google/wiki40b huggingface dataset:
Jukka Syrenius

Jukka Syrenius (s. 1952 Pori) on suomalainen rock -ja jazzmuusikko. Hän on toiminut vuodesta 1969 perustamansa Elonkorjuu-yhtyeen kitaristina, laulusolistina ja säveltäjänä. 
Jukka Tolosen ohella Syrenius on yksi 1970-luvun tunnetuimmista progressivisen rockin ja jazz rock -tyylin suomalaisista kitaristeista.

Ura

Syrenius on opiskellut musiikkia Porin Musiikkiopistossa,Turun konservatoriossa ja Hyvinkään musiikkiopistoissa pääaineena klassinen kitara, sekä Berklee College of Musicissa Bostonissa. Porissa ja Merikarvialla koulunsa käyneen Syreniuksen ura alkoi 1965 porilaisessa yhtyeessä Blue & Black Friars Organization. Vuonna 1969 hän oli mukana perustamassa Elonkorjuuta, joka voitti  Rockin Suomen-mestaruuskilpailujen toisen sijan 1970. Elonkorjuu esiintyi Ruisrockissa 1971 ja julkaisi esikoisalbuminsa Harvest Time 1972.
Syrenius muutti Helsinkiin vuonna 1979 ja esiintyi seuraavana vuonna Pori Jazz -festivaaleilla Jukka Syrenius Band -kokoonpanossa. Vuonna 1981 Syrenius julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Memories of Tomorrow. Samana vuonna Syrenius soitti Hectorin Bambi-kiertueella, minkä jälkeen hän muutti Norjaan. Oslosta käsin Syrenius teki esiintymisiä eri maissa 1981–1986. Hänen norjalaisia muusikkokumppaneitaan olivat muiden muassa  Haakon_Graf, Sveinung Hovensjö, Bruce Rasmussen, Arild Andersen, Terje Rypdal ja Jan Garbarek.
Suomen lisäksi Syrenius on konsertoinut laajasti muissa Pohjoismaissa, Saksassa, Alankomaissa, Yhdysvalloissa, Australiassa ja Etelä-Afrikassa. Hän on tehnyt yhteistyötä useiden kansainväisten jazz-ja rockmuusikoiden kanssa. Elonkorjuun lisäksi hänen muita yhtyeitään ovat olleet muun muassa Jukka Syrenius Band ja The Touch. Pori Big Bandin jäsenenä hän oli 1990-luvun alussa.
Jukka Syrenius Bandin eri kokoonpanoissa ovat soittaneet muiden muassa Clifford Jarvis, Johnny Dyani, Rudy Smith, Gilbert Matthews, Paul Weeden, Heikki Virtanen, Jouko Laivuori, Mikko ja Sakari Löytty, Markku Ounaskari, Hannu Rantanen, Esko Rosnell, Tomi Parkkonen, Jari Heino, Ilpo Kallio, Spike Wells sekä Rob Dominis. Oman yhtyeensä lisäksi Syrenius on työskennellyt myös muun muassa Esa Helasvuon, Eero Raittisen, Paroni Paakkunaisen ja Nils Aslak Valkeapään kanssa.
Jukka Syrenius Bandin tuorein julkaisu on vuonna 2013 ilmestynyt albumi Hard Labour. Sillä rumpuja soittaa Kepa Kettunen ja bassoa Ape Anttila. Syrenius on vuodesta 1981 tuottanut ja kustantanut kaikki levynsä itse omalle levymerkilleen Touch Records. Hän on säveltänyt myös elokuva- ja televisiomusiikkia ja toiminut opettajana muun muassa 1986–1990 Oulunkylän pop-jazz-opistossa, 1991–1992 Kankaanpään musiikkiopistossa ja vuonna 1993 Palmgren-opistossa.
Syrenius asuu nykyään Porissa ja konsertoi Elonkorjuun ja Jukka Syrenius Bandin kanssa. 
Syreniukselle myönnettiin Suomen valtion taiteilijaeläke 2013.
Roland Penrose

Sir Roland Penrose (14. lokakuuta 1900 – 23. huhtikuuta 1984) oli brittiläinen taidemaalari, runoilija ja historioitsija. 
Penrose oli yksi Institute of Contemporary Artsin perustajista Lontoossa vuonna 1946. Hän oli lisäksi organisoimassa Lontoon kansainvälistä surrealistinäyttelyä vuonna 1936. 
Penrose oli kveekari. Hänestä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja vuonna 1960, ja hänet lyötiin ritariksi saavutuksista kuvataiteessa vuonna 1966. Hän sai Sussexin yliopiston kunniatohtorinarvon 1980. 
Penrose oli Lionel Penrosen veli. Hän oli naimisissa valokuvaaja Lee Millerin kanssa.  Oliver, Roger ja Jonathan Penrose ovat hänen veljenpoikiaan.
Fredrik Oskar Groundstroem

Fredrik Oskar Groundstroem ['grʊndström] (1835–1879) oli seminaarinjohtaja, kansanrunoudenkerääjä. Hän oli Kolppanan seminaarin ensimmäinen johtaja vuodesta 1863. Hän keräsi inkeriläisiä kansanrunoja.
Karstunjärvi

Maantietoa

Järvi on 900 metriä pitkä, 500 metriä leveä ja sen pinta-ala on 22 hehtaaria. Se sijaitsee Vesilahden etelärajan lähella Riuttonkulman kaakkoispuolella. Siihen laskee viisi lyhyttä metsäojaa, joista suurin tuo lounaisrantaan Vuolisjärvenkorven kuivatusvesiä. Suolla sijaitsee myös pieni lammikko nimeltään Vuolisjärvi. Järven laskuoja lähtee järven itäpäästä ja se virtaa Karstunojan nimisenä Karstunsuon, Ojalankulman ja Verttoonaukeen peltojen läpi ja seuraa lopulta Kahnalankorven reunaa myöten ja yhtyy näin kuuden kilometrin jälkeen Koskenjokeen Kortejärvenleton kohdalla. Kortejärvi on aikoinaan ollut järvi, joka on kuivatettu peltomaaksi ja suoksi. Järven rantaviivan pituus on 2,5 kilometriä ja se on enimmäkseen kovaa moreenimaata. Järven länsipäässä on myös suorantaa. Etelärannat kohoavat Karstunvuorelle lähes 30 metrin korkeuteen, joten osa rannoista ovat melko jyrkkiä. Järven lounaispäässä sijaitsee maatila, mutta muuten rannoille on rakennettu lähes 20 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet sekä Riuttonkulmalta tulevalta tieltä että yhdystieltä 2983 lounaaseen kulkevalta tieltä. Akaan rajalle on matkaa 1,3 kilometriä.

Historiaa

Vuoden 1959 peruskartassa järven nimi kirjoitettiin "Karstujärvi". Järvi oli tuolloin autio eukä sinne johtanut tietä. Vuonna 1976 rannoilla oli useita mökkejä, vaikka järvelle johti kärrytie. Ne suunniteltiin vasta 1981 kartassa ja olivat rakennettuja 1992 kartassa.
Bryce DeWitt

Bryce Seligman DeWitt (8. tammikuuta 1923 – 23. syyskuuta 2004) oli yhdysvaltalainen teoreettinen fyysikko, joka tunnetaan painovoimaa ja kenttäteorioita koskevista töistään.
DeWitt oli lahjakas opiskelija ja pääsi Harvardiin jo 16-vuotiaana. Sota keskeytti hänen opintonsa, mutta vuonna 1950 hän väitteli otsikolla “Quantization of the Gravitational Field.” Hän jatkoi tohtorintutkinnon jälkeisiä opintoja Princetonissa, ja pääsi John Wheelerin suosituksesta kenttäfysiikan laitoksen esimieheksi Pohjois-Carolinan yliopistoon Chapel Hillissä.
Ehkä tunnetuin DeWittin julkaisuista oli Wheeler–DeWitt yhtälö, jonka hän formuloi yhdessä John Wheelerin kanssa.  Yhtälö on Schrödingerin yhtälön vastine kvanttigravitaation alalla. Sitä käytetään paljon kvanttikosmologiassa. Sen mukaan  maailmankaikkeutta kuvaava aaltofunktio ei romahda koskaan.  Se tarkoittaa, että koko maailmankaikkeus kehittyy Schrödingerin yhtälön mukaisesti, sillä määritelmän mukaisesti se on eristetty järjestelmä, kuten Hugh Everett oli väitöskirjassaan hieman tätä aiemmin tuonut julki. Yhtälö, joka kulki alun perin nimellä Einsteinin–Schrödingerin yhtälö, liittää toisiinsa Einsteinin luoman suhteellisuusteorian ja kvanttimekaniikan, konsti, joka onnistui jättämällä yhtälöstä aika pois.
Helsingin majakka

Rakenne

Majakka tunnetaan yleisesti nimellä Helsingin kasuuni. Sana kasuuni tulee ranskankielen sanasta caisson, joka tarkoittaa kirstua tai koteloa. Tällä viitataan majakan rakenteeseen. Majakan valamalla toteutettu vedenalainen osa, joka toimii sen perustana, muistuttaa ylösalaisin käännettyä suppiloa. Tämä kasuuniosa on 15 metriä korkea. Pohjan halkaisija on 19 metriä ja yläosan 6 metriä. Valutyöt alkoivat toukokuussa 1958 Suomenlinnan allastelakalla. Hinaaja Turso kuljetti valmiin kasuuniosan paikoilleen saman vuoden elokuussa. Kasuunin paikalla oli 13 metriä vettä, joten kaksi metriä kasuuniosan kaulaa jäi pinnan yläpuolelle talven ajaksi, päällään tilapäinen loisto. Muutama laiva ehti törmätä kasuuniosan huippuun syksyn aikana. Jälkimmäinen alus saatiin kiinni, sillä sekin vaurioitui, ja varustamo joutui maksamaan korvauksia. Keväällä majakan rakentamista päästiin kuitenkin jatkamaan kasuunin päälle tulevan tornin liukuvalutöillä. Syyskuun alussa vuonna 1959 torniosa valmistui. Sen korkeus merenpinnasta on 25 metriä.
Majakan rakennusmateriaali on teräsbetoni. Tornin alaosaa verhoaa teräsvaippa. Majakkatornissa on kahdeksan kerrosta. Ylimpänä olivat radiomajakan antenni sekä valo. Tästä alaspäin olevissa kerroksissa sijaitsivat valon ohjaus, radio- ja kauko-ohjaus, majoitustilat yhdessä kerroksessa, sähkötaulu, konehuone kahdessa kerroksessa ja näiden välissä tikkaat. Teräsvaipan kohdalla sijaitsevat konehuoneen alempi kerros ja pumput. Pumppuhuoneen alla on syvälle kasuuniosaan ulottuva polttoainesäiliö, josta riitti dieselöljyä vuodeksi.

Laitteisto

Alun perin majakkaa operoitiin Harmajan luotsiasemalta käsin kauko-ohjauksella. Majakan valokeilalla oli 60 000 kandelan valovoima, jonka lähteenä oli linssitön 1 500 watin sähkölamppu. Varalla oli kaasuvalo. Sähkövalo näkyi 19 meripeninkulman päähän. Radiomajakalla oli kantamaa 60 meripeninkulmaa ja tutkamajakalla 15 meripeninkulmaa. Tornin huippu sai vuonna 1984 ylleen vielä helikopteritason.
Nykyisin majakassa on käytössä enää aurinkoenergialla toimivat valo- ja tutkamajakka. Valon kantomatka on 12 meripeninkulmaa.
Hr. Ms. Johan Maurits van Nassau (K251)

Palvelus

Sotatoimien päätyttyä alus palveli sukellusveneidentorjunta ja tykistönkoululaivana. Alukselle asennettiin tehtävää varten 105 millimetrin tykit brittiläisten neljän tuuman tykkien tilalle. Alus poistettiin palveluksesta 1960 ja se romutettiin.
Urho Partanen

Urho Partanen (s. 8. syyskuuta 1941) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Partanen edusti urallaan Lappeenrannan Palloa 1960–1961 ja 1964–1966, Simpeleen Urheilijoita 1962–1963, Lahden Reipasta 1967–1970, 1972–1975 ja 1981 sekä FC Kuusysiä 1971. Hän voitti Reippaassa Suomen mestaruuden 1970 ja Suomen Cupin kolmesti vuosina 1972–1974. Partanen pelasi urallaan kaikkiaan 139 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 14 maalia.
Partanen pääsi myös Suomen maajoukkueeseen, jossa hän pelasi kaksi maaottelua vuonna 1967.
Marcel Jenni

Seuraura

Jennin kasvattajaseura on EHC Illnau-Effretikon. Hän aloitti kuitenkin ammattilaisuransa HC Luganossa kaudella 1993–1994, jolloin tulokaskausi toi 34 runkosarja- ja yhdeksässä playoff-ottelussa tehot 6+7=13. Seuraavalla kaudella 1994–1995 Jenni teki läpimurtonsa Nationalliga A:ssa tehden 36 runkosarjaottelussa tehot 14+24=38. Hän teki Luganossa parhaillaan 46 tehopistettä kausina 1996–1997 ja 1997–1998. Kauden 1998–1999 päätteeksi Jenni voitti siellä Sveitsin-mestaruuden.
Kesken kauden 1999–2000 Jenni siirtyi Ruotsiin ja Elitserien-joukkue Färjestads BK:hon. Hän viihtyi joukkueessa myös seuraavat kuusi kautta ja voitti Ruotsin-mestaruuden vuonna 2002, Elitserien-hopeaa vuosina 2001, 2003, 2004 ja 2005. Jenni voitti kevään 2001 pudotuspelien pistepörssin tehoilla 7+11=18 ja oli Färjestadin paras pistemies myös kevään 2005 pudotuspeleissä Jonas Höglundin kanssa tehoilla 5+6=11. Kaudella 2002–2003 Jenni jakoi koko Elitserienin tehotilaston voiton joukkuetoverinsa Per Hållbergin kanssa lukemalla +29.
Kaudeksi 2005–2006 Jenni palasi kotimaahansa ja on edustanut tuosta lähtien nykyistä seuraansa Kloten Flyersia. Hän teki kaudella 2008–2009 NLA:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 17+30=47, joilla Jenni oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies ja maalintekijä. Hän voitti kevään 2009 pudotuspelien syöttöpörssin yhdeksällä syötöllään. Joulukuussa 2010 Jenni teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Klotenin kanssa. Kaudella 2011–2012 hän edusti joukkuetta myös Spengler Cupissa. Kaudella 2013–2014 Jenni nousi Klotenin varakapteeniksi.

Maajoukkueura

Jenni edusti Sveitsiä Salt Lake Cityn olympiakisoissa 2002 ja Torinon olympiakisoissa 2006. Hän pelasi myös Naganon olympiakisojen 1998 ja Torinon olympialaisten karsinnoissa. Jenni pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 1995, 1996, 1997, 1999, 2000, 2001, 2003, 2004 ja 2010. Vuoden 1996 ja 1997 turnaukset Jenni pelasi B-sarjassa.
Jenni pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 1993 (B-sarjassa) ja 1994 sekä alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuosina 1991 (B-sarjassa) ja 1992.
Don’t ask, don’t tell

"Don’t ask, don’t tell" (DADT) (suom. Älä kysy, älä kerro) oli vuosina 1993–2011 käytössä ollut käytäntö Yhdysvaltain asevoimissa. Käytännön mukaan homoseksuaali sotilas ei saanut tunnustaa avoimesti seksuaalista suuntautumistaan palvellessaan Yhdysvaltain asevoimissa. Kielto asetettiin vuonna 1993, ja sen jälkeen arviolta 14 000 armeijan palveluksessa ollutta erotettiin rikottuaan sääntöä. Kielto lopetettiin 20. syyskuuta 2011. Uudistus kielsi armeijasta erottamisen seksuaalisen suuntautumisen perusteella sekä salli homojen ja lesbojen palvella armeijassa avoimesti.

Käytännön syntyminen

Homoseksuaalien palveleminen Yhdysvaltain asevoimissa kiellettiin toisen maailmansodan aikaan. Yhdysvaltain vuoden 1992 presidentinvaalit voittanut Bill Clinton ilmoitti ennen virkaanastumistaan vuodenvaihteessa 1992–93, että hän aikoisi kumota presidenttikaudellaan tämän kiellon. Clintonin ilmoitus herätti kuitenkin joissakin piireissä voimakasta vastustusta ja muun muassa senaatin sotilasasioista vastanneen komitean puheenjohtaja, demokraatti Sam Nunn, vastusti sitä.
Voimakkaan vastustuksen vuoksi Clinton luopui alkuperäisestä ajatuksestaan homoseksuaalikiellon täydellisestä lakkauttamisesta. Tämän sijaan Clinton sai kerättyä tarpeeksi tukea kompromissiehdotukselleen, joka sai nopeasti yleisessä keskustelussa lempinimen "Don't ask, don't tell" eli DADT. Kompromissiehdotuksen mukaan homoseksuaalit saisivat jatkossa palvella Yhdysvaltain asevoimissa, mutta he eivät saisi paljastaa seksuaalista suuntautumistaan. DADT-käytäntö herätti voimakasta vastustusta, koska useimmat asevoimien upseerit uskoivat homoseksuaalien palvelemisen laskevan sotilaiden taistelutahtoa ja homoaktivistit taas pitivät saavutettua kompromissia edelleen seksuaalivähemmistöjä syrjivänä.

Käytännön kumoaminen

Don't ask, don't tell -käytännöstä luovuttiin lopulta Barack Obaman ensimmäisellä presidenttikaudella. Obama oli vaalikampanjansa aikana luvannut luopua käytännöstä, jota suurin osa amerikkalaisista mielipidetiedustelujen perusteella tuohon aikaan vastusti. Yhdysvaltain puolustusministeriö ryhtyi selvittämään käytännön kumoamista alkuvuodesta 2010. Käytännön kumoamisesta äänestettiin senaatissa ensimmäisen kerran syyskuussa 2010, jolloin se oli osa laajempaa National Defense Authorization Act -lakiehdotusta. Senaatin republikaanit kuitenkin estivät lakiehdotuksen hyväksymisen.
Kun National Defense Authorization Act ei mennyt läpi, päättivät senaattorit Joe Lieberman (sit.) ja Susan Collins (rep.) tehdä DADT-käytännön kumoamiseksi erillisen lakiehdotuksen. Ehdotus hyväksyttiin joulukuussa 2010 edustajainhuoneessa äänin 250–174 ja senaatissa 65–31. Presidentti Obama hyväksyi lain 22. joulukuuta, minkä jälkeen puolustusministeriö ryhtyi valmistelemaan käytännön kumoamista. Virallisesti Don't ask, don't tell -käytännöstä luovuttiin 20. syyskuuta 2011.
Audiosurf

Pelaaminen

Audiosurfissa pelaaja ohjaa leijuvaa avaruusaluksen kaltaista alusta. Pelaaja liikuttaa alusta vasemmalle ja oikealle monilinjaista värikästä rataa, keräten samalla palikoita linjoilta. Alusta voi liikuttaa hiirellä, näppäimistöllä tai peliohjaimella.
Pelaaja voi valita melkein minkä tahansa DRM-vapaan musiikkitiedoston omasta musiikkikirjastosta tai kappaleen CD:ltä. Lisäksi, Audiosurfin mukana tulee The Orange Boxin pelien soundtrackit. Audiosurf Radio välilehdeltä voi pelata Audiosurf Overtunen ja monia itsenäisten artistejen kappaleita.

Pisteiden saaminen

Pelin tavoitteena on kerätä pisteitä keräämällä palikoita kolmen (tai enemmän) värilinjoissa. Mitä enemmän palikoita on linjassa, sitä enemmän pisteitä tulee. Kuumista väreistä kuten punainen ja keltainen saa enemmän pisteitä, kunnes taas viileistä väreistä kuten sininen ja magenta saa vähemmän pisteitä. Pelaajia myös palkitaan kappaleen lopuksi jos se on saavuttanut kappaleen päättyessä jotain. Tällaisia saavutuksia ovat esimerkiksi kappaleen lopettaminen ilman mitään jäljelle jääneitä palikoita ja kaikkien tietyn värin palikoiden kerääminen kappaleen aikana. Jokaisella kappaleella on eri tasoilla mitalit: pronssi, hopea ja kulta.
Kappaleen jälkeen pisteet lähetetään rankinglistalle mikäli pelaaja on tehnyt tunnukset. Pisteiden lisäksi listalle lähetetään kappaleen pituus ja radan ulkonäkö tarkistusta varten, jotta huijarit voidaan ilmoittaa pelissä olevalla toiminnolla.
Mediomatrikit

Mediomatrikit olivat kelttiläinen heimo, joka asui Gallia Belgican alueella. Heidän pääkaupunkinsa oli Divodurum, nykyinen Metz. Paikannimien perusteella on päätelty, että osa mediomatrikeista on saattanut perustaa asutuskeskuksia Pohjois-Italiaan, lähelle Novaraa.
Lakshmi Planum

Lakshmi Planum eli Lakshmin tasanko on suuri ylänköalue Venuksessa. Se on nimetty hindujen vaurauden ja tiedon jumalattaren Lakshmin mukaan. Tasangon halkaisija on noin 2 345 kilometriä.
Lakshmi Planum sijaitsee Ishtar Terran länsiosassa ja nousee noin 3,5 kilometriä Venuksen pinnan keskikorkeuden yläpuolelle. Tasanko on ilmeisesti syntynyt suuren laavapurkauksen seurauksena.
Harjunpäänjoen valuma-alue

Harjunpäänjoen valuma-alue sijaitsee Porissa ja Ulvilassa Satakunnassa. Sen laskujoki Harjunpäänjoki laskee Kokemäenjokeen, joka on Kokemäenjoen vesistön laskujoki. Se purkaa vetensä Selkämereen Porin edustalla Pihlavanlahdessa. Valuma-alueen pinta-ala on 512 km². Siihen kuuluu suurimpina järvinä Joutsijärvi, Palusjärvi ja Pyhäjärvi.
Rotterdamin metro

Kevytraitiotie

Rotterdamin metron tekee poikkeukselliseksi sen kulku pikaraitiotien kaltaisesti muun liikenteen seassa osassa rataverkkoa. Pääsääntöisesti metrojunat käyttävät radan vieressä kulkevaa virtakiskoa, mutta Capelsebrugin aseman jälkeen linjojen A (Binnehof) ja B (Nesselande) metrojunien yläpuolella nostetaan virroittimet, jonka jälkeen virta saadaan metrojuniin niiden yläpuolisesta ajojohtimesta. Tämän jälkeen metrojunat (sarja 5200 ja 5400) kulkevat maan tasalla pikaraitiotien tapaisesti ohittaen useita vartioituja tasoristeyksiä. Tällä rataosuudella kulkevat metrojunat on varustettu myös suuntavilkuilla, aivan kuten muut maantieajoneuvot.
Huomioitavaa on myös, että linjan B metrojunat laskevat virroittimen alas De Tochenin aseman jälkeen ja jatkavat matkaansa Nesselandiin käyttämällä radan vieressä kulkevaa virtakiskoa. Lisäksi linja E, joka kulkee Slingestä Rotterdamin päärautatieaseman kautta Haagiin, käyttää junan yläpuolista ajojohdinta. Junan yläpuolinen virroitin otetaan käyttöön metrojunan poistuessa tunnelista Blijdorpin ja Melanchtonwegin asemien välillä.
Hilmanpäivät

Palkinnot ja esitykset

Kassilalle myönnettiin Jussi-palkinto ohjauksesta ja Aarre Koivistolle lavastuksesta.
Elokuva sai ensi-iltansa Oulussa, Tampereella ja Turussa kaksi viikkoa aiemmin kuin Helsingissä. Televisiossa se esitettiin ensi kerran 25. joulukuuta 1964 ja on julkaistu myös DVD:nä.

Tuotanto

Hilmanpäivät on Suomen Filmiteollisuuden 20-vuotisjuhlaohjelmistoa. Se kuvattiin kevättalvella ja keväällä 1954. Tarpeeksi aidontuntuinen 1930-luvun kirkonkyläympäristö löytyi Nurmijärven kirkonkylästä. Kassila käytti Hilmanpäivissä tehokeinona kuvapysäytystä, sama keino toistuu useissa hänen myöhemmistä töistään. Näyttelijä Kaija Paasille Hilman osa jäi ainoaksi elokuvatyöksi.

Juoni

Uusi tuomari Heikki pääsee heti kosketuksiin kyläläisten kanssa. Hän saa kutsun kaupanhoitajan vaimon Hilman nimipäiville. Juhlissa tavataan pitäjän silmäätekeviä. Heikki poistuu juhlista apteekkineidin ja postineidin kanssa. Paikalle osunut kunnanlääkäri ottaa apteekkineidin saattaakseen. Neiti harmistuu, kun joutuu jättämään Heikin postineidin seuraan. Kuhertelevat Heikki ja postineiti päätyvät tuomarin Yrjön taloon. Yrjö on matkoilla, paikalla on vain taloudenhoitaja Eeva. Kalervo hälyttää tulipalosta, ja Heikki lähtee sammuttamaan. Postineiti piiloutuu taloon, ettei Eeva huomaisi häntä. Rippe-koira vainuaa hänet, nappaa häneltä kengän ja vie sen ihmettelevälle Eevalle. 
Taksikuski Alpertti vie Heikin ja Kalervon Vekkulaan, jossa ei kuitenkaan ole tulipaloa, vaan palo on Heikkilässä. Paloruisku on jäänyt palokunnan ruiskuhuoneelle, ja ruiskuhuoneen ainoa avain on kylähullu Eveliinalla, joka oli aiemmin illalla yrittänyt palauttaa avaimen Kalervolle, mutta Kalervo ei ottanut Eveliinaa vastaan juhlien aikana. Avainta hakemaan lähtenyt Kalervo eksyy. Palopaikalla Heikki tapaa jälleen apteekkineidin.
Tuomari Yrjön saapuessa kotiin talon porraskäytävässä piileskellyt postineiti joutuu piiloutumaan makuuhuoneeseen. Hämmentävä tilanne syntyy, kun Yrjö löytää hänet sieltä. Neiti pehmittää vihaista Yrjöä valehtelemalla tunkeutunensa taloon selvittämään, mitä tuomarille annettaisiin 50-vuotispäivälahjaksi. Yrjö heltyy.
Aamulla Heikkilä on raunioina. Työpaikalleen Yrjön kalosseissa livahtanut kengätön postineiti pyytää Yrjöä noutamaan kalossit ja kutsuu samalla tämän kahville. He katoavat, mutta palaavat avioiduttuaan Helsingissä. Kihlautuneet Heikki ja apteekkineiti saattavat avioparin häämatkalle.

Arviot

Agapetus oli tulokseen poikkeuksellisen tyytyväinen, ja elokuvaa on sanottu yhdeksi Kassilan parhaista ohjauksista.
Aikalaisista Uuden Suomen kriitikko arvioi Hilmanpäivät Kassilan "siihen asti ehjimmäksi työksi". Lisäksi kriitikko arvosti elokuvan "kotoista suomalaista sävyä". Helsingin Sanomien kriitikko puolestaan kirjoitti: "Kassila on tehnyt tavallista enemmän työtä ihmiskuvauksensa hyväksi." Palon ja Laineen näyttelijäntyötä kehuttiin kautta linjan.
Myöhemmätkin kriitikot ovat kiittäneet elokuvaa yhdeksi Kassilan parhaista. Sen kerronta on sujuvaa, kuvaus luontevaa. Ilta-Sanomissa Timo Malmi arvioi Edvin Laineen olevan tässä lämpimässä Agapetus-filmatisoinnissa elämänsä roolissa VPK:n johtajana.
Puristekakku

Puristekakku on kuivamateriaali, joka jää jäljelle aineksesta, kun siitä puristetaan nesteet. Esimerkiksi ruokaöljyn, viinin, soija- ja kookosmaidon valmistuksessa jääviä puristekakkuja käytetään yleisesti eläinten rehuna. Joitain näistä on saatavilla myös ihmisravinnoksi.
Heikki Vehkaoja

Heikki Vehkaoja (5. lokakuuta 1889 Nurmo – 30. marraskuuta 1954 Ylistaro) oli suomalainen poliitikko. Vehkaoja toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1924–1939 sekä 1945–1948 edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä. Vehkaoja toimi myös Ylistaron kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Siviiliammatiltaan Vehkaoja oli maanviljelijä ja hän toimi viljelijänä Ylistarossa. Vehkaoja toimi myös Vaasan läänin pohjoisen vaalipiirin maalaisliiton piirisihteerinä sekä Ylistaron kansanhuollon johtajana ja kansanhuollon tarkkailijana. Vehkaojan vanhemmat olivat maanviljelijä Jaakko Vehkaoja ja Sanna Rissa. Vehkaojan puoliso vuodesta 1911 oli Impi Maria Ranta.
Risto Helin

Risto Leo Helin (18. heinäkuuta 1944 Helsinki – 14. joulukuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen meikkitaiteilija ja kampaaja, joka teki 1960-luvun keskivaiheilta 1980-luvun puoleenväliin ulottuneen näyttävän kansainvälisen uran. Hänen työnantajiaan olivat L’Oréal, Revlon ja Lancôme ja asiakkaitaan muiden muassa Elizabeth Taylor, Natalie Wood, Zsa Zsa Gábor ja Juliette Gréco. Alun perin Helin työskenteli balettitanssijana Suomen Kansallisoopperassa.

Elämä ja ura

Helsingin Kruununhaassa varttunut Risto Helin pääsi 12-vuotiaana oopperan balettikouluun ja sai 16-vuotiaana stipendin opintoihin Lontoon Royal Ballet Schooliin. Hän pääsi tanssijaksi Suomen Kansallisoopperan balettiin, mutta kiinnostui oopperan naamioijien Aarne Kuokkasen ja Pentti Taivaisen työskentelystä. Helin hakeutui myös oppilaaksi Terttu M. Laakson kampaamoon ja perusti oman kampaamon Helsinkiin jo ennen varusmiespalvelukseen menoaan.
Armeijan jälkeen Helin lähti ulkomaille ja työskenteli muun muassa Lontoossa Vidal Sassoonilla ja Pariisissa L’Oréalilla. Vuonna 1967 hän lähti Meksikoon, jossa hänestä tuli seurapiirien suosikkikampaaja. Kanadan Quebecissä hän johti 23 kampaamon ketjua. Helin työskenteli myös Hollywoodissa ja Japanissa.
1980-luvun keskivaiheilla Helin palasi Helsinkiin, perusti Töölön Eteläiselle Hesperiankadulle oman salonkinsa ja peri Elsa Arennolta Miss Suomi -kilpailujen vakiokampaajan työt. Helsingissä hänen asiakkaisiinsa kuuluivat Eeva Ahtisaari ja Hannele Lauri. Helin myi liikkeensä vuonna 2014 tarkoituksenaan jäädä eläkkeelle, mutta palasi pian samaan työhön toisessa töölöläiskampaamossa. Hän kuoli joulukuussa 2018 usean aivoinfarktin seurauksena.
Helin toimi puheenjohtajana Haute Coiffure Françaisen Suomen osastossa, jonka Pariisissa vuonna 1995 järjestämästä Suomorsiamet-hiusnäytöksestä tuli suuri menestys.
Air Mauritius

Air Mauritius (IATA: MK, ICAO: MAU, kutsukoodi: AIR MAURITIUS) on Mauritiuksen kansallinen lentoyhtiö. Se on perustettu 1967. Pääkenttä sijaitsee saaren kaakkoisosassa ja on nimeltään Sir Seewoosagur Ramgoolamin kansainvälinen lentoasema.
Ensilento suoritettiin kuusipaikkaisella Madagaskarin lentoyhtiöltä vuokratulla Piper PA 30 Navajolla Réunionille. Nykyään yhtiöllä on 80 lentovuoroa viikossa 30 kohteeseen.