google/wiki40b huggingface dataset:
Georg Pimenoff

Georg Pimenoff (15. huhtikuuta 1895 Tervakoski – 8. toukokuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen kielenkääntäjä, joka tunnetaan vuonna 1942 julkaistun ensimmäisen suomenkielisen Koraanin kääntäjänä.

Elämä

Tervakoskella syntyneen Pimenoffin isä oli kotoisin Vienan Karjalasta. Vuonna 1904 hän aloitti opinnot Helsingin venäjänkielisessä Aleksanterin kimnaasissa ja toimi myöhemmin opiskeluaikoinaan myös kotiopettajana. Vuonna 1913 Pimenoff valmistui Pietarin valtionyliopiston lakitieteellisestä tiedekunnasta, jonka jälkeen hän työskenteli kääntäjänä ja kieltenopettajana. Pimenoff hallitsi suomen ja venäjän lisäksi myös ruotsin, englannin, saksan ja ranskan kielet sekä myös jonkin verran tanskaa, italiaa, latinaa ja esperantoa. Vuodesta 1927 lähtien Pimenoff toimi Britannian ja ulkomaiden raamattuseuran (British and Foreign Bible Society) Suomen-osaston johtajana sekä myöhemmin vielä Suomen Pipliaseuran toiminnanjohtajana. Vaikka hän oli itse ortodoksi, oli Pimenoff kiinnostunut myös itämaista uskonnoista, joogasta ja teosofiasta sekä muun muassa Freudin ja Jungin ajatuksista.
Jatkosodan aikana Pimenoff toimitti Raamattuja Suomessa olleille neuvostoliittolaisille sotavangeille ja järkyttyi vankileirien huonoista olosuhteista. Hän laati asian vuoksi kirjelmän Kansainväliselle Punaiselle Ristille, jota viranomaiset kuitenkin pitivät valtion turvallisuuden vaarantamisena. Vuonna 1942 Pimenoff tuomittiin kolmen vuoden vankeusrangaistukseen, josta hän vapautui hieman ennen sodan päättymistä kesällä 1944.

Koraanin käännös

Pimenoffin suomentama Koraani ilmestyi vuonna 1942 turkkilaissyntyisen tamperelaisen kauppiaan Zinetullah Ahsen Bören kustantamana. Ajatuksen teoksen kääntämisestä esitti ensimmäisenä liikemies Rafael Haarla jo vuonna 1931. Ahsen Böre valitsi kääntäjäksi ystävänsä Pimenoffin, joka oli aikaisemmin suomentanut myös hänen kustantamansa englantilaisen lordi Headleyn kirjan Heräämiseni islamiin. Pimenoff aloitti työn lopulta vuonna 1936, mutta arabiaa taitamattomana hän joutui tekemään käännöksen Koraanin englanninkielisestä laitoksesta. Koska Pimenoff oli kristitty, ei Ahsen Böre uskaltanut lisätä teokseen hänen nimeään, vaan se julkaistiin anonyymin suomentajan käännöksenä.

Perhe

Georg Pimenoffin tytär on kirjailija Veronica Pimenoff.
Benjamin Leino

Benjamin Leino (sukunimi alk. Ahlgren; 14. helmikuuta 1853 Ylistaro – 1. helmikuuta 1908 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Leinon vanhemmat olivat kiertokoulun opettaja Matias Ahlgren ja Gustava Nordström. Leino työskenteli ensin kauppa-apulaisena Vaasassa, mutta toimi sittemmin näyttelijänä Suomalaisessa teatterissa 1873–1902 ja Kansallisteatterissa 1902–1908. Hänen esittämään rooleja olivat muun muassa Nummisuutarien Esko, Kuningas Lear, Shylock, Filip II, Macbeth, Mefisto, Brand, Skule-jaarli, Stockman sekä Hebbelin sankarit. Kuningas Learin roolissa Leino sai suuren suosion, näytelmä pysyi ohjelmistossa parikymmentä vuotta.
Leino oli naimisissa vuodesta 1876 kollegansa Amanda Vilhelmina eli Mimmy Hellstenin (k. 1921) kanssa, joka tuli näyttelijäksi Suomalaiseen teatteriin vuonna 1874.
Mohamed Ousserir

Maajoukkueura

Ousserir pelasi ensimmäisen maaottelunsa Algerian maajoukkueessa Madagaskaria vastaan 24. huhtikuuta 2003. Hän oli mukana ensimmäisissä arvokisoissaan tultuaan vuoden 2010 Afrikan-kisoihin Lounès Gaouaoui tilalle, joka joutui sairaalaan juuri ennen kisoja.
Price Tower

Price Tower on arkkitehti Frank Lloyd Wrightin suunnittelema tornitalo Bartlesvillessä, Yhdysvaltojen Oklahoman osavaltiossa. Se on 67 metriä (221 jalkaa) korkea ja siinä on 19 kerrosta.
Talo valmistui vuonna 1956. Se oli paikallisen kemikaali- ja öljyputkiyhtiön pääkonttori, ja ainoa toteutettu Wrightin piirtämä pilvenpiirtäjä. Tilaaja, Pricen perheyrityksen johto, ajatteli sijoittaa rakennukseen myös asuntoja. Nykyisin se on taide- ja muotoilumuseona.
Rakennus poikkeaa Wrightin perinteisestä tyylistä. Useimmissa muissa töissä vaakalinjat ratkaisevat, tässä Wright on korotanut pystysuoria linjoja. Hän näyttää myös osittain luopuneen avoimen tiilan periaatteistaan.
Sotilaallinen satelliitti

Sotilaallinen satelliitti on keinotekoinen maata kiertävä satelliitti, joka liittyy sotilaalliseen toimintaan. Vakoilusatelliitit eli tiedustelusatelliitit ovat tunnetuin sotilaallisten satelliittien ryhmä. Vakoilusatelliitteja ovat kuvaussatelliitit, radiotiedustelusatelliitit (elektroniset tiedustelusatelliitit) ja valtamerien tarkkailusatelliitit. On myös mm. sotilaallisia navigointi- ja sääsatelliitteja. Varhaisvaroitussatelliitti havaitsee laukaistavan ohjuksen säteilemän lämmön. Tappajasatelliitti tuhoaa vihollisen satelliitin. FOBS on osittain satelliittiradalle nouseva ydinkärki, jollaiset on kielletty kansainvälisellä sopimuksella.
Stafford

Historia

Legenda kertoo, että noin vuonna 700 mercialainen prinssi Bertelin vetäytyi erakkomajaan nykyisen Staffordin paikalle. Kahden vuosisadan kuluttua vuonna 911 Alfred Suuren tytär Ethelfleda perusti Staffordin kaupunkilinnoituksen osaksi anglosaksien puolustusketjua viikinkejä vastaan. Kaupunki sai oman rahapajansa 930, ja siellä alettiin harjoittaa savenvalantaa raaka-aineen helpon saatavuuden ansiosta. Anglosaksien ajan loppuvaiheessa Englanti jaettiin kreivikuntiin, ja Staffordista tuli Staffordshiren pääkaupunki.
Vilhelm Valloittajan johtamien normannien tunkeuduttua Englantiin maassa puhkesi levottomuuksia. Mercian jaarli Edwin murhattiin vuonna 1071 ja hänen maansa jaettiin Vilhelmin seuraajien kesken. Staffordin alueen kartanonherraksi valittiin Robert de Toeni, joka rakensi sen lähistölle uuden linnan puolustautuakseen niskuroivia anglosakseja vastaan.
Keskiajalla Staffordille myönnettiin boroughinoikeudet (1206) ja siitä tuli tärkeä markkinapaikka, joka sai vaurautensa kankaista ja villasta. Palveltuaan kunniakkaasti satavuotisessa sodassa jaarli Ralph de Stafford sai kuninkaalta vuonna 1348 luvan rakentaa Staffordin linnan uudelleen kivestä. Myöhemmät Staffordin jaarlit osallistuivat valtataisteluihin Englannin kruunusta ja saivat Buckinghamin herttuan arvonimen 1444. Henrik VIII teloitti kolmannen herttuan ja otti haltuunsa suuren osan suvun maista. Englannin sisällissodan aikana vuonna 1643 parlamentaristit miehittivät rojalistisen Staffordin ja tuhosivat sen keskiaikaiset kaupunginmuurit ja linnan.
Stafford tunnettiin pitkään kenkäteollisuudestaan, joka sai alkunsa 1700-luvulla ja kukoisti etenkin 1800-luvulla. Kenkäteollisuus hiipui 1900-luvun aikana, ja viimeinen kenkätehdas lopetti toimintansa kaupungissa vuonna 1998. Rautatie saapui Staffordiin samoihin aikoihin kun Viktoriasta tuli kuningatar, ja 1800-luvun loppuun mennessä kaupungissa valmistettiin rautatiekalustoa useissa tehtaissa.
José María Gil-Robles y Quiñones

José María Gil-Robles y Quiñones (27. marraskuuta 1898 Salamanca – 14. syyskuuta 1980 Madrid) oli espanjalainen poliitikko, joka johti Espanjan toisen tasavallan aikana oikeistolaista ja katolista CEDA-puolueliittoumaa.
Gil-Robles oli koulutukseltaan lakimies. Valmistumisensa jälkeen hän toimi El Debate -nimisen katolisen sanomalehden toimittajana ja kuului Partido Social Popular -nimiseen oikeistopuolueeseen. Hän kannatti 1920-luvulla Miguel Primo de Riveran diktatorista hallintoa. Kun toinen tasavalta perustettiin vuonna 1931, hän liittyi Acción Nacional (myöhemmin Acción Popular) -nimiseen uuteen katoliseen puolueeseen ja tuli valituksi sen edustajana Espanjan parlamenttiin eli cortesiin. Tasavallan alkuvuosien vasemmistolaiset hallitukset ja etenkin niiden katolisen kirkon vastainen politiikka ärsyttivät monia oikeistolaisia. Gil-Robles oli mukana, kun joukko pieniä oikeistopuolueita perusti helmikuussa 1933 vaaliliitoksi tarkoitetun Confederación Española de Derechas Autónomas (CEDA) -puolueen. Se sai marraskuun 1933 vaaleissa enemmistön parlamenttiin. Presidentti Niceto Alcalá Zamora kuitenkin kieltäytyi nimittämästä Gil-Roblesia pääministeriksi, koska tämän sanottiin toivovan monarkian palauttamista tai korporatistiseen valtiomuotoon siirtymistä. Espanjan vasemmisto piti CEDA:a lähestulkoon fasistisena puolueena, ja Gil-Roblesin tiedettiin vierailleen Saksassa Adolf Hitlerin luona.
Espanjan pääministeriksi nimitettiin keskustalainen Alejandro Lerroux, joka oli riippuvainen CEDA:n tuesta. Lokakuussa 1934 hän joutui ottamaan CEDA:n hallituspuolueeksi, mutta Gil-Robles jätettiin hallituksen ulkopuolelle. Toukokuussa 1935 CEDA:n edustusta Lerroux’n hallituksessa lisättiin ja Gil-Robles nimitettiin sotaministeriksi. Hän nimitti oikeistolaisina tunnettuja kenraaleja tärkeisiin asemiin ja muun muassa siirsi Francisco Francon Marokosta Madridiin armeijan esikuntapäälliköksi. Hän ja muut CEDA:n ministerit erosivat Joaquín Chapaprietan hallituksesta joulukuussa 1935. CEDA menetti helmikuun 1936 parlamenttivaaleissa enemmistönsä vasemmistopuolueiden kansanrintamalle, vaikka säilyikin suurimpana yksittäisenä puolueena. Gil-Roblesin asema oikeisto-opposition johtajana alkoi pian järkkyä, sillä monet hänen kannattajansa menettivät uskonsa hänen liian rauhanomaisena pidettyyn politiikkaansa ja siirtyivät kannattamaan äärioikeistolaista Falangi-puoluetta. Kun Gil-Roblesin kilpailija, johtava monarkistipoliitikko José Calvo Sotelo joutui heinäkuun 1936 alussa tasavaltalaisten salamurhaamaksi, oman henkensä puolesta pelännyt Gil-Robles pakeni Ranskan Biarritziin. Hän ei siten ollut Espanjassa sisällissodan puhjetessa muutamaa päivää myöhemmin.
Sisällissodan aikana Gil-Robles tuki kansallismielisiä ja pyrki hankkimaan heille aseita Portugalista. Huhtikuussa 1937 hän ilmoitti CEDA:n lopettaneen toimintansa. Gil-Robles asui vapaaehtoisessa maanpaossa vuosina 1936–1953 sekä 1962–1964. Diktaattori Francisco Francon kuoltua vuonna 1975 hän palasi hetkeksi politiikkaan ja yritti perustaa Espanjaan kristillisdemokraattisen puolueen.
Habon kunta

Kuntajaon kehitys

Vuoden 1952 kuntauudistuksessa Gustav Adolfin ja Habon kunnat yhdistettiin Habon "suurkunnaksi". Samassa uudistuksessa Brandstorpin kunta liitettiin Fågelåsin "suurkuntaan". Vuonna 1971 Habon maalaiskunta muutettiin Habon kunnaksi. Vuonna 1974 siihen liitettiin Brandstorp jaetusta Fågelåsin kunnasta, jolloin kunta sai nykyiset rajansa. Vuonna 1998 Habon ja Mullsjön kunnat liitettiin Skaraborgin läänistä Jönköpingin lääniin, kun muut Skaraborgin läänin kunnat liitettiin uuteen Länsi-Götanmaan lääniin. Jönköpingin lääniin liittymisestä päätettiin neuvoa-antavan kansanäänestyksen perusteella.
Rajageminaatio

Kirjoitustapoja

Jäännöslopuketta ei merkitä nykyään oikeinkirjoituksessa, mutta 1800-luvulla oli useita yrityksiä sen merkitsemiseksi. Merkiksi ehdotettiin heittomerkkiä sekä k- ja h-kirjaimia, esimerkiksi sormeta', sormetah, sormetak (sormetta). Usein merkittiin liitepartikkelin alkukonsonantin kahdetuminen kuten sanassa omillekkin.
Silvano Fashion Group

Historia

Silvano Fashion Group on muodostettu kolmen keskeisen taustayrityksen pohjalta. Nämä ovat valkovenäläinen Milavitsa (toiminut vuodesta 1908), virolainen Klementi (vuodesta 1944) ja latvialainen Lauma (vuodesta 1960). Yrityksen perustamisvuodeksi esitetään 1944, joka oli virolaisen taustayhtiön perustamisajankohta.  Vuonna 1994 Klementi yksityistettiin, ja 80 prosenttia yrityksen omistuksesta siirtyi työntekijöille. Klementi listautui Tallinnan pörssiin vuonna 1997, ja vuonna 2002 Alta Holding hankki enemmistön yhtiöstä.
Alta Holding perusti Silvano Fashion Groupin vuonna 2005, jolloin siitä tuli Klementin holding-yhtiö. Seuraavana vuonna Silvano osti 60 % enemmistöosuuden Milavitsasta ja 100 % osuuden Lauma Lingerie -yhtiöstä. Ennen vuoden 2006 loppua omistukset yhdistettiin Silvano Fashon Groupiksi. Vuonna 2007 Silvano Fashon Group listautui Varsovan pörssiin ja hankki omistukseensa Amadea Line -vähittäismyymäläketjun Liettuasta.
Yrityksellä on viisi tytäryhtiötä, jotka sijaitsevat Virossa, Valko-Venäjällä, Latviassa, Ranskassa ja Venäjällä.

Tuotemerkit, tehtaat ja myynti

Silvano Fashion Group hallinnoi useita tuotemerkkejä, joista tunnetuimmat ovat Milavitsa, Alisee, Hidalgo, Lauma Lingerie ja Laumelle. Alusvaatteet ja uimapuvut valmistetaan Milavisan tehtailla Minskissä ja Lauman tehtailla Liepajassa. Tuotteet myydään tukkumyynnin, franchisemyymälöiden ja omien myymälöiden kautta. Vuoden 2014 lopussa konsernilla oli yhteensä 682 Milavitsan ja Lauman brändimyymälää. Myyntiä on ainakin 25 eri maassa, erityisesti nykyisissä tai entisissä esimerkiksi IVY-maissa, mutta myös Belgiassa, Saksassa, Italiassa, Arabiemiraateissa, Iranissa, Saudi-Arabiassa ja Ugandassa.

Osake

Silvano Fashion Groupin osake noteerataan Tallinnan ja Varsovan pörsseissä. Joulukuussa 2017 yhtiön osake kuului OMX Baltic 10 -indeksiin, joka on Nasdaqin osakeindeksi kymmenen keskeisen Baltian maissa kotipaikkansa pitävän pörssiyrityksen osakkeelle.
Christoph Schubert

Peliura

Schubert kiekkoili kaksi kautta Saksan DEL-liigassa, ennen kuin siirtyi Pohjois-Amerikkaan Ottawa Senatorsin organisaatioon. Schubert pelasi kolme kautta AHL-seura Binghamton Senatorsissa, ennen kuin kaudella 2005–2006 pelasi tulokaskautensa Ottawa Senatorsin riveissä. Hän edusti Senatorsia neljä kautta. Lokakuun 2. päivä 2009 Atlanta Thrashers poimi hänet waivers-listalta, ja hän edusti seuraa yhden kauden. Hän oli tuolla kaudella sivussa yli 30 ottelua loukkaantumisten vuoksi. 
Schubert palasi syksyllä 2010 Euroopan sarjoihin. Hän pelasi syyskuusta 2010 alkaen alkukauden 2010–2011 Frölunda HC:ssä Ruotsin Elitserienissä, minkä jälkeen siirtyi saman vuoden joulukuussa DEL-liigan Hamburg Freezersiin jossa pelasi kauteen 2015-2016 saakka. Hän pelasi uransa viimeisimmät kaudet Saksan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Oberligassa Crocodiles Hamburgin joukkueessa. Kesäkuussa 2019 hän ilmoitti lopettavansa uransa loukkaantumisten vuoksi.
Schubert on edustanut Saksaa lukuisissa aikuisten sekä nuorten arvokisoissa.
Jaan Rääts

Jaan Rääts (s. 15. lokakuuta 1932 Tartto) on virolainen säveltäjä. Hän toi virolaiseen musiikkiin 1960-luvulla uusklassisen, aktiivisen ja leikillisen tyylisuuntauksen, joka merkitsi postmodernin ajattelun alkua virolaisessa musiikissa. Räätsin sävellyksestä Konsertto kamariorkesterille (1961) tuli uuden virolaisen musiikin merkkiteos. Rääts on ollut Viron säveltäjäliiton jäsen vuodesta 1957 ja toiminut sen puheenjohtajana vuosina 1974–1993.
Rääts opiskeli Tarton musiikkilukiossa instrumenttinaan piano ja valmistui vuonna 1957 Mart Saarin sekä Heino Ellerin sävellysoppilaana Tallinnan konservatoriosta. Hän työskenteli vuosina 1955–1966 ääni-insinöörinä Viron radiossa. Viron televisiossa hän työskenteli vuosina 1966–1970 musiikkiohjelmien päätoimittajana ja vuosina 1970–1974 pääjohtajana sekä musiikkimanagerina. Rääts on opettanut sävellystä Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa (1968–1970, 1974–2003), jossa sai professorin arvon vuonna 1990. Hänen johdollaan ovat opiskelleet muiden muassa Raimo Kangro, Erkki-Sven Tüür, Rauno Remme, Tõnu Kõrvits, Tõnis Kaumann ja Timo Steiner.
Räätsin tuotannossa keskeisessä asemassa ovat olleet soitinteokset. Hän sai valmiiksi kymmenen sinfoniaa vuosina 1957–1993. Hän on säveltänyt myös muita sinfonisia teoksia, lukuisia konserttoja, kaksi konserttoa kamariorkesterille ja kamarimusiikkia. Kamarimusiikkiteoksiin kuuluvat kuusi jousikvartettoa ja seitsemän pianotrioa. Pianolle tehtyjä sävellyksiä ovat kymmenen sonaattia. Rääts sävelsi myös kolme 24 marginaali -nimistä miniatyyrisarjaa, joista ensimmäinen (1979) on pianolle, toinen (1980) elektroniikalle ja kolmas (1982) kahdelle pianolle. Keskimmäinen oli ensimmäinen Virossa LP-muodossa julkaistu elektronisen musiikin teos. Räätsin äänimaailma ja tyyli ovat olleet melko pysyviä. Hän on työssään välttänyt dramaturgista kehitystä ja tarinankerrontaa. Rytminen pulssi on ollut musiikin peruselementti.
Räätsin vokaaliteoksiin kuuluu oratorio Karl Marx (1964, sanat: Enn Vetemaa). Elokuvamusiikin hän on säveltänyt neljääntoista virolaiseen elokuvaan.
Räätsin musiikkia on julkaistu lukuisilla vinyyli- ja CD-levyillä. Hänen musiikkiaan ovat kustantaneet muiden muassa Edition Peters, Hans Sikorski ja G. Schirmer, Inc.. Hänen saamiaan palkintoja ja tunnustuksia olivat neuvostoaikoina muiden muassa Viron sosialistisen neuvostotasavallan ansioituneen taidetyöläisen (1965) ja kansantaiteilijan (1977) arvonimet. Viron tasavallassa hän on saanut Viron valtion kulttuuripalkinnon (1995), Viron kulttuurirahaston musiikkirahaston vuosipalkinnon (2002), Viron tasavallan palkinnon elinikäisistä saavutuksista (2011) ja Valkoisen Tähden ritarikunnan kolmannen luokan ansiomerkin.
Jagiantenni

Lisätietoa kuvista

Brittien sotasaaliiksi joutuneessa Bf 110G-4-yöhävittäjässä on nähtävissä kahden yöhävittäjätutkan, Telefunken FuG 202 sekä FuG 220 -tutka-antennit. FuG 202-tutkan taajuus oli 490 MHz, lähetysteho 1,5 kW ja tutkan toimisäde 0,2–3,5 km. Antenni on pieni "paistihaarukka" koneen nokassa. Sen ympärillä on uudemman FuG 220 "Lichtenstein SN-2" -tutkan neljä suurempaa "peuransarvi"-antennia. FuG 220 -tutkan taajuus oli 73 MHz, 82 MHz tai 91 MHz, teho 2,5 kW sekä toimisäde 0,3–4 km
Ville Vallaton (drinkki)

Ville Vallaton on vodkapohjainen makeahko digestiivi. Se valmistetaan rakentamalla ja tarjoillaan collins-lasissa. Juoma oli 1990-luvulla suosiossa yökerhoissa.
Vuoden 1772 hallitusmuoto

Vuoden 1772 hallitusmuoto on Ruotsin valtion yksinvaltainen hallitusmuoto, jonka Ruotsin kuningas Kustaa III esitteli ja säädyt yksimielisesti hyväksyivät 21. elokuuta 1772. Hallitusmuoto siirsi valtaa säädyiltä kuninkaalle ja päätti siten yli puoli vuosisataa kestäneen parlamentaarisen aikakauden. Hallitusmuodon voimaansaattamista on pidetty verettömänä vallankaappauksena. Vuoden 1789 yhdistys- ja vakuuskirja sinetöi kuninkaan yksinvaltiuden. Hallitusmuoto oli voimassa Ruotsissa vuoteen 1809 asti, jolloin Ruotsin kuninkaaksi valittiin ranskalainen Jean-Baptiste Bernadotte. Sen sijaan Suomessa vuoden 1772 hallitusmuoto oli voimassa aina vuoteen 1919 asti, jolloin itsenäiselle Suomelle saatiin oma hallitusmuoto. Vuoden 1772 hallitusmuoto sekä yhdistys- ja vakuuskirja olivat voimassa koko Suomen suuriruhtinaskunnan olemassaolon ajan, koska ne tukivat Venäjän keisarin yksinvaltaista hallintotapaa.
Jonna Pirttijoki

Jonna Pirttijoki (s. 1987 Kauhajoki) on suomalainen harmonikkataiteilija ja laulaja.

Tausta

Pirttijoki aloitti harmonikansoiton opinnot kuusivuotiaana Kauhajoen kansalaisopistossa vuonna 1993. Hän opiskeli myös Panula-opistossa 1995–2003 sekä Keski-Pohjanmaan konservatoriossa. Hän jatkoi opintoja Sibelius-Akatemiassa esittävän säveltaiteen osastolla. Pirttijoki valmistui musiikin maisteriksi keväällä 2012.
Jonna Pirttijoki voitti harmonikansoittajana Suomen pelimannimestaruuskilpailut Ikaalisissa alle 15-vuotiaiden sarjassa vuonna 2000 ja esiintyi Lasten laulukilpailu Karusellin finaaleissa. Hän sijoittui myös kahdesti toiseksi Kultainen Harmonikka -kilpailuissa vuosina 2003 ja 2006.
Pirttijoen pääasiallisina harmonikansoiton opettajina ovat toimineet Matti Rantanen, Veli Kujala, Sari Viinikainen, sekä Anne-Marie Sillanpää. Hän on osallistunut myös useille kansainvälisille mestarikursseille.

Ura

Pirttijoki on soittanut harmonikkaa ja bandoneonia tango-orkesteri Guardia Nuevassa vuodesta 2003 lähtien ja toiminut myös orkesterin laulusolistina.
Guardia Nuevan ohella Pirttijoki on luonut soolouraa ja esiintynyt erilaisissa konserteissa sekä televisiossa. Hän julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa ”Yön äänet” maaliskuussa 2008. Levynjulkistamiskonsertti pidettiin Kauhajoen Suupohja-salissa. Hän esiintyi Yleisradion Juhannusjuna-ohjelmassa 2012 sekä piti soolokonsertin Kokkolan Talviharmonikka -festivaaleilla 2013.
Jonna Pirttijoki asuu ja toimii Seinäjoella, jonne hän muutti vuonna 2012.
TR-1 Temp

TR-1 Temp eli SS-22 Scaleboard on Venäjän lyhyen kantaman ballistinen ohjus. Ohjuksen teollisuusnimi on 9M76. Ohjus on käytännössä kehitetty SS-12. Ohjus on nestemäistä polttoainetta käyttävä yksivaiheinen raketti, jonka kantama on 800-900 km. Ohjuksen edeltäjänä voidaan pitää Scud-ohjusta, joka oli hitaampi laukaista. Ohjuksen toinen variaatio kantaa 900 km ja on tarkkuudeltaan 370 metriä. Taistelukärkenä on 500 kilotonnin ydinkärki.
Pietaryrtti

Kuvaus

Pietaryrtti kasvaa 20–120 cm korkeaksi. Sen varsi on jäykkä ja kukat kohoavat tasalatvaisena huiskilona, joka jää kasvin kuihduttua törröttämään pystyyn. Lehdet ovat pariosaiset, sinivihreät.
Pietaryrtti on kuivien pientareiden ja joutomaiden kasvi, joka kukkii loppukesästä. Sen mykerökukinto muistuttaa päivänkakkaran kukinnon keskiosaa.

Käyttö

Pietaryrttiä on käytetty mausteena ja muurahaisten karkotteena. Pietaryrtin haju on voimakas ja vastenmielinen, mikä selittää kasvin käyttöä keskiajalla rohtona ja karkotteena. Sen ajateltiin auttavan esim. ruuansulatushäiriöihin, kuukautiskipuihin, hermosairauksiin ja matolääkkeenä. Pietaryrtti oli tärkeä rohtoyrtti ruotsalaisten luostarien yrttitarhoissa. Pietaryrtti kestää kuivuutta erittäin hyvin, ja siksi sen viljelyä on jälleen alettu kokeilla muun muassa piennaralueilla. 
Pietaryrtti on nyttemmin todettu myrkylliseksi, joten sen rohtokäyttö on kielletty monissa maissa. Kasvi sisältää muun muassa tujonia. Toisaalla se on apteekkitavaraa. Ongelmana on myrkkypitoisuuden vaihtelu kasviyksilöstä toiseen.
Pietaryrttiä käytetään myös lankojen värjäykseen: lehdistä ja juurista saadaan vihreää väriä ja kukista keltaista.
Kaarina Paajatar

Kaarina Paajatar (Paajanen) (1715 Joroinen – 4. syyskuuta 1779 Juva) oli piikana 46 vuotta, mutta ennätti kuolla ennen kuin ehti ottaa vastaan hopeisen kaulaketjun Isänmaallisen Seuran palkintona pitkästä työurastaan.
Paajattaren isä oli sotilas, joka kuoli pian tyttärensä syntymän jälkeen, eikä hänen äidistään ole tietoa. Paajatar sai oleskella välillä veljensä luona, mutta joutui aloittamaan työnteon jo hyvin varhain. Hän oli ensin kapteeni Svartin palkkaama paimen ja sitten tämän taloudessa palvelijana eli piikana. Neljän osin säätyläisen isännän jälkeen Paajatar päätyi maisteri Henrik Poppiuksen (1721–1786) palvelukseen, josta tuli Juvan kirkkoherra 1775 ja joka oli rovasti ja myös sahanomistaja. Paajatar seurasi Poppiuksen perhettä Joroisilta Pieksämäelle ja edelleen Juvalle. Paajattaren oltua palvelijana Poppiuksella yli 30 vuotta ja yhteensä 46 vuotta hänelle haettiin 1779 palkintoa Isänmaalliselta Seuralta. Hän oli tuolloin edelleen Poppiuksen vaimon Katarina Nylanderin palvelija. Paajatar menehtyi kuitenkin syyskuussa halvaukseen, ennen kuin palkinnoksi tarkoitettu hopeinen kaulaketju ehti Juvalle Tukholmasta. Se palautettiin, mutta seura halusi korvauksena antaa viisi riksiä lähimmälle sukulaiselle. Sellaiseksi ilmoittautui veljenpoika, rakuuna Pekka Paajanen Joroisten Kotkalahden kylästä. Paajanen otti vastaan tätinsä kautta saadun summan syksyllä 1780 Juvalla, onnistuttuaan vakuuttamaan Poppiukset sukulaisuudestaan.