google/wiki40b huggingface dataset:
Hannu Soikkanen

Hannu Veli Soikkanen (4. elokuuta 1930 Sippola) on suomalainen historiantutkija ja professori.
Soikkanen pääsi ylioppilaaksi Kouvolan lyseosta ja lähti opiskelemaan historiaa Turun yliopistoon. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1953, lisensiaatiksi 1955 ja väitteli tohtoriksi 1961. Soikkasen väitöskirjan aiheena oli sosialismin tulo Suomeen ennen vuoden 1907 eduskuntavaaleja.
Soikkanen oli Helsingin yliopiston talous- ja sosiaalihistorian dosenttina 1967-1976 ja sosiaalihistorian henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina vuosina 1976-1993.
Sirkka Aura

Sirkka Aura (s. 1942 Pori) on suomalainen yritysjohtaja ja kirjailija, koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri. Aura toimi Invest in Finlandin toimitusjohtajana 1999–2005. Hän oli Postipankissa monissa tehtävissä vuosina 1987–1999, viimeisimpänä pankinjohtajana. Hän oli Postipankin New Yorkin konttorin vice president vuosina 1995–1997. Ennen pankkiuraa Aura toimi Martela-konsernissa, Stockmann-Ornossa, tutkijana Rautaruukissa ja Suomen Teollisuusliitossa sekä assistenttina HKKK:ssa.
Auran aikana Invest in Finland vakiinnutti asemansa merkittävänä elinkeinoelämän toimijana. Aura puhui kotimaassa ulkomaisten investointien merkityksestä kansainvälisen liiketoimintaosaamisen lisäämisessä ja esitteli ulkomailla Suomea investointikohteena. 
Sirkka Auran esikoisromaani Valheita Manhattanilla julkaistiin kesällä 2012. New York -sarja jatkui romaanilla Amerikan aika. Auran kolmas teos Viisisataa kiloa vuodelta 2015 on kokoelma tarinoita. Jokainen kirjoitettu sana, Bisnesnaisen päiväkirja 1984-2005 vuodelta 2016 on autenttista päiväkirjatekstiä.
Aimo Halila

Aimo Oskari Halila (9. marraskuuta 1912 Lahti – 15. tammikuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen historioitsija ja professori, joka tunnetaan erityisesti sosiaali- ja kulttuurihistorian tutkijana.
Aimo Halila kirjoitti ylioppilaaksi Lahden lyseosta vuonna 1931 ja valmistui 1935 filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta. Historian tohtoriksi hän väitteli 1942 väitöskirjalla Suomen kaupunkien kunnallishallinto 1600-luvulla. Halila työskenteli 1950–1954 Yhteiskunnallisen korkeakoulun ensimmäisenä historian professorina, ja 1954–1975 Helsingin yliopiston Suomen ja Skandinavian historian henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina.
Halilan ensimmäinen julkaistu teos Iitin historia (1939, toinen osa 1966) oli Suomen ensimmäisiä moderneja pitäjänhistorioita, joissa oli siirrytty tapahtumien kuvailusta syvempään sosiaali- ja yhteiskuntahistorialliseen analysointiin. Hänen pääteoksenaan pidetään neliosaista Suomen kansakoululaitoksen historiaa (1949–1950), ja huomattavia myöhempiä teoksia olivat muun muassa Pohjois-Pohjanmaa ja Lappi 1721–1775 (1954) sekä Tanskan ja Norjan historia (1972). Halilan laajaan tuotantoon kuuluu myös lukuisia kaupunki- ja järjestöhistorioita sekä elämäkertoja. Suomalaisen historiankirjoituksen klassikoksi muodostuneeseen Suomen historian käsikirjaan (1948) hän kirjoitti 1600-luvun osuuden.
Aimo Halilan veli oli oikeustieteen professori Jouko Halila.
M72 LAW

M72 LAW (Light Anti-tank Weapon) on Yhdysvalloissa 1961 kehitetty olalta laukaistava kevyt kertasinko. M72 perustuu saksalaisten toisessa maailmansodassa kehittämään ideaan kevyestä, yksinkertaisesta singosta. M72 suunniteltiin 1950-luvulla käytettäväksi tuon ajan kevyitä panssarivaunuja vastaan. Se oli laajassa käytössä muun muassa Vietnamissa, ja tarjosi sotilaille tarvittavaa tulivoimaa panssaroituja ajoneuvoja, bunkkereita, rakennuksia ja kevyitä ajoneuvoja vastaan.
M72 koostuu pääasiassa kahdesta sisäkkäisestä putkesta, jotka asetta ampumakuntoon laitettaessa avataan vetämällä ne toisistaan eri suuntiin. M72 muodostaa laukaistaessa 15 metriä pitkän takasuihkun, joka voi pahimmassa tapauksessa olla tappava välittömästi ampujan takana oleville.

Käyttö Suomessa

M72 LAW -tyypin kertasinkoja on käytössä myös Suomen puolustusvoimilla, tyyppinimellä 66 KES 75 (M72A2), hankintapäätös 1975 ja 66 KES 88 (M72A5), hankintapäätös vuonna 1988.
Kevyt kertasinko on Suomen puolustusvoimien pääasiallinen pst-ase, jonka käyttö koulutetaan jokaiselle varusmiehelle (kutsumanimellä Kessi). Vaikka aseella onkin sen rajoitetun panssarinläpäisykyvyn takia vaikea tuhota nykyaikaista taistelupanssarivaunua muualta kuin takaa tai päältä, on se edelleen erinomainen ase kevyemmin panssaroituja ajoneuvoja vastaan, esimerkiksi rynnäkköpanssarivaunuja ja panssaroituja miehistönkuljetusvaunuja vastaan, jotka muodostavat suurimman osan taistelukentällä liikkuvista ajoneuvoista.
Kertasingot poistuvat Maavoimien käytöstä 2010-luvun lopulla, seuraajan nimeksi ollaan kaavailtu 66 KES 12.
Mies

Mies on urospuolinen ihminen ja ihmisen sukupuoli. Mieheksi kutsutaan yleensä aikuista miespuolista henkilöä, kasvuikäisestä miehestä käytetään nimitystä poika. Ihmisen suvullisessa lisääntymisessä miehen sukusolut eli siittiöt hedelmöittävät naisen munasolun.
Miehen sukupuolikromosomipari on XY.

Sukupuolielimet

Miehen ulkoiset sukupuolielimet kehittyvät äidin kohdussa, jolloin yksilönkehityksen alkuvaiheen naarastyyppiset ulkoiset sukupuolielinaiheet maskulinisoituvat samalla kun alkiolle kehittyy virtsaputki. 
Miehen sukupuolielimet muodostuvat siittimestä, kiveksistä, siemenjohtimista ja eturauhasesta. Niiden biologisena tehtävänä on tuottaa siemennestettä, jonka mukana siittiöt ja DNA eli geneettinen perimä kulkeutuvat naisen kohtuun ja sieltä munanjohtimeen, jossa hedelmöitys tapahtuu munasolussa.
El Jem

El Jem (El Djem) (arab. الجمّ‎) on kaupunki Tunisian itäosassa Mahdian kuvernoraatissa. Kaupungin väkiluku on 18 302 (vuonna 2004). Kaupunki sijaitsee laajojen oliivipuuviljelmien keskellä.

Historia

100-luvulla paikalla sijaitsi roomalainen Thysdrusin kaupunki. Se oli koko Rooman oliivituotannon keskus ja sieltä vietiin oliiviöljyä Rooman kauppiaille.
Joensuun paikallisliikenne

Noutopoika ja kutsutaksi

Joensuussa toimii perinteisten joukkoliikennepalvelujen ohella myös kutsuna toimivaa joukkoliikennettä, joka toimii ovelta-ovelle-periaatteella. Savo-Karjalan Linjan palvelubussi Noutopoika on tarkoitettu kaikille joensuulaisille. 
Asiointiliikenne on ovelta ovelle -joukkoliikennettä, jota kutsutaan myös kutsutaksiksi. Joensuussa asiointiliikenteitä toimii Kiihtelysvaarassa, Tuupovaarassa, Enossa ja Uimaharjussa.
Joseph Cramarossa

Ura

Mississauga Steelheads varasi Cramarossan vuoden 2008 CHL:n varaustilaisuudessa 49. pelaajana. Cramarossa siirtyi Mississaugaan kaudeksi 2009–2010. Hän pelasi tulokaskaudellaan 64 ottelua, joissa teki kuusi maalia sekä kymmenen syöttöpistettä. Seuraavalla kaudella hän onnistui 59 ottelussa kaksinkertaistamaan tehopisteensä lukemiin 12+20=32. Lisäksi hänelle kertyi 101 rangaistusminuuttia. Kauden päätteeksi joukkue pääsi pelaamaan Memorial Cupissa, jossa hävisi mestaruuden Saint John Sea Dogsille lukemin 3–1. Cramarossa pelasi turnauksessa viisi ottelua ilman tehopisteitä.
Anaheim Ducks varasi Cramarossan kolmannella kierroksella 65. pelaajana NHL:n vuoden 2011 varaustilaisuudessa.
Cramarossa pelasi kaudella 2011–2012 15 ottelua Mississaugassa ennen kuin hänet kaupattiin Belleville Bullsiin. Bullsissa hän pelasi 29 ottelua tehoin 8+8=16. Kaudeksi 2012–2013 Cramarossa valittiin Bullsin varakapteeniksi. Hän pelasi 68 ottelua tehden 19 maalia sekä 44 syöttöpistettä eli yhteensä 63 tehopistettä. 17 pudotuspeliottelussa hän teki viisi maalia sekä neljä syöttöpistettä.
Maaliskuussa 2013 Cramarossa solmi kolmivuotisen tulokassopimuksen hänet varanneen Anaheim Ducksin kanssa. Ennen kauden 2013–2014 alkua hänet kuitenkin lähetettiin AHL:ään farmijoukkue Norfolk Admiralsin riveihin. Cramarossa pelasi kauden aikana 47 AHL-ottelua tehden niissä yhden maalin sekä kolme syöttöpistettä. Lisäksi hän pelasi kolme ottelua ECHL-joukkue Utah Grizzliesin paidassa.
Toisella ammattilaiskaudellaan 2014–2015 Cramarossa pelasi 54 ottelua, joissa teki viisi maalia ja viisi syöttöpistettä. Hän jatkoi AHL:ssä myös kaudella 2015–2016, jolloin hän kiekkoili Ducksin uuden farmiseura San Diego Gullsin riveissä 61 ottelussa tehden tehot 6+11=17. Yhdeksässä pudotuspeliottelussa hän teki kolme maalia. Kauden päätyttyä Cramarossa ja Ducks tekivät yhden vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Faction

Faction oli porvoolainen rockyhtye. Se toimi vakituisemmin vuosina 1967–1972, satunnaisesti sen jälkeenkin, ja oli suosittu erityisesti Porvoossa. Sen ohjelmistoon kuului Creamin kappaleita, joita sen sanotaan tulkinneen "väkevästi". Yhtyeen jäseniä olivat kitaristi ja laulaja Rabbe ”Urho” Fredriksson (k. 1997), basisti Tage ”Toote” Lindberg ja rumpali Hegge Söderholm (k. 2009).
Yhtye voitti Popmuusikot ry:n jäsenilleen 30. marraskuuta 1970 Helsingin Kulttuuritalolla Popmuusikot ry:n järjestämät ensimmäiset amatööripopyhtyeitten SM-kilpailut. Yhtyeen jäsenet saivat jokainen palkinnoksi kolme itse valitsemaan LP-levyä. Finaalissa olivat mukana myös Blue Joint, Elonkorjuu, Faction, Isojako, Kolera ja Waterloo. Suosikissa kirjoittanut Hellevi Jussila vähätteli kilpailun merkitystä. Seuraavassa numerossa oli Jussilan tekemä Factionin kolmesivuinen haastattelu, jossa yhtye kertoi osallistuneensa kilpailuun Popmuusikot ry:n pyynnöstä ja saaneensa voiton ansiosta lisää esiintymisiä. Factionin ainoat levytykset olivat kilpailujen finalistien kokoomalevyllä Popmestarit (1971) julkaistut kappaleet ”Computer Brain” ja ”Uguru”. Söderholm soitti myöhemminkin Porvoossa 1990-luvun alussa perustetussa uudessa Holdersissa ja 2000-luvun alussa perustetussa yhtyeessä The British Standard äkilliseen kuolemaansa saakka.
Faction esiintyi Ruisrockissa elokuussa 1971.
Villit Marjaset – elokuva

Juoni

Perhe nimeltä Villit Marjaset on matkustanut Afrikkaan kuvaamaan luonto-ohjelmaa. Perheen tytär Eliza (Lacey Chabert) huomaa, että eräs šamaani (Kevin Michael Richardson) on antanut hänelle kyvyn puhua eläinten kanssa, muttä hän ei saisi kertoa kenellekään kyvystään. Myöhemmin Eliza huomaa salametsästäjien jahtaavan norsulaumaa sähköistetyllä aidalla, jonka myötä hän yrittää pysäyttää ystävänsä simpanssi Darwinin (Tom Kane) kanssa salametsästäjien aikeet.
Sypressit

Kuvaus

Sypressit ovat ainavihantia, 5–40 metriä korkeita havupuita tai pensaita. Niiden neulaset ovat pehmeitä, 2–5 millimetrin pituisia, kasvavat pareittain toisiaan vastapäätä ja pysyvät puussa 3–5 vuotta. Nuorilla, enintään kahden vuoden ikäisillä taimilla neulaset ovat 5–15 millimetrin pituisia ja teräviä. Kävyt ovat 8–40 millimetrin pituisia, muodoltaan pallomaisia tai munan muotoisia ja kypsyvät 18–24 kuukauden kuluttua pölytyksestä. Siemenet ovat pieniä, 4–7 millimetrin pituisia, ja niihin liittyy kummallakin puolella kapea siipi. 
Monet sypressilajit ovat hyvin sopeutuneet ajoittaisiin metsäpaloihin. Niiden siemenet voivat pysyä vuosia umpinaisen kävyn sisällä, kunnes emopuu on tuhoutunut palossa, minkä jälkeen siemenistä kasvavat taimet valtaavat avoimeksi tulleen kasvupaikan. Toisten lajien kävyt sen sijaan avautuvat kypsyttyään, jolloin siemenet pääsevät leviämään.

Levinneisyys

Sypressejä kasvaa laajalti pohjoisella pallonpuoliskolla lämpimässä ilmastossa kuten Pohjois- ja Keski-Amerikassa, Luoteis-Afrikassa, Lähi-idässä, Himalajalla, Etelä-Kiinassa, Italiassa ja Pohjois-Vietnamissa. Joidenkin lajien luontaista levinneisyysaluetta on vaikea määrittää, koska paikoitellen ne ovat runsailta viljelyksiltä levinneet ympäristöön.

Käyttö

Monia lajeja kasvatetaan puistoissa ja erityisen yleisesti myös hautausmailla koristepuina, Aasiassa myös temppelien ympärillä. Muutamia lajeja kasvatetaan puuaineensa vuoksi, joka voi olla hyvin kestävää.

Lajeja

Sypressilajien lukumäärästä tutkijat eivät ole päässeet yksimielisyyteen. Eri lähteissä niitä ilmoitetaan olevan 16–25 lajia. Tämä johtuu siitä, että niitä esiintyy monin paikoin pieninä ja eristyneinä populaatioina, joista on vaikea selvittää, muodostavatko ne oman lajinsa vai ainoastaan jonkin alalajin tai muunnoksen. Viime aikoina tunnustettujen lajien lukumäärä on ollut vähenemään päin, ja eräitä ennen eri lajeiksi katsottuja muotoja pidetään nykyisin vain alalajeina.
Puutarhoissa yleisesti kasvatettu leylandinsypressi (Cupressus × leylandii) on syntynyt montereynsypressin ja nutkansypressin risteytymänä. Nutkansypressiä pidettiin pitkään valesypressien (Chamaecyparis) sukuun kuuluvana ja nykyään se luetaan vaihtelevasti kuuluvaksi joko sypresseihin, sukuun Callitropsis tai sukuun Xanthocyparis.
Nimeä sypressi käytetään myös eräistä tähän sukuun kuulumattomista, mutta samaan heimoon kuuluvista kasveista. Sellaisia ovat valesypressit, joihin kuuluu muun muassa hernesypressi (Chamaecyparis pisifera), suosypressit (Taxodium), deltasypressit (Glyptostrobus), sädesypressit (Callitris), patagoniansypressi (Fitzroya cupressoides), ristisypressi (Pilgerodendron uviferum), atlassypressi (Tetraclinis articulata).
Jengisota 145

Jengisota 145 (ruots. Gängkrig 14) on Jens Lapiduksen vuonna 2009 ilmestynyt sarjakuvaromaani.
Bill Owen

Nuoruus ja ura

Owen syntyi Actonissa, Lontoossa vuonna 1914. Nuoruudessaan hän lauloi ja soitti rumpuja yökerhoissa. Owen teki ensiesiintymisensä näyttämöllä repertoaariteatterissa Cambridgessa 19-vuotiaana. Vuonna 1939 Owen liittyi Unity Theatre Companyyn, jossa hän tuotti ja kirjoitti näytelmiä seuraavan 13 vuoden ajan, tullen lopulta taiteelliseksi johtajaksi. Toisen maailmansodan aikaan Owen palveli huoltojoukoissa, jossa hän sai luutnantin arvon. Owen kuitenkin haavoittui räjähdyksessä harjoituksien aikana ja palasi näyttelijän töihin.
Owen teki ensimmäisen elokuvaesiintymisensä vuonna 1945 lyhytelokuvassa Song of the People. Pian tämän jälkeen hän otti taiteilijanimen Bill Owen. Owen esiintyi muun muassa Carry On -komediaelokuvasarjassa ja teki ensiesiintymisensä Broadwaylla vuonna 1950. 1960-luvulla Owen työskenteli lauluntekijänä, sanoittaen muun muassa kappaleen Marianne Cliff Richardille vuonna 1968.
Pitkästä urastaan huolimatta Owen tuli tunnetuksi vasta Vielä virtaa -sarjan Compo Simmoniten roolista. Owen aloitti roolissa vuonna 1973 ja näytteli Compoa kuolemaansa asti. Owenin kuoltua myös hänen esittämä roolihahmonsa kuoli. Compon ja Owenin kuoltua Compon poika Tom Simmonite, jota näytteli Owenin poika Tom Owen, jatkoi sarjaa.

Yksityiselämä

Owen oli naimisissa Edith Stevensonin kanssa vuodesta 1947 vuoteen 1964. Pariskunnalla on yksi poika, näyttelijä Tom Owen. Erottuaan Stevensonista Owen avioutui Kathleen O'Donoghuen kanssa vuonna 1977. Avioliitto kesti Owenin kuolemaan saakka. Owen oli aktiivinen Työväenpuolueen kannattaja. Hänet nimettiin brittiläisen imperiumin ritarikuntaan vuonna 1976.
Owen kuoli haimasyöpään 85-vuotiaana 12. heinäkuuta 1999. Hänet on haudattu Upperthongissa sijaitsevan St Johnin kirkon hautausmaalle, lähelle Holmfirthin kylää, jossa sarja kuvattiin.
RN Giuseppe Miraglia (1923)

Suunnittelu

Alukselle oli mahdollista sijoittaa jopa 17 vesilentokonetta (alun perin Macchi M.18 ja myöhemmin IMAM Ro.43), ja se oli varustettu kahdella katapultilla.

Valmistus

Aluksen köli laskettiin 5. maaliskuuta 1921 junalautta Cittá di Messinana, jonka suunniteltu käyttäjä oli Italian valtion rautatieyhtiö Ferrovie dello Stato Italiane. Alus laskettiin vesille 20. joulukuuta 1923 ja laivasto lunasti aluksen pian tämän jälkeen. Muutostyöt vesilentokoneiden emälaivaksi aloitettiin välittömästi. Vuonna 1925 aluksen ollessa jo lähes valmis se kaatui myrskyssä. Umberto Pugliesen johtama ryhmä nosti hylyn ja se kunnostettiin. Alus otettiin palvelukseen 1. marraskuuta 1927.

Palvelus

Giuseppe Miraglia osallistui toiseen Italian ja Etiopian väliseen sotaan ja Espanjan sisällissotaan. Toisessa maailmansodassa selvittyään Taranton taistelusta alus jatkoi palvelustaan Välimerellä. Italian antaudutta ja aselevon astuttua voimaan Giuseppe Miraglia siirtyi laivaston pääosan mukana Maltalle internoitavaksi.
Britannian kuninkaallisen laivaston torpedoveneiden emälaivan HMS Viennan vaurioiduttua korjauskelvottomaksi Saksan ilmavoimien ilmahyökkäyksessä Barin satamaan 2. joulukuuta 1943 ja sitä seuranneen sinappikaasuonnettomuuden seurauksena laivasto kiinnostui Giuseppe Miragliasta korvaajana.
Sotatoimien päätyttyä alus kuljetti italialaisia sotavankeja takaisin Italiaan, minkä jälkeen sitä käytettiin majoitusaluksena Tarantossa. Alus romutettiin 1950.
Majolammi

Maantietoa

Lampi sijaitsee Oitin ja kirkonkylän välissä. Sen pinta-ala on 1,6 ha ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä ja sen rannat ovat soistunutta suota. Lampea kiertää metsäautotie, mutta lampi itse on autio.

Vesistösuhteet

Lampi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Puujoen alueeseen. Se jaetaan vielä Hausjoen valuma-alueeseen, johon lampi kuuluu. Ympäristön ojietulta metsämaalta tulee viisi kuivatusojaa lampeen. Lammen vedenpinnan korkeus on 122 metriä mpy. Lammella ei kartan mukaan ole laskuojaa, mutta korkeuskäyrien perusteella veden suotuvat lounaaseenpäin, missä ne valuvat Naurisojaan vietäviksi. Naurisoja yhtyy kuivatetun Hausjärven laskujokeen Hausjokeen, joka vuorostaan yhtyy Puujokeen Puujaan kylässä.

Historiaa

Vuoden 1964 peruskartassa lammelle oli piirretty laskuoja, joka vastaa nykykarttojen Naurisojaa. Metsäautotiet on rakennetti vuoden 1988 kartan julkaisemisen jälkeen.
Aeros (satelliitti)

Aeros oli saksalainen kaukokartoitussatelliitti, jonka Saksa toteutti yhdessä Nasan kanssa. Satelliitti tutki ilmakehää ja ionosfääriä.
Aeros-satelliitin rakensi yhdysvaltalainen Ball Aerospace. Mission rahoittivat Nasa ja Saksan Bundesministerium für Foschung und Technologie. 
Aeros A ja Aeros B satelliiteissa oli samat laitteet, A-satelliitissa osa laitteista ei toiminut. Aikoinaan suunniteltiin Aeros C -satelliittia, joka olisi laukaistu sukkulalla.
Aeros-satelliittien maa-asemista yksi sijaitsi Utsjoen Kevolla.
Otepää (kunta)

Entinen kunta

Otepään kunnassa oli asukkaita 3 737, ja sen pinta-ala on 217,36 km² ja asukastiheys 17,1 asukasta neliökilometrillä (1.1.2015). Kunnan keskuspaikka oli Otepään epäitsenäinen kaupunki, jossa asuu noin 1 900 asukasta.

Väestö

Vuonna 2011 Otepään silloisessa kunnassa (Otepään epäitsenäinen kaupunki mukaan lukien) oli 3 727 asukasta, joista 3 633 (97,5 %) oli virolaisia, 51 (1,4 %) venäläisiä ja 36 (1,0 %) muita kansallisuuksia.

Historia

Otepään kunta syntyi vuonna 1999, kun Otepään kaupunki yhdistyi Pühajärven kunnan kanssa Otepään kunnaksi. Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Otepään ja Sangasten kunnat sekä iso osa Paluperan ja Pukan kunnista yhdistettiin uudeksi Otepään kunnaksi.
Not in This Lifetime... Tour

Kiertueen julkistaminen

Guns N’ Rosesin virallinen internet-sivusto uudistui vuoden 2015 joulukuussa. Valtaosa sivuston aiemmasta sisällöstä poistui, ja tilalla esitettiin yhtyeen vanha revolverilogo. Kyseessä oli ensimmäinen kerta sitten 1990-luvun alun, kun yhtye käytti logoa missään virallisessa tarkoituksessa. Joulupäivänä elokuvateattereissa esitettiin Star Wars: The Force Awakens -elokuvan näytöksissä ennen 15 sekunnin mittainen teaser, jossa mustavalkoisen yleisöä kuvaavan videon päällä soi kappale ”Welcome to the Jungle”.
Billboard uutisoi 29. joulukuuta 2015, että Slash palaisi yhtyeen kitaristiksi ja ”yhteenpalannut” kokoonpano soittaisi pääesintyjänä seuraavan vuoden Coachella-festivaaleilla. Axl Rosen uutisoitiin myös saapuvan haastateltavaksi Guns N’ Rosesin tulevaisuutta koskevien asioiden puitteissa Jimmy Kimmel Live! -televisio-ohjelmaan, mutta esiintyminen peruttiin. Vuoden 2016 tammikuussa yhtyeen ilmoitettiin kuitenkin esiintyvän Coachellan pääesiintyjänä, ja sekä Slashin että Duff McKaganin vahvistettiin palaavan yhtyeeseen. Yhtyeen ilmoitettiin myös soittavan huhtikuussa Las Vegasissa ja Méxicossa.
Not in This Lifetime... Tour -kiertue julkistettiin virallisesti aprillipäivänä 2016, jolloin yhtye ilmoitti kiertueen ensimmäisestä 20 konsertista Pohjois-Amerikassa. Kiertueen nimi on viittaus Axl Rosen vuoden 2012 lausahdukseen, jonka mukaan vanhan Guns N’ Rosesin paluu ”ei tapahtuisi tässä elämässä.” Kiertueen lipunmyynti käynnistyi vilkkaana, ja yhtye lisäsi suuren kysynnän seurauksena lisäkonsertit Chicagoon, New Englandiin, New Yorkiin ja Los Angelesiin. Vuoden mittaan vahvistettiin kiertueen jatkuminen myös latinalaiseen Amerikkaan, Aasiaan ja Oseaniaan. Syyskuussa 2017 Guns N’ Roses konsertoi Rock in Rio -festivaalilla neljännen kerran urallaan osana kiertuetta. Marraskuussa yhtyeen ilmoitettiin televisiomainosten välityksellä jatkavan kiertueen merkeissä Pohjois-Amerikassa myös vuonna 2017. Joulukuussa yhtye julkisti 35 konserttia Pohjois-Amerikkaan ja Eurooppaan vuodeksi 2017. Yhtye konsertoi muun muassa St. Louisissa ensimmäisen kerran sitten vuoden 1991, jolloin yhtyeen konsertti oli päätynyt mellakointiin.
Thousand Islands

Thousand Islands on matkailijoiden suosima, luonnonkaunis saariryhmä, joka sijaitsee Ontariojärven ja Saint Lawrencen joen yhtymäkohdassa Yhdysvaltojen ja Kanadan rajalla. Saaret muodostavat joen alkupäähän 80 kilometrin mittaisen ketjun, joka ulottuu Yhdysvaltojen puolella Cape Vincentistä Ogdensburgiin ja Kanadan puolella Kingstonista Cornwalliin. Saint Lawrence on Ontariojärven reunalla vielä 25 kilometriä leveä mutta kapenee 8 kilometrin levyiseksi Thousand Islandsin päätepisteessä koillisessa. Toisin kuin saariryhmän nimestä voisi päätellä, siihen kuuluu kaikkiaan yli 1 800 saarta – lukema sisältää kaikki joen pinnan yläpuolelle pysyvästi jäävät maa-alueet, joilla kasvaa vähintään kaksi puuta.
Thousand Islandsin ensimmäisiä asukkaita olivat irokeesit, jotka kutsuivat sitä Manatoanaksi eli 'Suuren Hengen puutarhaksi'. Nykyinen nimi esiintyi ensimmäisen kerran Jean Desbayes’n piirtämässä kartassa vuodelta 1687, jossa saarille oli annettu ranskankielinen nimi Les Milles Iles eli ’tuhat saarta’.
Thousand Islandsissa käytiin useita vuoden 1812 sodan ratkaisevista taisteluista. 1870-luvulla joella alkoi risteillä höyrylaivoja ja saarille rakennettiin suuria, ylellisiä hotelleja ja varakkaiden ihmisten kesäasuntoja. Seutu on edelleen suosittu matkailukohde, joka houkuttelee etenkin veneilijöitä ja urheilukalastajia.
Wallenbergin pihvi

Wallenbergin pihvi on ruotsalainen ruokalaji, eräänlainen jauhelihapihvi. Se valmistetaan vasikan jauhelihasta, kermasta, munankeltuaisesta, mausteista ja korppujauhosta. Perinteisesti se paistetaan erittäin kevyesti: sisuksen on oltava erittäin vaalea ja pinnankin vain kevyesti ruskistunut. Wallenbergin pihvi tarjoillaan usein keitettyjä perunoiden tai perunamuusin, puolukoiden ja vihreiden herneiden kera.
Pihvi on nimetty kihlakunnantuomari Marcus Wallenbergin vaimon Amalia Wallenbergin mukaan. Hänen isänsä oli lääkäri ja keittokirjailija Charles Emil Hagdahl.