google/wiki40b huggingface dataset:
George Brown and Company

Historia

George Brown (1859-1933) perusti yrityksen 1900. Telakka valmisti kaiken tyyppisiä pienehköjä aluksia. George Brownin kuoltua vuonna 1933 yhtiön toimintaa jatkoivat hänen kaksi poikaansa ja heidän jälkeensa pojanpoika. Vuonna 1937 yhtiö nimettiin uudelleen George Brown & Co. (Marine) Limitediksi.
Telakan tilauskanta romahti 1960-luvula ja viimeinen alus oli Colombon satamalle kesäkuussa 1963 valmistunut hinaaja Vasabha. Osa telakasta jatkoi norjalaisen tehtaan tavarankäsittelylaitteiden lisenssivalmistusta ja se palasi laivanrakennukseen vuonna 1981. Vuonna 1983 yhtiö ajautui konkurssiin ja telakka myytiin huutokaupalla.
Werner Maser

Werner Maser (12. heinäkuuta 1922 Paradeningken, Itä-Preussi, Saksa – 5. huhtikuuta 2007 Speyer, Rheinland-Pfalz, Saksa) oli saksalainen professori, historioitsija ja julkaisija.
Maserin erityisalaa olivat natsi-Saksa ja Adolf Hitler. Maser oli ensimmäinen historioitsija, joka esitti saksalaisen aikakauslehti Sternin 1983 julkaisemia Hitler-päiväkirjoja väärennyksiksi, joiksi ne pian paljastuivat. Maser kuoli Steyerissä 84-vuotiaana.
Taistelukenttä Maa

Vastaanotto

Elokuva ei ollut taloudellinen menestys ja se tuotti tekijöilleen yli 73 miljoonan dollarin tappiot. 
Se voitti yhteensä ennätykselliset yhdeksän Razzie-palkintoa: huonoimmasta elokuvasta, huonoimmasta ohjauksesta, huonoimmasta käsikirjoituksesta, huonoimmasta miespääosasta, huonoimmasta miessivuosasta, huonoimmasta naissivuosasta, huonoimmasta näyttelijäkaksikosta, huonoimmasta draamasta viimeisen 25 vuoden ajalta ja huonoimmasta vuosikymmenen elokuvasta, joista kaksi viimeksi mainittua vuonna 2005 ja 2010.
Harjannelihas

Harjannelihas (lat. musculus pectineus) kuuluu alaraajan lihaksiin, ja sen tehtävinä on lonkan adduktio, ulkorotaatio sekä fleksio. Harjannelihaksen origo on häpyluun harjanteessa (lat. pecten ossis pubis) ja insertio reisiluun takapinnalla (linea pectinea). Sitä hermottavat femoralis- ja obturatorius-hermot.
Hampus Gustafsson (jääkiekkoilija, 1993)

Ura

Gustafsson on IF Troja-Ljungbyn kasvatti. Hän voitti kaudella 2009–2010 seuran J18-junioreiden sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin J18 Elitissä tehoilla 14+21=35. Kaudella 2010–2011 Gustafsson oli tehoilla 12+9=21 Troja-Ljungbyn paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi Yhdysvaltoihin Gilmour Academyn high school -joukkueeseen. Kaudeksi 2012–2013 Gustafsson siirtyi sieltä NAHL-junioriliigan Amarillo Bullsiin. Hän voitti kauden päätteeksi liigan mestaruuden, Robertson Cupin.
Vuodet 2013–2017 Gustafsson kävi Merrimack Collegea. Sophomore -kaudellaan 2014–2015 hän oli joukkueensa toiseksi paras pistemies Brett Seneyn jälkeen tehoilla 11+14=25. Junior -kaudellaan Gustafsson nousi Merrimackin varakapteeniksi. Hän jakoi joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin voiton Seneyn kanssa tehoilla 8+18=26. Senior -kaudellaan Gustafsson oli tehoilla 15+11=26 Merrimackin paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Seneyn jälkeen.
Maaliskuussa 2017 NHL-varaamaton Gustafsson teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Washington Capitalsin kanssa. Hän liittyi samalla amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue Hershey Bearsin vahvuuteen.

Muuta

Gustafssonin isoveli John pelaa SPHL-liigaa Pensacola Ice Flyersissa. Veljekset pelasivat kolme kautta joukkuetovereina Merrimackissa.
Einoto

Einoto on maasaiden nimitys syntymälle. Maasait uskovat eräänlaiseen uudelleensyntymiseen. Vanhan kuollessa hän odottaa noin 100 vuotta jonka jälkeen sielu syntyy uudelleen samaan sukuun.
Synnytyksessä mukana on aina vanhempi samaan sukuun kuuluva nainen. Synnytyksessä hän puhuu itselleen ääneen saman suvun kuolleita henkilöitä. Oikean nimen sanoessaan lapsi syntyy. Maasai kulttuurissa osa heimoista uskoo noituuteen, ja jos lapsen epäillään olevan avioliiton ulkopuolinen, pitää miehen tappaa hänet, jotta suvussa ei eläisi noitaa.
J. A. Salminen

Johan Adolf Salminen (3. heinäkuuta 1859 Turku – 5. helmikuuta 1926 Paimio) oli suomalainen faktori ja varhaisessa työväenliikkeessä vaikuttanut poliitikko. Hän toimi Suomen Työväenpuolueen puheenjohtajana tammikuusta maaliskuuhun 1900.
Turkulainen Salminen meni 15-vuotiaana töihin kirjaltajaksi G. V. Wilénin kirjapainoon. Myöhemmin hän työskenteli pitkään Åbo Underrättelser -lehden taittajana. Hänen aloitteestaan perustettiin vuonna 1890 Turun vanhin ammattiosasto Turun Kirjanpainajain Yhdistys, jonka ensimmäiseksi kirjuriksi hänet valittiin. Salminen yritti perustaa kirjatyöntekijöiden ammattiosastoa Turkuun jo vuonna 1887 ja julkaisi silloin hetken ajan Käsi Prässi -nimistä lehteä, joka lakkautettiin pian kirjapainonomistajan painostuksesta. Salminen osallistui vuonna 1899 yhtenä Turun työväenyhdistyksen edustajista Turussa pidettyyn Suomen Työväenpuolueen perustavaan kokoukseen, johon hän tuli N. R. af Ursinin varamiehenä, kun tämä oli valittu kokouksen puheenjohtajaksi. Salminen osallistui myös muihin varhaisiin puoluekokouksiin ja oli vuoden 1900 alussa kaksi kuukautta puolueen puheenjohtajana. Hän oli vielä lokakuusta 1904 syksyyn 1905 SDP:n varapuheenjohtajana.
Salminen valittiin Turun edustajana vuoden 1904 säätyvaltiopäiville porvarissäätyyn perustuslaillisten listalta. Hän perusti vuonna 1906 Turkuun oman kirjapainon, jonka hän myi syksyllä 1918 Kauppalehdelle, koska punakaartilaiset olivat hajottaneet sitä sisällissodan aikana. Sen jälkeen hän muutti Paimioon viljelemään maatilaansa.
WSP Group

Historia

Yhtiön perusti Chris Cole kolmen muun yhteistyökumppanin kanssa vuonna 1969 nimellä William Sale Partnership. Yhtiö listattiin Lontoon pörssiin vuonna 1987. WSP Group laajensi toimintansa muihin maihin 1990-luvulla. Vuonna 1995 muodostettiin Aasiassa toimiva tytäryhtiö WSP Asia. WSP Groupin tekemiä yritysostoja ovat olleet muun muassa ruotsalaisen Jacobson & Widmarkin ostaminen vuonna 2001, suomalaisten LT Consultants OYn ja EMP Projects OYn ostaminen vuonna 2003 ja arabiemiirikuntalaisen PHB Groupin osto vuonna 2005. Vuonna 2007 WSP Group osti australialaisen rakentamiseen erikoistuneen yhtiön Lincolne Scottin, eteläafrikkalaisen LC Consultingin, britannialaisen CEL Internationalin ja saksalaisen CBP Consulting Engineers.
Mikkelin Wiikko-Sanomia

Mikkelin Wiikko-Sanomia (vuoteen 1863 saakka Mikkelin Ilmoituslehti) oli Mikkelissä vuosina 1861–1864 ilmestynyt sanomalehti.
Ilmoituksia, uutisia ja artikkeleita sisältäneen Mikkelin Ilmoituslehden rinnalla ilmestyi vuoden 1862 ajan ruotsinkielinen St Michels Annonce-Blad, jonka saattoi tilata vain yhdessä suomenkielisen lehden kanssa. Molempien yhteenlaskettu levikki oli parisataa kappaletta ja ruotsinkielisen alle kuudenkymmenen.
Ilmoituslehden lakattua julkaisuyhtiö myi lehden oikeudet Julius Nygrenille, joka jatkoi sitä nimellä Mikkelin Wiikko-Sanomia. Kerran viikossa ilmestynyt lehti oli varovaisen suomenmielinen, väritön uutislehti, jonka pieni levikki ei riittänyt pitämään sitä hengissä. Lehtien toimittajina työskentelivät Robert Mauritz von Fieandt (1862–1863) ja Julius Nygren (1863–1864).
Mount Panorama Circuit

Rata

Mount Panorama Circuitia pidetään yhtenä maailman vaarallisimmista moottoriradoista. Aikojen saatossa radalla on kuollut 18 kuljettajaa, joista tunnetuin on vuoden 1967 F1-maailmanmestari Denny Hulme, joka menehtyi sydänkohtaukseen kesken kilpailun lokakuussa 1992. Radalla on vakioautoluokkien maailman nopein mutka, mutka 20 eli Chase. Radan korkeusero on 174 metriä. Saksalainen autourheilija Maro Engel on kutsunut rataa nimellä Blue Hell (suom. sininen helvetti), joka on keksitty legendaarisen Nürburgring Nordschleifen lempinimestä Green Hell (suom. vihreä helvetti). Radan pisimmällä suoralla Conrod Straightilla on mittaa lähes kaksi kilometriä.
Sininen Havaiji

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen kutsuu Sinistä Havaijia aurinkoiseksi viihde-elokuvaksi, joka vakiinnutti ex-rokkarin aseman kiiltokuvamaisena perheviihdyttäjänä. Hän antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Harrastus

Harrastus on säännöllisesti harjoitettua vapaa-ajan toimintaa, jonka tarkoituksena on rentouttaa ja tuottaa mielihyvää. Harrastamisen motiivina on nautinto ja kiinnostus aiheeseen, toisinaan jopa rahallinen palkkio. Tyypillisiä harrastuksia ovat esimerkiksi keräily, nikkarointi, askartelu, urheilu, musiikki, pelaaminen ja lukeminen. Harrastaminen voi johtaa jonkin hyödyllisen tiedon, taidon tai kokemuksen hankkimiseen ja karttumiseen. Päämääränä on kuitenkin itsensä toteuttaminen.
Asiat, jotka ovat toisille harrastuksia, ovat toisille työtä: ammattilaispelaaja voi nauttia ruoanlaitosta harrastuksena, kun ammattilaiskokki taas voi pitää pelaamisesta harrastuksena. Yleisesti ottaen ihmistä, joka tekee jotain huvin eikä palkan vuoksi kutsutaan amatööriksi tai harrastelijaksi erotuksena ammattilaisesta. Sana amateur (lat. amator, rakastaja) voitaisiinkin kääntää asianrakastajaksi. Joillakin kuitenkin harrastus ja työ ovat yhdessä, ja he ovat täysin tyytyväisiä tilanteeseen.
Monissa harrastuksissa tärkeä piirre on yhteisöllisyys – yhteisen harrastuksen kautta syntyy tiivis yhteisö, jonka jäsenet usein jakavat tietoa ja auttavat toisiaan hyvin epäitsekkäästi. 
Tärkeä määritelmä harrastuksen ja ammatin välillä on ehkäpä se, miten helppo sillä on ansaita elantonsa. Harva voi elää postimerkkien keräilyllä, mutta kuitenkin monet ihmiset pitävät siitä. Siksi se katsotaan yleisesti harrastukseksi.
Tähtitieteen harrastajat tekevät usein merkittäviä havaintoja ja ovat näin avuksi ammattilaisille. Ei ole täysin epätavallista harrastelijatähtitieteilijälle havaita uutta taivaankappaletta tai tapahtumaa avaruudessa. Joillakin muillakin luonnontieteiden aloilla harrastajahavainnot ovat tärkeitä (muun muassa biologian monilla osa-alueilla). Humanistisista tieteenaloista arkeologia on varsin suosittu harrastuskohde. Myös historian eri osa-alueet ovat monien harrasteina (sukututkimus, numismatiikka).
Avoimen lähdekoodin projekteihin osallistuminen on pääasiassa harrastustyötä, vaikka kaupallisen kehitystyön osuus on kasvanut yritysmaailman kiinnostuttua avoimen lähdekoodin kehitysmallista. Kuitenkin esimerkiksi opiskelijan harrastuksena alkanut Linux-käyttöjärjestelmä ja monet muut sovellukset ovat varteenotettavia kilpailijoita kaupallisille tuotteille. Sukua avoimen lähdekoodin projekteihin osallistumiselle on myös esimerkiksi Wikipedian toimittamiseen osallistuminen.
HMS Brunswick (1790)

Valmistus

Aluksen suunnitelmat hyväksyttiin Amiraliteetissa 10. tammikuuta 1785. Alus tilattiin 7. tammikuuta 1786 Deptfordin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi maaliskuuhun 1787 Henry Peake ja sen jälkeen Martin Ware. Sen köli laskettiin toukokuussa 1786 ja alus laskettiin vesille 30. huhtikuuta 1790. Aluksen valmistuskustannukset olivat 43 024 puntaa. Alus oli 17. toukokuuta - 18. kesäkuuta takiloitavana ja varustettavana Woolwichissa, mikä maksoi 4 757 puntaa.
Aluksen aseistuksena oli alemmalla tykkikannella 28 kappaletta 32 naulan tykkejä ja ylemmällä tykkikannella 30 kappaletta 18 naulan tykkejä. Lisäksi aluksen puolikannella oli kaksitoista ja etukannella neljä 9 naulan tykkiä. Aluksen aseistus muutettiin joulukuussa 1806, jolloin kaikki tykit vaihdettiin 24 naulan tykeiksi. Kummallakin tykkikannella oli 24 kappaletta, puolikannella kaksi 24 naulan tykkiä ja kymmenen 24 naulan karronadia ja etukannella kaksi 24 naulan tykkiä ja neljä 24 nualan karronadia.

Palvelus

Alus otettiin palvelukseen toukokuussa 1790 Espanjan laivaston varustamiseksi päällikkönään Sir Hyde Parker ja uudelleen Venäjän aseistamiseksi päällikkönään Sir Roger Curtis. Alus palautettiin palvelukseen elokuussa 1791 Portsmouthissa vartiolaivana ja se palautettiin jälleen palvelukseen heinäkuussa 1793 kontra-amiraali George Bowyerin lippulaivana päällikkönään John Harvey.
Alus taisteli 1. kesäkuuta 1794 kolmannessa Ushantin taistelussa 74-tykkisen Ranskan laivaston linjalaivan Le Vengeur du Peuplen kanssa, jolloin 41 miehistönjäsentä sai surmansa ja 114 haavoittui. Kuolleiden joukossa oli aluksen päällikkö Harvey. Alus poistettiin korjausten ajaksi palveluksesta ja se palautettiin palvelukseen syyskuussa päällikkönään lordi Charles Fitzgerald.
Alus muutettiin Chathamissa heinäkuusta 1814 elokuuhun 1815 ruutiproomuksi ja se oli sairaalalaivana Stangate Creekissä lokakuusta 1815 alkaen. Aluksen romutus saatiin päätökseen Sheernessissä elokuussa 1826.
Johann Friedrich von Brandt

Johann Friedrich von Brandt (25. toukokuuta 1802 Jüterbog, Preussi – 15. heinäkuuta 1879 Merreküll, Viro) oli saksalainen luonnontieteilijä.
Brandt opiskeli Wittenbergin kymnaasissa vuoteen 1820, ja Berliinin yliopistossa lääketiedettä. 1831 hänet promovoitiin ja nimitettiin Pietarin tiedeakatemian eläintieteellisen osaston johtajaksi Alexander von Humboldtin suosituksesta. Brandt edisti suuresti osaston eläinkokoelman laajenemista, sillä hän sai näytteitä ja kokoelmia useiden tutkijoiden tekemiltä tutkimusmatkoilta.
Brandt kuvaili ja nimesi suuren joukon lintuja, etenkin venäläisten tutkimusmatkailijoiden Pohjois-Amerikan Tyynenmeren puoleiselta rannikolta keräämiä. Suomessa tavatuista linnuista hän on nimennyt mustakurkkurautiaisen (Prunella atrogularis).
Hannu Savisalo

Hannu Antero Savisalo (s. 20. heinäkuuta 1946 Turku) on suomalainen diplomi-insinööri ja teollisuusneuvos. Savisalo on yrittäjä, joka omistaa yhdessä poikiensa Iikan, Tuukan ja Aten kanssa mikkeliläisen Savcor-konsernin. 
Hannu Savisalo toimii muun muassa Savcor Group Oy:n, Cencorp Oyj:n ja Savcor Group Ltd:n hallitusten puheenjohtajina. Hänelle myönnettiin teollisuusneuvoksen arvonimi vuonna 2004.
Savisalo muutti perheineen 2000-luvun loppuvuosina Australian Sydneyyn omien sanojensa mukaan Suomen korkeaa verotusta pakoon. Kesäkuussa 2014 hän ilmoitti Australian retken päättyneen kun Savcor Group Ltd ajautui selvitystilaan ja kertoi palaavansa takaisin perheensä luokse Mikkeliin.
Tammikuussa 2015 verottaja haki Savcorin konkurssiin  300 000€ maksamattomien verovelkojen takia. Savisalo totesi, ettei konkurssihakemus kosketa millään tavalla toiminnallisia yhtiöitä. ”Työpaikat eivät ole millään tavalla uhattuna tässä”, hän sanoi.
Mai-otome

Manga

Mai-otomesta on tehty myös sarjakuvaversio, mutta kuten Mai-HiMEnkin tapauksessa, sen juoni, alkuasetelmat ja jossakin määrin jopa hahmojen persoonallisuudet poikkeavat animen vastaavista. Sarjakuvaa ei ole julkaistu Japanin ulkopuolella.
Cannon Beach

Cannon Beach on kaupunki Clatsopin piirikunnassa, Oregonin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Vuoden 2000 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli 1 588. Pinta-alaltaan se on 3,9 neliökilometrin suuruinen, ja asukastiheys kaupungissa on 411,5 as./km². Kaupunki sijaitsee lähellä Portlandin suurkaupunkia, ja sen pääelinkeino on turismi. Sen nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa 75-metrinen monoliitti Haystack Rock.
Jack McLeod

Jack McLeod (s. 30. huhtikuuta 1930, Regina, Saskatchewan, Kanada) on entinen jääkiekkoilija. Hän valmensi Kanadaa talviolympialaisissa 1968, joissa joukkue sai pronssia. Ammattilaispelaajana hän edusti the National Hockey Leaguen seuraa New York Rangers. Hänet kutsuttiin International Ice Hockey Federation Hall of Fameen 1999.
Juho Kytömäki

Juho (Johannes) Kytömäki, vuoteen 1906 Malkamäki (26. joulukuuta 1884 Lapua – 16. marraskuuta 1959 Ylivieska) oli rovasti ja kouluneuvos.

Henkilöhistoria

Juho Kytömäen vanhemmat olivat pienviljelijä Antti Malkamäki ja Maria Björklund ja puoliso vuodesta 1910 Iida Matilda Saarinen. Kytömäki tuli ylioppilaaksi 1907 ja vihittiin papiksi 1910. Hän toimi pappina Kiimingissä, Ylikiimingissä ja Ylivieskassa, Karvian kirkkoherrana 1916–1922, Raudaskylän kristillisen kansanopiston johtajana 1922–1956 ja kansankorkeakoulun johtajana 1947–1956. Kytömäki oli myös Raudaskylän keskikoulun ja lukion opettaja ja johtaja useaan otteeseen ja presidentin valitsijamiehenä kolmesti. Kytömäellä oli myös useita luottamustehtäviä. Hän sai rovastin arvonimen vuonna 1939 ja kouluneuvoksen arvonimen vuonna 1953.
Aatos Bollström

Aatos Bollström (k. 10. helmikuuta 1971 Pyhtää) oli suomalainen laulaja, joka tunnetaan taiteilijanimellään Ronny.

Ura

Muun muassa Paul Ankaan verrattu Bollström vietti lapsuutensa Karhulan kauppalassa. Hän asui aluksi mummonsa luona sekä myöhemmin lastenkodissa. 1960-luvun alussa Bollström liittyi laulusolistiksi Lahdessa toimineeseen The Loafers -rautalankayhtyeeseen, joka muutti samalla nimensä muotoon Ronny and The Loafers.
Vuonna 1964 yhtye levytti suomenkielisen version Gerry & The Pacemakers -yhtyeen kappaleesta You've got what I like nimellä Se jokin sinulla on, jonka on sanoittanut Juha Vainio.
Vuoden 1964 lopulla tapahtuneen The Loafersin hajoamisen jälkeen Bollström toimi laulusolistina muun muassa Kari Raution yhtyeessä parin vuoden ajan sekä Kalevi Falkin orkesterissa, johon hän liittyi vuonna 1969.
Bollströmiä on kuvailtu monipuoliseksi laulajaksi, joka hallitsi erilaisia musiikkityylejä tunnelmallisista tangoista aina räväköihin rock-kappaleisiin.

Kuolema

Aatos Bollström kuoli liikenneonnettomuudessa Pyhtään Heinlahdella helmikuussa 1971. Hän oli liikkeellä kahden serkkunsa kanssa, kun heidän autonsa syöksyi tieltä ilmeisesti rengasrikon vuoksi. Onnettomudessa kuoli myös toinen Bollströmin serkuista.
KNM Lougen

Valmistus

Aluksen suunnitteli laivastoarkkitehti Ernst Stibolt, ja alus laskettiin vesille 20. heinäkuuta 1805.

KDM Lougen

Britannian kuninkaallisen laivaston iskiessä 1807 Kööpenhaminaan estääkseen Tanskan laivaston käytön Lougen oli Norjassa. Se oli ainoa suurempi tanskalainen alus Norjan alueella vuonna 1808 ja sen päällikkönä Peter Fredrik Wulff. Alus kohtasi 14. maaliskuuta 1808 Norjan rannikolla Hitterøn edustalla HMS Childersin, joka kuitenkin pakeni useita tunteja kestäneen taistelun päätteeksi.
Alus kohtasi 19. kesäkuuta Lindesnesin edustalla Britannian kuninkaallisen laivaston HMS Seagullin, joka hakeutui taisteluun. Lougenin päällikkö Wulff pyrki pitämään alusten etäisyyden pitkänä, jotta hän voisi käyttää aluksensa kahdeksantoistanaulaisia brittialuksen tykkien kantaman ulkopuolelta. Taistelu vei alukset rannikon tuntumaan, jolloin Kristiansandista saapui neljä tykkivenettä, joiden avustamana HMS Seagull pakotettiin puoli tuntia myöhemmin antautumaan. Brittialuksella oli saanut surmansa kahdeksan miestä ja haavoittunut 20 mukaan lukien aluksen päällikkö Robert B. Cathcart. Hieman aluksen antautumisen jälkeen HMS Seagull upposi, jolloin Lougenin lähettämästä valtausmiehistöstä osa sai surmansa. Myöhemmin tanskalaiset nostivat uponneen aluksen ja liittivät sen laivastoonsa.
Alus osallistui vielä 12. toukokuuta kahakkaan fregatti HMS Tribunen kanssa.

KNM Lougen

Norja irtautui Tanskasta Kielin rauhan perusteella, ja siinä yhteydessä KDM Lougen siirrettiin 1814 Norjan laivastolle. Alus säilytti kuitenkin nimensä. Alus siirrettiin 1825 Scheldelle, jossa se haaksirikkoutui 1881 Bremerhavenin edustalla.
Ritva Haavikko

Ritva Kyllikki Haavikko, o.s. Hanhineva, ent. Rainio, (s. 7. tammikuuta 1929 Mikkeli) on suomalainen kirjallisuudentutkija ja tietokirjailija.

Elämäkerta

Ritva Haavikon vanhemmat olivat  toimitusjohtaja Kaarlo Aksel Hanhineva ja liikkeenharjoittaja Ilma Amanda Pesonen. Hän valmistui ylioppilaaksi Varkauden yhteislyseosta 1948, filosofian kandidaatiksi 1952 ja filosofian lisensiaatiksi 1980 Helsingin yliopistosta. Haavikko sai professorin arvonimen 2001. Haavikko on toiminut opetus- ja tutkimustehtävissä eri yliopistoissa, muun muassa Joensuun yliopiston kirjallisuuden lehtorina ja vt. apulaisprofessorina. Hän on ollut myös Mainostelevisiossa perhetoimituksen päällikkönä.
Haavikko oli naimisissa professori Kullervo Rainion kanssa 1952–1970. Avioeroon päättyneestä liitosta hänellä on vuosina 1955 ja 1957 syntyneet kaksi poikaa. Avioliitto runoilija Paavo Haavikon kanssa kesti vuodesta 1971 tämän kuolemaan asti 2008, mutta pariskunta asui erillään vuodesta 1983. Ennen vuotta 1971 julkaistun tuotantonsa Haavikko on julkaissut nimellä Ritva Rainio.

Mika Waltari -tutkijana

Haavikon ura Mika Waltari -asiantuntijana on vuosikymmenien mittainen. Hän haastatteli kirjailijaa 1970-luvulla laajasti elämäkertaa varten. Haavikko ehdotti Waltarille, että tämän tuotannosta koottaisiin retrospektiivinen tekstivalikoima julkaistavaksi Ihmisen ääni -sarjassa. Syntyneessä kokoomateoksessa Ihmisen ääni. Nöyryys – intohimo (WSOY, 1978), jonka Haavikko toimitti, ilmestyivät myös Waltarin viimeiset julkaistut tekstit. Kirjailijan kuoltua ilmestyivät Haavikon toimittamana Waltarin teokset Mikan runoja ja muistiinpanoja 1925–1978 (1979) ja Kirjailijan muistelmia (1980). Haavikko toimitti myös artikkelikokoelman Mika Waltari – mielikuvituksen jättiläinen (WSOY, 1982). Syksyllä 2008 ilmestyy Haavikon kirjoittama elämäkertateos Mika Waltari, sananvalloittaja, jossa hän tarkastelee muun muassa Waltarin kirjallisia vaikuttajia ja teosten syntyprosessia.

Muuta tuotantoa

Haavikon yhteistyöstä Helvi Hämäläisen kanssa syntyi kaksi teosta: hän toimitti Hämäläisen muistelmateoksen Ketunkivellä. Helvi Hämäläisen elämä 1907–1954 (WSOY, 1993) ja päiväkirjan Päiväkirjat 1955–1988 (WSOY, 1994).
Haavikon hevosharrastus kulminoituu tietokirjassa Hevonen taiteessa, runoudessa, historiassa (WSOY, 2003). Tästä teoksesta Haavikolle myönnettiin Lauri Jäntin säätiön palkinto 2004. Hän on uransa alkupuolella julkaissut myös lastenkirjan Tuli kerran tyttö ja susi (WSOY, 1966).
Haavikon panos kirjojen ja kirjasarjojen toimittajana on mittava. Erityisesti hänet tunnetaan toimittamastaan kirjasarjasta Miten kirjani ovat syntyneet 1–4 (1969–2000), jossa kirjailijat kertovat teoksiensa syntyprosessista. Hän on toimittanut myös artikkelikokoelman Kirjallisuuskritiikki ja opetus (Äidinkielen opettajain liitto, 1971) ja sen laajennetun laitoksen Kirjallisuuden tulkinta ja opetus (Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1978). Hän oli yksi kansakoulun äidinkielen oppikirjasarjan Luen ja kirjoitan (1967) tekijöistä. Artikkelikokoelman Luovuuden ulottuvuudet (Weilin + Göös, 1984) Haavikko toimitti Jan-Erik Ruthin kanssa.
Lehtovaara (ravintola)

Ravintola Lehtovaara on Helsingin Töölössä Mechelininkatu 39:ssä sijaitseva pitkään toiminut ravintola, jonka perusti kondiittori Emil Lehtovaara Viipuriin vuonna 1916. Emil Lehtovaara myi ravintolan tukholmalaiselle Ragnar Hanssonille vuonna 1922. Hansson siirsi ravintolan sodan jaloista nykyiselle paikalleen Helsinkiin vuonna 1940. 
Suomen gastronomien seura palkitsi Lehtovaaran vuoden 1991 ravintolana ja City-lehti vuonna 1996 parhaasta pihvistä. 
Pienimuotoinen kohu nousi kesällä 2005, kun asiakas oli tyytymätön saamaansa palveluun, julkisti asian Internetissä, josta ravintolan omistaja vaati 80 000 euron korvauksen menetetyistä ansioista. Asia sai huomiota valtamediaa ja ulkomaita myöten.