google/wiki40b huggingface dataset:
Haldenwanger Eck

Haldenwanger Eck on sola Allgäun Alppien selänteellä Etelä-Saksassa Itävallan rajan tuntumassa. Se sijaitsee 1 931 metrin korkeudessa noin 17 kilometriä lounaaseen Oberstdorfin keskustasta. Solan läheisyydessä sijaitsee Saksan eteläisin kohta, rajakivi 147 (Landesgrenzpunkt 147). Haldenwanger Eckin alueella sijaitsee myös kolmen osavaltion – Baijerin, Tirolin ja Vorarlbergin – rajapyykki. Kuntatasolla Haldenwanger Eck kuuluu Oberstdofiin (Baijeri), Warthiin (Vorarlberg) ja Steegiin (Tiroli).
Haldenwanger Eck sijaitsee parisen kilometriä etelään Geißhorn-vuorelta (2 366 mpy) ja nelisen kilometriä länteen Biberkopf-vuorelta (2 599 mpy), joka toisinaan mainitaan Saksan eteläisimmäksi pisteeksi. Biberkopf sijaitsee kuitenkin 110 metriä Haldenwanger Eckiä pohjoisempana. Saksan eteläisin rakennus, Trift-Hütte (1 742 mpy), sijaitsee 400 metriä Haldenwanger Eckistä pohjoiseen. Saksan eteläisimpänä pikkukylänä pidetty Einödsbach sijaitsee 8,3 kilometriä Haldenwanger Eckistä koilliseen ja Birgsaun kylä puolestaan kaksi kilometriä tästä pohjoiseen.
Paikan nimi johtuu muinaisyläsaksan sanoista halda ja wang. Allgäun piirikunnan pohjoisosassa sijaitsee kunta nimeltään Haldenwang, jota ei pidä sekoittaa Haldenwangenin solaan.
Omelia

Omelia (ven. Емельяновка, Jemeljanovka) on nykyään asumaton kylä Venäjällä Karjalan tasavallassa Mujejärven piirissä Torosjärven rannalla rajavyöhykkeellä. Se sijaitsee harvan asutulla alueella tien A134 varressa lähellä Repolaa, johon tie päättyy. 
Niin sanottu Omelian motti liittyy jatkosotaan, kun heinäkuussa 1941 suomalaiset joukot valtasivat ensin Repolan ja saartoivat Neuvostoliiton joukot Lieksajärven ja Roukkulanjärven väliselle Läpivirtauksen kapeikolle. Sieltä hyökkäys jatkui itään Rukajärvelle. Puna-armeijan miestappioiksi on aveltu jopa yli tuhat sotilasta. Suomalaisa kaatui 85 ja haavoittui 210. Olli Saarelan elokuva Rukajärven tie perustuu löyhästi näihin tapahtumiin.
École spéciale militaire de Saint-Cyr

École spéciale militaire de Saint-Cyr eli École Supérieure de Guerre, usein vain Saint-Cyr, on sotilaskoulutusta antava maineikas ranskalainen oppilaitos. Se sijaitsee Bretagnessa Morbihanin departmentin Guerin kunnassa Coëtquidanin sotilaskoulutusalueella. 
Koulun perusti Napoleon I vuonna 1802.
Juho Mäki

Juho Einari Mäki (12. tammikuuta 1898 Kortesjärvi – 25. kesäkuuta 1930) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana.

Perhe ja koulutus

Mäen vanhemmat olivat kelloseppä Vilho Mäki ja Anna Adolfina Korpi. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Meeri Sofia Katilan kanssa. Hän kävi kansakoulun ja Suoritti yksityisesti keskikoulukurssin Iin yhteiskoulussa vuonna 1930 sekä suoritti useista eri kursseja Suojeluskuntain päällystökoulussa.

Jääkärikausi

Mäki työskenteli kelloseppänä isänsä omistamassa liikkeessä Alahärmässä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 15. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota

Mäki astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Kämärällä sekä Viipurissa.
Talo Dublinissa

Juoni

Kirja kertoo tarinan kahdesta naisesta, joista toinen on Irlannista ja toinen Yhdysvalloista. Naiset vaihtavat koteja vaikka eivät ole koskaan tavanneet. He molemmat yrittävät paeta ongelmiaan, mutta oppivat paetessaan paljon itsestään.
Kirja keskittyy pääasiassa Ria Lynchin elämään. Lynch on irlantilainen nainen, joka on tavannut tulevan aviomiehensä Danny Lynchin. He päätyvät naimisiin ja perustavat perheen kun Dannyn ura lähtee nousuun. Monen aviovuoden jälkeen Danny alkaa viettää vähemmän ja vähemmän aikaa kotonaan vaimonsa ja lapsiensa kanssa. Ria uskoo uuden lapsen olevan ratkaisu, ja tyrmistyy huomatessaan että hänen miehensä tulee tosiaan olemaan isä – mutta lapsi on hänen suhteestaan. Miehen uskottomuus on syy siihen, että Ria päättää vaihtaa koteja amerikkalaisen naisen kanssa.

Elokuva

Romaanista tehtiin Andie MacDowellin ja Olivia Williamsin tähdittämä elokuva vuonna 2005. Elokuvan käsikirjoittivat Cynthia Cidre ja Shange Connaughton, ja sen ohjasi Gillies MacKinnon.
Mikko Matilainen

Mikko Olavi Matilainen (19. lokakuuta 1920 Liperi - 12. heinäkuuta 1996 Tikkakoski) oli Mannerheim-ristillä n:o 58 palkittu suomalainen sotilas, sotilasarvoltaan korpraali. 
Mikko Matilainen meni suorittamaan asepalvelustaan jo ennen talvisotaa, jolta hän kuitenkin välttyi. 18 kuukauden pituinen asepalvelus sai jatkoa toukokuussa 1941, kun asevelvollisia ei kotiutettu Suomen valmistautuessa jatkosotaan.
Jatkosodassa Matilainen kuului ns. tuntemattoman sotilaan rykmenttiin JR 8:aan, joka oli varusmiehistä koottu rykmentti. Sitä käytettiin panssarivaunujen puuttuessa jopa hyökkäyksen keihäänkärkenä. Pätevä johto eli rykmentin komentaja Pietari Autti ammattiupseereineen teki rykmentistä erään Suomen parhaista, ja Matilainen oli rykmentin parhaita taistelijoita.
Matilainen oli konekiväärikomppanian konekivääriryhmän jäsen, sittemmin ryhmänjohtaja ja lopulta vajaan joukkueen johtaja.
Matilainen kertoo, että ensimmäisissä taisteluissa hän tunsi suunnatonta pelkoa, joka kuitenkin muuttui nopeasti eräänlaiseksi huumaksi. Erinomaisena ampujana sekä pelkäämättömänä ja nopeaälyisenä miehenä hän saavutti koko esimiehistönsä vankkumattoman luottamuksen. Matilaisen sankaritekojen esimerkkinä kerrotaan, että kun pataljoonan piti hyökätä yöllä yllätyshyökkäyksellä, lähetettiin sotamies Matilainen yksin vaientamaan vihollisen etuvartiomiehet. Kun tulta ei saanut avata, tappoi Matilainen vastustajan lyömällä häntä käsikranaatilla päähän. Erään kerran kun hyökkäys oli jumissa eikä panssarintorjuntaryhmä uskaltanut toimia, tempaisi sotamies Matilainen panssarintorjuntakiväärin eli Norsupyssyn itselleen ja ampui avoimelta kalliolta vihollisen panssarivaunun tuleen. Matilainen jatkoi ampumista huolimatta siitä, että mainittu tankki ehti ampua neljä kertaa Matilaista kohti.
Rohkeus, ampumataito, kunto, toveripiirin ihailu sekä aloitekyky olivat Matilaisen parhaita ominaisuuksia. Hän oli myös aina ritarillinen vastustajia kohtaan. Kunnostauduttuaan 1944 mm. Loimolan taistelussa joukkueen johtajana, joutui alikersantti Matilainen vielä Lapin sotaan. Siellä hän toimi pataljoonansa luottomiehenä tehden partioita myös yksinään. Jotain kertoo Matilaisesta se, että ennen lähtöään sodasta hän oli riitaantunut nuoren luutnantin kanssa lähinnä ylimääräisestä kp-tarkastuksesta, ja hänestä oli tehty käytöstä koskevat kantelut oikeuteen. Alaistensa ihailemaa Matilaista ei kyvykkyydestään huolimatta siksi ylennetty korpraalia korkeampaan sotilasarvoon, joka hänen ansioidensa perusteella olisi todennäköisesti hänelle kuulunut. Mikon perheeseen kuuluu myös Eino Armas Matilainen (1923, 94v) ,joka oli myös sotimassa. Mikon syntymäkodin seinässä on laatta, jossa kerrotaan: "Tässä sijaitsee Ristinritari Mikko Matilaisen synnyinkoti."
Matilainen kirjoitti JR 8:n sotilaiden vaiheita jatkosodan aikana kuvailleen muistelmateoksen Korpisoturit : muistelmia JR 8:n sotilaitten vaiheista sodassa 1941-44 (WSOY 1960).
Saint Helenan lippu

Saint Helenan lippu on Saint Helenan tunnus. Lipun mittasuhteet ovat 1:2. Lipussa on Britannian lippu ja Saint Helenan vaakuna. Vaakunassa on brittiläinen sotalaiva ja Saint Helena saaren kotoperäinen lintulaji sainthelenantylli.
INCL-tauti

INCL-tauti (infantiili neuronaali seroidilipofuskinoosi) on neuronaalisiin seroidilipofuskinooseihin kuuluva sairaus, joka vaurioittaa etenevästi keskushermostoa ja aiheuttaa ennenaikaisen kuoleman. INCL-tauti periytyy resessiivisesti ja kuuluu suomalaiseen tautiperintöön.
Suomessa INCL-taudista kärsii yksi ihminen 18 000:sta, ja uusia diagnooseja annetaan vuosittain noin 3–4. INCL-tautia tavataan myös muualla, joskin huomattavasti harvinaisempana. 
INCL-tauti ei ole havaittavissa välittömästi lapsen synnyttyä. Lapsi saattaa kehittyä täysin tavanomaisesti ensimmäisen puolen vuoden ajan, toisinaan pitempäänkin. Yleensä oireet ovat selkeitä 12–18 kuukauden iässä. Oireiston aiheuttava geenivirhe sijaitsee kromosomissa 1.
INCL-tauti aiheuttaa syvään kehitysvammaisuuteen johtavaa kehityksen taantumista, epilepsiaa, lihasvelttoutta ja -nykäyksiä, pakkoliikkeisyyttä, näkövammaisuutta, ongelmia syömisen ja nukkumisen suhteen sekä muita oireita. Yleensä kuolema tapahtuu lapsuudessa, keskimäärin noin 10,5 vuoden iässä. 
INCL-lapsia saatetaan kuntouttaa esimerkiksi fysioterapialla. Sairauteen ei kuitenkaan ole olemassa parantavaa hoitoa. Tila kuvattiin itsenäisenä sairautena vuonna 1973.
Pekka Sihvola

Seurajoukkueura

Sihvola on espoolaisen FC Hongan kasvatti. Hän debytoi Suomen korkeimmalla sarjatasolla Veikkausliigassa kaudella 2003 FC Jokereissa. Liigassa pelipaikan vakiinnuttaminen ei tällöin onnistunut, mutta alemmilla sarjatasoilla Sihvola oli ahnas maalintekijä. Hän voitti kaudella 2009 Ykkösen maalitilaston 20 maalillaan, minkä lisäksi hänet valittiin sarjan parhaaksi pelaajaksi. Hänen seuransa tuolloin oli FC Hämeenlinna, jota hän on edustanut Ykkösessä viiden kauden ajan.
Talven 2004–2005 Sihvola ja Panu Autio viettivät Chilessä tavoitteenaan olla ensimmäisiä suomalaisia eteläamerikkalaisessa pääsarjassa. He harjoittelivat toiseksi korkeimman sarjatason Magallanesissa sekä korkeimman sarjatason La Serenassa, johon eivät saaneet sopimusta.
Veikkausliigaa Sihvola on pelannut myös Hongassa kaudella 2006, FC Lahdessa kaudella 2010, Hakassa kaudella 2011 ja Myllykosken Pallossa kaudesta 2012 alkaen. Hakassa hän pelasi 33 ottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia, joukkueensa eniten. Sihvola on ollut joukkueensa paras maalintekijä myös MYPAssa. Kaudella 2012 hän teki 28 ottelussa 14 maalia ja kaudella 2013 32 ottelussa 12 maalia. Hän voitti molemmilla kausilla Iltalehden Leijonapörssin.
Tammikuussa 2015 Sihvola solmi yksivuotisen sopimuksen Veikkausliigaan nousseen HIFK:n kanssa. Hän solmi seuran kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen joulukuussa 2015 ja yksivuotisen jatkosopimuksen maaliskuussa 2018.
Maaliskuussa 2019 Sihvola siirtyi yksivuotisella sopimuksella Kakkosessa pelaavan Gnistanin riveihin.

Maajoukkueura

Sihvola pelasi Suomen alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa seitsemän ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Suomen A-maajoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä 24. tammikuuta 2014 harjoitusottelussa Omania vastaan.

Futsal

Sihvola on pelannut myös futsalia espoolaisessa Golden Futsal Teamissa, jonka kanssa hän voitti lajin Suomen-mestaruuden kausilla 2007–2008 ja 2008–2009. Suomen futsalmaajoukkueessa Sihvola on pelannut neljä ottelua.

Yksityiselämä

Sihvola valmistui vuonna 2014 Aalto-yliopistosta kauppatieteiden maisteriksi ja diplomi-insinööriksi. KTM-tutkintonsa hän suoritti International Design Business Management -koulutusohjelmassa, jossa hänen pro gradu -työnsä nimi oli Multidisciplinary Education – Impact on Working Careers, Case IDBM.
Maaliskuussa 2014 Sihvola valittiin Suomen Jalkapallon Pelaajayhdistys ry:n puheenjohtajaksi. Hän oli jo ennen puheenjohtajuuttaan toiminut yhdistyksen hallituksessa useita vuosia.
Lana Turner

Ura

Lana Turner syntyi Julia Jean Turnerina Wallacessa, Idahossa. Hänen isänsä surmattiin ryöstön yhteydessä vuonna 1930 ja seuraavana vuonna Turner muutti äitinsä kanssa Los Angelesiin. 
Lana Turner esiintyi ensimmäisen kerran elokuvissa 16-vuotiaana 1937 ja hänestä tuli nopeasti suosittu Hollywood-näyttelijätär. Hän oli yksi 1940- ja 50-lukujen suurimmista naistähdistä ja seksisymboleista. Tuolloin hän näytteli lukuisissa jo klassikoksi nousseissa elokuvissa kuten Andy Hardy, tyttöjen sankari (1938), Tri Jekyll ja Mr Hyde (1941), Kohtalon tuomio (1946), Särkyneitten haaveitten kaupunki (1952) ja Peyton Place – vihan tyyssija (1957). Elokuvassa Tri Jekyll ja Mr Hyde (1941) Turnerin olisi alun perin pitänyt näytellä elokuvan "ilkeän naisen" Ivyn roolin ja viehättävän neidon rooli oli varattu Ingrid Bergmanille. Bergman, joka oli väsynyt kilttien naisten rooleihin, onnistui kuitenkin muuttamaan elokuvan tekijöiden mielen ja niin Turner näytteli viehättävän neidon osan ja Bergman taas loisti Ivyn roolissa.
Turner on sanonut rooliaan menestyselokuvassa Kohtalon tuomio (1946) suosikikseen, sillä se oli hänelle ensimmäinen todellinen rooli. Myöhemmällä urallaan hän näytteli mm. tv-sarjassa Viinitila Falcon Crest kaudella 1982–1983. Hänen ensiesiintymisensä sai suurimmat katsojaluvut koko sarjan historiassa.

Yksityiselämä

Turnerin sukujuuret olivat Iso-Britanniasta, Irlannista ja Hollannista. Yksityiselämässään Turner oli naimisissa kahdeksan kertaa seitsemän eri miehen kanssa. Sen lisäksi hänellä oli lukuisia rakastajia, kuten näyttelijät Tyrone Power ja Howard Hughes sekä gangsteri nimeltä Johnny Stompanato. Turnerin väitetään sanoneen “I liked the boys, and the boys liked me” (pidän pojista ja pojat pitävät minusta). Hänen toinen kuuluisa lauseensa on: “Tavoitteeni oli saada yksi aviomies ja seitsemän lasta, mutta se kääntyikin toisin päin”.
Kun Turner oli kuvaamassa elokuvaa Sotakirjeenvaihtajan rakkaus (1958) tuolloin vielä tuntemattoman Sean Conneryn kanssa, mustasukkainen Stompanato väitti Turnerilla olevan suhde Sean Conneryn kanssa ja osoitti tätä aseella, mutta Connery otti häneltä aseen pois ja tyrmäsi hänet. Myöhemmin Stompanaton tappoi Lana Turnerin tytär Cheryl Crane. Tytär sanoi tappaneensa hänet suojellakseen äitiään. Murhasta nousi valtava mediasirkus ja Turner antoi dramaattisen todistuksen, jota monet ovat pitäneet hänen elämänsä parhaana roolisuorituksena. Tapauksen jälkeen on huhuttu Turnerin itse ampuneen miehen, mutta todisteita tästä ei ole.
Turner kuoli kurkkusyöpään 74-vuotiaana Los Angelesissa vuonna 1995. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella 6241 Hollywood Blvd.
Forrest Griffin

Vapaaottelu

Griffin nousi laajempaan tietoisuuteen voittamalla The Ultimate Fighter -sarjan ensimmäisen tuotantokauden kevyen raskassarjan Ultimate Fighter -tittelin voittamalla finaalissa Stephan Bonnarin yksimielisellä tuomaripäätöksellä. Täydet kolme erää kestänyttä Griffin-Bonnar -ottelua on kutsuttu yhdeksi parhaimmista koko UFC-historiassa.
Griffin on myös Ultimate Fighting Championshipin kevyen raskassarjan (84–93 kg) entinen mestari, sillä hän kukisti hallitsevan mestarin Quinton "Rampage" Jacksonin yksimielisellä tuomaripäätöksellä 5. heinäkuuta 2008 UFC 86 -tapahtumassa. Griffin puolusti mestaruuttaan UFC 92 -tapahtumassa 28. joulukuuta 2008, jossa vastustaja Rashad Evans voitti hänet kolmannessa erässä teknisellä tyrmäyksellä, ja näin Griffin menetti mestaruutensa heti ensimmäisessä ottelussaan mestaruuden voittamisen jälkeen.
8. elokuuta 2009 Forrest Griffin kohtasi Anderson Silvan UFC 101 -tapahtumassa. Ottelun ensimmäisessä erässä Silva tyrmäsi Griffinin mattoon kolmesti. Kolmannen tyrmäyksen jälkeen Griffin yritti kovasti saada osumia Silvaan, joka kuitenkin onnistui pudottamaan Griffinin helpon näköisellä oikealla suoralla kanveesiin. Tämän jälkeen tuomari keskeytti ottelun ja Griffin pian virottuaan poistui nopeasti kehästä suuren pettymyksen takia.
Ennen MMA-uraansa Griffin toimi poliisina Augustassa. Griffinillä on musta vyö BJJ:ssä.
Soinniton palataalinen frikatiivi

Ääntäminen

Soinniton palataalinen frikatiivi äännetään suun keskiosassa. Kieli nostetaan kohti kovaa suulakea siten, että syntyy kapeikko, jonka kautta kulkeva ilmavirta aiheuttaa hankaushälyä. Kieli on suunnilleen samassa asennossa kuin äännettäessä suomen kielen j-kirjainta, mutta ilmavirta kulkee pakotetummin, eivätkä äänihuulet värähtele äänteen tuottamisen aikana.

Esiintyminen

Äänne [ç] esiintyy useissa kielissä. Norjan kielessä äänne kirjoitetaan <kj> tai toisinaan etuvokaalin edellä <k>. Saksan kielessä se kirjoitetaan <ch> ja esiintyy vain etuvokaalin jäljessä (niin sanottu ich-äänne, saks. Ich-laut). Takavokaalin edellä saksan <ch> ääntyy velaarisena (niin sanottu ach-äänne, saks. Ach-laut).
Jean-Baptiste Moheau

Jean-Baptiste Moheau (6. lokakuuta 1745 – 1794) oli ranskalainen sihteeri, joka kirjoitti väestötieteellisen tutkielman Recherches et considérations sur la population de la France (1778). Hän oli väestötieteen pioneereja Ranskassa.

Elämäkerta

Moheau’stä on lähteissä vain vähän mainintoja, mutta hänen elämäkertansa pääpiirteet on saatu selvitettyä. Hänen koko nimensä oli Jean-Baptiste Moheau ja hän syntyi Pariisissa 6. lokakuuta 1745. Hän oli vapaamuurariloosin jäsen 1785–1787. Moheau oli La Rochellen généralité’ten intendentin Jean-Baptiste de Montyon henkilökohtainen sihteeri. Herra de Fourqueux suositti Moheau’ta tämän teoksen perusteella sotaministeriölle, jonne Moheau nimitettiin vuoden 1779 alussa. Hän kuoli vuonna 1794.
Recherches et considérations on Moheau’n ainoa tieteellinen julkaisu. Se kirjoitettiin mahdollisesti jo 1774 ja julkaistiin Pariisissa vuonna 1778. Tutkielma saksannettiin vuonna 1780. Kääntäjä pyysi Moheau’tä tekemään kirjoitukseen joitakin pieniä korjauksia, mutta tämä ei suostunut.

Henkilöllisyys

Moheau esittelee itsensä Recherches et considérationsin lukijoille julkishallinnon edustajana. Teoksen ilmestymisestä lähtien on spekuloitu, oliko Moheau olemassa ollut henkilö vai oliko kyseessä vain Montyonin salanimi. Tutkielma ilmestyi uutena laitoksena teoksessa Collection des économistes et des réformateurs sociaux (Pariisi, 1912) ja sen esipuheessa R. Gonnard kirjoitti, että Moheau ilmeisesti oli olemassa, joskin on mahdollista, että Montyon olisi avustanut häntä. Ed. Esmoninin vuonna 1958 julkaiseman artikkelin myötä vallitsevaksi käsitykseksi vakiintui, että Montyon oli Recherches et considérationsin todellinen kirjoittaja. Esmonin perusteli teoriaansa muun muassa sillä, että Montyon itse mainitsi 1802 kirjoittaneensa teoksen. Esmonin kiinnitti huomiota myös siihen, että Moheau esittäytyi epätavallisesti vain sukunimellä, nimi ilmoitettiin muodossa ”M. Moheau”. Esmonin päätyi siihen, että nimi oli keksitty: kenelläkään Esmoninin aikaisessa Parisin puhelinluettelossa ei ollut moista nimeä. Esmonin piti myös hyvin epätodennäköisenä, että olisi pelkkä sattuma, että nimet Moheau ja Montyon olivat niin samankaltaisia. Myös M. G. Mesnard piti Moheaun nimeä muodostettuna salanimenä. Marcel Reinhard kuitenkin selvitti Moheau’n koko nimen, syntymäajan ja paikan, jäsenyyden vapaamuurariloosissa ja palkkaamisen sotaministeriöön. Moheau oli siis todella elänyt henkilö. Montyonin osuudesta Moheau’n tutkielman kirjoittamiseen on yhä arveluja. Montyonia ei kuitenkaan ilmeisesti kiinnostanut väestötiede. Hän ei myöskään asunut La Rochellessa, jossa Moheau sijaisti häntä ja oli erityisen kiinnostunut väestötilastoista. Moheau oli poikkeus väestötieteen perustajien joukossa, sillä hän ei ollut tähtitieteilijä eikä pappi.
Humalanvieras

Ulkonäkö ja koko

Yksivuotisen humalanvieraan varsi on paksuhko, haarova ja sen väri vaihtelee punaisesta lähes valkoiseen. Saavutettuaan sopivan isäntäkasvin humalanvieras kasvattaa laajoja, jopa 150 cm pitkiä ja takkuisen sotkuisia kasvustoja. Kasvin lehdet ovat hyvin pieniä ja suomumaisia. Kukinto on tiheä, 1–1,5 cm leveä sykerö. Vaatimattomien kukkien väri vaihtelee vaaleanpunaisesta valkoiseen. Humalanvieras kukkii heinä-elokuussa. Kukkien runsaus riippuu isäntäkasvin kunnosta.
Humalanvieras on täysloinen, eli se ottaa kaiken ravintonsa isäntäkasvista. Humalanvieraan siemenen idettyä se kasvattaa sirkkavarren, joka alkaa kasvaessaan. Kasvin turvattua ravinnonsaannin isäntäkasvistaan, sen tyviosa ja sirkkajuuret kuihtuvat pois.

Levinneisyys

Humalanvieras kasvaa lähes koko Euroopassa pohjoisimpia ja läntisimpiä osia lukuun ottamatta. Levinneisyysalue jatkuu yhtenäisenä Venäjän kautta Kaukasukselle ja Keski-Aasiaan. Lajia on tavattu laajalta alueelta Aasiaa sekä Afrikasta, Australiasta ja Pohjois-Amerikasta. Suomessa humalanvieras on muinaistulokas. Levinneisyysalue keskittyy seuduille, jotka olivat pysyvästi asuttuina jo keskiajalla. Lajia tavataan Etelä-Suomessa noin Pori-Tampere-Lappeenranta -linjan eteläpuolella sekä Vaasan seudulla.
Suomen etelärannikolla kasvaa humalanvierasta hennompi ja pienikukkaisempi alalaji merenrantavieras (Cuscuta europaea ssp. halophyta).

Elinympäristö

Humalanvierasta tavataan kulttuuriympäristöissä pihoilla ja pihapiireissä, kyläpientareilla, puronvarsipensaikoissa ja joenvarsiruohostoissa. Humalan (Humulus lupulus) ollessa tärkeä viljelykasvi humalanvieras oli harmillinen rikka. Nykyään humalanvieras loisii tavallisesti nokkosella (Urtica dioica), mutta myös monilla muilla, enimmäkseen monivuotisilla ruohoilla kuten sinimailasella (Medicago sativa). Nokkosen yleisyydestä huolimatta humalanvieras on Suomessa harvinaistunut.
Khrysaor

Khrysaor (m.kreik. Χρυσάωρ, Khrysaôr, "kultainen miekka") oli kreikkalaisessa mytologiassa usein jättiläiseksi kuvattu Poseidonin ja Medusan poika, joka ponnahti esiin yhdessä Pegasoksen kanssa syntyneestä haavasta, kun Perseus katkaisi Medusan kaulan. Hän saanut alkunsa Poseidonin raiskattua Medusan, joka tällöin oli vielä kaunis neito, kanssa Pallas Athenen temppelissä, jonka seurauksena temppelinsä häpäisemisestä raivostunut Pallas Athene muutti Medusan käärmehiuksiseksi hirviöksi.
Kallirhoen, okeanidin, kanssa Khrysaor sai yhden lapsen, Geryonin, kolmipäisen jättiläisen. Diodoros Sisilialainen lisäksi mainitsee, että Khrysaorin on mainittu olleen myös Iberian kuningas, ja että Geryon laidunsi karjaansa Iberian niemimaan kärjessä.
Kamia Yousufi

Kamia Yousufi (s. 20. toukokuuta 1996) on afganistanilainen pikajuoksija.
Yousufi edusti Afganistania vuoden 2016 Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 100 metrin matkalla. Hän juoksi ajaksi Afganistanin ennätyksen, 14.02. Hän jäi kilpailussa kuitenkin jo alkueriin.
Matias (keisari)

Matias (saks. Matthias, 24. helmikuuta 1557 Wien – 20. maaliskuuta 1619 Wien) oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari vuosina 1612–1619,  Unkarin kuningas vuosina 1608–1619  ja Böömin kuningas 1611–1617. Hän oli keisari Maksimilian II:n poika ja keisari Rudolf II:n veli.
Matias haki sopua ja kompromisseja protestanttien ja katolisten välille, ja solmi protestanttien kanssa Wienin rauhansopimuksen 1606, mikä takasi unkarilaisille uskonnonvapauden.
Matias nai serkkunsa Itävallan arkkiherttuattaren Annan. Liitosta ei jäänyt eloon lapsia, joten Ferdinand II seurasi serkkuaan Matiasta keisariksi tämän kuoltua vuonna 1619.
Pekka Harjula

Pekka Harjula (s. 16. tammikuuta 1954) on entinen suomalainen pesäpalloilija.
Harjula pelasi Pesäpallon mestaruussarjassa ensimmäiset ottelut kaudella 1971, mutta vakituisesti 1974-1982 Kouvolan Pallonlyöjien joukkueessa saavuttaen Suomen mestaruuden kaudella 1976 ja Cup-mestaruuden ja SM-pronssia kaudella 1977. 1978 Harjula pelasi Helsinki-Pesiksessä ja 1979 Kauhajoen Karhussa ollen mukana pudottamassa molempia mestaruussarjasta, jonka jälkeen hän palasi KPL:iin. 
Itä-Länsi-ottelussa Vitikainen pelasi 1977 ja Liitto-Lehdistö -ottelussa 1980. SM-sarjan lyöjäkuninkuuden Harjula voitti kaudella 1977 ollen samalla tehotilaston (lyödyt + tuodut) kakkonen.
Björn Hlynur Haraldsson

Ura

Björn valmistui näyttelijäksi islantilaisesta teatterialan oppilaitoksesta vuonna 2001. Samana vuonna hän oli mukana perustamassa Vesturport-nimistä ryhmäteatteria. Sen puitteissa hän näytteli muun muassa klassikkodraamassa Romeo ja Julia, joka voitti kaksi islantilaista teatteripalkintoa. Näytelmää esitettiin Reykjavikissa ja Lontoossa.
Björnin ohjaustöihin kuuluu muun muassa Jesus Christ Superstar.
Ensimmäisen elokuvaroolinsa Björn teki vuonna 2002 draamassa Reykjavik Guesthouse: Rent a Bike. Vuonna 2005 hänellä oli päärooli komediaelokuvassa Eleven Men Out. Vuonna 2015 Björnillä oli keskeinen rooli psykologisessa jännityssarjassa Fortitude – ikiroudan kirous. Seuraavana vuonna hän näytteli sivuroolin rikossarjassa Loukussa.
Leo J. Manner

Leo J. Manner oli suomalainen kirjailija ja kääntäjä. Hän käytti nimimerkkejä Aarne Hyyppärä, Niilo Lehto, J. (Jorma) Maanpää, Jussi Mantero, Memento ja Yrjö Tirmu.