google/wiki40b huggingface dataset:
Acciaio-luokka

Suunnittelu

Luokan alukset olivat paranneltuja versioita Adua- ja Perla-luokkien aluksista. Niissä oli muun muassa pienempi torni, mikä paransi alusten vakautta ja pienensi silhuettia. Luokan kolmestatoista aluksesta kuusi valmistettiin CRDA:n Monfalconen telakalla, neljä OTO:n Muggianon telakalla ja loput kolme Cantieri Tosilla Tarantossa.
Alusten uppouma pinta-ajossa oli 697 ja sukelluksissa 850 pitkää tonnia. Niiden pituus oli 60,18, leveys 6,44 ja syväys 4,78 metriä. Alusten aseistuksena oli keulassa neljä ja perässä kaksi 533 millimetrin torpedoputkea. Aseistusta täydensi 100 millimetrin 45 pituuskaliiperin kansitykki. Ilmatorjunta-aseistuksena aluksilla oli yksi tai kaksi kappaletta 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä tai kaksiputkista 13,2 millimetrin konekivääriä.
Luokan alusten propulsiojärjestelmä tuotti kahteen akseliin pinta-ajossa kahdella Fiat-dieselmoottorilla 1 400 hevosvoimaa, mikä mahdollisti 14 solmun huippunopeuden. Sukelluksissa kaksi CRDA-sähkömoottoria tuotti vastaavasti 800 hevosvoimaa mahdollistaen 7,7 solmun huippunopeuden. Aluksilla oli tankeissa 78 tonnia polttoöljyä. Tosin valmistamilla aluksilla oli voimakkaammat dieselmoottorit kuin muilla, mikä mahdollisti 14,7 solmun nopeuden pinta-ajossa. Tosin aluksilla oli myös CRDA:n sähkömoottorit vaihdettu joko Ansaldon tai Marellin sähkömoottoreihin. Tehokkaamman propulsion seurauksena alusten perän torpedoputket poistettiin.
Gran Sasson ja Monti della Lagan kansallispuisto

Kansallispuistoon kuuluvat alueet

Kansallispuisto ulottuu kolmelle Italian alueista, jotka ovat Marche, Abruzzo ja Lazio sekä viiden maakunnan alueelle, jotka ovat Ascoli Piceno, L'Aquila, Pescara, Rieti ja Teramo.
Kansallispuiston alueella on 44 kuntaa, ja ne ovat Accumoli, Acquasanta Terme, Amatrice, Arquata del Tronto, Arsita, Barete, Barisciano, Brittoli, Bussi sul Tirino, Cagnano Amiterno, Calascio, Campli, Campotosto, Capestrano, Capitignano, Carapelle Calvisio, Carpineto della Nora, Castel del Monte, Castelli, Castelvecchio Calvisio, Castiglione a Casauria, Civitella Casanova, Civitella del Tronto, Cortino, Corvara, Crognaleto, Fano Adriano, Farindola, Isola del Gran Sasso d'Italia, L'Aquila, Montebello di Bertona, Montereale, Montorio al Vomano, Ofena, Pescosansonesco, Pietracamela, Pizzoli, Rocca Santa Maria, Santo Stefano di Sessanio, Torricella Sicura, Tossicia, Valle Castellana, Villa Celiera ja Villa Santa Lucia degli Abruzzi.

Kasvisto

Kansallispuistossa on laskettu olevan noin 2400 eri kasvilajia. Niistä 139 on kotoperäisiä Italiasta ja 12 puistosta. Kasvilajeista on suojeltu 73 kansainvälisillä sopimuksilla ja 67 kansallisilla sopimuksilla. Puistossa esiintyy 59 villiorkideaa ja 2 lihansyöjäkasvia.

Puut

Puistossa on laajoja laitumia, mutta suuri osa siitä on metsien peitossa. Alemmilla korkeuksilla on tammimetsiä ja kastanjalehtoja, jotka ovat alun perin roomalaisten istuttamia. Hieman korkeammalla, 1000 – 1800 metrin korkeudessa, metsiä hallitsevat pyökit. Muita puita ovat marjakuusi, orjanlaakeri, vaahtera, lehmus, saarni, jalava, saksanpihta ja koivu.

Muita kasveja

Puistossa olevia kylmässä viihtyviä sekä kotoperäisiä kasveja ovat nukki Androsace mathildae, ruusuleinikki Adonis distorta, orvokki Viola magellensis, ja alppitähti.

Nisäkkäät

Kansallispuiston symbolina ovat Apenniinien gemssit. Muita suurempia nisäkkäitä ovat saksanhirvi, paikallinen metsäkauris ja Apenniinien susi, ja hieman pienempiä ovat näätä, villikissa, mäyrä, kivinäätä, hilleri ja piikkisika.

Linnut

Petolinnuista puistossa esiintyy maakotka, kanahaukka, muuttohaukka, keltapäähaukka ja huuhkaja. Muita alueen lintuja ovat lumivarpunen, vuorikirvinen, niittykirvinen, alppirautiainen, kivikkopyy, kivikkorastas sekä alppinaakka ja alppivaris.

Sammakkoeläimet

Kansallispuistossa voi nähdä myös sammakkoeläimiä: salamanteita kuten Salamandrina terdigitata ja Speleomantes italicus sekä alppivesiliskoja.
Sofia Santamo

Anna Sofia Santamo (o.s. Schwartz, 1887 Kuivaniemi − 3. marraskuuta 1932) oli suomalainen kansakoulunopettaja. Hän valmistui Sortavalan opettajaseminaarista 1911 ja toimi sen jälkeen kansakoulunopettajan tehtävissä ympäri Suomea. Kansakoulunopettajaksi valmistunut ja opettajana työskennellyt romaninainen oli harvinainen vaikuttaja 1900-luvun alussa.
Santamo oli naimisissa Väinö Juhani Santamon kanssa.

Opinnot ja opettajan työ

Santamo pääsi kansakoulusta keväällä 1905. Hän oli kiinnostunut jatkamaan opiskelua, ja se onnistui Mustalaislähetyksen tuella. Mustalaislähetys ry:n kautta Santamo toimi opettajana Viipurissa romanilasten päiväkoulussa syksystä 1906 helmikuuhun 1907. Kesällä 1907 hän osallistui opettajaseminaarin valmistuskurssille Kuortaneella ja pääsi opiskelemaan kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaariin seuraavana syksynä. Santamo valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1911.
Seminaarivuosien aikana silloiselta nimeltään Sofia Schwartz vaihtoi sukunimensä Säiläksi, jotta romanitaustaan viittaava nimi ei olisi vaikeuttanut opettajan työn saamista. Kaikesta huolitatta romanitausta esti vakituisen työn saamisen, ja Santamo joutui toimimaan koko uransa ajan sijais- ja koevuosiopettajan tehtävissä.
Apua, sängyssäni on sika!

Apua, sängyssäni on sika! on toinen Viivin ja Wagnerin sarjakuva-albumi. Albumi on julkaistu vuonna 1999 ja sisältää numeroimattomia strippejä vuosilta 1998 (74 kpl) ja 1999 (100 kpl) yhteensä 174 kpl. Albumista julkaistiin vuonna 2006 ruotsinkielinen versio Hjälp, jag har en gris i sängen!.
Karl Nyström

Karl Edvard Nyström (8. heinäkuuta 1894 Kokkola – 1. maaliskuuta 1964) oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan muun muassa radioaseman päällikkönä.

Perhe ja koulutus

Nyströmin vanhemmat olivat kupariseppä Fredrik Salomon Nyström ja Edla Amanda Sandström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Sigrid Maria Adelia Johanssonin kanssa. Hän kävi Kokkolan ruotsalaista yhteiskoulua, jonka 8. luokalta hän erosi. Hän suoritti sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925.

Jääkärikausi

Nyström työskenteli sähköttäjänä Lennätinlaitoksessa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 4. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoona tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Libaussa järjestetyille erikoiskursseille (Sprenkommando Polangen|pommarikurssi).

Suomen sisällissota

Takaisin Suomeen Nyström saapui aselaiva S/S Equityn toisella retkellä Aspuskäriin Merikarvialle 8. joulukuuta 1917. Merikarvialta hän matkusti Vaasaan, missä hän koulutti paikallisia ja lähiympäristön suojeluskuntajoukkoja muun muassa Maksamaalla. Hän osallistui sisällissodan puhjettua Gerbyn kolonnan varajohtajana Vaasan valtaukseen. Vaasan valtauksen jälkeen hänet määrättiin 7. helmikuuta 1918 alkaen Vaasan radioaseman sähköttäjäksi, josta hänet siirrettiin Päämajan sähköttäjäksi Mikkeliin 24. huhtikuuta 1918. Mikkelistä hänet siirrettiin 2. toukokuuta 1918 Viipurin radioaseman päälliköksi.

Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Nyström jatkoi palvelustaan Viipurin radioaseman päällikkönä, kunnes 1. elokuuta 1918 hänet siirrettiin kenttäradiokomppanian päälliköksi ja edelleen 1. syyskuuta 1921 alkaen Radiopataljoonan väliaikaiseksi komentajaksi. Armeijasta hän erosi 28. toukokuuta 1926, jonka jälkeen hän työskenteli myyjänä Reko Oy:n palveluksessa vuosina 1927–1928. Myöhemmin hän työskenteli muun muassa Constructor Oy:n palveluksessa varastonhoitajana vuosina 1934–1935.
Reklamaatio

Reklamaatio tarkoittaa ilmoitusta myyjälle virheellisestä tuotteesta tai palvelusta taikka sopimuksen osapuolelle virheellisestä suorituksesta.
Virheellisestä hyödykkeestä voidaan valittaa esim. ottamalla yhteyttä suoraan palvelun tuottajaan tai asiakaspalveluun. Reklamaation tekemistä sanotaan ”reklamoinniksi”.
Usea asiakas voi reklamoida samasta ongelmasta myyjälle tai sopimusosapuolelle myös yhteisesti. Apuna joukkoreklamaation järjestämisessä voidaan käyttää esimerkiksi etujärjestöä tai sosiaalista mediaa. Suomessa ensimmäinen tarkoitusta varten tehtyä sosiaalisen median alustaa hyödyntävä joukkoreklamaatio tehtiin huhtikuussa 2017.
The Moments

The Moments oli yhdysvaltalainen alun perin kolmimiehinen soul-lauluyhtye. Levy-yhtiönsä All Platinumin/Stangin kotikaupungin mukaan se luettiin nk. New Jersey -soundin yhtyeisiin. Soul-musiikin alalajeista yhtyeen musiikki edusti sexy/soft/sweet soulia.
The Momentsin ensimmäinen versio toimi vuosina 1968–1978. Se oli levy-yhtiönsä merkittävin kiinnitys ja kaupallinen menestys. Yhtye sai listoille 25 singleä, joista kärkipaikalle ylsivät Love on a Two Way Street (1970, tuottajana Sylvia Robinson) ja Look at Me (I'm in Love) (1975). Neljä muuta singleä oli Top 10:ssä. Yhtyeen menestyskappaleisiin kuului myös "Sexy Mama". Ice Cube on käyttänyt sitä vuoden 1992 albumillaan The Predator singlekappaleen It Was a Good Day samplenä.
Singlejen lisäksi yhtye teki useita albumeita. Vuonna 1975 yhtyeeltä ilmestyi albumi Sharp (All Platinum 9109 302), joka sisälsi "Look at Me" -kappaleen lisäksi toisen singlemenestyksen Dolly My Love.
Vuonna 1976 ilmestyi mm. single Jack in the Box (All Platinum), jota on luonnehdittu diskokäyttöön sopivaksi.
Saman vuoden With You (Stang 1030) -albumilla yhtye kokeili raskaampaa funk-imagoa ja albumi sisälsi myös neljä singlekappaletta. Tämän albumin lisäksi on suositeltu levyä These Sex-Moments (Stang 1023).
Kokoelma-albumeista on suositeltu Collector's Addition Vol. I (Chess CH-91502). Se sisältää yhtyeen yhdeksän hittiä.
Yhtyeen jäsenten vaihdettua levy-yhtiöksi Mercury Recordsin he joutuivat luopumaan entisestä nimestä ja alkoivat esiintyä omilla nimillään Ray, Goodman & Brown. Tällä nimellä ilmestyi ensimmäinen albumi vuonna 1979.
The Moments -nimen käyttöoikeus jäi All Platinum -levy-yhtiölle ja uuden kokoonpanon ensimmäinen julkaisu edusti rap-tyyliä.
Ryan Johansen

Ura

Johansen varattiin numerolla 150 WHL-joukkue Portland Winterhawksiin jo kesällä 2007, mutta hän siirtyi joukkueeseen kaksi vuotta myöhemmin suorittaakseen opintonsa loppuun. Kauden 2008–2009 Johansen pelasi BCHL-joukkue Penticton Veesin joukkueessa. Hän siirtyi kaudeksi 2009–2010 Winterhawksiin, jossa Johansen teki 71 ottelussa tehot 25+44=69. Hän pelasi lähinnä samassa ketjussa Nino Niederreiterin ja Brad Rossin kanssa. Johansen oli joukkueen toiseksi paras pistemies Chris Francisin jälkeen ja pudotuspeleissä hän oli Winterhawksin paras pistemies tehoilla 6+12=18. Johansen oli WHL:n tulokkaiden pistepörssin toinen.
WHL-tulokaskauden jälkeen Columbus Blue Jackets varasi Johansenin neljäntenä pelaajana NHL:ään kesällä 2010. Hänen varauksensa tuli monelle yllätyksenä, koska Blue Jacketsin odotettiin varaavan puolustajan. Johansen rankattiin myös Pohjois-Amerikassa pelaavien pelaajien listan kymmenenneksi. Hän teki syyskuussa 2010 kolmivuotisen tulokassopimuksen Blue Jacketsin kanssa. Johansen pelasi kuitenkin vielä kauden 2010–2011 Winterhawksissa. Hän oli tehoilla 40+52=92 koko WHL:n pistepörssin seitsemäs. Johansen voitti tehoilla 13+15=28 koko kevään 2011 pudotuspelien pistepörssin. Hänet valittiin kauden päätteeksi WHL:n läntisen konferenssin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Ensimmäisen ottelunsa NHL:ssä Johansen pelasi Nashville Predatorsia vastaan 7. lokakuuta 2011. 25. lokakuuta Johansen teki NHL-uransa ensimmäisen maalin Detroit Red Wingsiä vastaan.
Kaudella 2013–2014 Johansen nousi yhdeksi Blue Jacketsin avainpelaajista. Hän voitti runkosarjassa joukkueen pistepörssin 63:lla pisteellä, joista 33 oli maaleja. Kausi oli hänen tulokassopimuksensa viimeinen.
Johansen siirtyi tammikuussa 2016 Columbus Blue Jacketsista Nashville Predatorsiin vaihdossa puolustaja Seth Jonesiin.

Maajoukkue

Johansen voitti alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa vuonna 2011. Hän oli turnauksessa Kanadan kolmanneksi paras pistemies Brayden Schennin ja Ryan Ellisin jälkeen. Johansen valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.
Emil Holm

Emil Holm (2. syyskuuta 1877 Larsmo – 1. tammikuuta 1968) oli suomalainen ampuja ja olympiaedustaja. Hän kilpaili olympialaisissa vapaakiväärin 300 metrin henkilökohtaisessa ja joukkuekilpailuissa Tukholmassa 1912.
Nurmikohokki

Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen nurmikohokki kasvaa 20–80 cm korkeaksi. Kasvin varsi ja lehdet ovat sinivihreitä ja kaljuja. Lehtien muoto vaihtelee puikean soikeista tasasoukan suikeisiin tai leveänsoikeisiin. Kukinto on harsu ja se saattaa olla jopa 50-kukkainen. Kukinnon ylimmät tukilehdet ovat kalvomaisia. Valkoiset kukat ovat nuokkuvia ja pallomaisia. Sekä verhiö että teriö ovat viisilehtisiä. Vaalea verhiö on ulkoverhiötön, hyvin pullea ja punertava- ja verkkosuoninen. Teriö on hieman vastakohtainen. Terälehdet ovat valkoisia ja lähes lisäteriöttömiä, ja niiden liuskat ovat 3–5 mm leveitä. Suomessa nurmikohokki kukkii kesä-elokuussa. Kukat tuoksuvat iltahämärissä neilikalta. Hedelmä on kota. Kodan hampaat vaihtelevat pystyhköistä siirottaviin.
Suomessa nurmikohokilta on tavattu kahta muunnosta, ahonurmikohokkia (S. vulgaris var. vulgaris) ja suomenlahdennurmikohokkia (S. vulgaris var. littoralis), sekä yhtä alalajia, kaakonnurmikohokkia (S. vulgaris ssp. commutata).
Muunnoksista ahonurmikohokki on tavallisesti pysty, sen lehdet ovat ohuita ja puikeahkon soikeita, kun taas suomenlahdennurmikohokki on koheneva ja lehdet ovat paksuhkoja ja niiden muoto vaihtelee kapeanpuikeista lähes tasasoukkiin. Ahonurmikohokilla kukkia on tavallisesti yli 20 kappaletta ja kukkien terälehdet ovat kaksijakoisia, suomenlahdennurmikohokilla kukkia on tavallisesti 3–16 ja terälehdet ovat kaksihalkoisia.
Suomessa tavattavista muista kohokkilajeista nurmikohokkia muistuttavat hyvin paljon itämaidenkohokki (S. csereii) sekä merikohokki (S. uniflora), jonka kanssa se voi myös risteytyä.

Levinneisyys

Nurmikohokkia tavataan lähes koko Euroopassa pohjoisen arktisimpia alueita lukuun ottamatta. Lajin levinneisyysalue ulottuu yhtenäisenä Venäjällä Aasian puolella läpi eteläisen Siperian Mongoliaan saakka. Sitä kasvaa paikoin myös Japanissa, Keski-Aasiassa, Turkissa, Iranissa ja Lähi-idässä. Afrikassa laji on levinnyt Marokosta Tunisiaan ja paikoin muuallekin Pohjois-Afrikan rannikkoalueille. Ihmisen mukana laji on levinnyt Pohjois-Amerikkaan, jossa sitä kasvaa lähinnä mantereen itäosissa. Nurmikohokki on levinnyt myös Australiaan, Uuteen-Seelantiin ja Etelä-Amerikkaan.
Suomessa nurmikohokkia voi tavata koko maasta, joskin Pohjois-Lapissa laji on harvinainen. Muunnoksista ahonurmikohokki on levinnyt koko maahan. Suomenlahdennurmikohokkia tavataan nimensä mukaisesti pääasiassa Suomenlahden rannikolla, mutta sitä on havaittu myös koko Pohjanlahden rannikkoalueelta. Kaakonnurmikohokkia on tavattu lähinnä Koillismaan alueelta. Suomessa ahonurmikohokki on muinaistulokas lukuun ottamatta Lappia, jossa se on uustulokas. Sen sijaan suomenlahdennurmikohokki on alkuperäislaji.

Elinympäristö

Nurmikohokki kasvaa rannoilla ja niityillä, yleensä hiekkaisessa maassa. Ahonurmikohokki kasvaa kuivilla ja kuivahkoilla niityillä, kedoilla, pellonpientareilla, heinänurmissa, pelloilla, tienvierillä, radanvarsilla, joutomailla ja satamissa. Suomenlahdennurmikohokki on kasvupaikkojensa suhteen huomattavasti valikoivampi. Laji kasvaa soraisilla, kivisillä ja hiekkaisilla merenrannoilla ja rantakallioiden raoissa.
Nautalammi

Maantietoa

Lampi on muodostunut matalaan laaksoon Kiimakallion ja Ruskeankivenmäen väliin. Sen pinta-ala on 6,9 ha ja se on 400 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä ja sen rannat ovat pääasiassa ojitettua suota. Lammen luoteipuolella on ollut kaksi maatilaa ja kaakkoispuolella vielä kolmas. Hakumäen peltoaukea sijaitsee siitä etelään. Lampi on autio, mutta sen rannalle johtaa pari polkua.

Vesistösuhteet

Lampi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Sääjärvenojan valuma-alueeseen, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 92,1 metriä mpy. Lammen pohjoisrantaan laskee ojitetulta Pohjaladonsuolta kuivatusvesien johto-oja, johon laskevat myös peltojat. Lammen laskuoja virtaa pienen lampareen läpi ja mutkittelee sitten Hakumäen peltojen läpi ja se yhtyy Sääjärvenojaan. Se vuorostaan yhtyy Hiidenjokeen aivan joensuun tuntumassa.

Historiaa

Vuoden 1962 peruskartassa lampea ympäröivää suota ei ellut vielä ojitettu, mutta vuoden 1976 kartassa kaikki suot olivat ojitettuja.
Tiikerikotilo

Ulkonäkö, koko, elinkaari

Tiikerokotilon kuori voi kasvaa halkaisijaltaan 30 cm kokoiseksi, vankeudessa se jää yleensä noin 18 cm:n kokoiseksi.   Jalka on harmaa tai lähes musta ja kuoressa on mustia raitoja oranssin tai keltaisen sävyisellä pohjalla. Kuori on myös huomattavasti pyöreämpi kuin tavallisten akaattikotiloiden.
Tiikerikotilot elävät tavallisesti 5-7 vuotta, joskus jopa 10 vuotta. Ne tulevat sukukypsiksi noin kolmen vuoden iässä.

Levinneisyys ja elinympäristö

Tiikerikotiloiden kotiseutua ovat  Sierra Leone, Liberia, Norsunluurannikko, Togo, Dahomey, Ghana, ja Nigeria. Ne elävät metsän pohjalla, varsinkin kosteissa joenvarsimetsissä.

Hoito

Tiikerikotiloita pidetään terraarioissa lemmikkeinä Britanniassa ja muualla Euroopassa. Niiden pitäminen Yhdysvalloissa on laitonta, sillä villiintyvät kotilot voivat tuhota puutarhakasveja. Suomessa tiikerikotilot ovat vielä suhteellisen harvinaisia lemmikkeinä, mutta monilta foorumeilta ja sivustoilta voi löytää kasvattajia jotka postittavat kotiloita kesäisin.
Tiikerikotilot ovat lähinnä kasvinsyöjiä, mutta luonnossa ne syövät satunnaisesti myös kuolleita lajitovereitaan.  Terraario-oloissa niille voidaan tarjota monipuolisesti juureksia, vihanneksia ja hedelmiä, silloin tällöin myös maustamatonta lihaa tai vaikka koirannappuloita. Maustettuja, rasvaisia ja vahvan makuisia ruokia pitää välttää.
Tiikerikotilot ovat tiukemmin yöaktiivisia kuin esimerkiksi tavalliset akaattikotilot. Suuren kokonsa vuoksi ne vaativat enemmän tilaa kun useat muut lajit. Terraarion kooksi sopii noin 100 litraa kotiloa kohden. Terraarion pinta-ala on korkeutta tärkeämpi. Paras pohjamateriaali on lannoittamaton turve. Sitä laitetaan paksu kerros, jotta eläin voi halutessaan kaivautua. Suotuisin lämpötila on +28–30 astetta.
Terraariota voi halutessaan sisustaa. Kivet tai muut kovat esineet saattavat kuitenkin satuttaa kotiloa tai rikkoa sen kuoren. Pohjalle voi asettaa matalan vesiastian, juurakoita tai tekokasveja. Halutessaan voi laittaa myös oikeita viherkasveja. Silloin tulee valita vahvoja ja kestäviä viherkasveja, sillä muuten ne tulevat helposti syödyksi tai jyrätyksi.
Kotiloille on aina oltava kalkkia: sen lähteeksi käy parhaiten seepiansuomu, jota myydään eläinkaupoissa. Terraario pidetään kosteana sumuttelemalla sitä päivittäin. Jos terraario on liian kuiva, kotilo vetäytyy horrokseen ja tekee läpän kuorensa suulle.
Edmílson

Edmílson José Gomes Morais eli Edmílson (s. 10. heinäkuuta 1976 Taquaritinga, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, joka pelasi kotimaansa lisäksi Ranskassa ja Espanjassa. Hänellä on myös Italian kansalaisuus. Edmílson pelasi keskuspuolustajana tai puolustavana keskikenttäpelaajana. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 2002.

Ura

Edmílson aloitti ammattilaisuransa vuonna 1994 São Paulon joukkueessa. Hän edusti seuraa seitsemänä kautena, kunnes siirtyi kaudeksi 2000–2001 Ranskaan Lyonin riveihin. Edmílson murtautui heti joukkueen vakiokokoonpanoon, ja vuodet Ranskassa toivat hänelle menestystä. Hän voitti kolme maan sarjamestaruutta (2002, 2003, 2004), kaksi supercupia (2002, 2003) ja liigacupin (2001). Kaudeksi 2004–2005 Edmílson siirtyi espanjalaisseura Barcelonaan, jossa hän voitti kaksi sarjamestaruutta (2005, 2006), supercupin (2005) ja Mestarien liigan (2006).
Edmílsonin sopimus Barcelonan kanssa päättyi kauteen 2007–2008, minkä jälkeen hän teki kaksivuotisen sopimuksen samassa sarjassa pelaavan Villarrealin kanssa. Sieltä hän siirtyi kotimaansa Palmeirasiin.
Brasilian maajoukkueessa Edmílson debytoi heinäkuussa 2000 pelatussa ottelussa Paraguayta vastaan. Hän on pelannut 33 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. Edmílson oli mukana voittamassa maailmanmestaruutta vuoden 2002 MM-kisoissa pelaten kuusi ottelua ja tehden niissä yhden maalin mutta vuoden 2006 kisat, joihin hänet oli nimetty, jäivät häneltä väliin loukkaantumisen vuoksi. Hänen tilalleen joukkueeseen tuli Mineiro.
Ruotsin kuninkaallinen ooppera

Ruotsin kuninkaallinen ooppera (ruots. Kungliga Operan) on oopperan kansallisnäyttämö Ruotsissa. Sen perusti kuningas Kustaa III, ja sen ensimmäinen esitys pidettiin 18. tammikuuta 1773. Oopperatalo sijaitsee Tukholman keskustassa Norrmalmilla, Norrströmin pohjoisrannalla ja Gustav Adolfs torgin itälaidalla. Kuninkaallisen oopperan esityksistä noin 60 prosenttia on varsinaista oopperaa, kun loput 40 prosenttia on balettia.
Carl Fredrik Adelcrantzin piirtämä alkuperäinen, niin sanottu kustavilainen oopperatalo rakennettiin 1777–1782. Se purettiin kuitenkin vuonna 1892, koska suurten oopperoiden esittämiseen tarvittiin väljemmät tilat. Arkkitehti Axel Anderberg oli voittanut suunnittelukilpailun uudesta oopperatalosta 1887 ja vanhan oopperatalon paikalle rakennettu uusi rakennus valmistui 1898. Uusbarokkia edustava oopperatalo avattiin virallisesti 19. syyskuuta 1898 Adolf Fredrik Lindbladin oopperalla Frondörerna.
Anderberg käytti rakennuksen esikuvina Euroopan suuria oopperataloja, erityisesti Pariisin oopperaa. Rakennuksen julkisivut sisältävät viittauksia myös Adelcrantzin ja Tessinin tyyliin. Oopperatalossa on kaikkiaan 1000 huonetta. Rakennuksen yhteydessä toimii perinteikäs ravintola Operakällaren sekä vuonna 1905 avattu Operabaren. Niiden tilat rakennettiin uusiksi 1955–1961. Tässä yhteydessä rakennusbudjetin moninkertainen ylittyminen aiheutti pienen skandaalin, jonka seurauksena Ruotsin valtiovarainministeriö rajoitti valtion varojen käyttöä julkisiin rakennushankkeisiin.
IT Forum

IT Forum on vuonna 1987 perustettu merkittävien suomalaisten organisaatioiden tietohallintovastaavien yhteistyöryhmä. IT Forumin jäseniä ovat yritykset, jotka nimeävät foorumiin edustajansa, joka voi olla paitsi tietohallintojohtaja tai -päällikkö tahi muussa tietohallinnon esimiestehtävässä oleva henkilö, myös liiketoiminnassa toimiva henkilö. Foorumin jäseneksi eivät pääse nykyisten jäsenyritysten kilpailijat eivätkä IT-alan palveluja tuottavat yritykset. Tällä foorumi pyrkii mahdollistamaan avoimen mutta luottamuksellisen keskustelun foorumin kokouksissa.

Historia

IT Forum perustettiin vuonna 1987 nimellä TKN-tutkimuskierros. Aloitteentekijänä oli Partek. TKN-tutkimuskierroksen tarkoituksena oli kerätä jäsenyritysten johdolle tietoa erilaisten johtoa kiinnostavien asioiden tilasta jäsenyrityksissä. Toiminta alussa perustui tutkimuskierroksen puheenjohtajien tekemiin haastattelukierroksiin ja yleiskokouksiin.
Vuonna 1998 foorumin nimeksi vaihtui IT Forum, joka on samalla foorumin toimintaa pyörittävän MJ-Prosessit Oy:n aputoiminimi. Samoihin aikoihin foorumin toiminta muuttui, sillä käyttöön tulivat vuosittain vaihtuva-aiheiset työryhmät sekä sähköpostilla toteutetut pikakyselyt.

Nykyinen toiminta

IT Forum pyrkii edelleen selvittämään jäsenyritystensä tilanteen jäsenyritysten johtoa kulloinkin kiinnostavissa asioissa. Toiminta on kuitenkin organisoitu aikaisempaa selvemmin 2-3 vuosittain vaihtuvan teeman ympärille, joita käsitellään työryhmä- ja yleiskokouksissa ja joita taustoitetaan sisäisin ja ulkoisin asiantuntijaluennoin sekä erilaisten kyselyjen ja selvitysten kautta. Tämän lisäksi foorumi tukee jäsentensä keskinäistä verkostoitumista ja toimii näiden vertaistukiryhmänä.
Ken Stabler

Ken Michael ”Snake” Stabler (25. joulukuuta 1945 Foley, Alabama – 8. heinäkuuta 2015 Gulfport, Mississippi) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, tarkemmin pelinrakentaja.
Stabler osallistui Pro Bowliin neljään otteeseen. Hän oli NFL:n ”Most Valuable Player” 1974 ja voitti Bert Bell -palkinnon vuonna 1976. Hänet valittiin 1970-luvun vuosikymmenjoukkueeseen (all-decade team).
Stabler pelasi yliopistotasolla Alabamassa. Ammattilaisseuroina olivat Oakland Raiders, Houston Oilers ja New Orleans Saints.