Kristittyjen vainot

Kristittyjen vainot Uudessa testamentissa

Kristinusko sai alkunsa juutalaisuuden parista, ja Raamatun Uuden testamentin mukaan fariseukset, mukaan lukien Paavali Tarsoslainen ennen kristityksi kääntymistään, vainosivat varhaisia kristittyjä. Varhaiset kristityt julistivat Messiasta joka ei sopinut aikakauden odotuksiin. Kristityt uskoivat että Jeesus oli Jesajan kirjassa ja muissakin juutalaisten kirjoituksissa ennustettu Herran kärsivä palvelija, ja olivat toiveikkaita että heidän maanmiehensä hyväksyisivät uuden uskon ja näkemyksen uudesta Israelista. Huolimatta monista yksittäisistä kääntymyksistä kristinuskoon, voimakas vastustus oli havaittavissa heidän maanmiestensä keskuudessa.
Erimielisyydet alkoivat suhteellisen pian Stefanuksen opetuksista Jerusalemissa (opetukset olivat epäortodoksisia tuon ajan juutalaisten oppien näkökulmasta) ja eivät koskaan lakanneet kaupungin olemassaolon aikana. Apostolien tekojen mukaan vuosi Jeesuksen ristiinnaulitsemisen jälkeen Stefanus kivitettiin syytettynä harhaoppisuudesta. Saul (joka myöhemmin kääntyi kristityksi ja muutti nimensä Paavaliksi) katseli kivitystä.
Vuonna 41 Agrippa I joka jo piti hallussaan Antipaksen ja Filipin alueita, sai arvonimen Juutalaisten kuningas, ja tavallaan muodosti uudelleen Herodeksen kuningaskunnan. Hän tavoitteli juutalaisten alamaistensa suosiota ja jatkoi kristittyjen vainoja, joissa Jaakob vanhempi menetti henkensä, Pietari pääsi pakoon täpärästi ja muutkin apostolit pakenivat.

Kristittyjen vainot 1600-luvun Japanissa

Japanissa 1600-luvulla Tokugawojen valtakaudella niin sanottu ”kristitty ongelma” oli Kyūshūn kristittyjen daimioiden sekä heidän eurooppalaisten kanssa käymänsä kaupan kontrollointi. Vuoteen 1612 saavuttaessa shōgunin palkollisten ja Tokugawan mailla asuvien oli käsketty luopua kristinuskosta. Lisää rajoituksia tuli vuonna 1616 (ulkomaisen kaupankäynnin rajoittaminen Nagasakiin ja Hiradoon, joka on saari Kyūshūsta koilliseen), 1622 (120 lähetyssaarnaajan ja käännynnäisen teloitus), 1624 (espanjalaisten karkotus) ja 1629 (tuhansien kristittyjen teloitukset). Vuoden 1635 suljetun maan käsky kielsi ketään japanilaista lähtemästä Japanista ja lähteneitä koskaan palaamasta. Vuonna 1636 hollantilaiset rajoitettiin Dejimaan, pienelle keinotekoiselle saarelle, joka täten ei ollut todellista japanilaista maaperää, Nagasakin satamassa.
Shōgunaatti piti katolilaisia erittäin häiriötä aiheuttavina tekijöinä, mikä aiheutti katolilaisten vainon. Vuosina 1637–1638 käytiin Shimabaran kapina, missä tyytymättömät katolilaiset samurait ja talonpojat kapinoivat bakufua vastaan, ja Edo kutsui hollantilaiset alukset pommittamaan kapinallisten tukikohtaa. Tapahtuma merkitsi kristillisen liikehdinnän loppua, vaikkakin jotkut katoliset kristityt selviytyivät maan alla, niin kutsuttuina Kakure Kirishitanina.

Kristittyjen keskinäiset vainot

Kristityt ovat vainonneet runsaasti myös toisiaan historiansa aikana. Ristiretket innostivat hyökkäykseen myös kristittyä Konstantinopolia neljännen ristiretken aikana vastaan vuonna 1204.  Katolisen kirkon piirissä oli inkvisitio kerettiläisesti ajattelevia kohtaan. Ranskassa katolilaiset vainosivat 1500-luvulla hugenotteja, minkä johdosta suuri osa Ranskan protestanteista pakeni Saksaan, Englantiin ja Alankomaihin. Englannissa alettiin Uskonpuhdistuksen jälkeen puolestaan vainota katolilaisia. 1500–1600-luvut olivat Euroopassa katolisten ja protestanttien välisten uskonsotien aikaa. Suurimpana tämän kauden sotana oli kolmikymmenvuotinen sota 1600-luvun alkupuolella. Uskonnonvapautta ei ollut, vaan kunkin maan hallitsija määräsi uskonnon harjoittamisesta.

Kristittyjen vainot islamilaisessa maailmassa

Islamilaisen lain mukaan kristityt ja juutalaiset ovat dhimmejä eli suojeltuja. Heille suodaan oikeudet harjoittaa uskontoaan, mutta asema ei ole tasaveroinen muslimeihin verrattuna. Tämän takia valtaosassa islamilaista maailmaa kristityt joutuvat kokemaan syrjintää.
Vaikka historian aikana on kristittyjen asema ollut islamilaisissa maissa välillä hyväkin, on ajoittain ollut myös vainojen kausia. Turkissa murhattiin 1900-luvun alussa toista miljoonaa armenialaista, kreikkalaista ja assyrialaista kristittyä (Armenialaisten kansanmurha). Turkissa kristityn vähemmistön asema ei Euroopan unionin mukaan ole vieläkään tyydyttävä.
Irakissa esiintyi Saddamin syrjäyttämisen jälkeen kristittyjen vastaista toimintaa. Vaikka kristittyjä on arviolta vain viisi prosenttia väestöstä, vastaavat kristityt UNHCR:n mukaan 40 prosenttia Irakin pakolaisista. Arviolta yli puolet Irakin kristitystä väestöstä on paennut maasta sodan alkamisen jälkeen. Viime vuosina Isis-järjestö on vainonnut kristittyjä hallitsemillaan alueilla mm. Syyriassa, Irakissa ja Libyassa. Libanonin sisällissodan aikana niin kristityt kuin muslimitkin rikkoivat ihmisoikeuksia. Sudanissa Janjaweed on syyllistynyt kristittyjen murhiin. Kristittyjen kaltoin kohtelusta on syytetty myös Saudi-Arabiaa, Egyptiä  ja Irania. Indonesiassa ja Pakistanissa islamistimilitantit ovat tehneet kristittyjä vastaan terrori-iskuja. Sudanissa kristittyjä on myyty orjiksi.

Kristittyjen vainot kommunistisissa maissa

Kommunismi ideologiana suhtautuu uskontoon ja Jumalaan lähtökohtaisesti kielteisesti, mistä syystä monissa sosialistisissa maissa on esiintynyt uskontoihin kohdistuvaa vainoa. Neuvostoliitossa, Itä-Saksassa ja Albaniassa avoin uskonnon harjoittaminen tai levittäminen oli kiellettyä, mutta Puolassa ja Kuubassa kristinuskon perinteillä on ollut näkyvämpi asema. Puoluejohdon vaihdokset tai poliittinen tilanne saattoivat vaikuttaa uskonnon asemaan vaihtelevasti. Josif Stalin tarvitsi kirkon tukea sotaponnisteluihin, kun taas Nikita Hruštšovin aikaan uskontokielteisyys oli jälleen avoimempaa. Kiinassa kulttuurivallankumouksen aikana uskonnon harjoittajiin kohdistettiin suuriakin sortotoimenpiteitä, kun nuorisokaaderit Maon kehotuksesta pyrkivät kitkemään uskonnolliset ja porvarilliset perinteet kansankerroksista. Pohjois-Koreassa ateismi on edelleen virallinen dogmi. Jopa 300 000 pohjoiskorealaisen kristityn arvellaan menettäneen henkensä vuoden 1953 jälkeen.

Marttyyrikuolemien määrien arviot

Julkisuudessa on esiintynyt vaihtelevia arvioita nykyajan kristittyjen marttyyrien määristä. Usein esiintyviä lukuja ovat esimerkiksi 100 000 ja 250 000 uskonsa vuoksi tapettua vuosittain. BBC tutki laajemmin levinneen 100 000 marttyyrikuoleman lukumäärää tarkemmin. Luku perustuu Center for the Study of Global Christianityn tekemään tutkimukseen, jossa kymmenen vuoden ajalta oltiin löydetty miljoona marttyyrikuolemaksi laskettua kuolemaa. Näistä kuitenkin esimerkiksi 900 000 oli Kongon sisällissodan uhreja, jossa sodassa molemmat osapuolet olivat kristittyjä. Professori Thomas Schirrmacher International Society for Human Rights -järjestöstä arvioi määrän olevan 7 000–8 000 luokkaa vuosittain. Kristillinen Open Doors -järjestö esittää marttyyrikuolemille arvion 1 200 vuodessa.

Kristittyjen vainot Intian Orissassa

Marttyyrien Ääni -järjestön mukaan Intian Orissassa on vainottu kristittyjä joulukuusta 2007. Kristittyjä on pahoinpidelty ja karkotettu kodeistaan ja rakennuksia on poltettu. Hindut ovat pakottaneet eräässä kylässä lähes 40 kristityn perhettä kääntymään hinduismiin.