Igor Stravinsky

Elämä

Stravinsky syntyi Oranienbaumissa (nykyisessä Lomosonovissa) ja vietti koko lapsuutensa Pietarissa. Hänen isänsä Fjodor Stravinski oli Mariinski-teatterin laulaja. Stravinsky opiskeli lakia, mutta  vaihtoi alan musiikkiin. Vuonna 1902 hänestä tuli Nikolai Rimski-Korsakovin oppilas. Stravinsky oli tuolloin 20-vuotias.
Stravinsky lähti Venäjältä 1910 ja matkusti Pariisiin. Kun ensimmäinen maailmansota syttyi, hän muutti puolueettomaan Sveitsiin. Hän palasi takaisiin Pariisiin 1920. Vuonna 1939 hän muutti Yhdysvaltoihin, jonka kansalainen hänestä tuli 1945. Stravinsky vieraili Suomessa vuonna 1961 ja johti Helsingissä pitämässään konsertissa omia sävellyksiään. Hänet kutsuttiin myös 1962 Neuvostoliittoon konsertoimaan. Vuonna 1963 Stravinsky sai Wihurin kansainvälisten palkintojen rahaston myöntämän Sibelius-palkinnon. Hän kuoli 88-vuotiaana New Yorkissa, mutta hänet haudattiin San Michelen hautausmaalle Venetsiaan.

Tyylikaudet

Stravinskyn ura voidaan jakaa kolmeen toisistaan poikkeavaan tyylikauteen, joihin useimmat hänen sävellyksistään voidaan sijoittaa.

Venäläinen kausi

Ennen Tulilintua Stravinsky sävelsi vuonna 1908 "Hautajaislaulun", joka sittemmin katosi. Se löytyi vuonna 2015 Pietarin konservatoriosta. Sävellyksen kesto on 12 minuuttia, ja Stravinsky sävelsi sen opettajansa Rimski-Korsakovin muistoksi. Sen kantaesitys tapahtui vuonna 1909.
Stravinskyn ensimmäisen tyylikauden, niin sanotun venäläisen eli primitiivisen kauden, aloittivat kolme Sergei Djagilevin Ballets russes -ryhmälle Pariisiin sävellettyä balettia. Baleteissa on paljon yhteisiä piirteitä: ne on sävelletty hyvin suurille orkestereille, niissä käytetään runsaasti teemoja ja motiiveja Venäjän kansanmusiikista ja niissä kuuluu Stravinskyn opettajan Nikolai Rimski-Korsakovin mielikuvituksekkaan soitinnustyylin vaikutus.
Ensimmäinen baleteista oli Tulilintu (1910), jossa Stravinsky opettajansa Rimski-Korsakovin tapaan kuvaa ihmishahmot diatonisella musiikilla ja yliluonnolliset hahmot oktatonisella ja kromaattisella musiikilla. Toinen baletti oli Petruška (1911), jossa vallitsee toisteinen melodia ja rytmiikka sekä staattinen harmonia. Venäläisen kauden pääteoksena pidetään kolmatta balettia, Kevätuhria, joka on Stravinskyn ja koko 1900-luvun musiikin tunnetuimpia ja merkittävimpiä teoksia. Kevätuhrin aihepiiri on pakanallisen ajan Venäjä, ja Stravinsky korostaa tätä musiikissaan. Musiikkia leimaa alkuvoimainen, energiaa pursuava ja vaihteleva rytmiikka, jonka käänteissä tahtilajia vaihdetaan usein. Teoksen aloittaa sittemmin kuuluisaksi tullut fagottisoolo aivan rekisterinsä ylärajoilta, mikä oli tuohon aikaan ennenkuulumatonta. Kevätuhrin ensi-ilta aiheuttikin skandaalin, koska se ei vastannut useiden kuulijoiden käsitystä musiikin kauneudesta, mutta skandaaliin vaikutti vahvasti myös Vatslav Nižinskin epätotunnainen koreografia. 
Muita venäläisen kauden teoksia olivat ooppera Satakieli (1914), Renard (1916), Histoire du soldat (Sotilaan tarina) (1918) ja Les Noces (Häät) (1923).

Uusklassinen kausi

Seuraava sävellysjakso oli uusklassinen kausi. Uusklassisena aikanaan Stravinsky ammensi vaikutteita erityisesti 1700-luvun musiikista ja jazzista. Uusklassismin aloittaneena teoksena pidetään Stravinskyn Pulcinellaa. Tänä ehkä tuottoisimpana kautenaan hän kirjoitti myös teokset Psalmisinfonian, "Ragtime 11 soittimelle" ja Konserton pianolle ja puhallinorkesterille.

Sarjallinen kausi

Myöhäiskaudellaan hän käytti 12-säveljärjestelmää, jota hän aiemmin oli vahvasti vastustanut, ja toisinaan sarjallisuutta, esimerkiksi teoksissa Tulva, Threni ja Requiem Canticles. Näissä teoksissa on myös vahvaa uskonnollista tematiikkaa.

Stravinsky henkilönä

Stravinskyn musiikki ja persoona olivat jossain määrin ristiriidassa keskenään. 1900-luvun alkupuoliskon vallankumouksellisimpien teosten säveltäjä oli suuren osan elämästään harras ortodoksikristitty ja poliittisilta mielipiteiltään konservatiivi. Monet Stravinskyn tavanneet ovat kertoneet hämmästelleensä säveltäjän ja musiikin välistä vastakohtaa: Kevätuhrin väkivaltaiset rytmiorgiat oli luonut vaatimattomalla äänellä puhunut pienikokoinen mies. Stravinsky ei pitänyt ”hyvältä” kuulostavasta musiikista. Omassa tuotannossaan hän halusi yllättää, šokeerata, rikkoa rajoja ja myös pitää hauskaa. Hän osoitti ehtymätöntä halua oppia ja tutkia taidetta, kirjallisuutta ja elämää. Stravinskyn Harvardissa pitämät luennot on koottu kirjaksi Musiikin poetiikka. Laajasti lukenut, sanavalmis Stravinsky on 1900-luvun kiinnostavimpia musiikkikirjoittajia. Stravinskyn musiikkia on toisinaan moitittu liiallisesta älyllisyydestä. Stravinsky suhtautuikin pilkallisesti inspiraation merkitystä korostaviin säveltäjiin (”minähän vain keksin musiikkia”) ja totesi ”kammoavansa” sitä, mitä musiikissa kutsutaan ”tulkinnaksi”.

Stravinsky mediassa

Vuonna 1984 hollantilainen Jaap Drupsteen ohjasi Tulvan pohjalta eräänlaisen musiikkivideon käyttäen vuonna 1962 Hollywoodissa tehtyä äänitystä.
Jan Kounenin ohjaama Coco Chanel & Igor Stravinsky (2009) keskittyy Stravinskyn ja muotisuunnittelija Coco Chanelin rakkaustarinaan. Elokuvassa säveltäjää esittää Mads Mikkelsen.