google/wiki40b huggingface dataset:
Onnettomuus

Suuronnettomuus

Suuronnettomuus on onnettomuus, joka on erityisen vakava kuolleiden tai loukkaantuneiden määrällä taikka ympäristöön tai omaisuuteen kohdistuneilla vahingoilla mitattuna. Suuronnettomuuttakin vakavampi tapahtuma on katastrofi; näistä tuhoisimpia voidaan kutsua suurkatastrofeiksi.
Erityyppisissä suuronnettomuuksissa johtovastuu on eri viranomaisilla heidän oman toimintansa lisäksi myös tukevien viranomaisten toiminnasta. Jos suuronnettomuus tapahtuu maa-alueella tai sisävesillä, johtaa pelastustoimintaa pelastustoimi, käytännössä aluepelastuslaitos. Jos kyseessä on vaaratilanne tai uhkatilanne, kuten kouluampuminen, terroriteko tai maastoetsintä, johtaa toimintaa poliisi. Maastoetsinnöissä poliisia voi avustaa vapaaehtoinen pelastuspalvelu. Mikäli merialueella tapahtuu onnettomuus, toimintaa johtaa rajavartiolaitoksen merivartiosto.  Jos onnettomuus on epidemia, pandemia tai joukkomyrkytys, on johtava viranomainen terveystoimi. Lentopelastuskeskus johtaa toimintaa, jos kyse on ilma-aluksen katoamisesta eikä sen tiedetä pudonneen maahan, sisävesiin tai mereen.

Onnettomuusvalmius

Tarvittava onnettomuusvalmius määrittyy onnettomuuden suuruuden mukaan. Pienessä onnettomuudessa pelatusryhmä kykenee toimeenpanemaan pelatustoiminnan, keskisuuressa onnettomuudessa käytetään pelastusjoukkuetta, suuressa onnettomuudessa puolestaan pelastuskomppaniaa ja suuronnettomuudessa tai häiriötilanteessa pelastusyhtymää. Sisäministeriön pelastusviranomaisella on oikeus antaa pelastustoimintaa koskevia käskyjä ja määrätä pelastustoiminnan johtajasta pelastusyhtymän osalta.

TUJE

PEL-JOKE:n tueksi voidaan perustaa tukitoimintojen johtoelin, TUJE. Se tukee pelastustoimintaa ja huolehtii niistä, joilla ei ole fyysisiä vammoja, onnettomuuden uhrien omaisista ja henkisen huollon järjestämisestä. TUJE:n johtovastuu voi olla myös poliisilla.
Merellä tai muussa vesistössä kulkevaa alusta kohdannutta onnettomuutta kutsutaan haaksirikoksi, lakitekstissä myös haveriksi.
Louis Brandeis

Elämä

Keski-Euroopasta Yhdysvaltoihin muuttaneiden juutalaissiirtolaisten poika syntyi Keskilännen Kentuckyssa ja valmistui Harvardin yliopiston lakitieteellisestä tiedekunnasta parhain arvosanoin – tarinan mukaan paremmin arvosanoin kuin kukaan häntä ennen. Hän rikastui nopeasti asianajajan työllä Bostonissa ja toimi sitten yhteiskunnallisesti eräänlaisena ”kansan asianajajana”, kuten häntä kutsuttiin. Hän valikoi ajettavakseen yhteiskunnallisesti tärkeitä oikeusjuttuja korvauksetta niin, että The Economist kutsui häntä ”lakiasioiden Robin Hoodiksi”. Hänen kiinnostuksensa kohdistui erityisesti valtionhallinnon uudistamiseen, monopoliyritysten ja muiden kilpailurajoitusten vastaiseen antitrustilainsäädäntöön sekä työväestön oikeuksien ja sananvapauden edistämiseen.
Brandeis toimi presidentti Woodrow Wilsonin neuvonantajana, ja Wilson nimitti Brandeisin vuonna 1916 korkeimman oikeuden tuomariksi. Brandeisia pidetään keskeisenä vaikuttajana Wilsonin radikalisoitumiseen virkakautensa aikana. Myöhemmin 1930-luvulla hän tuki Franklin D. Rooseveltin New Deal -hanketta. Brandeis toimi myös Balfourin julistuksen taustavoimana hankkeessa luoda juutalaisille oma valtio Palestiinaan.

Perintö

Juutalainen Brandeisin yliopisto Massachusettsissa on nimetty Louis Brandeisin mukaan, samoin kuin hänen synnyinkaupunkinsa Louisvillen yliopiston lakitiedekunta Louis D. Brandeis School of Law.
Dekabrist-luokka

Sarja I Tyyppi "Dekabrist" oli ensimmäinen Neuvostoliiton suunnittelema ja valmistama sukellusvenesarja. Luokka oli osa vuoden 1926 laivasto-ohjelmaa.

Valmistus

Sukellusveneiden tarvetta ja vaatimuksia määriteltiin jo 1923. Vuonna 1925 Neuvostoliitto sai Italian Balilla-luokan suunnitelmat (joka puolestaan oli saanut vaikutteita Italian ensimmäisen maailmansodan sotakorvauksena saamasta saksalaisesta tyyppi UE 2:n U-120:sta), josta kehitettiin Neuvostoliiton oma malli. Pääsuunnittelijana oli Boris Malinin, joka suunnitteli myös Leninets-, Štš- ja M-veneet. Veneiden rakennus hyväksyttiin osana vuoden 1926 laivasto-ohjelmaa. Ensimmäinen vene otettiin palvelukseen marraskuussa 1930.
Veneiden uppouma sukelluksissa oli 1 354 tonnia ja niissä oli niittaamalla valmistettu, kahdeksaan vesitiiviiseen osastoon jaettu kaksinkertainen runko. Veneissä oli myös runsaasti teknisiä ongelmia ja puutteita, jotka pääosin johtuivat käytetyn teknologian puutteista. Aseistuksena oli kahdeksan 533 mm:n torpedoputkea, joista kuusi oli keulassa ja kaksi perässä; mukana oli 14 torpedoa. Veneiden tykkiaseistukseen kuului yksi 102 mm B-2-laivatykki kannella ja 45 mm:n K-21 ilmatorjuntatykki tornissa. Lisäksi veneissä oli yksi 7,62 mm IT-konekivääri.
Dekabrist siirrettiin Stalinin kanavaa pitkin Vienanmerelle toukokuussa 1933, jossa se upposi miehistöineen harjoituksessa 1940.
Friedrich Zander

Friedrich Zander (ven. Фридрих Артурович Цандер, Fridrih Arturovitš Tsander, latv. Frīdrihs Canders; 23. elokuuta 1887 – 28. maaliskuuta 1933) oli koko maailman ja Neuvostoliiton rakettitekniikan pioneereja. Hän rakensi Neuvostoliiton ensimmäisen nestemäistä ajoainetta käyttävän raketin ja kehitti avaruustekniikan matemaattista teoriaa.
Zander syntyi Riiassa baltiansaksalaiseen perheen lapseksi. Hänen isänsä Artur Konstantinovitš oli lääkäri. Fridrih opiskeli insinööriksi. Hän innostui tuolloin Konstantin Tsiolkovskin teorioista. Hän kiinnostui eniten Marsin tutkimuksesta. Hänellä oli tapa tokaista itselleen ”Kohti Marsia”, mutta hän myös teki ratalaskelmat, miten Marsiin voi lentää. Hän julkaisi ensimmäisen tutkimuksensa vuonna 1908, jossa hän pohti planeettojenvälistä miehitettyä lentoa. 
Vuonna 1924 hän oli hyvin aktiivinen: hän perusti Juri Kondratjukin ja Tsiolkovskin kanssa Planeettainvälisen matkustamisen tutkimusseuran. He kuvasivat julkaisuissaan muun muassa avaruuskapselin paluuta ilmakehään ja aluksen aerodynaamista jarrutusta (aerobraking). Hän haki patenttia avaruuslentokoneelle. Hän myös luennoi Moskovan ilmailuinstituutissa Mars-lennosta. Perusteluja oli kaksi: Marsilla on ilmakehä ja Mars on punainen planeetta. Hän ideoi myös avaruusaluksen aurinkopurjeen.
Vuonna 1930 Neuvostoliiton asevoimat alkoi rahoittaa kahta kilpailevaa nesterakettitiimiä – toista johti Zander ja toista Valentin Gluško.
Vuonna 1931 Zander perusti Moskovaan GIRD-ryhmän (Reaktiomoottoreiden kehitysryhmä, Группа изучения реактивного движения (ГИРД)). Sen GIRD-X-moottori lensi 25. marraskuuta 1933. Zander kuitenkin kuoli jo tuon vuoden maaliskuussa tuberkuloosiin Kislovodskissa.
Kuun Tsander-kraatteri kantaa hänen nimeään. Latvian tiedeakatemialla on fysiikan ja matematiikan palkinto, joka on nimetty hänen mukaansa.
Shambhala

Chang Shambhala eli Shambhala (tai Shamballa, Shambala) on vanhoissa buddhalaisissa kirjoituksissa ja useissa aasialaisissa taruissa esiintyvä myyttinen kuningaskunta. Shambhalaa on kuvattu paikaksi jossa vallitsi rauha ja hyvinvointi, ja jota johtivat viisaat ja myötätuntoiset hallitsijat. Kiinassa sen arveltiin olevan Kunlunvuorten laaksossa, Intialaiset taas arvelivat vastaavan Kalapa-paikan sijaitsevan Himalajasta pohjoiseen. Tiibetin kirjallinen traditio sijoittaa sen lähelle Sîtâ-jokea, Gobin autiomaan länsiosaan. Joidenkin mukaan Shambhala on taivaallinen, eikä sijaitse tässä maailmassa. Jotkut taas uskovat sen sijaitsevan maan alla.

Buddhalaiset käsitykset

Dalai Lama Tenzin Gyatson mukaan Shambhalaa ei voi löytää kartasta, vaan vaikka se onkin todellinen, se on pikemminkin sellaisen puhtaan maan kaltainen, jonka voi nähdä vain ihminen jonka karma ja ansio on kypsynyt. Chögyam Trungpan mukaan Shambhalassa on kysymys soturin eli rohkeuden polusta, joka on avoin kenelle tahansa aitoa ja pelotonta olemisen tapaa etsivälle ihmiselle. Käsitys perustuu vanhoihin tarinoihin, joiden mukaan Shambhalan kuningaskunta katosi maan päältä korkeampaan olotilaan monta sataa vuotta sitten, ja sen Rigden-kuninkaat valvovat ihmisten toimia edelleen.
Tiibetin buddhalaisten kronikoiden mukaan Shambhala oli todellinen kuningaskunta. Tarinan mukaan Gautama Buddha, opettaessaan Râjaghiran Korppikotkan vuorella esiintyi samaan aikaan Dhânyakatakassa Etelä-Intiassa Kâlachakrana. Kuulijoiden joukossa ollut Shambhalan kuningas Suchandra (tiib. Dawa Sangpo) kokosi opetukset ja vei ne valtakuntaansa. Vuonna 966 orissalainen mestari Chilupa toi Kâlachakran opetukset takaisin intiaan, josta ne olivat kadonneet.
Joissakin buddhalaisissa teksteissä kuvataan reittiä Shambhalaan yksityiskohtaisesti, mutta on erimielisyyttä siitä, onko ohjeet ymmärrettävä kirjaimellisesti vai vertauskuvallisesti. 1800-luvulla elänyt buddhalainen opettaja Mipham laati Kâlachakran suuren kommentaarin, jonka mukaan Shambhala sijaitsee Sitajoen pohjoispuolella, ja maata halkoo kahdeksan vuorijonoa.

Teosofiset käsitykset

Teosofian perustajan Helena Blavatskyn mukaan Shambhala on paikka vuorten ympäröimässä erämaassa. Hänen mukaansa sen yleisin sijoituspaikka on Tiibetistä luoteeseen, mutta muita arveltuja paikkoja ovat tutkimaton Tiibetin keskiosa, Gangdisri-vuoriston ja Gobin pohjoisreunan väli, Kunduz ja Kashmir. Vedantaoppinut T. Subba Row'n mukaan Shambhala oli muinainen pyhä saari joka oli sijainnut meressä, jonka paikalla on nykyinen Gobin autiomaa.

Tutkimus

Eurooppalaiset tutkimusmatkailijat ja seikkailijat ovat etsineet Shambhalaa varsinkin Himalajalta, Kunlunvuorilta ja Altaivuorilta ja niiden väliseltä alueelta. Shambhala on voinut myös olla innoittajana tarinalle Shangri-Lasta. Jotkut länsimaiset tutkijat ovat esittäneet, että Shambhala on voinut olla joku historiallisten lähteiden perusteella tunnetuista kuningaskunnista, kuten keskiaasialainen Zhang-Zhungin kuningaskunta.
Shambhala on vaikuttanut myös viihdealalla; Uncharted 2: Among Thieves -videopelissä etsitään 'Cintamanin kiveä' Shambhalasta.
Pakkausohjelma

Pakkausohjelma on tietokoneohjelma, joka tiivistää tietoa pienempään tilaan. Pienemmästä tiedostokoosta on etua etenkin Internetissä, sillä tiedostojen siirto käy nopeammin ja vie vähemmän siirtokaistaa.
Pakkausohjelman teho riippuu pääasiassa sen käyttämästä pakkausalgoritmista. Käytetyimpiä pakkausalgoritmeja ovat Phillip Katzin kehittämä PkZip ja Rarlabin kehittämä RAR.
La Sylphide

La Sylphide on kaksinäytöksinen romanttinen baletti. Baletista on ollut kaksi versiota, joista säilyneen koreografian on tehnyt tanskalainen balettimestari August Bournonville (1805–1879) Tanskan kuninkaalliselle baletille vuonna 1836. Se on maailman vanhin säilynyt baletti.

Taglionin versio

La Sylphiden ensimmäinen versio sai ensi-iltansa 12. maaliskuuta 1832 Pariisin oopperan Salle Le Peletierissa. Sen koreografian oli laatinut Filippo Taglioni ja musiikin säveltänyt Jean-Madeleine Schneitzhoeffer. Taglioni suunnitteli teoksen tyttärelleen Marielle. Baletin libreton kirjoitti tenori Adolphe Nourrit, joka esitti ensimmäisenä Robertin roolin Giacomo Meyerbeerin oopperassa Robert Paholainen, jossa esiintyi tanssija Marie Taglioni sen tanssijaksossa Nunnien baletti. Nourritin skenaario perustui löyhästi Charles Nodierin kertomukseen Trilby, ou Le lutin d'Argail, mutta hän teki muutokset päähenkilöiden hahmoihin: Nodierin peikko ja kalastajan vaimo ovat baletissa sylfidi ja talonpoika.

Bournonvillen versio

Tanskalainen balettimestari August Bournonville loi vuonna 1836 La Sylphideen uuden koreografian Herman Severin Løvenskioldin musiikkiin. Bournonville aikoi esittää kilpailijan Taglionin alkuperäisversiolle Kööpenhaminassa Tanskan kuninkaallisen baletin kanssa, mutta Pariisin ooppera vaati Schneitzhoefferin nuoteista liian korkeaa hintaa. Lopulta Bournonville teki alkuperäisestä libretosta oman tuotannon. Ensi-ilta oli 28. marraskuuta 1836. Tanskan kuninkaallinen baletti on tanssinut Bournonvillen versiota alkuperäisessä muodossaan alusta pitäen ja se on Bournonvillen maineikkaimpia teoksia. Bournonville version nykytulkitsijoita ovat muun muassa Eva Evdokimova ja Lis Jeppesen.

Muita versioita

Marius Petipa laati 1892 Taglionin alkuperäiselle La Sylphidelle kilpailevan version Venäjän keisarilliselle baletille. Musiikin sävelsi Riccardo Drigo. Muunnelma, jonka Drigo sävelsi tanssija Varvara Nikitinalle Petipan versioon, on nykyisin perinteinen soolotanssi, jonka tanssii kuuluisan Paquita Grand Pas Classiquen ensitanssija, Anna Pavlovan lisäyksin 1904.
Vuonna 1972 sai Taglionin versio kilpailijan, jonka laati Pierre Lacotte Pariisin oopperan baletille. Koska Taglionin koreografia kadonnut, Lacotten koreografia perustuu baletin ensi-illan aikaisiin lähteisiin, kuten painotuotteisiin, nuotteihin, piirroksiin ja arkistomateriaaliin. Lacotten koreografia noudattaa aikakauden tyyliä mutta on täysin uusi, ja sitä on arvosteltu epäaitoudesta. Lacotten version roolin tulkitsijoihin Pariisin kansallisoopperassa kuuluvat Ghislaine Thesmar (Lacotten vaimo) ja Aurelie Dupont. 
La Sylphide sekoitetaan usein teokseen Les Sylphides, joka sekin on tarujen sylfidiä käsittelevä baletti. Mihail Fokin on laatinut Les Sylphidesiin koreografian Ballets russes’lle lyhyenä esityksenä. Vaikka se on saanut idean La Sylphidesta, se on tarkoitettu esitettäväksi itsenäisenä balettina omine ansioineen.
John Barnettin ooppera The Mountain Sylph vuodelta 1834 perustuu La Sylphiden tarinaan. Siitä teki pilaa vuorostaan vuonna 1882 W. S. Gilbertin Savoy-ooppera Iolanthe.
Katuesiintyjä

Katuesiintyjiä ovat kaupunkien kaduilla esiintyvät katusoittajat, jonglöörit, muotokuvapiirtäjät, tanssijat, elävät patsaat ja muunlaiset esiintyjät, jotka keräävät ohikulkijoilta vapaaehtoisia rahalahjoituksia. Katuesityksiin vaaditaan yleensä kaupungin lupa, mutta joissakin kaupungeissa katuesiintyminen on vapaata tietyillä alueilla ja tiettyinä aikoina.
Garissan yliopiston isku

Tapahtumat

Naamioituneet hyökkääjät saapuivat Garissan yliopiston kampusalueelle aamulla 2. huhtikuuta ja ampuivat kaksi yliopistolle palkattua vartijaa. Tämän jälkeen he etenivät kampukselle huutaen silminnäkijöiden mukaan olevansa al-Shababista ja surmasivat valikoiden kristittyjä opiskelijoita. Osa opiskelijoista yllätettiin näiden ollessa valmistautumassa kokeisiin luokkahuoneissa. Osa heistä pääsi pakoon kampusaluetta ympäröivän aidan läpi. Iskuun vastanneet Kenian turvallisuusjoukot piirittivät lopulta hyökkääjät kampusalueella sijaitsevaan naisten asuntolaan. Neljä hyökkääjistä kuoli, kun heidän räjähteillä varustetut itsemurhavyönsä räjähtivät. Hyökkäysen jälkeen viranomaiset ilmoittivat pidättäneensä yhteensä viisi henkilöä.

Tekijät

Somaliainen terroristijärjestö al-Shabab otti vastuun iskusta. Kenian viranomaiset nimesivät iskun suunittelijaksi al-Shababiin kuuluvan Mohamed Kunon. Kuno tunnetaan myös nimellä Mohamed Dulyadin ja hän on taustaltaan Kenian somali, joka siirtyi Somalian puolelle ja liittyi sittemmin al-Shababin riveihin. Hänen vangitsemisestaan on luvattu 215 000 dollarin palkkio. Al-Shababin mukaan se on ollut sodassa Kenian kanssa lokakuusta 2011, jolloin Kenian armeija alkoi suorittaa operaatioita Somalian puolella al-Shababia vastaan. Al-Shabab oli tätä ennen ylittänyt Kenian ja Somalian vastaisen rajan useasti ja ottanut panttivankeja Kenian puolelta. Al-Shababin uskotaan värvänneet somalien lisäksi myös kenialaisia. Erään silminnäkijän mukaan hyökkääjät olivat puhuneet puhelimessa swahiliksi eli kielellä, jota ei juuri puhuta Somaliassa, mutta joka on Keniassa yleinen.
Keskusteluohjelma

Keskusteluohjelma eli puheohjelma (engl. talk show tai chat show) on televisio- tai radio-ohjelma, jossa yksi tai useampi henkilö tulevat juontajan kanssa keskustelemaan erilaisista asioista. Joskus ohjelman jaksossa on tietty teema ja vieraina on tuon alan osaajia.
Pure Waste Textiles

Perustaminen

Pure Waste’in perustivat vuonna 2013 suomalaiset tekstiilialan ammattilaiset Anders Bengs, Hannes Bengs, Jukka Pesola, Lauri Köngäs-Eskandari sekä italialainen Maela Mandelli. Osa yhtiökumppaneista oli mukana jo aiemmin perustetun Costo-asustemerkin kehittämisessä. Tässä yhteydessä, osittain juuri Costo-brändin materiaalitarpeesta, syntyi idea myös oman kierrätyskangasta valmistavan yrityksen perustamisesta. Ensimmäiset yhteistyökumppaninsa Pure Waste löysi Kiinasta, mutta päätyi vuonna 2015 aloittamaan oman tuotantolaitoksen rakentamisen Intiaan Tamil Nadun osavaltion Tiruppuriin yhdessä intialaisen yhtiökumppanin kanssa.
Kun raaka-aineena käytettävä puuvillainen leikkuujäte saadaan lukuisista lähiseudun tekstiilitehtaista, sen laatua on ollut helpompi valvoa. Oman laitoksen vähittäinen rakentuminen tulee mahdollistamaan koko tuotantoketjun pitämisen omissa käsissä.

Tuotantoprosessi

Pure Waste’in tuotanto alkaa leikkuu- ja lankajätteen huolellisella lajittelulla laadun ja värin mukaan, minkä jälkeen se rouhitaan mekaanisesti käsittelykoneilla takaisin kuiduksi. Alkuperäisen kierrätetyn puuvillajätteen väreistä määräytyy myös lopullisten tuotteiden värisävyt. Koska prosessissa ei tapahdu uudelleenvärjäystä, siinä säästetään huomattavia määriä niin vettä kuin kemikaaleja. Rouhittu kuitumateriaali vanutetaan ja kehrätään uudeksi langaksi ja kudotaan kankaiksi ja neuleiksi intialaisen yhteistyökumppanin kutomolta vuokratulla linjastolla. Vaatemalliston tuotteet leikataan, ommellaan ja viimeistellään yrityksen omassa ompelimossa.

Sosiaalinen vastuu

Pure Waste Textilesin tavoitteena on sekä ympäristöystävällinen tuotanto että sosiaalinen vastuu. Intian tuotantolaitoksen työntekijöiden palkkataso on huomattavasti korkeampi kuin alueella keskimäärin. Yritys on sitoutunut YK:n yritysvastuuohjeisiin ja Kansainvälisen työjärjestön perussopimuksiin ja solmii jokaisen työntekijän kanssa työsopimuksen. Pure Waste on ottanut osaa yhdessä paikallisten toimijoiden kanssa vesilinjaston rakentamiseen ja liikenneyhteyksien parantamiseen alueella. Sähkön yritys saa pääosin tuulivoimasta.

Tuotteet ja liiketoimintamalli

Pure Waste Textilesin liiketoiminnan ydin on 100 %:sesti kierrätetyn langan ja kankaan tuotanto. Valmisvaatteiden (mm. collegehuppareita ja t-paitoja) tuotemallistossa panostetaan kestävyyteen ja ajattomaan tyyliin, ja tuotteet suunnataan kuluttajamarkkinoille oman kaupan ja jälleenmyyjien kautta.  Osa yhtiön liikevaihdosta tulee muille brändeille ja yrityksille valmistetuista private label -tuotteista, jotka merkitään Pure Waste -logolla kankaan kierrätyksen ja laadun takeena. Lankaa ja kangasta myydään myös isommille vaatealan yrityksille.
Maiotis

Maiotis (m.kreik. Μαιῶτις, Maiōtis; lat. Maeotis) tai Maiotiin järvi (m.kreik. ἡ Μαιῶτις λίμνη, hē Maiōtis limnē; lat. Lacus Maeotis) oli antiikin aikana Skyytiassa Tanais-joen eli nykyinen Donin suulla sijaitsevista suoalueista ja koko Asovanmerestä käytetty nimi. Pelkkä suo tunnettiin näiden lisäksi myös nimellä Maiotiin suo (lat. Palus Maeotis). Meren ympäristön asukkaita kutsuttiin maiotilaisiksi, mutta on epäselvää saivatko he nimensä suosta vai suo heistä.
Patonki

Patonki (ransk. baguette ’sauva’) on kapea, pitkä ja rapeakuorinen leipä. 
Patonkia tarjoillaan usein pâtén tai juustojen kanssa. Kun patonki on osana ns. kahviaamiaista eli mannermaista aamiaista, patonginviipaleiden päälle levitetään hilloa, ja ne kastetaan kuumaan kahviin tai kaakaoon.
Patongit nähdään usein läheisesti Ranskaan ja varsinkin Pariisiin liittyvinä, vaikkakin niitä saa joka puolelta maailmaa. Ranskassa kaikki pitkät leivät eivät ole patonkeja – esimerkiksi tavallista paksumpi leipä on flûte ja ohuempi leipä on ficelle.

Historia

Patonki on Wienissä 1800-luvun keskivaiheissa kehitellyn leivän jälkeläinen. Tällöin höyryuunit otettiin ensimmäistä kertaa käyttöön mahdollistaen rapean kuoren ja valkoisen, reikäisen leivän sisuksen tekemisen. Nämä ominaisuudet ovat vieläkin moderneissa patongeissa. Pitkiä leipiä oli jo tehty jonkin aikaa, kun lokakuussa 1920 laki kielsi leipureita työskentelemästä aamuisin ennen kello neljää. Tämä teki mahdottomaksi valmistaa perinteistä, usein pyöreää leipää niin, että se ehtisi asiakkaiden aamiaiselle. Kapea patonki ratkaisi ongelman, koska se pystyttiin valmistelemaan ja paistamaan huomattavasti nopeammin.
Äskettäin Ranskan hallitus kodifioi lakiin tietynlaisen patongin, nimeltään baguette de tradition, jota voi tehdä vain esimoderneja keinoja käyttäen. Tämä luokittelu oli historioitsija Steven Kaplanin vaivannäön tulos. Hän erikoistui ranskalaisten, vuosien 1700–1770 leipien historiaan. Kaplan pyysi ranskalaisia hylkäämään modernin patongin – minkä hän tuomitsi ”mauttomaksi, hajuttomaksi hirveydeksi”. Hän kehotti suosimaan maukkaampia, alkuperäisten ranskalaisten mallien mukaan leivottuja leipiä. Kaplanin tutkimuksen avain oli siinä, että 1700-luvun tapa antaa hiivan kehittyä yön yli johtaa kermanvärisen sisuksen omaavaan leipään (tutun valkoisen sijaan) ja huomattavasti voimakkaampaan makuun ja tuoksuun, mitä laajalti pidetään parempana kuin modernia patonkia.
RAF Leuchars

RAF Leuchars (IATA: ADX, ICAO: EGQL) on eräs Yhdistyneen Kuningaskunnan sotilaslentoasema. Se sijaitsee Skotlannissa, Fifen kunnan alueella ja Firth of Forth-vuonon pohjoisella rannalla. Britannian kuninkaalliset ilmavoimat oli lentoaseman pääkäyttäjä. Se tapahtui vuosina 1920 - 2015. Lentoasema oli esimerkiksi RAF Turnhousen ohella aktiivissa käytössä sotilastoimissa Toisessa maailmansodassa. Alueella voi olla historiallisia sotilaskäytössä olleita museokoneita, ja niihin liittyvää ilmailua.
Leuchars oli ollut alun perin vain koulutuskäyttöön tähtäävä lentotukikohta, mutta vuonna 1950 se otettiin hävittäjäkoneiden käyttöön. RAF:n ohella, lentoasema palveli niin ikään Britannian kuninkaallista laivastoa eli Royal Navya. Alueella on sijainnut myös NHS:n ylläpitämä varuskuntasairaala.
Tuolta Leucharsin lentokentältä ovat operoineet Supermarine Spitfiren sekä Lockheed Hudsonin jälkeen eräät RAF:n keskeisimmät suihkuhävittäjät, kuten: Hawker Hunter, English Electric Lightning, Panavia Tornado, F-4 Phantom II sekä Eurofighter Typhoon.Vaikkakin lentoasemalle jäi muuta sotilastoimintaan, niin suurelta osaltaan lentotoiminta (kuten tuolloin Panavia MRCA Tornado GR.4 -koneineen) on muuttanut RAF Lossiemouthiin, Pohjois-Skotlannin rannikolle.
Verkkalanlammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,5 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Ukonselän lähialueeseen (35.622) se kuuluu.
John Button (autourheilija)

John Button (27. heinäkuuta 1943 Lontoo, Iso-Britannia – 12. tammikuuta 2014 Riviera, Ranska) oli brittiläinen autourheilija ja rallicross-kuljettaja. Button ajoi kohtalaisella menestyksellä rallicrossia, sijoittuen kerran "kuplavolkkarilla" toiseksi Britannian mestaruuskisoissa vuonna 1976. Buttonin rakkaimmista kilpakumppaneista oli tanskalainen Erling Jensen.
Hänen poikansa Jenson Button on myös autourheilija ja Formula Ykkösten vuoden 2009 maailmanmestari.
John Button kulki poikansa mukana paikan päällä seuraamassa kilpailuja, lukuun ottamatta vuoden 2001 Brasilian GP:tä, jokä jäi häneltä väliin sairauden vuoksi. Hänet bongattiin usein varikolla vaaleanpunainen paita päällä. Hän sai myös lempinimen "Papa Smurf" (suom. Suursmurffi).
Button kuoli kotonaan Etelä-Ranskassa sydänkohtaukseen 70-vuotiaana 12. tammikuuta 2014.

Yksityiselämä

John Button oli naimisissa Simone Lyosin kanssa vuoteen 1987 asti. Buttonin perheeseen kuuluu lapset Jenson, Tanya, Samantha ja Natasha. Vuodet 1994–1999 Button oli naimisissa Pippa Kerrin kanssa.
Suomenlinnan kurikomppania

Suomenlinnan Kurikomppania eli Suomenlinnan Työvelvollisten Kurikomppania oli 1930-luvulla toiminut Suomen armeijan rangaistusyksikkö. Komppaniaan komennettiin muun muassa aseistakieltäytyjät. Tunnetuimpia sinne passitettuja oli Arndt Pekurinen.
Yhtenä komppanian päälliköistä toimi Arvo Kartano, joka sai huonon maineen kurinpitotavoistaan.
Komppania toimi Helsingin edustalla Suomenlinnassa. Suomenlinnan rakennuksista A 3 on edelleen nimeltään Kurikomppania. Vuosina 1990–91 rakennukseen peruskorjattiin neljä asuntoa.