Frank Wedekind

Frank Wedekind (oik. Benjamin Franklin Wedekind; 24. heinäkuuta 1864 Hannover – 9. maaliskuuta 1918 München) oli saksalainen näytelmäkirjailija ja näyttelijä. Hänen näytelmänsä ennakoivat ekspressionismia, ja hän vaikutti vahvasti eeppisen teatterin kehitykseen.

Elämänvaiheet

Frank Wedekindin isä Friedrich Wilhelm Wedekind oli paennut vuoden 1849 vallankumousyrityksen jälkeen San Franciscoon ja vaurastunut kiinteistökaupoilla. Hän avioitui siellä Emilie Kammererin kanssa, jonka isä Friedrich Kammerer keksi tulitikun. Puolisot muuttivat Saksaan vuonna 1864 ja asettuivat Hannoveriin. Benjamin Franklin syntyi perheen toisena lapsena, ja hänelle syntyi vielä neljä sisarusta. Heistä veli Donald Wedekind (1871–1908) oli kirjailija ja sisar Erika Wedekind (1868–1944) oopperalaulaja.
Perhe muutti Sveitsiin Aargaun kantoniin vuonna 1872, josta isä oli ostanut Lenzburgin linnan. Wedekind kävi koulua Lenzburgissa ja Aaraussa ja lähti ylioppilastutkinnon jälkeen vuonna 1884 Lausannen yliopistoon opiskelemaan ranskalaista ja saksalaista kirjallisuutta. Vielä samana vuonna hän lähti Münchenin yliopistoon lukemaan lakia, mutta nämäkin opinnot jäivät kesken. Hän työskenteli toimittajana ja sihteerinä. Kesällä 1888 hän aloitti oikeustieteen opinnot Zürichin yliopistossa, mutta opinnot keskeytyivät isän kuoltua. Wedekind sai runsaan perinnön, joka takasi hänelle taloudellisen riippumattomuuden ja taiteellisen vapauden.
Vuonna 1889 Wedekind muutti Müncheniin, oleskeli vuosina 1891–1896 Pariisissa ja Sveitsissä ja palasi sitten Müncheniin. Hän kirjoitti ensimmäiset näytelmänsä 1890-luvulla ja arvosteli niissä porvariston näennäismoraalia ja tekopyhyyttä. Tuon ajan merkittävimpiä näytelmiä olivat Frühlings Erwachen: Eine Kindertragödie (1891), joka kantaesitettiin vasta vuonna 1906, ja Erdgeist (1895) ja Die Büchse der Pandora (1904), jotka kertovat Lulusta ja hänen rakastajistaan. Wedekind esiintyi usein omissa näytelmissään, samoin kuin hänen puolisonsa Tilly Newes.
Wedekind avusti pilalehti Simplicissimusta eri salanimillä vuodesta 1896 alkaen. Hän joutui pakenemaan Pariisiin vuonna 1898 julkaistuaan satiirisen runon keisari Vilhelm II:sta. Kun Wedekind palasi seuraavana vuonna Saksaan, hänet tuomittiin majesteettirikoksesta puoleksi vuodeksi vankeuteen.
Vuodesta 1901 alkaen Wedekind esiintyi näyttelijänä Die elf Scharfrichter -nimisessä satiirisessa kabareeteatterissa. Hänen ansiostaan saksalainen kabaree nousi sittemmin kukoistukseensa Weimarin tasavallassa. Wedekindiä arvostivat muiden muassa Kurt Tucholsky, Erich Kästner ja Bertolt Brecht.
Wedekindin näytelmän joutuivat toistuvasti sensuurin ja esityskieltojen kohteiksi ja veivät kirjailijan oikeuteen. Frühlings Erwachen -näytelmän hän joutui julkaisemaan omalla kustannuksellaan. Wedekind arvosteli näytelmissään Vilhelmin-aikaisen Saksan ulkokultaista seksuaalimoraalia, joka koitui erityisesti murrosikäisten nuorten kohtaloksi, ja vastusti naturalismia. Näytelmien hahmot ovat irvokkaita ja liioiteltuja ja tapahtumat provosoivia; tapahtumissa viitattiin epäsuorasti mm. homoseksuaalisuuteen ja itsetyydytykseen.
Suomessa Wedekindin näytelmistä esitettiin Maahinen (Erdgeist) jo vuonna 1909 Tampereen Teatterissa, mutta se poistui ohjelmistosta kolmen esityskerran jälkeen, kun lehdistö vastusti sitä voimakkaasti. Elli Tompuri toi näytelmän uudelleen ohjelmistoon vuonna 1920.
Vuonna 1903 syntyi romaanikatkelma Mine-Haha oder Über die körperliche Erziehung der jungen Mädchen.
Frank Wedekind avioitui vuonna 1906 näyttelijä Tilly Newesin (1886–1970) kanssa. Heillä oli kaksi tytärtä, näyttelijä ja kääntäjä Anna Pamela (1906–1986) sekä näyttelijä ja kirjailija Epiphania Kadidja (1911–1994). Wedekindin vanhin lapsi Friedrich Strindberg (1897–1978) oli syntynyt suhteesta August Strindbergin puolison Frida Strindberg-Uhlin kanssa.
Wedekindin teokset ovat innoittaneet myös oopperasäveltäjiä ja elokuvaohjaajia. Alban Bergin ooppera Lulu (1937) jäi keskeneräiseksi, ja se täydennettiin 1970-luvulla (Friedrich Cerha). G. W. Pabstin mykkäelokuva Pandoran lipas (1929) perustuu samannimiseen näytelmään. Romaanikatkelmaan Mine-Haha perustuvat Lucile Hadžihalilovićin Innocence – viattomuus (2004) ja John Irvinin The Fine Art of Love: Mine Ha-Ha (2005). Näytelmästä Frühlings Erwachen sovitettiin vuonna 2006 Off-Broadway-musikaali Spring Awakening, jota esitettiin myös Helsingin kaupunginteatterissa vuonna 2009.