Pariisin observatorio

Pariisin observatorio (ransk. Observatoire de Paris tai Observatoire de Paris-Meudon) on Ranskan suurin tähtitieteellinen observatorio ja yksi maailman suurimmista tähtitieteelisistä tutkimuslaitoksista. Sen historiallinen rakennus on Pariisin 14. arrondissementissa kaupungin eteläosassa, mutta suurin osa sen henkilökunnasta työskentelee Pariisin ulkopuolella Meudonin satelliittikampuksella.

Historia

Aiheen Pariisin observatorion perustamiseen antoivat Jean-Baptiste Colbertin kunnianhimoiset pyrkimykset laajentaa Ranskan merivaltaa ja kansainvälistä kauppaa 1600-luvulla. Kun Ludvig XIV ryhtyi tukemaan hanketta, observatorion rakentaminen aloitettiin 21. kesäkuuta 1667, kesäpäivänseisauksena, ja rakennustyöt kestivät viisi vuotta.  Se on siis vanhempi kuin Englantiin vuonna 1675 perustettu Greenwichin kuninkaallinen observatorio. Observatorion suunnitteli arkkitehti Claude Perrault, jonka veli Charles toimi Colbertin sihteerinä ja yleisten töiden yli-intendenttinä. Observatorion rakennuksia on laajennettu vuosina 1730, 1810, 1834, 1850 ja 1951. Viimeisimpään laajennukseen kuuluu Jean Prouvén suunnittelema näyttävä Meridiaanisali.
Pariisin observatorion tähtitieteilijät laskivat vuonna 1672 Aurinkokunnan tarkat mitat ja laativat vuonna 1679 yhden ensimmäisistä Kuun kartoista.
Pariisin observatorion kautta kulkee Pariisin meridiaani, jota ranskalaisissa kartoissa käytettiin 1900-luvulle saakka nollameridiaanina.
Vuonna 1679 observatorio julkaisi maailman ensimmäisen taivaankappaleiden efemeridejä sisältävä kansallisen almanakan, Connaissance des temps. Siihen sisältyi myös taulukko Jupiterin kuiden pimennyksistä, joiden avulla merenkulkijat saattoivat määrittää pituusasteen. Vuonna 1863 observatorio julkaisi ensimmäiset nykyaikaiset sääkartat. Vuonna 1885 observatorion silloinen johtaja Amédée Mouchez rakennutti tähtien valokuvaamista varten astrografin, ja kaksi vuotta myöhemmin hänen aloitteestaan pantiin alulle kansainvälinen Carte du Ciel -hanke koko tähtitaivaan tarkaksi kartoittamiseksi.
Marraskuussa 1913 Pariisin observatorio ja United States Naval Observatory (USNO) lähettivät toisilleen radiosgnaaleja, joiden avulla voitiin täsmällisesti määritellä näiden observatorioiden välinen etäisyys pituusasteina. Pariisin observatorio käytti tuolloin Eiffelin tornia antennina.

Pariisissa

Observatorion historiallinen päärakennus sijaitsee Pariisin 14. arrondissementissa puistoalueen ympäröimänä Avenue de l'Observatoire -nimisen puistokadun päässä. Siellä tehtiin tähtitieteellisiä haaintoja jatkuvasti 1900-luvun lopulle saakka. Rakennuksessa säilytettävät tieteelliset kokoelmat ja arkistot ovat poikkeuksellisen arvokkaat.

Meudonin 83 cm:n refraktori

Meudonin suurrefraktori oli linssikaukoputki, jonka objektiivin halkaisija on 83 senttimetriä. Se valmistui vuonna 1891, ja siihen liittyi valokuvaukseen tarkoitettu sivukaukoputki, jonka halkaisija oli 62 senttimetriä. Se oli tuolloin yksi Euroopan suurimmista käytössä olleista kaukoputkista. Sillä E. M. Antoniadi teki 20. syyskuuta 1909 Marsista havaintoja, jotka osaltaan vaikuttivat siihen, että käsitys Marsin kanavista osoittautui virheelliseksi.

Nançayssa

Nançayssa, Cherin departementissa Keski-Ranskassa toimii vuonna 1953 perustettu Ranskan ensimmäinen radioastronomian tutkimuskeskus.

Saint-Vérain

Vuonna 1974 Pariisin observatorio rakennutti Alpeille Saint-Vérainin observatorion eli Pic de Château Renardin observatorion. Se sijaitsee Pic de Château Renardin huipulla, Saint-Véranin kiunnassa Hautes-Alpesin departementissa, 2900 metrin korkeudessa. Koronografi toimi siellä kymmenen vuotta, mutta sen kupoli siirrettiin sitten Pariisiin observatorion päärakennukseen.
Nykyisin laitos on AstroQueyras -nimisen harrastajatähtitieteilijöiden seuran käytössä. Siellä käytetään Observatoire de Haute Provencelta lainattua 60 senttimetrin kaukoputkea. Siellä on löydetty monia asteroideja.