google/wiki40b huggingface dataset:
Dneprin–Bugin kanava

Dneprin–Bugin kanava (valkoven. Дняпроўска-Бугскі канал, Dnjaprouska-Buhski kanal, ven. Днепро́вско-Бу́гский кана́л, Dneprovsko-Bugski kanal, puol. Kanał Dniepr-Bug) on Mustaneren ja Itämeren vesistöalueet yhdistänyt keinotekoinen vesireitti Dneprin sivujoesta Pripetistä Veikselin vesistön Bug-haaraan Valko-Venäjän lounaisosissa. Varsinainen luonnonuomasta poikkeava kanavaosuus eriytyy alajuoksulta Pripetin sivuhaarasta Pinasta (noin 52°01′55″N, 25°37′00″E ) ja yhtyy ylempänä Bugin sivuhaaraan Muhavetsiin Kobrynin kaupungin itäosissa (52°12′52″N, 24°22′42″E ). Reitin pituus Pinskin ja Brestin kaupunkien välillä on 196 km, josta 58 km vedenjakajan ylittävää kaivantoa ja loput kavavoitua Pinan ja Muhavetsin jokiuomaa.

Historiaa

Puola-Liettuan valtioliiton aikana Pina- ja Muhavets-jokien välille rakennettiin vuosina 1775–1783 kanava, jota kutsuttiin aluksi Kuninkaalliseksi kanavaksi. Tälle rakennettiin vedensyöttöjärjestelmä, jolloin nykyisen Dneprin–Bugin kanavan perusteet oli luotu. Reitille rakennettiin vuoteen 1867 mennessä yhteensä 22 puista patosulkua laivaliikenteen käyttöön Pinskin ja Brestin välille. Vesiväylän leveys oli 14 metriä ja syväys 0,7 metriä.
1900-luvun alkupuolella kanavareittiä kehitettiin niin Puolan, Neuvostoliiton, kuin Saksankin vallan aikana. Partisaanit tuhosivat kanavaportit 2. maailmansodan aikana, mutta vuonna 1946 kanava saatiin jälleen uudelleen liikennöitävään kuntoon. Vuosien kuluessa puiset sulut vaihdettiin lujempiin ja reitille rakennettuja vesivoimaloita uudistettiin. 1970-luvulla väylää päätettiin syventää 2,4 metriin ja leveyttä lisätä 40 metriin. Vuoteen 1991 mennessä kaikkiaan 240 kilometriä vesistöreittiä oli rakennettu näihin mittoihin. Rahtiliikenne kukoisti.
Neuvostoliiton hajoaminen kuitenkin romautti vesistön liikennemääriä merkittävästi. Reitti pääsi rapistumaan. Vuonna 1996 nyt Valko-Venäjälle kuuluva Dneprin–Bugin väylä hyväksyttiin kuitenkin osaksi Euroopan keskeistä sisävesireitistöä Gdańsk–Varsova–Brest–Pinsk–Kiova–H’erson E40 päävesiväylän osana (Dnepr–Veiksel–Oder). Tämä reitti ei kutenkaan ole liikennöintikunnossa Bug-joen osuudella Varsovan ja Brestin välillä. Vuodesta 1997 vuoteen 2010 reitin valkovenäläistä osaa on silti kunnostettu. Pyrkimyksenä on ollut nostaa se eurooppalaisen sisävesiväylästön tasoluokkaan Va. Pyrkimykseksi tuli samalla nostaa sulkujen pituutta aiemmasta 89 metristä 120 metriin ja leveyttä 11,2 metristä 12,7 metriin. Tämä sallisi isompien, yli 100 metristen proomujen liikennöinnin.

Nykyinen kunnostushanke

Vuonna 2009 Valko-Venäjällä alkoi uusin vuoteen 2015 ulottuva kanavan kunnostusprojekti. Hankkeen aikana esimerkiksi Valko-Venäjän ruoppaajalaivastoa uudistetaan, ja reitin vesivoimaloita kehitetään vesiliikenteen tarpeet huomioiden. Kunnostuksen on tarkoitus lisätä vesiväylän navigoitavuutta edelleen. Reitin kapasiteetiksi on arvioitu noin 3 miljoonaa tonnia vuodessa. Bugjoen Varsovan ja Brestin välisen osuuden kunnostamisesta ei kuitenkaan vielä ole päätöksiä.
Hozu (1923)

Palvelus

Alus luokiteltiin 30. toukokuuta 1931 toisen luokan tykkiveneestä tykkiveneeksi. Alus upposi ilmahyökkäyksessä 5. joulukuuta 1944 ja se poistettiin alusluettelosta 10. toukokuuta 1945. Aluksen hylky romutettiin vielä vuonna 1945.
Denise Ouabangui

Denise Ouabangui (s. 8. kesäkuuta 1968) on keskiafrikkalainen pikajuoksija. Hän kilpaili vuoden 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa ja osallistui naisten 400 metrin juoksuun. Hän putosi ensimmäisellä kierroksella jäätyään seitsemännessä erässä seitsemännelle sijalle. Hänen aikansa oli 55,74.
Daína Chaviano

Daína Chaviano (s. 1957 Havanna) on kuubalainen kirjailija. Chaviano on asunut Yhdysvalloissa vuodesta 1991.
Chavianolle myönnettiin ensimmäinen kirjallisuuspalkinto hänen opiskellessaan Havannan yliopistossa, josta hän valmistui filosofian maisteriksi, pääaineenaan englannin kieli ja englanninkielinen kirjallisuus. Asuessaan Kuubassa hän julkaisi tieteiskirjallisuutta ja fantasiaa ja hänestä tuli Kuuban myydyin ja suosituin lajin edustaja. Yhtä lailla hän on menestynyt perinteisessä kertomakirjallisuudessa ja saanut palkintoja.
Chavianon kirjallisia teemoja ovat mytologia, erotiikka, antiikin historia, sosiologia, parapsykologia, politiikka ja taikuus, joita hän käsittelee runollisia ja aistillisia kuvia tulvivalla tyylillä.
Hänen tärkeimpiin teoksiinsa kuuluu ”La Habana oculta”, sarja romaaneja joista Ikuisen rakkauden saari kertoo historiallisen sukutarinan 1800-luvulta nykyaikaan. Kertomuksen perusaineksia ovat muun muassa taikuus, ihmisten keskuudessa elävät jumalat, murhat ja ennalta määrätyt rakkaustarinat.
Ikuisen rakkauden saaren käännösoikeudet on myyty 25 kielelle, ja siitä on siten tullut kaikkien aikojen käännetyin kuubalaisromaani. Suomeksi romaani on ilmestynyt 2008 Satu Ekmanin suomennoksena.
Kalteriluola-ahven

Koko ja ulkonäkö

Kalteriluola-ahvenkoiras voi saavuttaa 15 cm pituuden. Naaras jää hieman tätä pienikokoisemmaksi. Pohjaväriltään kala on valkoinen ja suomupeitteessä on kuusi mustaa pystyraitaa, joista se on saanut tieteellisen lajinimensäkin. Kalteriluola-ahvenen evät ovat vaaleat.

Vesiolot ja ravinto

Kalteriluola-ahvenet viihtyvät parhaiten vedessä, jonka lämpötila on noin 23–26 °C. Ravintonaan laji käyttää nilviäisiä, joiden kuoret se murskaa suuhunsa kehittyneillä luuosilla. Tämän uskotaan olevan seurausta siitä, että kalteriluola-ahvenet eivät ole kyenneet kilpailemaan madoista isosilmäluola-ahvenen (Neolamprologus toae) kanssa
S/S Punkaharju

S/S Punkaharju on Savonlinnasta tilausristeilyjä tekevä sisävesihöyrylaiva. Aluksen on suunnitellut Varkauden Lehtoniemen telakalla oppinsa saanut Eemil Kiiveri. Hän piirsi laivan rungon sellaiseksi, että se tarvitsee mahdollisimman pienitehoisen koneen kulkeakseen. Alus vaurioitui tulipalossa vuonna 1913, jolloin mm. höyrykone vaihdettiin tehokkaammaksi. Alus osallistui sota-aikana evakuointikuljetuksiin. Höyrylaiva S/S Punkaharju siirtyi takaisin Savonlinnaan vuonna 1999. Aluksen Omistaa LP Management Oy.
Annika Saarikko

Koulutus ja työura

Saarikko valmistui vuonna 2002 ylioppilaaksi huittislaisesta Lauttakylän lukiosta, vuonna 2008 kasvatustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta pääaineenaan kasvatustiede ja keväällä 2013 filosofian maisteriksi pääaineenaan mediatutkimus. Politiikan lisäksi Saarikko on työskennellyt myös muun muassa vs. tiedottajana Kirkkohallituksessa ja toimittajana ja ollut nuorten naisten Kerttu-verkoston puheenjohtaja.

Poliittinen toiminta

Saarikko oli Keskustanuorten hallituksen jäsen vuosina 2008–2009. Heinäkuusta 2009 tammikuuhun 2010 Saarikko työskenteli ulkomaankauppa- ja kehitysministeri Paavo Väyrysen lehdistöavustajana, helmikuusta toukokuuhun 2010 sosiaali- ja terveysministeri Liisa Hyssälän erityisavustajana ja toukokuusta kesäkuuhun 2010 tämän seuraajan Juha Rehulan erityisavustajana.
Kesäkuusta 2010 alkaen Saarikko on ollut yksi puolueensa kolmesta varapuheenjohtajasta. Hän aloitti kesällä 2010 myös pääministeri Mari Kiviniemen erityisavustajana vastuualueenaan keskustan ministeriryhmän viestinnän koordinointi. Hän jatkoi tehtävässä huhtikuuhun 2011 asti, jolloin hänet valittiin eduskuntaan Varsinais-Suomen vaalipiiristä 4 185 äänellä. Hänet valittiin jatkokaudelle vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Saarikko aloitti perhe- ja peruspalveluministerinä 10.7.2017.
Eduskuntavaaleissa 2019 Saarikko keräsi kaikkiaan 9 372 ääntä ja tuli valituksi jatkokaudelle eduskuntaan.

Yksityiselämä

Helmikuussa 2014 Saarikko avioitui Erkki Papusen kanssa. Demaritaustainen Papunen toimii erityisasiantuntijana valtiovarainministeriössä. He saivat lapsen lokakuussa 2014.
Lakkajärvi (Kuhmoinen, Harjunsalmi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,0 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Iso-Pihlajajärven valuma-alueeseen (14.225) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 136,4 metriä mpy.
Hyperventilaatio

Hyperventilaatio-oireiden syyt ja aiheutumismekanismi

Hyperventilaation taustalla voi olla vääränlainen hengitystekniikka, keuhkokuume, keuhkoveritulppa, sepelvaltimotautikohtaus, astma, keuhkoahtauma, sydämen vajaatoiminta tai neurologinen sairaus. Hyperventilaatio-oireista kärsivien on todettu käyttävän normaaliin hengitykseensä pikemmin ylemmän rintakehän lihaksia kuin palleaa, vaikka pallea on hengityslihaksista tärkein. Varsinkin monet naiset vetävät ulkonäkösyistä vatsaa sisään,  jolloin pallea ei toimi hengityksessä oikein. Myös vatsaan ja sisäelimien ympärille kertynyt rasva estää palleaa toimimasta kunnolla. Jos kylkivälilihaksia käytetään tehostetusti sisäänhengityksessä pallean sijaan, uloshengitys voimistuu automaattisesti ja hiilidioksidia poistuu elimistöstä enemmän kuin palleahengityksessä. 
Keuhkorakkuloiden ilmanvaihto kasvaa hyperventiloidessa liiaksi, hiilidioksidin pitoisuus veressä laskee liian alhaiselle tasolle ja veren ionisoituneen kalsiumin pitoisuus vähenee. Tätä tilaa kutsutaan alkaloosiksi. Alkaloosissa veren anionisiin proteiineihin voi sitoutua enemmän kalsiumia, jolloin vapaan, ionisoituneen kalsiumin määrä vähenee. Alkaloosissa on vaara hypokalseemiselle tetanialle, jossa ionisoituneen kalsiumin vähyys aiheuttaa hermojen mahdollisuuden ylieksitoitua natriumin liikkeiden helpotuttua. 
Myös veren glukoosi- ja laktaattitasapainossa tapahtuu muutoksia, joista seuraa muutoksia sekä sentraalisissa että perifeerisissä toiminnoissa, pääasiassa neuronaalisen ärtyvyyden lisääntymisen ja verenkierron heikkenemisen välityksellä. Autonomiseen hermostoon hyperventilaatio vaikuttaa siten, että parasympaattisen hermoston toiminta vaimenee ja sympaattisen hermoston toiminta kiihtyy.
Jean-Charles Thomas

Jean-Charles Thomas (s. 16. joulukuuta 1929 Saint-Martin-des-Noyers) on ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hän sai pappisvihkimyksensä 5. heinäkuuta 1953. Hänet nimitettiin 13. maaliskuuta 1972 Aire et Dax'n hiippakunnan vihkipiispaksi ja Gemellae in Numidian titulaaripiispaksi. Hänet vihittiin piispaksi 1. toukokuuta 1972. Pääkonsekraattorina toimi Charles-Auguste-Marie Paty, jota avustivat Marius-Félix-Antoine Maziers ja André Pierre Louis Marie Fauchet.
Vuonna 1974 Thomasista tuli Ajaccion hiippakunnan piispa. Vuonna 1986 hänet nimitettiin Versailles'n koadjuuttoripiispaksi, ja vuonna 1988 hänestä tuli Versailles'n piispa, jona hän toimi, kunnes erosi 11. tammikuuta 2001.
Pekka Mervola

Pekka Juhani Mervola (s. 23. huhtikuuta 1965 Sonkajärvi) on Jyväskylässä ilmestyvän sanomalehti Keskisuomalaisen vastaava päätoimittaja.
Mervola on kirjoittanut ylioppilaaksi Hankasalmen lukiosta 1984. Filosofian maisteriksi hän valmistui Jyväskylän yliopistosta vuonna 1992 pääaineenaan historia. Hän suoritti filosofian lisensiaatin tutkinnon vuonna 1993 ja väitteli tohtoriksi 1995. Jyväskylän yliopiston journalistiikan oppiaineeseen hyväksytty väitös käsitteli sanomalehtien ulkoasua.
Mervola on työskennellyt Jyväskylän yliopistossa tutkimusassistenttina 1993–1994, Keskisuomalaisen politiikan toimittajana 1994–1997, Väli-Suomen Media Oy:n tuottajana 1998–2000, Joensuussa ilmestyvän Karjalaisen toisena päätoimittajana 2001–2002 ja vastaavana päätoimittajana sekä Sanomalehti Karjalainen Oy:n toimitusjohtajana vuodesta 2002.
Mervola on ilmoittanut uudistavansa päätoimittajan linjaa:
»Jos ympäristö odottaa Keskisuomalaisen päätoimittajalta tietynlaista roolia, sillä voi olla totuttelemista.»
Arja Kantola

Arja Leena Klemz (o.s. Kantola, s. 13. kesäkuuta 1949 Rovaniemi) on entinen suomalainen pikaluistelija.
Arja Kantola edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Grenoblessa 1968 hän sijoittui 500 metrillä 12:nneksi, 1 500 metrillä 22:nneksi, 1 000 metrillä 23:nneksi ja 3 000 metrillä 24:nneksi. Sapporossa 1972 hän oli 500 metrillä 16:s ja 1 000 metrillä 21:s. Sprinttereiden MM-kilpailuissa hänen paras matkasijoituksensa oli kahdeksas sija 500 metrillä vuonna 1971.
Kantola edusti seuratasolla Lapin Lukkoa. Hän oli SM-kilpailuissa nopein 500 metrillä vuosina 1966–1968 ja saavutti SM-pronssia yhteispisteissä vuosina 1965–1971. Hän luisteli yhteensä 17 Suomen-ennätystä vuosina 1966–1972.
Aktiiviuransa jälkeen Arja Kantola avioitui ja muutti asumaan Inzelliin, Saksaan.
Korkeusvertauskehys

Korkeusvertauskehys on korkeusvertausjärjestelmän realisaatio. Korkeusvertauskehys voidaan realisoida käyttäen vaaitusta ja kiintopisteistöä tai terrestrisen vertauskehyksen ja korkeusmuunnospinnan avulla. Korkeusvertauskehys on käsitteellisesti lähellä paikkatietotekniikan käsitettä korkeusjärjestelmä.
Nigahiga

Nigahiga on amerikanjapanilaisten Ryan Higan ja Sean Fujiyoshin sekä Tim Enosin ja Tarynn Nagon (tunnetaan kollektiivisesti nimellä ”The Yabo Crew”) luoma suosittu YouTube-kanava.
Huhtikuussa 2019 kanavan videoita oli katsottu yli neljä miljardia kertaa ja se oli YouTuben 80. tilatuin kanava yli 21 miljoonalla tilaajallaan.
Nigahigan tunnetuimpia videoita ovat How to be ja Movies in Minutes -sarjat sekä lyhytelokuvat Ninja Melk ja Agents of Secret Stuff.
Kirjat Bialik

Maantiede

Kirjat Bialik sijaitsee Israelin pohjoisosassa lähellä Haifanlahtea.

Historia

Kirjat Bialik perustettiin vuonna 1934 ja sen ensimmäiset asukkaat olivat 160 Saksasta muuttanutta juutalaisperhettä. Paikka oli Haifan teollisuusalueesta pohjoiseen rakennettu uusi asuinalue. 1950-luvulla paikalle perustettiin Ahavah-niminen oppimisvaikeuksista kärsiville siirtolaislapsille suunnattu keskus. Kaupungin kasvaessa sen alkuperäiset matalat rakennukset ovat saaneet vierelleen suurempia kerrostaloja Haifan ja Akkon kaupungin välisen maantien varrella. Kaupungin pohjoisosaan perustettiin myös uusi teollisuusalue. Kaupungissa sijaitsee esimerkiksi yksi Israelin suurimmista tekstiilitehtaista.

Väestö

Kirjat Bialikin asukasluku oli vuoden 2017 lopussa 39 582. Vuonna 1944 vastaava lukema oli 900, vuonna 1969 13 100 ja vuonna 2002 37 100. Nykyisin huomattava osa asukkaista on juutalaisia siirtolaisia Venäjältä, Etiopiasta ja Etelä-Amerikan maista.
Renée Colliard

Renée Colliard (s. 24. joulukuuta 1933) on sveitsiläinen alppihiihtäjä, joka voitti pujottelun olympiakultaa vuoden 1956 talviolympialaisissa Cortina d'Ampezzossa.
Lee Rocker

Lee Rocker (oikealta nimeltään Leon Drucker, 3. elokuuta 1961, Massapequa, New York) on yhdysvaltalainen rockabilly-basisti.
Lee Rocker tuli tunnetuksi Stray Cats -yhtyeestä, joka niitti mainetta erityisesti 1980-luvun alkupuolella, ensin Englannissa, mutta myöhemmin maailmanlaajuisesti. Yhtyeessä soittivat Rockerin lisäksi Brian Setzer (kitara, laulu) ja Slim Jim Phantom (rummut), oikealta nimeltään James McDonnell.
Rocker keräsi huomiota villillä soittotyylillä, jossa hän kieppui, seisoi, makasi ja teki milloin mitäkin läskibassonsa kanssa.
Vuonna 1985 Lee Rocker, Slim Jim Phantom ja Earl Slick perustivat yhtyeen nimeltä Phantom, Rocker & Slick. Yhtye teki kaksi levyä. Lee Rocker ja Slim Jim Phantom perustivat 1990-luvulla myös yhtyeen Swing Cats.
Lee Rocker soitti myös Freddie Mercuryn muistokonsertissa ainoana Stray Catsin jäsenenä.
Stray Cats on esiintynyt 2000-luvulla alkuperäisessä kokoonpanossaan. Stray Cats esiintyi vuonna 2004 Helsingin jäähallissa kiertueella, jonka jokainen keikka nauhoitettiin ja julkaistiin CD:nä. Vuonna 2008 Stray Cats oli alkuperäisessä kokoonpanossaan uudestaan Helsingissä.
Nykyisin Lee Rocker esiintyy omalla nimellään, mutta myös aiempien yhtyeidensä kanssa. Rocker on julkaissut useita soololevyjä, joista uusin on vuoden 2012 alussa julkaistu Night Train to Memphis.
9K34 Strela-3

9K34 Strela-3 (ven.: 9К34 «Стрела-3», nuoli, NATO:n raportointinimi: SA-14 Gremlin) on Neuvostoliitossa kehitetty olkapääohjus eli MANPADS. Tätä tyyppiä edelsi 9K32 Strela-2, eli SA-7 Grail. Aseen kehittelijät olivat KB Mashinostroyeniya sekä Kolomna, kehittely tapahtui rinnan 9K38 Igla M1-ohjuksen kanssa. Prototyyppi-asteelle testauksineen päästiin vuonna 1972. Nämä omivat kummatkin joitain erityispiirteitä toisiltaan. Varhaisemmat versiot olivat niin sanottuja tail-chasing -tyyppisiä malleja, joissa ohjuksen hakupää kykeni lukittumaan kohteeseensa vain takaapäin ja kohteen lentomoottorin jättämän infrapunajäljen perusteella. Asetyyppi hyväksyttiin käyttöön 1974 sekä otettiin osaksi Neuvostoliiton Puna-armeijan ohjuskalustoa. Strela 2M -version ohjukseen nähden, kykeni tämä Strela 3:n päivitetty versio hieman hitaampaan matkalentoon sekä lyhyempään kantamaan. Ohjuksen hakupää kykeni kuitenkin toimimaan suoraan kohti lentäneitä ilmamaaleja vastaan vielä nopeudella 310 m/s.
Myöhemmän tyypin olkapääohjukset kykenivät toimimaan niin sanotun all-aspect -toimintatavan pohjalta, missä ohjus kykenee lukittumaan kiinni kohteeseensa myös edestäpäin, lähinnä lämpökitkan aiheuttaman jäljen pohjalta. Tämän mahdollisti jäähdytetty uuden tyyppinen hakupää, missä käytettiin lyijysulfidia (PbS).

Tätä ohjustyyppiä käytettiin useissa Neuvostoliiton liittolaismaissa, myöskin Jugoslaviassa, vaikka maiden välinen välirikko oli jo ehtinyt tapahtumaan. Suomi ei sen sijaan koskaan tätä tyyppiä käyttänyt. Vuonna 1975 päättyneeseen Vietnamin sotaan asetyyppi ei ehtinyt osallistumaan mukaan. Ohjuksesta on valmistettu niin kutsuttuja klooneja eli kloonattuja versioita sekä Iranissa että Kiinassa.
Mýkonos

Maantiede

Mýkonos sijaitsee Välimereen kuuluvan Egeanmeren keskellä ja kuuluu Kykladien pohjoisimpiin saariin. Sen lähimmät suuremmat saaret ovat Tínos luoteispuolella, Ríneia länsipuolella sekä Páros ja Náxos eteläpuolella. Kauempana idässä sijaitsee Ikaría.
Lähinnä graniitista koostuvan saaren korkein kohta on Profítis Ilías Varniótis (373 metriä). Karun saaren vesivarat ovat hyvin vähäiset, joten asukkaat joutuvat turvautumaan meriveteen, josta suola on poistettu.

Myöhempi historia

1200-luvulla Mýkonos liitettiin Náxoksen herttuakuntaan ja myöhemmin Venetsiaan kuuluneeseen Tínoksen lääniin. 1400-luvulla saari oli Venetsian alusmaana, kunnes osmanit valloittivat sen vuonna 1537. Osmanien valtakaudella tuhansia saarelaisia kaapattiin orjiksi. Saari kuitenkin menestyi taloudellisesti ja sillä oli suuri kauppalaivasto. Kreikan vapaussodan aikaan 1820-luvulla Mýkonoksen sankarihahmoksi nousi Mandó Mavrogénous, joka muun muassa rahoitti vallankumousta ja organisoi ihmiset kapinaan turkkilaisia vastaan vuonna 1822. Kreikan itsenäistymisen jälkeen saaren talous romahti ja se menetti laivastonsa. Vähitellen talous saatiin kuitenkin rakennettua ennalleen.

Matkailu ja nähtävyydet

Mýkonos on yksi Kreikan suosituimpia saaria turistien keskuudessa. Säännöllinen höyrylaivaliikenne Mýkonokselle käynnistyi ensimmäisen maailmansodan jälkeen, mikä johti matkailun kehittymiseen. Toisen maailmansodan aikaan saari oli saksalaisten miehittämä, mutta turismi nousi jälleen 1950-luvulla. Nykyisin saari on erityisesti kreikkalaisten ja kansainvälisten julkisuuden henkilöiden ja huvijahtien omistajien suosiossa ja siellä on lukuisia trendikkäitä illanviettopaikkoja.
Mýkonoksen nähtävyyksiin kuuluvat Mýkonoksen kaupunki itsessään, mukaan lukien sen ”Pikku-Venetsiaksi” kutsuttu kaupunginosa, sekä kaupungissa sijaitsevat Mýkonoksen arkeologinen museo ja Egeanmeren merenkulkumuseo. Muita nähtävyyksiä ovat muun muassa Panagía Paraportianín kirkko sekä Panagía Tourlianín luostari.

Liikenne

Saaren pääsatama on Mýkonoksen kaupunki. Sieltä on yhteys muun muassa Pireukseen ja lähisaarille. Mýkonoksen lentoasema, josta on lentoja Ateenaan, sijaitsee noin kolme kilometriä kaupungista kaakkoon.
Belgradin rauha

Belgradin rauha oli Osmanien valtakunnan ja Habsburgien Itävallan välinen rauhansopimus, joka allekirjoitettiin 21. elokuuta 1739. Rauhansopimus päätti Itävallan–Turkin sodan 1737–1739 ja Itävalta irtautui yksipuolisesti liittolaisuudesta Venäjän kanssa Venäjän–Turkin sodassa 1735–1739.
Venäjän–Turkin sota alkoi Venäjän sodanjulistuksella 1735 ja varsinaiset sotatoimet alkoivat seuraavana vuonna. Venäjä saavutti voittoja, jotka innostivat Itävaltaa liittymään mukaan sotaan. Maat allekirjoittivat salaisen liittolaissopimuksen tammikuussa 1737, vaikka Itävalta esiintyi välittäjänä osmanien ja venäläisten välisissä rauhanneuvotteluissa aina saman vuoden loppukesään asti. Elokuussa 1737 käydyssä Nemyrivin kongressissa liittolaisuus paljastui osmaneille ja Itävalta liittyi mukaan sotaan. Itävalta, jonka armeijan kehitys oli jäljessä venäläisistä, ei kuitenkaan menestynyt, vaan kärsi useita tappioita. Kesällä 1739 turkkilaiset kokosivat Tonavan alueelle suuren armeijan ja löivät Itävallan joukot Grotskan taistelussa 22. heinäkuuta. Vaikka sota jatkui Belgradin piirityksellä, Itävalta oli käytännössä hävinnyt. Kenraali Wilhelm Reinhard von Neipperg toimi Itävallan edustajana rauhanneuvotteluissa ja osmaneja edusti Ranskan Istanbulin suurlähettiläs Louis Sauveur de Villeneuve. Kerrotaan, että osmanien suurvisiiri Hacı İvaz Mehmed pašša piti Neippergiä panttivankinaan, jotta tämä ei saisi päivitettyjä tietoja rintamatapahtumista. Itävallan irtautuminen esti Prutjoelle marssinutta Venäjää hyödyntämästä samana vuonna saavuttamia merkittäviä voittojaan, sillä rauhansopimuksen jälkeen kaksi Itävaltaa vastaan taistellutta osmaniarmeijaa vapautui käytettäväksi Venäjää vastaan.
Jotkut tutkijat ovat esittäneet, että osa osmanien menestyksestä neuvotteluissa oli nimenomaan neuvokkaan Villeneuven ansiota. Palkkiokseen Villeneuve sai järjestettyä joukon myönnytyksiä, joita sulttaani myönsi Ranskalle 1740.
Rauhansopimus oli erillisrauha, jonka seurauksena Itävalta erosi sodasta ja luovutti 1718 solmitussa Passarowitzin rauhassa osmaneilta voittamansa alueet takaisin. Alueisiin kuuluivat Bosnia, Valakia ja Serbia mukaan lukien Belgrad.
Erillisrauhan vuoksi myös Venäjä joutui solmimaan rauhan Osmanien valtakunnan kanssa. Maat allekirjoittivat Nissan rauhan saman vuoden lokakuussa.
Värtsilä–Matkaselkä-rata

Värtsilä-Matkaselkä on Karjalan tasavallassa Venäjällä sijaitseva rataosuus joka oli suomalaisten aikaan osa Viipuri-Joensuu eli vanhaa Karjalan rataa. Suomalaisten aikaan olevat liikennepaikat tällä rataosuudella olivat Matkaselän uusi ja vanha asema, Tervasalo, Pälksaari, Pälkjärvi ja Wärtsilä. Näistä liikennepaikoista Matkaselän uusi asema ja Wärtsilä ovat nykyäänkin käytössä. Rataosalla on ainoastaan tavaraliikennettä mutta Niiralan ja Wärtsilän matkustajaliikenteen avaamisesta on puhuttu.
Frank Mascara

Frank R. Mascara (19. tammikuuta 1930 Belle Vernon, Pennsylvania – 10. heinäkuuta 2011 Monongahela, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän istui liittovaltion edustajainhuoneen jäsenenä Pennsylvanian 20. vaalipiiristä vuosina 1995–2003.
Kaikkiaan Mascara vietti edustajainhuoneessa neljä kautta. Hän ei saanut seuraajaa, sillä 20. vaalipiiri sellaisenaan lakkautettiin hänen viimeisen kautensa jälkeen. Vuoden 2002 vaaleihin hän pyrki puolueensa ehdokkaaksi Pennsylvanian 12. vaalipiiristä, mutta hävisi John Murthalle.
Nieuport 21

Taustaa

Koneen suunnitteli Gustave Delage ja sen ensilento tapahtui vuonna 1916. Kone oli heikompitehoisella moottorilla varustettu versio Nieuport 17 -hävittäjästä ja se suunniteltiin alun perin koulukoneeksi. Tyyppiä jouduttiin kuitenkin konepulan takia käyttämään operatiivisissa tehtävissä. Koneita myytiin muun muassa Venäjän keisarikunnalle sekä Yhdysvaltoihin. Vientikoneista osa oli varustettu 110 hevosvoiman Le Rhône -moottorilla. Konetyyppiä valmistettiin Nieuportin lisäksi lisenssillä Venäjällä, valmistajana A/O Duks.

Käyttö Suomessa

Valkoiset saivat yhden Nieuport 21 -koneen (valmistusnumero 1 325) sotasaaliiksi Tampereella huhtikuussa 1918. Kone oli käytössä tunnuksella D86/18 4. huhtikuuta 1923 tapahtuneeseen poistoon asti.