Juha (vuoden 1937 elokuva)

Syntyhistoria

Juhani Ahon pojat Heikki Aho ja Björn Soldan pyysivät Tapiovaaraa ohjaamaan elokuvan isänsä romaanista, vaikka Tapiovaaran näkemys oli, että elokuvien ei pitäisi pohjautua sovinnaisiin klassisiin kirjallisiin lähteisiin. Lisäksi miehet olivat käyneet sanasotaa syksyllä 1935: Tapiovaara oli kirjoittanut Kinolehteen poleemisia mietteitään lyhytelokuvasta ja saanut ärhäkän vastineen lyhytelokuvavalmistamo Aho & Soldanilta. Pintaa syvemmältä katsoen Juha tarjosi herkullisen pohjan ajattomalle yhteiskuntakuvaukselle ja tarkalle psykologiselle erittelylle. Lisäksi se oli Tapiovaaralle näytön paikka.

Kuvauspaikat

Vuonna 1921 kuollut Juhani Aho ei ollut suosiossa 1930-luvulla. Uusi sukupolvi kapinoi edellisen polven perintöä vastaan. Aho, Soldan ja Tapiovaara kulkivat siis vastavirtaan alkaessaan tehdä Juhasta elokuvaa kesällä 1936. Kuvausryhmä majoittui kahdeksaksi viikoksi Kuusamon pohjoiskolkkaan Kitkajoen yläjuoksulle lähelle Kallunkijärveä. Elokuvan vesimatkat kuvattiin Kitkajoen ja Oulankajoen koskilla. Kuvallinen ennakkosuunnittelu oli tarkkaa. Nyrki Tapiovaaran veli, Tapio Tapiovaara oli mukana sisäkuvien lavastajana ja piirsi kuvasarjoja tukemaan käsikirjoitusta.

Henkilökuvaus

Alkuperäisteos on elokuvasovitukselle ihanteellinen. Henkilöitä on vähän, juoni on selkeä ja käänteet sekä huippukohdat ovat selkeästi esillä. Tapiovaara nosti luonnon hallitsevaan asemaan, hänen kuvakielensä liitti ihmiset elimellisesti ympäristöönsä ja luonnon neljään peruselementtiin, maahan, veteen, tuleen ja ilmaan. Elokuvan sisäkuvia on sanottu maalauksellisen kauniiksi ja voimakkaan tunnelmallisiksi. Tapiovaaran ihmiskuvaus tekee elokuvan päähenkilöistä ajattomia, samalla kun he Aho-tutkija Juhani Niemen määritelmän mukaisesti säilyvät "perinnekantaisina tyyppeinä", jotka "ajautuvat kohtaloihinsa klassisen draaman yleispäteviä lakeja noudattaen". Elokuvassa nähdään Irma Seikkula ensimmäisessä pääosassaan. Aikalaiskritiikki kehui Seikkulan tulkintaa Marjasta, kun taas Hannes Närhen ilmaisukeinot Juhan roolissa arvioitiin liian teatraalisiksi. Shemeikkaa tulkinneen Walle Saikon puheilmaisua pidettiin kehittymättömänä, ja hänen kokemattomuutensa sanottiin paistaneen läpi.

Arviot

Aikalaiskriitikoista Vappu Roos (Ilta-Sanomat) kiitti Juhaa nuoren suomalaisen elokuvahistorian "taiteellisimmaksi kaikista tähänastisista tuotteista", eikä  ja Aino Aurelan mielestä (Elokuva-Aitta) enää "tarvitse puhua edistysaskelesta kotimaisen filmituotannon alalla, vaan voidaan jo puhua saavutuksesta ja taidefilmistä kansainvälisten mittojen mukaan". Joissakin arvioissa katsottiin, kuten Orvo Kärkönen (Aamulehti), että elokuvasta puuttui vauhti: "Lyyrillinen ja eepillinen kuva on hallitsevampana kuin draamallinen". 
Myöhemmin varauksia ei ole enää esitetty, vaan elokuva on saanut kriitikot luonnehtimaan Tapiovaaraa jo esikoisellaan monia pitkän uran tehneitä näkemyksellisemmäksi elokuvantekijäksi ja itse elokuvaa "todelliseksi eläväksi klassikoksi" (Pertti Lumirae, Demari). Elokuvassa yhdistyvät herkkään luontokuvaukseen selkeä rakenne ja tarkka kerronta vivahteikkaine luonnealalyyseineen.

Muita Juha-elokuvia

Tapiovaaran ohjaama elokuva on toinen aiheesta tehty filmatisointi, ensimmäinen on Mauritz Stillerin ruotsalainen mykkäelokuva Juha (Johan) vuodelta 1921. Toivo Särkkä on ohjannut Ahon teokseen pohjautuvan Juhan vuonna 1956. Se on ensimmäinen suomalainen kokoillan värielokuva. Aki Kaurismäen ohjaama mykkäelokuva Juha valmistui 1999.

Esitykset

Juha esitettiin televisiossa ensi kerran 10. syyskuuta 1961, päivänä, jolloin Nyrki Tapiovaara olisi täyttänyt 50 vuotta.