google/wiki40b huggingface dataset:
Brasiliansurutyranni

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan brasiliansurutyranni on noin 18 cm. Koiras on väriltään kauttaaltaan sinertävän musta, lukuun ottamatta lennossa näkyviä valkoisia sulkia. Naaras muistuttaa ulkonäöltään koirasta, mutta naaraan kurkussa on kastanjanruskeita viiruja. Lajin pääalella on pieni töyhtö ja silmän iiris on väriltään punainen. Ulkonäöltään brasiliansurutyranni muistuttaa sininokkatyrannia, jolla ei kuitenkaan ole siivissä valkoista väriä.

Levinneisyys ja elinympäristö

Brasiliansurutyrannia tavataan Brasilian itäosista Alagoasin ja Bahian osavaltioista sekä Minas Geraisin osavaltiosta etelään Rio Grande do Suliin. Linnun elinympäristöä ovat ruohikkoiset ja kivikkoiset alueet lähellä metsien tai pensaikkojen läheisyydessä. Laji liikkuu pareittain ja etsii ruokansa maanpinnan läheisyydestä. Brasiliansurutyrannin elinympäristöt sijaitsevat yleensä 700–2 700 metrin korkeudella merenpinnasta.
Ken Jeong

Nuoruus ja koulutus

Ken Jeong syntyi Detroitissa Michiganissa 13. heinäkuuta 1969 eteläkorealaisille maahanmuuttajille. Hän varttui Greensborossa Pohjois-Carolinassa, jossa hänen isänsä D. K. Jeong oli professorina North Carolina Agricultural and Technical State Universityssa. Jeong on kertonut USA Todayssa perinneensä huumorintajunsa isältään.
Jeong kävi Walter Hines Page High Schoolia, jossa hän soitti orkesterissa. Hän valmistui koulusta 16-vuotiaana. Jeong varttui rakastaen komediaa, erityisesti koomikkoja Bill Cosbya ja Jim Carreyta, mutta hänen vanhempiensa suostuttelun takia alkoi pyrkimään vakaata uraa lääkärinä. Jeong suoritti alemman korkeakoulututkintonsa Duke Universitysta vuonna 1990 ja lääketieteen tohtorin tutkintonsa Pohjois-Carolinan ylipistossa Chapel Hillissä vuonna 1995.

Yksityiselämä

Ken Jeongin amerikanvietnamilainen vaimo Tran Ho on myös lääketieteen tohtori. Pariskunnalla on kaksoistyttäret Alexa ja Zooey. Tran Hon taistellessa rintasyöpää vastaan hänen miehensä meinasi kieltäytyä hänelle tarjotusta roolistaan Kauhea kankkunen -elokuvassa.
Raspimerikaali

Varsi ja lehdet

Raspimerikaali kasvaa noin 1–1,5 metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat muihin suvun lajeihin verrattuna pieniä, noin 5–15 senttimetriä pitkiä, hyvin karkean tuntuisia pinnasta. Lehtilapa on pyöreähkön soikea ja lehtilaita on sahalaitainen.

Kukat ja hedelmät 

Kukinto on paljon haarautuva ja suuri kokoinen.

Kasvupaikat ja levinneisyys

Raspimerikaalia kasvaa Kanariansaarilla Teneriffalla, La Palmalla ja La Gomeralla joilla se on endeeminen. Sitä tavataan laurisilvametsistä kalliolta, polkujen varsilta ja aukeilta paikoilta. Se kasvaa vyöhykkeellä joka ulottuu noin 500 metrin korkeudesta noin 1 500 metriin.
HMS Galatea (F18)

Palvelus

Alus upposi maalilaivana 1988.
Nakajima B5N

Sotilaskäyttö

B5N2 todisti tehonsa viimeistään Pearl Harboriin 7. joulukuuta 1941 suoritetussa yllätyshyökkäyksessä, joka tuhosi suurimman osan Yhdysvaltain Tyynenmeren laivastosta. Torpedopommittajat saivat aikaan suurta tuhoa tiheään ankkuroitujen laivojen keskuudessa. Vuonna 1942 torpedopommittajat tuhosivat Yhdysvaltain laivaston lentotukialuksen USS Lexingtonin. Liittoutuneiden hävittäjäkoneiden kehityttyä entistä nopeammiksi monet Nakajimat siirrettiin sukellusveneiden havaitsemis- ja tuhoamistehtäviin varustettuna tutkalla tai magneettikentän muutoksia mittaavalla laitteistolla. Aivan sodan loppuvaiheessa jotkin torpedopommittajat lähetettiin kamikaze-tehtäviin, mutta useimmiten tehtävät varattiin huomattavasti nopeammille hävittäjille.
Irmer Forsius

Irmer Forsius (21. joulukuuta 1892 Porvoo – 25. syyskuuta 1930) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat kouluneuvos Valter Voldemar Forsius ja Emilia Sofia Lilius. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Dagny Ilona Linnea Sabellin (Sabelli) kanssa, jonka kuoltua vuonna 1920 hän avioitui toisen kerran vuonna 1924 Alma Verna Biesen kanssa.

Opinnot

Forsius kirjoitti ylioppilaaksi Nya svenska samskolanista vuonna 1912 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Hän jatkoi opintojaan Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan maanviljely-taloudellisella osastolla vuosina 1912–1915. Haminan taistelukoulun hän suoritti vuonna 1918 ja kapteenikurssin Sotakorkeakoulussa vuonna 1926. Kaasusuojelukurssin hän kävi vuonna 1927 ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1930. Hän suoritti tutkimusmatkan Petsamoon vuonna Kuopion museon stipendiaattina.

Jääkäriaika

Forsius liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 13. tammikuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joen asemasodassa ja Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa.

Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Forsius toimi joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 6:ssa, jonka nimi muuttui ensin Jääkäripataljoona n:o 3:ksi, sitten Kajaanin sissipataljoonaksi ja vihdoin Pohjanmaan jääkäripataljoonaksi. Hänet siirrettiin 19. marraskuuta 1918 Itä-Suomen jalkaväkirykmentti n:o 5:een, minkä nimeksi sittemmin tuli Pohjois-Savon rykmentti. Hän toimi aluksi 2. komppanian päällikkönä ja 1. joulukuuta 1920 alkaen rykmentin rahastonhoitajana. Uudenmaan rykmentin 1. konekiväärikomppanian päälliköksi hänet siirrettiin 27. huhtikuuta 1921, josta hänet siirrettiin edelleen 17. lokakuuta 1923 päälliköksi 1. Erillisen konekiväärikomppaniaan ja 8. toukokuuta 1926 jälleen Uudenmaan rykmenttiin 3. konekiväärikomppanian päälliköksi. Aliupseerikoulun johtajaksi hänet komennettiin 29. kesäkuuta 1928 ja 30. toukokuuta 1929 komentajaksi 2. pataljoonaan. Hän on hoitanut toimensa ohella myös Uudenmaan rykmentin kaasu-upseerin tehtäviä vuosina 1927–1928 ja 1. Divisioonan kaasu-upseerin tehtäviä vuosina 1927–1928.

Opetustoimi

Forsius on toiminut kone- ja pikakivääripalveluksen opettajana Kadettikoulussa vuonna 1926.

Luottamustehtävät

Forsius toimi I. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä hän toimi vuonna 1929.

Julkaisut

Forsius julkaisi eläin- ja kasvitieteellisiä kirjoituksia tämän alan aikakauslehdissä sekä kertomuksia ja runoja useissa julkaisuissa.
Ferdinand Heine junior

Ferdinand Heine junior (9. lokakuuta 1840 Halberstadt – 12. helmikuuta 1920 Hadmersleben) oli saksalainen kasvi- ja lintutieteilijä.
Fredinand Heinen isä oli ornitologi Ferdinand Heine senior. Saksalainen ornitologi Jean Cabanis oli myös nuoremman Heinen esikuvana. Heine opiskeli eläintiedettä Heidelbergin yliopistossa.
Heine junior nimesi muun muassa valkovatsa-arattien suvun Pionites sekä joitakin alalajeja.
Björkqvistin puisto

Björkqvistin puisto sijaitsee Upan kaupunginosassa Seinäjoen kantakaupungin alueella. Puisto sijaitsee Pajuluoman rannalla palvelutalojen ja kerrostalojen välisellä alueella. Puisto on suunniteltu erityisesti seniori-ikäisiä kaupunkeja huomioiden mm. varjostavien köynnösrakenteiden ja penkkien avulla. Björkqvistin puistoon on istutettu noin 60 erilaista kasvilajia.
S/S Paul Wahl

S/S Paul Wahl on Savonlinnasta risteilevä, vuonna 1919 rakennettu sisävesihöyrylaiva. Laivan aikaisemmat nimet ovat Paasivesi, Joensuu, Mikkeli ja Vehmersalmi.
1758 Naantali

1758 Naantali on asteroidivyöhykeellä sijaitseva asteroidi. Sen löysi suomalainen tähtitieteilijä Liisi Oterma 18. helmikuuta vuonna 1942 Turussa. Se on nimetty Naantalin kaupungin mukaan. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1942 DK.
Thomas Wulff

Thomas Wulff (s. 24. elokuuta 1953 Helsinki) on suomenruotsalainen kirjailija.

Henkilöhistoria

Filosofian maisteri Wulff työskenteli Fågel Fenix -lehden päätoimittajana 1975-1976. Hän oli Finlands Svenska Författareföreningenin puheenjohtaja 1998-2007.

Kirjallinen tuotanto

Wulff julkaisi esikoisrunokoelmansa Månsten vuonna 1973, mutta on kirjoittanut myös muun muassa proosaa,  esseitä ja näytelmiä. Ivar Lassyn elämänvaiheet ovat pohjana Wulffin romaanitrilogialle En hjälte för vår tid (2006), Med bästa vilja i världen (2012) ja Otack är världens lön (2017).
Yltjärven linnavuori

Linnavuori

Linnavuoren mäki sijaitsee Muurlan kirkosta 4,2 kilometriä pohjoisluoteeseen. Se sijaitsee vanhan Helsinkiin johtavan seututien 110 ja uuden valtatien 1 välissä, joka jää Salon taajaman ja Muurlan liittymän väliin. Kallioinen mäki kohoaa Yltjärven peltoaukean länsipuolella noin 60 metriä ympäristöään korkeammalle. Mäki on erittäin jyrkkärinteinen kaikkiin ilmansuuntiin ja sen jyrkkyyttä lisää lähes yhtenäinen mäkeä kiertävä jyrkänne. Mäen lakialue on soikean muotoinen ja se on 250 x 150 metrin kokoinen. Kallion keskikohdan notkelmassa on rakennuksen suorakaiteen muotoisen peruskivien jäännökset (kooltaan 5 x 6 metriä). Vaikka mäen puolustettavuus on hyvä, on sitä vahvistettu varustuksilla, joiden jäännöksiä löytyy edelleen kivivallien tai -latomuksien muodossa. Mäelle johtaa etelälounaasta sola, johon on rakennettu suorajavarustus. Siitä jäännyt kivivalli on kymmenen metriä pitkä. Se nousee mäenrinnettä kaakkoon kivilatomuksena, joka on rakennettu pienistä kivistä. Pohjoisrinteessä on myös sola, jonka tukkii isoista kivistä rakennettu kivivalli. Siitä länteen sijaitsee toinen sola, jossa on kivivalli. Kallioalueen luoteis- ja eteläreunalla on useita pienistä pyöreistä kivistä sasattuja raunioita.

Tutkimuksia

Kohteessa ei ole suoritettu arkeologisia kaivauksia. Sitä on tutkittu pintapuolisesti vuosina 1885 (Hjalmar Appelgren), 1961 (Anna-Liisa Hirviluoto) ja 1963 (Matti Huurre). Muinaislinna on todennäköisesti toiminut puolustuspaikkana tai pakolinnana esi- tai varhaishistoriallisena aikana.

Hoitaminen ja opastus

Linnavuori on otettu hoitokohteeksi vuonna 1995. Hoidon ensisijainen tavoite on ollut selkeyttää alueen maisemaa. Hoidolla paljastetaan linnavuoren jyrkät seinät ja kivivallit niitä peittävästä kasvillisuudesta ja sitä kehitetään nähtävyydeksi. Linnavuoren lakialueen kasvillisuus pidetään matalana niin, että siellä olevan rakennuksen kiviperusta erottuu varpukasvustosta. Linnavuoren koillislaidan kivivallin kivessä on pronssinen rauhoituskilpi. Vuorelle johtaa puupaaluin merkitty polku.
Georg Ehrnrooth (vuorineuvos, 1866–1935)

Georg Casimir Ehrnrooth (4. huhtikuuta 1866 Helsinki – 9. toukokuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen talouselämän vaikuttaja ja vuorineuvos. Varatuomariksi valmistunut Ehrnrooth toimi vakuutusyhtiö Suomen Maalaisten Paloapuyhdistyksen toimitusjohtajana vuosina 1896–1921, johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1921 ja Nääs Spritfabriks Ab:n toimitusjohtajana vuodesta 1898. Vuonna 1902 Ehnrooth osti sedältään Casimir Ehrnroothilta Seestan kartanon Nastolasta ja vuonna 1911 Porlammin kartanon Lapinjärveltä sedältään, kenraali Gustaf Robert Ehrnroothilta. Hän perusti myös testamentillaan vuonna 1935 tiedettä ja kirjallisuutta tukevan Ella ja Georg Ehrnroothin säätiön.

Perhe

Ehrnroothin isä oli protokollasihteeri Carl Albert Ehrnrooth ja äiti kreivitär Lovisa Fredrika Adelaide De Geer af Tervik. Ehrnroothin puoliso vuodesta 1897 oli Anna Gabriella (Ella) af Nyborg. Heidän poikansa oli Pohjoismaisen Yhdyspankin pääjohtaja Göran Ehrnrooth (1905–1996).
Joulukatu

Joulukatu on joulun aikoihin erityisesti valaistu ja usein muutoinkin koristeltu katu. Suurimmissa kaupungeissa avataan marraskuun lopulla tai joulukuun alussa joulukatu, jonka varrella olevat kauppaliikkeet, ravintolat ja kahvilat ovat yleensä huomioineet joulun.

Joulukatu Helsingissä

Joulukoristeet ja jouluvalot ovat kuitenkin kauppiaiden joka vuosi kustantama nähtävyys ja hinnan maksavat asiakkaat ostamalla kauppaliikkeiden tuotteita. Tavallaan joulukatu on mainosta siitä, että ollaan siirrytty jouluaikaan ja kaupoissa on erityisiä juuri joululahjaksi sopivia tavaroita myytävänä. Kuitenkin varsinaisia valomainoksia kaduilla ei ole, koska Helsingin kaupunki on jo vuosia osallistunut valojen kustantamiseen ja näin koristelu on pysynyt neutraalina. Kauppiaat ovat kuitenkin vaikuttaneet siihen, että valot sytytetään nykyisin jo viikko pari ennen adventtia.

Aleksanterinkatu

Kluuvikadun koristelut unohtuivat ja Aleksanterinkadusta muodostui vähitellen "virallinen" joulukatu, jonka avauspäivä oli ensimmäistä adventtisunnuntaita edeltävä lauantai. Jo vuodesta 1948 on Aleksin jouluvaloja sytytelty ja A:n muotoinen valaistusmalli on säilytetty kokoajan. Se onkin Museoviraston suojelema valaistusmalli. 
Myöhemmin Helsingissä on muutamille muillekin kaduille, muun muassa Kaisaniemenkadulle ja Esplanadille alettu ripustaa jouluvaloja. Nykyisin joulukatu on valaistu jo viikkoa ennen adventtia, ja jouluvalaistus on käytössä loppiaiseen saakka.

Kaupunginmuseon joulukatu

Helsingin Kaupunginmuseo on tuonut perinteisen joulukadun Sofiankadulle juhlistamaan Helsingin vanhimpia kortteleita. Vuonna 2009 avajaistapahtumassa 29. marraskuuta Aira Samulin sytytti jouluvalot Katumuseon joulukadulle. Mallina ovat olleet lamppuköynnökset ja lumitähdet vuoden 1938 Kluuvikadun joulukadulta. Avajaisissa oli mukana vossikalla ajeleva joulupukki, tonttuja ja entisajan asuihin pukeutuneita helsinkiläisiä.
Lapsille suunnatut näyteikkunat keräävät varsinkin avajaispäivänä katsojia aivan jonoiksi asti.  Helsingissä Seurasaaren Joulupolusta on myös muodostunut perinne pääkaupungissa jouluaan viettäville lapsiperheille.
Aleksanteri Keisala

Aleksanteri Keisala (s. 31. toukokuuta 1916 Lapua – 15. toukokuuta 1983 Lapua) oli suomalainen painija, joka menestyi erityisesti vapaapainissa. Hän osallistui olympiakisoihin sekä Lontoossa 1948 että Helsingissä 1952, mutta saldoksi jäi yhteensä vain yksi otteluvoitto ja neljä tappiota. Helsingin MM-kisoissa 1951 hän ylsi hopeamitalille. Kotimaassa "Santtu" Keisala edusti Lapuan Virkiää.
I Wanna Have Your Babies

Taustat ja kirjoittaminen

Vuonna 2006 Bedingfield alkoi kirjoittaa ja äänittää materiaalia yhdessä Steve Kipnerin, Andrew Framptonin ja Wayne Wilkinsin kanssa Los Angelesissa, Kaliforniassa. Laulun inspiraationa oli puolitoistavuotinen kiertue ympäri Yhdysvaltoja. Bedingfield ei ollut koskaan ollut niin kauan pois ystäviensä ja perheensä luota, ja hän kertoi tajunneensa, kuinka tärkeitä suhteet ovat. Bedingfield kertoi halunneensa laulun, joka sopi häneen itseensä, sanoen, että "ensimmäinen albumini kertoi itsenäisyydestä ja opportunismista. Olen nyt eri tilanteessa. Olen seurustellut, etsinyt kumppania, sitä Herra Oikeaa."
M/S Baltic Excellent

Käyttöhistoria

Aluksen runko rakennettiin vuonna 1994 Brodogradiliste Trogir -telakalla, Trogirissa, Kroatiassa, josta se hinattiin Brodogradiliste Kraljevica -telakalle loppuunrakennusta varten. Alus oli määrä kastaa Crown Linkiksi. Näin ei kuitenkaan koskaan tapahtunut, sillä sota keskeytti rakennustyöt. 11. maaliskuuta – 29. elokuuta 1994 välisen ajan alus vietti pohjoisitalialaisessa Triesten kaupungissa. Syyskuussa alusta lähdettiin hinaamaan loppuunrakentamista varten norjalaiselle Nymo Werft -telakalle, jonne se saapui 27. syyskuuta.

Bravo ja Norcliff

10. huhtikuuta 1995 alus luovutettiin Swan Shipping A/S:n omistukseen, joka rekisteröi sen Norjan lipun alle. Kotisatamaksi tuli maan pääkaupunki Oslo. Tuolloin alus oli nimeltään Bravo. 10. huhtikuuta 1995 – 31. maaliskuuta 1996 välisen ajan alus oli vuokrattuna North Sea Ferriesille. Tuona aikana alus nimettiin Norcliffiksi. Huhtikuun alussa 1996 Norcliff vuokrattiin Sea-Link Ab:lle Terneuzen ja Piitimen väliseen liikenteeseen. Maaliskuussa 1997 alus siirtyi Exxtor Ferriesin liikenteeseen välille Rotterdam–Immingham. Vuonna 1998 Tor Line vuokrasi Norcliffin. Jälleen 7. tammikuuta 1999 vuokraaja vaihtui; Finncarriers aloitti liikennöinnin aluksella, linjalla Kotka–Lyypekki. Joulukuusta 2001 joulukuuhun 2005 laiva oli vuokrattuna Finnlinesille, joka liikennöi sillä reitillä Hamina–El Ferrol–Bilbao–Amsterdam–Helsinki–Kotka. Tammikuussa 2006 Sea-Cargo vuokrasi Norcliffin reitille Tananger–Bergen–Husnes–Karmoy–Amsterdam–Immingham.
Nykyinen omistaja, ahvenanmaalainen Birka Cargo Ab, osti aluksen elokuussa 2006. 10. tammikuuta 2007 alus luovutettiin uudelle varustamolle, joka kastoi aluksen Baltic Excellentiksi.
Herbert Howells

Herbert Norman Howells CH (17. lokakuuta 1892 Lydney, Gloucestershire – 23. helmikuuta 1983 Lontoo) oli brittiläinen säveltäjä, urkuri ja pedagogi. Hän aloitti opintonsa Gloucesterin katedraalissa ja opiskeli sittemmin Royal College of Musicissa Charles Villiers Stanfordin, Hubert Parryn ja Charles Woodin johdolla. Vuonna 1915 hänellä todettiin huonoennusteinen Gravesin tauti, mutta hän toipui maassa aiemmin kokeilemattoman hoitomuodon ansiosta.
Vuonna 1917 Howells toimi avustavana urkurina Salisburyn katedraalissa, mutta tämä virka jäi lyhyeksi huonon terveydentilan johdosta. Myöhemmin hän soitti urkuja St John’s Collegessa.
1920–30-luvuilla Howells sävelsi lähinnä orkesteri- ja kamarimusiikkia; hänen tuotantoonsa tältä ajalta sisältyy muun muassa kaksi pianokonserttoa. Toinen pianokonsertto sai vuonna 1925 huonon vastaanoton, joten Howells piti pitkään taukoa sävellystöistään. Vuonna 1935 hänen poikansa Michael kuoli joko polioon tai aivokalvontulehdukseen. Tämä vaikutti Howellsiin syvästi, mutta samalla käynnisti uuden luovan kauden. Howells profiloitui kirkkomusiikin säveltäjänä, jonka pääteoksiin kuuluu Hymnus Paradisi kuorolle ja orkesterille. Teos kantaesitettiin Ralph Vaughan Williamsin ansiosta vuonna 1950. Teokseen sisältyy katkelmia aiemmasta kuorolle sävelletystä requiemista, joka julkaistiin vuonna 1981 säveltäjän edesmenneen pojan kunniaksi. 
Howells sävelsi myös kaksi teosta vaskikokoonpanolle. Hän sai Cambridgen yliopiston kunniatohtorin arvon. Hän oli sellisti Julian Lloyd Webberin kummisetä ja näyttelijä Ursula Howellsin isä.
Raitakylkimanikki

Koko ja ulkonäkö

Raitakylkimanikki on noin 11,5 cm pitkä eli seeprapeipon kokoluokkaa oleva siemensyöjälintu. Sen höyhenpuku on pääosin tummanruskea, naama on musta, rinta vaaleanruskea ja maha valkoinen, mustaraitainen. Sukupuolet ovat samannäköisiä. Nuoren linnun nokka on musta.

Esiintyminen

Raitakylkimanikki elää Uuden-Guinean länsiosassa Snow- ja Starvuoristoissa. Sen elinympäristön ala on 20 000–50 000 neliökilometriä.

Elinympäristö

Laji asuu vuoriston alppiniityillä.

Ravinto

Raitakylkimanikit ovat siemensyöjiä, jotka syövät pääasiassa erilaisten ruohokasvien siemeniä.
Luis Salgado

Luis Salgado (s. 1981) on hondurasilainen lentopalloilija, joka on pelannut Pielaveden Sammon riveissä Lentopallon Mestaruusliigassa kaudesta 2009–2010 lähtien. Hän on ainoa hondurasilainen Suomessa pääsarjassa pelannut pelaaja koskaan. Hän voitti Suomen Cupin hopeaa Sammossa vuonna 2010 ja SM-hopeaa kaudella 2009–2010.

Ura Suomessa

Salgado on kuulunut Mestaruusliigan tehokkaimpiin hyökkäyspelaajiin kaikilla kausillaan Suomessa kaudesta 2009–2010 lähtien.  Salgado valittiin maaliskuun liigapelaajaksi vuonna 2012 Mestaruusliigassa. Lisäksi hänet on valittu useasti Mestaruusliigan kuukauden tähdistökentälliseen.

Vakava loukkaantuminen

Salgadon kausi 2009–2010 loppui Sammossa jo joulukuussa, kun hän loukkaantui vakavasti: hondurasilainen hakkuri särki polvensa harjoituksissa niin pahasti, että jopa koko ura voi olla ohi.Salgadon polvesta repesi ristiside ja lisäksi hajosi kierukka. Vammat pitivät miehen sivussa koko loppukauden ja pelättiin, että vaikka toipuminen etenisi toivotusti, osa ensi kaudesta saattaisi silti jäädä väliin. Näin ei kuitenkaan käynyt, sillä Salgado palasi kentille Sammon riveissä kaudella 2010–2011 heti kauden alusta lähtien. Loukkaantuessaan Salgado johti liigan tehotilastoa.

Peliluvan puuttuminen

Kaudella 2011–2012 Sampo menetti kaikki alkukauden yhdestätoista ottelustaan keräämänsä pisteet (20 pistettä), koska Salgado ei ole ollut kaudelle 2011–2012 voimassa olevaa pelilupaa Pielaveden Sammon edustusjoukkueessa ennen kuin 24. marraskuuta 2011. Salgadon kansainvälisen peliluvan mahdollinen puuttuminen havaittiin 18.11.2011. Tehtyjen selvitysten ja liigaseura Pielaveden Sammon antaman lausunnon jälkeen todettiin, että kyseisellä pelaajalla ei ole ollut sääntöjen edellyttämää seurasiirtoa vahvistettuna ennen 24. marraskuuta 2011.
Näin ollen hän oli ollut ollut edustuskelvoton. Koko Sammon seuran taru Mestaruusliigassa oli tapahtumasarjan vuoksi lähellä loppua, sillä Sampo oli tavoitellut Mestaruutta ja se tippui liigan hännille niin, että liigakarsintoihin meno näytti todennäköiseltä. Sammon johto ja pelaajat päättivät kuitenkin jatkaa kauttaan ja huippulentopalloa, ja näin Salgado ja joukkue pelasivat kauden 2011–2012 loppuun asti. Tammikuun lopussa 2012 Sampo sai urheilun oikeusturvalautakunnalta helpotusta Lentopalloliiton päätökseen, ja Sammon ottelutulokset säilytettiin ennallaan, mutta seura menetti kaksitoista pistettä. 
Lopulta Sampo eteni pudotuspeleihin ja otti neljännen tilan Mestaruusliigassa.
Katolinen kirkko Pohjois-Makedoniassa

Katolinen kirkko Pohjois-Makedoniassa  toimii osana maailmanlaajuista katolista kirkkoa paavin ja hänen kuuriansa hengellisessä ohjauksessa.
Vuoden 2019 toukokuussa paavi Franciscus I vieraili ensimmäisenä paavina koskaan Pohjois-Makedoniassa. Hän tapasi vierailullaan Pohjois-Makedonian presidentin, minkä jälkeen hän vieraili Äiti Teresan muistomerkillä. Äiti Teresa syntyi Skopjessa nykyisen Pohjois-Makedonian alueella vuonna 1910. Myöhemmin hän vietti messun yhdessä maan katolisten kanssa, minkä jälkeen hän osallistui ekumeeniseen nuortentapahtumaan.

Organisaatio ja jäsenmäärä

Katolinen kirkko on jakautunut Pohjois-Makedoniassa kahteen erilliseen organisaatioon. Skopjen roomalaiskatolinen hiippakunta on suoraan osa katolista kirkkoa ja noudattavat sen latinalaista riitusta. Vuonna 2017 siihen kuului 2 seurakuntaa, joissa oli 3 678 jäsentä. Lisäksi maassa toimii Makedonian kreikkalaiskatolinen kirkko, joka toimii paavin alaisuudessa ja käyttää bysanttilaista riitusta. Heidän hiippakuntanaan toimii Strumica-Skopjen Taivaaseenotetun siunatun Neitsyt Marian eparkia. Vuonna 2018 siihen kuului 8 seurakuntaa, joissa oli 11 444 jäsentä. Piispa Kiro Stojanov toimii sekä Skopjen hiippakunnan että Strumica-Skopjen eparkian piispana. Vuoden 2017 lopussa katolisia oli maassa yhteensä noin 15 000, muodostaen 0,72% maan väestöstä.
Kultalähde

Kultalähde on Kiikalassa Hyyppärän harjualueella sijaitseva lähde, jonka on syvyydeltään noin 2-3 metriä, kirkasvetinen ja laajudeltaan muutamia satoja neliömetrejä. Lähteen vedet laskevat luonnontilaiseen Kultalähteenoja-nimiseen puroon. Täältä vedet virtaavat edelleen Satakoskenojan kautta Uskelanjoen sivujokeen Hitolanjokeen.
Perimätiedon mukaan Kultalähde olisi ollut aikoinaan uhrilähteenä. Lähteen luona on Kiikalan Komisuon, Saaren (nykyään Kiikalan Pappilan) ja Hidoisenpyölin (nykyisen Lasikylän) kylien vanha rajapaikka.