Nykyaikainen viisiottelu

Nykyaikainen viisiottelu on urheilulaji, joka koostuu viidestä lajista: miekkailu kalvalla, ammunta (ilmapistooli), vapaauinti, esteratsastus ja maastojuoksu. Vuonna 2008 ammunta ja maastojuoksu yhdistettiin ampumajuoksuksi. Uudistus otettiin kilpailuissa käyttöön vuoden 2009 alussa. Vuonna 2009 lajin kattojärjestö UIPM päätti, että nykyaikaisen viisiottelun ampumajuoksussa siirryttäisiin elektronisen aseen käyttöön kaikissa kilpailuissa vuoden 2011 alusta. Ensimmäisen kerran elektronisia aseita käytettiin kilpailuissa vuonna 2010.
Nykyaikaisen viisiottelun kehitti nykyaikaisten olympialaisten isäksi kutsuttu paroni Pierre de Coubertin. Sana nykyaikainen erottaa lajin antiikin viisiottelusta.
Kun antiikin viisiottelussa simuloitiin antiikin sotilaalle tarpeellisia taitoja, nykyaikaisessa viisiottelussa lajeina ovat 1800-luvun lopun ratsuväen sotilaalle oleelliset taidot. Sotilas joutuu ratsastamaan hänelle ennestään tuntemattomalla hevosella, ampumaan pistoolilla, miekkailemaan, uimaan ja juoksemaan.
Olympialaisten ohjelmassa nykyaikainen viisiottelu oli ensimmäistä kertaa 1912 Tukholmassa. Tuolloin voiton vei isäntämaan Gösta Lilliehöök. Mukana oli myös myöhemmin toisessa maailmansodassa ansioitunut yhdysvaltalainen kenraali George S. Patton, joka sijoittui lopputuloksissa viidenneksi.
Nykyaikaisessa viisiottelussa vuosikymmenten ajan kilpailtiin vain yksi laji päivässä. Kuitenkin olympialaisten lajimäärän kasvaessa supistettiin viisiottelu 1992 Barcelonassa nelipäiväiseksi ja maastojuoksun sijaan päätöslajina oli ratsastus. Seuraavissa olympiakisoissa, 1996 Atlantassa laji ahdettiin yhteen päivään ja maastojuoksu siirrettiin taas viimeiseksi lajiksi. Vuoden 2008 uudistuksen jälkeen viimeisenä lajina on ampumajuoksu.
Maastojuoksussa otettiin käyttöön yhdistetystä tuttu Gundersenin menetelmä vuonna 1984 Los Angelesissa. Maastojuoksussa ja ratsastuksessa on lisäksi matkaa muutettu alkuperäisiä lyhyemmiksi.
Vuosina 1952–1992 olympiakisojen ohjelmassa oli myös joukkuekilpailu. Naiset kilpailivat olympiamitaleista ensimmäisen kerran Sydneyssä 2000.
Maailmanmestaruuskilpailuja on järjestetty vuodesta 1949 lähtien, naisille ensimmäisen kerran 1981. Vuodesta 1989 MM-kisoissa on kilpailtu myös viestissä (naiset vuodesta 1991).

Lajihistoria

Nykyaikaisessa viisiottelussa alkuperäinen lajien suoritusjärjestys oli ratsastus, miekkailu, ammunta, uinti ja maastojuoksu. Kilpailuissa jokainen maa asetti omat urheilijansa jokaiseen lajiin haluamaansa suoritusjärjestykseen ja tämän jälkeen maiden välinen suoritusjärjestys arvottiin. Alun perin ratsastus käytiin maastoestekilpailuna radalla, jonka maksimipituus oli 5000 metriä ja jonka esteet olivat kiinteitä. Esteiden maksimikorkeus oli 110 cm. Lajissa jokaisella urheilijalla oli alussa 100 pistettä, josta suoritettiin vähennyksiä kieltäytymisistä ja ihanneajan ylittämisestä. Ihanneaika laskettiin nopeudella 500 metriä minuutissa.
Miekkailussa oteltiin 5 minuuttia tai yksi pisto. Voitettujen otteluiden määrä ratkaisi sijoituksen. Tasatilanteessa käytiin uusintaotteluita niin kauan, että ero saatiin. Ammunnassa ammuttiin pistoolilla tai revolverilla kääntyviin tauluihin, jotka olivat näkyvissä 3 sekuntia kerrallaan. Ammuntamatka oli 25 metriä ja siinä ammuttiin neljä viiden laukauksen sarjaa. Uinti suoritettiin erissä 300 metrin matkalla ajan ratkaistessa sijoitukset. Maastojuoksussa matkana oli 4 kilometriä ja matkaan lähdettiin minuutin välein ajan ratkaistessa sijoitukset.
Kokonaiskilpailun tuloksen ratkaisi eri lajeissa saavutettujen sijalukujen summa, jolloin pienimmän sijalukujen summan saavuttanut voitti. Näitä sääntöjä noudattiin vuoden 1952 kesäolympialaisiin asti. Helsingin olympialaisissa lisättiin kilpailumuodoksi joukkuekilpailu kolmihenkisin joukkuein.
Ensimmäiset nykyaikaisen viisiottelun maailmanmestaruuskilpailut pidettiin vuonna 1949. Tätä ennen lajissa kilpailtiin lähinnä olympialaisissa.
Helsingin olympialaisten jälkeen ryhdyttiin kehittämään pistelaskujärjestelmää epäoikeudenmukaiseksi koetun sijapistejärjestelmän sijalle. Vuosina 1950–1953 Suomessa ja Ruotsissa kokeiltiin progressiivista pistetaulukkoa ja vuonna 1953 päätettiin ottaa käyttöön Ruotsissa kehitetty lineaarinen pistelaskujärjestelmä. Ensimmäiset arvokilpailut, joissa pistelaskua käytettiin, olivat vuoden 1954 maailmanmestaruuskilpailut. Tällöin tuli käyttöön järjestelmä, jossa jokaisessa lajissa on ”perustasona” 1 000 pistettä, ja näitä sitten vähennetään tai lisätään sen mukaan, kuinka kilpailija suoriutuu. Tällöin voiton sai kilpailija, jonka yhteispistemäärä lopussa oli suurin.
Näitä sääntöjä käytettiin pienin pistelaskentaan tehdyin viilauksin aina vuoden 1963 maailmanmestaruuskilpailuihin asti. Kyseisissä arvokilpailuissa muutettiin ratsastusosuutta, joka lyhennettiin 1 500 metriin ja samalla otettiin käyttöön osittain putoavat esteet.
Vuonna 1965 järjestettiin ensimmäiset juniorikilpailut miesjunioreille. Samana vuonna lajin sääntöihin tehtiin muutoksia. Ratsastuksessa ihanneajan nopeusvaatimusta laskettiin 400 metriin minuutissa ja miekkailussa yhden ottelun kesto lyhennettiin kolmeen minuuttiin. Samalla pistelaskua miekkailussa muutettiin niin, että 1 000 pistettä sai, jos voitti 70 % otteluistaan aiemman 75 %:n sijaan. Myös uinnin 1 000 pistettä antavaa rajaa muutettiin, aiemmin tuhanteen pisteeseen vaadittiin aikaa neljä minuuttia, nyt 1 000 pistettä sai ajalla 3 minuuttia 54 sekuntia. Virallisesti nämä muutokset tulivat voimaan vuoden 1965 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Seuraava muutos tehtiin vuoden 1972 olympialaisiin, jolloin muutettiin taas ratsastuksen ja uinnin sääntöjä. Ratsastuksessa siirryttiin maastoratsastuksesta kenttäesteratsastukseen. Samalla radan pituus lyhennettiin 800 metriin. Esteitä tuli olla 15, joista yhden kaksois- ja yhden kolmoiseste. Uinnissa 1 000 pistettä antava aika pysyi samana, mutta jokaisesta yli menevästä sekunnista sai 4 pisteen vähennyksen ja alle menevästä sekunnista 4 pisteen lisäyksen pistemäärään.
Naisten ensimmäinen kansainvälinen kilpailu pidettiin Yhdysvalloissa vuonna 1977 ja ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut Lontoossa vuonna 1981. Ratsastuksessa, miekkailussa ja ammunnassa naiset kilpailivat samoilla säännöillä kuin miehet, mutta uinnissa naisten matka oli 200 metriä (1 000 pisteen raja 2 minuuttia ja 40 sekuntia ja jokainen puoli sekuntia yli tai alle lisäsi tai vähensi 4 pistettä). Maastojuoksussa matka oli 2 kilometriä ja 1 000 pisteen aika 7 minuuttia 40 sekuntia. Jokainen sekunti yli tai alle lisäsi tai vähensi 5 pistettä.
Vuonna 1984 kilpailu lyhennettiin viisipäiväisestä nelipäiväiseksi ja samalla lajien suoritusjärjestystä muutettiin laittamalla ammunta ja juoksu samalle päivälle. Seuraavan kerran lajijärjestystä muutettiin vuonna 1988, jolloin lajit asetettiin suoritusjärjestykseen miekkailu, ammunta, uinti, juoksu ja ratsastus. Tällöin ammunta ja uinti olivat samana päivänä. Samassa yhteydessä otettiin uutena lajimuotona mukaan viestikilpailu. Myös miekkailuottelun kestoa lyhennettiin kahteen minuuttiin ja juoksussa otettiin käyttöön käänteinen lähtöjärjestys. Myös ratsastuksessa oli käänteinen lähtöjärjestys. Samalla sallittiin muissa kuin maailmanmestaruus- ja olympiakilpailuissa kolmipäiväiset kilpailut, jolloin juoksu ja ratsastus olivat samana päivänä. Ratsastusradan pituus lyhennettiin 600 metriin ja ihanneajan nopeusvaatimus 350 metriin minuutissa. Esteiden maksimikorkeus oli 120 cm.
Vuoden 1984 olympialaisissa kilpailtiin maastojuoksussa Gundersen-menetelmällä ja maastojuoksu oli päätöslaji. Vuoden 1992 olympialaisissa kilpailtiin ensimmäisen kerran viisiottelu nelipäiväisenä ja viimeisenä lajina oli ratsastus.
Vuoden 1992 olympialaisten jälkeen laji sai Kansainväliseltä olympiakomitealta kritiikkiä, koska laji oli liian hidastempoinen, kesti pitkään ja oli hankalasti seurattava. Kansainvälinen viisiotteluliitto joutui tämän takia modernisoimaan lajia. Vuoden 1994 alussa tehtiin lajin historian suurimmat sääntömuutokset. Tällöin kilpailut muutettiin pääsääntöisesti yksi- tai kaksipäiväisiksi maailmanmestaruuskilpailuiden ollessa aina yksipäiväiset. Samalla maailmanmestaruus-, Euroopanmestaruus ja maailmancupkilpailuihin määriteltiin lajijärjestys ammunta, miekkailu, uinti, ratsastus ja juoksu muissa lajijärjestyksen ollessa vapaa. Samalla määriteltiin, että miehet, miesjuniorit, naiset ja naisjuniorit kilpailivat samoilla säännöillä, vain uinnissa ja juoksussa oli erilainen pistelaskujärjestelmä.
Lajikohtaisesti muutettiin sääntöjä siten, että ammunnassa siirryttiin ruutiaseista ilma-aseisiin ja ampumamatka lyheni 10 metriin. Miekkailussa yhden ottelun kestoa lyhennettiin yhteen minuuttiin ja uinnissa matka lyhennettiin 200 metriin (miehillä 1 000 pistettä sai ajalla 2 minuuttia ja 30 sekuntia ja naisilla 2 minuuttia ja 40 sekuntia).
Vuoden 2012 olympialaisissa käytettiin ensimmäistä kertaa nykymuotoista juoksu/ammunta-yhdistelmää, jossa ammuttiin laseraseilla. Seuraavana vuonna otettiin käyttöön miekkailun bonuskierros. Se toimi seuraavasti: ensiksi jokainen otteli jokaista vastaan yhden piston ottelun (katso yllä) ja tämän jälkeen aloitettiin bonuskierros, jossa heikoiten ja toiseksi heikoiten ensimmäisellä kierroksella sijoittuneet kohtasivat toisensa ja näiden voittaja sitten kolmanneksi heikoiten sijoittuneen ja niin edelleen aina ensimmäisen kierroksen parhaiten sijoittuneeseen asti.

Suomi nykyaikaisessa viisiottelussa

Ensimmäistä kertaa Suomi lähetti urheilijan nykyaikaisen viisiottelun olympiakilpailuun vuonna 1920. Edustaja oli tuolloin Emil Hagelberg, joka sijoittui sijalle seitsemän. Ensimmäisen mitalin Suomi sai vuoden 1952 olympialaisista, jolloin Suomi sai joukkuekilpailuista pronssia joukkueella Olavi Mannonen, Lauri Vilkko ja Olavi Rokka. Kaikkien aikojen paras tulos on vuoden 1956 olympialaisista, jolloin Suomi sai henkilökohtaisesta kilpailusta kaksi mitalia; hopeaa toi Olavi Mannonen ja pronssia Wäinö Korhonen. Seuraavan kerran Suomi oli mitaleilla nykyaikaisessa viisiottelussa vuoden 1972 olympialaisissa, jolloin Suomi sai joukkuekilpailun pronssia joukkueella Risto Hurme, Veikko Salminen ja Martti Ketelä. Viimeisen kerran suomalainen viisiottelija on päässyt olympialaisiin vuonna 1984.
Aina 1950-luvulle asti nykyaikaisen viisiottelun harjoittelu Suomessa keskittyi Puolustusvoimiin ja sen Etelä-Suomessa sijaitseviin joukko-osastoihin.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Suomi sai ensimmäiset mitalinsa vuonna 1949 Tukholmasta, jossa Lauri Vilkko toi henkilökohtaisen matkan hopeaa ja Viktor Platan pronssia. Joukkuekilpailussa Suomi saavutti hopeaa. Joukkueeseen kuului kahden edellä mainitun ottelijan lisäksi Olavi Salminen (myöhemmin Sysinoro). Seuraavana vuonna Bernin maailmanmestaruuskilpailuissa Vilkko sai henkilökohtaista pronssia ja Suomi uusi joukkuehopean joukkueella Lauri Vilkko, Vilho Taalikka ja Viktor Platan. Myös seuraavissa kilpailuissa vuonna 1951  Helsingborgissa Vilkko otti henkilökohtaista hopeaa ja Suomi sai jälleen joukkuehopeaa samalla joukkueella kuin edeltävänä vuonnakin.

Muunnelmat

Nykyaikainen neliottelu on nykyaikaisen viisiottelun muunnos, jossa on mukana miekkailu, uinti, ammunta ja juoksu. Kaikki osalajit kilpaillaan samana päivänä. Nykyaikainen kolmiottelu on laji, jossa on mukana ammunta, uinti ja juoksu. Lajissa on kilpailtu kansainvälisesti vuodesta 2013. Myös Laser-Run eli nykyaikaisen viisiottelun päätöslaji, on oma kilpailulajinsa, jossa järjestetään MM-kilpailuja.