google/wiki40b huggingface dataset:
Mark 4 -ydinpommi

Mark 4 ydinpommi oli amerikkalainen varhainen ydinpommi, jota tuotettiin vuodesta 1949 alkaen ja joka oli käytössä vuoteen 1953. Se oli maailman ensimmäinen sarjatuotettu ydinase.
Se pohjautui suunnittelultaan aikaisempaan Mark 3 "Fat Man"-pommiin, jota käytettiin Trinity ydinkokeessa ja jollainen pudotettiin Nagasakiin. Mark 3 ydinpommeja tehtiin sodan aikana käsityönä; Mark 4 hyödynsi samaa perussuunnittelua (materiaalit, aseen dimensiot, käytetyt räjähteet) mutta siitä tehtiin turvallisempi käsitellä ja helpompi valmistaa. Mark 4 ensimmäisenä esitteli In Flight Insertion (IFI) turvaominaisuuden, jossa fissiili materiaali laitetaan pommiin vasta lennon aikana, jonka jälkeen aseen kuori räjähdelinsseineen suljetaan uudelleen ja ase viritetään käyttövalmiiksi.
Mark 4 oli 1,5 metriä halkaisijaltaan ja 3,3 metriä pitkä, kuten myös Mark 3. Se painoi noin 4 900 – 4 940 kg, riippuen tarkasta Mark 4 versiosta. (Mark 3 painoi 4 670 kg.) Mark 4 oli imploosio-tyyppinen ase, kuten Fat Man. Mark 4 käytti kuitenkin fissiilinä aineena uraanin ja plutoniumin yhdistelmää, ei pelkkää plutoniumia Fat Manin tapaan. Tarkka fissiilin osan koostumus oli samanlainen kuin useissa muissakin yhdysvaltalaisissa ydinaseissa (Tyypin C ja D pit assembly). Tämän lisäksi se oli ensimmäinen pommi, joka käytti levitoivan pommin ytimen (engl. levitated pit) rakennetta imploosiossa.
Mark 4:n räjähdysvoimakkuus oli 1, 3½, 8, 14, 21, 22, ja 31 kilotonnia, riippuen tarkasta aseen versiosta. Kaikkiaan pommeja tuotettiin 550 kappaletta. Sen syrjäytti Mark 6 -ydinpommi, joka oli rakenteeltaan samankaltainen mutta aseena paljon edistyneempi.
Aseen taistelukärkiversio nimeltä W4-ydinkärki (Warhead 4), joka oli tarkoitettu SM-62 Snark risteilyohjukseen, suunniteltiin myös mutta sitä ei koskaan rakennettu. W4:n suunnittelutyö lopetettiin 1951.
Jälkilämpö (ydinreaktori)

Jälkilämpöä syntyy ydinreaktorin polttoaineessa, kun radioaktiiviset fissiotuotteet hajoavat. Jälkilämmön tuotto jatkuu vielä sen jälkeen, kun ketjureaktio on pysäytetty. Jälkilämpö kuumentaa polttoainetta, ja siksi myös pysäytettyä reaktoria täytyy jäähdyttää. Reaktorin jäähdyttäminen jälkilämmön poistamiseksi onkin toinen ydinturvallisuuden keskeinen tehtävä, ketjureaktion hallinnan lisäksi. 
Ydinreaktorin toimiessa uraani ja plutonium hajoavat fissioreaktioissa kevyemmiksi atomeiksi, fissiotuotteiksi. Nämä fissiotuotteet ovat radioaktiivisia, eli ne hajoavat vähitellen muiksi alkuaineiksi. Tässä radioaktiivisessa hajoamisessa syntyy lämpöenergiaa, jota sanotaan jälkilämmöksi. Jälkilämpöteho on suurimmillaan heti reaktorin pysäyttämisen jälkeen noin 7 prosenttia reaktorin kokonaistehosta. Se pienenee vähitellen, kun fissiotuotteiden määrä vähenee radioaktiivisen hajoamisen seurauksena. Tunnin päästä reaktorin pysäyttämisestä jälkilämpöteho on noin 1,3 prosenttia reaktorin kokonaistehosta ja kuukauden päästä noin 0,1 prosenttia. 
Esimerkiksi Fukushiman kolmosreaktorissa jälkilämpöteho oli tunnin kuluttua reaktorin pysäyttämisestä yli 30 megawattia ja vielä viikon päästä lähes 6 megawattia. Näin suuri lämpöteho riittää aiheuttamaan polttoaineen sulamisen, jos sitä ei jäähdytetä. Jos polttoaine kuumenee liikaa, zirkoniumista tehty polttoainesauvan suojakuori voi puhjeta ja radioaktiivisia aineita voi vapautua suojarakennukseen ja sieltä mahdollisesti ympäristöön.  Three Mile Islandin ja Fukushiman onnettomuudet johtuivat siitä, että jälkilämpöä ei saatu poistettua reaktorista.
Jälkilämmön aiheuttaman ylikuumenemisen estämiseksi ydinreaktoreissa on jälkilämmönpoistojärjestelmät ja onnettomuustilanteita varten vielä niistä riippumattomat hätäjäähdytysjärjestelmät. Pienissä reaktoreissa jälkilämpöteho on niin pieni, että jälkilämmön poistamiseen ei välttämättä tarvita erillisiä hätäjäähdytysjärjestelmiä, vaan lämmönsiirto johtumalla reaktorin seinämien läpi voi riittää. 
Jälkilämpöä syntyy myös sen jälkeen, kun käytetty polttoaine on poistettu ydinreaktorista. Tämän takia käytettyä polttoainetta säilytetäänkin veden alla vähintään muutamia vuosia reaktorista poistamisen jälkeen. Jälkilämpö täytyy ottaa huomioon myös käytetyn polttoaineen loppusijoituksessa kallioperään.
HMS Cornwallis (1901)

Palvelus

Alus upposi 9. tammikuuta 1917 Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen SM U-32 torpedoimana Maltan itäpuolella.
Gadoliniitti

Gadoliniitti (Y₂FeBe₂Si₂O₁₀) on melko harvinainen, musta tai vihertävä mineraali. Se on saanut nimensä Johan Gadolinin mukaan, joka vuonna 1794 eristi siitä ennestään tuntemattoman alkuaineen, yttriumin, mistä sai alkunsa harvinaisten maametallien löytöhistoria. 
Yttriumin lisäksi gadoliniitti sisältää toistakin melko harvinaista alkuainetta berylliumia. Joskus osa yttriumista saattaa olla korvautunut muillakin harvinaisilla maametalleilla kuten ceriumilla, lantaanilla tai neodyymilla. Jos mineraalin ceriumpitoisuus on erityisen korkea, siitä käytetään nimitystä gadoliniitti-(Ce).
Gadoliniitti muistuttaa kiderakenteeltaan timanttia.  Vihreät gadoliniittikiteet saattavat olla läpikuultavia, ja tällöin niiden taitekerroin 1,79. Gadoliinin kovuus on välillä 6,5–7 ja tiheys noin 4,0–4,7 kg/dm³, siis selvästi suurempi kuin useimpien epämetallisten mineraalien.
Toimi Hämäläinen

Toimi Veli Hämäläinen (s. 6. joulukuuta 1922 Hyvinkää – 21. huhtikuuta 1995) on suomalainen arkkitehti, joka toimi rakennushallituksen yliarkkitehtina 1957–1972 sekä suunnitteluosaston päällikkönä ja rakennusneuvoksena vuodesta 1972 alkaen. Hän suunnitteli paljon koulurakennuksia.
Toimi Hämäläinen kirjoitti ylioppilaaksi 1941 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1950. Hän toimi Jyväskylän kaupungin palveluksessa 1949–1956 ja sitten lyhyesti Savonlinnan kaupunginarkkitehtina, kunnes siirtyi rakennushallitukseen Helsinkiin. Hänellä oli myös omaa nimeä kantava arkkitehtitoimisto.
Högsåra

Keisarilliset vierailut

Suuriruhtinas Aleksanteri III vietti osan kesistä 1885-1894 perheineen ja hoveineen Högsåran pohjoispoukamassa, joka sai näistä vierailuista nimekseen Keisarinsatama (Kejsarhamn). Saarella he tutustuivat paikalliseen kalastajaeukko Serafinaan, joka sai myöhemmin lempinimekseen Kejsar-Fina.
Myöhemmin suuriruhtinas Nikolai II:n 4338-tonninen keisarijahti Standard - suurin huvijahti maailmassa - ajoi 11.9.1907 matkalla Hangosta Rikalaan karille Högsåran lähellä. Jahti vedettiin irti kahdeksan päivää myöhemmin ja jahtia ohjannut luotsi todettiin syyttömäksi tapahtuneeseen, sillä hän oli varoittanut etenemästä niin suurella aluksella. Joka tapauksessa venäläiset käyttivät tapahtumaa hyväkseen venäläistäessään Suomen luotsilaitosta.

Nimen historia

Kylän nimi on tutkijoiden mukaan alun perin suomenkielinen "Haukisaari" tai "Haukkasaari", josta ajan myötä muuntunut nykyiseksi, kun seutu on saanut ruotsalaisen asutuksen.
Clara Henriksdotter-Puranen kirjoittaa kirjassaan "Högsåra" seuraavasti: "Vanhimmista lähteistä vuoden 1538 veroluetteloista löytyvät muodot Höckesar, Hökesure, Houcksur ja Höcksor. Vuoden 1540 maakirjassa puhutaan Houttsoorista ja Höuttsoorista. Lisäksi löytyvät Högsore (1553), Houcksåår (1555), Hökesår (1558), Hökesåår (1560), Houcksår (1566), Högsåår (1570), Högsar (1571), Hocksåår (1571), Hougesår (1601), Höcksåår (1611), Haucksår (1615), Höttsår (1632), Högsare (1638), Högsari (1650), Högsar (1659), Högsahr (1674), Högsaar (1684), Hyxora (1787) ja Högsår (1674 ja 1874) ... näin ollen nimi on voinut kehittyä Haukisaaresta tai Haukkasaaresta." Haukisaari nimisenä saari tunnetaan vielä vuoden 1775 isojako kartassa ja pöytäkirjassa.
Ja hän kirjoittaa vielä: "Voidaan olettaa että Högsåra oli asuttu ennen ruotsalaisten muuttoa, sillä saarella oli paljon maatiloja, 1530-luvulla peräti viisitoista. Tuskin niin suuri saari tärkeän väylän varrella oli asumaton 300 vuotta aikaisemminkaan, jos siellä 1500-luvulla tuli toimeen yli tusina tilaa...Jos Högsåra oli asuttu tuhat vuotta sitten, tukee tutkimus sitä olettamusta, että väestö puhui jonkinlaista suomea, mahdollisesti virolaisvaikutteista kieltä."

Tuulivoimalat

Högsårassa avattiin 15. kesäkuuta 2008 kolme 2 MW:n tuulivoimalaa. Ne omistaa Via Wind, jonka tuottaman sähköenergian myy Turku Energia. Tuulisina päivinä voimalat tuottavat täydet 6 MW sähköenergiaa.
Soling

Soling-luokka olympialaisissa

Soling valittiin vuoden vuoden 1972 Münchenin kesäolympialaisiin kolmen hengen avoimen luokan köliveneeksi korvaamaan suurempi 5.5m-luokka. Soling oli purjehduksen olympialuokkana aina vuoden 2000 Sydneyn olympialaisiin asti. Luokassa on menestynyt parhaiten Tanska, joka on saavuttanut neljä olympiavoittoa.
Solingin on sittemmin korvannut saman suunnittelijan Yngling, jota purjehditaan olympialaisissa vain naisten luokkana.
Tie 22 (Viro)

Kantatie 22 kulkee Pohjois-Virossa Länsi-Virumaalla Rakveren keskustasta Väike-Maarjan kunnan Koluveren kylään kantatielle 39.

Tien kulku

Kantatie 22 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien kautta:
Aulis Toivonen

Aulis Kalevi Toivonen (2. toukokuuta 1956 Kuusankoski – 29. heinäkuuta 2012 Kouvola) oli suomalainen kuulantyöntäjä. Hän pukkasi ennätyksensä 19,58 metriä vuoden 1982 Kalevan kisoissa. Aktiiviaikanaan Toivonen edusti Kuusankosken Kisaa ja häntä valmensi Antero Toivonen.
Toivonen oli aikanaan kuulantyönnössä Suomen kansallista kärkeä voittaen viisi SM–mitalia. Suomen mestaruuden Toivonen voitti kerran, vuonna 1985. Lisäksi hän voitti SM–tasolla kaksi hopea- ja kaksi pronssimitalia.
Siviiliammatiltaan Toivonen oli palotarkastaja. Aulis Toivosen veli Antero oli keihäänheiton Suomen-mestari vuodelta 1981.
Carbon Disclosure Project

Carbon Disclosure Project (CDP) on itsenäinen, voittoa tavoittelematon organisaatio jonka tehtävä on kerätä yrityskohtaista tietoa ilmastonmuutoksen torjunnasta, kasvihuonekaasupäästöistä ja sopeutumisesta ilmastonmuutokseen. Tiedot ovat vapaasti käytettävissä, ja niitä voivat hyödyntää mm. sijoitusyhtiöt, poliitikot, erilaiset järjestöt, tutkijat ja toimittajat. Kasvava määrä (vuonna 2009 noin 2500) yrityksiä tai organisaatiota ympäri maailman raportoi toiminnastaan CDP:lle vuosittain. Noin 475 sijoituksia tekevää instituutiota käyttää tietoja sijoutustoiminnassaan. Carbon Disclosure Project aloitti toimintansa Lontoossa vuonna 2000.
Oulun Koulun Kohinaa

Lehden perustaminen

Lehti ilmestyi ensimmäisen kerran keväällä 1957, Oulun kaupungin kansakoulujen opettajista kootun valiokunnan toimittamana. Tarkoituksena oli jakaa tietoa kaupungin asukkaille kouluasioista sekä oppilaiden että opettajien näkökulmasta. Valiokunnan puheenjohtajana toimi Martti Niemelä. Toinen lehden perustamiseen vaikuttanut henkilö oli Veikko Kerola, joka perusteli julkaisua Helsingissä ilmestyvällä vastaavalla Kevätpörriäinen-lehdellä. Oulun opettajien ammattiyhdistys, jolle Niemelä esitti tämän ajatuksen, hylkäsi kuitenkin sen. Kun lehti muutamaa vuotta myöhemmin vakiinnutti asemansa, Oulun opettajien ammattiyhdistys otti sen julkaistavakseen.
Opettajavaliokunta julkaisi ensimmäisen lehden, päätoimittaja oli opettaja Sirkka-Liisa Hanski. Lehden nimeksi kaavailtiin Potnapekkaa, josta tuli paljon myöhemmin Oulussa kesäisin liikennöivän katujunan nimi. Oulun Koulun Kohinaa –nimen katsottiin kuitenkin kuvaavan hyvin koulujen, koululaisten ja opettajien elämää.
Lehden ensimmäinen numero oli mustavalkoinen. Kuvituksesta vastasi opettaja Pertti Visapää ja toimituskunnassa olivat opettajat Lea Alatulkkila, Tyyne Huittinen, Pirkko Kerhola, Julia Korolainen, Aili Kukkonen, Aura Lampi, Eljas Niskanen, Selma Saari ja Maire Tirronen

Poimintoja jutuista

Oulun Koulun Kohinaa on sisältänyt lehden perustamisen yhteydessä sovitun linjan mukaisesti myös asiatietoa koulusta. Vuonna 1958 lehdessä kerrotaan mm. Hintan vastavalmistuneesta kansakoulusta, vuonna 1960 Nokelan koulusta ja 1961 Korvensuoran koulusta. Kansanedustaja, toimitusjohtaja Otto Karhin kirjoitus ”Kiintopiste elämään” julkaistiin vuonna 1959. Viisi vuotta myöhemmin eli 1964 lehdessä taas oli FL Lea-Hannele Nisosen laaja kirjoitus ”Yhtenäiskoulu – tulevaisuuden koulu” ja 1967 FL Erkki Viljasen juttu ”Peruskoulu syntyy”.
Lehden pääosan ovat kuitenkin aina muodostaneet oppilaiden omat kirjoitukset ja piirustukset. Oppilaiden tekstit päätettiin ensimmäisestä numerosta lähtien julkaista sellaisenaan, ts. ilman kieliasukorjauksia. Esimerkki ensimmäisen numeron jutusta on Koskelan koulun V-luokan oppilaan Pentti Sotkasiiran teksti ”Mieliharrastukseni”, jossa hän kertoo valokuvauksesta. 1970-luvulla lehdessä julkaistiin paljon lyhyitä juttuja, vitsejä ja piirustuksia. Esimerkiksi sopii hyvin seuraava vuonna 1977 julkaistu 2B-luokan Ruut Remeksen juttu: ”Tasapaksu. Meidän opettaja on kauhean kiva. Hän on ihan tasapaksu eikä hänestä puutu mitään”. Myöhemmin lehteä ovat leimanneet juttujen ryhmittely koulujen mukaan, moniväriset kuvat ja myös ilmoittajien mainokset.
Vuosi 1971 oli ainoa, jolloin lehteä ei ilmestynyt. Lehdestä on olemassa myös verkkoversio VerkkoKohina vuodesta 1998 lähtien. Vuosien 1957-1997 lehdistä VerkkoKohinan sivulle on talletettu kansikuvat.
Juoksuhauta

Juoksuhauta on sodassa käytetty, maahan kaivettu ojamainen käytävä. Se antaa sotilaille suojan, josta on helppo ampua ja jossa voidaan liikkua ilman vihollisen suoratulen vaaraa.

Käyttö maailmansodissa

Juoksuhaudat olivat erittäin yleisiä ensimmäisessä maailmansodassa, koska lähes kaikki hyökkäysyritykset epäonnistuivat eikä kumpikaan osapuoli kyennyt etenemään. Tämän seurauksena osapuolet kaivoivat suojakseen juoksuhautoja, joissa sotilaat elivät, asuivat ja taistelivat.
Toisessa maailmansodassa juoksuhautojen käyttö väheni koska sota oli tuolloin nopeammin etenevää ja hyökkäykset onnistuivat useammin. Suomessa juoksuhautoja käytettiin talvisodassa kun Suomi pysäytti Neuvostoliiton hyökkäyksen ja jatkosodassa muun muassa Syvärillä.

Rakenne

Juoksuhaudan seinät on tuettu puulla tai betonilla. Juoksuhauta voidaan yhdistää bunkkeriin tai korsuun. Juoksuhauta tarjoaa taktisen edun sodassa, nimenomaan asemasotavaiheessa. Juoksuhaudan reunassa on koroke, jolla seisoen sotilas voi tähystää ja ampua. Juoksuhauta on siis varsin syvä, joten sellainen on myös työläs tehdä. Juoksuhauta rakennetaan mutkittelevaksi, mikä vähentää esimerkiksi juoksuhaudassa räjähtävän kranaatin vaikutusta.

Taisteluhauta ja yhdyshauta

Usein taistelu- ja yhdyshautoja kutsutaan virheellisesti juoksuhaudoiksi.
Matalampia juoksuhaudan kaltaisia kaivantoja kutsutaan taisteluhaudoiksi, ja niiden tehtävänä on olla nopeasti kaivettavia suojia taisteleville sotilaille. Yhdyshaudat ovat yleensä hieman syvempiä kuin taisteluhaudat, ja niitä käytetään turvalliseen liikkumiseen korsusta korsuun. Yhdyshaudassa tai taisteluhaudassa ei ole erillistä ampumakoroketta sillä yhdyshaudat ovat ensisijaisesti kulkemista korsusta toiseen korsuun tai konekivääripesäkkeelle, ja ampumahaudat ovat ensisijaisesti ampumista varten.
Taisteluhaudat ovat yleensä poikittain vihollisen oletettuun tulosuuntaan nähden. Niissä on konekivääreille tms. aseille tarkoitettuja pesäkkeitä. Taisteluhaudat on yleensä yhdistetty majoitustiloihin (esimerkiksi korsuihin tai bunkkereihin) yhdyshaudoilla, jotka ovat pääsääntöisesti poispäin vihollisen oletusta tulosuunnasta.

Vyöryttäminen

Juoksuhaudan valtaaminen tapahtuu vyöryttämällä yksi juoksuhaudan osuus kerralla. Vyöryttäminen tapahtuu käsikranaateilla, rynnäkkökiväärin sarjatulella sekä pistintaistelulla. Kranaatinheitinten tulituella voidaan avustaa valtausyritystä ja etenkin sitä edeltävää rynnäkköä.

Elämä juoksuhaudoissa

Elämä juoksuhaudoissa ei ollut helppoa, sillä sotilaita haittasivat muta, sateet, kosteus, lika ja rotat. Toisinaan sateet pehmensivät maan ja saivat juoksuhaudat romahtamaan ja muun muassa Sommen taistelussa sotilaat kahlasivat vyötäröä myöten mudassa. Käymälöiden puute pakotti sotilaat tekemään tarpeensa juoksuhautoihin. Vaarana olivat muun muassa vihollisen tarkka-ampujat, myrkkykaasu kuten muun muassa sinappikaasu ja tykistö. Hyökkäysyritykset vastustajan juoksuhautoihin yleensä epäonnistuivat.
Täby IS IBK

Joukkue

02 Laura Mertsalmi
05 Sofie Andersson
06 Klara Johansson
08 Emma Jacobsson
09 Monika Lindqvist
10 Angelica Blom
11 Kajsa Åkerman
12 Susanna Jansson
14 Sandra Svegeboe
15 Moa Hedlund
18 Erika Palmeby
19 Natalie Hansson
20 Therese Näsström
21 Emma Rothoff
22 Sandra Linder
25 Amanda Dahlin
29 Sara Karlsson
30 Sarah Hansén
32 Lisa Nerell
36 Mikaela Hedlund
44 Caroline Filipsson
50 Sanna Rådström
51 Sandra Mattsson
67 Cecilia Fredriksson
77 Fia Ununger
81 Hanna Hanve
88 Sara Bergström
89 Matilda Rotevall
94 Malin Westerlund
Iso-Palpanen (Heinola, Vahteristo)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,7 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Tuusjärven valuma-alueeseen (14.173) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 108,2 metriä mpy.
Iván Cuéllar

Ura

Cuéllar on Atlético Madridin kasvatti. Vuodet 2004–2005 hän pelasi seuran B-joukkueessa. Edustusjoukkueessa hän teki debyyttinsä cup-kilpailu Copa del Reyn ottelussa Lorcaa vastaan 20. tammikuuta 2005. Ensiesiintyminen Espanjan pääsarjassa seurasi 29. toukokuuta 2–2-tasapeliin päättyneessä ottelussa Getafea vastaan. Cuéllarin osaksi jäi kuitenkin toimiminen joukkueen ykkösmaalivahdin Leo Francon varamiehenä. Hänen peliuransa Atléticossa päättyi kaudella 2006–2007 kärsittyyn nöyryyttävään 6-0 -kotitappioon Barcelonaa vastaan. Cuéllarin epävarmat otteet olivat yksi syy murskatappioon.
Kaudella 2007–2008 Cuéllar pelasi lainalla Segunda Divisiónin Eibarissa, jossa pelasi 38 ottelua. Kauden päätyttyä hän siirtyi juuri pääsarjaan nousseeseen Sporting Gijóniin, jonka kanssa hän teki neljävuotisen sopimuksen.
MetroCentre

MetroCentre on suuri ostoskeskus Gatesheadissa lähellä Newcastlea Pohjois-Englannissa. Se on pinta-alaltaan Euroopan suurin ostoskeskus, siellä on yli 330 liikettä. Keskus avattiin vuonna 1986. Keskuksen liikenneyhteydet ovat varsin hyvät: sen vieressä on Metrocentren rautatieasema ja sillä on oma liittymä A1-valtatielle.
HMS Tumlaren (Tu)

Palveluskäyttö

Alus poistettiin palveluksesta 1. tammikuuta 1964 ja se myytiin 1967 Ystadiin romutettavaksi.
Sriracha-kastike

Sriracha-kastike (thaiksi ศรีราชา) on kaakkoisaasialainen chilikastike, joka on saanut nimensä thaimaalaisen Si Rachan kaupungin mukaan. Sriracha-kastike valmistetaan tyypillisesti aurinkokuivatuista chileistä, valkosipulista, etikasta, sokerista ja suolasta. Kastike on paksumpaa ja vähemmän tulista kuin esimerkiksi Tabasco.
Yhdysvalloissa ja Euroopassa tunnetuin sriracha-kastike on yhdysvaltalaisen Huy Fong Foodsin Tuong Ot Sriracha (”Sriracha-chilikastike”). Huy Fong Foodsin perustaja on vietnamilaissyntyinen David Tran. Nykyään chilikastike on nouseva bisnes maailmalla. Yhdysvalloissa ala on kymmenen nopeimmin kasvavan joukossa ja tuottaa vuositasolla miljardi dollaria. Srirachan monikäyttöisyydestä on olemassa useita keittokirjoja.
Kastikkeen suosio saattaa osittain selittyä sen monikäyttöisyydellä. Sitä lisätään esimerkiksi munakkaaseen, hampurilaiseen ja sushiin.

Kastikkeen alkuperä

Tarinan mukaan kastikkeen kehitteli Si Rachan kaupungissa thaimaalainen Thanom Chakkapak. Thaimaalaisen yhdistyksen "Chomrom Rak Si Rachan" mukaan Burman sahalaitoksien työntekijät tekivät ensimmäisenä kastiketta Si Rachassa. Yhdistys haastatteli 88-vuotiasta Thawat Wiphisamakunia. Hänen äitinsä isoäidillä oli pieni kauppa Si Rachassa. Asiakkaat tulivat myymälään ostamaan chilejä, suolaa, etikkaa ja sokeria tehdäkseen kastikketta. Lopulta hän alkoi tehdä kastiketta itse sekä perheelleen että asiakkaille. Pian toinen asiakas, Kimsua Thimkrachang, alkoi myös tehdä chilikastiketta myytäväksi etiketillä, jossa on kuva Golden Mountain -temppelistä. Sen nimi oli Si Racha Phanich.
Toinen tarina kertoo, että La Orr Suwanprasop Sri Rachan kylästä kehitti kastikkeen 1930-luvulla. Hän syntyi ja kasvoi Sri Rachassa ja lopulta tapasi Bangkokista kotoisin olevan miehensä. Mentyään naimisiin pari muutti Bangkokkiin. Siellä La Orr valmistivat chilikastiketta ystävilleen. Ystävät rohkaisivat häntä tekemään kastiketta myyntiin. Keskusteltuaan erään munkin kanssa La Orr aloitti chilikastikkeensa valmistuksen myyntiin Bangkokissa vuonna 1932. Munkin idea oli nimetä kastike Si Racha-kaupungin mukaan. Ajan myötä kastiketta alkoivat käyttämään kokit ravintoloissaan ympäri Bangkokkia.
Kultakuoriainen (sarjakuvahahmo)

Historia

Hyvin vähän tiedetään miehestä, joka esiintyy Kultakuoriaisena suorittaessaan rikoksia Marvel-universumissa. Hänellä on kuitenkin miltei sairaalloinen fiksaatio kultaan ja hän käyttää yleensä kultateemoitettuja laitteita ja aseita suorittaessaan rikoksiaan. Kultakuoriainen on kohdannut uransa aikana lukuisia supersankareita, kuten Luke Cagen, Hämähäkkimiehen ja Hulkin. Kohdattuaan Hulkin vihreä jätti voitti Kultakuoriaisen tämän voitetuttuaan tarumaiseen Eldoradon kaupunkiin. Palattuaan tajuihinsa Kultakuoriainen masentui nähdessään Eldoradon olevan rakennettu kokonaan kullasta. Hänen mielestään moinen määrä kultaa riittäisi suistamaan maapallon kultakannan arvottomaksi ja täten viemään pois hänen ihastuksensa kultaan ja sen arvoon. Katkerana Kultakuoriainen iski Hulkia vankinaan pitämää Tyrannusta vastaan, mutta joutui alakynteen. Tajuttuaan vain Hulkin voivan pelastaa nahkansa, Kultakuoriainen vapautti Hulkin Tyrannuksen vankilasta. Tyrannus muuttui taistelun aikana valtavan voimakkaaksi olennoksi, jonka Hulk ja Kultakuoriainen kuitenkin yhteisvoimin kukistivat. Seikkailun lopuksi Luke Cage ja Rautanyrkki kuitenkin passittivat Kultakuoriaisen vankilaan. 
Muita sankareita vastaan taisteltuaan Kultakuoriainen hävisi, ja voittajat passittivat hänet vankilaan. 
Huolimatta epäonnistuneesta urastaan Kultakuoriainen nähtiin Salattu Sota -tarinajatkumossa yhtenä Latverian pääministerin, Lucia von Bardasin kätyreistä. Myöhemmin Tuomari tappoi Kultakuoriaisen brutaalisti tämän yrittäessä liittyä Kapteeni Amerikan johtaman vastarintaliikkeeseen. Vastarintaliike yritti taistella lakia vastaan, jonka aiheuttaja nk. Sisällissota oli.

Voimat ja varusteet

Kultakuoriaisella ei varsinaisesti ole supervoimia. Kultakuoriainen on kuitenkin pakkomielteenomainen suhtautumisessaan kultaan ja yrittää saada ainetta haltuunsa niin paljon kuin mahdollista keinolla millä hyvänsä. 
Kultakuoriainen käyttää apunaan monipuolista aseistusta, kuten Kulta-Asetta (jolla Kultakuoriainen kykenee kultaamaan vastustajansa liikkumattomaksi patsaaksi) ja Kuoriaisaluksia, joita rikolliselta löytyy useita erilaisia. Kuoriaisaluksista ainakin yksi on alamaailman asesepän Tinurin valmistama. 
Kultakuoriainen käyttää korkeateknologista haarniskaa apunaan. Haarniska tehostaa hänen voimiaan moninkertaisiksi ja se on suojattu koviakin iskuja vastaan. Luonnollisesti Kultakuoriaisella on mukanaan aina varasto Kuningasvettä, jolla hän kykenee liuottamaan kultauksensa.