google/wiki40b huggingface dataset:
Misteekit

Misteekit eli mixteekit ovat mesoamerikkalainen intiaanikansa. He alkoivat perustaa korkeakulttuuriaan Oaxacan laaksoon noin 600-luvulla. Misteekkien kulttuurissa oli lainoja aluksi etenkin Teotihuacánista ja myöhempinä vuosisatoina myös tolteekeilta, kuten sulkakäärmejumala ja metallien käsittelytaito. Misteekkikulttuurin kukoistusaikaa oli 1300-luvun alkupuoli, jolloin he valtasivat sapoteekeille kuuluneita alueita. 1400-luvulla sapoteekit valtasivat alueensa kuitenkin takaisin. Misteekkien nahalle tai paperille tehtyjä taitekirjoja on säilynyt useita: niistä tunnetuin on Codex Nuttalli. Kirjat kertovat misteekkien rituaaleista ja myyteistä sekä mahdollisesti myös hallitsijoista, merkittävistä avioliitoista ja sotaretkistä.
Misteekkien keskuksia olivat Tilantongo, Achiutla, Cuilapan, Huamelupan, Mitla, Tlaxiaco, Juxtlahuaca, ja Yucuñudahui. Alamaan misteekit asuivat länteen ja pohjoiseen kantamaasta ja rannikon misteekit eteläisillä tasangoilla ja Tyynenmeren rannoilla. Ylämaan misteekit olivat yleensä johtavassa asemassa ja Oaxacan laakso itse sotien kohteena. Asteekkien Ahuizotl valloitti misteekkien valtakunnan 30 vuotta ennen espanjalaisten saapumista.
Misteekkien kieltä oli ainakin kolme murretta. Misteekkiä puhuu nykyään 471 000 ihmistä.
Akoniittihappo

Ominaisuudet ja biologinen rooli

Molemmat akoniittihapon isomeerit ovat huoneenlämpötilassa valkoisia kiteisiä aineita, jotka liukenevat hyvin veteen ja etanoliin, mutta eivät juurikaan dietyylieetteriin. Trans-akoniittihappo on hieman cis-isomeeriään stabiilimpi. Kuumennettaessa yhdistettä siitä muodostuu ensin akoniittihapon anhydridi ja edelleen itakonianhydridiä tai sitrakonianhydridiä, jotka voidaan hydrolysoida itakoni- ja sitrakonihapoiksi.
Cis-akoniittihappoa esiintyy kaikissa eliöissä sitruunahappokierron osana. Sitä muodostuu välituotteena, kun akonitaasientsyymi isomeroi sitruunahappoa isositruunahapoksi. Ensimmäisen kerran yhdiste eristettiin vuonna 1820 ukonhatusta (Aconitum napellus). Cis-isomeerin lisäksi trans-isomeeria on eritetty muun muassa ukonhatusta, sokeriruo'osta, juurikkaasta ja kortteista. Niissä se esiintyy magnesium- ja kalsiumsuoloina.

Valmistus ja käyttö

Akoniittihappoa voidaan valmistaa kuumentamalla sitruunahappoa rikkihappo- tai metaanisulfonihappopitoisessa liuoksessa 175 °C:n lämpötilaan. Näin muodostuu pääasiassa trans-akoniittihappoa, mutta myös cis-akoniittihappoa, itakonihappoa, sitrakonihappoa ja asetonidikarboksyylihappoa.
Akoniittihappoa voidaan käyttää itakonihapon valmistamiseen ja akoniittihaposta saatavia trietyyli- tai tributyyliestereitä käytetään synteettisten muovien ja kumien pehmentiminä.
Keskustan Pohjois-Karjalan piiri

Eduskuntavaalit 2011

Keskustalla ei ollut vaaliliittoa Pohjois-Karjalassa. Puolue sai kaksi edustajaa. Paikkansa säilyttivät Eero Reijonen ja Anu Vehviläinen.

Eduskuntavaalit 2007

Keskustalla ei ollut vaaliliittoa Pohjois-Karjalassa. Puolue säilytti kolme paikkaa. Paikkansa säilyttivät Hannu Hoskonen ja Eero Reijonen, lisäksi kaksi kautta 1995-2003 kansanedustajana ollut Anu Vehviläinen nousi uudestaan eduskuntaan.
Driton Shala

Seurajoukkueet

Driton Shalan pelaajaura aikuisten tasolla alkoi kaudella 2014, kun hän nousi FC Lahden kokoonpanoon. Shala debytoi Veikkausliigassa vain 16-vuotiaana 27. huhtikuuta 2014 ottelussa KuPS–FC Lahti. Debyyttiottelu jäi kuitenkin ainoaksi Veikkausliiga-otteluksi FC Lahden paidassa, ja Shala pelasi kaudet 2014–2016 pääasiassa FC Lahden reservijoukkue FC Lahti Akatemiassa Kakkosessa. Shala pelasi loppukaudesta 2016 myös yhdeksän liigaottelua PK-35 Vantaan riveissä.
Shala siirtyi kaudeksi 2017 Kakkosessa pelanneen KTP:n riveihin. Shala pelasi kaudella 2017 yhteensä 21 Kakkosen ottelua ja teki niissä viisi maalia. KTP voitti kaudella 2017 Kakkosen A-lohkon. Kaudeksi 2018 Shala siirtyi Ykkösen AC Ouluun, jossa hän pelasi yhdeksän Ykkösen ottelua. Kaudella 2019 hän ei saanut peliaikaa ja Shalan sopimus AC Oulun kanssa purettiin kesken kauden.

Maajoukkue

Driton Shala debytoi ikäluokkansa (1997) maajoukkueessa 16-vuotiaana 20. tammikuuta 2014 Minskissä pelatussa ottelussa Moldova–Suomi. Hän pelasi oman ikäluokkansa maajoukkueessa kuusi ottelua.
Inkerin Liitto

Inkerin Liitto oli Suomeen Inkerin kapinoiden ja taistelujen aikana 1919–1920 paenneiden inkerinsuomalaisten pakolaisten vuonna 1922 perustama järjestö. Liitto pyrki tekemään Inkerin asiaa Suomessa tunnetuksi ja julkaisi Inkeri-lehteä ja jakoi materiaalia tiedotusvälineille, kansan- ja työväenopistoille sekä heimoasian harrastajille. Liitto piti kesäjuhlia, perusti Inkerin Sivistysrahaston sekä Inkerin arkiston vuonna 1924.
Vuonna 1928 Karjalan kansalaisliiton Itä-Karjalan komitean Viipurissa julkaisema Itä-Karjalan pakolaisille tarkoitettu viikkolehti Vapaa Karjala muutettiin myös inkeriläispakolaisten äänenkannattajaksi, jolloin Inkerin liiton vuodesta 1922 lähtien julkaisema aikakauslehti Inkeri lakkasi ilmestymästä. Vuonna 1931 Karjalan kansalaisliiton Itä-Karjalan komitean ja Inkerin liiton yhteisen lehden nimeksi muutettiin Vapaa Karjala ja Inkeri. Vuodesta 1938 lähtien se ilmestyi pelkästään kansalaisliiton lehtenä nimellä Karjala–Inkeri.
Inkerin Liitto lakkautettiin syksyllä 1944 Neuvostoliiton ja Suomen välirauhasopimuksen perusteella. Liiton toimintaa jatkoi Inkeriläisten Yhdistys ry ja sen tilalle tullut Suomen Inkeri-Liitto, joka julkaisee Inkeriläisten viesti-lehteä. Vuonna 1988 Pietarissa perustettiin Neuvostoliitossa asuneiden inkerinsuomalaisten kansalaisjärjestönä toiminut Inkerin Liitto. Liitolla oli aluksi paikallisosastoja Pietarissa, Hatsinassa, Keltossa, Kingiseppissä, Kiroskissa, Kolpinassa, Käkisalmessa, Sosnovyi Borissa, Systerbäckissä, Terijoella, Toksovassa, Tosnassa, Tyrössä, Viipurissa ja Volosovassa mutta valtaosa niistä on sittemmin lopettanut toimintansa. Hatsinan osasto toimii nimellä Inkeri-seura ja Inkerin Liittoon kuuluu myös Inkerin tupa-niminen järjestö. Vuonna 1998 perustettiin vielä Venäjän valtakunnallinen Inkerin Liitto mutta sen toiminta on päättynyt.
Mjasištšev M-18

Mjasištšev M-18 on neuvostoliittolainen yliääninopeudelle lentävän pommikoneen suunnitteleluprojekti. Hanke keskeytettiin 1960-luvun lopussa ilman prototyypin rakentamista, koska hanke hävisi kilpailun Tupolev Tu-160 −projektia vastaan.
Whitney Cummings

Whitney Cummings (s. 4. syyskuuta 1982 Washington DC) on yhdysvaltalainen stand up -koomikko. Hänet tunnetaan parhaiten omasta sitcomistaan Whitney, sekä useista stand up -esiintymisistään etenkin Comedy Central -kanavalla. Cummingsin komedia käsittelee usein miesten ja naisten suhteita ja deittailua.

Ura

Cummings kasvoi Washington DC:ssä ja opiskeli Pennsylvanian yliopistossa. Hän aloitti stand up -koomikon uransa vuonna 2004 ja sai pian ensimmäisen televisioroolinsa MTV:n sarjassa Punk'd. Vuonna 2008 Cummings pääsi HBO:n stand-up-ohjelmaan Down and Dirty with Jim Norton, ja vuonna 2009 hän julkaisi ensimmäisen komedialevynsä Emotional Ninja. Vuodesta 2010 lähtien Cummings on esiintynyt Comedy Centralilla omassa tunnin stand up -show’ssaan Money Shot ja esiintynyt useassa Comedy Centralin roastissa.
Vuonna 2011 Cummings loi NBC:lle oman sitcominsa Whitney, jossa hän esittää myös pääosaa. Hän oli lisäksi luomassa NBC:n sitcomia Tyhjätaskut (engl. 2 Broke Girls). Vuosina 2012 - 2013 Cummings teki oman viikoittaista talk show’ta Love You, Mean It With Whitney Cummings E!-kanavalla.
Leona Aglukkaq

Lapsuus

Aglukkaq vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Thom Bayssä, Taloyoakissa ja Gjoa Havenissa. Hänen äitinsä piti tärkeänä sitä että hän oppisi puhumaan inuktitutia. Hänen siskonsa meni kouluun toiselle paikkakunalle ja takaisin tullessaan hän ei enää osannut inuktitutia.

Poliittinen ura

Hänet valittiin Kanadan parlamentin alahuoneeseen (House of Commons) vuonna 2008. Hän istui vuosina 2004–2008 Nunavutin lainsäädäntökokouksessa. Vuonna 2008 Aglukkaqista tuli paitsi parlamentin jäsen, myös Stephen Harperin hallituksen terveysministeri.
Aglukkaq on ensimmäinen inuitti Kanadan hallituksessa. Hän oli Arktisen neuvoston puheenjohtajana Kanadan puheenjohtajuuskaudella vuosina 2013–2015. Hän pitää tärkeänä sitä että Arktisella alueella asuvat ihmiset saisivat itse tehdä päätökset aluidensa kehittämisestä ilman ulkopuolista ohjailua. Alueen kehityksen pitäisi hänen mukaansa hyödyttää myös paikallisia asukkaita eikä suuryrityksiä joille alueen herkkä ympäristö on toisijainen.
Sagami-rautatiet

Historia

Sagami-rautatiet on alun perin perustettu joulukuussa 1917. Toisen maailmansodan aikana vuonna 1943 se fuusioitui Jinchū-rautateiden kanssa, jolloin sen verkoston pituus kasvoi 61,8 kilometriin, mutta jo seuraavana vuonna noin 35 kilometrin pituinen nykyisin JR Higashi-Nihonin Sagami-linjana tunnettu osuus otettiin valtion haltuun. Nykyinen yritys on perustettu virallisesti vuonna 1964.
Nicky Romero

Elämä ja ura

Nicky Romero vietti synnyinmaassaan ensimmäiset elinvuotenssa. Hän muutti myöhemmin vuodeksi Kingstoniin Kanadaan ja palasi sen jälkeen Alankomaihin jatkamaan kouluaan.
Vuonna 2012 Romero saavutti suosiota singlellään "Toulouse". Hän on tehnyt yhteistyötä muun muassa ranskalaisen David Guettan kanssa ja julkaissut useita remixeja eri artistien kappaleista.
Thaddeus Ross

Historia

Ross toimi kenraalina Yhdysvaltain armeijan ilmavoimissa. Hänen vastuulleen asetettiin Gammapommi-projekti, jonka tutkimuspäällikkönä toimi tiedemies Bruce Banner. Ross halveksi heikkona pitämäänsä Banneria, eikä asiaa auttanut hänen tyttärensä Bettyn ihastus tiedemiestä kohtaan. Bannerin muututtua Hulkiksi Ross vietti vuosia jahdaten hirviötä. 
Jossain vaiheessa hänen sotilaallinen velvollisuudentuntonsa vaihtui puhtaan fanaattiseksi pakkomielteeksi. Ross solmi Hulkin nappaamiseksi sopimuksia jopa superroistojen, kuten Johtajan, MODOKin ja Kuvotuksen kanssa. Lopulta Rossin ylemmät eivät enää kestäneet entisen huippukenraalinsa pakkomiellettä, vaan erottivat tämän häpeällisesti. Miltei järjiltään mennyt Ross ilmaantui Bettyn ja Brucen häihin ampuen Rick Jonesia ja uhaten tappaa koko hääväen. Ainoastaan Bettyn väliintulo estää murhenäytelmän. 
Myöhemmin YPKVV:n agentti Clay Quartermain palkkaa Rossin yhdistääkseen tämän sähköiseen olentoon Zzzaxiin. Prosessi antaa Rossille hetkellisesti yliluonnolliset voimat, mutta muuttaa hänet samalla henkisesti epävakaaksi. Ross menettää myöhemmin voimansa. 
Myöhemmin Ross tajuaa virheensä Hulkin taistellessa Gamma-asemalla Bettyä uhkaavaa mutanttia vastaan. Ross kuolee taistelussa uhraten henkensä Bettyn puolesta ja antaa kuollessaan viimein siunauksensa Bettyn ja Brucen liitolle. 
Rossin ruumis kulkeutui myöhemmin Johtajan käsiin, joka käytti voimallisen Sielumiehen voimia herättääkseen tämän eräänlaisena zombiena henkiin.

Voimat ja varusteet

Kenraali Ross ei omaa minkäänlaisia yliluonnollisia voimia. Kuitenkin hänen erottuaan Zzzaxista, Ross osoitti hallitsevansa pieniä määriä sähköä. Fyysisiltä ominaisuuksiltaan Ross omaa ikäisensä terveen miehen voimat. Ross on myös kokenut sotilas ja taitava taktikko.
Puna Hulkkina hänellä on lähes samanlaiset voimat kuin Hulkilla, mutta Puna Hulkilla on kuitenkin vihan ja raivon kautta kyky luoda ympärilleen kuuma liekkimäinen tulikenttä.

Ultimate Thaddeus Ross

Ultimate Marvel -jatkumossa kenraali Ross toimi YPKVV:n johtajana ennen Nick Furya.
Rasvaliukoisuus

Rasvaliukoisuus (lipofiilisyys) on kemiallisen aineen kyky liueta rasvoihin, öljyihin, lipideihin ja poolittomiin liuottimiin. Rasvaliukoiset aineet liukenevat toisiin rasvaliukoisiin aineisiin, kun taas vesiliukoiset aineet liukenevat vesiliukoisiin aineisiin. Rasvaliukoisuus (jakaantumiskerroin) on tärkeä parametri muun muassa uusien lääkkeiden arvioinnissa. Rasvaliukoisuutta mitataan esimerkiksi vesi-oktanoli-jakaantumiskertoimen määrityksellä.
Antonino Orrù

Antonino Orrù (s. 23. huhtikuuta 1928 Sinnai) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 13. heinäkuuta 1952 ja nimitettiin Ales-Terralban hiippakunnan piispaksi 9. huhtikuuta 1990. Konsekroinnin suoritti 13. toukokuuta Ottorino Pietro Alberti, jota avustivat Pier Giuliano Tiddia ja Tarcisio Pillolla.
Orrù jäi eläkkeelle 5. helmikuuta 2004.
Karan pakkotyövankila

Karan pakkotyövankila (ven. Карийская каторга, Karijskaja katorga) on Venäjällä nykyisessä Taka-Baikalian aluepiirissä Šilkan sivujoen Karan varrella sijainneista rangaistuslaitoksista käytetty nimitys. Ne kuuluivat Nertšinskin pakkotyövankilan alaisuuteen.
Karan pakkotyövankila toimi 1830-luvulta aina vuoteen 1898 saakka. Aluksi sinne lähetettiin vain tavallisia rikollisia. Vankilat sijaitsivat Kara-joen varrella 35 kilometrin matkalla. Vangit työskentelivät seudun kultakaivoksilla.
Vuonna 1873 Karan pakkotyövankilaan alettiin lähettää poliittisia vankeja. Ensimmäisiä olivat ns. Netšajevin jutussa tuomitut Aleksei Kuznetsov ja Nikolai Nikolajev. Heitä seurasivat Nikolai Išutin, Pjotr Uspenski sekä ns. 50:n ja 193:n oikeudenkäynneissä ja Kazanin katedraalin mielenosoituksen yhteydessä tuomitut. 1880-luvulla pakkotyövankilaan lähetettiin Narodnaja voljan ja puolalaisen Proletariaatti-puolueen jäseniä. Vankien joukossa oli tunnettuja narodnikkeja kuten Ippolit Myškin, Dmitri Rogatšov, Porfiri Voinaralski, Sergei Kovalik, Lev Deitš, Aleksandr Pribyljov, Feliks Kon, sosialistivallankumouksellisten myöhempi johtaja Jekaterina Breško-Breškovskaja sekä ensimmäiset työläisvallankumoukselliset Pjotr Aleksejev ja Viktor Obnorski. Karassa kärsi tuomiotaan ja teki itsemurhan suomalaissyntyinen Karl Ivanainen.
Syyskuussa 1880 Nertšinskin vankiloihin alettiin siirtää kaikkia pakkotyöhön tuomittuja poliittisia vankeja. Marraskuussa 1881 Nižnjaja Karaan avattiin poliittisille vangeille tarkoitettu miesvankila. Naiset sijoitettiin Ust-Karaan. Kaikkiaan Karan pakkotyövankilan läpi kulki noin 300 poliittista vankia, joista 32 oli naisia.
Toukokuussa 1882 leiriltä karkasi kahdeksan poliittista vankia, jotka kaikki saatiin kiinni. Karkureita rangaistiin fyysisesti ja Taka-Baikalian kuvernöörin Luka Iljaševitšin aloitteesta Karan vankilaoloja kovennettiin. Tämän seurauksena entinen poliittinen vanki Marija Kutitonskaja yritti murhata Iljaševitšin.
Vuonna 1886 Karan pakkotyövankilassa vieraili amerikkalainen tutkimusmatkailija George Kennan, joka arvosteli kirjassaan sen epäinhimillisiä oloja. Vuosina 1888–1889 vankilassa tapahtui ns. Karan tragedia, joka päättyi vankien joukkoitsemurhaan. Karan tragedian jälkeen poliittiset vangit siirrettiin muihin vankiloihin. Karan kultakaivoksille jäi rikollisia ja palkattua vapaata työvoimaa. Toukokuussa 1898 Amurin kenraalikuvernööri määräsi Karan pakkotyövankilan suljettavaksi.
Nykyään Karan kultaesiintymiä hyödyntää OAO Priisk Ust-Kara. Joen suussa sijaitsee Ust-Karskin taajama.
Lusa

Lusa on paperiteollisuudessa käytetty paperin leikkaustyökalu. Perinteinen lusa valmistetaan vuolemalla mineraaliöljyssä liotetusta koivuisesta puuaihiosta, jonka syysuunta on pidemmän särmän suuntaan.
Tyypillinen lusa on noin 25 senttimetriä pitkä, 10 senttimetriä korkea ja yhden senttimetrin paksu. Myös muunmittaisia lusia käytetään muissa kohteissa. Lusia on valmistetu myös muovista ja metallista.
Ennen paperiteollisuuden aikaa lusaksi on nimitetty puista työkalua, jota käytettiin männyn nila- ja jälsikerroksen irrottamiseen pettua valmistettaessa.
J. Raymond Ylitalo

John Raymond Ylitalo (25. joulukuuta 1916 Floodwood, Minnesota – 10. helmikuuta 1987 Washington DC) oli amerikansuomalainen diplomaatti joka toimi Yhdysvaltain Paraguayn suurlähettiläänä 1970-luvun alussa. Hän julkaisi myös kolme Suomessa ilmestynyttä muistelmateosta 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa.
Ylitalon vanhemmat olivat Kalajoen Raution kylästä kotoisin ollut metsätyömies ja maanviljelijä Jussi Ylitalo ja Saima Maria o.s. Pihlaja. Hän kävi Floodwood High Schoolin ja suoritti Bachelor of Arts-tutkinnon St. Olaf Collegessa Minnesotan Northfieldissä sekä Master of Business Administration -tutkinnon Northwestern Universityssä Chicagossa.
Ylitalo toimi kaupallisten aineiden opettajana Alabaman yliopistossa 1938–1941. Hän palveli FBI:n erikoisagenttina 1941–1946, kunnes siirtyi 1946 Yhdysvaltain ulkoasiainhallinnon palvelukseen. Hänen ensimmäinen toimipaikkansa oli Yhdysvaltain Helsingin-suurlähetystö‎ssä, jossa hän työskenteli attaseana 1946–1950.
Ylitalo toimi Suomessa lähetystön poliittisena asiantuntijana. Hän tarkkaili kommunistien ja Neuvostoliiton toimintaa sekä piti yhteyttä kommunisteja vastustaneisiin piireihin Suomessa sekä järjesti näille taloudellista tukea muun muassa vaalityöhön. Ylitalo piti yhteyksiä muun muassa kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtajaan Arvo Salmiseen, maalaisliiton ryhmäjohtajaan Juho Koivistoon, edistyspuolueen ryhmänjohtajaan Kalle Kauppiin ja sosiaalidemokraattien ryhmänjohtajaan Väinö Hakkilaan sekä lisäksi asevelisosialisteihin kuuluneisiin Olavi Lindblomiin, Aku Sumuun, Väinö Leskiseen, Unto Varjoseen, Yrjö ”Jahvetti” Kilpeläiseen ja Aleksi Aaltoseen. 1970-luvun lopulla Ylitalo julkaisi tästä toiminnasta kaksi muistelmateosta Salasanomia Helsingistä Washingtoniin ja Vaaran vuosilta 50-luvulle.
Suomesta lähdettyään Ylitalo työskenteli 1950-luvulla muun muassa Yhdysvaltain konsulivirastoissa Münchenissä ja Cebu Cityssä Filippiineillä. 1960-luvun lopulla hän oli Yhdysvaltain suurlähetystössä Méxicossa. 
Ylitalo toimi Yhdysvaltain Paraguayn suurlähettiläänä 1969–1972. Sen jälkeen kun Paraguay kieltäytyi karkottamasta maasta heroiinin salakuljetusta Yhdysvaltoihin johtanutta Auguste Ricordia, Ylitalo joutui vuoden 1972 alkupuolella kritiikin kohteeksi amerikkalaisissa tiedostusvälineissä, koska hänellä katsottiin olleen liian läheiset suhteet Paraguayn diktaattoriin Alfredo Stroessneriin, jonka hallinnon arveltiin sekaantuneen huumekauppoihin. Presidentti Richard Nixon joutui kutsumaan Ylitalon kotiin syyskuussa 1972. 
Ylitalo toimi viimeksi Yhdysvaltain pääkonsulina Torontossa 1973–1976 ja jäi sitten eläkkeelle. Hän kuoli syöpään helmikuussa 1987 washingtonilaisessa Sibley Memorial -sairaalassa.
Ylitalo oli naimisissa Jean Sarchetin kanssa ja heillä oli neljä lasta.
Carrus Star

Ensimmäinen sukupolvi

Ensimmäisen sukupolven Delta Star vastasi myöhemmin tullutta Star 50:tä. Delta Star korvasi 500-mallin vuonna 1981. Star 50 korvasi tämän vuonna 1984.

Toinen sukupolvi

Toisen sukupolven Delta Star oli valmistuksessa vuosina 1983–1988. Malleja olivat Star 30, Star 50 ja Superstar.

Kolmas sukupolvi

Kolmannen sukupolven Delta Star (vuodesta 1989 Carrus Star) sisälsi mallit Star 301, Star 501, Star 601 (Superstar) ja Star 701 (Jumbostar). Malleja valmistettiin vuosina 1986–1995. Myöhemmin sarjaan lisättiin harvinaiseksi jääneet pikkubussit Star 102 ja Star 202, jotka saivat jo uuden sarjan merkinnät.

Neljäs sukupolvi

Neljännen sukupolven Carrus Starin valmistus aloitettiin vuonna 1995. Sarjaan kuuluivar Star 302, Star 502 ja Star 602. Malleja valmistettiin myös Puolassa nimillä Volvo 7350, Volvo 7450 ja Volvo 7550. Neljännen sukupolven Starista kehitettiin viides sukupolvi vuonna 2001.
Carrus Star 502 on turistilinja-auto. Sitä käytetään myös pikavuoroissa. Se perustuu Delta-Planin Delta Stariin. Myöhemmin mallin on korvannut Volvo 9700.

Viides sukupolvi

Viidennen sukupolven Carrus Star oli Volvo 9700 -bussin versio toisen valmistajan (tarkemmin sanoen Scanian) alustalle. Siitä valmistettiin malleja Star 503 ja Star 603, joiden Volvo-versiot olivat 9700H ja 9700HD. 603 jäi harvinaiseksi, sillä sitä valmistettiin vain kaksi kappaletta. Vuonna 2002 valmistus lopetettiin Carruksen keskittyessä Volvoihin.
David Wayne (laulaja)

Elämäkerta

David Wayne Carnell syntyi Rentonissa Washingtonin osavaltiossa nelilapsisen perheen esikoisena. Ennen siirtymistään musiikkiuralle hän toimii Yhdysvaltojen armeijassa lääkintämiehenä.
Vuonna 1983 Wayne liittyi Metal Churchiin, jonka kanssa hän nauhoitti kaksi yhtyeen menestyneintä studioalbumia Metal Church (1984) ja The Dark (1996).
Wayne erosi Metal Churchista vuonna 1986 ja perusti vuonna 1988 Reverend -yhtyeen Dennis O’Haran ja Brian Korbanin kanssa. O’Hara ja Korban olivat aikaisemmin kuuluneet Metal Churchiin Waynen tilalle tulleen Mike Howen kanssa Heretic-yhtyeeseen. Reverend oli Metal Churchiin verrattuna lähempänä thrash ja speed metallia. Wayne levytti yhtyeen kanssa kaksi studioalbumia, kaksi studio-EP:tä ja live-EP:n ennen yhtyeen hajoamista vuonna 1993.
Wayne palasi Metal Churchiin 1998, jolloin ilmestyi myös alun perin The Darkia seuranneella kiertueella äänitetty livealbumi. Vuonna 1999 ilmestyi vielä uusi studioalbumi Masterpeace, joka jäi Waynen viimeiseksi Metal Churchin kanssa. Wayne ilmaisi myöhemmin pettymyksensä uuteen albumiin ja erosi yhtyeestä uudestaan vuonna 2001. Samana vuonna hän perusti uuden, omaa nimeään kantavan yhtyeen. Yhtye julkaisi albumin Metal Church. Metal Churchin nimen käyttäminen Waynen sooloyhtyeen markkinoinnissa oli omiaan aiheuttamaan sekaannusta fanien keskuudessa, ja Metal Churchin nokkamies Kurdt Vanderhoof ei hyväksynyt sitä.
Wayne kuoli 10. toukokuuta 2005 kotipaikkakunnallaan Tacomassa Washingtonissa auto-onnettomuudessa saaminsa vammoihin. Waynen poismenoa seurasi hänen sooloyhtyeensä hajoaminen.
Sanna Laine

Sanna Laine (o.s. Lassi) (17. maaliskuuta 1891 Kymi – 29. huhtikuuta 1998 Pornainen) oli iäkkääksi elänyt suomalainen nainen. Laine kuoli 107-vuotiaana ja hän oli tuolloin Suomen neljänneksi vanhin ihminen.
Viimeinen asema

Arvioita

Tv-Nytissä kolme kriitikkoa antoi elokuvalle tähtiä keskiarvolla 3,0.
Carl Petter Lenning

Carl Petter Lenning (1711–1788) oli ruotsalais-suomalainen urkuri ja suomalaisen orkesteritoiminnan perustaja.
Ennen muuttamistaan Turkuun Lenning oli toiminut Tukholmassa hovikapellin muusikkona ja Strängnäsin tuomiokirkon urkurina. Urkujen lisäksi Lenning soitti ainakin viulua ja klaveeria. Vuodesta 1741 alkaen Lenning toimi urkurina Turun tuomiokirkossa. Hän antoi kaupungissa myös yksityisopetusta viulun ja kosketinsoitinten soitossa.
Lenningin kokemusta arvostettiin Turussa aluksi laajasti kirkon ja akatemian piirissä. Vuonna 1747 Lenningistä tuli ensimmäinen suomalainen palkattu orkesterinjohtaja, kun hänet nimitettiin kuningas Fredrik I:n käskykirjeellä Turun akatemian musiikinjohtajaksi. Akatemiaan perustettiin pysyvä orkesteri, Akateeminen kapelli, joka koostui noin 15 yliopiston opiskelijasta ja jonka runkona olivat jousisoittimet huiluilla ja oboeilla vahvistettuina. Kokoonpanoa täydennettiin kuitenkin konserteissa myös ulkopuolisilla ammatti- ja sotilasmuusikoilla. Muun muassa Turun tuomiokirkon kanttorin Johan Lindellin tiedetään soittaneen orkesterissa sekä huilua että selloa tai kontrabassoa.
Akatemia alkoi Lenningin aikana myöntää muusikoille stipendejä ja hankkia soittimia orkesterin käyttöön, ja Akatemian saliin rakennettiin orkesterille esiintymislava. Vuonna 1749 Ruotsin entinen hovikapellimestari Johan Helmich Roman lahjoitti lisäksi akatemialle merkittävän kokoelman nuotteja, ja konsistori antoi Lenningin tehtäväksi kirjoittaa kokoelmaan sisältyneiden partituurien orkesteriäänet.
Lenningille oli jo aiemmin annettu oikeudet Turun triviaalikoulun ja kaupungin porvarien yksityistilaisuuksien musiikin järjestämiseen. Akatemian musiikinjohtajana Lenning sai siten käytännössä yksinoikeuden musiikin esittämiseen koko kaupungissa. Lenning toimi Turussa lähes 40 vuotta, ja vuosien kuluessa hänen tapansa johtaa musiikkia alkoi herättää myös tyytymättömyyttä.
Lenningin johtama Akateeminen kapelli pystyi ilmeisesti esittämään 1700-luvun puolivälin varhaisia sinfonioita. Suomen sinfoniaorkesterien historian lasketaan kuitenkin alkaneen vasta Turun Soitannollisen Seuran syntymästä vuonna 1790. Vaikka kapelli siirtyi vuonna 1827 yliopiston mukana Helsinkiin, sen voidaan laskea toimineen yhtäjaksoisesti vuoteen 1926 saakka, jolloin perustettiin kapellin seuraaja, Ylioppilaskunnan Soittajat.