google/wiki40b huggingface dataset:
Juurikaskirva

Koko ja ulkonäkö

Juurikaskirvan erottaminen sen lähilajeista on vaikeaa. Siivettömät yksilöt ovat muodoltaan pulleita, väriltään mustia tai hyvin tummanruskeita ja niiden selkäpuolella on usein vaaleita vahatäpliä. Keskenkasvuisilla yksilöillä on vahatäplät lähes poikkeuksetta. Raajat ja tuntosarvet ovat vaaleat. Tuntosarvet ovat pituudeltaan korkeintaan 2/3 ruumiin pituudesta. Takaruumiin kärjen cauda sekä vaharauhasputket ovat mustat ja cauda pituudeltaan noin puolet vaharauhasputkien pituudesta. Siivekkäiden yksilöiden pää ja keskiruumis ovat kiiltävän mustat, takaruumis vihreä. Koiraat ovat aina siivekkäitä. Munivat naaraat ovat pienikokoisia ja niiden takimmaisen raajaparin sääri on huomattavasti paksuuntunut. Ruumiin pituus 1,2–2,9 mm.
Kromosomiluku 2n=8.

Levinneisyys

Laji on kosmopoliitti, jota tavataan Tyynenmeren saaria myöten. Myös Suomessa sitä tavataan pohjoisimmassa Lapissa saakka.

Elinympäristö ja elintavat

Juurikaskirva kuuluu kirvalajeihin, jotka vaihtavat ravintokasviaan kesän aikana. Keväällä primääri-isäntinä toimivat euroopansorvarinpensas (Euonymus europaeus), pihajasmike (Philadelphus coronarius) sekä koiranheisi (Viburnum opulus). Kirvat elävät näillä muurahaisten suojelemina kolonioina lehtien alapinnoilla aiheuttaen lehden käpristymisen. Alkukesällä kolonioihin alkaa syntyä siivekkäitä kirvoja jotka siirtyvät sekundääri-isäntiin. Näiden kasvilajien kirjo on huomattava ja juuri sekundääri-isännän valinta on keskeinen eri alalajeja määrittävä piirre. Kesän aikana voi tapahtua myös toinen isännänvaihto uusiin sekundääri-isäntiin. Myös sekundääri-isännillä kirvat elävät kolonioina lehtien alapinnoilla muurahaisten suojelemina. Kirvojen asuttamat lehdet käpristyvät ja kuivuvat.
Kirvat lisääntyvät neitseellisesti synnyttäen eläviä poikasia. Yksittäinen naaras elää 45–52 vuorokautta ja tuottaa sinä aikana jopa 30 poikasta. Syksyllä alkaa syntyä koiraita sekä naaraita, jotka palaavat primääri-isännille, parittelevat ja naaraat munivat. Muniva naaras tuottaa noin 6–10 munaa jotka talvehtivat. Vuodessa kirvasukupolvia on kymmenkunta. Lämpimän ilmaston alueilla laji voi olla anholosyklinen eli suvullista lisääntymistä ei esiinny ja kirvat lisääntyvät neitseellisesti ympäri vuoden.
Laji sietää hyvin kylmää. Talvehtivat munat ovat kestäneet −32 °C eivätkä aikuiset kirvatkaan kuole vielä −5 °C:n lämpötilassa.
Juurikaskirvan arvioidaan levittävän yli 40 kasvien virustautia. Näistä Suomessa merkittävä on etenkin perunan Y-virus

Ravintokasvit

Juurikaskirva on äärimmäisen polyfagi ja se on tavattu lähes 120 eri kasviheimoon kuuluvilta kasveilta. Merkittäviä sekundääri-isäntiä luonnossa ovat ohdakkeet, takiaiset ja savikat, viljelykasveista ainakin sokerijuurikas, pavut, perunat ja tomaatti.
Louferi

Louferi (engl. loafer) on miesten kenkämalli. Louferi on nauhaton ja soljeton puolikenkä, joka on helppo pukea jalkaan ja ilmavana sopiva etenkin kesäkäyttöön. Juhlavampiin ja muodollisempiin tilaisuuksiin louferi on liian rento. Louferin kanssa ei ole tarpeen pitää sukkia. Louferissa voi joskus olla tupsut.
Mosambikin presidentti

Mosambikin presidentti on Mosambikin valtionpäämies. Hän on myös  puolustusvoimien ylipäällikkö, ja saa nimittää ja erottaa ministerit.  Presidentti valitaan yleisillä suorilla enemmistövaaleilla viiden vuoden kaudeksi. Sama presidentti voi olla vallassa korkeintaan kaksi peräkkäistä kautta, mutta oltuaan viisi vuotta syrjässä, hän voi asettua taas uudelleen ehdokkaksi.
Virassa on ollut tähän mennessä neljä henkeä, jotka kaikki ovat olleet Frelimon edustajia. Lisäksi lokakuusta 1986 marraskuuhun 1986 presidentin tointa hoiti Frelimon keskuskomieta, kun edellinen presidentti oli saanut surmansa eikä uutta ollut vielä valittu.
Iloko

Iloko eli ilokano on Filippiinien kolmanneksi puhutuin kieli. Se kuuluu austronesialaisten kielten malaijilaispolynesialaiseen kieliryhmään. Kieltä puhuu äidinkielenään noin seitsemän miljoonaa ihmistä. Suurin osa puhujista asuu Luzonin saarella.
Ilokolla on kaksi murretta, pohjois- ja etelämurre. Ne eroavat toisistaan lähinnä ääntämiseltään. Kielessä on lainasanoja muun muassa espanjasta ja englannista.
Pielisensuun seurakunta

Kirkko

Seurakunnan kirkko on Pielisensuun kirkko, joka kohoaa Niinivaaran mäen päällä. Hukanhaudan asuntoalueella on Hukanhaudan seurakuntatalo.
Manu del Moral

Seurajoukkueura

Real Jaénista lähtöisin oleva Manu nousi ammattilaistasolle madridilaisseura Atléticossa, jonne hän siirtyi vuonna 2002. Vuodet Atléticossa kuluivat pääasiassa seuran B-joukkueessa sekä lainalla toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa pelanneessa Recreativossa. Ensiesiintymisensä korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa hän teki 22. joulukuuta 2005 ottelussa Osasunaa vastaan, ja kaudella 2005–2006 hän pelasi kaikkiaan viidessä liigaottelussa Atléticon edustusjoukkueessa.
Kesällä 2006 Manu siirtyi Getafeen osana kauppaa, jossa Atlético hankki Mariano Pernían. Getafessa hän vakiinnutti asemansa pääsarjatason pelaajana. Hän ylsi seuran kanssa kausilla 2006–2007 ja 2007–2008 kahdesti peräkkäin Espanjan cupin Copa del Reyn loppuotteluun ja jälkimmäisellä kaudella myös UEFA-cupin puolivälieriin. Hän on 37 maalillaan Getafen lyhyen Primera-historian paras maalintekijä.
Kaudeksi 2011–2012 Manu siirtyi Sevillaan.

Maajoukkueura

Manu on pelannut Espanjan nuorten maajoukkueissa. Hän kuului joukkueeseen, joka voitti Välimeren kilpailuiden jalkapalloturnauksen Almeríassa vuonna 2005. Hän sai kutsun Espanjan A-maajoukkueeseen toukokuussa 2011.
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2015

Putoamissarja

Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja. (GMT-5)

Pudotuspelit

Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja. (GMT-5)
Atelier Goldner Schnitt

Atelier Goldner Schnitt Oy (lyh. AGS) on naisten ylemmän hintaluokan muodin postimyyntiyritys, jonka pääpaikka on Oberfrankenin Münchbergissä Saksassa. Yrityksen palveluksessa on noin 700 työntekijä, ja se toimii myös 9 muussa maassa. AGS keskittyy täydelliseen istuvuuteen ja ”kuin mittatyönä” tehtyyn muotiin. Yritys tunnetaan omasta mittataulukostaan, joka käsittää 25 perinteisestä standardimitoituksesta poikkeavaa kokoa.

Yrityksen historia

Christian ja Heinrich Wirth perustivat yrityksen vuonna 1926 Münchbergissä Saksassa.  Se kasvoi lyhyttavarakaupasta, jota heidän äitinsä piti 1920-luvulla. Heinrich Wirthin kuoleman jälkeen vuonna 1975 hänen poikansa Klaus Wirth siirtyi AGS:n toimitusjohtajaksi. Hän laajensi liiketoimintaa vuosien myötä: ensimmäinen tytäryhtiö perustettiin jo 1972 Oerlingeniin Sveitsiin – sitä seurasivat Itävalta (1978), Alankomaat (1987), Ranska (1991), Belgia (1993), Suomi (1998), Ruotsi (2003) ja lopuksi Norja vuonna 2004. Klaus Wirth vetäytyi liikkeenjohdosta vasta 2006, ja hänen seuraajakseen tuli Joachim Groschopp. Gerald J. Corbae on elokuusta 2013 AGS:n pääjohtaja. Marcus Anton tuli mukaan markkinointi- ja myyntijohtajaksi vuoden 2005 lopussa.

Tuotemerkki

AGS tunnettiin jo 1960-luvulla ”istuvuusasiantuntijana”. Wirthin perustajaperhe huomasi silloin mahdollisuuden erikoistumiseen ja kehitti omalla ompelukaavaperiaatteellaan kokoihin perustuvan malliston. Nykyään AGS:n valikoimassa on 25 eri kokoa pituuksissa normaali, lyhyt ja extralyhyt sekä erimuotoisia malleja. Tässäkin keskitytään edelleen ”kuin mittatyönä” tehtyyn muotiin. Nykyisen nopeatempoisen maailman vastapainona Atelier Goldner Schnitt painottaa erityisesti ompelijan käsityötaitoa sekä siihen liittyviä perinteitä ja laatua.
Toinen erikoisuus ovat kuvastot, joita AGS lähettää asiakkailleen vuodesta 1970 lähtien. Asiakkaat voivat tarkastella vaatteita kuvista, mutta myös ”tunnustella” niiden laadun kuvastoon liimatuista kangasnäytteistä. Kuvastojen lisäksi tuotteita voi ostaa vuodesta 2006 lähtien myös verkkokaupasta sekä omasta outlet-myymälästä (vuodesta 2010). Syksyllä 2015 AGS:n valikoimaan tulivat myös miesten muoti ja sisustus- ja koristetuotteet sekä aidot korut.
Tammikuussa 2016 Atelier Goldner Schnitt sai uuden ilmeen, muun muassa uuden logon.
Kenen on kosto

Juoni

Kenen on kosto kertoo kahdesta entisestä sotavangista, joiden ystävyys katkeaa, kun toinen heistä päättää toimia saksalaisten kätyrinä vankileirillä. Joe Parkson (Robert Ryan) lähtee kostamaan sodanajan veriteot itse.

Tuotanto

Kenen on kosto kuvattiin Kalifornian Los Angelesissa, Glendalessa, Santa Monicassa ja MGM:n studioilla Culver Cityssä.
Elokuvan musiikin sävelsi Bronisław Kaper, ja sen kuvasi Robert Surtees. William H. Wright tuotti elokuvan Metro-Goldwyn-Mayerille.

Julkaisu ja vastaanotto

Kenen on kosto sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 21. joulukuuta vuonna 1948. Elokuva oli osallisena myös vuoden 1949 Cannesin elokuvajuhlilla. Suomessa elokuva julkaistiin 14. huhtikuuta vuonna 1950.
Kenen on kosto sai ilmestyessään hyvän vastaanoton kriitikoilta. Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 90 prosentin "tuore" arvosana, joka perustuu kymmeneen arvosteluun. Internet Movie Databasessa elokuvalla on 7,4 tähteä kymmenestä, joka pohjautuu yli tuhanteen tähteytykseen.
Kenen on kosto julkaistiin DVD:lle Yhdysvalloissa 31. heinäkuuta vuonna 2007. DVD-julkaisijana toimi Warner Brothers.
Pekka Paasikivi

Pekka Johannes Paasikivi (s. 1944) on Oraksen perustajan Erkki Paasikiven vanhin poika. Hän toimi Oras Investin hallituksen puheenjohtajana huhtikuuhun 2018.
Viihdemusiikki

Viihdemusiikki tarkoittaa laajaa ja vaikeasti rajattavaa kevyen musiikin aluetta, joka on yksi populaarimusiikin varhaisimmista muodoista. Viihdemusiikin yhtenä lajina voidaan pitää iskelmää.
Viihdemusiikkia tyypillisimmillään on suuren viihdeorkesterin soittama usein instrumentaalinen musiikki. Se nousi suosioon 1900-luvun puolivälissä. Musiikkilajia on käytetty ”hissimusiikkina”.
Tunnetuin viihdeorkesteri oli Mantovani and His Orchestra. Vuonna 1953 perustettu Radion viihdeorkesteri oli aikansa merkittävin suomalainen orkesteri. Vantaan viihdeorkesteri ja Riku Niemi Orchestra ovat nykyisin toimivia ammattimaisia isoja viihdeorkestereita.
Olli Männistö

Olli Männistö (s. 1967) on jyväskyläläinen muusikko sekä ammattimainen kuoronjohtaja. Lukuisten instrumentti- ja lauluopintojen lisäksi hänellä on opintoja orkesterin- ja kuoronjohdossa muun muassa Torsten Lindforssin, säveltäjä Pekka Kostiaisen ja FT Pekka Kuokkalan johdolla.

Kuoronjohtaja

Olli Männistö on ollut itsenäinen yrittäjä ja kuoronjohtaja vuodesta 2000 lähtien. Hän on toiminut 2000-luvun alusta Jämsänkosken Laulumiesten (04/2009 saakka), Kuhmoisten Mieskuoron, Jyväskylän rautatieläisten mieskuoron (5/2009 saakka), Rautatieläisten mieskuoroliiton suurkuoron, sekakuoro Kimalaisten (12/2008 saakka), Sointu-kuoron (12/2008 saakka) ja Uuraisten viihdekuoron(5/2009 saakka) taiteellisena johtajana. Lisäksi hän ohjaa useita muita pienempiä lauluryhmiä ja kvartetteja. Syksystä 2009 alkaen Olli Männistö on Koskenpää sekakuoron ja Kuhmoisten mieskuoron taiteellinen johtaja.

Kuorolaulaja

Tenori Olli Männistö on toiminut kuorolaulajana useissa suomalaisissa kuoroissa: mm. Oulun kamarikuoro (84-88), Oulun NMKY:n poikakuoro (83-90), Savonlinnan oopperajuhlakuoro (93-98); solistikiinnitys v. -98 (Savonlinnan oopperajuhlat)

Muuta

Olli Männistö on myös monipuolinen instrumentalisti ja hänen soitinvalikoimansa on hyvin laaja: piano (ym. kosketinsoittimet), huilu, oboe, saksofoni, kitara, basso, lyömäsoittimet ja matalat vaskisoittimet. Muusikkona hän on toiminut lukuisissa kamarimusiikkikokoonpanoissa, lauluyhtyeissä, Jyväskylän yliopiston sinfoniaorkesterissa, Lapin sotilassoittokunnassa, sekä laulajana/soittajana viihde- tanssi- ja popyhtyeissä. Muusikontyön ohessa hän toimii Helsingin Diakoniaopistossa musiikinopettajana.
Limvuono

Limvuono (tansk. Limfjorden) on Tanskassa sijaitseva matala salmi, joka erottaa Vendsyssel-Thyn saaren muusta Jyllannista ja Jyllannin niemimaasta. Se ylettyy Pohjanmerestä Kattegatin salmeen ja on noin 180 kilometriä pitkä ja muodoltaan hyvin epäsäännöllinen. Enimmillään se on 24 metriä syvä. Tärkein satamapaikka on Aalborg, jossa rautatie- ja maantiesilta ylittää Limvuonon.
Alun perin Limvuono on ollut nimensä mukaisesti Pohjanmereen yhteydessä oleva vuono. Vuonna 1825 tulvan seurauksena vuonon pohjukasta muodostui yhteys Kattegatiin ja Limvuonosta tuli salmi. Samalla Jyllannin pohjoisosasta, Vendsyssel-Thystä, tuli saari.
Tanskalainen kasvinsuojeluaineita valmistava Cheminova alkoi Länsi-Jyllannin tehtaallaan 1950-luvulla haudata myrkkyä Limvuonoon, ja 25 000 myrkkytynnyrin löytyminen 1981 oli Pohjoismaiden siihen asti pahin ympäristökatastrofi.
Lorenzo Bartolini

Lorenzo Bartolini (1777–1850) oli italialainen kuvanveistäjä. Hän oli realistisen kuvanveiston edelläkävijä ja aikalaisten suosima. Hän teki muun muassa Bastiassa sijaitsevan Napoleon I:n muistomerkin.
Virpi Laristo

Virpi Elina Laristo (s. 26. marraskuuta 1934 Helsinki) on suomalainen balettitanssija ja koreografi. Laristo työskenteli pitkään Kansallisbaletin solistitanssijana ja myöhemmin myös harjoittajana.
Laristo meni Kansallisoopperan balettikouluun kahdeksanvuotiaana. Valmistuttuaan ylioppilaaksi vuonna 1954 hän solmi oopperan baletin kanssa solistisopimuksen. Kansallisbaletista hän jäi eläkkeelle vuonna 1977, mutta hän jatkoi opettamista 1990-luvun alkuun saakka muun muassa Teatterikorkeakoulun tanssitaiteen laitoksella. Suomen Tanssipedagogiliiton puheenjohtajaksi Laristo valittiin vuonna 1979.
Laristo on esiintynyt kolmessa suomalaisessa pitkässä elokuvassa: vuonna 1952 Ville Salmisen ohjaamassa elokuvassa Mitäs me taiteilijat, vuonna 1954 Jack Witikan ohjaamassa elokuvassa Pessi ja Illusia sekä vuonna 1961 Ville Salmisen ohjaamassa elokuvassa Toivelauluja.
Laristo on kirjoittanut kahdeksanosaisen suomenkielisen balettitekniikan perusteoksen Klassisen baletin didaktiikka kolme ensimmäistä osaa, jotka julkaistiin vuonna 1988. Osat IV–VIII on kirjoittanut Marianna Rumjantseva, ja ne ilmestyivät 2002. Tämän balettitekniikan suomalaisen suurteoksen osat noudattavat baletin uusvenäläisen koulukunnan eli Vaganova-baletin jakoa kahdeksaan opetusluokkaan.
Lariston puoliso oli oopperalaulaja Usko Viitanen. Vuonna 1975 Laristolle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.
Peek-a-Boo

Peek-a-Boo on nyrkkeilytyyli, jossa nyrkkeilijän kädet ovat kasvojen suojana. Nyrkkejä pidetään poskien tasolle ja käsivarret pidetään kiinni vartalossa. Vastustajaa kohti edetään ylävartaloaan heiluttaen. Tyyli tarjoaa ylimääräistä suojaa kasvoille ja helpottaa vastustajan iskemistä kasvoihin.
Tyylin kehitti nyrkkeilyvalmentaja ja manageri Cus D’Amato, joka opetti sen suojatilleen Floyd Pattersonille. Myöhemmin D'Amaton kouluttamista nyrkkeilijöistä myös Mike Tyson omaksui tyylin. Sekä Patterson että Tyson nousivat raskaansarjan maailmanmestareiksi.
Ennen Pattersonin maailmanmestaruutta tyyliä arvosteltiin, koska ei uskottu, että sitä käyttämällä nyrkkeilijä kykenisi aloittamaan sääntöjenmukaisen hyökkäyksen.
Rube Goldberg

Reuben Lucius (Rube) Goldberg (4. heinäkuuta 1883 San Francisco – 7. joulukuuta 1970 New York) oli yhdysvaltalainen sarjakuva- ja pilapiirtäjä, joka muistetaan parhaiten monimutkaisia teknisiä viritelmiä esittäneistä humoristisista piirroksistaan. Goldbergin nimestä on tullut synonyymi yksinkertaisen tehtävän suorittamiseen suunnitellulle tarpeettoman monimutkaiselle mekanismille.
Goldberg valmistui vuonna 1904 insinööriksi Kalifornian yliopistosta ja työskenteli hetken aikaa San Franciscon viemärilaitoksella viemäriputkien suunnittelijana. Vielä samana vuonna hän kuitenkin siirtyi San Francisco Chronicle -lehden piirtäjäksi ja urheilutoimittajaksi. Hän työskenteli San Francisco Bulletinissa 1905–1907 ja New Yorkissa New York Evening Mailissa 1907–1921. Tuona aikana hän piirsi useita sarjakuvia. Hän loi sarjakuviinsa professori Lucifer Gorgonzola Butts -nimisen keksijän, joka rakensi naurettavan monimutkaisia virityksiä yksinkertaisten tehtävien hoitamiseen. Kokonaisuuksiin kuului sekä mekaanisia osia että rääkättäviä eläimiä. Vuodesta 1938 Goldberg teki poliittisia pilapiirroksa The New York Sun, The New York Journal ja The Journal-American -lehtiin. Hän sai vuonna 1948 pilapiirtämisen Pulitzer-palkinnon atommipommia käsitelleestä piirroksestaan. Hän vetäytyi eläkkeelle 1964.
Goldberg oli vuonna 1946 perustetun National Cartoonists Societyn ensimmäinen puheenjohtaja ja vuodesta 1948 kunniapuheenjohtaja. Seuran myöntämä vuoden piirtäjä -palkinto nimettiin vuonna 1954 hänen mukaansa Reuben-palkinnoksi.
Formula 1 -kausi 1992

Kausi 1992

Kausi 1992 oli Williamsin ylivoimaista hallintaa. Nigel Mansell voitti yhdeksän kilpailua, ja hän varmisti mestaruutensa kun viisi kilpailua oli vielä ajamatta. Riccardo Patresen tehtävä tallissa oli lähinnä kakkosviulun soittajan rooli, eikä italialainen ajanutkaan vahvaa kautta. Kausi oli vaikea Ayrton Sennalle ja McLarenille. Hondan V12-kone ei ollut enää sarjan vahvin, ja ongelmia tuotti kun he aloittivat kauden päivitetyllä versiolla kauden 1991 autosta.
Benettonin Michael Schumacher voitti uransa ensimmäisen GP:n Belgiassa.
Ferrarin kausi oli jälleen vaikea. Auto ei ollut kovinkaan luotettava, minkä vuoksi Jean Alesi ja Ivan Capelli eivät saavuttaneet suurta menestystä. Alesi väläytteli osaamistaan muutamaan otteeseen, mutta Capelli ei vakuuttanut ja hänet korvasi kauden kahdessa viimeisessä osakilpailussa Nicola Larini.
Debyytin kuninkuusluokkaan kauden aikana tekivät: Paul Belmondo, Damon Hill, Emanuele Naspetti, Andrea Chiesa, Ukyo Katayama ja Christian Fittipaldi. Giovanna Amati ja Perry McCarthy eivät selvittäneet tietään karsinnoista yhteenkään kilpailuun.
Adiafora

Adiafora (m.kreik. ἀδιάφορα, ”yhdentekevät [asiat]”) tarkoittaa filosofiassa ja etiikassa moraalisesti neutraaleja asioita. Kristinuskossa käsite viittaa ehdonvallan asioihin, joita ei pidetä uskonopin suhteen ehdottomina. Adiaforaa voidaan myös kuvata termillä moraalinen yhdentekevyys.

Stoalaisuudessa

Adiafora oli alun perin stoalaisen filosofian käsite, joka tarkoitti sellaisia asioita, jotka olivat moraalilain ulkopuolella − eli tekoja, jotka eivät olleet määrättyjä eivätkä kiellettyjä.
Stoalaiset luokittelivat kaiken inhimillisen toiminnan kolmeen luokkaan. Hyve, kuten viisaus, oikeudenmukaisuus ja sellaiset asiat, olivat hyviä asioita. Niiden vastakohdat, paheet, olivat pahoja asioita. Näiden lisäksi oli kuitenkin monia muita asioita, kuten varallisuus, maine ja terveys, jotka eivät olleet itsessään hyvää eikä pahaa. Siksi niiden katsottiin muodostavan eettisesti neutraalin alueen, ja niitä kutsuttiin nimellä adiafora. 
Vähitellen yhdentekevät asiat alettiin jakaa edelleen kolmeen lajiin: asiat, joita tuli suosia, koska ne auttoivat elämistä luonnon mukaan; asiat, joita tuli välttää, koska ne vaikeuttivat elämistä luonnon mukaan; sekä todella yhdentekevät asiat.
Tällaiset asiat eivät kuitenkaan olleet kokonaan moraalin alueen ulkopuolella: esimerkiksi Cicero katsoi, että kun viisas toimii ”yhdentekevien asioiden” alueella, hän toimii silti soveliaasti, oman luontonsa tai ”velvollisuutensa” (officium) mukaisesti.
Ajatus yhdentekevistä asioista oli antiikin aikana yleinen myös kyynikoilla ja skeptikoilla.

Kristinuskossa

Kristinuskossa käsitteen adiafora herätti uudelleen henkiin renessanssin aikana Philipp Melanchthon. Kristinuskossa adiafora eli ehdonvallan asiat tarkoittaa asioita, joita ei pidetä uskonopin suhteen ehdottomina, ja jotka siksi sallitaan kirkossa. Se, mitä tällaisiksi asioiksi luetaan, riippuu kristinuskon suuntauksesta. Esimerkiksi luterilaisuudessa tällaisia ovat esimerkiksi kynttilät, pappien koreat puvut ja hengelliset laulut, mutta ei vaikkapa Neitsyt Marian palvonta.
Tällaisia asioita oli esillä kristinuskossa jo Uuden testamentin kirjoittamisen aikoina. Osa Paavalin Ensimmäisestä kirjeestä korinttilaisille lienee kirjoitettu vastauksena Korintin seurakunnan kysymykseen, oliko sallittua syödä epäjumalille uhrattua ruokaa. Vastauksessaan Paavali kirjoittaa:
»Ei ruoka vie meitä lähemmäs Jumalaa. Emme menetä mitään, jos jätämme syömättä, emmekä voita mitään, jos syömme. Pitäkää kuitenkin huoli siitä, ettei tämä teidän vapautenne saa heikkoja kompastumaan» 
(1 Kor 8:8-9.)
Adiaforariita oli varhaisten luterilaisten keskinäinen kiista siitä, ovatko eräät kirkolliset tavat adiafora-asioita. Vuonna 1577 luterilaisuuden Yksimielisyyden ohjeessa päädyttiin määrittelemään ehdonvallan asiat sellaisina "kirkollisina tapoina, joista Jumalan sanassa ei ole käskyä eikä kieltoa". Herätyskristillisyyden piirissä ehdonvallan asioita ei useinkaan rajoiteta kirkollisiin tapohin vaan käsitetään niillä tarkoitettavan sellaisia omantunnon asioita, joissa Raamatussa ei ole selkeää käskyä eikä kieltoa.
Subsidiariteettiperiaate

Subsidiariteettiperiaate eli läheisyysperiaate on periaate, jonka mukaan julkisen vallan päätökset tulisi tehdä mahdollisimman lähellä ihmisiä ja byrokratiassa käsitellä alhaisimmalla mahdollisella tasolla. Ylemmille tasolle tulisi viedä vain sellaiset päätökset, joita ei alemmilla tasoilla voida tehdä.
Subsidiariteettiperiaate on yksinkertaisesti byrokratian vähentämistä, ja sitä pidetään yleisellä tasolla julkisissa virastoissa toivottavana asiana. Subsidiariteettiperiaatteen mukainen uudistus Suomessa olisi esimerkiksi Kelan päätösten tekemistä konttorikohtaisesti.
Julkisen valinnan teorian mukaan ihmisten läheisyydestä kauemmas karkaavalla vallalla on tapana byrokratisoitua. Vallan toimiessa kunnallistasolla ihmisillä on vielä mahdollisuus jopa äänestää jaloillaan vaikkapa ikävien kaupunginsääntöjen tapauksessa.
Lisäksi läheisyysperiaatetta perustellaan usein hajautetun ja hiljaisen tiedon idealla, jonka mukaan päätös tulee tehdä mahdollisimman lähellä sitä koskevaa ympäristöä, jotta päätöksentekijöillä on mahdollisimman paljon paikallista tietoa ja mahdollisimman hyvät mahdollisuudet tutustua paikallisiin olosuhteisiin.
Euroopan unionissa on subsidiariteettiperiaatteen mukaisesti alueiden komitea.
Subsidiariteettiperiaate on "persoonan" ja "solidaarisuuden" ohella yksi katolisen kirkon sosiaalietiikan kolmesta periaatteesta. Nämä kolme periaatetta määritteli paavi Pius XI sosiaaliensyklikassa Quadragesimo anno vuonna 1931. Subsidiaarisuuden periaatteen mukaan valtion tulisi hajauttaa valtaansa pienille paikallisille ja toimialaltaan rajatuille kansalaisjärjestöille. Tämä "lähipäätösperiaate" oli myös suunnattu totalitaarisia järjestelmiä, erityisesti kommunismia vastaan.
Mandatum

Mandatum oli Sampo-konserniin kuuluva pankki- ja rahoituslaitos, joka toimi vuosina 1998-2001 ennen fuusioitumistaan Sampo-konserniin.

Historia

Mandatum oli alun perin vuonna 1937 perustettu Yhdyspankin tytäryhtiö. Mandatum toimi holdingyhtiönä omistaen Yhdyspankkia lähellä olevia yhtiöitä. Mandatum on latinaa ja tarkoittaa mandaattia, tehtävää, toimea tai määräystä.
Vuonna 1992 holdingyhtiö otettiin uudelleen käyttöön. Siitä tehtiin Björn Wahlroosin johtama investointipankki Mandatum & Co.
Vuonna 1998 Mandatum ja pörssiyhtiö Interbank fuusioituivat Mandatum Pankiksi. Mandatumista tuli pörssiyhtiö. Mandatum ryhtyi tarjoamaan kuluttajille omaisuudenhoitopalveluita ja arvopaperivälitystä. Mandatum nousi merkittävään asemaan etenkin Suomen yrityskauppa-alalla, ja ostamalla pankkiiriliike Protoksen Bank of Irelandilta vuonna 1998 yhtiön asema vahvistui myös arvopaperien välityksessä. 
Helmikuussa vuonna 2001 Sampo-Leonia osti Mandatum Pankin, jotta sen johtaja Björn Wahlroos saatiin suostumaan Sampo-Leonian pääjohtajaksi. Kaupassa Mandatumin osakkaat saivat 52 % yli niiden pörssiarvon ja vastikkeeksi osuuden Sampo-Leoniasta. Suurimmasta osakkeenomistajasta Wahlroosista tuli yksi Suomen varakkaimmista henkilöistä.
Syksyllä 2006 tanskalainen Danske Bank osti Sampo-pankin ja Mandatumin sen mukana. Mandatum-nimi palautui kuitenkin myöhemmin Sammolle.
Vuonna 2008 Sampo-konsernin henkivakuutusyhtiön Henki-Sammon nimi muutettiin Mandatum Henkivakuutusosakeyhtiöksi. Yhtiön markkinointinimeksi tuli Mandatum Life.
Amurinlahna

Tuntomerkit

Amurinlahna on suurikokoinen kala; ulkonäöltään se muistuttaa suuresti lahnaa. Evät ja pyrstö ovat harmaat, hieman punertavat. Amurinlahnan erikoisen pitkä peräevä tuo mieleen sulkavan.