google/wiki40b huggingface dataset:
Jan Stráský

Jan Stráský (s. 24. joulukuuta 1940 Plzeň) on tšekkiläinen poliitikko.
Stráský opiskeli filosofiaa ja kansantaloustiedettä Prahan Univerzita Karlovassa. 1960–70-luvulla hän työskenteli Tšekkoslovakian keskuspankissa.
Vuonna 1991 Stráský liittyi oikeistolaiseen kansandemokraattiseen puolueeseen. Hän toimi kansanedustajana vuodesta 1992, liikenneministerinä 1993–1995 ja terveysministerinä 1995–1996. Pääministerinä hän oli 2. heinäkuuta – 31. joulukuuta 1992 ja presidentin toimessa 20. heinäkuuta – 31. joulukuuta 1992. Vuodenvaihteessa 1992–1993 Tšekkoslovakia jaettiin rauhanomaisesti Tšekin ja Slovakian tasavalloiksi, jolloin Stráský jäi viimeiseksi yhtenäisen Tšekkoslovakian valtionpäämieheksi.
Tšekkoslovakian  hajoamisen jälkeen Stráský  toimi useissa Tšekin haölitustern ministerinviroissa, kunnes jäi eläkkeelle vuonn a1998.
Kansainvälinen humanitaarinen oikeus

Kansainvälinen humanitaarinen oikeus (ennen sodan oikeussäännöt) on yksi kansainvälisen oikeuden osa-alue, joka säätelee sodankäyntiä. Se säätelee sodassa tapahtuvaa voimankäyttöä ja sen rajoja, menetelmiä ja kohteita. Kansainvälisen humanitaarisen oikeuden ulkopuolelle jää voimankäytön oikeutus ja voimankäyttöön ryhtymistä rajoittavat oikeussäännöt. Se siis säätelee vain jo alkanutta sodankäyntiä, ei sodankäynnin aloittamista. Pelkistäen se käsittelee valtioiden välisiä sotia ja vain vähäisessä määrin valtioiden sisäisiä sisällissotia tai näitä alempitasoisia väkivaltaisuuksia.
Kansainvälinen humanitaarinen oikeus jaetaan kahteen osaan eli valtioiden välisten sotien oikeussäännöt ja valtion sisäisen sodan oikeussäännöt. On ehdotettu, että jaoettelusta luovuttaisiin ja siirryttäisiin vain yhteen oikeussäännöstöön, mutta toistaiseksi tämä ei ole mahdollista kansainvälispoliittisista syistä. Kansainvälinen humanitaarinen oikeus määrittelee sodan oikeudellisessa mielessä ja oikeudellisessa mielessä on olemassa vain yksi sodan muoto ja taso.
Humanitaarisen oikeuden perusedellytys on ollut vastapuolen tunnustaminen ihmisyhteisöksi. Sotaa ja konflikteja on pyritty säätelemään tuhansia vuosia mm. lainsäädännön, moraaliohjeiden, uskonnollisten määräysten ja ritarillisten käsitysten kautta. Oikeuden muotoutumiseen ovat vaikuttaneet myös esimerkiksi taloudelliset syyt, jolloin sodan vahingot ovat säilyneet vähäisempinä.

Oikeuskäytäntö

Oikeuskäytäntöä suorittaa valtioiden omat tuomioistuimet, kansainvälisen oikeuden elimet, Kansainvälinen rikostuomioistuin sekä YK:n turvallisuusneuvoston perustamat ad hoc -kansainväliset rikostuomioistuimet. (esimerkiksi Jugoslavian ja Ruandan sotarikostuomioistuimet)
Betsaida

Betsaida oli Raamatussa mainittu kalastajakylä, joka sijaitsi Galileassa Genesaretinjärven koillisrannalla, Jordan-joen itäpuolella, lähellä Kapernaumia. Sieltä olivat Johanneksen evankeliumin mukaan kotoisin apostolit Pietari, Andreas ja Filippus.
Rauniot ovat nykyisin osittain veden alla, mutta niistä on löytynyt jälkiä roomalaisajalta arabivalloituksiin asti. Vuonna 1982 sieltä löydettiin 24 metriä pitkä aallonmurtaja, ja siellä uskotaan olleen jo Jeesuksen aikoihin satama. Genesaretinjärven pohjasta on myös löydetty Jeesuksen aikaisen puuveneen jäännökset. Vene oli noin kahdeksan metriä pitkä ja hieman yli kaksi metriä leveä, mutta siihen arvellaan mahtuneen noin 15 miestä.
Salokylä (Liperi)

Salokylä on Liperin kylä Ylämyllyn ja Liperin kirkonkylän välisen tien (seututie 476) puolivälissä. Matkaa molempiin taajamiin on noin viisi kilometriä. Aktiivinen Salokylä valittiin Pohjois-Karjalan vuoden kyläksi 2005.
Salokyläläiset ovat aiemmin saaneet toimeentulonsa maa- ja metsätaloudesta. Nykyään suurin osa työikäisistä kyläläisistä on palkansaajia ja he käyvät työssä myös naapurikunnassa. Suurin osa käy työssä Joensuun alueella. Salokylällä toimii useita yrityksiä ja niiden toimialojen kirjo on suuri.
Kylän keskus on kylätalo, jota voi myös vuokrata perhejuhliin ja kokouksiin. Kylätalo, joka on kunnostettu talkoilla vanhasta navetasta, sijaitsee koulun pihapiirissä Liperintien varrella.
Laavulla voi viettää nuotioiltoja. Kylällä on runsaasti erilaisia urheilupaikkoja.
Salokylän kyläyhdistyksen puheenjohtaja on Ritva Varis.
Kylässä toimi vielä 1970-luvun lopulla itsenäinen Liperin Osuuskauppa.
Salo Flohr

Salomon Mihailovitš Flohr (21. marraskuuta 1908 – 18. heinäkuuta 1983) oli tšekkiläinen ja myöhemmin neuvostoliittolainen shakin suurmestari. Flohr oli myös arvostettu shakkikirjailija.
SuperTuxKart

SuperTuxKart on vapaa Mario Kartin tapainen kilpailupeli linuxille.  Pelissä on Tuxin lisäksi ohjattavana monien muiden avointen ohjelmistoprojektien hahmoja kuten Puffy, Mozilla ja BSD-demoni. SuperTuxKart löytyy useimpien Gnu/Linux jakeluiden pakettivarastoista. SuperTuxKart on ohjelmoitu C++ ohjelmointikielellä ja käyttää OpenAL -kirjastoa ääniin.
Vidéotron

Vidéotron S.E.N.C. on vuonna 1964 perustettu kanadalainen teleoperaattori, joka tarjoaa mm. kaapelitelevisio-, multimedia-, VOD- ja Internet-palveluja. Yhtiön päämaja sijaitsee Montrealissa. 
Yhtiön omistaa viestintäyhtiö Québecor Media Inc., ja se toimii pääosin Quebecissä. Yhtiön aiempiin omistajiin kuului muun muassa Ted Rogers (Rogers Communications Inc.).
Yhtiö palvelee myös New Brunswickin ja itäisen Ontarion ranskankielisiä väestöjä.
Domino (keksi)

Domino on Fazerin valmistama keksi. Domino on ollut aiemmin myös LU Suomen ja Mondelēz Suomen omistuksessa. Keksi koostuu kolmesta kerroksesta, joista päällimmäinen ja alimmainen ovat kaakaokeksiä ja keskimmäinen vaniljalla maustettua pehmeää täytettä. 
Keksistä on tehty erilaisia muunnelmia, kuten muun muassa Domino Minttu, Domino Choco, Domino Tuplasuklaa ja Mini Domino.
Domino-keksin kehitti Fazer 1950-luvulla. Tätä ennen kuitenkin vastaavanlaisia keksejä oli olemassa, kuten vuonna 1912 lanseerattu Oreo ja vuonna 1908 Hydrox.
Domino on useana vuonna arvioitu Taloustutkimuksen ja Markkinointi & Mainonta -lehden Brändien arvostus -tutkimuksessa Suomen arvostetuimmaksi keksimerkiksi.
Vuonna 2006 Fazer kehitti Domino Ice Cream -jäätelön.
Stanislav Tarasov

Stanislav Vasiljevitš Tarasov (s. 18. maaliskuuta 1937) on tverinkarjalainen runoilija, kirjailija ja säveltäjä. Hän asuu sulat ajat syntymäkylässään Vasilkovalla. Vasilkova on yksi monista Medveditša-joen varrella olevista elävistä karjalaiskylistä. Kylä on tunnettu joen törmällä olevista ikiaikaisista hautakummuista kurgaaneista, joiden tarkkaa ikää ei liene vieläkään selvitetty. Nyttemmin on Vasilkova tunnettu myös Tarasovin sinne rakentamasta tsasounasta, joka on muutaman vuoden ollut käytössä ylhäällä jokitörmällä.
Stanislav Tarasov oli ennen eläkkeelle pääsyään ammatiltaan metsänvartija. Tämä ammatti oli hänelle lähes ihanteellinen, koska luonto ja sen vuodenkierto ovat runoistakin päätellen hänelle hyvin tärkeitä. Talvet hän elää nyt ikäännyttyään vaimonsa kanssa "linnassa", eli Lihoslavlin kaupungissa.Hän on kirjoittanut runsaasti karjalan- ja venäjänkielistä runoutta josta osa julkaistu kirjassa "Oma randa", mikä suoraan käännettynä merkinnee minun maani tai kotiseutuni. Tarasovin voi kesäaikaan löytää kotikylästään talonsa portailta, jossa istuen hän usein mandoliinilla itseään säestäen laulaa säveltämiään ja sanoittamiaan lauluja.
Israelin koripallomaajoukkue

Historia

Israelin koripallomaajoukkue on pelannut MM-kisoissa kahdesti. Se sijoittui kahdeksanneksi Brasiliassa 1954 ja seitsemänneksi Espanjassa 1986.

EM-kisat 1979

Vuoden 1979 EM-kisoissa Israel saavutti hopeaa. Alkulohkossaan se hävisi Ranskalle 83–92 mutta voitti Puolan 86–78 ja Jugoslavian 77–76. Kun Ranska hävisi kaksi muuta otteluaan, voitti Israel alkulohkonsa. Jatkolohkossa Israel voitti ensin Tšekkoslovakian 94–93, hävisi sitten Italialle 78–90, voitti Espanjan 88–84 ja hävisi Neuvostoliitolle. Jatkolohkon viimeisessä ottelussa Israel voitti Jugoslavian 89–88, mikä varmisti maalle jatkolohkon kakkossijan ja finaalipaikan. Finaalissa Israel hävisi Neuvostoliitolle 76–98. Israelin hopeajoukkueessa pelasivat Motty Aroesti, Miki Berkovich, Steve Kaplan, Luis Silver, Boaz Yanai, Avigdor Moskovich, Itamar Marzel, Barry Leibowitz, Pinhas Hozez, Uri Ben Ari, Shuki Schwartz ja Erick Menkin. Joukkueen valmentajana toimi Ralph Klein.

EM-kisat 2007

Espanjassa pelattavissa EM-kisoissa 2007 Israel hävisi alkulohkossaan Kreikalle 66–76 ja Venäjälle 56–90 mutta voitti Serbian 87–83 ja selviytyi 12 parhaan joukkoon. Jatkolohkossa Israel voitti yllättäen Kroatian 80–75 mutta hävisi ennakkoon heikommaksi arvioidulle Portugalille 85–94. Jatkolohkon viimeisessä ottelussaan Israel hävisi Espanjalle 73–99 ja jäi jatkolohkossaan viimeiseksi ja sijoittui koko kisoissa yhdenneksitoista. Israelin paras pistemies oli Yotam Halperin (14,0 pistettä / ottelu), paras levypallomies Yaniv Green (9,3) ja paras syöttäjä Meir Tapiro (5,0). Joukkuetta valmensi Zvi Sherf.

EM-kisat 2009–2013

Vuoden 2009 EM-kisoissa Israel hävisi kaikki alkulohkon kolme otteluaan. Vuoden 2011 kisoissa se voitti Latvian ja Italian mutta hävisi kolme muuta otteluaan eikä selviytynyt alkulohkonsa neljänneksi sijoittuneena jatkoon. Vuonna 2013 Israel voitti viidestä vastustajastaan vain Belgian ja sijoittui alkulohkossaan viimeiseksi.
Liigacup 2014

Alkulohkovaihe

Joukkueet jaettiin maantieteellisin perustein neljään kolmen joukkueen lohkoon, joissa kussakin pelattiin kaksinkertainen sarja siten, että kaikki joukkueet kohtasivat toisensa sekä kotona että vieraissa. Kaksi parasta kustakin lohkosta eteni puolivälieriin. Jatkoon päässeet joukkueet saivat aloittaa Suomen Cupissa 2014 muita joukkueita myöhemmältä kierrokselta. Alkulohkovaihe pelattiin 24. tammikuuta–2. maaliskuuta välisenä aikana.
Sora

Sora on kivennäismaalaji, jonka vallitseva raekoko on 2–20 mm, toisissa luokituksissa 60 mm asti. Soraa pienemmistä rakeista koostuva maalaji on hiekkaa, isommat rakeet ovat kiviä. Kivet ovat ainakin jossain määrin pyöristyneitä ja puhdaspintaisia. Sora on hyvin vettäläpäisevä maalaji, koska sen hienot ainekset ovat huuhtoutuneet pois.

Soran esiintyminen luonnossa

Soraa syntyy kallion rapautuessa. Joet ja rannan aallot kasaavat vesieroosion irroittamaa soraa laajoiksi sorakentiksi. Jääkauden aikana syntyi laajoja soraesiintymiä.
Suomessa ja Pohjoismaissa sekä muilla jäätiköityneillä alueilla sora on useimmiten someroa eli harjusoraa, jossa on kiviä 10–50 painoprosenttia, tai rantasoraa. Harvinaisempaa on moro, joka on rapakiven rapautuessa syntynyttä soraa.
Vesialueiden kuten merien rannoilla sora lajittuu helposti myös pikkukiviksi, joiden terävät kulmat ovat hioutuneet pyöreiksi. Myös jäätikköjoen virtauksen synnyttämässä harjusorassa, jollaista sora yleensä Suomessa ja Fennoskandiassa on, kivet ovat pyöreäksi hiotuneita, mutta mukana on yleensä myös pienempiä raekokoja.

Soran käyttö

Soraa käytetään yleisesti teiden pintamateriaalina. Suomen tieverkosta on sorateitä noin kolmasosa, 28 000 kilometriä. Suomessa tien päällystäminen kannattaa yleensä vasta, kun tien liikennemäärät ovat yli 300 autoa vuorokaudessa.
Kasvillisuusalustana sora on huono vaihtoehto, koska vedenläpäisykyvyn takia myös ravintoaineet ovat huuhtoutuneet. Soraa käytetäänkin erityisesti rakennuspohjana, koska routaa ei esiinny vedettömässä maa-aineksessa. Helppo liikuteltavuus on myös yksi rakentamisessa edullinen tekijä soralla.
Rakennustöissä käytetään eri kohteissa erilaista soraa tai mursketta. Sora lisää kantavuutta ja auttaa ohjaamaan veden oikeisiin paikkoihin. Soran raekoko vaikuttaa siihen, miten kosteus etenee sorakerroksessa ylöspäin.
Soran karkeusteille on olemassa kansanomaisia nimityksiä. Esimerkiksi erittäin karkeasta sorasta käytetään nimitystä rompooli.
Soralla voidaan korvata luontopoluilla pitkospuita, mikäli maaperä sopii siihen. Sorastaminen on huomattavasti edullisempaa kuin pitkosten rakentaminen. Soiden yli vieviä pitkospuureittejä ei sorasteta, johtuen maisemallisista syistä.
Satakunnansilta

Pikkusilta

Ennen Satakunnansillan valmistumista paikalla sijaitsi vuonna 1858 rakennettu Pikkusilta. Se oli kapea, pelkästään kävelyyn tarkoitettu puinen silta. Silta rakennettiin helpottamaan tehtaiden työntekijöiden kulkemista. Se oli kaksiosainen ja kulki Konsulinsaaren kautta. Läntinen osa sillasta alkoi samalta paikalta kuin nykyinen Satakunnansilta ja se laski jyrkkänä Konsulinsaareen. Itäinen osa kulki matalalla lähellä veden pintaa ja sen päätepiste oli lähellä pellavatehdasta. Se oli niin lähellä vettä, että keväisin Tammerkosken tulviessa sillan yli ei päässyt kuivin jaloin. Se oli aikanaan toinen Tammerkosken ylittävä silta. Tuolloin Hämeensillan paikalla ollutta siltaa kutsuttiin Isoksisillaksi.

Satakunnan sillan rakentaminen

Vuosien 1870-1900 välillä Tampereen kaupungin pinta-ala kolminkertaistui ja väkiluku kasvoi viisinkertaiseksi. Samalla myös liikennemäärä kasvoi niin paljon, että uuden ajosillan rakentaminen tuli ajankohtaiseksi. Valmistuessaan vuonna 1900 silta peitti alleen suuren osan Konsulisaaren pinta-alasta. Samalla kulku saareen estyi ja saaressa ollut ravintolatoiminta loppui.

Sillan kunnostustyöt

Vuonna 2013 sillan kaiteet kunnostettiin alkuperäisen mallin mukaan,  ja vuonna 2014 sillan lamput vaihdettiin alkuperäisen mallin mukaisiksi.
Östhammarin kunta

Vaakuna

Kunnan alueella aiemmin sijainneista kunnista molemmilla kaupungeilla ja kahdella maalaiskunnalla oli oma vaakuna.
Kobolttoseeni

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kobolttoseeni on hyvin tummanviolettia kiteistä ainetta. Se reagoi hyvin helposti ilman hapen ja kosteuden kanssa ja sitä tulee säilyttää ja käsitellä suojakaasun alaisuudessa. Kobolttoseeni on paramagneettinen yhdiste. Aine kuuluu niin sanottuihin sandwich-yhdisteisiin, ja koboltti-ioni on kahden syklopentadienyyliligandin välissä. Näiden ligandien konformaatio voi olla kohdakkainen tai lomittainen. Kobolttoseeni hapettuu helposti kellanvihreäksi stabiiliksi kobolttoseniumioniksi (C₁₀H₁₀Co⁺), joka on hyvin stabiili ja on isoelektroninen ferroseenin kanssa. Ferroseenin tavoin syklopentadienyyliligandit voivat kuitenkin reagoida nukleofiilien kanssa. Kobolttoseeni liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin. Kobolttoseeni kykenee interkalatoitumaan eräisiin siirtymämetallien sulfidien ja selenidien kidehilaan.

Valmistus ja käyttö

Kobolttoseenia voidaan valmistaa vedettömän kobolttikloridin ja syklopentadienyylinatriumin välisellä reaktiolla tetrahydrofuraanin toimiessa liuottimena. Kobolttisuolana voidaan käyttää myös tetraammiinikoboltti(II)kloridia tai -tiosyanaattia. Tässä tapauksessa ensin muodostuu kobolttoseenin ammiinikompleksi, joka hajoaa kobolttoseeniksi kuumennettaessa alennetussa paineessa 80–90 °C:n lämpötilaan.
Kobolttoseenia voidaan käyttää orgaanisessa kemiassa pelkistimenä ja muiden organokobolttiyhdisteiden valmistukseen. Sitä voidaan käyttää myös katalyyttinä esimerkiksi valmistettaessa 2-metyylipyridiiniä asetonitriilistä ja etyynistä.
Tulaga Manuella

Sir Tulaga Manuella (s. 1936) on tuvalulainen poliitikko, joka toimi vuosina 1994–1998 maansa kenraalikuvernöörinä. Hänet lyötiin ritariksi vuonna 1996.
Manuellan edeltäjä kenraalikuvernöörinä oli Tomu Sione ja seuraaja Tomasi Puapua.
Simunankoski

Simunankoski on voimakas koski Laukaassa Rautalammin reitillä. Sen kautta Leivonveden vedet laskevat Kuusveteen. Kosken pituus on 540 m, virtaama keskimäärin 75 m³ sekunnissa ja putouskorkeus 3 m. Kosken pohjoispuolella on Simunan talo ja asutuksesta muodostuu Simunan kylä. Kynsiveden pintaa on aikoinaan alennettu 60 cm, jolloin putouskorkeus on alentunut saman verran. Kosken yläjuoksulla oleva Koskensaari jakaa yläjuoksun kahteen haaraan. Simunankoski oli aikoinaan presidentti Kekkosen suosima kalapaikka. Melojat kiertävät kosken pohjoispuolitse, jossa on vetoura, sillä koskella liikkuminen on luvanvaraista. Kosken ympäristö on rehevää koivumetsää.
Sinisukka

Sinisukka on oppinutta, tieteellistä tai kirjallista toimintaa harjoittanutta naista tarkoittava historiallinen pilkkanimitys.
Oppineen naisen nimityksenä sana on käännöslaina englannin sanasta bluestocking. Bluestocking tarkoitti alun perin Lontoossa 1700-luvulla toimineen naisten kirjallisuuspiirin (literary circle) jäsentä, josta merkitys on yleistynyt.
Suomalaiseksi sinisukaksi on luonnehdittu esimerkiksi Hanna Ongelinia. Auli Mantila on kirjailijakokouksen esitelmässään vuonna 2005 kutsunut itseään tällä nimellä.
Suomalaisessa kansanperinteessä sanan merkitys on toinen. Kalevalaisessa runoudessa sinisukka on hienoa tai jaloa kuvaava nimitys eri hahmoille. Esimerkiksi Lemminkäinen mainitaan sinisukaksi. Kalevalan 46. runossa Väinämöinen kutsuu karhua sinisukaksi:
»Lähe, kuulu, kulkemahan,

metsän auvo, astumahan,

käymähän, käpeäkenkä,

sinisukka, sipsomahan

näiltä pieniltä pihoilta,

kape'ilta käytäviltä

urohoisehen väkehen,

miehisehen joukkiohon!»
Optimointiteoria

Optimointiteoria on matematiikan osa-alue, joka tutkii menetelmiä minimipisteen määrittämiseksi funktioille muotoa , missä  on funktion lähtöavaruus. Minimipisteessä funktio saavuttaa pienimmän arvonsa, joka ei kuitenkaan välttämättä ole yksikäsitteinen. Minimipisteen määrittämistä kutsutaan matemaattiseksi optimoinniksi.
Z

Historiaa

Kreikkalaisissa aakkosissa Z-kirjainta vastaa zeeta (Ζ, ζ). Sen mukaisesti Z oli latinalaisissakin aakkosissa alkujaan 7:ntenä, heti F:n jälkeen, mutta jäi jo varhain pois käytöstä.
Z tuli latinassa käyttöön vähän ennen ajanlaskumme alkua kreikkalaisperäisissä lainasanoissa. Z lisättiin latinan aakkosten loppuun. Z-kirjain merkitsi tuolloin ilmeisesti soinnillista z-äännettä.
Z-kirjaimen yhteinen ulkonäkö kreikan zeetan (Ζ) kanssa saattaa olla sattumaa. Ulkonäkö voi selittyä sillä, että Z on S:n peilikuvan (Ƨ) kulmikas muoto. Eräissä Italian alueella puhutuissa kielissä alettiin arviolta vuonna 140 eaa. käyttää Z:n näköistä kirjainta merkitsemään z-äännettä erotukseksi S:llä merkittävästä s-äänteestä. Z otettiin käyttöön latinassa noin sata vuotta myöhemmin merkitsemään kreikkalaisten nimien z-äännettä.
Myöhäisen käyttöönottonsa vuoksi Z on ainoana latinalaisten aakkosten kirjaimena säilyttänyt vanhan kreikkalaisen nimensä (zeeta) eri kielissä vain vähän muuntuneena.

Z muissa kielissä

Suomen kielen mukainen ääntämys [ts] on euroopan kielissä melko harvinainen. Muun muassa italiassa, saksassa ja kiinan pinyinissä z-kirjain kuitenkin äännetään ts-äänneyhdistelmänä. 
Ruotsissa z-kirjain äännetään s:ksi. Englannissa, ranskassa,  hollannissa, puolassa, tšekissä ja unkarissa z-kirjain ääntyy soinnillisena [z]-äänteenä, ja espanjassa murteesta riippuen [θ] tai [s].

Kirjoitusasu

Z-kirjaimella on useita vaihtoehtoisia muotoja käsin kirjoitettaessa. Suomalaisessa kouluopetuksessa se on opetettu milloin poikkiviivallisena (Ƶ), milloin ilman (Z). Myös Ʒ-kirjainta muistuttava muoto on ollut käytössä. Kaikki muodot ovat saman kirjaimen vaihtoehtoisia ulkoasuja eikä niillä ole suomen kielessä merkityseroa. Sen sijaan muissa kielissä ja foneettisessa kirjoituksessa ero voidaan tehdä.
Suomen peruskouluissa on vuodesta 2004 alkaen opetettu Z-muotoa ilman poikkiviivaa. Poikkiviivallinen muoto on kuitenkin palaamassa opetukseen viimeistään 2016. Z-muoto on katsottu sujuvammaksi kirjoittaa, kun taas Ƶ-muodon katsotaan vähentävän sekaantumisen vaaraa numeron 2 kanssa.
Juudaksenkorva

Ulkonäkö ja koko

Juudaksenkorvan itiöemät ovat halkaisijaltaan 2–15 cm, muodoltaan epäsymmetrisiä, usein korvaa muistuttavia. Malto on läpikuultavan kumi- tai hyytelömäistä.

Levinneisyys

Juudaksenkorvia tavataan Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa sekä Aasiassa.

Käyttö

Juudaksenkorvaa ja sen sukulaislajeja käytetään aasialaisessa ruoanlaitossa, enemmän rakenteen ja värin kuin maun takia. Ne kuivataan ja leikataan suikaleiksi, jotka sekoitetaan keittoon tai salaattiin. Koska lahottajasienien kasvattaminen on helpompaa kuin mykoritsasienien, juudaksenkorvia kasvatetaan myyntiin tukkien ja puulastusäkkien pinnalla satojatuhansia tonneja vuodessa. Auricaria-suvun sieniä käytetään myös kiinalaisessa lääketieteessä, ja niiden mahdollista käyttöä syöpälääkkeenä tutkitaan.
Johan Paavilainen

Johan Eemeli Paavilainen (5. joulukuuta 1894 Kaukola – 12. helmikuuta 1938) oli suomalainen reservin luutnantti ja jääkäri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisessa armeijassa muun muassa joukkueenjohtajana koillisrintamalla.

Perhe ja koulutus

Paavilaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Simo Paavilainen ja Katri Rautiainen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Anni Paavalniemen kanssa. Hän kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti keskikoulukurssin Iin yhteiskoulussa vuonna 1930. Hän kävi Reserviupseerikoulun vuonna 1928 ja suojeluskuntaupseerikurssin vuonna 1922 sekä taktiikan soveltamiskurssin vuonna 1922. Komppanianpäällikkökurssin hän suoritti vuonna 1930 ja luutnanttikurssin vuonna 1937 Suojeluskuntain päällystökoulussa.

Jääkärikausi

Paavilainen työskenteli kauppa-apulaisena Kaukolassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 3. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella, josta hänet siirrettiin 20. maaliskuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon hänellä todetun sairauden takia. Takaisin komppaniaansa hän palasi 16. elokuuta 1917.

Suomen sisällissota

Paavilainen astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan aluksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin maaliskuun lopulla koillisrintamalle, niissä hän toimi joukkueenjohtajana Sallan rykmentin Kuolajärven pataljoonan 2. komppaniassa. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kuivitsalla ja Kilislammilla.
Alexandrine Armfelt

Alexandrine Armfelt (vuodesta 1895 Aleksandra Vladimirovna Železnova, ven. Александра Владимировна Железнова; 16. syyskuuta 1866 Turku – 6. maaliskuuta 1933 Leningrad) oli suomalais-venäläinen säveltäjä, aatelisarvoltaan kreivitär. Hän oli Gustav Mauritz Armfeltin pojanpojantytär.
Alexandrine Armfelt syntyi Turussa mutta vietti nuoruutensa Pietarissa, jossa hänen isänsä Mauritz Wilhelm (Vladimir) Armfelt (1827–1888) työskenteli hovissa. Alexandrine Armfelt opiskeli musiikkia Pietarin konservatoriossa sekä sävellystä Anton Rubinšteinin johdolla. Hänen ensimmäinen sävellyksensä julkaistiin vuonna 1894.
Alexandrine Armfelt avioitui vuonna 1895 uralilaistaustaisen kasakan Vladimir Železnovin kanssa. Vaimo matkusti miehensä mukana komennukselle Uralskin oblastiin vuosiksi 1896–1897 ja kiinnostui kansamusiikista. Puolisot kokosivat kansanmusiikkia ja julkaisivat vuonna 1899 kokoelman Пѣсни уральских казаков.
Armfeltin tuotteliain kausi sijoittui vuosiin 1903–1914, jolloin hän sävelsi romansseja sellolle, viululle ja pianolle. Koska hän oli naissäveltäjä, häneltä ei tilattu suurimuotoisia teoksia, ja hänen tuotantonsa edustaa salonkimusiikkia. Osa hänen sävellyksistään on kadonnut.
Alexandrine Armfeltin avioliitto päättyi eroon vuonna 1912. Ensimmäisen maailmansodan ja Venäjän vallankumouksen aikana hän menetti entisen aviomiehensä ja poikansa. Vuoden 1917 jälkeen hän säesti elokuvia ja antoi pianonsoitonopetusta Leningradissa.
Yorkin yliopisto (Kanada)

Organisaatio

Yorkin yliopistossa on 11 tiedekuntaa ja 24 tutkimusyksikköä.