäneen Bremenin keskustasta 900 henkilöautoa, joille maanalainen pysäköintialue maksaisi 7–18 miljoonaa euroa. Keskimäärin yhden yhteiskäyttöauton laskettiin korvaavan 4–8 yksityisautoa  .

Päättyneitä yhteiskäyttöhankkeita

Pariisin kaupunki lopetti heinäkuun lopussa 2018 vuonna 2011 aloitetun Autolib-palvelun, jossa kirjautuneet käyttäjät saattoivat ottaa latauspisteiltä käyttöön pieniä sähkökäyttöisiä henkilöautoja ja maksaa palvelusta käytön mukaan. Autoja oli liikenteessä nelisen tuhatta ja käyttäjiä noin 150 000. Syinä lopettamiseen oli palvelun kalleus kaupungille ja autojen epäsiisti kunto. Käyttäjätutkimuksesa huomattiin myös, että yhteiskäyttöauto oli vaihtoehto pikemminkin metron käytölle kuin oman auton hankinnalle.

Suunnitteilla olevia yhteiskäyttöhankkeita

Autonvalmistaja Renault aikoo käynnistää yhteiskäyttöpalvelun Pariisissa syyskuussa 2018. Renaultin tarkoituksena on kasvattaa autojen lukumäärä kahteentuhanteen.
Autonvalmistaja Volkswagen aikoo käynnistää yhteiskäyttöpalvelun nimeltä WE Saksassa vuonna 2019. Sen jälkeen tarkoituksena on laajentua muihin Euroopan suurkaupunkeihin, Pohjois-Amerikkaan ja Aasiaan.
Nummisuutarit (vuoden 1938 elokuva)

Julkaisu

Nummisuutarit oli alun perin viinakohtausten jälkeen kielletty lapsilta, mutta vaikka ne leikattiin pois, muutosta ei tullut vielä usean uuden tarkastuspyynnön jälkeenkään. Vuonna 1990 se sai merkinnän sallittu ja sittemmin suositusikärajaksi 10 vuotta.
Abdul Aziz Saud Al-Babtain

Abdul Aziz Saud Al-Babtain on kuwaitilainen liikemies, runoilija ja lahjoittaja. Hän kävi Suomessa 2005 osallistuakseen Lahden kirjailijakokoukseen. Saman vierailun aikana hän lahjoitti 300  kappaleen erän Selected Poems -runoteostaan Helsingin Sanomatorilla. 
Abdul Aziz Saud Al-Babtain harjoittaa hyväntekeväisyyttä säätiötoiminnan välityksellä muun muassa jakamalla nuorille opiskelijoille joka vuosi noin 1 500 stipendiä. Hänen lahjoitustensa ansiosta Kuwaitiin on perustettu myös suuri kirjasto.
Percy Gilchrist

Percy Carlyle Gilchrist (27. joulukuuta 1851 – 16. joulukuuta 1935) oli brittiläinen kemisti, joka kehitti teräksen valmistusprosesseja.
Percy Gilchrist syntyi Lyme Regisissä, Dorsetissa kirjailijaperheeseen. Hän opiskeli Felstedissä Essexissa ja kuninkaallisessa kaivoskoulussa. Gilchrist on parhaiten tunnettu teräksen perusprosessien kehittämisestä, jonka hän teki yhteistyössä serkkunsa Sidney Gilchrist Thomasin kanssa vuosina 1875–1877. 
Uuden prosessin tuloksena brittiläisestä korkean fosforipitoisuuden malmista voitiin tuottaan vähäfosforista terästä. Prosessissa takkirautaa laitetaan Bessemer-tyyppiseen konvertteriin ja altistetaan pidennetylle puhallukselle. Puhallettaessa ilmaa sulaan happi polttaa hiilen hiilidioksidiksi ja muiksi epäpuhtauksiksi. Tämän jälkeen seokseen lisätään kalkkikiveä, mikä aiheuttaa epäpuhtauksien muodostumisen helposti erotettavaksi kuonaksi sulan pinnalle. Kun seosta puhallutetaan uudelleen, alkaa fosfori hapettua pois. Tämän menetelmän ansiosta Englannin terästeollisuuden ei enää tarvinnut tuoda vähäfosforista malmia ulkomailta ja teräksen kilohinta putosi.
Makeisvero

Makeisvero oli valmistevero. Sitä alettiin Suomessa kerätä nykymuotoisena 1. tammikuuta 2011. Veron kohteena olivat Suomessa valmistettavat ja Suomeen tuotavat makeiset, jäätelöt ja virvoitusjuomat. Makeisvero poistui käytöstä 1. tammikuuta 2017.
Aiemmin vero oli käytössä vuosina 1926–1999.
Valmisteveroa sääteli laki makeisten, jäätelön ja virvoitusjuomien valmisteverosta (1127/2010). Veron määrä on 1.1.2012 alkaen ollut 95 senttiä kilogrammalta ja 11,0 senttiä litralta.

Vanha makeisvero

Aikaisempi makeisvero oli kulutusvero, jota kerättiin Suomessa myytävistä tuotteista. Euroopan unioni antoi Suomelle huomautuksen ksylitolin verottomuudesta. Eduskunta ratkaisi asian luopumalla makeisverosta 1. tammikuuta 2000.
Vuosina 1987–1999 makeisveron määrä oli 3,50 markkaa kilolta makeisia. Veron tuotto oli 154 milj. mk (1990), 152 milj. mk (1995), 155 milj. mk (1996) ja 157 milj. mk (1997).
Suomen Hammaslääkäriliitto vaati jo vuonna 2003 makeisveroa takaisin, sillä makeisten kulutus oli lisääntynyt jo silloin merkittävästi. Vuonna 1985 makeisia syötiin henkeä kohden 7,2 kg, vuonna 2001 12,5 kg ja vuonna 2005 14 kg.

Vaikutus kulutukseen

Kaupan ja makeisvalmistajien mukaan makeisveron myötä makeiskauppa notkahti vuonna 2011 viidellä prosentilla, mutta makeisten myynti on vuonna 2012 taas kasvanut kolme prosenttia vuoteen 2010 nähden. Fazer Makeisten mukaan makeisvero on vähentänyt sokerimakeisten myyntiä, mutta suklaan myynti on kasvanut.

Kritiikki

Makeisveroa on kritisoitu muun muassa siitä, että se jättää keksit veron ulkopuolelle, mutta verottaa toisaalta esimerkiksi kivennäisvesiä. Vero on johtanut muun muassa siihen, että valmistajat kehittävät makeistenomaisia tuotteita, mutta luokittelevat ne kekseiksi.
Makeisten kulutus ei ole juurikaan vähentynyt veron astuttua voimaan. Tutkijoiden mukaan kansanterveyttä edistäisikin enemmän ruokien sokeripitoisuuksiin pohjaava verotus tai arvonlisäverotus, jolla voitaisiin alentaa terveellisten ja korottaa epäterveellisten ruoka-aineiden hintaa.
Vuonna 2015 Euroopan komissio linjasi Suomen makeisveron valtiontukisääntöjen vastaiseksi ja kilpailua vääristäväksi, minkä vuoksi hallitus päätti lakkauttaa veron vuoden 2017 alussa makeisten ja jäätelön osalta.
USS New York City

Palveluskäyttö

Alus poistettiin käytöstä 30. huhtikuuta 1997.
Weltcupabfahrt Franz Klammer

Reitti

Syöksylaskun lähtö sijaitsee 1 883 metriä merenpinnan yläpuolella lähellä Strohsack-vuoren huippua. Rinteen ylin osuus Klammerstich on radan jyrkin osuus, se on 600 metriä pitkä.
Klammerstichin jälkeen alkaa varsinainen Weltcupabfahrt Franz Klammer -rinneosuus. Se on vaihtelevan jyrkkä ja koostuu lähinnä pitkistä, melko tiukoistakin S-mutkista.
Syöksylaskun maali sijaitsee 1 078 metriä merenpinnan yläpuolella lähellä Kleinkirchheimin kylän keskustaa.
Ruutinkoski

Ruutinkoski (ruots. Grotens fors) on Vantaanjoen koski Helsingin ja Vantaan rajalla. Se sijaitsee Helsingin keskuspuiston pohjoislaidalla, ja sen läheisyydessä ovat Helsingin puolella Haltialan kotieläintila, Vantaan puolella Kartanonkosken asuinalue.
Kosken pituus on n. 300 metriä, ja se on Vantaanjoen alin luonnontilainen koski. Pudotusta koskella on noin kolme metriä. Joenrinteiden lehtometsät kuuluvat valtakunnalliseen lehtojensuojeluohjelmaan. Suojellun alueen pinta-ala on 8,56 hehtaaria, josta vesialuetta on 3,13 hehtaaria.

Kasvillisuus

Joen rannan lehtometsät ovat pääosin Etelä-Suomelle tyypillistä joenvarsiluhtaa, jossa kasvavat niin pajut, tuomet kuin tervalepätkin. Ruutinkosken suojelualueen länsi-osassa on lisäksi jalopuuvaltainen joenrantametsä, jossa valtalaji on metsävaahtera, joista muutamat ovat suuriakin. Siellä kasvaa myös pähkinäpensasta, tervaleppää ja tuomea. Ruutinkosken suojelualueen ylpeys on kuitenkin sen luonnonmuistomerkiksikin luokiteltu rauhoitettu noin 200-vuotias kynäjalava.
Kosken alapuolella joki levenee laajaksi suvannoksi, josta on aikoinaan kuroutunut irti kaksi lampea. Suvannon rannoilla rehottavat osmankäämit, järvikortteet ja palpakot. Rantaniityt ovat laajalti pajuasterin, näyttävän viljelykarkulaisen valtaamia. Pajuasteri kukkii loppukesästä. Ruutinkosken alueella keväisin Vapun tienoilla runsaana kukkivia kasveja ovat muun muassa valkovuokko, keltavuokko, isokäenrieska, pystykiurunkannus ja tulvamailla viihtyvä mukulaleinikki. Keväinen kukkaloisto on mahtava, ja eräs pääsyistä alueen rauhoittamiseen.

Eläinlajit

Suojelualueen eräässä poukamassa sijaitsee sammakkoeläimille merkittävä kutulampare, jossa on hyvin suuri sammakkotiheys. Suojelualueella tavataan lähinnä vain sammakkoa ja viitasammakkoa, matelijoista sisiliskoa ja vaskitsaakin.
Yöllä aktiivisia lintuja ovat muun muassa satakieli, luhta- ja viitakerttunen sekä pensas- ja viitasirkkalintu, päivällä kosken rannoilla kulkeva voi tavata esimerkiksi kultarinnan, pikkulepinkäisen tai ruisrääkän.
Koskessa on rikas pohjaeläimistö ja siihen kuuluu muun muassa ancyluskotilo jäänteenä Itämeren jääkauden jälkeisestä järvivaiheesta.

Virkistyskäyttö

Ruutinkoski on myös suosittu kalastuspaikka, erityisesti sen alapuolinen suvantopaikka. Kosken kalalajistoon kuuluvat muun muassa taimen, lohi, harjus ja kirjolohi.
Ruutinkoskella on kiellettyä kasvien poimiminen ja niiden vahingoittaminen, pyörällä kaahailu ja poikkeaminen merkityltä polulta.
Pesuhuoneesta keittiöön

Kappaleet

Kaikki kappaleet sanoittanut Heikki Salo ja sovittanut Miljoonasade.
John Hinckley

John Warnock Hinckley, Jr. (s. 29. toukokuuta 1955) yritti 30. maaliskuuta 1981 murhata Ronald Reaganin hotellin ulkopuolella Washingtonissa. Hän osoittautui syyntakeettomaksi.
Hinckley syntyi Ardmoressa Oklahomassa ja varttui Texasissa. Hän kävi Highland Park High Schoolin. Perhe muutti myöhemmin Coloradoon. John Hinckley opiskeli Texas Tech Universityssa vain ajoittain ja lähti Los Angelesiin yrittämään laulunkirjoittajan uraa. Hän koki epäonnistuneensa ja palasi vielä 1970-luvulla vanhempiensa luokse Coloradoon.
Hinckley rakastui näyttelijätär Jodie Fosteriin katsottuaan toistuvasti draamaelokuvan Taksikuski (1976), jonka eräs henkilöhahmo suunnittelee presidenttiehdokkaan surmaamista. Hinckley oli psykiatrisessa hoitolaitoksessa masennuksen johdosta, mutta mielenterveydellinen tila ei kohentunut, eikä Hinckley pyrkimyksistään huolimatta saavuttanut Jodie Fosterin huomiota. 
Hinckley päätti murhata Yhdysvaltain presidentin, koska hän kuvitteli historiallisena henkilönä pääsevänsä todennäköisemmin kuuluisan näyttelijättären suosioon. Hän seurasi Jimmy Carteria vuoden 1979 presidentinvaalikampanjassa mutta jäi kiinni ampuma-aseiden hallussapidosta Nashvillen lentoasemalla. Reaganin murhayrityksen Hinckley toteutti laillisella ampuma-aseella. Reagan selvisi luodinpoistoleikkauksella.
Hinckleytä odotti useampi syyte, mutta hänet todettiin psyykkisesti sairaaksi ja siten syyntakeettomaksi. Hänet passitettiin St. Elizabeths Hospitaliin Washingtoniin. 1990-luvulla hän sai luvan valvotuille vierailuille äitinsä luokse.
Murhayrityksessä loukkaantunut Reaganin lehdistöavustaja James Brady kuoli 4. elokuuta 2014. Koska ruumiinavaus osoitti Bradyn kuoleman aiheutuneen murhayrityksessä tulleista vammoista, poliisi käynnisti tutkinnan uudelleen. Teoriassa Hinckley olisi voinut saada tapauksesta uusia syytteitä. Uusi murhasyyte jätettiin kuitenkin nostamatta, koska Hinckleyn todettiin olleen ampumisaikaan syyntakeeton.
Heinäkuussa 2016 liittovaltion tuomari päätti, että Hinckley vapautetaan sairaalahoidosta. Ehtona on, että Hinckleyn pitää asua äitinsä luona Williamsburgin kaupungissa Virginiassa, eikä hän saa liikkua kuin noin 80 kilometrin etäisyydellä sieltä. Hinckley vapautettiin 10. syyskuuta 2016 St. Elisabethin psykiatrisesta sairaalasta.
Nikolai Sinebrychoff

Nikolai Petrovitš Sinebrychoff (ven. Синебрюхов, Sinebrjuhov; n. 1789 Gavrilov, Venäjän keisarikunta – 23. tammikuuta 1848 Tver, Venäjän keisarikunta) oli Suomeen asettunut venäläinen liikemies, joka perusti nykyisen Oy Sinebrychoff Ab -panimon vuonna 1819. Hän kuului Suomessa sittemmin pitkään vaikuttaneeseen Sinebrychoffin sukuun.

Elämänvaiheet

Nikolai Sinebrychoffin isä Petr Sinebrychoff oli alkujaan köyhä kruununtalonpoika, joka muutti 1790-luvun lopulla Vanhan Suomen alueelle Kymiin ja perusti Ruotsinsalmen varuskuntaa palvelleen olutpanimon. Vanhimpana poikana Nikolai Sinebrychoff sai panimon johdettavakseen vain 16-vuotiaana, kun hänen isänsä kuoli vuonna 1805. Perheen liiketoimet laajenivat nopeasti myös muille aloille. Suomen sodan jälkeen Sinebrychoff siirsi vuonna 1810 toiminnan merkityksensä menettäneeltä Ruotsinsalmelta Helsingin edustalla olleeseen Viaporiin. Hän oli yksi venäläisen varuskunnan virallisista muonittajista eli marketenteista. Hän sai vuonna 1816 tarjouskilpailussa itselleen yksinoikeuden myydä Viaporin sotilaille väkiviinaa, olutta, kaljaa ja simaa, joille oli suuri kysyntä. Hän myi varuskunnalle myös ruokaa viidessä eri puodissa, ja vaurastui nopeasti.
Sinebrychoff osti vuonna 1817 itselleen Helsingin kaupungissa Ullanlinnan alueella sijainneen viinatehtaan tontin ja hankki itselleen viinan valmistus- ja myyntioikeudet, joita hän sen jälkeen uusi määräajoin kuolemaansa asti. Ostettuaan myös Vanhassakaupungissa sijainneen panimon hän hankki vuonna 1819 yksinoikeuden myös panimotoimintaan Helsingissä. Samana vuonna hän sai luvan panimonsa rakentamiseen Hietalahden torin eteläpuoliselle tontille. Toiminta tosin siirrettiin sinne Ullanlinnasta vasta vuonna 1829 uusien tilojen valmistuttua. Panimoalueelle valmistui vuonna 1842 komea päärakennus, jossa nykyään toimii Sinebrychoffin taidemuseo. Sinebrychoff perusti myös vuonna 1836 panimon vierestä ostamalleen kolmen hehtaarin laajuiselle palstalle puutarhan, josta syntyi nykyinen Sinebrychoffin puisto. Sinebrychoff ei muuttanut itse koskaan Helsinkiin, vaan asui Viaporiin rakennuttamassaan talossa, joka on myöhemmin purettu. Hän ei oppinut koskaan ruotsia tai suomea, vaan asioi venäjäksi.
Sinebrychoff oli myös merkittävä rakennusurakoitsija Helsingissä. Hän rakennutti valtion tilauksesta muun muassa Helsingin Kampissa sijainneen Turun kasarmin vuosina 1830–1833. Sinebrychoff sai kauppaneuvoksen arvonimen vuonna 1835. Hänen liiketoimensa laajenivat lopulta ulottumaan kauas ulkomaille saakka. Hän kuoli vuonna 1848 keuhkotulehdukseen ollessaan liikematkalla Tverissä.

Perintö

Naimattoman ja lapsettoman Nikolai Sinebrychoffin jälkeen Sinebrychoffin panimoa johtivat hänen nuoremmat veljensä Ivan ja Pavel Sinebrychoff sekä myöhemmin Pavelin lapset Nicolas ja Paul Sinebrychoff, jotka saivat kaikki kauppaneuvoksen arvonimen. Perheen sukuhauta sijaitsee Helsingin ortodoksisella hautausmaalla.
Sinebrychoff-panimo toi vuonna 1988 markkinoille perustajansa mukaan nimetyn Nikolai Sinebrychoff -oluen (tunnetaan myös lyhyemmällä nimellä Nikolai).
Kaarle XV

Elämäkerta

Kaarle XV oli Ruotsin ja Norjan kuninkaan Oskar I:n (1844–1859) ja Leuchtenbergin Josephinen vanhin poika. Syntymässä hänestä tehtiin Skånen herttua. Kruununprinssinä hän toimi Norjan pääministerinä lyhyen aikaa 1856 ja 1857. 19. kesäkuuta 1851 hän nai prinsessa Louisen, Alankomaiden Vilhelm I:n (1815–1840) tyttärentyttären. Ruotsin kuningattareksi tultuaan Louise käytti nimeä Lovisa. 
Kaarlesta tuli valtionhoitaja 25. syyskuuta 1857 ja kuningas isänsä kuollessa 8. heinäkuuta 1859. Kruununprinssinä Kaarlen tylyys sai monet suhtautumaan epäillen hänen valtaannousuunsa, mutta hänestä tuli lopulta suosittu ja perustuslaillinen hallitsija. Motokseen hän otti "Land skall med lag byggas". Hänen valtakautensa aikana toteutettiin monia uudistuksia, Ruotsin kunnallislaki, kirkollislaki ja rikoslaki uudistettiin. Kaarle XV avusti myös rahallisesti Louis Gerhard De Geeria Riksdagin uudistuksessa 1866.
Kaarle XV kannatti skandinavismia ja solidaarisuutta kolmen Pohjolan kuningaskunnan kesken. Hän antoi lupauksia Tanskan Fredrik VII:lle sotilasavusta 1864, mutta Ruotsin armeijan valmistautumattomuus pakotti Kaarle XV:n tiukkaan puolueettomuuteen. Kaarle XV kuoli Malmössä 18. syyskuuta 1872.
Kaarle XV oli monin tavoin lahjakas hallitsija. Hän saavutti mainetta taidemaalarina ja hänen teoksensa "Dikter" osoitti hänellä olevan runoilijankin lahjoja. Hänen veljensä seurasi häntä valtaistuimella Oskar II:na.
Kuningasparille syntyi kaksi lasta. Ensin syntyi prinsessa Lovisa (1851–1926), josta myöhemmin tuli Tanskan kuningatar Louise avioiduttuaan Tanskan tulevan kuninkaan Fredrik VIII:n kanssa. Toinen lapsi, prinssi Carl Oscar (1852–1854) kuoli lapsena.
Antoine Vermette

Ura

Vermette pelasi QMJHL-junioriliigassa vuodet 1998–2002. Ensimmäisen kautensa hän edusti Québec Rempartsia ja seuraavat kolme kautta Victoriaville Tigresia. Ottawa Senators valitsi Vermetten numerolla 55 NHL:n varaustilaisuudessa 2000. Keväällä 2002 Victoriaville voitti QMJHL:n mestaruuden, mutta hävisi koko Kanadan juniorimestaruuden, Memorial Cupin Kootenay Icelle. Vermette oli kuitenkin lähes koko kauden sivussa ja palasi vasta aivan loppukaudesta niskavamman takia.
Ensimmäisen ammattilaiskautensa Vermette pelasi Ottawa Senatorsin farmijoukkueessa AHL:n Binghamton Senatorsissa. Hän teki eniten pisteitä joukkueestaan, 34+28, ja valittiin AHL:n tulokaskentälliseen. Seuraavalla kaudella Vermette nousi Ottawan vakiokokoonpanoon, mutta pelasi jälleen työsulun takia kaudella 2004–2005 AHL-liigassa.
Seuraavien kolmen kauden ajan Vermette kehittyi Ottawassa ja teki joka kausi enemmän pisteitä. Kaudella 2006–2007 Ottawa voitti Itäisen konferenssin mestarina Prince of Wales Trophyn, mutta hävisi Stanley Cup -finaaleissa Anaheim Ducksille. Seuraavalla kaudella Vermette teki 53 pistettä ja myös uransa ensimmäisen hattutempun. Kauden jälkeen Ottawa teki kahden vuoden jatkosopimuksen Vermetten kanssa.
Kaudella 2008–2009 Vermette teki Ottawassa vain yhdeksän maalia 62 ottelussa. Loppukaudesta hänet myytiin Columbus Blue Jacketsiin vaihdossa maalivahti Pascal Leclaireen ja toisen kierroksen varausoikeuteen. Syyskuussa 2009 Vermette solmi Columbuksen kanssa viiden vuoden sopimuksen.
Vermette siirtyi helmikuussa 2012, kesken kauden 2011–2012, pelaajakaupassa Phoenix Coyotesiin (vuodesta 2014 nimeltään Arizona Coyotes). Columbus sai vaihdossa maalivahti Curtis McElhinneyn, toisen kierroksen varausvuoron NHL:n varaustilaisuudessa 2012 ja ehdollisen viidennen kierroksen varausvuoron NHL:n varaustilaisuudessa 2013. Maaliskuussa 2015 Vermette siirtyi loppukaudeksi 2014–2015 Chicago Blackhawksiin, joka antoi Arizonalle vaihdossa ensimmäisen kierroksen varausvuoron NHL:n varaustilaisuudessa 2015 ja puolustaja Klas Dahlbeckin. Vermette oli voittamassa Chicagossa Stanley Cupia. Heinäkuussa 2015 hän siirtyi vapaana pelaajana takaisin Arizona Coyotesiin kaksivuotisella sopimuksella.