google/wiki40b huggingface dataset:
Fredrik Norrena

Seurajoukkueissa

Ennen ammattilaisuraansa Norrena pelasi IFK Lepplaxissa. Norrena aloitti SM-liigauransa Turun Palloseurassa, jossa hän pelasi kaudet 1992–1996. Kaudella 1996–1997 Norrena ei saanut peliaikaa TPS:ssä, joten hän siirtyi Ruotsiin Elitserienin AIK:hon. Ruotsista Norrena palasi kaudeksi 1997–1998 SM-liigaan ja Rauman Lukkoon. Lukossa Norrena pelasi vain yhden kauden, jonka jälkeen hän palasi TPS:aan neljäksi kaudeksi. Seuraavat neljä kautta menivät jälleen Ruotsissa; ensin vuosi Frölundassa ja sitten kolme vuotta Linköpingissä.
Tampa Bay Lightning varasi Norrenan NHL:ään 213. vuorolla kesällä 2002. Tampa Bay ilmoitti 31. toukokuuta 2006 solmineensa Norrenan kanssa yksivuotisen sopimuksen. Hän ei ehtinyt olla Tampan palkkalistoilla kuin vajaan kuukauden, sillä 30. kesäkuuta Norrena siirtyi yhdessä Fredrik Modinin kanssa Columbukseen vaihdossa Marc Denisiin.
Norrena nousi ensimmäisellä NHL-kaudellaan Columbuksen ykkösvahdiksi nuoren Pascal Leclairen loukkaannuttua. Norrena torjui hyvin ja teki muun muassa seuraennätyksen pitämällä maalinsa puhtaana yhtäjaksoisesti 155 minuuttia ja 28 sekuntia. Columbus teki Norrenan kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen helmikuussa 2007.
Kolmannella kaudellaan Columbuksessa, 2008–2009, Norrena tippui Columbuksen kolmosmaalivahdiksi. Norrena purki sopimuksensa Columbuksen kanssa ja siirtyi joulukuussa 2008 KHL-sarjaan Ak Bars Kazaniin. Norrena voitti kauden päätteeksi KHL:n mestaruuden. Hän pelasi mestaruuden ratkaisseessa finaaliottelussa nollapelin. Seuraavaksi kaudeksi Norrena siirtyi ruotsalaisseura Linköpings HC:iin.
Norrena oli Linköpingin ykkösmaalivahti kolmen kauden ajan, mutta keväällä 2012 Linköping ilmoitti, että seura aikoi panostaa jatkossa Christian Engstrandiin ja antoi potkut Norrenalle, vaikka tällä oli vielä vuosi sopimustaan jäljellä. Norrena siirtyi tämän jälkeen Elitserienin Växjö Lakersiin, jonka kanssa hän teki vuoden sopimuksen.Norrena ilmoitti päättävänsä pelaajauransa Växjössä kauden 2012–2013 jälkeen ja siirtyvänsä SM-liigassa pelaavan TPS:n toiseksi maalivahtivalmentajaksi Urpo Ylösen oppiin. Norrenan maalivahtivalmentajan pesti jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä Atte Engrenin siirryttyä pelaamaan KHL:ään siirtyikin TPS:n Norrena maalivahdiksi. Norrena ilmoitti pelaavansa vielä 2013–2014 jonka jälkeen hän palasi maalivahtivalmentajaksi.
Don Carlos Buell

Don Carlos Buell (23. maaliskuuta 1818 – 19. marraskuuta 1898) oli Yhdysvaltain armeijan ammattisotilas seminolisodissa, Meksikon–Yhdysvaltain sodassa ja Yhdysvaltain sisällissodassa.

Lapsuus ja nuoruus

Hän syntyi Lowellissa Ohiossa. Hän asui Indianassa ennen sisällissotaa ja valmistui West Pointista 1841. Meksikon sodassa hän palveli Winfield Scottin ja Zachary Taylorin alaisena. Hänet ylennettiin kolme kertaa urheudesta ja hän haavoittui Churubuscossa. Sotien välillä hän työskenteli adjutantin Kaliforniassa ja armeijan kenraalin toimistossa.

Sisällissodan alku

Sisällissodan alussa hän järjesteli Potomacin armeijaa ja komensi lyhyesti yhtä sen divisioonaa. Marraskuusta 1861 hän oli lyhyen aikaa Ohion joukkojen komentaja, ja marssitti joukkonsa Nashvilleen. 21. maaliskuuta 1862 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Shilohin taistelussa hän auttoi Ulysses S. Grantia voittamaan etelävaltiot. Buell jatkoi Henry W. Halleckin alaisena Corinthin taistelussa. Kesä- ja heinäkuussa hän yritti divisioonineen edetä kohti Chattanoogaa, mutta konfederaation ratsuväki Nathan Bedford Forrestin johtamana pakotti hänet pysähtymään.
Jotkut pohjoisvaltioiden komentajista pitivät Buellia mahdollisena etelän sympatisoijana, koska hän omisti orjia. Kun 2. toukokuuta 1862 unionin sotilaat ryöstivät Athensin kaupungin Alabamassa, Buell raivostui ja asetti syytteeseen John B. Turchinin. Tämän seurauksena presidentti Abrahan Lincoln määräsi kenraali George H. Thomasin korvaamaan Buellin 30. syyskuuta 1862. Lopulta Lincoln taipui ja jätti Buellin komentoon. Turchin vältti sotaoikeuden ja yleni prikaatinkenraaliksi.

Ero

Syksyllä 1862 konfederaation kenraali Braxton Bragg valtasi Kentuckyn ja Buell joutui vetäytymään pohjoiseen Ohio-joelle saakka. Buell taisteli Braggia vastaan ratkaisemattomassa Perryvillen taistelussa 8. lokakuuta 1862, mikä pysäytti konfederaation invaasion ja pakotti heidät palaamaan Tennesseehen, mutta hän estänyt Braggin vetäytymistä. Tämän päätöksen vuoksi hänet vapautettiin komennosta 24. lokakuuta ja korvattiin William S. Rosecransilla. Buell vietti seuraavan puolitoista vuotta Indianapolisissa toivoen saavansa sotilastehtäviä, jotka parantaisivat hänen maineensa, hän väitti ettei ollut seurannut Braggia tarvikkeiden puutteesta. Uutta nimitystä ei tullut ja hän lähti sotilastehtävistä 23. toukokuuta 1864. Grant kuitenkin tarjosi hänelle komennusta, mutta Buell kieltäytyi pitäen sitä rappion merkkinä.

Viimeiset vaiheet

Sodan jälkeen Buell asui ensin Indianassa ja sitten Kentuckyssä ja työskenteli rauta- ja terästeollisuudessa ja Green River rautatieyhtiön presidenttinä. Hän kuoli kotonaan Rockportissa Kentuckyssä ja St. Louisiin Missouriin, Bellefontainen hautausmaahan.
Aasiansatulahaikara

Kuvaus

Aasiansatulahaikara on ainoa haikara, joka elää Australiassa. Höyhenten väritys on kehossa mustavalkoinen, kaulalla kiiltävän tummanvihreä ja violetti, pyrstössä musta. Se on helposti erotettavissa kaikista muista australialaisista linnuista. Jalat ovat pitkät ja punaiset. Naaraspuolisen linnun tunnistaa sen keltaisen silmänympäryksen avulla. Aasiansatulahaikara voi kasvaa 129–150 senttimetrin pituiseksi, sen siipiväli on 230 senttimetriä ja täysikasvuisen yksilön paino noin neljä kiloa.

Lisääntyminen

Aasiansatulahaikara parittelevat maaliskuusta lokakuuhun. Ne rakentavat huomattavan suuria, 1,8 metrin levyisiä, oksista tehtyjä pesiä. Yleensä ne rakentavat pesänsä veden läheisyyteen. Munien määrä on tavanomaisesti 2–4. Munien väri on valkoinen. Molemmat emot huolehtivat munista ja poikasista. Aasiansatulahaikaran pesivä pari on tavallisesti muista yksilöistä erillään.

Elinalue

Aasiansatulahaikaroita elää Australian pohjois- ja itärannikolla. Haikaroita tavataan myös Sydneyn eteläpuolella, mutta tämä ei ole yleistä. Ne asuvat makeavetisillä soilla ja kosteikkoilla.

Ravinto

Kukin lintu metsästää itsenäisesti kahlaten matalassa vedessä suurikokoisella nokallaan saalista etsien. Aasiansatulahaikarat syövät kaloja, pieniä äyriäisiä, matelijoita ja raatoja.
Joseph Kasa-Vubu

Joseph Kasa-Vubu (tai Kasavubu, 1910 – 24. maaliskuuta 1969) oli Kongon demokraattisen tasavallan ensimmäinen presidentti vuosina 1960–1965.
Kasa-Vubu syntyi Tshelassa, Mayomben alueella vuonna 1910. Hän opiskeli pappisseminaarissa ja opettajakoulussa. Hän joutui hylkäämään opettajan uran, koska hänellä ei ollut varaa maksaa lukukausimaksuja. Hän toimi apulaiskirjanpitäjänä siirtomaahallinnon talousministeriössä.
Vuodesta 1955 Kasa-Vubu johti Kongon itsenäistymistä ajavaa Abakoa, joka oli kongojen muodostama poliittinen liike. Maan itsenäistyttyä 30. kesäkuuta 1960 Kongon parlamentti valitsi hänet maan ensimmäiseksi presidentiksi. Kongossa puhkesi heti kriisi timantti- ja metallikaivoksistaan rikkaiden Katangan ja Etelä-Kasain maakuntien julistauduttua itsenäisiksi. Kasa-Vubu oli poliittisesti vanhoillinen, kun taas pääministeri Patrice Lumumba oli kansallismielinen ja radikaali, joten he joutuivat vastakkain ja määräsivät armeijan pidättämään toisensa. Tilanne ratkesi Kasa-Vubun hyväksi, kun armeijan komentaja Joseph-Désiré Mobutu antoi hänelle tukensa syyskuussa. Lumumba luovutettiin vihollisilleen Katangaan, jossa hänet surmattiin.
Kasa-Vubu johti maata seuraavat viisi vuotta heikkojen hallitusten tuella. Vuonna 1964 hän nimitti Katangan johtajan Moise Tshomben pääministeriksi saadakseen kaivoksia turvanneet belgialaiset palkkasotilaat puolelleen idässä kapinoivia Laurent Kabilan johtamia vasemmistolaisia vastaan.
Mobutu kaappasi vallan toisen kerran 25. marraskuuta 1965 ja päätti Kasa-Vubun ja Tshomben välisen kiistan. Hän nimitti tällä kertaa itsensä valtionpäämieheksi. Kasa-Vubu vetäytyi politiikasta.
Playlife

Playlife on Trevisossa, Italiassa perustettu vaateyritys, jonka omistaa Benetton Group.
Benetton nimesi Formula ykkösissä autojensa moottorit Playlifeksi vuodesta 1998 vuoteen 2000. Playlife-moottorit olivat Renault-moottoreita, jotka oli hankittu Mecachromelta 1998 ja Supertecilta 1999 ja 2000. Muutkin tallit, kuten Williams, Arrows ja BAR käyttivät samoja moottoreita, mutta alkuperäisillä nimillään.
Playlifen moottoreilla saavutettiin yhteensä 69 pistettä, 6 palkintokorokesijoitusta ja yksi paalupaikka, mutta voittoja ei saavutettu.
Digimon Adventure (PSP)

Pelin tarina

Peli alkaa samalla tavalla kuin itse animesarjassa; Seitsemän lasta lähtevät vuoden 1999 elokuun 1. päivänä kesäleirille, tutustuakseen samalla toisiinsa vähän paremmin. Nuo lapset ovat Taichi Yagami, Yamato Ishida, Sora Takenounchi, Koushiro Izumi, Takeru Takaishi, Joe Kido ja Mimi Tachikawa. Aivan yhtäkkiä alkaakin satamaan lunta keskellä kesää. Kun lapset kummastelevat äkillistä säänmuutosta, taivaalta alkaakin putoamaan meteorien tapaan jonkin sortin esineitä, jotka näyttävät ihan virtuaalilemmikkipeleiltä. Pian sen jälkeen lapset näkevät taivaalla revontulia, joita ei tavallisesti pitäisi Japanissa näkyä. Todella pitkään eivät lapset voi katsoa revontulia, koska samalla hetkellä jättiläismäinen hyökyaalto imaisee heidät sisäänsä, saapuen näin omituiseen maailmaan jota tunnetaan nimellä Digimaailma, täynnä mitä omituisempia otuksia, Digitaali hirviöitä eli Digimoneja. Lapset kerääntyvät yhteen ja näin alkaa heidän seikkailunsa tässä Digimaailmassa.

Pelattavuus

Aluksi vain seitsemän hahmoa on pelattavana. Kahdeksas hahmo, Hikari Yagami, tulee pelattavaksi kolmannen arkin aikana. Yleensä yhden jakson aikana vähintään yksi hahmo on johtaja ja korkeintaan kaksi voi olla mukana. Tiimin johtajaa ei randomisti valittu vaan tämä jää pelaajalle itselleen päätettäväksi.
Kun vähintään yksi pelin pääepisodeista, johon sisältyy Digimonien evoluutio/kehittyminen, Digimonit voivat digivoitua otteluissa Champion (Adult), Ultimate (Perfect) tai Mega (Ultimate) muotoihinsa. Tämä nostattaa arvoja suuresti. Evoluutio kuluttaa erikoispisteitä (Special Points), mutta ei käytä pelaajan vuoroa loppuun.
Saint-Lizier

Saint-Lizier on Ranskan kunta Occitanien alueella Ariègen departementissa. Ranskan eteläosassa sijaitsevan kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 1 417. Se kuuluu Portes du Couseransin kantoniin Saint-Gironsin arrondissementissa.
Saint-Lizier kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France, johon Ariègen departementista kuuluu myös Camon.
Tuomelan tammimetsä

Tuomelan tammimetsä on Länsi-Vantaan Linnaisten kaupunginosassa sijaitseva noin 10 hehtaarin laajuinen metsäalue, jossa kasvaa runsaasti tammea ja pähkinäpensasta. Kyseessä on Tammiston luonnonsuojelualueen ohella yksi suurimmista pääkaupunkiseudun luontaisesti syntyneistä tammimetsistä. Muista jalopuista alueella esiintyy yksittäisinä kappaleina saarnia ja metsälehmusta sekä alueen kaakkoiskulmassa hieman tervaleppää. Alueen on omistanut Vantaan kaupunki vuodesta 2002. Sitä ennen alue kuului Tuomelan tilaan. Vantaan yleiskaavaehdotuksessa (keväällä 2007) Tuomelan tammimetsä on merkitty Vantaan kaupungin kartalla LUO-alueeksi (luonnon monimuotoisuuden kannalta tärkeä alue). Alueen eteläpuolella sijaitsee Furumossenin räme ja Linnaistenpuisto, pohjoispuolella taas Hämeenkylän pellot ja vanha kansakoulu (Tuomelan koulu). Alue on suosittua ulkoilualuetta.
Alueella on vuodesta 2003 tehty vapaaehtoisvoimin hoitotöitä, joiden tavoitteena on parantaa jalopuiden elinympäristöä ja luonnon monimuotoisuutta.
Veijo Mikkolainen

Veijo Veikko Mikkolainen (s. 25. elokuuta 1924 Kivennapa) on suomalainen kilpasoutaja.
Mikkolainen edusti Suomea Helsingin olympialaisissa 1952 perämiehellisessä kaksikossa, jossa Suomi sijoittui viidenneksi. Hän souti Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1953.
Seuratasolla Mikkolainen edusti Valkeakosken Vesiveikkoja. Hän voitti Suomen-mestaruuden perämiehellisessä kaksikossa vuosina 1952–1953.
Mikkolainen kilpaili myös hiihdossa. Hänen serkkunsa Martti Mikkolainen ja tämän poika Kimmo Mikkolainen ovat myös maajoukkuetason soutajia.
Mr. Tambourine Man

Taustaa ja äänitys

Yhtye oli julkaissut The Beefeaters -nimellä yhden singlen, ”Please Let Me Love You”, mutta kappale ei ollut saavuttanut menestystä. ”Mr. Tambourine Manin” julkaisi folk- ja folk rock -levyjen erikoisyhtiöksi muodostunut Columbia Records, jonka kautta ilmestyi myös Dylanin ja Simon & Garfunkelin albumeja. Yhtyeen levytyssopimus Columbian kanssa koski vain ”Mr. Tambourine Man” -singleä, ja mikäli se ei saavuttaisi menestystä, yhtiö ei antaisi uutta mahdollisuutta. Aikaa laulun äänittämiseen Byrdsillä oli kolme tuntia, mikä oli tuolloin yhdysvaltalaisessa ääniteollisuudessa normaali mitta. The Byrdsin kitaristi-laulaja Roger McGuinn oli tehnyt kappaleeseen omia muutoksia, kuten lyhentänyt sen pituutta, jotta se sopisi paremmin pop-singleksi sekä muuttanut tahtilajin 2/4-osasta 4/4-osaan. 
Ainoa The Byrds -jäsen, joka kappaleella soitti, oli laulaja-kitaristi McGuinn. Aloittelevien yhtyeiden kohdalla kokemattomat soittajat oli tapana korvata äänityksissä rutinoituneilla ammattimuusikoilla. Syynä tähän oli juuri soittosuorituksen onnistumisen varmistaminen varatulla studioajalla. Tästä syystä kappaleessa soittivat kuuluisan äänilevytuottaja Phil Spectorin sessioiden luottomiehet; Leon Russell (piano), Larry Knechtel (basso), Hal Blaine (rummut) sekä Jerry Cole (kitara) ja lisäksi jotkin lähteet kertovat kitaristi Bill Pitmanin olleen mukana äänityksessä. Taustalaulusta vastasivat Byrdsin jäsenet David Crosby ja Gene Clark, mutta Chris Hillmania ja Michael Clarkea ei levytykseen huolittu. Tämä ensimmäinen single teki kuitenkin tunnetuksi The Byrdsin tavaramerkin; Roger McGuinnin 12-kielisen Rickenbacker-kitaran helisevän äänen Bach-vaikutteisine introineen sekä stemmalaulun. Columbia Records oli vakuuttunut tuloksesta, mutta joutui viivyttämään julkaisukiireidensä takia singlen markkinoilletuontia.

Julkaisu ja menestys

”Mr. Tambourine Man” julkaistiin lopulta 5. kesäkuuta 1965, yli neljä kuukautta sen äänityksen jälkeen, ja saman kuukauden 26. päivä siitä oli tullut ykköshitti Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalla. Myös Britanniassa se nousi singlelistan kärkeen, kahden viikon ajaksi. Kappaleen suuri menestys teki folk rockista muoti-ilmiön, ja sen siivittämänä useat yhtyeet kiinnostuivat sovittamaan etenkin Bob Dylanin lauluja sähköisiksi versioiksi. Tämä oli onnenpotku myös Dylanille, sillä etenkin The Byrdsin ”Mr. Tambourine Man” teki hänen laulujaan tunnetummaksi suuren yleisön keskuudessa kuin hänen omat versionsa.
Boris Maljutin

Boris Jevgenjevitš Maljutin (ven. Борис Евгеньевич Малютин, 1883–1920) oli venäläinen shakkimestari.
Maliutin pelasi useissa turnauksissa Pietarissa. Hän sijoittui sijoille: 4. 1902; 8. 1903; 13., 5., 2. ja 3. 1904; 3.-4., 4.-5. ja 3. 1905; 13.-14. 1905-06; 6. 1906; 4. 1907; 3. 1908; 4.-6. 1909; 5. ja 12.-13. 1911.
Hän osallistui myös turnauksiin Breslaussa ja Baden-Badenissa.
Cosmobile

Cosmobile on helsinkiläinen indierockyhtye.

Tarina

Cosmobilen esiaste, from beyond, perustettiin jo 1990-luvulla. Perustajajäseniä olivat Tuomas Palonen (kitara, laulu), Kimmo Kivistö (rummut) sekä Jonni Kullas (basso). Cosmobile-nimi otettiin käyttöön vuonna 2000. Yhtye osallistui 2001 Spoonriver Anthology -kokoelmalevylle ja julkaisi 2002 omakustanne-EP:n nimeltä Luna. Hetken hiljaiselon jälkeen yhtye sai uuden basistin, Olli Noroviidan, ja aktivoitui uudelleen. Debyyttialbumi Travels julkaistiin vuonna 2007, julkaisijanaan Jukeboss Records. Albumi ja keikat toivat esiin entistä popimman, mutta kokeellisemman yhtyeen. Albumilta irrotettu Finger-single saavutti suosiota ja kehuja kotimaisessa mediassa. 
Vuonna 2009 Cosmobile teki levysopimuksen Fullsteam Recordsin kanssa ja kakkosalbumi Making Do ilmestyi lokakuussa 2009. Albumi oli arvostelumenestys Suomessa ja valittiin yhdeksi vuoden kotimaisista levyistä mm. Helsingin Sanomissa ja Soundissa.
Vuonna 2011 Cosmobile aloitti yhteistyön nigerialaissyntyisen perkussionisti-vokalisti Ike Chimen kanssa. He julkaisivat yhteistyön tuloksena digitaalisen ilmaisjakelu-EP:n, joka sisälsi neljä Cosmobilen ja Ike Chimen yhdessä kirjoittamaa kappaletta. Kappaleissa yhdisteltiin indierockia afrikkalaisiin rytmeihin afrobeatistä highlifeen. Cosmobile ja Ike Chime esiintyivät yhdessä myös keikoilla ympäri Suomea. Syksyllä 2011 Olli Noroviita ohjasi ja editoi EP:llä julkaistuun Rough Riders -kappaleeseen videon.  
Loppuvuodesta 2011 Cosmobile päätti vetäytyä määrittelemättömän pituiselle tauolle kiireistä ja muista suunnitelmista johtuen. Yhtyeen jäsenet ovat sanoneet keskittyvänsä tauon aikana muihin musiikkiprojekteihin.
Diego Pisador

Diego Pisador (1509–1557) oli espanjalainen renessanssisäveltäjä ja vihuelisti. Hän julkaisi vuonna 1552 kirjan Libro de musica de vihuela eli musiikkia vihuelalle ja lauluäänelle.

Levytyksiä Pisadorin teoksista

Levy-yhtiö Naxos on julkaissut levytykset Pisadorin kappaleista Si la noche haze escura ja La mañana de San Juan.
Zazu

Zazu on fiktiivinen lintu, joka on esiintynyt Disneyn Leijonakuningas-elokuvasarjassa sekä tv-sarjassa Timon ja Pumba.
Leijonakuninkaassa Zazun äänenä toimi Rowan Atkinson. Elokuvan jatko-osassa Leijonakuningas 2 – Jylhäkallion ylpeys Zazun roolin peri Edward Hibbert. Timon ja Pumba -sarjassa Zazua esitti Michael Gough. Zazun suomenkielisenä äänenä on toiminut Veikko Honkanen.

Luonne

Zazu on kuningas Mufasan ja myöhemmin Scarin ja Simban luotettu neuvonantaja. Zazu asuu Jylhäkalliolla kuninkaan ja muiden leijonien kanssa. Zazu on lojaali herralleen mutta pelokas, mikä ilmenee tietyissä vaaratilanteissa (esimerkiksi elefanttien hautausmaalla hyeenojen yhteenotossa). Zazu ei kuitenkaan pettäisi isäntäänsä, vaan hän on aina valmis tekemään isäntänsä hyväksi sen vähäisen, mitä pystyy.

Ulkonäkö

Zazu on sarvinokka, jolla oli vuoden 1994 animaatiossa oranssinvärinen koukkunokka ja siniset sulat. Zazu on kooltaan melko pieni, ja hänellä on herkkä ääni ja jankuttava puhetapa. Vuoden 2019 live action -elokuvassa Zazun ulkonäköä on muutettu realistisemmaksi muistuttamaan paremmin oikeita sarvilintuja ja hahmon väritys on vaihdettu mustavalkoiseksi, joka samalla kunnioittaa Leijonakuninkaan broadway-musikaaliesityksessä käytetyn nuken väritystä. Uudessa elokuvassa Zazu muistuttaa silti ulkonäöltään edelleen enemmänkin Intiassa tavattavaa malabarintokoa kuin sen Afrikassa eläviä sukulaislajeja.
Viimeiset hetket ovat käsillä!

Teema

Yhtyeen jäsenten mukaan levy on "sarkastinen kannanotto scifin dystooppisiin stereotypioihin ja yleiseen keskusteluun." Kitaristi Antti Harmaisen mukaan yhtye ei halunnut tehdä teemalevyä "intergalaktisessa viitat ja tikarit -hengessä" vaan ideana oli tarkastella tiettyä tilannetta eri näkökulmista.

Julkaisu

Levy julkaistiin ilmaiseksi ladattava versiona internetissä.

Vastaanotto

Soundin arvostelussa Petri Silas antoi levylle kaksi tähteä viidestä. Hän moitti levyä huumorittomuudesta, kolkoista lauluosuuksista ja "suorittavan ulkokohtaisesta soitosta". Noise.fi-sivuston arvostelussa Jukka Kastinen kutsui levyä eheäksi kokonaisuudeksi, joka ei kuitenkaan "onnistu luomaan sitä lopullista kokemisen ja välittämisen tunnetta". Hän sanoi, että "kertakäyttöisen viihdeteollisuuden tasapainoksi kaivataan Tuvalun kaltaisia orkestereita, jotka eivät aliarvioi kuulijaa". Mika Roth antoi levylle neljä tähteä viidestä Desibeli.net-sivuston arvostelussa. Hänen mukaansa levy avautuu hitaasti, sillä "albumin syvimmällä uivat juonteet paljastavat itsensä kaikessa rikkaudessaan vastentahtoisesti".
Albumin kappale "Viimeiset hetket ovat käsillä!" pääsi nrgm.fi-musiikkiverkkolehden "2000-luvun kotimaiset pophelmet" -listalle kesäkuussa 2012. Niina Virtanen sanoi arviossaan, että "nopeat kitarat, kiihkeät elektroniset kilkatukset ja kirskahdukset ja kuin ydinpommia pakoon laukkaava rytmi luovat biisistä juuri oikealla tavalla painostavan ja ahdistavan teoksen."
Maria Shriver

Ura

Hänen uransa alkoi televisiotoimittajana KYW-TV:ssä Philadelphiassa, Pennsylvaniassa. Vuodesta 1989 vuoteen 2004 hän oli ankkurina NBC:n Dateline -uutisissa. Elokuussa 2003 Shriver otti palkatonta vapaata NBC:ltä, kun hänen miehensä asettui ehdolle Kalifornian kuvernöörin vaaleissa. Kun hänen miehestään tuli 17. marraskuuta 2003 Kalifornian 38. kuvernööri, tuli hänestä samalla Kalifornian ensimmäinen nainen. Hän palasi raportoimaan Dateline NBC:lle vielä kahdesti, mutta ilmoitti 3. helmikuuta 2004 toivovansa, että hänet vapautetaan työstään NBC:llä eturistiriidan vuoksi. NBC:n uutisten johtaja ei kuitenkaan pidä tätä erona vaan kutsuu sitä pidennetyksi vapaaksi.
Shriver on näytellyt pienen roolin omana itsenään lasten televisiosarjassa That’s So Raven.
Esitiede

Esitiede on kehittymässä oleva tutkimusalue, joka ei vielä täytä kaikkia tieteen tunnusmerkkejä. Esitieteelle on luonteenomaista on teoreettinen hajanaisuus. Esitiede ei ole vielä tutkimusalue (tietosisältö muuttuu tutkimuksen vaikutuksesta), mutta ei myöskään uskomusjärjestelmä (muuttuu tutkimukseen perustumattomien syiden vaikutuksesta).
Saban kuningatar

Saban kuningatar on Raamatussa kuvattu Saban kuningaskunnan hallitsija, joka vieraili Israelin kuningas Salomon luona. Hänen nimeään ei mainita.

Legendat

Raamattu mainitsee Saban kuningattaren Ensimmäisessä kuninkaiden kirjassa ja Toisessa aikakirjassa (1. Kun. 10:1-13, 2. Aik. 9:1-12). Hänestä kerrotaan myös Koraanissa (suura 27:22-44) ja Etiopian kristittyjen Kuninkaiden kunniassa, Kebra Negastissa.
Raamatun mukaan Saban kuningatar oli kuullut Israelin kuningas Salomon maineesta ja saapui suuren seurueen kanssa testaamaan tätä arvoituksillaan. Kun Salomo vastasi kaikkiin kuningattaren kysymyksiin oikein, kuningatar lahjoitti Salomolle 120 talenttia kultaa sekä suuren määrän hajusteita ja jalokiviä.
Perimätiedon mukaan Saban kuningattaren toinen jalka oli epämuodostunut, ja taiteessa se kuvattiin karvaisena kampurajalkana, hevosen kaviona tai hanhenjalkana. Juutalaisen legendan mukaan kuningas Salomo rakastui kuningattareen vaikka olikin nähnyt jalan kun kuningatar saapui Salomon temppeliin lasisen lattian yli. Legendan mukaan Salomon ja Saban kuningattaren rakkaussuhteesta syntyi Babylonian hallitsija Nebukadnessar.
Kristillisissä legendoissa Saban kuningattaren kerrotaan saaneen Kristuksesta profeetallisen näyn Kidron-joella. Islamissa Saban kuningatar kuvataan Allahin palvojaksi. Etiopian Kuninkaiden kunniassa kuvattu kuningatar Makeda on mahdollisesti Saban kuningatar. Hänet liitetään Etiopian ensimmäisen kuningaskunnan syntyvaiheisiin, kun hänen pojastaan Menelikistä tulee Etiopian salomonilaisen hallitsijahuoneen perustaja. Etiopialaisen historiantulkinnan mukaan kuningatar olisi hallinnut Aksumissa.
Myöhemmässä taiteessa Saban kuningatar on samastettu Jobin kirjassa mainittuun Lilit-kuningattareen.
Saban kuningatar muuntui aikojen saatossa salaperäiseksi legendaksi, naiseksi jonka tenhoon ja viehätysvoimaan moni mies lankesi. Hänet on kuvattu taiteessa, elokuvissa ja runoudessa eksoottisen kauniiksi viettelijättäreksi.

Historiallisuus

Tutkijoiden mukaan Saban kuningatar saattoi olla todellinen henkilö, Jemenissä sijainneen Saban kuningaskunnan hallitsija tai ehkä jonkin paimentolaiskansan kuningatar. Saba tunnettiin aikoinaan suitsukkeiden ja kullan maana, joita kuningatar Salomolle toi. Suitsukkeita tosin tuotettiin tuohon aikaan vain Kaakkois-Afrikassa ja Lounais-Arabiassa. Saban kuningaskunnan on arveltu kuitenkin syntyneen vasta Salomon aikaa seuranneella vuosisadalla. Joidenkin tutkijoiden mukaan kuningatar saattoikin olla Saban kuningaskunnan edeltäjän Ma’inin kuningaskunnan hallitsija, mikä selittäisi myös kuningattaren kantamat lahjat, sillä Ma’in ulottui myös Lounais-Arabiaan.
Saban kuningattaresta ei ole toistaiseksi löydetty todisteita tai mainintoja Jemenissä tehdyissä arkeologisissa kaivauksissa.
Etiopiasta löydettiin vuonna 2012 kultakaivokset, jotka uskotaan olleen kuningatar Saban aikaiset, mikä vahvistaisi Raamatun kertomuksen Saban kuningattaren vauraudesta.