google/wiki40b huggingface dataset:
Klonatsepaami

Farmakokinetiikka

Klonatsepaami sitoutuu suurelta osin (~85%) plasmaproteiineihin. Klonatsepaami läpäisee veri-aivoesteen helposti, veren ja aivojen klonatsepaamipitoisuus on sama. Klonatsepaami metaboloituu lähes täysin, pääasiallisesti 7-aminoklonatsepaamiksi ja pienemmässä määrin 7-asetaminoklonatsepaamiksi ja 3-hydroksiklonatsepaamiksi. Klonatsepaamin metaboliitit poistuvat kehosta munuaisten kautta.
Saltney Ferryn rautatieasema

Historia

Asema avattiin 1. kesäkuuta 1891 Chesteristä Denbighiin kulkeneen Mold Railwayn varrelle. Teknisesti ottaen asema oli todellisuudessa North Wales Coast Linen varrella, sillä Saltney oli linjan varrella ennen kohtaa, jossa Mold Railway erkani siitä. North Wales Coast Linella oli Saltney Ferryn kohdalla neljä raidetta. Asemalla oli kuitenkin vain yksi laiturisaareke, jolla pysähtyivät ainoastaan Mold Railwayn junat.
Saltney Ferry sijaitsi Mold Junctionin veturivarikon vieressä, ja rautatieläiset käyttivätkin asemaa ahkerasti. Asema kuitenkin suljettiin 30. huhtikuuta 1962, eikä siitä ole jäänyt mitään jäljelle.
Thor: Tales of Asgard

Juoni

Nuori Thor kokee henkisen kolauksen, kun hän saa tietää että hänen kerta toisensa jälkeen voitetut turnajaiset Asgardissa ovatkin vain sovittuja otteluita. Hän päättää uhmata isäänsä Odinia ja lähtee veljensä Lokin kanssa etsimään legendaarista Surtur-miekkaa. Matkan aikana Thor löytää miekan, mutta aiheuttaa vahingossa sodan Yodinheimiin tappamalla jättiläisen. Thor huomaa erheensä ja yrittää palata kotiinsa Asgardiin. Yrittäessään saada apua Sifiltä hän joutuu pahempaan pulaan, jättiläisten ollessa Thorin perässä haluten Surtur-miekan takaisin.

Tuotanto

Elokuvan oli tarkoitus julkaista jo syksyllä 2009, mutta julkaiseminen siirrettiin vuoteen 2011, jolloin myös Thorin näytelmäelokuva sai ensi-iltansa.
Pietarin kirje Filippukselle

Pietarin kirje Filippukselle on gnostilainen apokryfinen kirjoitus, joka tunnetaan sekä Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi VIII, kirja 2) että Codex Tchacoksesta. Se alkaa lyhyellä kirjeellä, joka esittää olevansa apostoli Pietarin apostoli Filippukselle lähettämä. Kirjettä seuraa kertova osuus ja gnostilainen käsittely Kristuksen luonteesta.
Kirjoitus on todennäköisesti kirjoitettu toisen vuosisadan loppupuolella tai 200-luvun alussa. Sen alkuperäinen kieli on ollut kreikka, mutta nykyisin tunnetut kappaleet ovat koptinkielisiä käännöksiä.
Kuutinvuoren kalliomaalaus

Kallio ja sen sijainti

Saimaan Koskenselkä sijaitsee Puumalan niemen länsipuolella. Koskenselästä erkanee länteen Miettulanlahti, jonka länsirannalla Kuutinvuori sijaitsee. Kuutinvuoren ranta putoaa veteen osittain jyrkänteenä, jota jääkauden jäätiköt ovat hionneet. Hiotun pinnan alla on taimia kasvava vino terassi.
Maalauksen näkee vain vedestä veneellä tai järven jäällä seisten. Kallio erottuu kaukaa katsoen Puumalan ja Anttolan väliseltä maantieltä Miettulanlahden ylittävältä penkereeltä.
Maalauskalliolta pohjoiseen sijaitsee toinen pystykallio. Siihen on hakttu ainakin kaksi nimeä "Voima" ja "Rapid". Ne ovat olleet Gustaf Cederberg & Co:n hinaajia.

Maalaus

Terassin yläoulella on löytynyt maalauksia kahdelta eri korkeudelta. Alemmat jäljet ovat väriltään kellertäviä ja niistä voi erottaa kirjaimia. Ylempää, noin 6,5−7 metriä järven vedenpinnan yläpuolella, löytyvät esihistorialliset maalaukset. Ne ovat melko kuluneita ja sään haalistamia. Tunnistettu maalausalue on kooltaan 50×70 senttimetriä suuri. Alue rajoittu alhaalta kalliossa olevaan poikittaiseen halkeamaan.
Maalausalueen alaosasta erottuu kuvioita paremmin. Selvemmin erottuu kaksi ihmishahmoa, jotka on maalattu tikku-ukkomaisesti sormenpaksuisella vedoilla. Niidenkin jäljet ovat heikkoja. Eräät ovat havainneet kolmannen kuvion olevan hirvieläimen tai pitkänomiasesti maalatun kalan. Maalauksen yläosa on pahoin puuroutunut, eikä sieltä erotu kuvioita.
Maalauksen alla olevan vinon terassin korkeus jää 3,3 metriä maalauksen alapuolella, joten maalausta ei ole voitu tehdä terassilta käsin. Tällöin ainoa järkevä vaihtoehto on maalata veneessä istuen tai järven jäällä seisoen. Tämä mahdollistaisi maalauksen ajoittamisen muinaisen Saimaan vedenpinnan korkeuden mukaan.
Q (Star Trek)

Q on kaikkivoipainen ja omahyväinen hahmo, joka on vieraileva hahmo Star Trek -sarjoissa ja muussa mediassa.
Hahmo esiintyy Star Trek – uusi sukupolvi, Star Trek: Deep Space Nine ja Star Trek: Voyager TV-sarjoissa. Hahmoa esittää John de Lancie ja hahmon ensiesiintyminen oli jaksossa Encounter at Farpoint.
Maria Aro

Maria Rosalina Aro (s. 8. huhtikuuta 1942 Helsinki) on suomalainen näyttelijä.
Jo neljävuotiaana näytellyt Aro on yksi Tampereen työväenteatterin monivuotisista näyttelijöistä vuodesta 1998 alkaen. Sitä ennen hän oli mukana monissa Raivoisat Ruusut -ryhmän tuotannoissa ja 1960-luvulla Suomen Kansallisteatterissa.
Aro on näytellyt myös useissa televisiosarjoissa. Näitä ovat muun muassa Jussi Niilekselän ohjaama ja Anna-Leena Härkösen esikoisromaanin pohjalta dramatisoima Häräntappoase (1989) ja Jukka Mäkisen ohjaama Hiljaista on (2003) sekä Neil Hardwickin ohjaamat ja käsikirjoittamat Reinikainen (1982) ja Sisko ja sen veli (1985). Hänellä oli myös pieni osa Pekka Lepikön ohjaamassa ja käsikirjoittamassa menestyskomediassa Kyllä isä osaa (1994).
Televisiosarjojen lisäksi Aro on näytellyt myös elokuvissa. Näitä ovat roolit Ralf Långbackan elokuvassa Herra Puntila ja hänen renkinsä Matti (1979) sekä Matti Ijäksen elokuvassa Sokkotanssi (1999). Lehmän vuosi -sarjassa Aro nähdään Sirkka Takalan roolissa.
Maria Aron vanhemmat olivat teatterinjohtaja Matti Aro ja näyttelijä-ohjaaja Impi Aro.
Matti Vuolukka

Matti Vuolukka (oik. Matts Viktor Wuolukka, 23. heinäkuuta 1870 Tervola – 31. toukokuuta 1951 Tampere) oli suomalainen toimittaja, kirjankustantaja ja työväenliikkeen aktiivi.

Poliittinen toiminta

Varsinaiselta ammatiltaan Vuolukka oli puuseppä. Hän kuului Oulun Työväenyhdistykseen, jonka edustajana Vuolukka oli heinäkuussa 1899 Turussa järjestetyssä Suomen Työväenpuolueen (nyk. SDP) perustavassa kokouksessa. Vuolukka valittiin kokouksessa myös sen ensimmäiseen puoluehallitukseen. Saman vuoden elokuussa Vuolukka muutti Tampereelle, jossa hän aloitti Kansan Lehden ainoana toimittajana tehtävästä erotetun Kössi Koskisen tilalla. Vuolukka työskenteli lehdessä aina vuoteen 1904 saakka. Vuoden 1901 Viipurin ja 1903 Forssan puoluekokouksiin hän osallistui Tampereen Työväenyhdistyksen edustajana. Vuolukka oli vuoden 1903 aikana myös organisoimassa kutsuntalakkoja, jonka vuoksi viranomaiset harkitsivat jopa hänen karkottamistaan.
Myöhemmin Vuolukka toimi muun muassa vuoden 1905 suurlakon aikana Turun lakkokomiteassa ja jatkoi poliittista aktivismiaan ainakin sisällissotaan saakka. Venäjän helmikuun vallankumouksen jälkeen hän kuului maaliskuussa 1917 perustettuun Tampereen vallankumouskomiteaan. Matti Vuolukka on haudattu syntymäpitäjänsä Tervolan hautausmaalle.

Kirjankustantajana

Kustannustoimintaa Vuolukka harjoitti vuodesta 1904 lähtien toiminimillä M. V. Vuolukka ja Matti Vuolukka & Kumpp. Hän julkaisi kymmeniä lähinnä sosialistisia ja ateistisia teoksia, joiden joukossa oli suomennoksia muun muassa August Bebelin, Edward Bellamyn, Robert G. Ingersollin, Karl Kautskyn, Paul Lafarguen ja Friedrich Max Müllerin tuotannosta. Suomalaisista työväenliikkeen vaikuttajista Vuolukka julkaisi Kössi Kaatran, Kaapo Murroksen, Esa Paavo-Kallion, Jukka Pohjolan ja Kaarlo Uskelan teoksia. Hän kustansi myös Ilmari Kiannon jumalanpilkkasyytteen aiheuttaneen teoksen Vapaauskoisen psalttari (1912) sekä Mustan raamatun käännöksen (1927).
Vuosina 1904–1909 Vuolukka toimitti Eteenpäin: Kalenteri kansalle -nimistä vuosikirjaa, joka sisälsi almanakan lisäksi muun muassa poliittisia kirjoituksia ja pilapiirroksia.
Toivo Louko

Toivo Louko, sukunimi aik. Nieminen ( 15. marraskuuta 1884 Jalasjärvi  – 30. kesäkuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja (baritoni).
Loukon vanhemmat olivat torppari ja käsityöläinen Juho Nieminen (Ala-Louko) ja Kaisa Kuutti. Loukon perhe muutti Alavudelle jossa hän liittyi paikalliseen soittokuntaan B-kornetistiksi. Hän kävi Helsingin lukkari-urkurikoulua vuoteen 1911 asti ja opiskeli sitten Helsingin musiikkiopistossa vuosina 1913–1916. Louko opiskeli ulkomailla Dresdenissä 1920, Milanossa 1925 ja Berliinissä 1929.
Louko toimi Halikon kanttori-urkurina vuosina 1911–1921 ja sen jälkeen hän oli vuodesta 1921 alkaen kiinnitettynä Suomalaisessa oopperassa. Viimeisen kerran Toivo Louko esiintyi 1941 Giacomo Puccinin La Boheme-oopperassa. Hän oli 1932 mukana ensimmäisessä Yleisradion studiosta käsin lähetetyssä oopperalähetyksessä (Wilhelm Kienzlin ooppera Evakelimies) yhdessä Wäinö Solan ja Lahja Lingon kanssa. Louko levytti 1920-luvulla runsaasti varsinkin kansanlauluja sekä yksinlauluja ja pari duettoa Leevi Madetojan Pohjalaisia-oopperasta yhdessä Lahja Lingon kanssa. Louko sävelsi lisäksi Varsinaissuomalaisten laulun Väinö Kulon tekstiin.
Toivo Louko oli naimisissa vuodesta 1922 Eine Ingeborg Groundströmin kanssa.
Tummaemumaluri

Levinneisyys

Tummaemumaluria tavataan pienellä alueella Australian kaakkoisosissa. Laji kärsii elinympäristöjen tuhoutumisesta, ja se on vähenemässä nopeasti. Tummaemumaluri on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Lvivske

Lvivske (ukr. Львівське) on ukrainalainen olut, jota munkit valmistivat jo vuonna 1715. Nykyisin olutta valmistaa Slavutytš, joka on osa Carlsbergia.
AC Nielsenin tutkimuksen mukaan vuonna 2013 Lvivsken markkinaosuus Ukrainassa oli 12,4 %.
Rikas, rakas, köyhä, varas

Juoni

Sarja alkaa toisen maailmansodan päättymisen ajoista ja esittelee köyhän leipuri Jordachen perheen. Tarinan keskiössä ovat perheen aikuistuvat pojat, joista Rudy luo menestyksekkään liikemiesuran ja ryhtyy sitten myös poliitikoksi. Nyrkkeilyä harrastava Tom ei menesty elämässä yhtä hyvin vaan jää köyhäksi ja tulee murhatuksi. Sarjan jatko-osassa eli Suomessa esitetyn version myöhemmissä jaksoissa Tomin poika Wesley (Gregg Henry) asuu nyt poliitikkosetänsä Rudyn luona, jossa asuu myös Rudyn nykyisen vaimon poika Billy. Juonikuviot keskittyvät paljolti näiden kahden kunnianhimoisen nuorukaisen valtataisteluihin. Omalla tahollaan Rudy käy taistelua miljardööri Charles Estepin (Peter Haskell) kanssa. Tom Jordachen murhasta tuomionsa kärsinyt Anthony Falconetti (William Smith) palaa vankilasta ja ottaa seuraavaksi kohteekseen Rudyn.

Vastaanotto

Rikas, rakas, köyhä, varas tuotti kaikkiaan neljä Golden Globe -palkintoa. Se toi myös Emmy-palkinnon aiemmin valokuvamallina tunnetulle Susan Blakelylle.
Helsingin Sanomien tv-kriitikko Jukka Kajava kirjoitti sarjasta löytyvän vaikutteita Peyton Placesta, Kahden kerroksen väestä ja James Dean -elokuvista.
Kivarinjärvi

Kivarinjärvi on kylä Puolangalla Kainuussa samannimisen järven etelärannalla ja seututien 837 varrella. Kylä sijaitsee noin kolmen kilometrin päässä Puolangan keskustaajamasta länteen. Kylä kuuluu kirkonkylän koulupiiriin.
Herrmans

Historiaa

Aviopari Bernhard ja Lisbeth Herrmans perustivat yrityksen vuonna 1959 ollessaan 26-vuotiaita. He valmistivat alkuun sivutoimisesti viikonloppuisin polkupyörien vannenauhoja vuokraamallaan ekstruusiokoneella. Vuonna 1966 hankittiin ensimmäinen oma ekstruuderi ja aloitettiin vienti Ruotsiin. Vuonna 1969 Herrmansit hankkivat ruiskuvalukoneen alkaakseen tuottaa polkupyörien kädensijoja Norjan markkinoille. Vuonna 1972 yritys laajeni perheen pihapiiristä uuteen tehtaaseen Sandsundissa, jossa yritys yhä sijaitsee.
Vuonna 1976 Herrmans alkoi valmistaa heijastimia ja sai menestystuotteen tikkunekun muotoisesta, kääntyvästä Safety Wing -polkupyöräheijastimesta eli turvaviiristä. 1970-luvun lopulla yritys automatisoi vannenauhatuotantonsa ja nousi vannenauhojen markkinajohtajaksi Pohjoismaissa. 1980-luvun alussa alettiin valmistaa muovisia ketjunsuojuksia, ja vuosikymmenen puolivälissä polkupyörän pinnoihin asennettavista sivuheijastimista tuli Ruotsissa pakollisia ja tuotteen kysyntä lähti nopeaan kasvuun. Herrmansit myivät yrityksensä Botnia Shippingille, joka ei kuitenkaan saanut yritystä 1980-luvun lopulla kannattamaan vaan henkilöstömäärää jouduttiin pudottamaan 110:stä noin 45 työntekijään. Vuonna 1989 Herrmans toi markkinoille yhtiön mukaan maailman ensimmäisen polkupyörän led-valaisimen. 1990-luvun alussa tuotantoa laajennettiin polkupyöräkypäriin.
Suomen 1990-luvun alun lamassa Herrmans laajensi polkupyörävarusteista kaivoskoneiden ajovaloihin tuotemerkillä Nordic Lights. Tämä vaati niin paljon pääomia, että kypärätuotannosta luovuttiin. Työkonevalot ovat nykyisinkin Herrmansin toinen kivijalka pyörävarusteiden ohella. Pyörävarusteissa painopiste on nykyisin valoissa ja ketjunsuojuksissa. Työkonevalmistajista Herrmansin asiakkaita ovat Caterpillar, Hitachi, Komatsu ja Sandvik Tamrock.
Vuonna 2002 yrityksen johto osti yhtiön itselleen yhdessä ulkopuolisten sijoittajien kanssa.
Mikko Metsämäki

Mikko Verneri Metsämäki (s. 1974) on helsinkiläinen toimittaja ja kirjailija, joka työskentelee Kauppalehden toimittajana. Hän on työskennellyt aiemmin Markkinointi & Mainonta -lehden toimituspäällikkönä, toimitussihteerinä Ulkopoliittisessa instituutissa ja toimittajana Ylioppilaslehdessä ja Yleisradiossa.
Metsämäki kirjoitti "otsikkoasiantuntijana" blogia Elämää otsikoissa, jonka aiheena olivat otsikot. Blogi oli osa Markkinointi & Mainonta -lehden hanketta, jossa selvitettiin itsensä brändäämistä.
Vuosituhannen vaihteessa Metsämäki kuului yhdessä Vesa Sisätön ja Anu Ala-Korpelan kanssa ryhmään, joka kirjoitti teoksen Urho Kekkosen kuvitellusta vaihtamisesta nuorempaan henkilöön Senegalissa 1969. "Gonzoa, huumoria", arvioi Kekkos-asiantuntija Juhani Suomi teoksen tuoreeltaan. Metsämäki kirjoitti vuosina 2006–2010 Vihreään Lankaan media-aiheista kolumnia nimimerkillä Vihreät lasit. Ensimmäisen vuoden ajan nimimerkin takana oli Metsämäen lisäksi toimittaja Esa Mäkinen.
Naukumatkija

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 18,5 cm, siipien kärkiväli 24–26 cm ja paino noin 30–40 g. Sen höyhenpuku on ruskea tai harmahtava, päälaki mustahko ja alaperä ruosteenpunainen. Pyrstö on pitkä ja tumma. Koiras on kirkkaamman värinen kuin naaras. Nuori lintu on naarasta himmeämpi. Lajin äänet ovat kissamaista naukunaa ja karkeita äännähdyksiä.

Esiintyminen

Naukumatkija elää Amerikassa, pohjoisessa Etelä-Kanadasta ja Oregonista Teksasiin ja Meksikonlahden rantavaltioihin. Lajin kannasta pääosa on muuttolintuja, jotka talvehtivat Yhdysvaltain eteläosissa ja Keski-Amerikassa. Naurumatkijaa tavataan toisinaan myös Länsi-Euroopassa. Maailman populaation koko on noin kymmenen miljoonaa yksilöä.

Elinympäristö

Naukumatkija asustaa metsänreunoissa, puutarhoissa sekä monenlaisissa tiheiköissä, joissa on joko pysty- tai vaakasuoria reunoja.

Lisääntyminen

Naukumatkija rakentaa kuppimaisen pesänsä pensaaseen tai puuhun, ja munii tavallisesti kolme tai neljä munaa. Naaras hautoo 12–14 päivää. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka lähtevät pesästä 10–11 päivän ikäisinä. Emot puolustavat pesäänsä aggressiivisesti. Sukukypsä yksivuotiaana. Vanhin naukumatkija on elänyt 10 vuotta 11 kuukautta.

Ravinto

Naukumatkijat syövät hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia sekä marjoja.
Äran-luokka

Hankinta

Vuoden 1899 parlamentin istunnossa laivastoministeri komentaja G. Dyrssen esitti lisäksi kolmen muun aluksen hankintaa. Esityksen mukaan kulut voitaisiin jakaa kolmelle vuodelle, jolloin kaksikamarisen parlamentin äänet menivät ristiin toisen hyväksyessä ja toisen vastustaessa. Kamarien äänestäessä yhdessä esitys hyväksyttiin yksinkertaisella ääntenemmistöllä.
John Scott (jääkiekkoilija)

Pelaajaura

Scott pelasi uransa alussa neljä vuotta (2002–2006) yliopistojääkiekkoa WCHA-joukkue Michigan Techissä, jossa sai 18 pistettä ja peräti 350 rangaistusminuuttia. Scottia ei varattu NHL:ään, joten yliopistouransa jälkeen Scott siirtyi AHL-joukkue Houston Aerosiin, jossa pelasi kaksi kautta.
Scott siirtyi Minnesota Wildiin kaudella 2008–2009. Kaudella 2009–2010 hän teki ensimmäisen NHL-maalinsa 15. marraskuuta 2009 Carolina Hurricanesin maalivahdille Michael Leightonille, kun Wild hävisi 5–4.
Heinäkuun 1. päivänä 2010 Scott allekirjoitti kahden vuoden sopimuksen Chicago Blackhawksin kanssa. Hän pelasi Chicagossa vuodet 2010–2012 kunnes hänet 27. helmikuuta 2012 kaupattiin New York Rangersiin viidennen kierroksen varausta vastaan. Heinäkuussa 2012 Scott allekirjoitti yhden vuoden sopimuksen Buffalo Sabresin kanssa. Sopimusta jatkettiin keväällä 2013.
31. lokakuuta 2013 Scott sai liigalta seitsemän ottelun pelikiellon taklattuaan viikkoa aiemmin Boston Bruinsin Loui Erikssonia päähän. Joulukuun lopulla 2013 Scott teki uransa toisen maalin Toronto Maple Leafsia vastaan.
Vapaiden markkinoiden auettua heinäkuussa 2014, Scott teki toisena päivänä San Jose Sharksin kanssa yhden vuoden mittaisen sopimuksen. Kauden 2014–2015 aikana Scott sai kahdesti pelikieltoa. Lokakuussa kahden ja joulukuussa neljän ottelun verran.
Yleisö äänesti Scottin kaudella 2015–2016 NHL:n tähdistöotteluun Pacific -divisioonan kapteeniksi. Väitteiden mukaan NHL sekä Scottin joukkue Arizona Coyotes yrittivät estää häntä pelaamasta ottelussa. Hän kuitenkin kieltäytyi vetäytymästä siitä. Arizona kauppasi Scottin ennen tähdistöottelua Montreal Canadiensiin, jossa hänet laitettiin farmiin. Myöhemmin Scottille annettiin kuitenkin lupa pelata tähdistöottelussa Pacificin kapteenina. Pacific voitti turnauksen ja Scott iski kaksi maalia välierässä, jonka seurauksena hänet valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi.
Vindaloo

Vindaloo on intialainen curryruoka. Se on johdettu portugalilaisesta vinha de alhos -ruokalajista, jonka pääainesosat ovat viini/viinietikka ("vinho") ja valkosipuli ("alhos"). Vindaloossa voidaan käyttää esimerkiksi sianlihaa mutta myös muuta lihaa, mereneläviä tai vihanneksia. Vindaloo on yksi mausteisimmista ja kansainvälisesti suosituimmista curryruoista.
Kannelmäen seurakunta

Kannelmäen evankelisluterilainen seurakunta on yksi Helsingin evankelisluterilaisista seurakunnista ja kuuluu Helsingin seurakuntayhtymään, Huopalahden rovastikuntaan ja Helsingin hiippakuntaan. Seurakunta käsittää Etelä-Kaarelan alueen, ja siihen kuuluvat Kannelmäen lisäksi Hakuninmaa, Maununneva ja Malminkartano.

Seurakunnan historia

Kannelmäen seurakunnan alue kuului vuoteen 1946 asti Helsingin maalaiskuntaan ja Helsingin pitäjän seurakuntaan. Pyhän Laurin kirkko toimi seurakunnan kirkkona aina vuoteen 1953 saakka, minkä jälkeen alue kuului Malmin seurakuntaan. Vuonna 1961 Etelä-Kaarela liitettiin Huopalahden seurakuntaan, ja itsenäinen Kannelmäen seurakunta aloitti toimintansa 1. tammikuuta 1966.

Seurakunnan kirkko

Kannelmäen kirkko vihittiin käyttöön 1. syyskuuta 1968. Se on rakennettu betonista ja kuvaa telttamajaa. Kirkon ovat suunnitelleet arkkitehdit Martti ja Marjatta Jaatinen.

Seurakunnan kirkkoherrat

Seurakunnan ensimmäisenä kirkkoherrana toimi Veikko Vanha-Perttula. Häntä seurasi vuonna 1981 piispa Martti Simojoen poika Pentti Simojoki, ja 1. toukokuuta 2001 alkaen kirkkoherrana on toiminut Sakari Enrold.

Seurakunnan toimintoja

Vuoden 2018 lopussa seurakunnan jäsenmäärä oli 13 869. Alueen asukkaista kirkkoon kuuluu 49,6 %. Seurakunnan ikärakenteesta enemmistön muodostavat 40–64-vuotiaat seurakuntalaiset, joiden osuus on 35,5 % jäsenistä.
Kannelmäen kirkon lisäksi toimintaa on Malminkartanossa seurakuntakodissa ja Toimintakeskus Jennyssä. Malminkartanoon on jo usean vuoden ajan suunniteltu omaa kirkkoa. Seurakuntakoti on entisen Malminkartanon tilan tilanhoitajan asunto. Seurakunnan alueella toimii myös ruotsinkielinen Lukas församling.

Musiikkitoiminta

Seurakunnassa toimivat kamarikuoro Vox Canora sekä lapsi- ja varhaisnuorisokuoro Kannelkellot. Kuoroja johtaa Kannelmäen seurakunnan kanttori Sirkku Rintamäki. Kannelkellot on esiintynyt muun muassa valtiopäiväjumalanpalveluksessa helmikuussa 2010.
Verkkojärvi (Kangasala)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 15,8 hehtaaria ja se on 850 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Se on kaarevan muotoinen ja sen pohjoisrannassa on alle 100 metriä pitkä soinen niemi. Järvellä on kartan mukaan yksi autio ja nimetön saari, joka on noin 40 metriä pitkä ja muutamia metrejä leveä. Sen rantaviivan pituus on 2,4 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Pohjoisrannalla sijaitsee laavu, jonne tulee tie Rajalan kämpältä. Kämppä sijaitsee alle neljänsadan metrin päässä järvestä. Kämpälle pääsee Sahalahden kylältä tulevaa tietä pitkin.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Mallasveden ja Pälkäneveden alueella (35.71), jonka Sappeenjärvenojan valuma-alueeseen (35.716) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 132,8 metriä mpy. Järven kaakkois- ja länsirantaan on johdettu metsäojia. Pohjoisessa sijaitseva Suojärvi laskee Verkkojärven länsipäähän ja lähes samasta kohtaa lähtee laskuoja Koiransuolen kautta Vasajärveen. Reitin vedet laskevat lopuksi Sappeenjärven kautta Pälkäneveden Jouttesselän Hiukonlahteen.

Luontoarvoja

Järven itäosissa sijaitsee maakunnallisesti arvokas rantasuometsä. Järvellä pesii kuikka ja kurki, rantasuolla kasvaa nevaimarretta. Rantametsät ovat vanhaa kuusikkoa, jossa kasvaa esimerkiksi pussikämmekkää, koiranheisiä, mustakonnanmarjaa, maariankämmekkää, tähtitalvikkia ja yövilkkaa. Järven vesi on luokiteltu tyydyttäväksi ja järvi soveltuu myös virkistyskäyttöön tyydyttävästi. Vedenlaatua koettelee runsas humuspitoisuus, happamuus ja veden voimakas todettu happitalouden häiriötila.
Järven rantaan on rakennettu tauko- ja yöpymispaikka, joka liittyy Laipanmaan retkeilyreitistöön. Se sijaitsee järven pohjoisrannassa. Tarjotut palvelut ovat laavu, tulentekopaikka ja vessa.
Aritmeettis-geometrinen epäyhtälö

Aritmeettis-geometrinen epäyhtälö on reaalilukuja koskeva epäyhtälö, jonka mukaan ei-negatiivisten lukujen aritmeettinen keskiarvo on aina vähintään yhtä suuri kuin niiden geometrinen keskiarvo. Muodollisesti, jos pätee x_1, x_2, \cdots, x_n\geq 0, niin on voimassa
Aritmeettis-geometrinen epäyhtälö voidaan todistaa esimerkiksi suuruusjärjestysepäyhtälön tai Jensenin epäyhtälön avulla. Epäyhtälössä pätee yhtäsuuruus jos ja vain jos x_1 = x_2 = \cdots = x_n.
Jos lukujen x_i oletetaan kaikkien olevan positiivisia ja sovelletaan aritmeettis-geometrista epäyhtälöä lukuihin 1/x_1,1/x_2,\cdots,1/x_n, saadaan geometris-harmoninen epäyhtälö
Tässä epäyhtälön oikealla puolella oleva lauseke on nimeltään harmoninen keskiarvo.
Painotettu aritmeettis-geometrinen epäyhtälö yleistää hieman aritmeettis-geometrista epäyhtälöä. Sen mukaan, jos a_1, a_2, \ldots, a_n ovat ei-negatiivisia reaalilukuja ja \lambda_1, \lambda_2, \ldots, \lambda_n ovat ei-negatiivisia reaalilukuja, joiden summa on yksi, on
eli

Sovelluksia

Aritmeettis-geometrisen epäyhtälön avulla voidaan todistaa vaikkapa eksponenttifunktion olevan äärellinen kaikilla reaaliluvuilla: Todistetaan ensin, että \left(1+\frac xn\right)^n \le e^x. Määritellään a_n=(1+\frac xn)^n, jolloin on riittävää osoittaa että a_n on kasvava kun n>|x|. Tämä seuraa, kun valitaan aritmeettis-geometrisessa epäyhtälössä n kappaletta lukuja 1+\frac {x}{n} ja kerran 1. Toisaalta epäyhtälö e^x \le \left(1-\frac xn\right)^{-n} seuraa edellisestä, kun epäyhtälössä kirjoitetaan x:n paikalle -x.
Asa Briggs

Asa Briggs, Paroni Briggs (7. toukokuuta 1921 Keighley, West Yorkshire – 15. maaliskuuta 2016 Lewes, East Sussex) oli brittiläinen historioitsija. Hän oli elinikäinen pääri vuodesta 1976.
Briggs syntyi Keighleyssä, West Yorkshiressa, ja toimi vuosina 1978–1994 Open Universityn kanslerina. Hän meni vuonna 1955 naimisiin Susan Anne Banwellin kanssa ja sai kaksi poikaa sekä kaksi tytärtä.
Briggsin julkaisujen joukkoon lukeutuu History of Broadcasting in the United Kingdom, jonka viidestä osasta ensimmäinen julkaistiin vuonna 1961. Hän oli lisäksi huomattava viktoriaanisen ajan tutkija, ja hänen kirjojaan tällä alalla ovat Victorian People, Victorian Cities ja Victorian Things.