google/wiki40b huggingface dataset:
Gidraninhevonen

Ominaisuudet

Gidraninhevonen on kookas, ryhdikäs ja laadukas lämminverinen. Rodun säkäkorkeus on tyypillisesti 163–168 cm, mutta joskus jopa 173 cm.
Gidraninhevosen pää on hienopiirteinen, joskaan ei arabianhevosta vastaava. Kaula on lihaksikas ja hyvin kiinnittynyt, ja sen tulisi olla suhteellisen pituinen vartaloon verrattuna. Lapojen tulisi olla viistot. Rinta on syvä ja leveä. Runko on syvä, selkä vahva, joskus pitkä. Takaosa on lihaksikas, jalat vahvat. Kaviot ovat hyvänmuotoiset.
Gidraninhevoset ovat miltei poikkeuksetta rautiaita. Luonne tapaa olla arveluttava ja hankalasti käsiteltävä, mitä pidetään rodun kantaisän Siglavy Gidranin perintönä.

Historia

Gidraninhevonen kehitettiin unkarilaisessa Mezőhegyesin valtionsiittolassa 1800-luvulla. Rotu polveutuu vuonna 1816 Unkariin tuodusta arabialaisesta raudikko-oriista Siglavy Gidran. Vuonna 1820 sille syntyi espanjalais-napolilaisesta tammasta orivarsa Gidran II, josta tuli gidraninhevosen kantaisä. Rodun jalostus oli alkuvaiheessa sekalaista: tehtävään käytettiin ensin paikallisia, arabialaisia, transylvanialaisia ja espanjalais-napolilaisia tammoja. Vuoteen 1855 mennessä kantaoriitten emien suvuissa esiintyi noin kolmannes arabialaista, noin viidennes transyvanialaista ja pienemmissä määrin espanjalaista, unkarilaista, nonius- ja gidranverta. Jalostukseen lisättiin myös englannintäysiverisiä, vuonna 1893 jopa kolmessa perättäisessä polvessa. Lopulta arabialaista vaikutetta lisättiin ottamalla shagya-arabioriit Gazal III ja Siglavy II ensisijaisiksi siitosoriiksi, ja rodun tyyppi alkoi vakiintua angloarabimaiseksi ja erinomaiseksi hyppääjäksi.
Gidraninhevonen kehitettiin alun perin ratsuväen tarpeisiin, arabianhevosta kookkaammaksi ja vahvemmaksi. Siitä kehittyi kaksi jalostussuuntausta: raskaampi, kevyeeseen työhön soveltuva tyyppi, ja kevyempi ja nopeampi ratsuhevostyyppi. Ensimmäisessä maailmansodassa gidraninhevonen menetti suuren osan kannastaan. Jälkikäteen jalostuksessa lisättiin arabialaista ja uutena kisber felver -verta. 1970-luvulle tultaessa rodun tilanne oli taas huonontunut ja kaksi uutta oritta Bulgariasta otettiin laajentamaan kannan perimää.
Nykyisin gidraninhevonen on laadukas ratsu- ja ajohevonen, joka on menestynyt myös kansainvälisellä tasolla lajeissa, joissa sen nopeudesta, kestävyydestä, ketteryydestä ja rohkeudesta on etua.
Rodun jalostukseen hyväksytään yhä muita rotuja: hyväksytyt rodut ovat englannintäysiverinen, arabianhevonen ja angloarabi. Hyväksyttävällä hevosella on oltava neljänteen polveen ulottuva todistus polveutumisestaan, ja sen on oltava väriltään rautias ja vähintään 157 cm korkea. Oriiden on lisäksi läpäistävä jalostustoimikunnan tarkastus saadakseen siitosluvan.
Rebecca Belmore

Rebecca Belmore (s. 22. maaliskuuta 1960 Upsala, Ontario) on kanadalainen eri taiteenlajeja yhdistelevä taiteilija. Hän kuuluu alkuperäiskansoihin ja on tuonut teoksillaan esiin alkuperäiskansojen asemaan Kanadassa liittyviä epäkohtia. Hän on tuotannossaan yhdistellyt performanssitaidetta, valokuvausta, kuvanveistoa ja videoita. 
Belmoresta tuli vuonna 2004 Kanadan kuninkaallisen taideakatemian jäsen. Samana vuonna hänelle myönnettiin VIVA-palkinto. Vuonna 2005 hän edusti Kanadaa Venetsian biennaalissa, ja samana vuonna hän sai kunniatohtorin arvon Ontarion taide- ja designkorkeakoulusta. Vuonna 2013 Belmore voitti Kenraalikuvernöörin palkinnon ja vuonna 2016 Gershon Iskowitz -palkinnon.
Delìrium Còrdia

Musiikki

Musiikin levyllä voisi luokitella kauhuelokuvien elokuvamusiikin tyyliseksi, mutta albumi sisältää välillä ääniä kirurgisista leikkauksista ilman anestesiaa. Albumilla on vain yksi kappale, joka kestää 74 minuuttia ja 17 sekuntia joten levy on siis täysin konseptialbumi.
Muutama musiikkityyli on peitetty pääkohtaisen musiikin alle, kuten viihde- ja metallimusiikkia.

Kansi- ja välilehtitaide

Välilehdissä on aitoja kuvia ihmisten kirurgisista leikkauksista. Kuvat on nähtävillä täällä.
Toivo K. Laakso

Toivo Kustaa Laakso (6. kesäkuuta 1899 Tampere – 1979) oli suomalainen diplomi-insinööri, joka tutki myös parapsykologiaa.
Laakson vanhemmat olivat kauppias Ville Wessman ja Hymmi Armida Irene Fagerlund. Hän pääsi ylioppilaaksi 1919 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1926. Laakso teki opintomatkat Englantiin 1932, Unkariin 1934 ja
Yhdysvaltoihin 1939.
Laakso oli Teknillisen korkeakoulun radiolaboratorion assistenttina 1926–1931, Posti- ja lennätinhallituksen yleisradioinsinöörinä 1929–1933 ja Yleisradion yli-insinöörinä 1934–1937. Hän oli Tampereen teknillisen oppilaitoksen heikkovirtatekniikan lehtorina 1938–1946 ja Helsingin teknillisessä oppilaitoksessa yli-opettajana 1947–1952 ja rehtorina 1948–1952. Hän omisti sähköakustisen insinööritoimisto Sain Helsingissä 1939–1940 ja akustisen insinööritoimisto T. K. Laakson vuodesta 1953 alkaen.
Schleswig (kaupunki)

Historia

Varhaisin maininta Schleswigistä on peräisin vuodelta 804 muodossa Sliasthorp. Schlein vastarannalla sijaitseva Haithabu oli viikinkiaikana merkittävä kauppapaikka, joka tuhoutui vuonna 1066 slaavien hyökkäyksessä. Tämän jälkeen suurin osa kauppatoiminnasta siirtyi Schlein pohjoisrannalla sijaitsevaan Schleswigiin. Vuonna 947 perustettiin Schleswigin hiippakunta. Schleswigin tuomiokirkko mainitaan vuonna 1134.
Vuodesta 1544 alkaen Gottorfin linna toimi Schleswig-Holstein-Gottorfin herttuoiden asuinsijana. Herttuoilla oli hyvin läheiset siteet Tanskan kuningashuoneeseen, mutta 1600-luvulla heidän politiikkansa muuttui itsenäisemmäksi. Suuren Pohjan sodan jälkeen Schleswigin herttuakunnan gottorfilainen osuus siirtyi jälleen Tanskan kuninkaalle. Korvauksena siitä, että linna oli menettänyt asemansa herttuan asuinsijana, sinne siirtyivät Schleswigin herttuakunnan korkein oikeus sekä hallinto.
Toisen Saksan–Tanskan sodan seurauksena Schleswigin alue siirtyi vuonna 1864 Tanskalta Preussin hallintaan. Schleswigin kaupunki sai tuolloin Schleswig-Holsteinin pääkaupungin aseman. Vuonna 1946 Schleswig-Holsteinin osavaltiohallinnon sijaintipaikaksi määrättiin kuitenkin Kiel. Schleswig-Holsteinin korkein oikeus pysyi edelleen Schleswigissä.

Väestö

Schleswigissä on merkittävä tanskalainen vähemmistö, joka ylläpitää omia kouluja, kirjastoa ja laajaa kulttuuritoimintaa.

Nähtävyydet

Schleswigin merkittävimpiä nähtävyyksiä ovat Schleswigin tuomiokirkko, kalastajakylä Holm sekä Gottorfin linna. Linnan barokkipuutarhassa on vuonna 2005 rakennettu niin sanottu ”maapallotalo” (saks. Globushaus), jossa on esillä Adam Oleariuksen vuosina 1650–1654 konstruoiman karttapallon kopio, halkaisijaltaan noin kolme metriä.
Noin viiden kilometrin päässä Schleswigin keskustasta sijaitsee Busdorfin kunnan alueella viikinkiaikaisen Haithabun jäänteitä. Paikalla toimii nykyään viikinkimuseo.
Paslikka

Paslikka (myös baschlik) on suippo huppupäähine, jossa on kaulan ympärille kiedottavat korvakkeet. Paslikat olivat muodissa Venäjällä 1830–1840. Myös Suomessa naiset ovat käyttäneet sitä. Vuosina 1862–1917 se oli univormun osana Venäjän asevoimissa.
Millwall FC

Historia

Millwall "Roversin" perustivat Millwallissa, Lontoon East Endissä, sijainneen skotlantilaisen J.T. Mortonin tehtaan työntekijät vuonna 1885. Seuran tuolloinen lempinimi "The Dockers", "Satamatyöntekijät", johtui seuran kannattajien ammatista.
Ensimmäisen ottelunsa Millwall pelasi perustamisvuonnaan Fillebrookin joukkuetta vastaan ja hävisi maalein 0–5. Seuraavissa kahdessatoista ottelussaan se ei kuitenkaan kärsinyt yhtään tappiota ennen ottelua Itä-Lontoon tuolloista huippujoukkuetta Old St Paulsia vastaan.
Millwallin historian tunnetuin kotikenttä oli New Crossissa sijainnut The Den, jolle seura muutti vuonna 1910. Aikaisemmin se oli pelannut kotiottelunsa 25 vuoden ajan neljällä eri kentällä Isle of Dogs -niemellä. The Denin rakennuttaminen maksoi arviolta noin 10 000 puntaa. Sen suunnitteli arkkitehti Archibald Leitch. Stadionin ensimmäinen ottelu pelattiin Brighton & Hove Albionia vastaan, joka voitti kamppailun maalein 0–1. Tuolloin esiteltiin seuran uusi tunnus, karjuva leijona, jonka johdosta seura sai myös uuden lempinimen "The Lions", "leijonat". Noilta ajoilta on peräisin myös seuran raivokas kannattajajoukko, jonka takia The Den ei ollut mieluisa paikka pelata vierasotteluita. Toisessa maailmansodassa The Den vaurioitui pommituksissa, joten seura joutui pelaamaan otteluitaan naapurijoukkueidensa kentillä. 24. helmikuuta 1944 se pääsi palaamaan Denille, jonka kaikki katsomopaikat olivat seisomapaikkoja katsomoiden tuhouduttua.
7. huhtikuuta 1945 Millwall kohtasi epävirallisessa eteläisen jalkapalloliiton cup-finaalissa Wembleyllä Chelsean. Noihin aikoihin sota Euroopassa oli loppuvaiheissaan ja stadionin yleisömäärä oli 90 000, joka on yhä suurin katsojamäärä, minkä edessä Millwall on pelannut. Vaikka Milwall oli hienoinen ennakkosuosikki, se hävisi ottelun maalein 2–0.
1960-luvun loppupuolella Millwall teki uuden ennätyksen ja pelasi yhtäjaksoisesti 59 kotiottelua ilman tappiota.
Elokuussa 1993 seura muutti uudelle stadionille, nimeltään New Den. Kauden päätteeksi joukkue oli uudessa 1. divisioonassa kolmas, mutta hävisi Derby Countylle nousupudotuspeleissä.
Kaudeksi 2003–2004 nimitettiin pelaaja-valmentajaksi entinen Chelsean ja Englannin maajoukkueen pelaaja Dennis Wise. Wise johdatti seuran FA Cupin loppuotteluun saakka, missä se kuitenkin hävisi Manchester Unitedille 3–0. Joukkueen vahvuudesta puuttui loukkaantumisten takia 16 pelaajaa. Joukkueessa vaihtomiehenä tuli kentälle tuolloin 17 vuoden ja 119 päivän ikäinen keskikenttäpelaaja Curtis Weston kautta aikain nuorimpana FA Cupin loppuottelun pelaajana. ManU oli kuitenkin selviytynyt jo Mestarien liigaan, joten Millwall sai FA Cupin voittajalle varatun UEFA Cupin paikan kaudelle 2004–2005. UEFA Cupissa joukkue putosi ensimmäisellä kierroksella maalierolla 4–2 unkarilaista Ferencvárosia vastaan.
Kaudeksi 2010–2011 joukkue nousi Englannin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Mestaruussarjaan.

Tunnettuja kannattajia

Suomessa seura on tullut tunnetuksi erityisesti siitä, että entinen ulkoministeri, Sinisen tulevaisuuden Timo Soini on ilmoittanut olevansa seuran kannattaja.
Sergio Martino

Sergio Martino (s. 19. heinäkuuta 1938, Rooma, Italia) on italialainen elokuvaohjaaja, joka tunnetaan varsinkin gialloelokuvistaan. Hän on tehnyt sekä teatterilevityksessä olleita että TV-elokuvia, joista hän on viime vuosina keskittynyt lähinnä jälkimmäisiin. Martino on julkaissut elokuviaan erilaisilla salanimillä, kuten Julian Barry, Martin Dolman, Serge Martin, Christian Plummer ja George Raminto.
Martino on italialaisen elokuvatuottaja Luciano Martinon veli. Veljekset ovat toisinaan tehneet yhteistyötä. Myös heidän isoisänsä Gennaro Righelli oli elokuvaohjaaja. Lucianon vaimo Edwige Fenech näytteli usein Sergion elokuvissa 1970-luvulla. Muita Martinon vakionäyttelijöitä olivat George Hilton, Ivan Rassimon ja Claudio Cassinelli.
Sundqvist-jupakka

Sundqvist-jupakka on nimitys tapahtumasarjalle 1990-luvulla, jossa toinen valtiovarainministeri Arja Alho (sd) hyväksyi STS-pankin entisen pääjohtajan Ulf Sundqvistin (sd) vahingonkorvausvelvoitteen leikkaamisen murto-osaan korkeimman oikeuden määräämästä yli 15 miljoonasta markasta. Neuvottelutuloksena valtion omistama Arsenal-Silta luopui 13,8 miljoonan markan vahingonkorvauksesta korkoineen.
Velan sovittelu johtui luultavasti siitä, että Sundqvist oli tietoinen sopimuksesta, jolla valtio myisi Arsenal-pankin ongelmalliset saamiset ulkomaiselle perintätoimistolle vain 2%-arvolla suhteessa velkojen määrään, eikä tätä tietoa ei haluttu silloin julkisuuteen.
Tämä sopimus velkojen myymisestä ulkomaille tuli julkisuuteen vasta 2008, jolloin "Sundqvist-jupakka" tuli jälleen julkisuuteen. Samaan aikaan tuli Suomessa voimaan laki, jolla tietyn aikaa ulosotossa olleet vanhemmat velat vanhenevat, melkein kaikille.
SDP:n entisen puoluejohtajan kanssa tehty sovittelusopimus johti ministeri Alhon eroon ja uuden esitutkinnan käynnistämiseen Sundqvistin velallisen epärehellisyyttä koskeneessa asiassa. Ulf Sundqvist tuomittiin Helsingin hovioikeudessa 22. kesäkuuta 2000 lainvoimaisella päätöksellä törkeästä velallisen epärehellisyydestä kuuden kuukauden ehdolliseen vankeuteen ja korvauksiin. Hovioikeuden päätöksen johdosta eduskunnan tarkastusvaliokunta otti vuonna 1997 tehdyn sovittelusopimuksen uuteen harkintaan. Valtion vakuusrahaston toimiohjelautakunta kuitenkin päätti 8. kesäkuuta 2001, ettei valtio ryhdy hakemaan sovittelusopimukseen muutoksia.
Matheus Biteco

Matheus Bitencourt da Silva (28. kesäkuuta 1995 Porto Alegre, Brasilia – 28. marraskuuta 2016 La Uníon, Kolumbia) oli brasilialainen jalkapalloilija. Hänet tunnettiin nimellä Matheus Biteco. Hänen seuransa oli Chapecoense. Matheus Biteco menehtyi lento-onnettomuudessa, jossa sai surmansa useita jalkapalloilijoita ja muita merkittäviä henkilöitä.
Le Mans Sarthe Basket

Historia

Joukkueen ensimmäinen mestaruus on vuodelta 1964, kun se voitti Ranskan Cupin. Seura pääsi myös lähivuosina Ranskan Cupin finaaleihin. Ensimmäisen Ranskan mestaruuden seura voitti 1978 ja jatkoa tuli heti seuraavan vuonna. Vuonna 1982 joukkue voitti taas Ranskan mestaruuden, mutta iloa ei kauan kestänyt kun joukkueen valmentaja Bob Purkasher kuoli auto-onnettomuudessa. Joukkue joutui myös putoamaan alemmalle tasolle, mutta nousi 1991 takaisin korkeimmalla sarjatasolle. 2000-luvulla joukkue oli taas samanlaisessa vedossa kuin pimeällä 1990-luvulla. 2004 joukkue voitti Ranskan Cupin ja oli samalla sarjaykkönen. Kaksi vuotta sen jälkeen Le Mans voitti historian neljännen mestaruutensa. Kausiksi 2007-2009 se pääsi takaisin Euroopan eliitiin ja Euroliigaan. Joukkueella on viime ajat ollut vaikeuksia taloutensa kanssa, mutta nyt joukkueen pitäisi olla kuivilla vesillä.
Gorodki

Gorodki (ven. Городки) on venäläinen kyykkää muistuttava peli. Nimi tarkoittaa ”linnapeliä”.
Gorodki on vanha venäläinen peli, jota ovat pelanneet tiettävästi muun muassa Pietari I, Aleksandr Suvorov, Vladimir Lenin, Josif Stalin, Mihail Kalinin ja Kliment Vorošilov, tiedemies Ivan Pavlov, oopperalaulaja Fjodor Šaljapin sekä kirjailijat Leo Tolstoi ja Maksim Gorki. 
Peliä pelattiin eri puolilla erilaisin sääntömuunnelmin, kunnes yhtenäiset säännöt kehitettiin vuonna 1923 ja säännöllinen kilpailutoiminta alkoi. Neuvostoliiton mestaruudesta pelattiin 1936 lähtien ja moskovalaiset voittivat lajissa lähes kaikki mestaruudet. Suosituimmillaan gorodki oli Neuvostoliitossa 1960- ja 1970-luvuilla, jolloin sitä harrasti noin 350 000 ihmistä. Lajin suosio alkoi laantua 1980-luvulle tultaessa. Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen kilpailuperinne katosi, mutta lajia on sittemmin alettu uudelleen herättää henkiin ja kilpailuja on järjestetty. Gorodki- ja kyykkäjärjestöt tekevät kansainvälistä yhteistyötä.
Georgi Boos

Georgi Valentinovitš Boos (ven. Георгий Валентинович Боос, s. 22. tammikuuta 1963 Moskova) on venäläinen liikemies ja poliitikko. Boos toimi 2005–2010 Kaliningradin alueen kuvernöörinä. Venäjän duumassa hän oli 1996–1998 ja 2000–2005 edustaen Kotimme on Venäjä ja Yhtenäinen Venäjä -puolueita. Hän oli myös veroministerinä Jevgeni Primakovin hallituksessa.
Boos suoritti loppututkinnon Moskovan energiainstituutissa 1986, jonka jälkeen hän suoritti asepalveluksensa Kaukoidässä. 
Boosin suku luettiin kriminsaksalaisiin, vaikka hänen sukunimensä on hollantilainen. Lisäksi suvussa on venäläisiä, armenialaisia ja juutalaisia.
Vuonna 1991 Boos perusti isänsä kanssa Svetoservis-yhtiön, joka kehitti ja valmisti valaistusjärjestelmiä.
Joulukuusta 1995 alkaen hän toimi Venäjän duumassa aluksi Kotimme on Venäjä -puolueessa, josta siirtyi lopulta Jevgeni Primakovin johtamaan Yhtenäinen Venäjä -puolueeseen. Hän toimi Venäjän hallituksessa veroasioita hoitavana ministerinä. 
Boos on aviossa ja hänellä on viisi tytärtä.
Longaani

Hedelmä

Hedelmä on pieni, noin 1–2,5 cm läpimitaltaan. Sen punaisenruskea kuori on ohut, epätasainen ja murtuu kypsänä helposti painettaessa. Hedelmäliha on läpikuultavaa, väriltään valkoista. Hedelmän keskellä on yksi suurehko, kova, musta ja kiiltäväpintainen siemen. Maultaan hedelmä on mieto ja makea.
Hedelmä syödään usein tuoreena sellaisenaan. Sitä myös säilötään ja kuivataan. Longaania on varsinkin kuivattuna käytetty pitkään varsinkin kiinalaisessa keittiössä sekä lääketieteessä. Hedelmästä tehdään myös likööriä.

Puun kuvaus

Longaani on pienehkö, ainavihanta puu, joka kasvaa 9–12 metriä korkeaksi. Rungon läpimitta on parhaimmillaan noin 75 cm ja latvuksen leveys noin 14 m. Oksisto on hieman riippuva. Soikeat lehdet ovat tasaparisen parilehdykkäiset, vuorottaisesti asettuneet. Yksittäiset lehdykät ovat 10–20 cm pitkät, kiiltävän tummanvihreät päältä, harmaanvihreät alapinnalta. Uudet versot ovat aluksi tummanpunaisia. Vaaleankeltaisissa kukissa on 5–6 terälehteä, ja ne ovat pystyissä kukinnoissa. Kukat ovat yksineuvoisia, mutta hede- ja emikukat ovat samoissa kukinnoissa. Soikean pyöreät hedelmät roikkuvat ryppäissä.

Levinneisyys

Longaani esiintyy luonnonvaraisena Etelä-Kiinassa ja osissa Kaakkois-Aasiaa, yleensä 150–450 metrin korkeudella merenpinnasta. Sen elinalueilla vuoden keskilämpötila on yleensä noin 15 °C. Puu tarvitsee kuitenkin hieman kesää viileämmän talvikauden tuottaakseen hedelmiä. Se menestyy parhaiten hiekkaisessa ja hyvin vettä läpäisevässä maaperässä.
Puuta kasvatetaan trooppisilla alueilla paitsi hedelmien vuoksi myös koriste- ja katupuuna.
Neil Gorsuch

Elämä

Gorsuchin äiti oli Yhdysvaltain ympäristönsuojeluviraston johtaja Anne Gorsuch Burford. Gorsuch on opiskellut Columbian, Harvardin ja Oxfordin yliopistoissa. Hän toimi 1990-luvun alkupuolella useiden tuomareiden avustajana ja siirtyi sitten yksityiseksi asianajajaksi ja myöhemmin oikeusministeriön virkamieheksi. Vuodesta 2006 lähtien Gorsuch on ollut Yhdysvaltain 10. piirin  valitustuomioistuimen jäsen.

Näkemykset

Gorsuchia kuvaillaan konservatiiviksi. Hän arvostelee eutanasiaa, liittovaltion liiallista vallankäyttöä ja presidenttien tapaa ohittaa kongressi asetuksilla, ja hän kannattaa Yhdysvaltain perustuslain kirjaimellista tulkintaa.
David Clapham

David Clapham (18. toukokuuta 1931 Rawmarsh, Yhdistynyt kuningaskunta – 22. lokakuuta 2005) oli eteläafrikkalainen Formula 1 -kuljettaja ja moottoriurheilutoimittaja. Hän osallistui vuoden 1965 Etelä-Afrikan GP:hen, mutta vetäytyi kilpailusta eikä osallistunut lainkaan kisaviikonloppuun. Hän kilpaili myös MM-sarjaan kuulumattomassa Randin GP:ssä vuosina 1963–1964, joissa keskeytti. Clapham kilpaili myös Formula Vee, Formula Ford, Etelä-Afrikan F1- ja Saloon Cars sarjoissa.
Clapman kirjoitti myös kolumneja ja artikkeleita Etelä-Afrikan moottoriurheilulehteen. Hän kuoli vuonna 2005 pitkällisen sairauden uuvuttamana.
Iso Kalliojärvi (Jyväskylä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,9 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Tammijärven–Hauhajärven valuma-alueeseen (14.227) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 164,3 metriä mpy.
Just a Minute

Just a Minute on BBC Radio 4:n viihdeohjelma, jota on esitetty vuodesta 1967 alkaen. Ohjelmassa kilpailijat yrittävät puhua annetusta aiheesta 60 sekunnin ajan, ilman epäröintiä, aiheesta poikkeamista tai toistoa. Ohjelman alkuaikoina toistolla tarkoitettiin saman asian sanomista useamman kuin yhden kerran, mutta myöhemmin sääntöä tiukennettiin siten, että kutakin sanaa saa käyttää vain kerran, lukuun ottamatta sanaa "ja". Just a Minuten juontajana on alusta asti toiminut Nicholas Parsons. Kilpailijoina on vieraillut yleensä koomikoita ja muita julkisuuden henkilöitä, kuten Clement Freud, Kenneth Williams, Stephen Fry ja Paul Merton. Ohjelmalla on noin kaksi miljoonaa kuulijaa.
Mustalammi (Hämeenlinna, Nummenkylä)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 13,9 hehtaaria ja se on 700 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Se sijaitsee suoalueella yhdessä viereisen Valkealammin kanssa. Lampien välissä kulkee matala harju, joka erottaa ne omiin valuma-alueisiinsa. Lammen rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä ja sen rannat ovat enimmäkseen soistuvaa metsämaata. Lammen pohjoisrantaan laskee harjun rinteet. Lammen rannoille on rakennettu kuusi vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet Nummenkylän suunnalta.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Ruokojoen valuma-alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 135,5 metriä mpy. Siihen on johdettu yli kymmenen suo-ojaa. Merkittävin niistä on ojitetulta Hirvilamminsuolta tuleva johto-oja. Lammen laskuoja lähtee mahdollisesti sen itäpäästä ja se laskee Karhumäensuolle.
Minna Pyykkö

Minna Inari Pyykkö (s. 1967 Tukholma) on suomalainen luontotoimittaja ja taidemaalari, joka on koulutukseltaan biologi ja psykologian maisteri. Hänellä on myös kuvataiteilijan koulutus. 
Pyykkö on tehnyt luonto-ohjelmia Yleisradiolle 1990-luvun alusta lähtien. Pyyköllä on Radio Suomessa viikoittainen ohjelma Minna Pyykön maailma, jossa vierailee muun muassa suomalaisia luontotutkijoita ja -harrastajia sekä luontoaiheista kiinnostuneita taiteilijoita. Vuodesta 2013 alkaen hän on yhdessä Kimmo Ohtosen ja Pirkka-Pekka Peteliuksen kanssa juontanut TV1:ssä nähtävää sarjaa Ulos luontoon. 
Hänen puolisonsa on tietokirjailija ja luontotoimittaja Juha Laaksonen.
Pyykkö sai vuonna 2011 Ympäristötoimittajien yhdistyksen Tiedonharava- ympäristöpalkinnon, ja vuonna 2014 Suomen luonnonsuojeluliiton jakaman Kultainen sulka -tunnustuksen oivaltavien ja kuulijaystävällisten luonto-ohjelmien teosta Yleisradiossa. 
Toukokuussa 2019 hänelle myönnettiin Helsingin yliopiston kunniatohtorin arvonimi.
Autuaat metsästysmaat

Autuaat metsästysmaat on tietyissä yhteyksissä eri intiaanikansojen kuoleman jäkeiseen elämään liitettyjä uskomuksia kuvaava nimi, jota on käytetty erityisesti viihdeteollisuudessa.
Termiä autuaat metsästysmaat käytettiin todennäköisesti ensimmäistä kertaa James Fenimore Cooperin vuonna 1826 julkaistussa kirjassa Viimeinen mohikaani. Suosituksi tulleesta teoksesta termin käyttö levisi myös laajalti muuhun kulttuuriin ja etenkin sittemmin viihdeteollisuuteen. 
Toisin kuin termin käytöstä saattaa usein ymmärtää, eri intiaanikansoilla oli hyvin erilaisia käsityksiä kuolemasta ja kuoleman jälkeisestä elämästä. Useiden intiaanikansojen uskossa kuolema on ylipäätään ollut varsin toissijainen asia, kun taas suurin osa uskon piirteistä keskittyy elävään elämään. Kuitenkin voidaan myös sanoa, että uskomus siitä, että asiat sujuvat kuoleman jälkeen samaan tapaan tai ehkä paremmin, on ollut myös varsin yleinen piirre.
Jorma Kajava

Jorma Kalervo Kajava on tekniikan lisensiaatti ja toiminut tietoturva-alan tutkimusprofessorina Lapin yliopistossa 2005–2007. Hän on toiminut aiemmin Oulun yliopiston tietojenkäsittelytieteen laitoksella lehtorina vuodesta 1988 lähtien ja määräaikaisena professorina vuosina 2000–2002. Hän on toiminut osa-aikaisena toimitusjohtajana Oulun Tietotekniikka Oy:ssä.
Miika Jokinen

Miika Jokinen (s. 12. heinäkuuta 1992 Hyvinkää) on suomalainen pesäpalloilija, joka edusti kaudella 2011 Hyvinkään Tahkoa.
Jokinen pelaa Tahkon lupaavien nuorten harjoitusryhmässä. Hän on päässyt pelaamaan seuran edustusjoukkueessa kolme ottelua kaudella 2010. Jokinen pelaa Tahkon Suomensarjan joukkueessa etenijänä sekä polttolinjassa. Hän aloitti Hyvinkään Tahkossa 2008.