google/wiki40b huggingface dataset:
Ponnekaasu

Ponnekaasu on aerosolipulloissa käytettävä kaasu, jonka avulla sisältö saadaan ulos pullosta aerosolina tai kaasuna. Aerosoli on pullossa paineen alaisena. Ponnekaasun kiehumispiste normaali-ilmanpaineessa on yleensä hieman alempi kuin huoneenlämpötila, ja se on siksi pullossa kahtena faasina: osaksi kaasuna mutta pullossa vaikuttavan paineen vuoksi suurimmaksi osaksi nesteenä. Keveytensä vuoksi kaasu on pullon yläosassa ja neste pohjalla. Aine, jota halutaan sumuttaa, on yleensä liuenneena ponneaineeseen.
Ponnekaasu toimii siten, että aerosoliventtiilin avautuessa ylipaineessa oleva kaasu työntää aineen ulos pullosta. Kaasun paine pullon yläosassa pysyy koko ajan vakiona, koska poistunutta aerosolia vastaava määrä nestettä höyrystyy.
Kuumentuessaan nestemäinen ponneaine pyrkii kaasuuntumaan voimakkaasti. Koska lämpötilan noustessa tarvitaan yhä korkeampi paine aerosolin pitämiseksi nesteenä, kuumennetun ponneaineen kaasun paine voi ylittää säiliön kestävyyden. Siksi aerosolipullo voi räjähtää, jos sitä kuumennetaan.
Ennen aerosolipulloissa käytettiin ponnekaasuna CFC-yhdisteitä, joiden todettiin aiheuttavan otsonikatoa. Tämän takia CFC-yhdisteiden käyttö ponnekaasuna kiellettiin useimmissa maissa. Nykyisin yleinen ponnekaasu on propaanin ja butaanin seos, joka ei tuhoa ilmakehää. Propaani ja butaani ovat kumpikin helposti syttyviä aineita, minkä vuoksi esimerkiksi spraymaalit ovat erittäin tulenarkoja.
Meri-VHF-kanavien taajuudet ja käyttötarkoitukset

Meri-VHF on merenkulussa käytetty lyhyen kantaman radioyhteysjärjestelmä. Meri-VHF-laitteen avulla voi muodostaa suoran radioyhteyden toiseen alukseen (laiva tai vene) tai rannikkoradioasemaan, joissain tapauksissa myös ilma-alukseen. Meri-VHF-radiopuhelimia voidaan käyttää myös viranomaistoiminnassa, kuten meripelastuksen, satamien ja luotsien viestinnässä.
Meri-VHF:n on ollut osa kansainvälistä meriturvallisuuden viestijärjestelmää ja laitteen radiokanava 16 on perinteisesti ollut hätäkanava. Tämän hätäkanavan kuuntelua jatketaan Suomessa, vaikka kauppamerenkulussa on  siirrytty jo uuteen maailmanlaajuiseen merenkulun hätäviestijärjestelmään (GMDSS, Global Maritime Distress and Safety System). Huvialukset käyttävät hätäkutsuille ja -sanomille kanavaa 16, joten kanavan päivystäminen on perusteltua.
USAirin lento 1493

Lento

USAir 1493 lähti Columbukselta kello 13:17 ja oli määrä laskeutua kuuden aikaan LAX:iin. USAir 1493 saapui LAX:in ilmatilaan kello 17:57.
Lentokentällä oli neljä kiitotietä: 24R, 24L, 25R ja 25L. Kiitoteistä 24R ja 24L vastasi lennonjohtaja Robin Wascher. Kello 18.06 SkyWest 5569 tuli kiitotielle 24L odottamaan lentoonlähtölupaa 660 metrin päässä kiitotien alusta. Samaan aikaan Wings West 5006 oli ylittämässä kiitotietä. USAir odotti laskulupaa alle minuutin päässä kiitotiestä. Lopulta Wascher vastasi ja antoi luvan laskeutua kiitotielle 24L.

Törmäys

USAirin kapteeni Shaw ja ensimmäinen perämies Kelly olivat laskeutumassa kiitotielle.
Robin Wascher oli saanut tiedon nousuun lähtevästä Wings West 5072:sta, jolloin hän ei tiennyt koneen tietoja. Hänen keskittyessä siihen USAir 1493:n miehistö näki jotain valoisaa edessään. "What a hell?!" kuultiin kapteenin sanoneen. Perämies ja kapteeni alkoivat jarruttaa täysiä, mutta kone törmäsi kiitotiellä olleeseen koneeseen.
Koneet liukuivat palavana pois kiitotieltä vasemmalle puolelle, jossa ne törmäsivät tyhjänä olleeseen paloasemaan.

Pelastustyöt

Ensimmäiset palomiehet saapuivat paikalle. Heidän sammuttaessa tulipaloa he huomasivat potkurin USAirin koneen alta. Silloin he tiesivät ensimmäisen kerran toisen koneen jääneen alle. Useita matkustajia, yhteensä 22, oli kuollut myrkyllisiin savuihin USAirin koneessa. 31 päivän päästä 23. ihminen kuoli. SkyWest 5569:llä oli ollut 12 henkilöä, joista kaikki saivat surmansa törmäyksessä. Muita matkustajia USAirin koneessa pääsi pois hätäuloskäyntien kautta.

Tutkinta

Myöhemmin saatiin selville, että alle jäänyt kone oli SkyWestin lento 5569. Äänitallenteista saatiin selville, että Robin Wascher oli johtaessaan lentoa käsitellyt noin neljä konetta. Hän oli vahingossa antanut USAirin lennolle luvan laskeutua samalle kiitotielle SkyWestin koneen kanssa.
Kokeiden mukaan miehistön oli mahdoton havaita toista konetta valojen seassa. Myöskään Wascher ei nähnyt SkyWestiä valojen takia. Wascherin vieressä ollut tutka olisi estänyt onnettomuuden, mutta se ei toiminut onnettomuusiltana.
Arvi Kontu

Arvi Samuli Kontu (1. syyskuuta 1883 Uusikirkko Tl – 31. tammikuuta 1945 Turku) oli suomalainen agronomi, toimitusjohtaja, maanviljelysneuvos ja kansanedustaja.

Henkilöhistoria ja ammattiura

Konnun vanhemmat olivat talollinen Samuel Johan Kontu ja Fredrika Vilhelmina Puttaa ja puoliso vuodesta 1914 Signe Vilhelmina Granqvist, Vuonna 1908 agronomiksi valmistuneen Konnun koko työura sivusi maataloutta, erityisesti kotieläintaloutta. Hän oli ollut kuusi vuotta Lounais-Suomen maanviljelysseuran karjatalouskonsulenttina, kun Lounais-Suomen Osuusteurastamo palkkasi hänet vuonna 1916 osuuskuntaan ns. toiseksi johtajaksi. Vuonna 1918 Kontu nimitettiin Osuusteurastamon toimitusjohtajaksi, missä tehtävässä hän toimi kuolemaansa asti 1945. Konnulla oli runsaasti luottamustehtäviä kotimaakunnassaan Varsinais-Suomi Varsinais-Suomessa. Hän oli lähtöisin ympäristöstä, missä koulun kynnys oli vielä korkea, ja siksi hän suosi kouluttautumista. Hän oli muun muassa perustamassa ja ylläpitämässä Turun Suomalaista Yliopistoseuraa, jonka keräämin varoin perustettiin Turun Suomalainen Yliopisto vuonna 1920.

Toiminta poliitikkona

Kontu oli Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustajana vuosina 1919–1922, edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Tasavallan presidentin valitsijamiehenä hän oli viidesti, vuosina 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943. Turun kaupunginvaltuustoon Kontu kuului vuosina 1924–1930 ja 1934–1945, mistä ajasta hän oli valtuuston puheenjohtajana vuodet 1934–1945. Rahatoimikamarin (nyk. kaupunginhallitus) jäsen hän oli vuosina 1924–1929. Poliitikkona ja yritysjohtajana Arvi Konnulla oli selkeä käsitys tuolloin ajankohtaisiin kielikiistoihin Suomessa. Hän kannatti suomalaisuusaatetta ja edisti suomen kielen käyttöä.
Maria Wern

Maria Wern on kuvitteellinen hahmo Anna Janssonin kirjoittamassa etsiväsarjassa. Ensimmäinen kirja sarjassa, Stum sitter guden, julkaistiin vuonna 2000.
Wern on nuori poliisi, joka kirjoissa kamppailee saadakseen oman elämänsä kahden lapsen kanssa toimimaan yhdessä työelämän kanssa. Varhaisissa kirjoissa hän on toimessa kuvitteellisessa Kronvikenin kaupungissa, mutta myöhemmissä kirjoissa hän työskentelee lomalla Gotlannin saarella ja muuttaa myöhemmin sinne. TV-sarjassa ja elokuvissa Maria Werniä näyttelee  Eva Röse.
Elinaika-analyysi

Elinaika-analyysi on tilastotieteen osa-alue, joka tarkastelee havaintoyksikköjen siirtymistä tilasta toiseen ajan kuluessa. Se on saanut nimensä biologian sovelluksista, joissa mallinnetaan elinajan pituutta ja kuoleman hetkeä. Tekniikassa käytetään termiä reliabilitettianalyysi, jossa tyypillinen sovellus on koneen kestävyyden tutkiminen. Taloustieteessä taas käytetään termiä duraatioanalyysi.
Havaintoyksikön kuolemaa tai hajoamista kutsutaan elinaika-analyysissa tapahtumaksi. Analyysin tavoitteena on selvittää, mitkä tekijät aikaistavat tapahtumaa, mikä populaation osa selviää yli tietyn ajanhetken tai mikä on tapahtuman riski populaatiossa ajan funktiona.

Havaintojen sensurointi

Elinaika-aineistoon liittyy osana sensurointi. Sensuroinnilla tarkoitetaan tilannetta, jossa tapahtuma on sattunut, mutta sattumisaikaa ei tiedetä tarkasti (vasemmalta sensurointi ja välisensurointi), tai tapahtumaa ei havaita jollekin havaintoyksikölle (oikealta sensurointi).
Vasemmalta sensuroinnilla tarkoitetaan tilannetta, jossa tapahtumasta tiedetään vain, että se on tapahtunut ennen tiettyä ajanhetkeä t.
Välisensuroinnilla tarkoitetaan tilannetta, jossa tapahtuman tiedetään tapahtuneen kahden aikapisteen t_1 ja t_2 välillä, mutta tarkkaa ajankohtaa ei tiedetä.
Oikealta sensuroinnissa tiedetään että havantoyksikön elinaika ylittää havainnoinnin loppumisajankohdan t. Oikealta sensurointi voidaan jakaa vielä alaluokkiin.
Tyypin 1 sensuroinnissa kullekin havaintoyksikölle on määrätty ennalta aika T, johon mennessä tapahtuneista tapahtumista tiedetään tapahtumisaika. Tyypillinen esimerkki tyypin 1 sensuroinnista on kliininen koe, jossa potilaita seurataan ennalta määritetty aika, vaikkakin kaikilla potilailla tapahtumaa ei ole kokeen loppumiseen mennessä ollut.
Tyypin 2 sensuroinnissa valitaan ennalta havaintojen määrä r ja koetta jatketaan kunnes tapahtuma on havaittu r osallistujalla (tyypillisesti r < osallistujien määrä n). Tällainen järjestely on yleinen esimerkiksi määriteltäessä jonkin koneen toiminta-aikaa ennen häiriötä, jolloin saadaan arvio ajasta, jossa r/n osa koneista särkyy.
Eräs yleistys tyypin 1 sensuroinnista on tilanne, jossa tutkimuksen havainnoinnin alkamis- ja päättymisaika on päätetty etukäteen ja jossa havainnointiyksiköiden seuraamisajankohdan aloitus vaihtelee. Tätä saatetaan kutsua myös tyypin 3 sensuroinniksi.
Kwanzaa

Kwanzaa on Yhdysvaltain afrikkalaistaustaisen väestön afrikkalaista perintöä juhlistava viikon mittainen juhla, jota vietetään 26. joulukuuta ja 1. tammikuuta välisenä aikana. Kwanzaan perusti Maulanga Karenga ja sitä juhlittiin ensi kertaa vuonna 1966.

Historia

Kwanzaan perusti vuonna 1966 poliittinen aktivisti Ron ”Maulanga” Karenga, mustan kulttuurijärjestön United Slavesin perustaja. Karenga loi kwanzaan yhdistääkseen afroamerikkalaiset yhteisönä. Hän yhdisteli kwanzaahan ašantien, zulujen ja muiden afrikkalaiskansojen perinteisiä satojuhlia. Juhlan nimi on peräisin suahilinkielisestä lauseesta matunda ya kwanza, joka tarkoittaa ensimmäisiä hedelmiä. ”Kwanza”-sanaan lisättiin yksi a-kirjain, jotta siitä saataisiin seitsemän kirjaimen mittainen, koska noihin aikoihin United Slaves -järjestössä oli seitsemän lasta, joista jokainen halusi esittää yhtä kirjaimista.

Tarkoitus

Karengan mukaan kwanzaan ei ole tarkoitus olla vaihtoehto ihmisten uskonnoille tai uskonnollisille juhlille kuten joululle, vaan se on yhteinen afrikkalainen kulttuurinen joskin myös hengellinen juhla. Karengan mukaan joulussa on paitsi uskonnollinen puolensa, myös eurooppalainen ja kaupallistunut kulttuurinen puolensa, jolle kwanzaa on vaihtoehto.

Suosio

Kwanzaasta kirjoittaneen professori Keith Mayesin mukaan kwanzaa vietti Yhdysvalloissa vuonna 2009 puolesta miljoonasta kahteen miljoonaan ihmistä, eli 2–5 prosenttia maan mustasta väestöstä. Juhlan suosio oli suurimmillaan 1960- ja 1970-luvuilla, jolloin Black Power -liike oli voimissaan. Juhlan merkitys ja aitous jakaa mielipiteitä afroamerikkalaisissa. Koko maailmassa kwanzaan viettäjiä on arvioitu olevan 30 miljoonaa. Myös jotkin valkoiset instituutit viettävät kwanzaa nykyisin hyväntahdon osoituksena sekä merkkinä monikulttuurisuudestaan ja moniarvoisuudestaan.
Louise Lake-Tack

Dame Louise Lake-Tack (s. 26. heinäkuuta 1944) on antiguabarbudalainen poliitikko, joka toimi maansa kenraalikuvernöörinä 2007–2014.
Lake-Tack syntyi ja kävi koulunsa Antigualla, ja kouluttautui sairaanhoitajaksi Britanniassa. Hän jatkoi opintojaan oikeustieteen oppilaitoksissa samalla kuin työskenteli hoitajana. Tämän jälkeen hän työskenteli tuomioistuimissa.
Lake-Tack nimitettiin Antigua ja Barbudan kolmanneksi kenraalikuvernööriksi 2007. Hän oli virassaan ensimmäinen nainen. Tuohon aikaan vallassa oli Yhtynyt edistyspuolue (UPP), ja Antiguan työväenpuolue (ALP) boikotoi jo virkaanastujaisia sanoen että Lake-Tack oli "liian poliittinen henkilö" toimiakseen puolueettomana kenraalikuvernöörinä. Lake-Tack on esimerkiksi esiintynyt UPP:n vaalitilaisuuksissa. Vuonna 2014 hän joutui eroamaan, kun maan hallitus anoi hänen erottamistaan emämaa Britannian valtionjohdolta.
Yksi arvostelun syy oli, että Lake-Tack ei ollut kaudellaan myöntänyt kansallisia arvonimiä työväenpuolueen poliitikoille. Arvostelu kiihtyi, kun hän viimeisinä virkapäivinään myönsi ritarinarvoja lähipiirilleen kuten pojalleen, puutarhurilleen ja sihteerilleen.
Anton Oskar Forsman

Anton Oskar Forsman (17. tammikuuta 1850 Pihlajavesi – 2. maaliskuuta 1914 Keuruu) oli suomalainen rehtori, lyseon lehtori ja kirjallisuuden suomentaja, joka käytti nimimerkkiä A.O.F. 
Forsmanin vanhemmat olivat Ylistaron kappalainen, varapastori Gustaf Erik Forsman ja tämän toinen puoliso Lovisa Wilhelmina Wahlstein. Hän pääsi ylioppilaaksi 1868 Vaasan lukiosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1873.
Anton Oskar Forsman toimi 1875–1884 Oulun suomalaisen yksityislyseon rehtorina ja myöhemmin hän oli Oulun suomalaisen lyseon latinan ja kreikan kielen lehtorina 1891–1908. Eläkevuosinaan hän asui Keuruulla omistamassaan Rauhalan talossa.
Forsman oli naimisissa vuodesta 1874 Maisi (Maria) Helena Fineliuksen (k. 1914) kanssa. Heillä oli viisi lasta, joista Aarne Forsman (1884–1921) oli ahkerana harrastajavalokuvaajana tunnettu rautatievirkailija.
Vaarallisella alueella

Juonesta

Elokuva kertoo Alaskassa asustelevasta Forrest Taftista, joka joutuu sammuttamaan erään Aegis Oilin öljylähteistä, sillä se on ilmiliekeissä. Sammutuksen jälkeen hän menee baariin, jossa hänen täytyy antaa pieni opetus eräälle intiaaneja häiritsevälle miehelle. Silloin Taft kuulee pomonsa Jenningsin kavalista aikeista ja siitä, että tämä sortaa julmasti intiaaneja. Tästä tulistuneena hän julistaa sodan öljyjohtajia vastaan.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä näkee elokuvan ongelmina rytmittömyyden, vähäisen toiminnan ja lopun paatoksellisen ekosaarnan. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. VideoHound’s Golden Movie Retriever moittii elokuvan kankean saarnaavaa dialogia ja koko käsikirjoitusta. Vaarallisella alueella saa siltä huonoimmille elokuville varaamansa arvosanan ”Woof!”.
George Lakoff

Yksityiselämä

Etniseltä taustaltaan Lakoff on juutalainen.
Navigator (julkaisu)

Navigator on kuusi kertaa vuodessa ilmestyvä sitoutumaton merialojen ammattilehti. Lehdessä kerrotaan merenkulkuun, varustamotoimintaan, laivanrakennukseen ja satamatoimintoihin liittyvistä asioista. Vuoden ensimmäinen ja neljäs numero ovat englanninkielisiä julkaisuja, joita jaetaan laajalti mm. kansainvälisillä alan messuilla.
Puoliverinen (elokuva)

Juoni

Elvis Presley on Pacer Burton, intiaaniäidin ja valkoisen isän puoliverinen poika, joka joutuu valitsemaan puolensa intiaanien ja valkoisten taistelussa. Puolen valitseminen tarkoittaa myös turvallisuuden katoamista ja kuolemaakin.
Puoliverinen on yksi Presleyn kolmesta lännenelokuvasta.

Tuotanto

20th Century Fox ja tuottajaparivaljakko Hal B. Wallis ja Paul Nathan palkkasivat elokuvan ohjaajaksi Don Siegelin, joka sai myöhemmin mainetta elokuvalla Likainen Harry.
Alun perin elokuvan pääosaan olivat ehdolla Marlon Brando (yksi Presleyn esikuvista) ja Frank Sinatra (Presleyn ystävä 1960- ja 1970-luvulla). Myös nimi muuttui projektin edetessä Black Heartista Black Stariksi - Presley myös levytti nimikappaleen -, Flaming Heartin ja Flaming Lancen kautta lopulliseen muotoon Flaming Star, "liekehtivä tähti".
Roslynin rooliin oli alun perin palkattu Barbara Steele. Hänen riitauduttuaan ohjaajan kanssa tilalle tuli Barbara Eden.

Arviot

Puoliverinen on Presleyn toinen elokuva armeijan jälkeen. Arto Pajukallion mukaan se poikkesi siitä romanttisten elokuvien köykäisestä linjasta, jota Presleyn myöhemmät elokuvat edustavat. Mutta elokuva sinänsä perustuu lajityypin vanhoihin kaavamaisuuksiin.
Jacob Kavaleff

Jacob Kavaleff (9. toukokuuta 1870 Helsingin maalaiskunta – 27. tammikuuta 1936 Helsingin maalaiskunta) oli suomalainen kartanonomistaja ja maanviljelysneuvos, joka kehitti maanviljelystä ja metsänhoitoa. Hän omisti suuret tilukset Helsingin maalaiskunnassa nykyisen Helsingin alueella.
Kavaleffin venäläinen kauppiassuku tuli 1820-luvulla Lappeenrannasta Helsinkiin ja siirtyi vähitellen muista liiketoimista suurmaatalouteen. Kauppias Jacob Kavaleff (1799–1879) oli vuonna 1845 ostanut Tuomarinkylän kartanon Helsingin maalaiskunnassa. Maanviljelysneuvos Jacob Kavaleff peri sen aikanaan isältään, vuonna 1887 kuolleelta proviisori Alexis Kavaleffilta. Hän kävi seitsemän luokkaa Helsingfors Lyceumia ja opiskeli maataloutta Hallessa ja Jenassa ennen kuin ryhtyi johtamaan Tuomarinkylän tilanhoitoa vuonna 1888. Kartanon omistus siirtyi virallisesti hänelle vuonna 1894 hänen leskiäidiltään.
Kavaleff kehitti Tuomarikylästä yhden Suomen suurimmista maanviljelystiloista ja hankki omistukseensa myös läheisen Niskalan (Nackböle) ja vuonna 1913 Haltialan (Tomtbacka) kartanotilan. Kavaleff toi Suomeen uusia viljelymenetelmiä, kasvilajeja, maatalouskoneita ja friisiläistä karjaa. Hänellä oli parhaimmillaan 300 lypsylehmää ja hän kasvatti tiloillaan monenlaisia eläimiä, joukossa jopa kaksi sutta ja karhu. Hän tuotatti siemeniä eri maanosista ja perusti oman koepuutarhan viljelyskasvien siemenkauppaa varten ja vuonna 1905 Helsingin seudun ensimmäisen taimitarhan eksoottisille puu- ja pensaslajeille. Kavaleffilla oli Haltialassa myös oma mylly, saha, sähkölaitos ja kiskoyhteys taimitarhaan. Kavaleffin taimitarhasta syntynyt Niskalan arboretum eli puulajipuisto on yhä olemassa, nykyään rauhoitettuna suojelukohteena.
Kavaleff osallistui monien suurtilallisten yhteisten yritysten perustamiseen ja istui niiden johtoelimissä. Joukossa olivat Suomen Keskinäinen Eläinvakuutusyhtiö (perustettu 1896), Maanviljelijäin keskusosuuskunta Labor (1897), Maanviljelijäin Maitokeskus (1907), Landtmannabanken (1910), Svenska Finlands Lantmannabank (1923) sekä vakuutusyhtiö Ömsesidiga försäkringsbolaget Svensk-Finland (1925). Ansioistaan ruotsinkielisten alueiden maatalouden kehittämisessä Kavaleff sai 1930 maanviljelysneuvoksen arvonimen. Hän oli lisäksi ollut 1920–1922 Suomen konsulina Frankfurt am Mainissa. Kavaleff on haudattu Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle.
Kavaleff myi Tuomarinkylän kartanon 1917 Helsingin kaupungille ja 1934 myös Haltialan ja Niskalan tilat, mutta kauppakirjaan sisältyneen ehdon ansiosta hänen jälkeläisensä saivat asua Tuomarinkylän päärakennuksessa 1950-luvun lopulle saakka. Sen jälkeen rakennus restauroitiin ja muutettiin kartanomuseoksi. Suurin osa entisistä Kavaleffin maista siirtyi vuoden 1946 alueliitoksessa osaksi Helsinkiä.
Joensuun vaakuna

Joensuun vaakuna on Joensuun kaupungin tunnus. Vaakunan mustaa ja punaista pidetään tyypillisinä väreinä Karjalalle. Aiheen aaltokoro viittaa kaupungin sijaintiin Pielisjoen varrella ja vallikoro asemaan itärajan tuntumassa. Vaakunan aaltokoro ja värijako ovat peräisin Eric O. W. Ehrströmin suunnittelemasta kaupungin edellisestä vaakunasta vuodelta 1923, joka puolestaan toistaa harvoja aiheita kaupungin varhaisimmasta vaakunasta vuodelta 1850.
Vaakunan selitys kuuluu ”kilpi kahdesti lohkoinen, ylempänä vallikoro, alempana aaltokoro; kentät punainen, hopeinen ja musta.” Vaakunan on suunnitellut Toivo Vuorela, ja Joensuun kaupunginvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 10. toukokuuta 1957. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 19. marraskuuta samana vuonna.
Holomuussi

Holomuussi tai holomoossi on varsinaissuomalainen perinneruoka, joka tarkoittaa keitettyä sianlihaa ja sen keitinliemessä kypsennettyä juuressosetta. Juureksina käytetään lanttua, perunaa ja porkkanaa, ja keitetty liha paloitellaan soseen joukkoon. Holomuussi on ollut kylmien vuodenaikojen yleinen ruoka Turun saaristossa. Se on Sauvon pitäjäruoka.
Samantapainen ruoka on Rauman seudulla tunnettu, merimiesten mukana Keski-Euroopasta tullut lapskoussi.
Kulunvalvonta (rautatietekniikka)

Kulunvalvonnalla (engl. Automatic train protection) tarkoitetaan rautatieliikenteessä vetureihin sekä rataan asennettua laitteistokokonaisuutta, jonka tarkoituksena on varmistaa nopeusrajoitusten sekä opasteiden ja merkkien noudattaminen. Järjestelmä valvoo junan nopeutta, ja varoittaa mikäli veturinkuljettaja ei reagoi nopeusrajoituksiin tai opastimiin. Mikäli kuljettaja ei reagoi varoitukseen, kulunvalvonta jarruttaa automaattisesti.
Kokonaisuutena kulunvalvontajärjestelmä muodostuu kahdesta osasta: vetureihin asennettavista veturilaitteista, sekä rataan asennettavista ratalaitteista. Ratalaitteet on kytketty asetinlaitteisiin sekä opastimiin, ja ne välittävät veturilaitteille vetureiden rakenteissa olevien antenneiden välityksellä junaturvallisuuteen liittyvät tiedot, kuten tiedon suurimmasta sallitusta nopeudesta sekä opastimista.
Kulunvalvonta voidaan rakentaa joko jatkuvana tai pistemäisenä. Jatkuvassa kulunvalvonnassa veturilaitteet saavat yhtäjaksoisesti tietoa edessä olevasta tilanteesta, kun pistemäisessä tieto välitetään veturiin vain ennalta määrätyissä pisteissä baliisien avulla.

Suomessa

Suomessa rautateiden kulunvalvonnasta käytetään nimitystä junien kulunvalvonta, lyh. JKV. Suomessa käytetyn järjestelmän kansainvälinen nimitys on ATP-VR/RHK.
Liuskakämmekät

Etymologia

Nimi Dactylorhiza tulee kreikan sanoista δάκτυλος "daktylos" (sormi) ja ρίζα "rhiza" (juuri). Nimi juontaa juurensa suvun versojuurimukuloista, jotka muistuttavat pieniä ihmisen kämmeniä. Mukula toimii ravintovarastona. Liuskakämmekät luettiin aiemmin pallerokämmeköiden sukuun Orchis. Suomenkielinen nimi on sinänsä erikoinen, että sana "kämmekkä" tulee jo kämmenen muodosta, eikä etuliitettä "liuska-" oikeastaan tarvittaisi. Kun suku erotettiin suvusta Orchis, jäi nimi kämmekkä sen suvun käyttöön, mikä on ristiriitaista koska yhdelläkään Orchis-suvun lajilla ei ole kämmenen muotoisia juurimukuloita.

Levinneisyys

Lajeja esiintyy kaikilla pohjoisen pallonpuoliskon lauhkeilla alueilla: Euroopassa Skandinaviasta Pohjois-Afrikkaan; niitä tavataan myös Madeiralla, Islannissa, läntisessä ja pohjoisessa Aasiassa, Himalajalla ja Pohjois-Amerikassa.
Pitkät lehdet ovat monilla lajeilla punaruskean ja vihreän kirjavat. Useimmat lehdet ovat varren alaosassa, muodostaen löyhän ruusukemaisen asetelman. Mitä ylempänä varressa lehti on, sitä lyhyempi se yleensä on.
Kukinto on runsaskukkainen tähkä, ja kukkien väri on yleensä punaisen eri sävyissä, joskin myös kelta- ja vihreäkukkaisia lajeja on olemassa. Kukissa on yleensä tummaa kuviointia vaaleammalla pohjalla. Erityisen kirjava väritys kehittyy yleensä huuleen.
Perintätoimisto

Perintätoimistolla tarkoitetaan yritystä, joka on keskittynyt yksityishenkilöiden tai muiden yritysten ja yhdistysten velkojen perimiseen. Tällaisia perittäviä voivat olla kaikki palveluun tai tuotteeseen liittyvät asiat. Suomessa perintätoimistolla täytyy olla voimassa oleva perintälupa.  
Yleensä palvelut kattavat laskutus- ja  muistutuspalvelut, vapaaehtoisen ja oikeudellisen perinnän sekä erilaisia luotonhallintaan liittyviä palveluita. Yrityksille tarjotaan kansainväliseen perintään liittyviä palveluita ja jälkiperinnän seurantaa.
Perintätoimistot ovat laajentaneet toimintaansa myös ulos perinteisiltä toimialueiltaan. Nykyään ne tarjoavat palveluitaan myös asiakkaan valintaan ja luottopäätöksen tekemiseen. Ne myös ostavat saatavia yrityksiltä ja yksityisiltä. 
Alan suurimmat toimijat Suomessa ovat ulkomaalaiset Intrum Justitia ja Lindorff Oy, jotka yhdistivät toimintansa kesällä 2017. Suomen markkinoilla yritykset jatkavat kuitenkin kilpailijoina. Suomen kolmanneksi suurin perintätoimisto on Vaasassa vuonna 1991 perustettu OK Perintä , joka on nykyään osa kansainvälisillä markkinoilla toimivaa norjalaista B2Holding-konsernia. Suurimmat kotimaiset toimijat kuuluvat Suomen perimistoimistojen liittoon.
Suurimmat toimijat toimivat useissa Euroopan maissa, liikevaihdot ovat useita satoja miljoonia euroja vuodessa ja toimijoita on listattu pörssiin (Intrum Justitia).
Toimijoita valvoo muun muassa Kuluttajavirasto.