google/wiki40b huggingface dataset:
Jäähyväiset presidentille (elokuva)

Juoni

Elokuvan päähenkilö on herravihaa hautova, katkeroituneelta vaikuttava tamperelainen tarjoilija Asko Mertanen. Hän näkee työssään, kuinka kaupungin ja rakennusliikkeen pomot juhlivat "meidän rahoilla". Asehullu Mertanen suunnittelee tasavallan presidentin murhaa. Mertasen naisystävä on tarjoilija Eeva-Maria, jonka Mertanen haluaa todistajaksi, kun hän harjoittelee suunnitelmaansa varten ampumalla elävään maaliin. Maaliksi vain osuu väärä henkilö. 
Tarinan alussa poliisi tutkii naistarjoilijan kuolemaa, ja siinä yhteydessä kuulustellaan Eeva-Mariaa. Samalla poliisi osuu ensimmäisen kerran Mertasen nimeen. Useat tapahtumat saavat hänen kauttaa yhteyden, ja näin omituisia ammuskelutapauksia tutkiva komisario Hanhivaara (Antti Litja) onnistuu pääseemään hänen jäljilleen.

Tuotanto

Elokuva kuvattiin kesällä 1986 Helsingissä, Tampereella ja Tampereen lähiseuduilla. Mertasen roolin näyttelee Hannu Lauri. Tarmo Manni tekee Urho Kekkosta muistuttavana kaljupäisenä presidenttinä viimeisen elokuvaroolityönsä.
Presidentti Kekkonen kuoli elokuvanteon aikana, ja Kassila oli jopa sitä mieltä, ettei elokuvaa voida jatkaa. Jo aiemmin, maaliskuussa 1986, oli tapahtunut Ruotsin pääministeri Olof Palmen murha, ja kuvausten aikana sattui Mikkelin panttivankidraama.
Elokuvan oikeudet ovat tuotantoyhtiö Skandia-filmin konkurssipesällä, ja siksi sitä on esitetty vain harvakseltaan.
Jaakko Seppälä toteaa Kassilan uraa käsittelevään teokseen Elokuvat kertovat, Matti Kassila kirjoittamassaan artikkelissa, että elokuva on jäänyt vaille ansaitsemaansa huomiota. Sen katsojamäärät jäivät aikanaan vähäisiksi. Lauri sai kuitenkin Jussi-palkinnon roolisuorituksestaan Asko Mertasena, jonka hyistä hahmoa luonnehditaan karismaattiseksi ja jopa yhdeksi Suomen elokuvahistorian pelottavimmista.
Seppälä näkee Mertasta ajavana motiivina herravihan, vaikka sinänsä elokuva ei käsittele politiikan ja yritysmaailman lehmänkauppoja. Herraviha on hänen mukaansa avain koko elokuvan ymmärtämiselle. Hän rinnastaa Mertasen Lalliin, perinteen mukaan piispa Henrikin tappaneeseen talonpoikaan. Tosin Lallin teko on yksilötason kosto, jollainen Mertasen suunnitelma ei ole. Seppälä luonnehtii Mertasen tekoa kollektiiviseksi siinä mielessä, että teollaan Mertanen uskoo saavansa korruption aikakauden päättymään.

Arviot

Aikalaisarvioissa elokuvalle annettiin sekä kiitosta että kritiikkiä. Sakari Toiviainen (Ilta-Sanomat) piti elokuvaa harvinaisuutena: "Hyvin tehty toimintaelokuva supisuomalaisessa ympäristössä supisuomalaisin ihmisin". Myös Erkka Lehtolan (Aamulehti) arvio elokuva oli myönteinen, se on ammattitaitoisesti tehty, mutta hän löysi kuitenkin kritisoitavaa yhteiskunnallisen viitetaustan puuttumisesta. Pentti Stranius (Kansan Ääni) piti murhaajan hahmoa liian ilmeisenä, kliseisenä, kun taas Heikki Eteläpään (Uusi Suomi) mielestä Hannu Laurin roolisuoritus murhaajana oli karismaattinen. Arto Pajukallio antaa myöhemmässä arviossaan dialogille luonnehdinnan "väkinäisen makuinen". Pertti Avola (Helsingin Sanomat), toteaa että tarina on ajan myötä saanut valitettavasti uskottavuutta.
Virtsakoe

Virtsakoe on virtsarakon ja munuaisten sairauksien tutkimus, jossa selvitetään virtsan kemiallista koostumusta sekä sen mahdollisesti sisältämiä soluja ja bakteereja.
Ford Ranger

Ford Ranger on Fordin vuodesta 1998 lähtien valmistama lava-automalli. Se jakaa suuren osan tekniikastaan Mazdan lava-automallien kanssa.
Hilja Niku

Hilja Maria Niku (myös Hilja-Maria Niku, o.s. Oinonen, 4. marraskuuta 1898 Kuopio – 10. lokakuuta 1985 Lahti) oli suomalainen voimistelunopettaja. Hänen vanhempansa olivat vahtimestari Juho Vilho Oinonen ja Amanda Fredriikka Törrönen. Hänen puolisonsa vuodesta 1923 oli hiihtäjä Tapani Niku ja perheessä oli kuusi lasta. 
Hilja Niku suoritti voimistelunjohtajan kurssin vuonna 1919 ja teki sen jälkeen opintomatkoja Eurooppaan, Afrikkaan ja Amerikkaan. Työuransa hän teki voimistelunopettajana muun muassa Jyväskylässä, jossa hän oli kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1948–1952. Lahteen muutettuaan hän oli myös siellä kaupunginvaltuuston jäsenenä 1957–1968. Hän oli presidentin valitsijamies vuosina 1950 ja 1962 sekä Kokoomuksen puoluehallituksen jäsen vuosina 1950–1957. Hän toimi eri järjestöissä ja julkaisi runsaasti lehtipakinoita nimimerkillä Hilja Maria.
Neitokakadu

Ravinto

Neitokakadun ravintona voi käyttää parakiiteille tarkoitettua siemenseosta, jossa on korkeintaan 10% auringonkukan siemeniä. Auringonkukan siemenet ovat erittäin rasvaisia ja näin ollen usein ja paljon syötettyinä aiheuttavat esimerkiksi erilaisia rasvakasvaimia ja vähentävät usein tuntuvasti linnun ikää. Nykyään kuitenkin markkinoille tulleet lintujen pelletit ovat monipuolisempi ja terveellisempi ruokavalio kaikenkokoisille linnuille. Pelleteistä linnut saavat normaalit ravinteet päivittäin, mutta silti sulkasadon ja pesinnän aikaan kannattaa antaa myös lisävitamiineja ja lisäkalkkia. Neitokakadu on moniin muihin suurempiin lintuihin nähden kuitenkin hieman poikkeuksellinen vähäisen proteiinitarpeensa vuoksi, joten pelletit eivät missään nimessä saa korvata siemeniä kokonaan. Mikäli siemenet poistuvat kokonaan ruokavaliosta, vaikuttavat pelletit haitallisesti ruoansulatuselimistöön liiallisen helpon sulatettavuutensa vuoksi. Heikkokuntoisille neitokakaduille pelletit ovat hyvä lisä. Pellettejä voi syöttää myös siementen ohella lisäravintona. Kohtuullisuus ja monipuolisuus ovat tärkeitä muistettavia asioita, kun mietitään neitokakadun ruokavaliota.  
Neitokakadu kaipaa päivittäin myös tuoreruokaa: salaattia, porkkanaa, omenaa ja muuta tuoreravintoa. Yksin tai hyvin pienessä parvessa elävä neitokakadu on herkästi hyvin nirso syömään uusia ruokia. Saattaa vaatia kuukausia, ennen kuin lintu koskee päivittäin tarjottuun ravintoon. Hirssintähkät ovat monen neitokakadun suurin herkku ja terveellinen valinta makupalaksi.
Thomas Gurney

Thomas Gurney (1705–1770) oli englantilainen pikakirjoittaja ja pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä.
Thomas Gurney syntyi Woburn-nimisessä kylässä Bedfordshiressä 7. maaliskuuta 1705. Hänestä toivottiin maanviljelijää, mutta hän oli kiinnostuneempi kirjoista ja mekaniikasta. Hän opiskeli kellosepäksi ja toimi opettajana. Ostettuaan William Masonin laatiman pikakirjoituksen oppikirjan Gurney opetteli pikakirjoitustaidon niin hyvin, että pystyi 16-vuotiaana kirjoittamaan saarnoja ylös.
Vuonna 1737 Gurney muutti Lontooseen, ja pääsi pikakirjoittajaksi keskusrikostuomioistuimeen. Pikakirjoittajan toimen ohella hän toimi kelloseppänä ja pikakirjoituksen opettajana. Gurney kuoli 22. kesäkuuta 1770.

Pikakirjoitusjärjestelmä

Gurney julkaisi pikakirjoitusjärjestelmänsä vuonna 1750 nimellä Brachygraphy. Se oli kirjainmerkeiltään lähes identtinen Masonin järjestelmän kanssa, mutta erityisesti lyhenteiden osalta järjestelmää sovitettiin paremmin parlamenttien sanastoon sopivaksi. Gurneyn poika Joseph Gurney ja pojanpoika William Brodie Gurney toimivat myös pikakirjoittajina ja toimittivat Brachygraphy-oppikirjan myöhempiä painoksia. Gurneyn järjestelmä säilyi Britannian parlamentissa käytössä 1900-luvulle saakka.
Peter Vesterbacka

Elämä

Vesterbacka vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Porissa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Björneborgs svenska samskolasta, jonka jälkeen aloitti markkinoinnin opinnot Åbo Akademissa. Opinnot kuitenkin keskeytyivät Vesterbackan siirtyessä töihin Hewlett-Packardille. 
Vesterbacka vastasi peliyhtiö Rovio Entertainmentin liiketoiminnan kehittämisestä ja oli mukana tekemässä suosittua Angry Birds -mobiilipeliä.  
Vesterbacka on järjestänyt vuodesta 2008 kansainväliseksi tapahtumaksi muodostunutta startup -tapahtuma Slushia.
Yhdysvaltalainen Time-aikakauslehti valitsi Vesterbackan vuoden 2011 maailman sadan vaikutusvaltaisimman ihmisen listalleen.
Kesäkuussa 2016 Vesterbacka jätti Rovion ja syyskuussa 2016 hän aloitti työt opetuspeliyhtiö Lightneerissa.
Lars-Ivar Ringbom

Lars-Ivar Edvin Ringbom (23. heinäkuuta 1901 Turku – 21. toukokuuta 1971 Turku) oli suomalainen taidehistorioitsija ja Åbo Akademin ylimääräinen professori.
Hänen veljiään olivat säveltäjä Nils-Eric Ringbom (1907–1988) ja kemisti Anders Ringbom (1903–1972). Hänen poikansa Sixten Ringbom (1935–1992) toimi Åbo Akademin taidehistorian professorina, toinen poika Lars-Peter Ringbom (1929–2009) oli puolestaan Yleisradion ohjelmapäällikkö.
Jussi Wihonen

Poliittinen toiminta

Wihonen on toiminut Joensuun kaupunginvaltuutettuna vuodesta 2005 alkaen ja ollut kaupunginhallituksessa vuosina 2005–2008 ja 2013–2017. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa hän sai 2 445 ääntä eikä tullut valituksi. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Wihonen nousi eduskuntaan 5 748 äänellä. Aiemmin hän on toiminut kauppiaana.
Antero Lähde

Antero Jouko Lähde (s. 13. helmikuuta 1964 Kauvatsa) on entinen suomalainen ampumahiihtäjä.
Lähde sijoittui Calgaryn 1988 olympialaisissa 10 kilometrillä 42:nneksi ja viestissä 12:nneksi. MM-kilpailuissa hän sijoittui Oslossa 1986 10 kilometrillä 32:nneksi ja viestissä neljänneksi, Lake Placidissa 1987 20 kilometrillä 39:nneksi ja viestissä viidenneksi, vuoden 1990 MM-kilpailuissa 20 kilometrillä 20:nneksi, 10 kilometrillä 23:nneksi ja viestissä kuudenneksi sekä Lahdessa 1991 20 kilometrillä 15:nneksi, 10 kilometrillä 35:nneksi ja joukkuekilpailussa seitsemänneksi.
Antero Lähde edusti seuratasolla Punkalaitumen Kuntoa. Hän voitti Suomen mestaruuden 20 kilometrillä vuonna 1990. Hänen vaimonsa Sari Lähde (o.s. Kokko) on myös ampumahiihdon Suomen mestari ja MM-kisaedustaja.
Tykölänjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 140 hehtaaria eli 1,4 neliökilometriä. Se on 2,2 kilometriä pitkä ja 1,0 kilometriä leveä. Järvi on lähes ovaalin muotoinen ja sen rannat ovat melko soistuneet. Varsinkin järven eteläpuolella on laajoja peltoja, joiden kuivatusvedet laskevat järveen.
Järvellä on viisi saarta, joista Isosaari on 90 metriä pitkä ja siellä on vapaa-ajan asunto. Sen lisäksi on nimetty Kaijaankivi ja Pöytäkivenkari. Muut kaksi luotoa sijaitsevat rannan tuntumassa.
Järven rantaviivan pituus on 7,1 kilometriä. Järven lähiympäristössä on viisitoista maatilaa ja saman verran vapaa-ajan asuntoja. Seututie Pälkäneeltä Valkeakoskelle kiertää järven eteläiset rannat. Laskuojien yli kulkee Äimälän kautta kiertävä kylätie. Valkeakosken ja Pälkäneen välinen raja ylittää järven Isosaaren kohdalta lännestä itään. Eteläinen suurempi osa järveä kuuluu Valkeakoskelle.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Mallasveden ja Pälkäneveden alueella (35.71), jonka  Mallasveden alueeseen (35.711) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,2 metriä mpy. Järveen laskee vain neljä lyhyempää ojaa, mutta sillä on kaksi laskuojaa, jotka laskevat Mallasveteen Kyäntäänniemen molemmilta puolilta. Mallasveden ranta on lähimmillään 350 metrin päässä Tykölänjärven rannasta.

Historiaa

Mallasveden pintaa on laskettu vuosina 1820 ja 1866. Tykölänjärvi oli tuolloin Mallasveden lahti, joka kuroutui erilleen järveksi näiden järvenlaskujen seurauksena. Vuonna 1959 Tykölänjärvelle ruopattiin lasku-uoma.

Luontoarvot

Tykölänjärvi, sen rannat ja sen pohjoiseen virtaava laskuoja kuuluvat Natura 2000 -hankkeen suojelualueeseen (FI0349006) (pois lukien Isosaari). Järvi on arvokas lintujärvi. Siellä tavataan syys- ja kevätmuuton aikana sekä sulkasadon aikana paljon lintuja. Rannat ovat ruovikkoiset ja kasvavat laajalti saraa. Järvelle on ehdotettu Ramsar-statusta. Järven etelä- ja pohjoisrannalla sijaitsevat lintutornit.
Järven tila on huono. Vesi on tumman väristä ja järvi luetaan mataliin humusjärviin. Järvellä on jäljellä avovettä, mutta verkkokalastusta ei voi harjoittaa kasvillisuuden runsauden vuoksi. Veden ravinnepitoisuudet ovat 1970-luvulta saakka kasvaneet. Vuosina 2011–2015 suoritettujen mittausten mukaan veden fosforipitoisuus on ollut keskimäärin 40 mikrogrammaa litrassa vettä (μg/l) (vaihteluvälillä 19–78 μg/l) ja typpipitoisuus on ollut 638 μg/l (vaihteluvälillä 480–1100 μg/l). Rehevöityminen johtuu järvenlaskusta, maataloudesta ja haja-asutuksesta. Vesi on vähähappista ja järvi voi joskus jäätyä pohjaan asti. Järvelle laadittiin vuonna 1977 luonnonsuojeluohjelma, jonka mukainen lasku-uoman pohjapato valmistui 1999. Järven lasku-uomaa on samassa yhteydessä ruopattu.
Santeri Rissanen

Aino Aleksanteri (Santeri) Rissanen (21. lokakuuta 1880 Iisalmi – 12. marraskuuta 1939 Iisalmi) oli suomalainen toimittaja, kansakoulunopettaja ja kirjailija joka käytti nimimerkkiä Sav'ojan Samppa.
Rissasen vanhemmat olivat nimismies August Rissanen ja Laura Gustava Collan. Hän pääsi ylioppilaaksi Kemin yhteiskoulusta 1904 ja valmistui kansakoulunopettajaksi Kajaanin seminaarista 1906. Rissanen toimi Iisalmessa ilmestyneessä Salmetar-lehdessä aputoimittajana 1907-1909 ja päätoimittajana 1909-1911 sekä 1919-1928.
Rissanen oli kansakoulunopettajana Säämingin Vuoriniemessä 1911-1919 ja Iisalmessa 1921-1938. Hän opetti myös liikeapulaisten iltakoulussa, vapaassa opistossa ja Iisalmen keskikoulussa sekä toimi Iisalmen kansalaisopiston johtajana.
Rissanen oli naimisissa 1908-1937 prokuristi Alina Sofia Tervon kanssa.
Hanna Nurminen

Hanna Kirsti Nurminen (o.s. Herlin, s. 18. toukokuuta 1955 Helsinki) on Koneen säätiön asiamies ja hallituksen puheenjohtaja. Hän toimii myös Saaren kartanon taiteilijaresidenssin toiminnanjohtajana Mynämäellä. Nurminen on työskennellyt lisäksi Volter Kilpi -seuran toiminnanjohtajana. Osinkotuloja Nurminen ansaitsee pörssiyhtiö Cargotecista ja Koneesta, joiden osakkeita hän omistaa yhä suuren määrän.
Hanna Nurminen on Kone Oy:n entisen pääomistajan Pekka Herlinin tytär sekä Antti, Ilkka, Niklas ja Ilona Herlinin sisar. Hän peri omaisuutensa isältään Pekka Herliniltä ja lahjoitti suuren osan siitä edelleen Koneen Säätiölle, joka tukee tiedettä, tutkimusta ja kulttuuria.
Hanna Nurminen asuu Merimaskun Hirvosissa. Hänen puolisonsa oli maanviljelijä Jaakko Nurminen (1955–2017) ja heillä on kaksi tytärtä. Nurminen on kertonut julkisuudessa kärsivänsä sähköyliherkkyydestä.
Electrosonic

Historiaa

Electrosonicin perustivat Lontoossa 1964 Denis Naisbitt, Michael Ray ja Robert Simpson. Yritys oli ensimmäisiä multivisiotekniikan kuten diaprojektorien häivelaitteiden ja nauhamuistin avulla tapahtuvan diaesitysten ohjelmoinnin kehittäjiä. Electrosonicin kansainvälinen toiminta sai alkunsa Expo ’67 -maailmannäyttelystä Montrealissa vuonna 1967. Vuoden 1992 Sevillan maailmannäyttelyyn Electrosonic rakensi maailman siihen asti suurimman videoseinän, joka koostui 850 monitorista.
Vuonna 1986 suomalainen Helvar osti aluksi vähemmistöosuuden Electrosonicista. Philip Aminoff toimi yhtiön toimitusjohtajana 1993–1998 ja on vuodesta 2002 alkaen ollut sen hallituksen puheenjohtaja. 1990-luvun puolivälissä Helvar ja Electrosonic julkaisivat yhteistä tuoteluetteloa nimellä Helvar Electrosonic Group, vaikka valaistus- ja esitystekniikkaliiketoiminnot toimivat täysin erillisinä. Vuonna 2010 Electrosonic luopui laitteistomyynnistä ja keskittyi av-järjestelmien suunnittelu- ja palvelutoimintaan.
Electrosonic on laajentunut ostamalla yrityksiä Los Angelesista, Lontoosta ja New Yorkista. Yritys etsii uutta kasvua etenkin Lähi-Idän ja Kaukoidän markkinoilta.
Suomessa toimiva Electrosonic Lightinen Oy Ab kuului vuoteen 2010 asti Electrosonic-ryhmään, mutta on nyt turkulaisen Audico Systemsin omistuksessa. Ranskassa ja Etelä-Afrikassa toimivat Electrosonic-nimiset yritykset eivät kuulu Electrosonic Groupiin.
Jatuli (ryhmä)

Jatuli on epävirallinen stratigrafinen termi, joka viittaa Karjalaisten muodostumien kvartsiitteihin ja meta-areniitteihin sekä niihin liittyviin metavulkaniitteihin. Joskus jatuli- tai Jatulian-sanaa käytetään kuvaamaan näiden muodostumien kerrostumisjaksoa 2,3–2,1 miljardia vuotta sitten (vrt. Rhyacian). Jatuliryhmän päällä on Kaleva-ryhmän fylliitit ja dolomiitit.
Jatulimuodostumat ovat syntyneet arkeeisen mantereen pinnalle purkautuneista laavoista ja niiden väliin kerrostuneista hiekkakivistä ja konglomeraateista. Jatulin nuorimman osan muodostavat syvänveden sedimentit kuten dolomiitit ja savikivet, joiden lomassa esiintyy varhaisimpia merkkejä elämästä Maapallolla kuten stromatoliitteja ja mustaliuskeita (ns. Meri-Jatuli 2,1–2,06 mrd vuotta sitten).
Jatulin tyyppiesimerkkejä ovat Pohjois-Suomen liuskealueen kvartsiitti- ja vihreäkivimuodostumat Kuusamossa ja Kemissä kuten Rukatunturin muodostuma.
Sirppiyökkönen

Koko ja ulkonäkö

Hennon olemuksensa ja sirppimäisten siivenkärkiensä vuoksi sirppiyökköstä helposti tunnista yökköseksi. Etusiipien pohjaväri on vihertävän harmaa, siiven kärjestä selvästi mustanruskea. Etusiiven poikki kulkee kaksi vaaleankeltaista viirua, jotka tekevät siiven etureunan tuntumassa jyrkän mutkan sisäänpäin. Siiven kärkikaartuu sirppimäisesti ja heti sen takana ulkosyrjässä on syvä, kaareva lovi antaen siivelle hyvin tunnusomaisen muodon. Munuaistäplän kohdalla on kaksi mustaa pistettä. Takasiivet ovat tasaisen harmaat ja niissä on yksi kellertävä poikkiviiru. Siipiväli 21–32 mm.
Hieman samannäköinen laji on sirppisiipiin kuuluva nyhäsirppisiipi (Falcaria lacertinaria).

Levinneisyys ja lentoaika

Suomessa laji on tavattu ensimmäisen kerran vuonna 1916 ja se on levinnyt vähitellen lounaasta käsin itään ja sisämaahan päin. Nykyisin perhosta tavataan likimain Vaasa-Lieksa-linjalle saakka. Lentoaika alkaa kesäkuun lopussa ja viimeiset perhoset tavataan elokuun alkupuoliskolla. Lajilla saattaa olla pieni toinen sukupolvi syyskuussa.

Elinympäristö ja elintavat

Melko harvinainen perhonen, joka saattaa yleistyä muutamaksi vuodeksi huomattavasti kadoten sitten taas lähes täysin. Sirppiyökkönen elää erilaisissa valoisissa metsissä, iäkkäitä puita kasvavissa puistoissa ja kuivissa kallioympäristöissä. Perhoset lentävät yöllä ja tulevat valolle, harvemmin syötille. Keskenkasvuinen toukka talvehtii ja koteloituu seuraavana kesänä maahan.

Ravintokasvi

Toukka syö puiden rungoilla kasvavia jäkäliä.
Ilmari Arvola

Ilmari Arvola (8. huhtikuuta 1880 Paavola – 27. joulukuuta 1939) oli suomalainen toimittaja, joka teki monikymmenvuotisen elämäntyön Pellervo-lehdessä.
Arvola syntyi maanviljelijäperheeseen, mutta ei jatkanut vanhempiensa ammattia, vaan valmistui opettajaksi Jyväskylän seminaarista 1902. Hän työskenteli valmistuttuaan opettajana Alatornion Ylivojakkalassa ja Hyrynsalmella, kunnes hänestä tuli Pellervo-Seuran konsulentti 1906 ja Pellervo-lehden toimittaja 1908. Arvola työskenteli lehden toimitussihteerinä yhtämittaisesti yli 30 vuotta, jona aikana lehden lukijakunta nousi useisiin satoihin tuhansiin. Lempinimen Luterus Arvola oli saanut jo Pellervo-Seuran konsulenttina, julkaistuaan kirjasen Osuuskassojen kymmenet käskyt.
Solbus

Solbus on puolalainen linja-autoja valmistava yritys. Se toimii Solec Kujawskissa Kujavia-Pommerin voivodikunnassa.
Solbus on vuonna 2001 perustettu perheyritys. Nykyisin yritys keskittyy maakaasulla toimiviin kaupunkibusseihin. Se tekee myös kulkuneuvoja pitkänmatkan reiteille ja tilausliikenteeseenn. Yritys työllistää noin 150 henkeä.
Blaine Yksiraiteinen

Blaine Yksiraiteinen on Stephen Kingin luoma kuvitteellinen hahmo Musta torni- kirjasarjassa. Nimensä mukaisesti Blaine on äänivallin rikkova juna, jonka tietokone on viottunut ajan kuluessa ja joka rakastaa arvoituksia yli kaiken.
Paulo Futre

Paulo Jorge dos Santos Futre (28. helmikuuta 1966 Montijo Portugali) on pelaajauransa jo lopettanut portugalilainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli laitahyökkääjä.

Seurajoukkueura

Uransa aikana hän pelasi Sporting Clube de Portugalin (21 ottelua, 3 maalia), FC Porton (81 ottelua, 25 maalia), Atlético Madridin (173 ottelua, 38 maalia), SL Benfican (11 ottelua, 3 maalia), Olympique de Marseillen (8 ottelua, 2 maalia), AC Reggiana 1919:n (13 ottelua, 5 maalia), AC Milanin (1 ottelu), West Ham United FC:n (9 ottelua), ja Yokohama Flügelsin (13 ottelua, 3 maalia) riveissä.

Maajoukkueura

Portugalin jalkapallomaajoukkueessa Futre pelasi vuosina 1983-1995 41 ottelua ja viimeisteli niissä 6 maalia. Hän oli mukana myös Portugalin joukkueessa vuoden 1986 MM-kisoissa.
Pikkupunka

Ulkonäkö ja koko

Pikkupunka kasvaa vain 0,5–5 senttimetrin pituiseksi. Sen varret ovat hentoja, rentoja ja usein punertavia. Varsi haaroo tavallisesti tyvestä, haarat ovat kaarevasti kohenevia ja kapealti siipipaltaisia. Pienet lehdet ovat ehytlaitaisia, puikeita ja aivan lyhytruotisia. Alemmat lehdet ovat vastakkain, ylemmät ovat kierteisesti. Vaalean punertavat pienet kukat sijaitsevat ylemmissä lehtihangoissa. Kukan ratasmainen teriö on paljon verhiötä lyhempi. Pikkupunka kukkii Suomessa kesä-elokuussa.

Levinneisyys

Pikkupunkaa tavataan Euroopassa Espanjasta itään aina Keski-Venäjälle saakka. Eteläisimmät havainnot ovat Keski-Italiasta ja Balkanin niemimaalta, pohjoisessa levinneisyysalue ulottuu Britteinsaarille, Etelä-Norjaan, -Ruotsiin ja -Suomeen sekä Baltiaan. Lisäksi lajia tavataan satunnaisesti Pohjois-Amerikassa. Suomessa pikkupungalla on kolme esiintymisaluetta: Kymenlaaksossa, Varsinais-Suomessa sekä Varsinais-Suomen ja Satakunnan rajamailla. Kaikki esiintymispaikat ovat merenrannoilla tai niiden välittömässä läheisyydessä.

Elinympäristö

Suomessa pikkupunka kasvaa tyypillisesti avoimilla paikoilla hiekka- ja hiesupohjaisilla merenrantaniityillä. Etelämpänä se on myös sisämaan kasvi, jota tavataan monenlaisilla avoimilla ja kosteilla paikoilla, joissa maan pinta on särkynyt. Suomessa syy lajin harvinaistumiseen on rantaniittyjen umpeenkasvu karjan laidunnuksen lähes loputtua.
3GP

3GP on formaatti multimedian pakkaukseen. 3GPP on määritellyt 3GP:n matkapuhelinten käyttöön. 3GP on yksinkertaistettu versio MPEG-4-formaatista. 3GP:n tiedostopääte on .3gp tai .3g2.
3GP tallentaa videon MPEG-4- tai H.263-muodossa ja audion AMR-NB- tai AAC-LC-muodossa. 3GP myös sisältää tiedon kuvan koosta ja taajuudesta, jotta kuva on oikein ohjattavissa matkapuhelimen näytölle.
3GP:tä voi katsoa tietokoneella esimerkiksi VLC media playerilla, Media Player Classicilla, MPlayerilla ja QuickTimella.
Henri Giffard

Henri Giffard (1825–1882) oli ranskalainen insinööri, joka lensi ensimmäisenä konevoimalla kulkevalla ohjattavalla ilmapallolla. Matka suuntautui Pariisista 27 kilometrin päässä olevaan Trappesin kylään. Ilmapallo oli ilmalaivan muotoinen ja kulki höyrykoneen voimalla. Pallo ei päässyt palaamaan Pariisiin, sillä koneen voima oli niin vähäinen, että heikko vastatuuli esti matkanteon.
Siimakrotit

Lajit ja anatomia

Siimakrottien heimoon kuuluu kaksi sukua ja 20–22 lajia, muun muassa siimakrotti (Gigantactis macronema). Heimon lajien naaraat poikkeavat kooltaan huomattavasti koiraista. Naaraat voivat saavuttaa 40 cm:n pituuden, kun koiraat jäävät korkeintaan 2,2 cm pitkiksi. Siimakrottinaaraiden ruumis on pitkulainen ja selkäevän ruoto on pidentynyt siimamaiseksi ja sen päässä on valoa tuottava elin. Tämän ruodon pituus voi olla jopa nelinkertainen kalan ruumiinpituuteen verrattuna. Aikuisilta kaloilta puuttuu vatsaevät. Siimakrottilajien silmät ovat pienet ja suu sekä hampaat kookkaat. Aikuiset koiraat kiinnittyvät naaraaseen, mutta niistä ei tule naaraiden loisia. Väriltään siimakrotit ovat tumman punaruskeita tai mustia.

Levinneisyys ja elintavat

Siimakrotteja tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Pohjoisimpana niitä on tavattu Grönlannin läheisyydestä. Heimon kalat elävät tyypillisesti 1 000–2 500 metrin syvyydessä yleensä yksittäin. Ne houkuttelevat valoelimellään saaliseläimiä ja mahdollisesti uivat pää alaspäin saalistaessaan.