google/wiki40b huggingface dataset:
Stefan Ulmer

Seuraura

Ulmer siirtyi jo varhain juniorina Itävallasta Sveitsiin GCK Lionsin junioreihin. Hän voitti seurassa Elite Jr. A:n mestaruuden vuonna 2007. Kaudella 2006–2007 Ulmer debytoi myös 16-vuotiaana miesten peleissä pelattuaan GCK:ssa kolme runkosarja- ja yhden playoff-ottelun Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla National League B:ssä.
WHL-joukkue Spokane Chiefs varasi Ulmerin 34. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2007. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2007–2008, joka päättyi WHL:n mestaruuteen, Ed Chynoweth Cupiin. Kolmen Chiefsissa vietetyn vuoden jälkeen Ulmer palasi kaudeksi 2010–2011 Sveitsiin ja siirtyi National League A -joukkue HC Luganon riveihin. Hänellä on maassa vietettyjen juniorivuosiensa ansiosta käytössään ns. Sveitsin pelaajalisenssi, joten Ulmer ei vie paikkaa joukkueen ulkomaalaiskiintiöstä. Hän jakoi kaudella 2011–2012 Luganon sisäisen tehotilaston voiton Jaroslav Bednářin kanssa lukemalla +4. Ulmer voitti joukkueen sisäisen tehotilaston myös kaudella 2013–2014 lukemalla +18. Hän jakoi myös NLA:n puolustajien pistepörssin kahdeksannen sijan kolmen muun pelaajan kanssa tehoilla 7+14=21.
Kaudella 2015–2016 Ulmer edusti Luganoa myös Spengler Cupissa, jossa joukkue eteni finaaliin, mutta hävisi kuitenkin Kanadalle lukemin 4-3.

Maajoukkueura

Ulmer edusti Itävaltaa Sotšin olympiakisoissa 2014 sekä IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2012, jolloin hän voitti hopeaa. Yhteensä Ulmer on pelannut 34 A-maaottelua tehopistein 4+10=14. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 16. joulukuuta 2010 Slovenian Jesenicessä Norjaa vastaan.
Ulmer pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2010, jolloin hän toimi Itävallan varakapteenina ja voitti joukkueen sisäisen syöttöpörssin kuudella syötöllään. Ulmer pelasi myös I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2008 (A-lohkon hopeaa) ja 2009 (B-lohkon kultaa). Hän voitti jälkimmäisen turnauksen piste- ja maalipörssin pelipaikastaan huolimatta tehoilla 5+6=11 ja ylsi myös turnauksen jaettuun syöttöpörssin voittoon joukkuetovereidensa Raphael Herburgerin ja Michael Schiechlin kanssa. Ulmer voitti myös turnauksen tehotilaston lukemalla +12. Hänet valittiin turnauksen parhaaksi puolustajaksi.
Ulmer pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2007 ja 2008.

Muuta

Ulmerin isoveli Martin on myös Itävallan maajoukkuepuolustaja. Hän pelaa NLB-joukkue EHC Oltenissa.
Onni von Sopanen

Tarina

Onni Sopanen on 11-vuotias poika, joka elää yhdessä isänsä, äitinsä ja siskonsa Idan kanssa. Onnin elämä kulkee tavallisia raiteitaan, kunnes hän koulun biologian tunnilla perinnölisyystiedettä käsitellessä saa tietää, etteivät ruskeasilmäiset voi saada sinisilmäisiä lapsia. Onnilla on siniset silmät ja hänen molemmilla vanhemmillaan ruskeat – tämä saa Onnin epäilemään, onko hän laisinkaan tämän perheen jäsen. Luokalle tulee uusi ulkomaalainen oppilas Miro, jolla on ruskeat silmät. Onnin ja Miron välit eivät kuitenkaan ole hyvät.

Arviot

Elokuva sai ensi-iltansa aikoihin runsaasti kiitosta: sitä pidettiin elämän kokoisena, sympaattisena, joskin televisionomaisuus on paikoin pistänyt silmään. Kulttuuriteoksi sitä luonnehtii Soila Ojanen Satakunnan Kansaan kirjoittamassaan arviossa.
Myöhemmin arviossa todetaan, että ohjaaja Vuoksenmaan peruskosketus on ”empaattinen ja ilkikurinen. Siis viisas.”
Seychellien pitkäkarva

Alkuperä

Seychellois-rodun alkuperä on Englannissa. Ensimmäiset rodun edustajat kasvatettiin 1980-luvulla Pat Turnerin Scintilla-kissalassa. Turner yritti yhdistää naamion, valkolaikun ja itämaisen tyypin, ja käytti kantakissoina kahta valkolaikkupersialaista ja kahta siamilaista. Jotkut ovat väittäneet, että kyseessä olisi ollut vahinkoastuminen.
Yhdysvalloissa taas yhdistettiin samoihin aikoihin siamilaisia ja amerikkalaisia lyhytkarvoja, ja tuloksena saatiin ensimmäiset bicolor-itämaiset. Myöhemmin valkolaikkujen kasvatuksessa on Euroopassa käytetty myös cornish rex-kissoja.
Peittyvä naamiotekijä on säilynyt mukana siamilaiskissojen käytöstä johtuen, ja niinpä valkolaikkuitämaisten pentueisiin on syntynyt myös naamiollisia pentuja. Nykyinen seycellois on sekoitus tätä kaikkea, mutta eniten niitä saadaan valkolaikkuitämaisten pentuissa.

Ulkonäkö

Seychellois on naamiollinen, valkolaikkuinen itämainen kissa, jonka silmät ovat siniset. Naamiollisuus tarkoittaa sitä, että kissan pointit (sukat, häntä, naamio ja korvat) ovat tummemmat kuin vartalo. Tyyppi ja hyväksytyt värit ovat samat kuin siamilaisella ja balineesilla.
Seychellien pitkäkarva on kuten siamilainen kahta seikkaa lukuun ottamatta: turkin pituus ja valkolaikut naamiovärityksen lisäksi. Sen turkki on silkkimäinen. Se on lyhyempi lyhyempi vartalolta, ja karvat ovat pidemmät kaulurissa, pöksyissä sekä hännässä.

Luonne

Seychellien kissat ovat luonteeltaan vilkkaita, sosiaalisia ja hellyydenkipeitä; niinpä ne nauttivatkin sylissä kehräämisestä ja kodin askareisiin osallistumisesta.
Vesipaunikko

Ulkonäkö ja koko

Yksivuotinen paunikko kasvaa vain 1–5 senttimetriä korkeaksi. Kuivalla maalla kasvi on usein punainen. Varsi on pysty, haaraton tai tyvestä haarainen. Kasvi on mehilehtinen. Vastakkaiset lehdet ovat tasasoukkia, möyheitä, liereitä ja suippoja tai otakärkisiä. Hyvin pienet valkoiset tai punertavat kukat ovat lehtihangoissa. Sekä teriö että emiöt ovat nelilehtisiä. Paunikko kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Lehtihankoihin kehittyy nelikärkisiä tuppilohedelmiä.

Levinneisyys

Paunikon leveinneisyysalue painottuu Euroopassa Etelä- ja Keski-Ruotsiin ja -Suomeen. Lajia tavataan harvinaisempana myös Norjassa, Tanskassa, Baltian maissa, Venäjän Karjalassa, Puolassa, Saksassa ja Ranskassa. Se kasvaa myös Japanissa sekä Pohjois-Amerikassa paikoin itä-, länsi- ja etelärannikoilla. Suomessa paunikkoa kasvaa hyvin satunnaisena Tornion korkeudelle saakka. Runsaimmat esiintymät ovat Ahvenanmaalla, Tampereen seudulla, Oulujärven ympäristössä ja Perämeren rannikolla. Aikasemmin lajia kasvoi yleisesti muun muassa koko Saaristomeren alueella, mutta laji on alueelta nykyisin lähes kadonnut.

Elinympäristö

Paunikko kasvaa veden rajassa liejuisilla ja savisillä järvenrannoilla, erityisesti laidunrannoilla. Joskus laji kasvaa myös murtovedessä ja saariston kalliolätäköissä. Paunikko on Suomessa harvinaistunut erityisesti sisämaassa rantalaidunnuksen vähennettyä.
Kantrikustaa

Kantrikustaa oli suomalainen gospel-yhtye, jonka levyttämistä kappaleista tunnetuin on ”Tuu mun vaimoksein”. Yhtye toimi aktiivisesti vuodesta 1978 vuoteen 1983.
Masaaki Hatsumi

Masaaki Hatsumi Bujinkan Budo Taijutsu Sotataitolajin perustaja.
Hän asuu ja opettaa Japanissa Noda:n kaupungissa Chiban prefektuurissa .
Prince Gloria

Prince Gloria on japanilaisen Prince Motor Companyn vuosina 1959–1967 valmistama automalli. Oy Rego Ab toi autoa Suomeen huhtikuusta 1965 alkaen nimellä PMC Gloria 6. Mallinimen numero 6 tarkoittaa sylinterien määrää.
Suomessa Gloria rekisteröitiin kuudelle. Etuistuin on yhtenäinen ja muovilla verhoiltu. Edessä tilaa on pituussuunnassa suhteellisen vähän, leveyssuunnassa taas on enemmän. Tavaratila on varsin tilava.
1988 cm³ kuusisylinterinen rivimoottori tuotti tehoa 78 kilowattia SAE brutto (106 hv). Suurin vääntömomentti 160 Nm SAE brutto.
Ohjaus on tehty kevyeksi, mutta se on myös tunnoton ja hidas. Vaihdevipu on kojetaulussa. Vaihteita on neljä, mutta TM:n koeajon mukaan kolmos- ja nelosvaihteen välitysten ero on liian iso.
Jousitus on melko pehmeä. Edessä ja takana n rumpujarrut, joiden tehossa on kuitenkin toivomisen varaa. Myöskään käsijarru ei ole kovin tehokas.
Kiihtyvyys on heikko. Prince Gloria 6 kiihtyi 0–80 km/h 13,2 sekunnissa ja 0-100 km/h 22,9 sekunnissa. Tekniikan Maailman numeron 3/1966 mukaan osasyy heikkoon kiihtyvyyteen johtuu vaihteiston hitaudesta, yhteen vaihtoon kuluu aikaa noin 1,0 sekuntia kun se yleensä sujuu noin 0,2 sekunnissa.
PMC Gloria 6 maksoi Suomessa vuonna 1966 13 920 markkaa.
Pihla Viitala

Ura

Yksi Viitalan merkittävimmistä rooleista oli naispääosa Aku Louhimiehen Suomen sisällissodasta kertovassa elokuvassa Käsky (2008). Viitala oli naispääosassa myös televisioelokuvassa Sanaton sopimus ja televisiosarjassa Lemmenleikit. Viitala näytteli myös tammikuussa 2009 ensi-iltansa saaneessa Rööperissä. Vuonna 2009 European Film Promotionin tuomaristo palkitsi Viitalan Shooting Stars -palkinnolla. Keväällä 2011 ensi-iltansa sai lyhytelokuva Elma ja Liisa, jonka Viitala on ohjannut ja käsikirjoittanut ystävänsä, näyttelijäkollegansa Pamela Tolan kanssa. Parivaljakko myös näyttelee elokuvassa pääosia.
Viitala on työskennellyt myös ulkomailla. Vuoden 2011 alussa hän muutti Ateenaan kreikkalaisen Red Sky -elokuvan kuvauksia varten, mutta jäi asumaan sinne vielä elokuvan valmistumisen jälkeenkin. Hänellä oli rooli norjalaisessa komediasarjassa Hellfjord, jota esitettiin Norjan televisiossa syksyllä 2012. Yhdysvalloissa Viitala näytteli Paramountin tuottamassa elokuvassa Hannu ja Kerttu: Noitajahti (2013). Tämä rooli on yksi suurimmista suomalaisen näyttelijän Hollywoodissa tekemistä rooleista Taina Elgin uran aktiivisimman vaiheen päättymisen jälkeisenä aikana. Vuonna 2013 Viitalalla oli alun perin rooli myös Frank Darabontin tuottamassa yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa Mob City, josta hän kuitenkin vetäytyi. Viitala näyttelee sarjassa Mustat lesket Veera Joentietä, yhtä päähenkilöistä. Hän näyttelee päähenkilö Sofia Karppia vuonna 2018 alkaneessa rikossarjassa Karppi. Karpin toinen kausi alkaa keväällä 2020. Vuoden 2018 lopussa alkaneessa Ivalo-sarjassa Viitala näyttelee Marita Kautsaloa, päähenkilön (Nina Kautsalon, es. Iina Kuustonen) siskoa.

Yksityiselämä

Viitala kävi Helsingin ranskalais-suomalaisen koulun lukion ja vietti vuoden vaihto-oppilaana Ranskan Reimsissä. Hän soitti pitkään alttoviulua.
Viitala oli naimisissa muusikko Kerkko Koskisen kanssa vuosina 2004–2008. Viitalan ja hänen saksalaisen miehensä esikoistytär Astrid syntyi marraskuussa 2012. Viitalan serkku on näyttelijä Rebecca Viitala. Pihla Viitalan sisko on ohjaaja-käsikirjoittaja Anna Viitala.
Laura Pirovano

Laura Pirovano (s. 20. marraskuuta 1997 Trento) on italialainen alppihiihtäjä, joka edustaa GS Fiamme Gialle -seuraa.
Euroopan nuorten talviolympiafestivaaleilla 2015 Pirovano saavutti hopeaa suurpujottelussa. Nuorten MM-kilpailuissa Åressa 2017 hän voitti kultaa suurpujottelussa. Alppihiihdon maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Lienzin suurpujottelussa joulukuussa 2015. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Aspenin suurpujottelussa maaliskuussa 2017 oltuaan 23:s. Parhaimmillaan hän on ollut 19:s Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2017.
Robert von Trapp

Robert von Trapp (vuoteen 1868 Trapp; 7. kesäkuuta 1802 Turku – 21. maaliskuuta 1875 Helsinki) oli suomalainen senaattori ja Suomen Pankin pääjohtaja .
Trappin suku on alkujaan Saksasta ja tuli Tallinnan kautta Suomeen isonvihan jälkeen. Trappin isä, turkulainen kauppias Kristian Trapp toimi Porvoon valtiopäivillä 1809 porvarissäädyn puhemiehenä ja palkittiin kauppaneuvoksen arvolla. Hänen äitinsä oli Anna Sofia Lundgren. Trapp kirjoitti ylioppilaaksi Turusta 1818 ja pääsi auskultantiksi Turun hovioikeuteen suoritettuaan kaksi vuotta myöhemmin tuomarintutkinnon. 1826 hän sai varatuomarin arvon ja viran senaatin kopistina. Hän toimi 1834–1838 senaatin kansliatoimituskunnan kanslistina ja Helsingfors Tidningar -lehden toimittajana sekä 1838–1854 Viipurin lääninkamreerina. 1854 Trapp nimitettiin Suomen Pankin johtokuntaan veljensä Carl Wilhelm Trappin seuraajana. Hänestä tuli myös johtokunnan vt. puheenjohtaja kahdeksi vuodeksi. Senaatin talousosaston varapuheenjohtaja Lars Gabriel von Haartman järjesti Trappille 1856 nimityksen senaattoriksi, ensin oikeusosastolle ja sitten seuraavana vuonna talousosastolle, vaikka useat vaikutusvaltaiset henkilöt pitivät häntä sopimattomana ja yrittivät estää hankkeen. Von Haartmanin on sanottu toivoneen Trappista seuraajaansa valtiovaraintoimituskunnan päällikkönä, mutta virkaan nimitettiin 1858 Fabian Langenskiöld. Trapp tuli huonosti toimeen Langenskiöldin ja varsinkin hänen seuraajansa J. V. Snellmanin kanssa.
Trapp toimi 1859–1862 senaatin sotilastoimituskunnan ja 1862–1865 kamaritoimituskunnan päällikkönä. Hän palasi vuosiksi 1865–1867 takaisin oikeusosastoon ja sitten uudelleen talousosastoon kamaritoimituskunnan johtoon. 1868 hänestä tuli viimein valtiovaraintoimituskunnan päällikkö, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1871, jolloin sai omasta pyynnöstään eron. Trapp aateloitiin 1868 nimellä von Trapp ja hän sai salaneuvoksen arvonimen. Hän edusti sukuaan valtiopäivillä 1872.
Trapp toimi 1833–1838 Yleisen paloapuyhtiön johtokunnan sihteerinä ja vuodesta 1858 Kaupunkien yleisen paloapuyhtiön johtokunnan puheenjohtajana. Hän kuului 1857–1861 Tie- ja vesikulkulaitosten johtokuntaan sekä Helsinki–Hämeenlinna-radan johtokuntaan ja hänet nimitettiin 1872 Hanko–Hyvinkää-radan johtokunnan puheenjohtajaksi.
Trapp kirjoitti teoksen Den unge juristen eller juridisk handbok för medborgare (1833), josta otettiin useita uusintapainoksia ja joka suomennettiin 1847.
Trappin puoliso vuodesta 1827 oli Christina Charlotta Wilhelmina Råbergh (k. 1856). Trappilta ei jäänyt miespuolista perillistä, joten von Trapp -aatelissuku sammui mieslinjalta hänen kuollessaan ja lopullisesti vuonna 1906. Perheen vanhin tytär meni naimisiin senaattori John Snellmanin kanssa.
Ruostesiipirastas

Tuntomerkit

Ruostesiipirastas on kooltaan 21-24 cm. Vanhan koiraan pää on mustavalkokuvioinen, siivet ruosteenruskeat, selkäpuoli tumma ja mustatäpläinen, alapuoli on valkoinen, mutta kupeilla on suuria, tummia täpliä ja yleensä rinnan yli kulkee musta vyö. Naaras on samannäköinen kuin koiras, mutta se ei ole yhtä voimakaskuvioinen kuin koiras.

Levinneisyys

Ruostesiipirastas pesii Keski-Siperiassa taigalla pohjoisen tundralle asti. Euroopassa se on hyvin harvinainen harhailija. Suomessa se on havaittu seitsemän kertaa; ensimmäisen kerran lokakuussa 1980 ja edellisen kerran loka-marraskuun vaihteessa 2010.
Ubikviteetti (teologia)

Ubikviteetti merkitsee kristillisessä teologiassa Kristuksen inhimillisen luonnon läsnäoloa kaikkialla. Oppi kehitettiin luterilaisessa teologiassa, ja on ilmaistu Yksimielisyyden ohjeessa, erityisesti sen kahdeksannessa artiklassa. Opin mukaan Kristuksen inhimillinen luonto on korotettu jumalalliseen valtaan, ja näin ollen Kristus pystyy toteuttamaan lupauksensa olla läsnä sanassa ja sakramenteissa, kaikkein erityisimmin ehtoollisessa. Luterilaiseen ehtoollisoppiin yhdistettynä ubikviteetti-oppi tarkoittaa sitä, että Kristus voi olla ruumiillisesti jumalallisen voimansa vuoksi läsnä siellä, missä ikinä tahtoo. Tämän vuoksi hän on läsnä lukuisissa paikoissa (ehtoollisleivissä ja eukaristian vietoissa) yhtä aikaa (multivolipreesens).
Usein ubikviteetti tulkitaan väärin tarkoittamaan Kristuksen ruumiin kaikkiallisuutta, minkä Yksimielisyyden ohje kieltää.
Tohtori Martti Luther piti tärkeimpänä ohjenuoranaan ns. Sola scriptura -periaatetta, toisin sanoen sitä, että kaiken on perustuttava täsmälleen Raamatun sanaan. Näin ollen eukaristian (ehtoollisen) on oltava täsmälleen Jeesuksen omien sanojen mukainen: "Tämä on minun ruumiini."
Katolinen kirkko ajautuu transsubstantiaatio-opissaan tohtori Lutherin mukaan harhaan siinä, että se leipä muuttuu rituaalin kellon kilautuksen hetkellä Jeesuksen ruumiiksi, vaikka se todellisuudessa on edelleen pelkkää leipää, ja se maistuu leivältä. Ei se materia siitä kelloa kilauttamalla muuksi muutu.
Muut protestantit, kuten zwingliläiset ja kalvinistit, mutta varsinkin yltiöpäiset ns. hurmahenget, "die Schwärmerer", ajautuvat tohtori Martti Lutherin mukaan harhaan siksi, koska he opettavat, että "tämä leipä ainoastaan symbolisoi Kristuksen ruumista, olematta kuitenkaan Kristuksen ruumis." Ehtoollisleipä ei ole Kristuksen ruumiin symboli, vaan Kristuksen ruumis. Samalla kun luterilainen puree öylättiä, samalla hän myös puree rikki Kristuksen luut ristinpuulla. 
Ubikviteettioppi kuuluu luterilaisuuteen, mutta ei zwingliläisyyteen eikä kalvinismiin.
Z18 Hans Lüdemann

Valmistus

Alus tilattiin 6. tammikuuta 1935 Deutsche Schiff- und Maschinenbaulta Bremenistä. Sen köli laskettiin 9. syyskuuta 1936 ja alus laskettiin vesille 1. joulukuuta 1937. Alus valmistui 8. lokakuuta 1938.

Palvelus

Aluksen miehistö upotti aluksensa 13. huhtikuuta 1940.
Antti Puuhaara

Antti Puuhaara (myös Antti Puunhaara) on vanhojen suomalaisten kansansatujen hahmo, josta piirretty sarjakuva ilmestyi Yhteishyvä-lehdessä vuosina 1938–1954 ja tarinoita julkaistiin myös sarjakuvakirjoina. Antti Puuhaarasta on vuonna 1976 valmistunut elokuva Antti Puuhaara. Tarinasta on tehty myös teatterisovituksia.

Sarjakuva

Antti Puuhaara -sarjakuvaa käsikirjoitti Raul Roine ja piirsi aluksi Aarne Nopsanen vuoteen 1943 saakka, jonka jälkeen piirtäjäksi vaihtui Risto Mäkinen. Tarinoita ilmestyi Yhteishyvä-lehden lisäksi yhdessätoista Otavan julkaisemassa sarjakuvakirjassa 1939–1956.
Erkka Lindstedt

Saavutukset

Lindstedt on rata-autoilun Suomenmestari kaudelta 2014.
Kaudella 2015 hän kilpailee Iso-Britannian merkkiluokassa. Rata-autoilu-urallaan Lindstedt on 26 kilpailusta voittanut 6 ja ollut podiumilla 13 kertaa, jolloin hänen voittoprosenttinsa on 23,1.
Aaron Gordon

Ura

Gordon kasvoi koripalloilijaperheessä, sillä hänen isänsä ja kaksi sisartaan olivat pelanneet myös yliopistokoripalloa. Hän pelasi lukiokoripalloa Archbishop Mitty High Schoolin joukkueessa, jossa hänet valittiin muun muassa McDonald's All-American -tähdistöottelun arvokkaimmaksi pelaajaksi sekä Yhdysvaltain koripalloliiton toimesta vuoden 2013 mieskoripalloilijaksi. Lisäksi hän johdatti koulunsa kahdesti osavaltion mestariksi vuosina 2011 ja 2012. Lukiossa hän saattoi pelata pallon kanssa enemmän ja pelasi point forwardin pelipaikalla.
Yliopistotasolle Gordon siirtyi pelaamaan kaudeksi 2013–2014 Arizonan yliopistoon, jossa hän teki 12,4 pistettä sekä otti 8,0 levypalloa ottelua kohden. Kauden päätteeksi hänet valittiin konferenssin ykköstähdistöjoukkueeseen. Gordon osallistui kesällä 2014 NBA:n vuoden 2014 varaustilaisuuteen, jossa Orlando Magic varasi hänet koko tilaisuuden neljäntenä pelaajana.
Bucky Barnes

Alkuperä ja toinen maailmansota

James Buchanan Barnes syntyi Shelbyvillessä. Hän jäi orvoksi isänsä kuoltua Yhdysvaltain asevoimien leirillä Camp Lehighissä Virginiassa juuri ennen Yhdysvaltojen liittymistä toiseen maailmansotaan. Hänet adoptoitiin leirille maskotiksi, jossa hän sai lempinimen ”Bucky”. Lehighissä hän tutustui sotamies Steve Rogersiin, joka oli leirin kömpelöin sotilas. Tämä oli samaan aikaan, kun salaperäinen Kapteeni Amerikka alkoi näyttäytyä uutisartikkeleissa.
Vuonna 1940 Bucky näki vahingossa Steve Rogersin pukeutumassa Kapteeni Amerikan univormuun ja vaati päästä tämän mukaan taisteluihin. Ennen kuin Barnesista tuli Kapteeni Amerikan apuri, hän joutui käymään läpi rankan harjoittelun. Asevoimat päättivät käyttää 15-vuotiasta Barnesia täten symbolina vedotaakseen Amerikan nuorisoon. Kapteeni Amerikka kuitenkin hyväksyi Buckyn apurikseen vasta kun kaksikko oli yhdessä kohdannut Punakallon. Yhdessä Kapteeni Amerikka ja Bucky taistelivat natsismia vastaan sekä Amerikassa että sen ulkopuolella, jolloin heistä tuli supersankariryhmä Hyökkääjät, taistellen ensimmäisen tehtävänsä aikana Ylimiestä vastaan.
Maailmansodan viimeisinä päivinä vuonna 1945 Kapteeni Amerikka ja Bucky yrittivät estää Paroni Zemoa tuhoamasta kokeellista miehittämätöntä lentokonetta. Zemo laukaisi koneen täynnä räjähteitä Rogersin ja Barnesin seuratessa. He pääsivät juuri ajoissa koneen sisään, mutta Bucky epäonnistuu pommin purkamisessa, jolloin se räjähtää ennenaikaisesti. Buckyn uskottiin kuolleen, kun taas Rogers putosi Pohjois-Atlantin jäisiin vesiin. Rogers säilyi elossa jään sisällä, kunnes Kostajat löysivät ja herättivät hänet.

Talvisotilas

Vuonna 2005 paljastettiin, että Bucky selvisi hengissä toisesta maailmansodasta. Lentokoneen räjähdettyä kenraali Vasily Karpov ja hänen ryhmänsä löysivät tajuttoman Buckyn, jonka toinen käsivarsi oli irronnut. Bucky heräsi myöhemmin Moskovassa, mutta oli saanut aivovamman ja kärsi muistinmenetyksestä. Hänelle asennettiin mekaaninen kärsivarsi ja Osasto X koulutti hänestä salamurhaajan, joka käytti koodinimeä Talvisotilas. Neuvostoliitto lähetti hänet salamurhaamaan ihmisiä ja hän tuli tehtäviensä aikana tavanneeksi myös Mustan Lesken. Talvisotilasta on pidetty kryostaasissa aina, kun hän ei ollut suorittamassa tehtävää ja sen seurauksena hän on ikääntynyt muutamassa vuodessa vain nuoreksi aikuiseksi.
Parkkaus

Parkkaus eli parkkuu on puun kuorimista. Ennen parkkaus tehtiin kuorima- eli parkkuuraudalla, jossa oli noin 40 cm pitkän terän molemmissa päissä kahvat. Näistä kahvoista terää työnnettiin pitkin puun runkoa. Puu (pölli tai tukki) laitettiin pukkiin, jossa puu oli alaviistossa. Parkkaus tapahtui myös alaviistoon.
Ennen aikaan paperipuuksi menevät pöllit parkattiin metsässä käsin joko puhtaaksi tai puolipuhtaaksi. Puhtaaksi parkkaus oli raskasta työtä, kun siinä täytyy parkkuuraudalla vetää viimeinen vuosikasvukin lastuna pois puun pinnasta.
Parkattu puu kuivuu nopeammin, joten se kelluu paremmin uitossa. Parkkaus suojelee myös toukilta ja sinistymiseltä.
Pöllinparkkuun ensimmäiset SM-kisat järjestettiin vuonna 2010 Taivalkoskella. Seuraavana vuonna järjestettiin MM-kisat, joissa oli 50 osallistujaa.
Veikko Ilmari Rytkönen

Veikko Ilmari Rytkönen (9. toukokuuta 1924 Kiuruvesi – 30. lokakuuta 1990 Kiuruvesi) oli suomalainen poliitikko, joka toimi Suomen kansan demokraattisen liiton kansanedustajana (1962–1965) sekä Kansan Raittiusliiton puheenjohtajana. Pienviljelijän ja raittiussihteerin töitä tehnyt Rytkönen nousi eduskuntaan Esa Hietasen tilalle 25. lokakuuta 1962. Rytkönen oli myös Kiuruveden kunnanvaltuutettu ja kahdesti presidentin valitsijamies (1962 ja 1968).
Dick Martin

Dick Martin (30. tammikuuta 1922 – 24. toukokuuta 2008) oli yhdysvaltalainen koomikko. Hän tuli tunnetuksi varsinkin yhteistyöstään Dan Rowanin kanssa; Rowan & Martin's Laugh-In pyöri NBC:llä 140 jakson ajan alun alkaen vuosina 1968–1973. Lisäksi hän juonsi muun muassa peliohjelmia Match Game ja Password Plus. 
Martin syntyi Michiganin osavaltiossa. Hän oli vuoden 1969 Emmy-palkittu. Hän ja Dan Rowan saivat vuonna 2002 tähden Hollywood Walk of Famella. 
Martin oli naimisissa näyttelijä-malli Dolly Martinin kanssa vuosina 1971–1975 ja jälleen vuodesta 1978. Hänellä oli takanaan aiempi avioliitto Peggy Connellyn kanssa.
Kotipelto (yhtye)

Historia

Kotipelto-yhtyeen perusti vuonna 2000 Stratovarius-yhtyeen laulaja Timo Kotipelto. Yhtyeeseen liittyivät myös Janne Wirman (Children of Bodom), Mirka Rantanen (Thunderstone) ja Jari Kainulainen (ex-Stratovarius). Yhtye aloitti materiaalin kirjoittamisen ja treenaamisen. Yhtye oli valmis aloittamaan levynsä äänitykset ja työt aloitettiin heinäkuussa 2001. Albumin kansitaiteesta vastasi Dereg Riggs, joka oli työskennellyt Iron Maidenin parissa 1980–2000 ja Stratovariuksen sekä Gamma Rayn kanssa 1990-luvulta lähtien. Ensimmäisen albumin nimeksi tuli Waiting for the Dawn, ja albumilla vierailee useita huippumuusikoita, esimerkiksi silloinen Helloween-kitaristi Roland Grapow. Albumi julkaistiin 3. toukokuuta 2002. Toista albumia yhtye lähti äänittämään Finnvox-studiolle vuoden 2003 alussa. Uusi albumi, Coldness, julkaistiin 21. huhtikuuta 2004 ja albumi menestyi paremmin kuin edeltäjänsä, joka oli sekin kuitenkin saanut hyvät arvostelut. Albumi sijoittui parhaillaan sijalle 4. Kolmatta levyä lähdettiin äänittämään 2005 senaikaisella kokoonpanolla. Levytyksen aikana yhtyeelle syntyi riitaa ja Jari Kainulainen lähti yhtyeestä. Nauhoituksia jatkettiin uusitulla kokoonpanolla ja kolmas studioalbumi Serenity julkaistiin 11. huhtikuuta 2007, ja levy ampaisi suoraan listojen kärkeen ollen tällä erää yhtyeen myydyin levy. Vuonna 2009 Timo Kotipelto kertoi, että Stratovarius julkaisee uuden albuminsa Polarisin, jonka jälkeen vuonna 2010 ilmestyisi uusi studioalbumi.