google/wiki40b huggingface dataset:
Yves Klein

Luovutusseremoniat vuosina 1959-1962

Klein teki kaikkiaan yhdeksän luovutusseremoniaa, joista viimeisin oli Aineettoman kuvallisen herkkyyden vyöhykkeen luovutusseremonia. Se järjestettiin Pariisissa Seine-joen rannalla 10.2.1962. Seremoniassa Klein myi aineettoman taideteoksen amerikkalaiselle kirjailijalle Michael Blankfortille. Teoksen hinta piti maksaa aidolla kullalla ja ostoksesta tehtiin kuitti. Kaupan jälkeen kulta heitettiin seremoniallisesti Seine-jokeen todistajan läsnä ollessa ja kuitti poltettiin. Tapahtumaan osallistuivat taiteilijan ja ostajan lisäksi taiteiden virallinen valvoja François Mathey Musée des Arts Décoratifs -museosta sekä todistaja, joka tässä tilaisuudessa oli kuvataidekriitikko, valokuvaaja ja kirjailija Pierre Descargues.
Seremonian tarkoituksena oli palauttaa kulta luontoon ja saavuttaa siihen osallistujille aineeton kuvallinen herkkyys. Jos seremonian sääntöjä rikottiin tai kulta otettiin taloudelliseen hyötykäyttöön, rikkeen tekijää uhkasi oman herkkyytensä menettämistä ikuisiksi ajoiksi.
Nguyễn Thị Bình

Elämäkerta

Nguyễn Thị Bình syntyi Saigonissa vuonna 1927 ja hän oli syntyjään nimeltään Nguyễn Thị Châu Sa. Hänen isoisänsä Phan Chu Trinh oli yksi Vietnamin tunnetuimpia kansallismielisen liikkeen hahmoja. 1950-luvulla Bình oli yksi Saigonin opiskelijamellakoiden johtajista. Mellakat tunnettiin Trần Văn Ơnin liikkeenä ja Bình päätyi osallisuudestaan vankilaan vuonna 1951. Bình vapautettiin Geneven konferenssin jälkeen vuonna 1954, minkä jälkeen hän liittyi Saigonissa perustettuihin vastarintaliikkeisiin. Vuonna 1961 hänet valittiin kansallisen vapautusrintaman eli Vietkongin keskuskomiteaan, jonka palveluksessa hän edusti järjestöä vuosien 1962 ja 1969 välillä esimerkiksi Afrikassa ja Euroopassa. Bình antoi runsaasti haastatteluja lehdistölle ja etenkin länsimaissa hänestä tuli kansallisen vapautusrintaman tunnetuin edustaja.
Pariisin rauhanneuvottelujen alkaessa vuonna 1968 Bìnhistä tuli kansallisen vapautusrintaman pääneuvottelija. Hänet valitsi mahdollisesti tehtävään Ho Chi Minh ja hän oli ainoa neuvottelupöydässä istunut nainen. Bình puhui sujuvaa ranskaa, minkä lisäksi valintaan saattoi vaikuttaa se, että hänen tunnettu isoisänsä asui Ranskassa, jonne hänet oli karkotettu veristen verotuksen vastaisten kapinoiden jälkeen vuonna 1908. Neuvottelujen onnistumisen kannalta kansallisen vapautusrintaman tunnustamista virallisesti tuli yksi rauhanneuvottelujen kompastuskivistä. Vuonna 1969 hänestä tehtiin Etelä-Vietnamin väliaikaisen vallankumoushallituksen ulkoministeri ja edusti tässä virassaan edelleen etelän kommunisteja Pariisissa. Neuvottelijana Bình pyrki varmistamaan, että Etelä-Vietnamin presidentti Nguyễn Văn Thiệun otetta maasta heikennettäisiin ja että amerikkalaisten sotavankien vapautuksen yhteydessä vapautettaisiin myös Etelä-Vietnamin poliittiset vangit. Hän arvostelikin Pohjois-Vietnamin edustaja Lê Ðức Thọn ja Yhdysvaltojen Henry Kissingerin aikaansaamaa sopimusta vuonna 1972, joka ei hänen mielestään selvittänyt sotavankitilannetta tyydyttävällä tavalla. Bình allekirjoitti kuitenkin lopullisen sopimuksen vuonna 1973 Etelä-Vietnamin väliaikaisen vallankumoushallituksen puolesta.
Vietnamin sodan jälkeen Bình toimi eri virkatehtävissä. Vuonna 1992 hänestä tuuli maan varapresidentti. Hän toimi virassaan kaksi kautta ja jäi lopulta eläkkeelle vuonna 2002. Vielä eläkkeelle jäämisensä jälkeen Bình on toiminut järjestöissä, jotka ovat keskittyneet koulutukseen ja esimerkiksi Vietnamin sodan aikana käytetyn Agent Orangen aiheuttamien haittavaikutusten hoitamiseen.
Kanarianpoukkio

Ulkonäkö

Kanarianpoukkio on alle kolme metriä korkeaksi kasvava pensas. Oksat ovat pitkät, hoikat ja luonteenomaisesti kaarevat. Lehdet ovat vuorottaiset, ehyet, puikeat, alle 7 cm pitkät, ehytlaitaiset, kiiltävät. Laji on kaksikotinen. Kukat kasvavat terttumaisina kukintoina, ne ovat viisilukuiset, pienet, vihertävät, hedekukissa surkastunut sikiäin, emikukissa 5 joutohedettä. Hedelmä on marja, noin herneen kokoinen, raakana vihreä–vaaleanpunainen, kypsänä musta.

Levinneisyys

Kanarianpoukkio esiintyy Kanariansaarilla: Teneriffa, Gran Canaria, La Palma ja La Gomera. Se kasvaa rinteillä ja pientareilla pensaikoissa ja metsissä noin 200–600 metrin korkeudella.
Pähkinäprinsessa

Juoni

Nuori mies ja nainen ajelehtivat Taipeissa etsien itseään ja toisiaan. Nainen päätyy aliarvostettuun työhön, myymään lievästi huumaavia betelpähkinöitä kadulla.

Vastaanotto

Elokuva sai Hopeinen karhu -palkinnon Berliinin elokuvajuhlilla. Helsingin Sanomien Veli-Pekka Lehtonen pitää elokuvan alkua lupaavana, mutta sitten tarina lässähtää ja henkilöt ja tarina alkavat ajelehtia kuka minnekin.
Maahockeyn SM-sarja

Hockey5 -pelimuodon SM-mitalistit

Hockey5 -pelimuotoa pelattiin ensi kerran kansainvälisillä areenoilla Nanjingin nuorten kesäolympialaisissa vuonna 2014. Suomessa Hockey5 -pelimuodon Suomenmestaruudesta pelattiin ensimmäistä kertaa vuonna 2017 SM-viikon yhteydessä. SM-viikko on Suomen Olympiakomitean järjestämä urheilun monilajitapahtuma, jossa neljän päivän aikana tuhannet urheilijat kilpailevat lajiensa SM-mitaleista.
Sylvinho

Sylvio Mendes Campos Junior eli Sylvinho tai Silvinho (s. 12. huhtikuuta 1974 São Paulo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on vasen laitapuolustaja.
Sylvinho aloitti ammattilaisuransa Corinthiansissa vuonna 1994. Vuonna 1999 hän siirtyi Englannin valioliigan Arsenaliin, jossa hän otti pian paikan kokoonpanossa Nigel Winterburnin kustannuksella, mutta menetti sen yhtä pian Ashley Colelle. Hän kuului Arsenalin avauskokoonpanoon tappiollisessa UEFA Cupin loppuottelussa vuonna 2000.
Vuonna 2001 Sylvinho aloitti kolmen vuoden taipaleen Celta de Vigon joukkueessa Espanjassa. Celtasta hän siirtyi vuonna 2004 Barcelonaan, jossa hän saavutti muun muassa kolme Espanjan pääsarjamestaruutta ja kaksi Mestarien liigan voittoa. Sylvinho oli osa joukkuetta, joka voitti historiallisen triplamestaruuden kaudella 2008–2009. Barcelonassa hän jakoi pelivastuun aluksi Giovanni van Bronckhorstin ja myöhemmin Éric Abidalin kanssa. Vuoden 2006 Mestarien liigan loppuottelun hän seurasi vaihtopenkiltä, mutta kolme vuotta myöhemmin hän oli avauskokoonpanossa. Sylvinho jätti seuran kauden 2008–2009 jälkeen sopimuksensa umpeuduttua. Kesällä 2009 hän siirtyi Manchester Cityyn.
Sylvinho on pelannut Brasilian maajoukkueessa kuusi ottelua. Hänellä on myös Espanjan kansalaisuus, jonka hän sai vuonna 2004 asuttuaan maassa kolmen vuoden ajan.
Kovjoki

Kovjoki on kylä Uudenkaarlepyyn kunnassa Pohjanmaan maakunnassa, Länsi-Suomen läänissä. Kovjoen rautatieasema (lyh. Koi) toimi käytännössä Uudenkaarlepyyn rautatieasemana vuonna 1956 tapahtuneen Kovjoki–Uusikaarlepyy-radan henkilöliikenteen lakkauttamisen myötä. Nykyisin Pohjanmaan radan henkilöjunat eivät enää pysähdy Kovjoella. Kovjoen asemalla on myös Kovjoen Museorautatien varikko.

Kovjoen nimestä

Kylä sijaitsee Kovjoki å -nimisen joen alajuoksulla. Joki saa alkunsa Pedersörestä entisen Purmon kunnan alueelta, Kauhajärvsjön-nimisestä järvestä, joka on alkuaan Kauhajärvi. Nimi juontunee järven kauhamaisesta muodosta. Ilmeisesti joen nimi on ollut ainakin yläjuoksulla Kauhajoki, josta on muotoutunut ruotsin kielessä Kovjoki ja siitä edelleen Kovjoki å.
José Luis López Vázquez

José Luis López Vázquez (11. maaliskuuta 1922 – 2. marraskuuta 2009) oli espanjalainen näyttelijä. 
López Vázquez näytteli yli kahdessasadassa elokuvassa, muun muassa pääosia elokuvissa El pisito ja Mi querida señorita. Hän näytteli myös teatterissa ja televisiossa. Hän esiintyi muun muassa sarjoissa Los ladrones van a la oficina ja Serranon perhe, jossa hän esitti Fructuoso Martínez Lavinia (Fitin ja Chonin isää). Vuonna 2002 López Vázquez palkittiin elämäntyöstään Premio Nacional de Teatro -palkinnolla ja vuonna 2004 kunnia-Goya-palkinnolla (esp. Goya de honor).
M’zabin laakso

M'Zabin laakso on alue, joka sijaitsee Saharan pohjoisosassa Ghardaïan maakunnassa Algeriassa noin 500 kilometriä etelään Algerista.
Mzab on kalkkikivitasanko Mzabin wadin ympärillä. Mzabi-berberit asuttivat seutua jo 1000-luvulla, kun islamilaiset ibadiittilähetystyöntekijät vierailivat alueella ja jakoivat opetuksiaan. Ennen Pohjois-Afrikkaa hallinneet ibadiittimuslimit löysivät alueelta turvapaikan.
Ranska otti alueen haltuunsa osana Pohjois-Afrikan siirtomaa-alueita vuonna 1882. Algerian itsenäistyttyä vuonna 1962 siitä tuli osa Algeriaa.

Arkkitehtuuri

Alueella on viisi ksaria, muuritettua kylää, Mzab-wadin varrella paljailla kalliolla. Kuuluisin niistä on maakuntansa pääkaupunki Ghardaïa.
Ibadiittimuslimien oikeaoppisuus yhdistettynä elämään keitaassa johti tilan tarkkaan organisoimiseen. Jokaisessa ksarissa oli linnoitusmainen moskeija, jonka minareetti toimi myös vahtitornina. Vakiokokoiset ja -malliset asuintalot rakennettiin samankeskeisiin ympyröihin moskeijan ympärille.
Mzabin laakso listattiin UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuonna 1982.
Joonas Koskela

Joonas Koskela on suomalainen meteorologi, joka työskentelee Yleisradiossa. Hän on opiskellut fysiikkaa ja meteorologiaa Helsingin yliopistossa.
Koskela on selittänyt julkisuudessa näkemyksiään, miksi eri sääennustajat antavat toisinaan varsin erilaisia tulkintoja.
Naisten kansainvälinen rauhan ja vapauden liitto

Naisten kansainvälinen rauhan ja vapauden liitto (engl. Women's International League for Peace and Freedom, lyh. WILPF) on vuonna 1915 perustettu kansainvälinen naisten rauhanjärjestö. Sen päämaja sijaitsee Genevessä ja järjestölla on toimisto myös New Yorkssa. WILPF:llä on neuvoa-antava asema YK:n alaisissa toimielimissä ECOSOC, UNCTAD ja UNESCO. Järjestön Suomen osaston perusti Maikki Friberg vuonna 1926. Sen nykyinen puheenjohtaja on Arja Laine.
Cirrhitus rivulatus

Koko ja ulkonäkö

Cirrhitus rivulatus on suurin haukkakaloista; se voi kasvaa 60 cm pitkäksi ja painaa yli neljä kiloa. Sillä on melko litteä ja korkea vartalo. Pohjaväri vaihtelee oliivinvihreästä punertavaan, siinä on neljä leveää tummaa pystyraitaa joiden reunat ovat koboltinsiniset. Päässä on samanlaisia raitakuvioita.

Alkuperä ja elinympäristö

Tätä haukkakalaa tavataan Tyynenmeren itäosassa Kalifornian, Meksikon ja Keski- ja Etelä-Amerikan pohjoisosan rannikoilla. Sen levinnäisyysalue ulottuu etelässä Kolumbian edustalle ja Galapagossaarille, pohjoisessa Kalifornianlahdelle.  Se elää koralliriutoilla ja pysyttelee matalan veden alueilla, missä se tyypillisesti nyhjöttää jollain kallionkielekkeellä maastoutuen taustaansa erinomaisesti.
Punaisen hämärän maa

Sisällys

Yhtenä joukosta – Viisi päivää – Vihreä huivi – Verkonsilmiä – Melnikoff – Stepanovna – Suomessa – Maakylän »porvari-kapitalisti» – Hahmonmuutos – Sfinksi – Punainen armeija – »Puolue» ja kansa – Pakoni – Johtopäätelmiä.
Javi Martínez

Seurajoukkueura

Martínezin kasvattajaseura on pamplonalainen Osasuna, josta hän siirtyi heinäkuussa 2006 Athleticiin. Athletic maksoi tuolloin 17-vuotiaasta Martínezista, joka oli pelannut vain Osasunan B-joukkueessa Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä, kuuden miljoonan euron siirtokorvauksen. Syyskuussa 2008 Martínezin alun perin vuoteen 2012 ulottunutta sopimusta jatkettiin vuoteen 2014 asti. Sopimuksessa oli 30–36 miljoonan euron purkuklausuuli.
Nuoresta iästään huolimatta Martínez vakiinnutti paikkansa Athleticin kokoonpanossa jo ensimmäisellä kaudellaan 2006–2007 ja kuului siitä lähtien joukkueen runkopelaajiin. Ensiesiintymisensä Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa hän teki 27. elokuuta 2006 ottelussa Real Sociedadia vastaan. Esikoiskauden henkilökohtainen huippukohta Martínezille oli joulukuun Deportivo-vierasottelu, jossa hän teki kaksi maalia. Kaudella 2008–2009 hän teki maalin Espanjan cupin Copa del Reyn välierässä Sevillaa vastaan ja oli näin hankkimassa Athleticin ensimmäistä loppuottelupaikkaa 24 vuoteen. Loppuottelussa, jossa Martínez oli avauskokoonpanossa, Barcelona oli kuitenkin vahvempi.

Maajoukkueura

Martínez on pelannut Espanjan juniorimaajoukkueissa ja epävirallisessa Baskimaan maajoukkueessa. Hän on alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestari vuodelta 2007. Martínez toimi mestarijoukkueen kapteenina, mutta ei ollut mukana Kreikkaa vastaan käydyssä loppuottelussa pelikiellon vuoksi. Kesällä 2009 hän osallistui alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuihin.
Martínez valittiin Espanjan maajoukkueen kokoonpanoon vuoden 2010 MM-kilpailuihin. Ensiesiintymisensä maajoukkueessa hän teki 29. toukokuuta 2010 Saudi-Arabiaa vastaan pelatussa harjoitusottelussa.
Jay Reatard

Jay Reatard, oikealta nimeltään Jimmy Lee Lindsey Jr., (1. toukokuuta 1980 – 13. tammikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen garage rock -artisti.
Lindsey julkaisi yhteensä 18 albumia, 41 singleä sekä kokoelma-albumeita aiemmin julkaistuista singleistä ja demoista. Musiikki ja esiintymiset olivat yleensä aggressiivisia, lukuun ottamatta viimeistä albumia Watch Me Fall. Lindsey myös soitti monessa eri yhtyeessä, kuten The Reatardsissa, Lost Soundsissa ja Digital Leatherissa.
Lindsey esiintyi Suomessa Nosturissa maaliskuussa 2009.
Lindsey kuoli 29 - vuotiaana 13. tammikuuta 2010 kotonaan Memphisissä kokaainin ja alkoholin yliannostukseen. Hänen kaverinsa löysi Lindseyn kuolleena sängyssään. Memphisin poliisi epäili myös mahdollista murhaa.
Jasmine Flury

Jasmine Flury (s. 16. syyskuuta 1993) on sveitsiläinen alppihiihtäjä, joka edustaa Skiclub Rinerhornia.
Alppihiihdon MM-kilpailuissa Sankt Moritzissa 2017 Flury sijoittui syöksylaskussa 12:nneksi ja supersuurpujottelussa 17:nneksi. Hän kilpaili alppihiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Altenmarkt-Zauchenseen syöksylaskussa tammikuussa 2014 sijoittuen 33:nneksi. Hän saavutti ensimmäiset maailmancupin pisteensä Val d’Isèren supersuurpujottelussa joulukuussa 2016 oltuaan 11:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Altenmarkt-Zauchenseen syöksylaskussa tammikuussa 2017 oltuaan kymmenes. Ensimmäisen palkintosijansa, ja samalla voittonsa, hän saavutti Sankt Moritzin supersuurpujottelussa joulukuussa 2017.
Palatsiaukio

Palatsiaukio (ven. Дворцо́вая пло́щадь, Dvortsovaja ploštšad) on Pietarin kaupungin keskusaukio Venäjällä. Se sijaitsee Nevan eteläpuolella Amiraliteetin prospektin sekä Millionnaja-kadun ja Moikan välillä. Aukion pinta-ala on 8 hehtaaria. Vuosina 1923–1944 sen nimenä oli Uritskinaukio Moisei Uritskin kunniaksi.
Palatsiaukio on syntynyt 1700-luvun puolivälissä sen pohjoispuolella sijaitsevan barokkityylisen Talvipalatsin rakentamisen yhteydessä. Eteläpuolella sijaitseva Carlo Rossin suunnittelema empiretyylinen pääesikuntarakennus pystytettiin vuosina 1819–1829. Itäpuolelle sijaitsevan klassistisen kaartin joukkojen esikunnan on suunnitellut Aleksandr Brjullov (1837–1843). Aukion keskellä seisoo Pyterlahden graniitista valmistettu Aleksanterin pylväs (Auguste de Montferrand, 1834). Pylväs ja pääesikunnan holvikaaren päällä kohoava Voiton kuusivaljakko -veistos ovat Venäjän vuoden 1812 isänmaallisessa sodassa saaman voiton muistomerkkejä.
Vuonna 1905 aukiolla järjestettiin verisunnuntaina tunnettu, sotilaiden verisesti hajottama mielenosoitus. Lokakuun vallankumouksen aikana punakaarti valloitti sieltä käsin talvipalatsin, johon Venäjän väliaikainen hallitus oli majoittunut. Nykyään Palatsiaukiolla järjestetään sotilasparaateja, erilaisia juhlatilaisuuksia ja konsertteja.
Jani Pesonen

Jani Pesonen (s. 31. toukokuuta 1981 Heinola) on jääkiekkotuomari. Pesonen tuomitsee pääsääntöisesti jääkiekon SM-liigaa ja Mestistä linjatuomarina. Hän tuli SM-liigaan tuomariksi kaudella 2007-2008. Nuorempana Pesonen pelasi jääkiekkoa B-junioreissa.
Fredrik Thesleff

Fredrik Thesleff (17. syyskuuta 1859 Viipurin maalaiskunta – 12. joulukuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.

Henkilöhistoria

Thesleffin vanhemmat olivat eversti, valtioneuvos Fredrik Wilhelm Thesleff (1824–1893) ja Olga Maria Thesleff (1830–1893). Hänen nuorempi veljensä oli kasvitieteilijä ja mustalaisten kielen ja tapojen tutkija Arthur Thesleff. Fredrik Thesleff pääsi ylioppilaaksi 1879 Helsingin reaalilyseosta ja valmistui 1884 arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta. Thesleff teki useita opintomatkoja muun muassa Ranskaan, Italiaan ja Venäjälle. Hän toimi Yleisten rakennusten ylihallituksen arkkitehtina 1884–1887 ja oli sen jälkeen talonrakennuksen lehtorina Vaasan teollisuuskoulussa 1889–1908. Thesleffillä oli Vaasassa yhteinen arkkitehtitoimisto lääninarkkitehti Waldemar Backmanssonin kanssa ja hän toimi jonkin aikaa myös Vaasan kaupunginarkkitehtina. Thesleffin pääasiassa Viipuriin ja Vaasaan suunnittelemat rakennukset edustivat tyylillisesti uusrenessanssia ja jugendia.
Thesleff on haudattu Hietaniemen vanhalle hautausmaalle.
Lee Dae-hoon

Taekwondoura

Dae-hoon kilpaili nuorten tasolla Aasian mestaruuskisoissa, jossa hän sijoittui neljännesvälieriin alle 59-kiloisissa.

2010

Dae-hoon otteli aikuisten tasolla ensimmäisen kerran 2010 Aasian kisoissa, Kiinassa. Hän eteni aina loppuotteluun saakka, jossa Dae-hoon kohtasi Nacha Punthongin. Sitä ennen hän voitti välierässä Tshomlee Gon pistein 5–4. Dae-hoo voitti loppuottelussa Punthongin pistein 10–9.

2011

Dae-hoon otteli ensimmäisen kerran MM-kilpailuissa Etelä-Koreassa. Hän eteni alle 63-kiloisten sarjassa loppuotteluun saakka, jossa Dae-hoon voitti Michael Harveyn pistein 5–2. Dae-hoon osallistui myös vuoden 2012 Olympialaisten karsintoihin. Hän otteli alle 58-kiloisten sarjassa, jossa päätyi pronssiotteluun hävittyään Gabriel Mercedesille pistein 14–12. Dae-hoon otteli vielä Ranskan avoimissa alle 58-kiloisten sarjassa, jossa hän voitti pronssia.

2012

Dae-hoon aloitti vuoden 2012 osallistumalla Aasian-mestaruuskisoihin alle 58-kiloisten sarjassa. Hän myös saavutti kultaa turnauksessa voitettuaan Pen-ek Karaketin pistein 8–4.
Olympialaisissa Dae-hoon kohtasi avauskierroksella Pen-ek Karaket, jonka hän voitti 8–7. Puolivälierissä Dae-hoon voitti myös niukasti vastustajansa Tamer Bayoumin pistein 11–10 ja välierissä Aleksey Denisenkon 7–6. Loppuottelussa hän kohtasi Joel Gonzálezin, jolle Dae-hoon hävisi pistein 17–8.

2013

2013 Dae-hoon kilpaili toisissa MM-kilpailuissaan alle 63-kiloisten sarjassa. Hän eteni loppuotteluun saakka, jossa voitti Abel Mendozan pistein 16–4. Dae-hoon kilpaili vielä Manchesterin Grand Prix'ssa, jossa hänen kisat päättyivät puolivälieriin hävittyään Aleksey Denisenkolle pistein 8–5.
Kiyonori Kikutake

Kiyonori Kikutake (jap. 菊竹清訓, Kikutake Kiyonori, 1. huhtikuuta 1928, Kurume, Fukuokan prefektuuri – 26. joulukuuta 2011, Tokio) oli merkittävä japanilainen arkkitehti. Hän oli yksi metabolistien perustajajäsenistä 1960-luvulla ja suunnitteli pitkän uransa aikana lukuisia rakennuksia asuintaloista ja toimistoista museoihin, kaupungintaloihin ja urheiluareenoihin.

Elämä ja työt

Kikutake syntyi Kurumen kaupungissa Kyūshūlla. Hän voitti jo teini-ikäisenä paikallisen rautatieaseman suunnittelukilpailun ja jatkoi kilpailuihin osallistumista opiskellessaan Wasedan yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1950. Oman toimistonsa hän perusti pian sen jälkeen vuonna 1953. Hänen ensimmäinen merkittävä työnsä oli Sky House, hänen oma kotitalonsa, jossa yhdistyivät perinteisen japanilaisen arkkitehtuurin muunneltavuus ja modernismi. Rakennuksessa kodin toiminnot on järjestetty yhteen pilareille nostettuun tilaan.
Metabolismi oli 1960-luvulla kukoistanut sodan jälkeen valmistuneiden arkkitehtien liike, joka sai ensi kerran huomiota Tokion World Design Conference -tapahtumassa vuonna 1960. Metabolistien suunnitelmat olivat usein futuristisia ja utopistisia, kuten kelluvia kaupunkeja. Kikutaken Marine City -suunnitelmalla (1958), joka koostui Tokionlahdella kelluvista saarista, oli huomattava vaikutus metabolismin suuntaan. Suunnitelman ajatuksena oli helpottaa kasvavan suurkaupungin väentungosta ja ottaa rakentaminen yksityiseltä sektorilta keskitetysti hallinnon käsiin. Merelle rakentamalla voitiin paeta teollistumisen aiheuttamia ongelmia. Metabolismi liikkeenä taantui 1970-luvulla, mutta Kikutake jatkoi edelleen kelluvien kaupunkien kehittämistä.
Kikutaken suunnittelemista rakennuksista merkittävimpiin lukeutuvat esimerkiksi Izumon pyhäkön hallintorakennus (1963), Miyakonojōn kaupungin kansalaiskeskus (1966), Osakan vuoden 1970 maailmannäyttelyn torni, Edo-Tokio-museo (1993) ja jo purettu Tokion Sofitel-hotelli.
Åminnen kartano (Raasepori)

Åminnen kartano on kartano nykyisessä Raaseporin kaupungissa, entisen Pohjan kunnan alueella. Se on ollut muun muassa Hisingerin, Aminoffin ja Linderin aatelissukujen omistuksessa. Vuodesta 1986 se on toiminut Nordcenter-golfkeskuksen klubirakennuksena.
Åminnen kartanolla on pitkä historia. Kartano syntyi 1570-luvulla kolmesta Åminnen kylän rälssikartanosta ja oli silloin Gustav Finckenin perillisten omistuksessa. Tämän jälkeen kartano oli muutaman vuosisadan ajan eri sotilassukujen omistuksessa. Suuren Pohjan sodan aikana (1700–1721) Majuri Gustav Wallace omisti Åminnen kartanon, jonka jälkeen hänen hyvä sotilasystävänsä Fredrik Toll osti kartanon itselleen. Tollin kuoleman jälkeen Wallace asettui taas Åminnegårdin herraksi, jonka hänen poikansa Carl Fredrik Toll peri. Carl Toll hoiti kartanon isännyyttä ja siihen liittyviä yrityksiä kuten sahaa, myllyä ja tiilitehdasta yli 50 vuotta. Nykyisenä klubiravintolana toimivan kartanorakennuksen keskiosan alakerta lienee 1700-luvun puolivälistä. Toisen kerroksen rakennutti vuosisadan jälkipuolella kartanon silloinen omistaja Carl Fredrik Toll. Rakennus sai tuolloin kustavilaiset piirteensä. Uusklassiset sivusiivet ovat 1800-luvulta.
Kartano eli loistokkainta aikaansa 1700-luvun loppupuolella, jolloin se oli Hisingerin suvun omistuksessa. Vuonna 1782 vuorineuvos Hisinger luovutti kartanon tyttärelleen Johanna Barbara Hisingerille, joka oli naimisissa kreivi Johan Fredrik Aminoffin kanssa. Tältä ajalta on kartanon tallirakennus, jonka seinässä voi vieläkin nähdä nimikirjaimet JBH ja vuosiluvun 1782. Loistonsa aikoina kartanossa vietettiin usein juhlia lukuisten vieraiden kanssa. Kahdeksan vuoden avioliiton jälkeen pariskunta erosi ja Johanna Barbara muutti Ranskaan. Koko hänen omaisuutensa siirrettiin vuonna 1790 hänen veljelleen, ratsumestari Michael Hisingerille.
Hisingerin suvulta kartano siirtyi mustiolaiselle ruukkipatruuna Magnus Linderille. Vuonna 1831 Magnus Linderin veli, Carl Anton, sai Åminnen kartanon osana Mustion perintöosuutta. Eversti Carl Anton Linder asui Åminnen kartanossa kuolemaansa vuoteen 1866 saakka. Hänen nuorempi poikansa Ernst Linder peri omaisuuden. Hänen elämänsä jäi kuitenkin lyhyeksi, kun hän kuoli vain 30-vuotiaana lavantautiin kotonaan Åminneforsissa. Hänen leskensä joutui myymään Åminnen kartanon notaari Gustav Westmannille, joka teki konkurssin vuonna 1890, jolloin Fiskars Oy osti kartanon pakkohuutokaupasta. Fiskars Oy myi vuonna 1972 Åminnen kartanon Ovako Steel Oy:lle. Vuonna 1986 perustetun Oy Nordgolf Ab:n ensimmäisen hallituksen puheenjohtajan K. E. Lindqvistin aikana Oy Nordgolf Ab osti kartanon Ovako Steel Oy:ltä samana vuonna, jolloin myös alkoi Fream-kentän rakentaminen.
Åminnen kartanon saneeraus saatiin valmiiksi kesällä 1988 sisustusarkkitehti Leena Kolisen johdolla. Kartanoon rakennettiin pukuhuoneet, peseytymistilat, ravintola-, oleskelu- ja kokoustilat sekä pieni kahvila. Kartanoa uudistettiin vuonna 1995 nostamalla kirjasto yläkertaan, jotta ruokailijoille saatiin enemmän tilaa alakertaan. Kartanon uusittu terassi otettiin käyttöön vuonna 2002. Samassa yhteydessä uusittiin myös kartanon julkisivu.