google/wiki40b huggingface dataset:
Richard Pesola

Richard Pesola (1888 Köyhäjoki, Kaustinen – 1945 New York) oli amerikansuomalainen toimittaja.
Kansakoulun käynyt Pesola muutti vuonna 1905 Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli kaivosmiehenä. Vuonna 1906 hän liittyi Amerikan sosialistiseen puolueeseen. Pesola työskenteli Toveri, Työmies ja Eteenpäin -lehtien toimittajana sekä työväenjärjestöjen puhujana ja toimitsijana. Vuosina 1935–1937 hän oli Työmiehen ja myöhemmin Eteenpäin -lehden päätoimittaja. Pesolan kirjalliseen tuotantoon kuuluu kertomuskokoelma Sorretun poluilta (1909).
Eteenpäin-lehden päätoimittajana ollessaan Pesola löydettiin New Yorkin kadulta tajuttomana. Hän kuoli viikkoa myöhemmin sairaalassa tajuihinsa tulematta. Selvittämättä jääneen tapauksen taustalla epäiltiin olleen poliittisia syitä. Talvisodan aikana Pesolan toimittama Eteenpäin oli tukenut voimakkaasti Neuvostoliiton tarkoitusperiä Suomessa.
Šeikki

Šeikki (arab. شيخ‎, šaikh) on arabian kielestä juontuva sana, joka tarkoittaa heimon vanhinta, johtajaa, kuuluisaa vanhaa miestä tai islamin oppinutta. Šeikin tytärtä tai vaimoa kutsutaan joskus nimellä šaikhah (arab. شيخة‎).
Nimitystä šeikki käytettiin myös tietyissä Afrikan islamilaisissa osissa. Siirtomaaherruuden aikana Etiopian muslimihallitsija Bela Šangul ja hänen jälkeläisensä käyttivät nimitystä, kuten myös islamilaiset arvohenkilöt Wollon ja Tigrayn alueilla Etiopiassa sekä Eritreassa.
Studtiitti

Studtiitti on harvinainen uraanioksidimineraali, jonka kemiallinen kaava on [(UO₂)O₂(H₂O)₂]·2(H₂O) tai UO₄·4(H₂O). Se muodostuu sekundaarisena mineraalina uranyyli-ionin ja veden radiolyysituotteen vetyperoksidin reaktiosta. Studtiitti esiintyy yleensä keltaisina neulamaisina kiteinä varsinaisen uraanimalmin pinnalla. Joutuessaan ilman kanssa kosketuksiin studtiitti muuttuu nopeasti metastudtiitiksi (UO₄·2(H₂O)). Nämä ovat ainoat tunnetut luonnossa esiintyvät peroksidimineraalit.
Studtiitti raportoitiin ensimmäisen kerran mineraalinäytteistä 1947 Shinkolobwe-kaivoksesta, Kongon demokraattisesta tasavallasta, ja se nimettiin geologi Franz Edward Studtin mukaan. Sittemmin studtiittia on löytynyt myös muista uraaniesiintymistä sekä muun muassa Tšernobylin ydinvoimalaitoksen polttoainelaavan pinnalta. Sitä pidetään myös mahdollisena käytetyn ydinpolttoaineen pitkäaikaissäilytyksen alteraatiofaasina.
The Message

Arvostus

Tammikuussa 2003 Yhdysvaltain kongressin kirjasto valitsi ”The Messagen” kansalliseen ääniterekisteriin, National Recording Registryyn. Kirjaston mielestä kappale on merkittävä, koska ”se keskittyy urbaaneihin sosiaalisiin kysymyksiin - esikuvana monille myöhemmille rap-muusikoille”.
Rolling Stone -lehden vuoden 2004 ”500 Greatest Songs of All Time” -listalla ”The Message” on sijalla 51, parhaiten menestyneenä 1980-luvun kappaleena ja parhaana hip hop -esityksenä. Verkkosivusto Acclaimed Music, joka tilastoi musiikkikriitikoiden arvioita kaikkien aikojen kappaleista, sijoittaa kappaleen sijalle 14.
Kelloseppä

Kelloseppä on käsityöläinen ja horologi, joka valmistaa ja korjaa kelloja. Nykyajan kelloseppä todennäköisemmin korjaa ranne-, seinä- ja taskukelloja kuin valmistaa niitä alusta alkaen. Taitava kelloseppä osaa valmistaa kellon osia.
Kelloseppiä valmistuu Espoossa sijaitsevassa kolmivuotisessa kelloseppäkoulussa, joka on säätiön omistama yksityinen oppilaitos. Sieltä valmistunut voi jatkaa opintoja Sveitsissä WOSTEP-instituutissa.
Länsimetsän koulu

Länsimetsän koulu on alakoulu, joka toimii Gerbyssä noin 5 kilometriä Vaasan keskustasta. Koulussa on noin 330 oppilasta.
Koulu aloitti toimintansa tammikuussa 1999. Aluksi koulussa toimi suomenkieliset ensimmäinen ja toinen luokka sekä ruotsinkielinen Gerby skolan, joka muutti omiin tiloihin saman vuoden syksyllä. Suomenkielisen opetuksen lisäksi koulussa annetaan kielikylpyopetusta ruotsiksi 1. ja 2. luokalla.
Koulun rehtorina toimii Matti Autio.
KHL-kausi 2011–2012

Laajennus Slovakiaan

Lev Poprad sai Slovakian jääkiekkoliitolta luvan siirtyä KHL:ään ja se nosti liigan joukkuemäärän 24:ään. Lokomotiv Jaroslavlin vetäydyttyä lento-onnettomuutensa takia joukkueiden määrä tippui kuitenkin 23:een.

Pudotuspelit

Pudotuspelit pelattiin paras seitsemästä järjestelmällä.

All Stars -ottelu

All Stars -viikonloppuna 20–21.1.2012 Riiassa, Latviassa, pelasivat Team Fedorov ja Team Ozolins. Team Fedorov voitti ottelun.
Tumba Tamminen

Tumba Tamminen (oik. Tuomo Tamminen, s. 9. joulukuuta 1942 Kiukainen) on suomalainen laulaja, jonka keikkaura alkoi Veikko Tuomen yhtyeessä.Suuren osan albumeistaan hän teki Pauli Granfeltin yhtyeen kanssa. Tammista säesti pitkään Hannu Tuomaisen yhtye. Ennen siirtymistään ammattimuusikoksi hän työskenteli autonasentajana.

Ura

Tumba Tamminen lauleskeli paljon jo pikkupoikana. 22-vuotiaana hän nauhoitti Kokemäen kanttorin Pauli Vaitojan kanssa muutaman kappaleen Satakunnan Radioon Poriin. Veikko Tuomi sattui kuulemaan niitä, otti yhteyttä Tammiseen ja pyysi tätä yhtyeensä toiseksi solistiksi. Tuomi keksi Tammiselle myös tämän elinikäisen lempinimen "Tumba". Hieman myöhemmin Tamminen muodosti lähinnä Porin ja Rauman seudulla esiintyneen trion Pauli Vaitojan ja myöhemmän Pori Jazz -festivaalin keskushahmon Jyrki Kankaan kanssa. Muutettuaan pääkaupunkiseudulle Tamminen tutustui erään tuttavansa välityksellä säveltäjä Erik Lindströmiin, jonka karjalaisaiheinen kappale "Evakko" vuodelta 1970 oli Tuomon ensimmäinen levytys. Sota-aika oli ilmeisesti kuitenkin vielä liian lähellä ja levytys jäi melko vähälle huomiolle. Vuonna 1971 Tamminen kokosi oman yhtyeensä, jonka kanssa hän kiersi maata 1980-luvun loppuun saakka. Hän oli myös television Lauantaitanssit-ohjelman vakioesiintyjiä. 
Tamminen julkaisi parinkymmenen vuoden aika useita albumeja ja oli myös mukana monilla kokoelmalevyillä, mutta varsinaista omaa hittiä ei hänen kohdalleen osunut. Hänen vuonna 1979 tekemänsä tulkinta Toivo Kärjen tangosta "Ei erossa yhtään iltaa", jonka Henry Theel oli levyttänyt 30 vuotta aiemmin, saavutti kuitenkin kohtalaista menestystä. Toistaiseksi viimeiset levytyksensä, pari singlelevyä, Tamminen teki vuonna 1998. Aktiiviuransa päätyttyä Tamminen on asettunut asumaan Vihtiin, jossa hän kasvattaa lämminverihevosia ja josta käsin hän tekee pienimuotoisia laulukeikkoja lähiseuduille.
Paikallislehti

Paikallislehti on yleisesti käytetyn määritelmän mukaan yhden tai useamman kunnan alueella yhden tai useamman kerran viikossa ilmestyvä tilattava sanomalehti. Kansainvälisen määritelmän mukaan paikallislehtiä ovat 1–3 kertaa viikossa ilmestyvät tilattavat lehdet.
Paikallislehti keskittyy sisällöltään paikallisiin, ilmestymiskuntiensa uutisiin. Paikallislehti uutisoi paikallisten asukkaiden asioista, tulevista ja menneistä tapahtumista, paikallisesta urheilusta, politiikasta, ruohonjuuritason asioista. Paikallislehden mainokset ovat paikallisia, jolloin ne saavuttavat levikkialueen asukkaat. Paikallislehdissä ilmoitusten osuus on yleensä alle puolet lehden kokonaissisällöstä ja toimituksellisen sisällön osuus yli puolet sisällöstä.
Paikallislehdellä tulee olla virallinen ja vuosittain tarkastettava levikki. Ilmaiseksi jaettavat mainoslehdet eli ilmaisjakelut eivät ole paikallislehtiä. Jotkin ilmaisjakelut voidaan laskea kuuluvaksi ns. kaupunkilehtien ryhmään. Ilmaisjakelut eivät voi käyttää itsestään paikallislehti-nimikettä, koska niillä ei ole tarkistettua levikkiä.
Suurin osa Suomen paikallislehdistä ilmestyy 1-3 kertaa viikossa, jotkut useammin (esimerkiksi Itä-Häme ja Borgåbladet). Vähintään neljä kertaa viikossa ilmestyvä sanomalehti on päivälehti.
Paikallislehtien muodostama Suomen Paikallislehtien Liitto ry liittyi Sanomalehtien Liittoon, ja liiton sisälle muodostettiin erillinen Paikallislehtineuvottelukunta. Suomessa ilmestyy 163 paikallislehteä.
Paikallislehtien päätoimittajilla on oma yhdistys, jonka nimi on Paikallislehtien Päätoimittajayhdistys ry (PPY) . Siihen hyväksytään jäseniksi tilattavien paikallislehtien päätoimittajat, joiden johtamilla lehdillä on Levikintarkastus Oy:n tarkastama virallinen levikki. Paikallislehtien yhteinen ilmoitusmyyntiyhtiö on Suomen Paikallismediat Oy , jonka paikallislehdet omistavat.
Paikallislehdet ovat järjestäneet vuodesta 1963 alkaen Paikallislehtikilpailun. Tilasto kilpailussa menestyvistä lehdistä on saatavilla Sanomalehtien Liitosta.
Paikallislehtien Päätoimittajayhdistys PPY jakaa vuosittain 3000 euron suuruisen paikallislehdistön journalistipalkinnon, jota ovat lisäksi rahoittamassa Paikallislehtineuvottelukunta ja paikallislehtien kustantajat. Vuonna 2009 palkinnon sai Suupohjan Sanomien pitkäaikainen toimittaja Tauno Riihiluoma, vuonna 2010 Laukaa-Konnevesi-lehden päätoimittaja Arja Korpela, vuonna 2011 Jämsän Seudun toimittaja Ilkka Palmu, vuonna 2012 Loviisan Sanomien päätoimittaja Arto Henriksson.
Leppisaaren puisto

Leppisaaren puisto on puisto Helsingin Tammisalossa. Se sijaitsee Vanhanväylänkujan ja Vanhanväylän välissä. Puistossa on paljon pähkinäpensaita, pari suurta mäntyä ja useita kallioita, joilta voi nähdä kauas Roihuvuoreen. Puiston läpi kulkee polku, joka on osittain päällystetty puuhakkeella. Alueella on myös pieni kosteikkoaukio, joka on pääosin heinittynyt. Aukiolla kasvoi ennen pieni kuusi, mutta se kuoli, sillä kallio on siinä hyvin lähellä maanpintaa.

Puiston tapahtumat

Seudun lapset käyvät usein talvella puistossa laskemassa pulkkamäkeä. Myös muunlaista väkeä liikkuu, esimerkiksi kesäkuussa 2005 jotkut huvittelivat rikkomalla naapuruston kukkaruukkuja. Vuoden 2004 lopussa kaupungin palkkaamat työmiehet poistivat metsästä kuolleita ja huonokuntoisia puita. Kesän 2006 kuivuus vahingoitti kasveja, etenkin pihlajantaimia.

Puiston pähkinäpensaiden historia

Nykyisen Vanhanväylänkujan alueella sijaitsi 1700-luvun lopussa ja 1800-luvun alussa Tammerlundin talo. Talolla oli puutarhoja, joista osa ylsi nykyisen Leppisaaren puiston alueelle. Puutarhoissa kasvoi pähkinäpensaita, ja sieltä on peräisin puiston runsas pähkinäpensaskasvusto. Kasvitieteilijä V. Erkamo mainitsee pähkinäpensaslehdon vuonna 1949 ilmestyneessä kirjasessaan Ehdotus Helsingin seudun luonnonsuojelukohteiksi. Myös Vanhaväylä 6:ssa oli "pähkinämetsä", mutta sen pääosa hävisi, kun tontti rakennettiin 1950-luvun alussa.
Léopold Eyharts

Sotilasura

Eyharts liittyi Ranskan ilmavoimien akatemiaan Salon-de-Provencessa vuonna 1977 ja valmistui ilmailualan insinööriksi 1979. Vuonna 1980 hänestä tuli hävittäjälentäjä lentäen SEPECAT Jaguarilla Istres-Le Tubén ilmavoimien tukikohdasta Ranskassa. Vuonna 1985 hän toimi komentajana (commandant de l'escadrille SPA 77 du 1/7 Provence) Saint-Dizierin ilmavoimien tukikohdassa. Vuonna 1988 hän valmistui koelentäjäksi Ranskan koelentokoulusta ESPNERistä. Hänet sijoitettiin Bretignyn koelentokeskukseen Pariisin lähelle. Eyharts lensi useilla erityyppisillä sotilas- ja siviililentokoneilla kuten Mirage 2000, Alpha Jet, Mirage III, Caravelle, C-160 osallistuen lähinnä tutkan ja laitteiston testaamiseen.
Eyharts on lentänyt 3500 lentotuntia hävittäjä- ja koelentäjänä 40 eri tyyppisellä lentokoneella.

Ura CNESissä ja ESAssa

Vuonna 1990 CNES valitsi Eyhartsin spationautiksi. Hän osallistui  Hermès-avaruussukkulaohjelmaan ja CNESin parabolisten lentojen ohjelmaan, missä kokeellinen Caravelle-lentokone tarjosi mikrogravitaatiolaboratorion tiedeyhteisön käyttöön. Vuonna 1992 hän osallistui ESAn suorittamaan venäläisen Buran-sukkulan koulutuksen arviointiin Moskovassa. Vuonna 1994 hän johti vuonna 1995 Caravellen korvaavan Airbus A300:n lentotestejä parabolisten lentojen ohjelmassa.  
Eyharts harjoitteli pitkäkestoista avaruuslentoa varten tammikuusta 1995. Hän sai koulutuksen avaruuslennolle elokuussa 1996 suoritetun  venäläis-ranskalaisen "Cassiopeia"-avaruusohjelman varamiehistön jäsenenä.
Eyharts osallistui miehistön jäsenenä CNESin tieteelliselle jatkolennolle nimeltä Pégase. Hän lensi Mir-avaruusasemalle 29. tammikuuta 1998 lennolla Sojuz TM-27. Kolmiviikkoisen Pégase-lennon aikana hän suoritti lukuisia ranskalaisia kokeita lääketieteellisen tutkimuksen, neurotieteen, biologian, virtausmekaniikan (fluid physics) ja teknologian alueilla. Hän palasi Maahan lennolla Sojuz TM-26 19. helmikuuta 1998. Eyharts vietti ensimmäisellä kerrallaan avaruudessa 20 päivää 18 tuntia 20 minuuttia avaruudessa.
Elokuussa 1998 ESA sijoitti Eyhartsin harjoittelemaan NASAn  Johnson Space Centeriin Houstoniin, Texasiin. Vuoden 1998 kansainvälisen astronauttiryhmän jäsenenä hän osallistui NASAn astronauttikandidaattikoulutukseen. Hän toimi erilaisissa teknisissä tehtävissä ennen kuin hänet nimitettiin avaruuslennolle.
Eyharts laukaistiin 7. helmikuuta 2008 avaruussukkulalennolla STS-122 Kansainväliselle avaruusasemalle, missä hän liittyi Retkikunta 16:een. Hän osallistui eurooppalaisen Columbus-laboratoriomoduulin asennukseen ja kokoonpanoon. Eyharts palasi Maahan lennolla STS-123 maaliskuussa 2008.
Eyharts on naimisissa ja hänellä on yksi lapsi.
Dee Brown

Dorris Alexander "Dee" Brown (2. helmikuuta 1908 – 12. joulukuuta 2002) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja historioitsija. Hänen tunnetuin teoksensa on vuonna 1970 julkaistu Haudatkaa sydämeni Wounded Kneehen (Bury My Heart at Wounded Knee), joka kertoo intiaanien ja Yhdysvaltain välisistä väkivaltaisuuksista 1800-luvun lopulla. Kirja toi intiaanien näkökulman viralliseen historiankirjoituksen.
Brown kasvoi Arkansasissa, jossa hän ystävystyi monien intiaanien kanssa ja alkoi vähitellen ymmärtää, että populaarikulttuurin antama kuva intiaaneista ei vastannut todellisuutta. Hän työskenteli jonkin aikaa lehtimiehenä ja sen jälkeen opettajana ja kirjastonhoitajana. Hän omistautui kirjoittamiselle jäätyään eläkkeelle vuonna 1973. Brown on julkaissut sekä kauno- että tietokirjallisuutta.
Jumalan käsi -maali

Jumalan käsi (esp. La mano de Dios) on argentiinalaisen jalkapalloilijan Diego Maradonan antama nimitys kiistanalaiselle maalille, jonka hän itse teki Englantia vastaan jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuiden puolivälieräottelussa Meksikossa 1986. Argentiina voitti ottelun 2–1.

Tapahtuma

Ottelu pelattiin 22. kesäkuuta 1986 Azteca-stadionilla 114 580 katsojan edessä. Ottelussa oli jo ennakkoon vahva poliittinen tunnelataus maiden välillä neljä vuotta aiemmin käydyn Falklandin sodan johdosta.
Ottelun ensimmäinen puoliaika oli maaliton Argentiinan vahvasta painostuksesta huolimatta. Avausmaalia saatiin odottaa ottelun 51. peliminuutille. Maradona ohitti kolme englantilaista ja yritti seinäsyöttöä Jorge Valdanon kanssa rangaistusalueen rajalla. Englannin Steve Hodge ehti kuitenkin väliin ja nosti pallon taaksepäin maalivahti Peter Shiltonille. Maradona jatkoi vauhdilla rangaistusalueen sisälle ehtien palloon – kädellään – juuri ennen vastaan tullutta Shiltonia ja pallo leijaili verkkoon. Tunisialainen päätuomari Ali Bennaceur näytti keskialoitusta hyväksytyn maalin merkiksi.
Englantilaiset protestoivat voimakkaasti argentiinalaisten juhliessa. Videolla näkyy, miten Maradona katsoo erotuomaria. Hän myöhemmin sanoi, ”Odotin että pelitoverit olisivat tulleet halaamaan, ja kukaan ei tullut... Sanoin heille: ’Tulkaa halaamaan, tai erotuomari ei salli tuota.’” 
Argentiina voitti ottelun 2–1 edeten välieriin ja lopulta maailmanmestaruuteen. Ottelun voittomaali – niin ikään Maradonan tekemä – valittiin myöhemmin kansainvälisen jalkapalloliiton äänestyksessä vuosisadan maaliksi.

Ilmaisun synty

Seuraavana päivänä Maradona ei vielä vihjannutkaan käyttäneensä kättä. Hän kertoi tiedotusvälineille, ettei tiennyt mihin kohtaan pallo häntä osui. Myöhemmin Maradona väitti ”Jumalan käden” puuttuneen peliin ja sen seurauksena tuota kiistanalaista maalia ruvettiin kutsumaan ”Jumalan kädeksi”. Lopulta Maradona kuitenkin myönsi tehneensä maalin omalla kädellään.
Melancholian 3 huonetta

Palkinnot

Elokuva sai parhaan dokumentin ja musiikin Jussi-palkinnot ja oli ehdolla parhaasta leikkauksesta. Lisäksi se on saanut palkintoja useilla elokuvafestivaaleilla: Amsterdam International Documentary Film Festival, Full Frame Documentary Film Festival, Mar del Plata Film Festival, Prix Italia, Sundance-elokuvafestivaali, Tampere Film Festival, Thessaloniki Documentary Film Festival, Venetsian elokuvajuhlat ja Yerevan International Film Festival.
HMS Monarch (1868)

Valmistus

Alus tilattiin Chathamin telakalta ja sen köli laskettiin 1. kesäkuuta 1866. Alus laskettiin vesille 25. toukokuuta 1868 ja se valmistui 12. kesäkuuta 1869.

Palvelus

Alus romutettiin vuonna 1905.
Ilon Wikland

Maire-Ilon Wikland (o.s. Pääbo; s. 5. helmikuuta 1930 Tartto) on ruotsinvirolainen kuvataiteilija. Hänet tunnetaan erityisesti Astrid Lindgrenin kirjojen kuvittajana. Hän syntyi Tartossa, jossa hän vietti ensi vuotensa isovanhempien hoivissa, ja myöhemmin hän asui Haapsalussa toisten isovanhempiensa luona.
Ilon Wiklandin vanhemmat olivat insinööri Max Pääbo ja kuva- ja tekstiilitaiteilija Vida Pääbo-Juse. Täti Karin Siim-Juse oli puvustaja ja lavastaja.
Vuonna 1944 Wikland pakeni Neuvostoliiton miehitystä Ruotsiin. Hän opiskeli ruotsalaisissa taidekouluissa ja jatkoi myöhemmin opintojaan myös Lontoossa ja Pariisissa. Vuonna 1951 hän avioitui Stig Wiklandin kanssa; pariskunnalle syntyi neljä tytärtä.
Wikland haki vuonna 1953 työtä Rabén & Sjögren -kustantamosta, ja Astrid Lindgren huomasi Wiklandin taidot välittömästi. Heidän ensimmäinen yhteistyönsä oli romaani Mio, poikani Mio, joka julkaistiin seuraavana vuonna. Wikland kuvitti useita Lindgrenin teoksia: Melukylän lapset, Veljeni Leijonamieli, Katto-Kassinen, Ronja ryövärintytär ym. Hän on kuvittanut myös monien muiden kirjailijoiden teoksia. Hän sai vuonna 1969 Elsa Beskow -palkinnon.
Meklotsiini

Päihdekäyttö

Postafen saattaa päihdekäytössä aiheuttaa hengityksen pysähtymisen. Samaan ryhmään kuuluva matkapahoinvointilääke Marzine on Postafenia halvempaa.
Nagytétény

Nagytétény (saksaksi Großteting) on entinen kauppala, nykyisin Budapestin kaupunginosa. Se sijaitsee XXII osa-alueella, Tonavan rannalla Budan puolella aivan kaupungin etelärajalla. Nagytétényn kauppala perustettiin jo 1400-luvulla, mutta se liitettiin Budapestiin vuonna 1950.
Nagytétényn tunnetuin nähtävyys on Száraz-Rudnyánszkyn palatsi, joka on rakennettu 1700-luvulla. Palatsissa toimii nykyään museo. Alueella sijaitsi roomalaisaikaan Camponan linnake, joka on osaksi rekonstruoitu ja vierailijoiden nähtävissä.
Matias Lehtonen

Ura

Lehtonen on Kiekko-67:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Turun Palloseuraan. Lehtonen voitti Tepsin joukkueessa C-nuorten II-divisioonan hopeaa vuonna 2011. Kaudella 2011–2012 hän nousi TPS:n B2-nuorten varakapteeniksi ja voitti koko B2-nuorten SM-sarjan runkosarjan piste- ja syöttöpörssin tehoilla 8+37=45. Kauden 2014–2015 päätteeksi Lehtonen oli ratkaisemassa seuralle A-nuorten Suomenmestaruutta tehtyään kolmannessa finaaliottelussa Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan TPS:n 5–3-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaalin. Hän viimeisteli myös TPS:n viidennen maalin tyhjään verkkoon.
Kaudella 2015–2016 Lehtonen nousi TPS:n A-nuorten varakapteeniksi. Hän jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Juho Virtasen kanssa tehoilla 18+20=38. Lehtonen edusti TPS:ää samalla kaudella myös Junior Club World Cupissa. Hän debytoi myös SM-liigassa, jossa Lehtonen pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen ottelunsa 20. tammikuuta 2016 Helsingin IFK:ta vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 12.20 minuuttia ja keräsi myös yhden kahden minuutin jäähyn kampituksesta.
Lehtonen siirtyi kaudeksi 2016–2017 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhon riveihin. Hänen tulokaskautensa toi 35 runkosarjaottelussa tehot 6+5=11 ja 12 playoff-ottelussa tehot 2+2=4. Lehtosen syyskautta varjosti sekä ranne- että olkapäävamma. Hän voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden.
Kaudeksi 2017–2018 Lehtonen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella TuToon. Hän oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 19+26=45. Pudotuspeleissä Lehtonen jakoi TuTon sisäisen tehotilaston voiton Aki Juuselan kanssa lukemalla +8. Lehtonen voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Suomen Cupissa hän oli joukkueensa paras maalintekijä Niklas Näpin kanssa kolmella osumallaan. Turnaus päättyi TuTon voittoon.
Toukokuussa 2018 Lehtonen siirtyi try-outille Tapparan SM-liigajoukkueeseen. Hän jäi elokuun lopulla ilman sopimusta. Lehtosella oli sopimus paluusta TuToon, mikäli hän ei saisi jatkosopimusta Tapparaan. TuTon urheilutoimenjohtaja Elmo Aittolan mukaan seura kuitenkin tekee Tapparan kanssa yhteistyötä, jolloin TuTo voi lainata hänet tarvittaessa Tapparaan, mikäli TuTo ei pelaa samana päivänä. Lehtonen nousi Tapparan avainpelaajien loukkaantumisten myötä joukkueen kokoonpanoon. Hän pelasi siellä kolme runkosarja- ja yhden CHL-ottelun, kunnes marraskuussa Lehtonen teki Tapparan kanssa loppukauden kattavan jatkosopimuksen. Hän teki kauden kymmenennessä SM-liigan runkosarjaottelussaan 22. tammikuuta 2019 Kalevan Palloa vastaan liigauransa avausmaalin. Lehtosen osuma jäi Tapparan 4–1-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Kaikkiaan Lehtonen teki Tapparassa 17 runkosarja-, kolmessa playoff- ja yhdessä CHL-ottelussa tehot 1+2=3. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Huhtikuussa 2019 Lehtonen teki joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.

Muuta

Lehtosen isoveli Mikko on Suomen maajoukkuepuolustaja, joka pelaa KHL-joukkue Jokereissa.
Käsisaha

Käsisaha on käsikäyttöinen käsivoimainen saha, jolla lastuamalla leikataan puuta, metallia tai muita materiaaleja. Siinä on hammastettu (sahalaitainen) terä, joka liikkuessa kohdetta vasten leikkaa sitä. Käsisahoissa liike on edestakainen, ja eurooppalaiset sahat tyypillisesti leikkaavat sahaa työnnettäessä. Saha voi myös leikata vetäessä tai jopa molempiin suuntiin.
Käsisahalla voidaan viitata myös konevoimaisiin sahoihin, kuten käsisirkkeli, joissa työstön tekee konevoimainen osa mutta syöttöliike tehdään käsivoimaisesti.

Sahanterä

Leikkaustapahtuman kannalta sahan tärkein ominaisuus on terän hampaiden geometria. Hampaan leikkaava sivu voi olla positiivisessa, nolla- tai negatiivisessa kulmassa suhteessa leikattavaan aineeseen. Toinen hyvin tärkeä tekijä on hampaan koko. Hampaan kokoa mitataan yleensä laskemalla kuinka monta hammasta on yhden tuuman matkalla (tpi - teeth per inch). Pienihampaiset sahat, toisin sanottuna ne, joilla on suuri tpi-arvo, leikkaavat hienoa pintaa ja repivät vain vähän materiaalia. Isohampaiset sahat taas leikkaavat nopeammin. Kolmas tekijä sahan geometriassa on ns. hampaiden haritus. Sahan hampaita on käännetty sivuille, jolloin saha leikkaa leveämmän uran kuin sahan materiaalipaksuus. Harituksen hyötynä on sahan vähäisempi jumittuminen sahausuraan. 
Vetosaha on saha, jolla sahataan vetämällä eikä työntämällä. Siksi terä ja sahausura voi olla hyvin ohut, joten vetosaha säästää voimia ja on hyödyllinen tarkkuutta vaativissa töissä.
Metallisahoissa hammastus on tiheämpi kuin puuta sahaavissa sahoissa.
Jussi Halli

Jussi Halli (s. 1978 Helsinki) on suomalainen toimittaja, juontaja ja it-alan johtaja.
Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Halli toimi vapaana toimittajana, uusimediayhtiöissä ja poliittisten sekä sitoutumattomien nuorisojärjestöjen hallituksissa.
Televisiouransa Halli aloitti syksyllä 1999 Helsingin kaapeliverkossa toimineella Helsingin Aluetelevisio ATV:lla, jonka päätoimittajana hän oli elokuusta 2001 kanavan lähetystoiminnan loppumiseen saakka joulukuuhun 2002. Tämän jälkeen Halli työskenteli MoonTV:n ajankohtaisohjelmien tuottajana ja ruutukasvona. 
Valtakunnalliseen julkisuuteen Halli nousi syksyllä 2002 MTV3:n ja Fremantle Median tuottaman Bonus-tietokilpailun isäntänä, ”Suomen nuorimpana setänä”. Lisäksi Halli on osallistunut moniin muihin ohjelmaprojekteihin, muun muassa isännöimällä Subtv:n Suoraa huutoa -talk show'ta ja juontamalla vuoden 2005 Miss Suomi -kilpailut. Televisiotoiminnan ohella Halli on myös esiintynyt radiossa, hän oli yksi edesmenneen Radio Cityn kanavaäänistä. Hän juonsi Herätysliike-aamuohjelmaa. 
Tällä hetkellä Halli juontaa MTV3:n automakasiiniohjelmaa Ajoneuvos sekä Radio Novan Liikenneohjelmaa. Syksyllä 2013 häneltä julkaistiin Ajoneuvos -ohjelmaan perustuva, saman niminen tietokirja.  
Halli on aikaisemmin työskentellyt mm. verkkopalvelu Suomi24:n johtajana. Hän on nykyään TeliaSoneran online-toimintojen myyntijohtaja.