google/wiki40b huggingface dataset:
Dora Wahlroos

Elämänvaiheita

Wahlroos sai koulutuksensa Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Turussa 1886–1889, Victor Westerholmin johdolla 1889–1890, Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä 1890–1891, Hermann Groeberin johdolla Münchenissä Saksassa 1911 ja myös Pariisissa. Hän opetteli maisemamaalausta Ahvenanmaalla Önningebyn taiteilijasiirtokunnassa ja teki useita opintomatkoja Saksaan, Ranskaan ja Italiaan. Hän oli kihloissa Emil Wikströmin kanssa ja tutustui näin nuorsuomalaisiin. Ahvenanmaalla hän vietti kesät 1889 ja 1890 tutustuen suomalais-ruotsalaiseen taiteilijayhteisöön ja maisemamaalaamiseen. 
Wahlroos osallistui Suomen Taiteilijoiden ensimmäiseen näyttelyyn, ensimmäiseen kahdella ja seuraavaan seitsemällä työllä. Kun kihlaus purkautui, samalla katkesi yhteys Nuori Suomi -ryhmään. Wikström avioitui Wahlroosin ystävän Alice Högströmin kanssa 1895, mutta naisten ystävyys kuitenkin säilyi. Dora Wahlroos oli aluksi jopa suositumpi kuin Helene Schjerfbeck, mutta vuosien aikana hänet sitten unohdettiin, koska häntä pidettiin vanhanaikaisena, sillä hänen työnsä olivat realistisempia kuin silloin muodissa olleet suuntaukset. Wahlroos oli hyvin tuottelias muotokuvamaalari. Hän on maalannut noin sata muotokuvaa. Vaikka suosio väheni, hän tuli tilausmuotokuvilla hyvin toimeen ja pystyi hankkimaan naimattomien sisariensa kanssa 1921 huvilan, Villa Gernheimin, Kauniaisista. maalaamisen ohella hän harrasti sisustamista ja puutarhanhoitoa.
Wahlroosin julkisia töitä on Myrskylän kirkon alttaritaulu (1896). Hänen tuotantonsa aiheita olivat muotokuvat, nais- ja alastonkuvat, maisemat, kansankuvaukset ja omakuvat. Wahlroosin tuotanto oli parhaimmillaan uran alkupuolella, jolloin hänet palkittiin dukaattipalkinnolla. Hän elätti myöhemmin itsensä ja sisarensa muotokuvien tekemisellä, eikä muunlaiselle maalaamiselle jäänyt aikaa. Vanhuuden omakuva vuodelta 1943 kuitenkin kertoo hänen olleen uskollinen nuoruuden ihanteille.
Wahlroosin 50-vuotisen elämäntyön näyttely oli 2008 Turun ja Hämeenlinnan taidemuseoissa.
Joseph Grinnell

Joseph Grinnell (27. helmikuuta 1877 Fort Sill, Oklahoma – 29. toukokuuta 1939 Berkeley, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen eläintieteilijä.
Grinnell opiskeli Throop Polytechnic Institutessa (nykyisin Caltech) Pasadenassa. Hän sai apulaisopettajan viran Throopista yleten opettajaksi 1901. Vuonna 1905 hänet promovoitiin saman opinahjon professoriksi. Grinnell väitteli tohtoriksi Stanfordin yliopistossa 1913. Samana vuonna hän sai nimityksen Berkeleyn apulaisprofessoriksi ja 1920 hän sai eläintieteen professorin oppituolin, jossa pysyi kuolemaansa saakka.
Grinnell tutki etenkin Kalifornian eläimistöä. Hänen sanotaan käyttäneen ensimmäisenä termiä ekologinen lokero (ecological niche) artikkelissa vuonna 1924 (tai 1917). Toisen lähteen mukaan termiä käytti ensiksi Roswell H. Johnson vuonna 1910. Vuonna 1908 Grinnell nimitettiin Berkeleyn selkärankaismuseon (Museum of Vertebrate Zoology) ensimmäiseksi johtajaksi.
Grinnell kirjoitti yli 500 tieteellistä artikkelia ja hän oli toimittamassa teoksia Game Birds of California ja The Fur-Bearing Mammals of California. Hän aloitti laajan toeksen Bibliography of California Ornithology, joka jäi häneltä kesken ja julkaistiin postuumisti. Hän toimitti 36 vuotta lintutieteellistä lehteä Condor. Hän toimi American Ornithologists’ Unionin puheenjohtajana 1929–1932 ja American Society of Mammalogistsin puheenjohtajana 1937–1938. Hän oli American Academy of Arts and Sciencesin ja British Ornithologists Unionin jäsen ja Zoological Society of Londonin ja Academy of Natural Sciences of Philadelphian kirjeenvaihtajajäsen. Hän toimi Kalifornian tiedeakatemian johtokunnan (Council of the California Academy of Sciences) kirjastonhoitajana ja jäsenenä.
Grinnell eli avioliitossa ja hänellä oli kaksi poikaa ja tytär.
Grinnell ”splittasi” eli jakoi alalajeihin suuren joukon lintulajeja, muun muassa kalifornianharmaatiaisen kolme alalajia alfabilis, kemensis ja sequestratus ovat hänen ja kumppanien nimeämiä.
Michel-Marie-Bernard Calvet

Michel-Marie-Bernard Calvet SM (s. 3. huhtikuuta 1944 Autun) on ranskalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Michel Louis Marie Joseph Mondésert 28. huhtikuuta 1973, ja hänet nimitettiin Nouméan vihkipiispaksi Uuteen-Kaledoniaan sekä Nigrae Maioreksen titulaaripiispaksi 4. heinäkuuta 1979. Piispaksi konsekroinnin suoritti 4. marraskuuta Eugène Klein, jota avustivat Lolesio Fuahea ja Michel-Gaspard Coppenrath.
Calvet sai 19. kesäkuuta 1981 nimityksen Nouméan arkkipiispaksi.
Trimetyyliortoformaatti

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa trimetyyliortoformaatti on väritöntä ja pistävänhajuista nestettä. Se liukenee hieman veteen, mutta hydrolysoituu erityisesti happamissa vesiliuoksissa metanoliksi ja metyyliformaatiksi. Trimetyyliortoformaatti liukenee muun muassa etanoliin ja dietyylieetteriin.

Valmistus ja käyttö

Trimetyyliortoformiaattia valmistetaan metanolin ja vetysyanidin välisellä reaktiolla vetykloridin toimiessa katalyyttinä. Tämä on niin kutsuttu Pinner-reaktio.
Trimetyyliortoformaatti reagoi aldehydien ja ketonien kanssa muodostaen niiden dimetyyliasetaalijohdannaisen Tämä on yksi käytetyimmistä tavoista valmistaa asetaaleja. Lisäksi yhdistettä voidaan käyttää atsoksistrobiinin ja eräiden väriaineiden valmistuksessa. Trimetyyliortoformaattia on myös tutkittu käytettäväksi polttoaineena polttokennoissa.
Jean-Yves Le Gall

Jean-Yves Le Gall (s. 1959) on ranskalaisen kantorakettiyhtiön Arianespacen toimitusjohtaja.
Hän valmistui insinööriksi École Supérieure d’Optique -korkeakoulusta vuonna 1981 ja väitteli Paris-Sud University -yliopistosta tekniikasta vuonna 1983.
Hänen ensimmäinen työpaikkansa alkoi vuonna 1981 CNRS:n astronomia laboratoriossa, jossa hän toimi tutkijana Hipparcos ja ISO satelliittien kehitystyössä.
Vuonna 1985 Le Gall siirtyi Teollisuusministeriöön, jossa hän sijoittui Avaruustoimistoon. Hän työskenteli avaruusteollisuuden regulaatiokysymysten parissa. Samana vuonna Posti, tietoliikenne ja avaruusministeri kutsui hänet neuvonantajakseen. Tässä tehtävässä hän pääsi poliittiselta tasolta vaikuttamaan sekä CNESin että ESAn avaruusohjelmiin.
Vuonna 1993 hän siirtyi Novespacen toimitusjohtajaksi. Novespace on CNESin omistama yritys. Vuonna 1996 hän nousi CNESin varapääjohtajaksi. Tällöin hän alkoi toimia Ranskan edustajana ESAn neuvostossa.
Vuonna 1998 hänet valittiin pääjohtajaksi ja hallituksen puheenjohtajaksi Starsem-yritykseen, joka markkinoi venäläisiä kantoraketteja länsimaissa.
Vuonna 2001 hän nousi Arianespacen operatiiviseksi johtajaksi (COO) ja vuonna 2002 pääjohtajaksi.
Saksan tulliliitto

Zollverein (Deutscher Zollverein, suom. Saksalainen tulliliitto) oli Saksan liiton aikainen saksalaissvaltioiden välinen tulli- ja kauppapoliittinen yhtymä. Sopimus Zollvereinista eli tulliliitosta allekirjoitettiin 22. maaliskuuta 1833 ja se astui voimaan 1. tammikuuta 1834.
Preussilaisjohtoinen Zollverein korvasi Preussin ja Hessenin suuriherttuakunnan välisen tulliliiton (Preußisch-Hessischer Zollverein), keskisaksalaisen kauppaliiton (Mitteldeutscher Handelsverein) ja eteläsaksalaisen tulliyhdistyksen (Süddeutsche Zollvereinigung). Preussin ohella tulliliitto koostui alkujaan Hessenin suuriherttuakunnasta, Hessenin vaaliruhtinaskunnasta, Baijerista, Württembergistä, Saksista ja thüringeniläisistä pikkuvaltioista. Vuonna 1836 siihen liittyivät Baden, Nassau ja Frankfurt. 1842 tullialue laajeni Luxemburgilla, Braunschweigilla ja Lippellä; vuonna 1854 niitä seurasivat Hannover ja Oldenburg. Siten Zollverein kattoi noin 425 000 neliökilometrin suuruisen alueen ennen Pohjois-Saksan liiton perustamista.
Zollvereinin tavoite oli taloudellisten sisämarkkinoiden luominen ja taloudellisten kehysten yhtenäistäminen. Poliittisesti tulliliitto vahvisti Preussin asemaa ja edisti niin kutsutun Kleindeutsche Lösungin syntyä. Saksan keisarikunnan perustamisen jälkeen tulliliiton tehtävät siirtyivät keisarikunnalle. Luxemburg puolestaan kuului vuoteen 1919 asti saksalaiseen tullialueeseen, vaikkei osa Saksan valtakuntaa ollutkaan.
Nəriman Nərimanov

Nəriman Nəcəf oğlu Nərimanov (ven. Нарима́н Кербала́й Наджа́ф оглы́ Нарима́нов, Nariman Kerbalai Nadžaf ogly Narimanov; 14. huhtikuuta 1870 Tbilisi – 19. maaliskuuta 1925 Moskova) oli azerbaidžanilainen poliitikko ja kirjailija.
Nəriman Nərimanov syntyi kauppiasperheeseen. Hän valmistui Gorin opettajaseminaarista vuonna 1890 ja Odessan Novorossijskin yliopistosta lääkäriksi vuonna 1908. Hän työskenteli opettajana ja lääkärinä. Vuonna 1905 Nərimanov liittyi sosiaalidemokraattiseen Hümmət-ryhmään. Vuonna 1909 hänet pidätettiin ja karkotettiin Astrahaniin. Vuodesta 1913 lähtien hän teki puoluetyötä Bakussa. Vuonna 1917 Nərimanov toimi Hümmətin puheenjohtajana ja Bakun puoluejärjestön jäsenenä sekä keväällä 1918 Bakun kansankomissaarien neuvoston kaupungintalouden komissaarina. Vuonna 1919 hän työskenteli Moskovassa Neuvosto-Venäjän ulkoasiain kansankomissariaatissa sekä kansallisuusasiain kansankomissaarin sijaisena.
Vuonna 1920 Nərimanovista tuli Azerbaidžanin vallankumouskomitean ja Azerbaidžanin SNT:n kansankomissaarien neuvoston puheenjohtaja. Vuodesta 1922 lähtien hän toimi Taka-Kaukasian SFNT:n liittoneuvoston puheenjohtajana ja yhtenä Neuvostoliiton toimeenpanevan keskuskomitean puheenjohtajista. Nərimanov oli myös VKP(b):n keskuskomitean Kaukasian byroon ja Taka-Kaukasian puoluekomitean jäsen. Vuosina 1923 ja 1924 hän osallistui VKP(b):n edustajainkokouksiin, joissa hänet valittiin puolueen keskuskomitean ehdokasjäseneksi.
Nərimanov perusti Azerbaidžanin ensimmäisen azerinkielisen kansankirjaston, laati oppikirjoja ja toimi kääntäjänä. Hän on kirjoittanut näytelmiä, azerikirjallisuuden ensimmäisen historiallisen tragedian Nadir şah (”Nadir- saahi”, 1899), realistisen romaanin Bahadır və Sona (”Bahadır ja Sona”, 1896) sekä kaunokirjallisuutta käsitteleviä artikkeleita.
Nəriman Nərimanov on haudattu Punaiselle torille Kremlin muurin viereen. Neuvostoliitossa hänen mukaansa nimettiin hallintopiirejä, paikkakuntia ja muita kohteita.
Vickers Vincent

Vickers Vincent on brittiläisvalmisteinen kaksitasoinen ja potkurikäyttöinen monikäyttöinen sotilaslentokone, joka oli varustettu Bristol Pegasus -tähtimoottorilla. Kone oli kolmipaikkainen ja varustettu avo-ohjaamolla. Kiinteä laskeutumisteline oli muotosuojin varustettu.

Konetyypin kehitys

Tyyppiä edelsivät sekä Fairey IIIF että Westland Wapiti. Vincent suunniteltiin niiden korvaajaksi, koska ne olivat konetyyppeinä ehtineet vanheta. Todellisuudessa ne kumpikin palvelivat aina vuoteen 1941 saakka, Wapiti jopa vuoteen 1944 RAAF:ssa. Prosessointi eli modifiointi aloitettiin suhteellisen varhain, vuonna 1932: muuttamalla Vildebeest Mk.I -torpedokone monikäyttöiseksi versioksi. Aloitteen tästä teki Britannian ilmailuministeriö.
Vincent I -tyypin 191 koneyksilöä valmistettiin heinäkuun 1934 ja lokakuun 1936 välillä, huomioiden mukaan Vildebeest-tyypin koneiden muunnokset. Koneita palveli 12 eri laivueessa.

Konetyypin käyttö

Koneita käytettiin vielä toisen maailmansodan sytyttyä monissa Kansainyhteisön maissa. Britannian kuninkaallisten ilmavoimien ohella tyyppi oli käytössä niin Intiassa, Lähi-idässä, Itä-Afrikassa kuin Uudessa-Seelannissakin. Kone ei ollut edeltäjiään nopeampi (enin nopeus oli 229 km/h), mutta kykeni kantamaan huomattavasti suuremman asekuorman: 499 kg. Tämä seikka selittyy sillä, että alkulähtökohtana koneen rakenteelliselle suunnittelulle oli ollut torpedolentokone.
Roope Lipasti

Roope Lipasti (s. 1970 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja toimittaja, joka kirjoittaa sekä lapsille että aikuisille.
Lipasti on koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän opiskeli kotimaista kirjallisuutta ja filosofiaa Turun yliopistossa ja valmistui vuonna 1994. Lipasti on työskennellyt toimittajana, pakinoitsijana ja kolumnistina.
Lipastin esikoisromaani Rajanaapuri (2012) oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokkaana. Se oli myös valintakoekirjana Helsingin yliopistossa suomen kielen ja kulttuurin oppiaineessa vuonna 2014. Lipastin teos Viikinkisolmu (2015) sai Lasten LukuVarkaus -palkinnon 2016. Sen jatko-osa Thorin pöly palkittiin Anni Polva -palkinnolla vuonna 2017. Vuoden 2017 Kirjan ja ruusun päivän kirja oli Lipastin teos Elovena-tyttö – suomalaisuuden käsikirja ulkomaalaisille.
Lipasti on kirjoittanut libreton Putkiremonttioopperaan (kantaesitys Turussa 2011) ja Salapoliisioopperaan (ensi-ilta tammikuussa 2014) sekä käsikirjoittanut turkulaiselle Linnateatterille näytelmän Rempallaan.
Lipasti asuu Liedossa. Hänellä on neljä lasta.
Tyler Ennis

Ura

Ennis aloitti junioriuransa WHL:ssä Medicine Hat Tigersissa kaudella 2005–2006, jolloin hän teki seurassa 10 tehopistettä 43 pelissä. Seuraavalla kaudella hänestä tuli Tigersin kulmakiviä hyökkäyksessä tehden 26 maalia ja 50 pistettä. Pudotuspeleissä hän auttoi joukkueen mestaruuteen.
Kaudella 2007–2008 Ennis oli joukkueen paras ja sarjan neljänneksi paras pistemies runkosarjassa 91 pisteellään. Onnistuneen kauden jälkeen Buffalo Sabres varasi Ennisin 26. pelaajana vuoden 2008 NHL:n varaustilaisuudessa. Kausi jäi hänen viimeisekseen juniorisarjoissa.
Ennis siirtyi Sabresiin kaudeksi 2009–2010 ja debytoi NHL:ssä lokakuussa 2009 Philadelphia Flyersia vastaan ja teki samassa pelissä myös NHL-uransa avausmaalin. Hän vietti runkosarjan suurimmaksi osaki AHL:ssä Portland Piratesissa, jossa hän teki tehot 23+42=65 ja oli AHL:n tulokkaiden maalipörssin jaetulla kärkisijalla. Kauden päätteeksi hänet valittiin sarjan valmentajien valitsemaksi AHL:n tulokkaaksi. Tim Connollyn loukkaannuttua Ennis kutsuttiin Sabresin kokoonpanoon viimeisiin yhdeksään runkosarjapeliin. Ennis vakuutti peleissä ja hän pelasi joukkueen paidassa myös pudotuspeleissä.
Kaudella 2010–2011 Ennis sijoittui tehoilla 20+29=49 NHL:n tulokkaiden pistepörssissä neljänneksi.

Maajoukkueura

Ennis edusti Kanadaa nuorten MM-kilpailuissa vuonna 2009 ja voitti kultaa. Hän edusti aikuisten maajoukkuetta ensimmäisen kerran vuoden 2015 MM-kilpailuissa, joissa hän myös voitti kultaa.
Sahan tasavallan lippu

Sahan tasavallan lippu on yksi Venäjään kuuluvan Sahan tasavallan virallisista tunnuksista. Se otettiin käyttöön 14. lokakuuta 1992, jolloin Sahan parlamentti hyväksyi lain Sahan tasavallan lipusta.

Mitat

Lippu koostuu neljästä vaakasuorasta kentästä, jotka ovat ylhäältäpäin lueteltuina vaaleansininen, valkoinen, punainen ja vihreä. Sininen kenttä on levein 3/4 leveydestä, vihreä kenttä on 1/8 leveydestä ja punainen ja valkoinen molemmat 1/16 leveydestä. Sinisen kentän keskellä on lisäksi valkoinen ympyrän, jonka halkaisija on 2/5 lipun leveydestä. Lipun leveyden suhde pituuteen on 1:2.

Värien merkitys

Valkoinen ympyrä kuvaa pohjoista aurinkoa. Sininen kenttä kuvaa taivasta, valkoinen lunta ja vihreä taigaa. Punainen väri puolestaan kuvaa kansan rohkeutta ja uskollisuutta.

Aiemmat liput

Ennen nykyistä lippua on Sahalla ollut käytössä kuusi muuta lippua. Venäjän keisarikunnan romahdettua, myös jakuutit pyrkivät itsenäistymään. Vuosina 1918–1923 jakuutit käyttivät lippua, jossa oli kolme vaakaraitaa. Lippu oli sama kuin Saksan keisarikunnalla eli raitojen värit olivat alhaalta ylöspäin punainen, valkoinen ja musta. 
Neuvostoliitto perusti Jakutian ASNT:n jo vuonna 1921, mutta sillä kesti pitkään saada koko alue hallintaansa. Jakutian ASNT:llä oli käytössä kaikkiaan viisi eri lippua. Ensimmäinen Jakutian ASNT:n lippu otettiin käyttöön vuonna 1926. Lippu oli väriltään punainen ja sen tangon puoleisessa yläkulmassa oli ylhäältä alaspäin kirjainlyhenteinä Venäjän sosialistinen federatiivinen neuvostotasavalta, Jakutian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta, ensin venäjäksi ja sitten jakuutiksi.
Vuonna 1937 lippua muutettiin sen verran, että jakuutinkielinen teksti tuli ennen venäjänkielistä tekstiä ja sanat Saha ja Jakutia kirjoitettiin auki, kun niistä oli aiemmassa lipussa ollut vain etukirjaimet.
Vuonna 1957 lipun tangon puoleiseen reunaan lisättiin vaaleansininen pystyviiva ja vasempaan yläkulmaan tuli Venäjän SNT:n lyhenteen tilalle Neuvostoliiton lipusta tutut sirppi ja vasara sekä tähti. Jakutian ASNT:n nimi säilyi paikallaan, mutta se sijoitettiin yhdelle riville, siten että ensin tuli jakuutinkielinen nimi, sitten venäjänkielinen nimi ja lopuksi autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan lyhenne, joka oli molemmilla kielillä sama.
Vuonna 1978 lippua muutettiin siten, että jakuutinkielinen nimi ja venäjänkielinen nimi kirjoitettiin jälleen allekkain, venäjänkielinen alempana. ASNT:n lyhenne sijoitettiin näiden viereen siten, että sen korkeus vastasi sen vasemmalla puolella olevia jakuutin ja venäjänkieliä tekstejä.
Viimeinen Jakutian ASNT:n lippu otettiin käyttöön vuonna 1982. Tällöin venäjänkielinen teksti siirrettiin ylemmäksi ja ASNT:n lyhenne kirjoitettiin molempien kielisten nimien perään.
Tepe Gawra

Tepe Gawra on muinainen, jo raunioitunut asutuskeskus Pohjois-Irakissa. Se sijaitsee Mosulista koilliseen Tigris-joen ja Zagros-vuoriston välillä. Alueella tehtiin arkeologisia tutkimuksia 1930-luvulla. Sieltä löytyi 21 kerrostumaa, joista kiinnostavimpina pidetään Urukin aikaisia kerrostumia suunnilleen ajalta 4200–3000 eaa.
Elohopeajodidi

Ominaisuudet

Elohopeajodidi on dimorfista eli sillä on kaksi eri kiderakenneta. Näistä huoneenlämpötilassa stabiili on alkeiskopiltaan rombista ja väriltään oranssinpunaista. Toinen muoto on huoneenlämpötilassa metastabiili keltainen tetragonaalinen muunnos. Punainen muoto muuttuu keltaiseksi kuumennettaessa 126 °C:n lämpötilaan ja väri palautuu punaiseksi yhdisteen jäähtyessä. Tätä ilmiötä kutsutaan termokromismiksi. Elohopeajodidi on veteen käytännöllisesti katsoen liukenematonta, mutta se liukenee jodidiliuoksiin muodostaen kompleksisen tetrajodomerkuraatti(II)ionin ([HgI₄]²⁻).
USC Trojans

USC Trojans on yleisnimitys Etelä-Kalifornian yliopiston (USC) urheilujoukkueille. Yliopiston joukkueet kilpailevat Pac-12 -konferenssissa. Trojans on yksi Yhdysvaltain yliopistourheilun menestyneimmistä seuroista.
Trojansin perinteisiä vihollisia ovat muun muassa Notre Damen yliopisto sekä paikallisvastustaja UCLA.
Françoise Nyssen

Françoise Nyssen (s. 9. heinäkuuta 1951 Etterbeek, Bryssel, Belgia) on ranskanbelgialainen kustantaja ja poliitikko ja Actes Sudin aiempi johtaja. Hän on ollut Audrey Azoulayn jälkeen 17. toukokuuta 2017 lähtien Ranskan kulttuuriministeri.
Nyssen vietti lapsuutensa Belgiassa ja opiskeli siellä myös yliopistossa. Hän on suorittanut maisterintutkinnon Brysselissä Institut supérieur d’urbanisme et de rénovation urbainessa ja työskenteli alkuun Pariisissa kaupunkisuunnittelijana.
Nyssen  aloitti 1987 isänsä Hubert Nyssenin perustaman Arlesissa sijaitsevan Actes Sud -kustantamon osakkaana ja johtajana. Françoise Nyssen perusti miehensä kanssa 2014 koulun Domaine du possible, jossa käytetään Steiner-Waldorfin pedagogisia menetelmiä. Koulu sijaitsee maatilalla muutama kilometri Arlesin keskustasta, ja syyskuussa 2016 sinne ilmoittautui satakunta 3–16-vuotiasta oppilasta.
Nyssen pyrkii kulttuuriministerinä edistämään naisten määrää Ranskan kulttuuritehtävissä. Esimerkiksi kapellimestareista vain kolme prosenttia on naisia. Uhkana on muuten, että esimerkiksi festivaalien saamaa tukea vähennetään. Hänen hallinnonalallaan on ministeriö panostanut eron kaventamiseen 500 000 euroa.
Kätyrit

Juoni

Kätyrit ovat keltaisia apureita, jotka ovat eläneet jo maailman alkuajoilta lähtien, kehittyen keltaisista yksisoluisista organismeista olennoiksi, joilla on vain yksi tehtävä: palvella historian kunnianhimoisimpia pahiksia. Sen jälkeen kun heidän toistaitoisuutensa tuhoaa heidän isäntänsä, mukaan lukien T-Rexin, luolamiehen, Faaraon, Draculan ja Napoleonin, he päättävät eristää itsensä maailmalta ja aloittaa uuden elämän Antarktiksella. Isännän puute ajaa kuitenkin heidät ennen pitkää masennukseen. Kätyreistä Kevin, Stuart ja Bob lähtevät etsimään uutta isäntää. He saapuvat pahismessuille, jossa he kilpailevat päästäkseen Scarlet Overkillin apulaisiksi. Scarlet on tyylikäs ja kunnianhimoinen pahis, joka tahtoo hallita maailmaa ja olla ensimmäinen naispuolinen superroisto.
Jukka Aaltonen

Jukka Hannu Jalmari Aaltonen (s. 1941) on suomalainen lääkäri ja Jyväskylän yliopiston perheterapian emeritusprofessori 1987–2005. Hän tutki asuinympäristön ja mielentereyden suhteita sekä perhekeskeisiä hoitomenetelmiä.
Keisarihummeri

Ulkonäkö

Täysikasvuinen keisarihummeri on keskimäärin 10–20 cm pitkä ja väriltään vaaleanoranssi. Sen selkäkilvessä on selkeästi erottuva vako ja vatsassa poikittaisia uurteita. Suuret, tummat silmät ovat munuaisenmuotoiset ja leveämmät kuin niitä kannattelevat ulokkeet. Muita tunnusmerkkejä ovat pitkä, piikikäs otsapiikki sekä pitkät, ohuet etujalat.

Levinneisyys

Keisarihummereita esiintyy Pohjois-Atlantin itäosissa ja Välimeren länsi- ja keskiosissa. Levinneisyysalue ulottuu pohjoisessa Färsaarille, Islantiin ja Lofooteille ja etelässä Marokon rannikolle. Sen sijaan Välimeren itäosissa, Mustallamerellä ja Itämerellä keisarihummereita ei tavata.

Elintavat

Keisarihummerit elävät noin 20–800 metrin syvyydessä liejuisessa merenpohjassa, johon ne kaivavat pesäkolonsa. Ne liikkuvat öisin ja syövät enimmäkseen detritusta eli kuollutta eloperäistä ainesta sekä äyriäisiä ja toukkia. Naaraat munivat heinäkuussa ja kantavat munia yhdeksän kuukautta.

Kalastus ja käyttö

Keisarihummereita kalastetaan troolaamalla keväisin ja kesäisin Koillis-Atlantilla. Mannerrinteellä kalastus on tuottoisinta päivällä, kun taas matalammalla mannerjalustalla varhain aamulla, myöhään illalla tai täysikuun valaisemina öinä. Vuonna 1999 kokonaissaalis oli lähes 62 000 tonnia, josta Ison-Britannian osuus oli 51 % ja Irlannin 14 %. Saaliit pysyivät samalla tasolla 2000-luvun alussa, mutta nousivat vuonna 2006 jo yli 70 000 tonniin. Keisarihummereita myydään sekä tuoreina että pakastettuina, ja niiden kuorituista pyrstöistä valmistetaan säilykkeitä sekä keittoa nimeltä bisque de langoustines.
Timo Kukkola

Timo Kukkola (s. 14. huhtikuuta 1938 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja kääntäjä. ja Kemin kaupunginkirjaston kirjastonjohtaja.
Elias Brenner

Elias Brenner (18. huhtikuuta 1647 Isokyrö – 16. tammikuuta 1717 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen taidemaalari ja -graafikko.
Brennerin vanhemmat olivat kirkkoherra Isak Brenner ja Susanna o.s. Werenberg. Hänen puolisonsa olivat 1. Ehrengerd o.s. Stamm, 2. Sophie Elisabeth o.s. Weber. Hän oli antikviteettikollegion asessori 1692, ja hänet aateloitiin 1712.
Brenner julkisti 1680 teoksen "Nomenclatura et species Colorum miniatae picturrae" ja aloitti teoksen "Thesaurus Nummorum Sveo-Gothicorum" kuvittamisen 1691. Hänen teoksiaan on Ateneumin taidemuseossa, Sinebrychoffin kokoelmissa ja Kansallismuseossa  Ruotsissa teoksia on Nationalmuseumissa Tukholmassa ja Malmö museumissa.
Brenner toimi antikviteettikollegion piirtäjänä 1668–1672. Hän tuli piirtäjänä Suomeen 1670 ja tallensi muistiin Turussa ja muualla Suomessa paljon sellaista, mikä myöhemmin tuhoutui. 1672 hän palasi Tukholmaan, mutta erosi antikviteettikollegiosta, koska katsoi jääneensä vaille korvausta työstään. Hän oli piirtäjänä Kaarle XI:n seurueessa 1673 Ruotsissa ja kävi myös Kööpenhaminassa. Sen jälkeen hän toimi Ruotsissa vapaana taiteilijana, kunnes hänet 1677 kutsuttiin hovin miniatyyrimaalariksi. Numismaattisten tutkimusten ansiosta Brenner nimitettiin 1693 antikviteettikollegion asessoriksi.
Sappeenvuori

Sappeenvuori on Pälkäneen korkein paikka. Se sijaitsee Sappeen kylässä pitäjän koillisosassa Laipanmaan reunalla. Huipun korkeus merenpinnasta oli vielä vuonna 1988 195 metriä merenpinnan yläpuolella ja 111 metriä Pälkäneveden pinnan yläpuolella, mutta hiihtokeskuksen rakennustöiden yhteydessä huippua korotettiin noin 30 metriä. Sappeenvuorella toimii Sappeen hiihtokeskus. Ennen hiihtokeskuksen rakentamista vuoren huipulla oli kolmiomittaustorni. Ensimmäisen tornin rakensivat venäläiset 1900-luvun alussa. Kolmiomittaustornissa oli television linkkipeili vuosina 1959 ja 1960.
Rahkajärvi (Uusikaupunki)

Maantiede

Järven pinta-ala on 1,8 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Siihen laskee kaksi suo-ojaa. Järven laskuoja lähtee sen pohjoisrannalta ja laskee  850 metrin päässä Rohijärveen.
Järvellä on 600 kilometriä rantaviivaa ja sen ranta on pääosin avosuota, jota ympäröi kallioinen moreenipohjainen metsämaasto. Rannat ovat rakentamattomia. Puolet järvestä kuuluu luonnonsuojelualueeseen.