google/wiki40b huggingface dataset:
Juurikashara

Juurikashara on maataloudessa käytettävä työkalu, jossa piikkien lukumäärä vaihtelee yhdestä leveästä lavasta viiteen pikkiin. Käsite on hieman vakiintumaton. Juurikasharan käyttö on suosittua niin sanotussa harjuviljelyssä ja luonnonmukaisessa viljelyssä rikkakasvien torjunnassa.
Alppilentäjät

Alppilentäjät tarkoittaa Glarusin Alppien yllä Sveitsissä lentoveneiden siirtolennolla 7. syyskuuta 1920 surmansa saaneita Suomen ilmavoimien lentäjiä. Koneet oli ilmavoimille lahjoittanut tupakkatehtailija A. K. Christides.
7. syyskuuta 1920 järjestettiin kahden Savoia-lentoveneen siirtolento Italiasta Suomeen. Koneet olivat yksimoottorisia ja kaksitasoisia ja ne oli tarkoitettu tiedustelu- ja pommitustehtäviin. Aamulla kello 6 Maggiorejärveltä startanneet koneet ylittivät Italian ja Sveitsin rajan muodostelmassa lentäen, mutta eksyivät pian tämän jälkeen toisistaan. Vänrikki Carl-Erik Leijerin ohjaama kone, matkustajana italialainen mekaanikko Carlo Riva, laskeutui kello 8 Reiniin oikean reitin tarkistamista varten. Lentoonlähdön jälkeen seuraava havainto koneesta tehtiin Zollikonin kylän yläpuolella kello 9.35, jolloin siitä nähtiin irtoavan osia, jonka jälkeen kone syöksyi Zürichjärveen. Molemmat koneessa olleet saivat surmansa. Majuri Väinö Mikkolan ohjaama toinen kone katosi ja sen jäännökset sekä koneessa olleiden Mikkolan ja luutnantti Äly Durchmanin ruumiit löydettiin viisi viikkoa myöhemmin Glims-jäätiköltä, noin 50 km:n päästä Zürichistä. Koneen korkeusmittari näytti löydettäessä lukemaa 4 400 metriä sekä kello aikaa 8.47. Koneen osia löydettiin lisää vielä vuonna 1958.
Onnettomuuksien syitä ei saatu koskaan tarkasti selvitettyä. Tutkimusten mukaan koneiden potkurit olivat voineet liimauksistaan auetessa rikkoutua, joko valmistusvirheen tai sabotaasin takia ja rikkoa koneiden ohjausvaijerit. Myös nousevan turbulenssin aiheuttamaa koneiden rikkoutumista pidettiin mahdollisena.
Tapahtumien muistoksi ilmavoimien vainajien muistopäivää vietetään vuosittain syyskuun seitsemäntenä. Alppilentäjien yhteinen hautamuistomerkki löytyy Helsingin Hietaniemen hautausmaan uudelta alueelta.
1,3-dipolaarinen sykloadditio

1,3-dipolaarinen sykloadditio on perisyklinen sykloadditioreaktio. 1.3-dipolaarinen sykloadditio on [2+4]-sykloadditio, jossa 1,3-dipoli reagoi dipolarofiilin kanssa muodostaen viisiatomisen heterosyklisen renkaan.

Reagenssit

1,3-dipolaarinen sykloadditio tapahtuu 1,3-dipolin ja dipolarofiilin välillä. 1,3-dipoleissa on piielektronisysteemi ja ainakin yhdessä resonanssimuodossa molekyylissä on eri merkkiset varaukset toisiinsa nähden 1,3-asemassa. Tällaisia yhdisteitä ovat muun muassa nitronit, nitriilioksidit, atsidit, eräät ylidit ja otsoni (otsonolyysi). Dipolarofiileina reaktiossa ovat useimmiten substituoidut alkeenit tai alkyynit, mutta myös karbonyyli-, atso-, imiini- tai nitrosoryhmän sisältävät yhdisteet voivat toimia dipolarofiielina.

Orbitaalikuvaus

Sidosten muutoksiin liittyy neljä 1,3-dipolin ja 2 dipolarofiilin piisysteemin elektronia, mistä tulee nimitys [4+2]-sykloadditio. Siirtymätila reaktiossa on aromaattinen. 1,3-dipolaarisissa reaktioissa on kolme vaihtoehtoa miten orbitaalit reagoivat. Elektronirikkaiden nukleofiilisten dipolarofiilien HOMO (korkein miehitetty molekyyliorbitaali) reagoi 1,3-dipolin LUMOn kanssa (alin miehittämäton orbitaali) (kuvassa Type III). Jos dipolarofiili on elektrofiilinen sen LUMO reagoi dipolin HOMO:n kanssa (kuvassa type I) ja kolmannessa vaihtoehdossa molemmat edellä esitetyt vuorovaikutukset ovat merkittäviä (type II) kuvassa.
Muiden perisyklisten sykloadditioiden tavoin 1,3-dipolaariset sykloadditiot ovat hyvin stereospesifisiä eli tietty lähtöaineen konformaatio johtaa tietyn konformaation omaavaan tuotteeseen. Katalyytti ei ole välttämätön 1,3-dipolaarisissa sykloadditioissa, mutta katalyytteinä voidaan käyttää Lewis-happoa kuten sinkkikloridia.
Hallitusneuvos

Hallitusneuvos on Suomessa sekä virkanimike korkealle ministeriön virkamiehelle että valtiovallan myöntämä arvonimi.

Hallitusneuvoksen virkanimi

Hallitusneuvokset ovat ministeriöiden toimistopäälliköitä tai muita yksikön johtajia. He toimivat myös valtioneuvoston esittelijöinä, jolloin he esittelevät ministeriöissä valmisteltuja asioita koko valtioneuvoston ratkaistavaksi. Hallitusneuvokselta edellytetään juristin tutkintoa.
Hallitusneuvosten esimiehinä toimivat yleensä ylijohtajan arvonimeä käyttävät osastopäälliköt. Alaisina heillä on muun muassa hallitussihteereitä, jotka myös ovat aina lakimiehiä.
Sudan Airways

Sudan Airways (arab. الخطوط الجوية السودانية‎‎; IATA: SD, ICAO: SUD) on Sudanin kansallinen lentoyhtiö ja Arab Air Carriers Organizationin jäsen. Se perustettiin helmikuussa 1946, ja se aloitti toimintansa heinäkuussa 1947.
Yhtiön pääpaikka on Khartumin kansainvälinen lentoasema pääkaupunki Khartumissa. Kansainvälisiä lentoja tehdään Egyptiin, Etiopiaan, Jordaniaan, Keniaan, Libyaan, Qatariin, Saudi-Arabiaan, Syyriaan ja Arabiemiirikuntiin.
10. kesäkuuta 2008 Jordaniasta Sudaniin lähteneellä Sudan Airwaysin lennolla 109 tapahtui onnettomuus, jossa kuoli 30 ihmistä.
Graffiti (albumi)

Taustaa

Albumi myi ensimmäisellä viikollaan 102,489 kappaletta ja se sijoittui Billboard 200 -listan sijalle 7. Nyt albumia on myyty 341 000 kappaletta. Albumin ensimmäinen single "I Can Transform Ya" julkaistiin 29. syyskuuta 2009. Singlellä vierailivat Lil Wayne ja Swizz Beatz. Swizz Beatz vastasi myös singlen tuotannosta. Single sijoittui sijalle 20 Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalla. Albumin toinen single on "Crawl", joka sijoittui samalla listalla sijalle 53. Se julkaistiin 24. marraskuuta 2009.
Renrou sousuo

Renrou sousuo (kiin. 人肉搜索, rénròu sōusuŏ, "ihmisliha(sta tehty) hakukone") on Kiinassa käytetty sanonta kansalaisjournalismin muodosta, jossa joku tutkivan journalistin tavoin keräilee tietoja ja julkistaa löytönsä Internetissä. Tällainen henkilö on tavallisesti palkaton kansalaisaktivisti.
Rolf Krake

Rolf Krake, myös: Rolf Kraki, Rolf Kraka, on 500-luvun tanskalainen tarukunings. Nimi on myöhemmissä anglosaksissa runoissa Hrodwulf.
Villeneuve-de-Berg

Villeneuve-de-Berg on kunta Ardèchen departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 2 429 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Villeneuve-de-Bergin pinta-ala on 25 neliökilometriä.
Düsseldorfin lentoasema

Historia

Lentoasema avattiin 19. huhtikuuta 1927 kahden vuoden rakennustöiden jälkeen. Vuonna 1950 lentoaseman ensimmäistä kiitotietä pidennettiin 2 475 metriin. Vuonna 1964 aloitettiin uuden terminaalin rakennustyöt, joka nosti lentoaseman kapasiteettia 1,4 miljoonaan matkustajaan. Vuonna 1969 ensimmäinen kiitotie pidennettiin nykyiseen 3 000 metriin.
Vuonna 1972 asetettiin rajoituksia äänisaasteen vähentämiseksi, joka tarkoittaa suihkukoneiden laskeutumiskieltoa kello 23:n ja 6:n välillä. Yöpostilennot olivat kiellettyjä jo vuodesta 1970.
Vuonna 1973 avattiin uusi keskusrakennus ja terminaali B. Vuonna 1975 avautui raideyhteys lentoaseman ja Düsseldorfin rautatieaseman välille. Vuonna 1977 A-terminaalin rakennustyöt valmistuivat. 
Vuonna 1986 lentoasemaa käytti 8,22 miljoonaa matkustajaa, joka teki siitä Saksan toiseksi suurimman lentoaseman. Samana vuonna avattiin terminaali C.
Vuonna 1992, jolloin lentoasemaa käytti 12,3 miljoonaa matkustajaa, valmistui toinen, 2 700 metriä pitkä kiitotie.
11. huhtikuuta 1996 tulipalo tuhosi terminaali A:n kattorakenteita. Palo sai tiettävästi alkunsa huonosta hitsauksesta. 17 ihmistä kuoli pääosin savun vaikutuksesta ja useita joutui sairaalahoitoon. Aineelliset vahingot nousivat satoihin miljooniin. Tulipalo oli suurimpia julkisia onnettomuuksia Nordrhein-Westfalenissa. Korjausten aikana matkustajat joutuivat oleskelemaan suurissa teltoissa. Marraskuussa terminaali C:n laajennustyöt valmistuivat, jolloin saatiin kolme väliaikaista hallia lähteville lennoille. 
Vuonna 1997 uuden InterCity-rautatieaseman rakennustyöt aloitettiin lentoaseman itäisessä päädyssä.
Terminaali A avattiin uudelleen vuonna 1998. Lentoasema muutti nimensä Rhein-Ruhrin lentoasemasta Düsseldorfin kansainväliseksi lentoasemaksi. Korjaukset keskusrakennuksessa ja terminaali B:ssä alkoivat.
Vuonna 1999 aloitettiin maanalaisen paikoitushallin rakentaminen uuden terminaalin alle, joka oli osa Airport 2000+ -ohjelmaa.
Toukokuussa 2000 uusi rautatieasema, Fernbahnhof Düsseldorf Flughafen, avattiin 300 lähtevän junan kapasiteetilla. Vuonna 2000 lentoasemaa käytti 16 miljoonaa matkustajaa, joka teki siitä Saksan kolmanneksi suurimman lentoaseman.
Maaliskuussa 2001 uusi lähtöhalli ja terminaali B avautuivat kahden ja puolen vuoden mittaisen kunnostuksen jälkeen.
Vuonna 2002 terminaalin ja InterCity-rautatieaseman yhdistävä yhdysbussi muutettiin SkyTrain-monorailjunaksi. Juna liikennöi 2,5 kilometrin matkaa 50 km/h nopeudella. 
12. marraskuuta 2006 kentälle laskeutui ensimmäinen laajarunkoinen Airbus A380 -kone.
Düsseldorfin kansainvälinen lentoasema oli tärkeä lentoasema Euroopan ja Yhdysvaltain välisillä reiteillä, mutta syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen Continental Airlines ja United Airlines lopettivat liikenteen kentälle. United Airlines tosin jatkaa liikennettä edelleen yhteistyössä Lufthansan kanssa.
Tourette’s

Historia

”tourette’s”-kappaleen sanoitti Nirvanan laulaja/kitaristi Kurt Cobain vuonna 1992. Nirvana esitti kappaleen ensimmäisen kerran elokuussa vuonna 1992 Reading festivaaleilla Readingissä, Englannissa ja Cobain esitteli sen nimellä ”The Eagle Has Landed”. Se julkaistiin vuonna 1996 yhtyeen From the Muddy Banks of the Wishkah -live-kokoelma-albumilla.
Jack Endino nauhoitti Seattlessa ”tourette’s”:n ensimmäisen kerran studiossa lokakuussa vuonna 1992. Steve Albini äänitti myöhemmin kappaleen Minnesotassa In Utero -albumille helmikuussa vuonna 1993.
François Gérard

François Pascal Simon Gérard (4. toukokuuta 1770 Rooma, Kirkkovaltio – 11. tammikuuta 1837 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari, jonka työt edustavat uusklassista tyyliä. Hänet tunnetaan parhaiten Napoleonin ajan merkkihenkilöitä esittävistä muotokuvista sekä historiamaalauksista.
Gérardin isä oli Ranskan Vatikaanin-lähettiläs ja hänen äitinsä oli italialainen. Gérard varttui Roomassa, ja säilytti koko ikänsä kestäneen kiinnostuksen italialaiseen maalaustaiteeseen. Hän asettui vuonna 1782 Pariisiin. Hän oli ensin kuvanveistäjä Augustin Pajoun ja sitten taidemaalari Jacques-Louis Davidin oppilaana, ja toimi vuodesta 1791 Davidin avustajana. Vuonna 1793 Gérard nimitettiin Davidin pyynnöstä Pariisin vallankumoustribunaalin jäseneksi, mutta hän ei ottanut osaa sen langettamiin kyseenalaisiin kuolemantuomioihin. Gérard työskenteli aluksi kirjojen kuvittajana, kuvittaen muun muassa Vergiliuksen ja Jean Racinen teoksia. Hänen ensimmäinen näyttävämpi maalauksensa oli vuonna 1795 valmistunut Sokea Belisarius. Gérardin ystävä, miniatyyrimaalari Jean-Baptiste Isabey auttoi häntä eteenpäin maalarinuralla. Gérardin vuonna 1796 Isabeysta maalaama muotokuva sekä vuonna 1798 Pariisin salongissa esillä ollut Cupido ja Psykhe tekivät tunnetuksi tyylin, jota monet tuon ajan taiteilijat pyrkivät jäljittelemään. Lahjakkaana maalarina ja miellyttävänä ihmisenä tunnettu Gérard onnistui tulemaan toimeen Ranskan kulloistenkin vallanpitäjien kanssa, niin jakobiinien kuin sittemmin Napoleoninkin.
Napoleonin noustua valtaan Gérardista tuli Davidin tavoin keisarillisen hovin suosiosta nauttinut taiteilija. Napoleonin vallan aikana hän maalasi muun muassa tunnetun muotokuvan tämän puolisosta Josephinesta (1799) sekä historiamaalauksen Austerlitzin taistelu (1808). Gérard maalasi myös kaksi muotokuvaa Napoleonista itsestään, ensin konsulina ja sitten keisarina, samoin kuin muotokuvia lukuisista Napoleonin marsalkoista ja hoviherroista sekä -naisista. Parhaiten hänet muistetaankin tuona aikana syntyneistä muotokuvista. Napoleonin kukistuttua Gérardista tuli Ludvig XVIII:n hovimaalari ja hän sai 1819 paronin arvon. Myös kuningas Kaarle X suosi häntä, ja hän sai maalata muun muassa vuonna 1830 valmistuneet Pariisin Panthéonin seinämaalaukset. Gérardin myöhäisiin vallanpitäjiä esittäviin historiamaalauksiin kuuluvat muun muassa Kaarle X:n kruunajaiset (1827) sekä Ludvig Filip vastaanottaa kuninkuuden Hôtel de villen luona. Kaukaisempaa Ranskan historiaa esittävistä teoksista mainittava on muun muassa Henrik IV:n saapuminen Pariisiin (1817).
Gérardin taiteen on katsottu muistuttavan monissa suhteissa tyyliltään Davidin töitä, mutta olevan niitä elegantimpia. Vaikka Gérardin historiallisia ja mytologisia aiheita käsitelleet maalaukset perustuivat Davidin uusklassismille, niissä vallitsee usein unenomainen tunnelma.
Euphausiidae

Levinneisyys ja elinympäristö

Joitakin heimon lajeja tavataan Galápagossaarilla. Heimon lajeja esiintyy myös Pohjois-Atlantilla ja Etelämannerta ympäröivillä merillä. Joitakin lajeja esiintyy myös Välimerellä.
Juuri

Juuri on kasvin lehdetön, tavallisesti maanalainen osa, joka kiinnittyy varteen ja kasvaa suurin piirtein alaspäin, mutta juuristo eli juurien muodostama kokonaisuus voi myös levittäytyä vaakatasossa. Juuria on erilaisia. Juuren päätehtävät ovat veden ja ravinteiden nostaminen varteen sekä kasvin pitäminen paikallaan maaperässä. Juuren toiminta perustuu osmoosiin, ja juuren sisällä sijaitseva neste on väkevämpää kuin ulkopuolella sijaitseva neste.
Juuri on joko pääjuuri tai lisäjuuri. Pääjuureksi kutsutaan selvästi yhtenäistä, paksua, suoraan alaspäin tunkeutuvaa juurta, jollainen on muun muassa voikukalla. Lisäjuuri taas haarautuu moneen, lähellä maanpintaa laajalle ulottuvaan juurihaaraan. Lisäjuuri on muun muassa heinäkasveilla.
Juurista haarautuvat juurikarvat, jotka mahdollistavat veteen liuenneiden ravinteiden oton. Poikkeustapauksessa koko juuri voi puuttua, kuten sammalilta, tai juurikarvat, kuten metsämännyltä, jolloin juurikarvoja korvaavat sienirihmat. Ne elävät kasvin kanssa molemminpuolisessa hyötysuhteessa eli symbioosissa.
Juuren päässä on suojaava juuren huntu, joka varmistaa juuren kasvamisen ja tunkeutumisen maahan. Se on yleensä ihmissilmälle näkymätöntä. Juuren kasvaminen vaatii kosteutta, ja nuoren kasvin kasvupyrähdys alkaa vasta juurten kehityttyä.
Suurilla puuvartisilla kasveilla voi muodostua tukevoittavia pönkkäjuuria tai lankkujuuria. Kosteilla paikoilla, joilla maaperässä on hyvin vähän happea, kuten esimerkiksi mangrovemetsissä, jotkin kasvit kasvattavat maan pinnalle tulevia hengitysjuuria.

Juuret ravinnonlähteinä

Juuret ovat erikoistuneet erilaisiin tehtäviin. Ravinnon kannalta tärkeimpänä voidaan pitää mukulajuurta, joka on ravintosäiliönä toimiva juuri, jollainen on esimerkiksi porkkanalla. Luonnossa esiintyviä syömäkelpoisia juuria nimitetään juuriksi. Ihmisen kasvattamina niitä nimitetään juureksiksi. Luonnonkansat, kuten metsästäjä-keräilijät, etsivät maasta ravinnokseen juuria.
Simon Livson

Simon Livson (s. 1982 Jerusalem) on suomalainen rabbi. Hän aloitti Helsingin juutalaisen seurakunnan rabbina heinäkuussa 2012. Tammikuussa 2013 Livsonista tuli Suomen juutalaisten eli Helsingin ja Turun juutalaisten seurakuntien ylirabbiini  Hän on Suomen 17. ylirabbiini ja ensimmäinen tehtävässä toimiva suomalainen.
Simon Livsonin Helsingistä lähtöisin oleva isä, Ariel Livson, muutti 22-vuotiaana Jerusalemiin opiskelemaan arkeologiaa. Hän palasi perheineen Suomeen vuonna 1989 ja toimi maanviljelijänä Pohjois-Savossa Varpaisjärvellä, jossa myös Simon Livson vietti nuoruutensa. Lukion ja armeijan jälkeen hän opiskeli Helsingissä kaupallista alaa ja valmistui tradenomiksi. Vuonna 2006 Livson lähti opiskelemaan isänsä tavoin Jerusalemiin. Hän on lisäksi opiskellut rabbin tehtävään New Yorkissa.
Cummins-Wärtsilä

Cummins-Wärtsilä Engine Co. oli yhdysvaltalaisen Cumminsin ja suomalaisen Wärtsilä Dieselin vuosina 1995 - 2000 toiminut dieselmoottoreita valmistanut yhteisyritys.
1990-luvulla Cummins oli johtava valmistaja yli 150 kW tehoisten nopeakäyntisten dieselmoottorien valmistuksessa. Wärtsilä Dieselin moottorien tehoalue taas ulottui 300:sta 18 000 kW tehoon asti; yritys valmisti yhtä nopeakäyntisten dieselien tuoteperhettä johon kuului myös kaasumoottorimuunnelma, mutta sen vahvuuksiin kuuluivat selkeästi keskinopeat dieselmoottorit. Yhdistämällä Cumminsin suurimpien moottorien ja Wärtsilä Dieselin pienimpien moottorien osaaminen saman yhtiön alle yritykset hakivat synergiaetuja tuotekehityksessä ja markkinoinnissa. Yritysten omistussuhde Cummins-Wärtsilästä oli 50 % / 50 %. Moottorien pääasialliset sovellukset olivat laivojen voimanlähteinä sekä voimalaitosmoottoreina.
Yhteistyösopimus allekirjoitettiin 16. maaliskuuta 1995. Yrityksen johtoon asetettiin Iain M. Barrowman, joka oli aiemmin toiminut Cumminsin Ison-Britannian tehtaiden johtajana. Yritykseen yhdistettiin Cumminsin Daventryn tehdas Isossa-Britanniassa ja Wärtsilä SACM Dieselin Mulhousen tehdas Ranskassa. Cummins-Wärtsilä valmisti kahta tuoteperhettä.

Tuotteet

Daventryssa alettiin vuonna 1997 valmistaa moottoriperhettä jota Cummins markkinoi nimellä QSW ja Wärtsilä Diesel nimellä Wärtsilä 170. Moottorin tehoalue oli 550 - 2 700 kW ja iskutilavuus 4,5 litraa sylinteriä kohden.
Mulhousessa valmistettiin Wärtsilä 200 -moottoria, jonka mallinimi Cumminsilla oli QSZ. Sen tehoalue oli 2 200 - 4 500 kW.
Moottorien tuotekehitys-, markkinointi ja huoltotoiminnat yhdistettiin vuonna 1997.

Yhteistyön loppu

Yhteisyrityksen purkamisesta sovittiin vuoden 1999 lopussa ja yhteistyön alasajamisesta vuoden 2000 loppuun mennessä. Cummins jatkoi CW170/180 -moottorien valmistusta Daventryssä sekä vastasi niiden huollosta; Wärtsilä NSD:lle jäi CW200/220 -moottorien tuotanto ja muut toiminnot.
Wärtsilä NSD:n toimitusjohtaja Ole Johansson ilmoitti yhteisyrityksen purkamisen syyksi tarpeen parantaa tehokkuutta ja tuottavuutta.
ISO 3166-2:SC

ISO 3166-2:SC on ISO-standardointijärjestön standardi, joka määrittää geokoodit Seychelleille. ISO 3166-2:SC on ISO 3166-2 -standardin osajoukko, joka määrittää 25 alueen koodit.
Konstantin Pobedonostsev

Konstantin Petrovitš Pobedonostsev (ven. Константин Петрович Победоносцев; 2. kesäkuuta (J: 21. toukokuuta) 1827 Moskova – 23. maaliskuuta (J: 10. maaliskuuta) 1907 Pietari) oli Venäjän ortodoksisen kirkon ylimmän hallintoelimen eli Pyhän Synodin yliprokuraattori 1880–1907 ja merkittävä poliittinen vaikuttaja keisarikunnassa. Hänet muistetaan lähinnä taantumuksellisuudestaan.
Pobedonostsevin isä oli pappi ja Moskovan yliopiston kirjallisuuden professori Pjotr Vasiljevitš Pobedonostsev, joka antoi pojalleen kotiopetusta. Pobedonostsev suoritti oikeustieteellisen tutkinnon Pietarissa vuonna 1846 ja ryhtyi virkauralle. Hän sai 1849 kollegiasessorin, 1852 hovineuvoksen, 1854 kollegineuvoksen, 1858 valtioneuvoksen, 1863 todellisen valtioneuvoksen, 1868 salaneuvoksen ja 1883 todellisen salaneuvoksen arvonimet. Vuonna 1880 hänet nimitettiin Pyhän Synodin yliprokuraattoriksi eli johtajaksi, joka oli maallikolle varattu virka. Pobedonostsev sai myös johtaa kahden kruununperillisen (myöhemmät hallitsijat Aleksanteri III ja Nikolai II) kasvatusta. Aleksanteri II:n vuonna 1881 tapahtunut murha aiheutti Venäjällä konservatiivisen vastareaktion, jonka seurauksena Pobedonostsev pääsi merkittävästi vaikuttamaan valtakunnan sisäisen kehityksen suuntaan. Kaikki valtiolliset uudistukset pysähtyivät vuosikymmeniksi.
Pobedonostsev tunnettiin konservatiivina, joka kritisoi jyrkästi parlamentarismia, kansalaisvapauksia sekä uskonnollista suvaitsevaisuutta ja tuki 1880-luvulla näkyvästi Baltiaan kohdistuneita venäläistämistoimia. Viimeksi mainitusta hän sai myös kritiikkiä merkittäviltä tahoilta. Myöhemmin hän omaksuikin Suomeen kohdistetun yhtenäistämispolitiikan suhteen toisenlaisen linjan. Hän suosi myös Venäjällä 1880-luvulla levinneitä väkivaltaisia juutalaisvainoja eli pogromeita. Pobedonostsev julkaisi vuonna 1897 kirjan Streitfragen der Gegnwart, jossa hän analysoi ortodoksisen ja luterilaisen uskon eroavaisuuksia. Hän oli mukana useissa merkittävissä Venäjän historiaan ja arkeologiaan liittyneissä hankkeissa. Pobedonostsevin poliittinen vaikutusvalta oli 1890-luvun jälkipuoliskolta alkaen laskussa, mutta samaan aikaan hänestä tuli julkisuudessa keisarikunnan vihatuimpien ja vanhoillisimpien piirteiden symboli. Häntä vastaan tehtiin viisi epäonnistunutta murhayritystä.
Sotaministeri Aleksei Kuropatkinin vaadittua vuonna 1898 Suomen asevelvollisuuslain muuttamista Suomen säätyjä kuulematta Pobedonostsev asettui vastustamaan ajatusta, jolloin keisari Nikolai II asetti hänen johtamansa neuvottelukunnan selvittelemään kysymystä. Neuvottelukunnassa Pobedonostsev kannatti lain antamista Suomen valtiopäivien käsiteltäväksi ja näin tehtiinkin. Lopulta hanke vietiin kuitenkin eteenpäin Kuropatkinin toivomassa muodossa. Tämä johti Helmikuun manifestin antamiseen.
Soijarouhe

Soijarouhe on teksturoitua soijapavuista valmistettua kasviproteiinia (TVP = textured vegetable protein). Sitä käytetään ihmisravintona jauhelihan tapaan. Sitä käytetään myös kotieläinten rehuna tyydyttämään valkuaistarvetta. Soijarouhe säilyy hyvin ja siinä on proteiinia noin 52 prosenttia painosta, minkä vuoksi sitä käytetään korvaamaan lihaa. Lisäksi se sisältää runsaasti kalsiumia, rautaa ja sinkkiä.
Soijarouhe valmistetaan leikkaamalla soijapavut hiutaleiksi, joista poistetaan öljy uuttamalla niitä heksaani-nimisen raakaöljystä valmistettavan liuottimen avulla. Kun liuotin on poistettu haihduttamalla, rasvattomista hiutaleista saadaan käyttökelpoista soijaproteiinia. Hiutaleet voidaan myös jauhaa soijajauhoksi.

Käyttö

Soijarouhetta käytetään jauhelihan tavoin muun muassa murekkeisiin, pihveihin, peruna- ja makaronilaatikoihin, lasagneen, pizzoihin ja pataruokiin. Sillä joko korvataan koko liha tai käytetään sen lisänä. Tyypillinen valmistustapa on liottaa soijarouhe mausteliemessä ennen paistamista. Soijarouheen voi kuitenkin valmistaa myös lisäämällä se kuivana pannulle ja paistamalla öljyssä sekä mausteissa ja lisäämällä vettä pannulle sitä mukaa, kun rouhe imee nestettä. Soijarouhetta voi myös keittää, esimerkiksi lisäämällä sellaisenaan keittoihin.
Soijarouhe ei itsessään maistu juuri miltään, joten mausteita lisätään usein halutun lopputuloksen varmistamiseksi. Soijarouhe imee itseensä helposti aromeja ja makuja ruoanlaittoprosessin aikana. Jotta soijarouhe maistuisi lihan kaltaiselta, siihen voi lisätä glutamaattia esimerkiksi soijakastikkeen muodossa.
Soijarouhetta voi käyttää myös leivonnaisiin, esimerkiksi korvaamalla neljännes vehnäjauhoista soijarouheella. Sitä voi lisätä sellaisenaan myös jugurtteihin ja mysleihin.
Keveytensä ja korkeiden ravintopitoisuuksien vuoksi soijarouhe sopii retkimuonan raaka-aineeksi, sillä repussa on kevyintä kantaa kuivattuja elintarvikkeita, joihin lisätään vesi ennen valmistusta.
Hanna Riihimäki

Hanna Riihimäki (s. 24. syyskuuta 1987) on porvoolainen salibandyn pelaaja. Riihimäki edusti GamTea sekä Porvoon Salibandyseuraa, jonka riveissä hän voitti naisten SM-pronssia vuonna 2007. Hän lopetti pelaajauransa samana vuonna kahden naisten Salibandyliigassa pelatun kauden (kaudet 2005–2006 ja 2006–2007) jälkeen.
Helsingissä asuva Riihimäki on koulutukseltaan tradenomi HSO. Hän on ollut töissä viestintäassistenttina Kiinteistöliitossa vuodesta 2009 lähtien. Hän toimii helsinkiläisen kamarikuoro Grex Musicuksen puheenjohtana.