google/wiki40b huggingface dataset:
Nils Eskilsson Banér

Nils Eskilsson Banér eli Nils Eskilinpoika Banér (noin 1480 – 16. joulukuuta 1520)  oli ruotsalainen valtaneuvos. Hän oli Kastelholman linnan päällikkö 1507–1514 ja Raaseporin linnan päällikkö 1515–1520. Hän johti Venäjällä vuonna 1513 käynyttä rauhanvaltuuskuntaa. Vuonna 1520 hän taisteli Ruotsissa kuningas Kristian II:ta vastaan. Antautumissopimuksessa hänet armahdettiin, mutta mestattiin kuitenkin Tukholman verilöylyn jälkeen Raaseporissa.
Hänen isänsä oli valtaneuvos Eskil Banér.
Essungan kunta

Kuntajaon kehitys

Vuoden 1952 kuntauudistuksessa muodostettiin Essungan maalaiskunta yhdistämällä aiemmat maalaiskunnat Barne-Åsaka, Bäreberg, Essunga, Främmestad, Fåglum, Kyrkås, Lekåsa ja Malma. Vuonna 1971 Essungan maalaiskunta muutettiin Essungan kunnaksi. Vuonna 1974 se liitettiin Varan kuntaan, mutta erotettiin takaisin omaksi kunnakseen jo vuonna 1983. Tuolloin uusi Essungan kunta sai samat rajat lukuun ottamatta Tumlebergin yhdyskuntaa, joka kuuluu nykyään kokonaan Varan kuntaan. Ennen vuotta 1974 kuntaraja kulki Tumlebergin poikki.
Kunnan keskustaajama Nossebro oli taajaväkinen yhdyskunta 1918–1963.
Imperial Leather

Imperial Leather on brittiläisen PZ Cussons -kosmetiikkayhtiön tuotemerkki saippuoille ja muille hygieniatuotteille. Tuoteperheen tunnetuin jäsen on palasaippua, jota on valmistettu jo 1930-luvulta saakka. Imperial Leather -tuotteita on saatavilla ainakin Australiassa, Etelä-Afrikassa, Indonesiassa, Intiassa, Iranissa, Keniassa, Pakistanissa, Saksassa, Suomessa, Tanskassa, Uudessa-Seelannissa ja Yhdistyneissä Arabiemiraateissa. Nykyisin saippuan tuotanto on siirretty Thaimaahan.
Imperial Leather -saippuan historia alkaa venäläisestä emigrantista kreivi Orlovista, joka loi Eau de Cologne Imperiale Russe -nimeä kantavan parfyymin vuonna 1768. Tämän hajusteen aromi oli samankaltainen kuin venäläisen nahan (en:Russia leather) käsittelyssä käytetyn tökötin eli koivusta kuivatislatun tervan haju. Tästä on peräisin saippuan nimi. Vuonna 1938 Alex Tom Cussons kehitti alkuperäisen parfyymin pohjalta saippuan ja muita toilettitarvikkeita.
1940-luvulla kaikki saippua oli säännöstelyn alla Englannissa toisesta maailmansodasta johtuen. Sota-aikana Imperial Leather -saippuaa markkinoitiin ja myös pidettiin parhaana saippuavaihtoehtona, koska se kesti käytössä pitempään kuin muut saippuat.
Deep Blue Sea

Juoni

Vedenalaisen Aquatica-laboratorion tiedemiehet ovat muuttaneet vankeudessa elävien haiden aivoja geneettisesti, päämääränään kehittää lääke Alzheimerin tautiin. Odottamattomana sivuvaikutuksena hait alkavat muuttua älykkäämmiksi. Kun seudulle iskevä trooppinen myrsky saa Aquatican veden valtaan, jäävät päähenkilöt loukkuun keskelle merta. Tohtori Susan McAlesterin otettua hain aivoista nestenäytteen tutkimusta varten eräs työntekijöistä lähestyy haita, jolloin se puree häneltä käden. Blake haluaa sen takia tappaa hain, mutta McAlester ei suostu siihen. Brenda Kerns soittaa apua, ja helikopteri saapuu paikalle auttamaan. Potilaan roikkuessa kiinnitettynä helikopteriin siihen tulee vika, jonka seurauksena koko tutkimuskeskus räjähtää. Älykkäät hait alkavat tappaa yksi kerrallaan työntekijöitä, jotka puolestaan yrittävät päästä pois Aquaticalta hengissä ja estää haiden vapautumisen mereen.
Imiut

Imiut ("hän joka on muumion asussa") oli muinaisen Egyptin mytologiassa jumala, jota palvottiin päättömän, seipään nenään ripustetun nahan muotoisena. Egyptin valtakunnan varhaisina aikoina Imiut liitettiin kuninkaalliseen valtaistuimeen suojelevaksi merkiksi. Suojelusjumalana Imiut liittyy nekropoliksen jumalaan Anubikseen. Hänen äitinsä on lehmäjumalatar Hesat.
Väärälänperä

Väärälänperä on Kempeleen kunnassa lähellä Oulun kaupungin rajaa sijaitseva alue. Alueen asutus on keskittynyt Kokkokankaantien varteen. Alueella on perinteistä maanviljelysmaisemaa sekä uudenlaista taajama-asutusta. Väärälänperällä sijaitsee Ouluntullin palvelualue.
SK Pohjantähti

Suunnistuskerho Pohjantähti oululainen on suunnistuksen yleisseura. Sen tavoitteena on olla kansallisella ja kansainvälisellä tasolla menestyvä suunnistusseura. Pohjantähdellä on pohjoissuomalaisista suunnistajista valitut miesten ja naisten edustusjoukkueet.
Yleisseurana sillä on toimiva lapsi- ja nuorisotoiminta sekä jäsentensä kuntoiluun ja hyvinvointiin tähtäävä harrastustoiminta. Toiminnan painopiste on perinteisessä kesäsuunnistuksessa: viesteissä ja yksilökilpailuissa.
Lisäksi myös hiihtosuunnistus, seikkailu-urheilu sekä pyörä- ja ampumasuunnistus kuuluvat seuran lajeihin.
Liestal

Sijainti

Liestal sijaitsee Reiniin laskevan Ergolzjoen laaksossa, Baselin kaupungin kaakkoispuolella.

Liikenne

SBB:n päärata Basel–Olten kulkee Liestalin kautta. Lisäksi Liestalissa haarautuu rautatie läheiseen Oberdorfiin. Moottoritie A2 ohittaa kaupungin itäpuolelta.
Ruusuvuoren koulu

Koulun nimi ja historia

Ruusuvuoren koulun nimi juontaa koululle alun perin suunnitellun sijaintipaikan, Ankkalampien itäpuolella sijaitsevan Ruusuvuorenmäen nimestä. Tonttivaihdon jäätyä toteutumatta koulu rakennettiin Ankkalammen toiselle puolelle, mutta kouluhanke ja sen pohjalta syntynyt koulu säilytti nimensä. Ruusuvuoren koulu valmistui vuonna 1970. Syksykstä 1977 lähtien, kun kansalais- ja keskikouluista siirryttiin Vantaalla peruskoulujärjestelmään, Ruusulan koulu toimi yhdessä nykyisen Korson koulun kanssa. Oppilaita oli jossain vaiheessa yli 800 ja koulu oli Suomen suurimpia yläasteita. Koulujen nimenä olivat tuolloin Korson koulu yksi ja Korson koulu kaksi. 1980-luvun alussa koulut eriytettiin omiksi yläasteikseen. Ruusuvuoren koulu remontoitiin täysin vuosina 2003–2005. Opiskelu tapahtui remontin aikana koulupihalla sijainneissa tilapäisparakeissa.
Kolmisoppinen (Virrat)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,8 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Vermasjärven valuma-alueella (35.45), jonka Tienvierijärven valuma-alueeseen (35.454) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 151,2 metriä mpy.
Benny Shanon

Benny Shanon (hepreaksi ‏בני שנון‎‎; s. 1948) on israelilainen tieteilijä. Hän toimii psykologian professorina Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa.
Shanon opiskeli Tel Avivin ja Stanfordin yliopistoilla sekä Jerusalemin heprealaisessa yliopistolla. Hänet tunnetaan kiistellystä väitteestään, jonka mukaan Mooses olisi ollut hallusinogeenien vaikutuksen alla mm. nähdessään palavan pensaan, josta Jumala hänelle puhui.
Shanon on ollut vierailevana professorina Cornellin yliopistolla ja Swarthmore Collegessa. Hän on luennoinut myös Massachusetts Institute of Technologyssä.
Pokémon Mystery Dungeon

Pokémon Mystery Dungeon on Pokémon -videopelisarja, johon kuuluu tällä hetkellä kuusi versiota: Red Rescue Team ja Blue Rescue Team sekä Explorers of Time, Explorers of Darkness ja Explorers of Sky sekä Gates To Infinity ja Super Mystery Dungeon. Pelit Blue, Time, Darkness ja Sky on tarkoitettu Nintendo DS:lle ja Red Game Boy Advancelle. Pelisarjan viides versio, Gates To Infinity, ja kuudes versio, Super Mystery Dungeon, julkaistiin Nintendo 3DS:lle.

Red ja Blue -versiot

Red ja Blue -peleissä pelaaja huomaa muuttuneensa Pokémoniksi, ja hän saa kuulla ensimmäiseltä tapaamaltaan Pokémonilta maailman joutuneen kaaoksen valtaan. Pelaaja päättää muodostaa pelastusryhmän tapaamansa Pokémonin kanssa, pelastaakseen kaaoksen takia pulaan jääneitä Pokémoneja ja selvittääkseen kuinka muuttua takaisin ihmiseksi. Vastassa ovat niin "Mystery Dungeoneissa" tavattavat villit Pokémonit, kuin myös vastustava pelastusryhmä, "Team Meanies", jonka muodostavat Gengar, Ekans ja Medicham. Tarinan edessä pelastusryhmään liittyy lisää Pokémoneja, joilla kaikilla pääsee läpipeluun jälkeen pelaamaan. Mystery Dungeon on myös ensimmäinen Pokémon-peli, jossa selviää mitä Pokémonit todella puhuvat.

Time, Darkness ja Sky -versiot

Time, Darkness ja Sky -peleissä pelaaja löytää itsensä rantaan ajautuneena ja Pokémoniksi muuttuneena. Hän muodostaa tapaamansa Pokémonin kanssa seikkailijaryhmän, joka etsii erilaisia esineitä apua tarvitseville Pokémoneille sekä yrittää saada kiinni varas-Grovylen, joka on varastanut Ajan rattaita (Time Gears), jotka pitävät ajan liikkeessä. Kaiken muun ohella pelaaja myös yrittää selvittää, mitä hänelle tapahtui ja mistä hänen kokemansa oudot välähdykset tulevasta johtuvat. Matkaa hidastavat niin villit Pokémonit kuin kilpaileva seikkailijaryhmä, "Team Skull", jonka muodostavat Skuntank, Koffing ja Zubat.

Gates To Infinity -versio

Uusi Pokemon Mystery Dungeon, Pokémon Mystery Dungeon: Gates To Infinity, julkaistiin vuonna 2013 Nintendo 3DS:lle. Peli eroaa aiemmista Mystery Dungeon -peleistä siten, että pelimaailma ja -hahmot ovat täysin kolmiulotteisia. Lisäksi pelaaja voi nyt myös vapaasti valita oman Pokémon-hahmonsa kumppaninsa hahmon lisäksi. Vaihtoehtoina toimivat Pikachu, Axew, Oshawott, Tepig ja Snivy.
Peli alkaa pelaajan näkemästä unesta, jossa tuntematon ääni pyytää häntä pelastamaan Pokémon-maailman. Tämän jälkeen pelaaja huomaa muuttuneensa Pokémoniksi, ja ajautuu salaperäisen portin kautta Pokémon-maailmaan, jossa hän putoaa alas taivaalta, ja tapaa Pokémon-kumppaninsa. Kumppanin haave on pystyttää Quagsirelta ostamalleen maa-alalle "Pokémon-paratiisi", jossa kaikki Pokémonit voivat asua ja elää yhdessä vailla huolia. Pelaaja auttaa kumppaniaan "Mystery Dungeonien" läpikäymisessä, niin kumppaninsa unelman auttamiseksi kuin saamansa hätäviestin tarkoituksen selvittämiseksi.
Višeran luonnonpuisto

Višeran luonnonpuisto (ven. Ви́шерский госуда́рственный запове́дник, Višerski gosudarstvennyi zapovednik) on valtiollinen luonnonsuojelualue Permin aluepiirin Krasnovišerskin piirissä Venäjällä.
Vuonna 1991 perustettu luonnonpuisto sijaitsee Pohjois-Uralilla Kaman sivujoen Višeran yläjuoksulla. Sen pinta-ala on 2412 neliökilometriä (15,6 % Krasnovišerskin piiristä ja 1,5 % aluepiiristä). Pinta-alasta 76 % on metsää, 3,6 % suota, 0,3 % vesistöjä ja loput metsätöntä aluetta.
Alueen korkeus vaihtelee 237 ja 1 469 metrin välillä. Korkein kohta on Tulymski Kamen. Kasvillisuus jakautuu neljään korkeusvyöhykkeeseen. Metsävyöhykkeellä kasvaa kuusi- ja pihtametsiä sekä sembramäntyä. 500–600 metrin korkeudessa kasvillisuus muuttuu matalammaksi ja harvemmaksi sekametsäksi ja niityiksi. Alpiinisella vyöhykkeellä on tundrakasvillisuutta ja yli 800–900 metrin korkeudessa vain jäkälää ja sammalta. Alueelta on löydetty 1 147 kasvilajia.
Eläinkunta käsittää sekä eurooppalaisia että siperialaisia lajeja. Nisäkkäitä ovat hirvi, karhu, soopeli, näätä, vesikko, orava, maaorava, majava sekä pienet hyönteissyöjät ja jyrsijät. Yleisiä kanalintuja ovat pyy, metso, kiiruna ja riekko. Muita tyypillisiä lintulajeja ovat kapustarinta, keräkurmitsa, lapinsirkku ja taviokuurna. Luonnonpuistossa esiintyviin uhanalaisiin eläimiin kuuluvat maakotka, kalasääski, ampuhaukka ja siperianjokilohi. Permin aluepiirissä uhanalaisia eläinlajeja on luonnonpuistossa yhteensä 18.
Puiston alueella ei ole koskaan ollut merkittävää taloudellista toimintaa, ja siksi sen luonto on lähes alkuperäisessä tilassaan. Seudulle kantautuvien Solikamskin ja Bereznikin teollisuusalueen sekä Krasnovišerskin sellu- ja paperitehtaan ilmansaasteiden vaikutusta ei ole juurikaan tutkittu. Sverdlovskin alueella asuvat mansit harjoittavat poronhoitoa puiston pohjoisosassa. Säädelty matkailu on sallittua luonnonpuiston eteläosassa ja Višera-joella.
Rainer Friman

Rainer Rikhard Friman (s. 23. elokuuta 1958 Pori) on suomalainen iskelmälaulaja, kirjailija ja toimittaja. 
Rainer Friman aloitti laulajanuransa vuonna 1975 ja voitti Syksyn Sävel -kilpailun 1990 kappaleella ”Se on salaisuus” ja uudestaan 1992 kappaleella ”Virta vie, virta tuo”. Hän tuli tunnetuksi vuoden 1986 Tangomarkkinoilta, jossa hänet kruunattiin ensimmäiseksi tangoprinssiksi. Kuninkaaksi valittiin Teuvo Oinas.
Friman oli 1990-luvun vaihteen menestyneimpiä suomalaisia mieslaulajia. Hänen tuon ajan kuutta albumiaan ja kahta kokoelmalevyään on myyty lähes 400 000 kappaletta. Levyistä viisi ylsi platinamyyntiin ja kolme muuta saivat kultaa. Hänen menestysajan levy-yhtiönsä oli Ensio Music ja sen levymerkki Selecta. 
Friman koki henkilökohtaisen taloutensa romahduksen vuonna 1991 satojentuhansien markkojen veroveloista. Friman kuitenkin onnistui maksamaan veronsa ja pääsemään uuteen alkuun.
Vuonna 2003 Rainer Friman pyrki Suomen eduskuntaan keskustan ehdokkaana, mutta ei tullut valituksi.
Rainer Friman on levyttänyt paljon laulajan uransa aikana, muun muassa yhdessä Erno Enrothin, Kyösti Rothin ja Kicke Paanasen kanssa vuonna 2005 levyn Elämän Estradilla, joka kertoo heidän elämästään, siitä kuinka Jumala on koskettanut heitä. Elämän estradilla -kirjakin on ilmestynyt. Hengellisen uudistumisen kokeneena Rainer halusi antautua evankeliumin työlle. Tätä työtä hän teki helluntaiherätykseen kuuluvan Helsingin Saalem-seurakunnan välityksellä vuosina 2004-2006.
Syksyllä 2006 hän teki paluun iskelmämusiikkiin. Hänen esiintymisiään hoitaa Extraviihde Oy.
Rainer Friman on toiminut kolumnistina ja toimittajana keskustan Suomenmaa-lehdessä, Satakunnassa ilmestyvässä Lalli-lehdessä, Satakunnan Kansa -lehdessä ja useissa hengellisissä lehdissä. Hän on toimittanut omia radio-ohjelmia, viimeksi Radio Deissä Ihmisen ääni -nimistä ohjelmaa. Friman on kirjoittanut useita kirjoja sekä hengellisten kustantajien kautta kristillisistä aihepiireistä, että kolumnikokoelmia. Lisäksi hänestä on julkaistu Juha Nummisen kirjoittama ja WSOY:n kustantama elämäkertakirja: Tähti Etsii Taivasta (1993.)

Henkilökohtainen elämä

Etniseltä taustaltaan Friman on romani. Hän on ollut kahdesti naimisissa ja hänellä on 5 lasta. Hänen tyttärensä Sarita Friman-Korpela on Suomen ensimmäinen romanitaustainen tohtoriksi väitellyt henkilö.
Édouard Mortier

Édouard Adolphe Casimir Joseph Mortier, Trévisen herttua (13. helmikuuta 1768 Cateau-Cambrésis – 28. heinäkuuta 1835 Pariisi) oli Ranskan marsalkka, joka osallistui Napoleonin sotiin. Hän toimi myös Ranskan pääministerinä 1834–1835.
Mortier osallistui Ranskan vallankumoussotien aikana taisteluihin Hollannissa, Saksassa ja Sveitsissä. Vuoden 1799 aikana hänet ylennettiin ensin prikaatin- ja sitten divisioonankenraaliksi, ja seuraavana vuonna hänet nimitettiin Pariisin sotilasalueen komentajaksi. Huhtikuussa 1803 Mortier miehitti Hannoverin. Hänet ylennettiin toukokuussa 1804 Ranskan marsalkaksi. Marraskuussa 1805 hän kärsi tappion venäläisille Dürnsteinin taistelussa. Hän osallistui 1806–1807 sotaan Preussia vastaan ja johti ruotsalaisia vastaan käytyjä operaatioita Pohjois-Saksassa. Vuonna 1808 Mortier sai Trévisen (Trevison) herttuan arvon. Seuraavina vuosina hän soti Espanjassa, jossa hän voitti espanjalaiset Ocañan taistelussa. Napoleonin Moskovan-sotaretkellä 1812 Mortier komensi nuorta kaartia. Pariisin kukistuttua keväällä 1814 hän siirtyi kuningas Ludvig XVIII:n palvelukseen ja sai tältä päärinarvon. Napoleonin palattua tilapäisesti valtaan seuraavana vuonna Mortier saattoi kuninkaan pakoon Belgiaan ja liittyi sitten uudelleen Napoleoniin. Tämän seurauksena hän menetti kaikki arvonimensä toisen Bourbon-restauraation yhteydessä, joskin sai ne takaisin vuonna 1819.
Vuoden 1830 heinäkuun valankumouksen jälkeen Mortier toimi Ranskan suurlähettiläänä Pietarissa. Marraskuussa 1834 kuningas Ludvig Filip nimitti hänet pää- ja sotaministeriksi. Mortier sai surmansa heinäkuussa 1835 Giuseppe Fieschin epäonnistuneessa yrityksessä salamurhata kuningas.
Rinteln

Historia

Rinteln sai alkunsa 1000-luvun lopulla. Weserin pohjoisrannalle kasvoi kylä nimeltä Rentene (myöhemmin Alt-Rinteln). Vuoden 1230 tienoilla kreivi Adolf IV von Holstein und Schaumburg (hallintokausi 1225–1239, kuollut 8. heinäkuuta 1261 munkkina Kielissä) perusti Neu-Rintelnin vastakkaiselle rannalle. Kaupunkioikeudet Rintelnille myönnettiin 1239. Pian perustamisensa jälkeen kaupungin ympärille alettiin rakentaa muuria. Rintelnin talouselämän kehittymiselle keskeistä oli sijainti Weserin varrella. Kauppatavara kulki Bremenistä alas jokea pitkin. Ankara takaisku myönteiselle kehitykselle oli vuosien 1625 ja 1626 ruttoepidemia, joka surmasi lähes kolmanneksen Rintelnin väestöstä. Vuonna 1621 perustettiin Rintelnin yliopisto (Universität Rinteln,  Alma Ernestina), joka toimi aina vuoteen 1810. Tiedekuntia oli neljä ja opiskelijoita 100–130.
Vuonna 1640 vanha Schaumburgin kreivikunta jaettiin Lippen kreivien ja Hessen-Kasselin maakreivien kesken. Tämän seurauksena Rintelnistä tuli 1651 hesseniläinen varuskuntakaupunki, joka rakennettiin linnoitukseksi vuosina 1665–1680. Seitsenvuotisen sodan ja Napoleonin sotien aikana (1806) Rinteln antautui taistelutta ranskalaisille joukoille. Miehitysajan jälkeen Schaumburgin kreivikunnasta tehtiin jälleen Hessen-Kasselin maakreivikunnan eksklaavi. Koko
maakreivikunta liitettiin Preussiin 1866. Rintelnin kehitys vauhdittui 1800-luvun puolivälissä.  Kaupunki liitettiin Saksan rautatieverkkoon ja teollisuus sai kasvusysäyksen.
1920- ja 1930-luvuilla sosialistisesta aatteesta ammentaneet puolueet - NSDAP, SPD ja KPD - kamppailivat vallasta. Näistä SPD oli 2010-luvun alussa edelleen kaupungin mahtipuolue. Rinteln myönsi Adolf Hitlerille kaupungin kunniakansalaisuuden 12. huhtikuuta 1933, kunniakansalaisuus peruttiin 28. maaliskuuta 1946. Rintelnissä tilastoitiin 73 juutalaista asukasta vuonna 1933. Kansallissosialismin kaudella useat heistä tekivät itsemurhan ja 34 murhattiin. Toisen maailmansodan lopussa kaupungin kansallissosialistijohtajista osa kuoli oman käden kautta, osa sotatoimissa ja osa pakeni, mutta ketään ei saatu oikeudelliseen vastuuseen sodan päätyttyä. Väestönsiirrot erityisesti Sleesiasta kaksinkertaistivat Rintelnin asukasluvun toisen maailmansodan jälkeen. Schaumburgin kreivikunnasta tuli osa Ala-Saksin osavaltiota vuonna 1946. Rintelniin liitettiin kahdeksantoista kuntaa vuonna 1974 ja siitä tuli 1977 perustetun Landkreis Schaumburgin väekkäin kunta. Rinteln otettiin mukaan Ala-Saksin kaupunkien kunnostusohjelmaan 1979. Vanhankaupungin ilmeen kohentaminen päättyi jalankulkuvyöhykkeen avaamiseen vuonna 2003.

Kuuluisuuksia

Rintelnissä ovat syntyneet muun muassa näyttelijä Ilse Ritter, brittiläisen rockyhtye Blurin kitaristi Graham Coxon ja keihäänheittäjä Stephan Steding. Kaupungissa ovat aikoinaan vaikuttaneet muun muassa runoilija Franz von Dingelstedt (1814–1881), kirjailija Johanna Elberskirchen (1864–1943) ja teologi Josua Stegmann (1588–1632).
Goderzi Kapanadze

Kilpaura

2005 Kapanadze voitti ensimmäisen Euroopan mestaruutensa toukokuussa Bulgariassa. Hän voitti raskaansarjan loppuottelussa Krzysztof Habraszkan. Samana vuonna hän saavutti myös hopeaa Venäjän mestaruuskilpailuissa. Hävittyään loppuottelussa Igor Titkoville.
2009 Kapanadze saavutti ensimmäisen Venäjän raskaansarjan mestaruuden voitettuaan Ilja Karpenkon loppuottelussa.
2010 Kapanadze siirtyi Venäjän mestaruuskilpailuissa painoluokkaa ylemmäksi superraskaaseensarjaan, jossa hän onnistui etenemään aina loppuotteluun saakka. Kapanadze hävisi kuitenkin mestaruuden Tariel Nikoleišvilille.
2011 Kapanadze onnistui etenemään toisen kerran peräkkäin Venäjän superraskaansarjan loppuotteluun, jossa hän tällä kertaa voitti mestaruuden Sergei Uvitskiyta vastaan.
2013 Kapanadze saavutti MM-hopeaa superraskaassasarjassa. Hän hävisi loppuottelussa Shoki Aratalle.
2016 Kapanadze saavutti All American Openin mestaruuden kesäkuussa, voitettuaan loppuottelussa Andrei Zuborevin.
2017 Kapanadze saavutti tammikuussa toisen Yhdysvaltain mestaruuten tällä kertaa superraskaassasarjassa. Hän voitti loppuottelussa kisojen kolminkertaisen mestarin Daniel Milicevicin. Kapanadze saavutti myös ensimmäisen Japanin mestaruuden superraskaassasarjassa voitettuaan Oleksandr Ieromenkon.
Liettuanajokoira

Ulkonäkö

Rotu on keskikokoinen, vankkarakenteinen ja raskasluustoinen metsästyskoira. Se on samalla kertaa sekä virtaviivainen että lihaksikas. Pää on kookas ja korvat pitkät, riippuvat, poskien myötäiset ja kärjistään pyöristyneet. Niska on melko pitkä ja vahva ilman löysää kaulanahkaa. Rintakehä on leveä, syvä ja matala. Pitkä häntä on luonnollisesti alaskiinnittynyt. Käpälät ovat vahvat ja pyöreät ja varpaat tiiviit, minkä ansiosta koira on nopea ja erittäin ketterä. Lyhyt, sileä ja kiiltävä karvapeite on pääväriltään musta, jossa on ruskeat merkit kuonossa, rintakehässä, korvissa ja otsassa. Virallinen rotumääritelmä sallii pienet valkoiset läiskät rintakehässä, mutta ei varpaissa. Säkäkorkeus vaihtelee 53–61 cm välillä.

Luonne ja käyttäytyminen

Keskeisiä rotupiirteitä ovat mm. energisyys, sitkeys, nopeus ja erikoinen, äänekäs haukku.

Alkuperä

Liettualaisista suurriistan ajokoirista on maininta paikallisessa laissa jo 16. vuosisadalla, mutta tämä verrattain tuore rotu jalostettiin kuitenkin vasta 1900-luvulla risteyttämällä edellä mainittuja paikallisia ajokoiria vihikoiran, beaglen ja puolanajokoiran, sekä myöhemmin myös venäjänajokoiran kanssa. Tarkoituksena oli luoda uudelleen sukupuuttoon kuollut latvialainen kuurinmaanajokoira, vaikkakin tällä kertaa liettualaisena versiona.
Rotua on alun perin käytetty villisikakoirana, mutta nykyisin se on suositumpi jäniksen ja ketun metsästyksessä sillä villisika osoittautui liian vaaralliseksi vastukseksi rodulle. Aluksi liettuanajokoira oli kotimaassaan suosittu, mutta Toisen maailmansodan jälkeen populaatio laski 78 yksilöön ja 1970-luvulla sen asema voitiin jo luokitella kriittiseksi. Vuosien 1976-77 aikana huomattava osa kuoli myös villisikoja vastaan kamppaillessaan. Tällöin Liettuan Kennelliitto päätti viimein julkistaa virallisen rotumääritelmän ja määräsi asiantuntijan auttamaan rodun pelastamisessa. Näin rotu onnistuttiin elvyttämään ja se saavutti lopulta suojellun aseman, minkä ansiosta rekisteröityjen yksilöiden määrä nousi vuonna 1987 350:een. Neuvostoliiton kaatumisen jälkeen määrä putosi vuonna 1998 150 yksilöön.
Populaatiokoon lasku selittyy metsästystapojen muuttumisella: liettuanajokoira sopii parhaiten suurriistan metsästykseen suurilla, avoimilla alueilla, mutta nykyisin metsästysmaat ovat pienenemässä kooltaan. Liettuan Kennelliitto toivoo sille FCI:n hyväksyntää ja tekee paraikaa töitä asian eteen.
Potnapekka

Potnapekka on Oulussa liikennöivä katujuna. Se liikennöi kesäisin kahdella eri kiertoajelureitillä, jotka kulkevat kaupungin puistojen ja kauneimpien kaupunginosien halki. Potnapekkaa ei kaupungin ydinkeskustan ulkopuolella yleensä näe ajoradalla, sillä junabussin reitti kulkee pääosin kevyen liikenteen väyliä pitkin. Potnapekka-ajelut ovat suosittuja Oulun kiertoajeluita. Ensimmäinen Potnapekka tuli liikenteeseen vuonna 1989.
Potnapekkaa operoi paikallislinja-autoyhtiö Oulun Taksipalvelut Oy. Oulun murteessa sana potnapekka tarkoittaa myös koskikorentoa. Potnapekan pysähtymispaikat on merkitty katujen ja teiden varsille omalla pysäkkimerkillään, jossa on keltaisella pohjalla musta koskikorennon kuva.

Potnapekka-reitit

Potnapekan molemmat reitit alkavat kaupungin keskustasta, kävelykatu Rotuaarilta. Kiertoajelu kestää noin tunnin.

Nimi

Oulun seudulla potnapekaksi nimitetään hankikorreja, koskikorentoihin kuuluvia hyönteisiä, joita kuoriutuu Merikoskesta tuhatmäärin aikaisin kevättalvella. Saamen kielen sana botne tarkoittaa pohjaa. Beahkki taas tarkoittaa konttaamista tai ryömimistä. Potnapekka on siis pohjankonttaaja, ja se tarkoittaa vähän puhujasta riippuen vesiperhosten tai kaikkien vesihyönteisten toukkia, jotka elävät vesistöjen pohjassa.