Sosialistinen työväen ja pienviljelijöiden vaalijärjestö

Historia ja järjestörakenne

Kun Suomen työväenpuolueeksi nimensä vaihtanut SSTP lakkautettiin 1923 ja puolueen johtohenkilöt pidätettiin, vasemmisto joutui pohtimaan uusia organisoitumisvaihtoehtoja. Uuden julkisen puolueen perustamista ei enää katsottu järkeväksi, sillä viranomaiset olisivat luultavasti lakkauttaneet sellaisen nopeasti. Siirryttiin ensisijaisesti paikallisesti rekisteröityihin järjestöihin ja tilapäisiin komiteoihin, joihin valtion oli hankalampi puuttua. 5. syyskuuta 1923 perustettiin Helsingin työväen paikallisjärjestö, joka näytti esimerkkiä muulle maalle. Ammattiyhdistyksissä alettiin muodostaa vaalikomiteoita, joiden avulla osallistuttiin kunnallisvaaleihin joulukuussa 1923.
STPV perustettiin 23. tammikuuta 1924 Helsingin työväen paikallisjärjestön koolle kutsumassa "järjestäytyneen työväen" kokouksessa. Valtakunnalliseksi keskuselimeksi muodostettiin 15-jäseninen Suomen työväen keskusvaalikomitea. Komitea antoi 25. tammikuuta julistuksen, jossa kehotettiin muodostamaan vaalipiirikomiteoita ja paikallisia vaalikomiteoita joka puolelle Suomea. Vaalien jälkeen 27. huhtikuuta järjestettiin Helsingissä "sosialistisen työväen ja pienviljelijäin järjestöjen valtakunnallinen edustajakokous", joka päätti jatkaa muodostetun organisaation toimintaa. Kokouksessa valittu uusi keskusvaalikomitea toivoi kaikkialle maahan perustettavan sosialistisia työväen- ja pienviljelijäin yhdistyksiä, joita tuli kutsua työväen paikallisjärjestöiksi. Helsingin "sosialististen työväenjärjestöjen edustajien vaalineuvostolla" oli valtakunnantason toiminnan organisoinnissa keskeinen rooli. Vaalineuvoston asettama Helsingin työväen vaalikomitea oli koko vaalijärjestön maanlaajuinen toimeenpaneva elin, joka teki kiinteätä yhteistyötä piirivaalikomiteoiden, eduskuntaryhmän ja vasemmistolehtien edustajien kanssa.
Helsingin työväen keskusvaalikomitea oli jaettu neljään jaostoon, jotka olivat Helsingin paikallisjaosto, Uudenmaan piirijaosto, maanlaajuinen yleisjaosto sekä naisjaosto. Yleisjaoston yhteydessä toimi Sosialistinen kunnallistoimisto, joka johti sosialististen työväen ja pienviljelijöiden valtuustoryhmien toimintaa. Piirikomiteoita perustettiin kaikkiin muihin vaalipiireihin paitsi Uudellemaalle ja Lappiin, joita hoitivat Helsingin ja Oulun läänin pohjoisen vaalipiirin komiteat. Sosialistisia paikallisosastoja toimi vuonna 1930 noin 400.
Vuonna 1929 STPV:n vaikutuspiiristä irtautui Suomen työväen vasemmistoryhmä, joka kritisoi kommunistien jyrkkää politiikkaa ja liiallista vaikutusvaltaa. Kiistat liittyivät varsinkin vasemmiston hallitsemassa Suomen Ammattijärjestössä tehtyihin ratkaisuihin, joiden seurauksena sosialidemokraatit irtautuivat järjestöstä loppuvuodesta 1929 alkaen.

Nuoriso

STPV:n nuoret kannattajat perustivat toukokuussa 1923 Sosialistisen nuorisoliiton (SNL) huhtikuussa lakkautetun Suomen sosialidemokraattisen nuorisoliiton (SSN) tilalle. Viranomaiset katsoivat SNL:n jatkaneen SSN:n toimintaa ja myös uusi järjestö kiellettiin loppuvuonna 1925. SNL:n jälkeen STPV:n nuoriso toimi muun muassa opintoyhdistysten ja tilapäiskomiteoiden avulla. Osa järjestäytyi alkuvuonna 1925 perustettuun salaiseen Suomen kommunistiseen nuorisoliittoon.

Lehdistö

Suomen Työväenpuolueen lehdet lakkautettiin vuonna 1923, mutta jo 19. syyskuuta 1923 aloitti ilmestymisensä Helsingissä kuusipäiväinen Työväenjärjestöjen Tiedonantaja ja vielä samana vuonna nuorille suunnattu Liekki. Lehteä painamaan perustettiin 8. elokuuta 1924 Työn kirjapaino. Tiedonantajasta vastasi aluksi August Niemistö yhdessä Väinö Vuorion kanssa. Lehden toimittajat vaihtuivat taajaan, mutta Vuorio vastasi linjasta vangitsemiseensa 1928 asti. 1924 aloitti ilmestymisensä myös Työväen kuvalehti Itä ja Länsi. Kaikki nämä julkaisut lakkautettiin kesäkuussa 1930.

Vaalit

STPV osallistui vuoden 1924 eduskuntavaaleihin Sosialistisen työväen ja pienviljelijäin vaaliliittona, jonka keskeisin teema oli kansalaisvapauksien puolustaminen. Vaaliliitto osallistui eduskuntavaaleihin myös vuosina 1927 ja 1929 saaden enimmillään 23 edustajaa viimeisellä yrittämällä.
Presidentinvaalissa 1925 Matti Väisänen oli puolueen ehdokkaana saaden 16 valitsijamiestä. Väisäsen valinta ehdokkaaksi ja seurannut kehnohko tulos aiheuttivat polemiikkia vaalijärjestön sisällä. SKP oli alun perin kannattanut ehdokkaaksi Otto Wille Kuusista. Väisäsen kampanjan vaaliohjelma tosin hyväksyttiin SKP:n ehdotusten mukaisena.

Eduskuntaryhmä

Sosialistinen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmä koostui noin parista kymmenestä kansanedustajasta, joista suurin osa oli kielletyn SKP:n jäseniä. SKP ohjeisti eduskunnassa olevia jäseniään toimimaan puolueen päätösten mukaisesti ja siten, että koko ryhmä tulisi näiden päätösten taakse. Eduskuntaryhmän puheenjohtajana toimi vuodesta 1924 SKP:n Mauritz Rosenberg. Ryhmän aloitteet hautautuivat valiokuntiin tai tulivat hylätyksi. SKP kritisoi eduskuntaryhmää ajoittain turhan itsenäisistä otteista.