google/wiki40b huggingface dataset:
Pääte-emulaattori

Pääte-emulaattori (joskus myös pääteohjelma, terminaaliohjelma tai terminaaliemulaattori) on tietokoneohjelma, joka emuloi päätettä. Sanaa käytetään useimmiten tekstipohjaisia näyttöpäätteitä kuten VT100:aa emuloivista ohjelmista.
Pääteohjelmaksi voidaan sanoa myös asiakasohjelmaa.

Pääte-emulaattorit ja BBS:t

Niin sanotut aidot pääte-emulaattorit saavat tietokoneen toimimaan sarjaportin kautta liikennöivän tekstipäätteen tavoin. Näitä ohjelmia on käytetty etenkin BBS-järjestelmien käyttöön modeemin avulla ja ne sisältävät usein erityisiä toimintoja modeemin ohjaamiseen ja tiedostojen siirtoon. Nykyisin suoraa sarjaliikennepohjaista pääteyhteyttä tarvitaan harvemmin. Pääteohjelman yhteydessä käytettiin jotakin sen kanssa toimivaa tiedonsiirtoprotokollaa, joista tunnetuimpia olivat Kermit, SModem, XModem, YModem ja ZModem.
Pääteohjelmien merkistön kanssa oli usein ongelmia. Nämä johtuivat amerikkalaisesta 7-bittisestä ASCII-koodistosta ja eurooppalaisesta 8-bittisestä koodistosta. Näiden ero tuli usein esille skandinaavisten merkkien näkymisenä outoina merkkeinä. Se haittasi tekstin lukemista suuresti.

Pääte-emulaattorit nykyään

Useimmissa käyttöjärjestelmissä on mahdollisuus ajaa merkkipohjaisia ohjelmia, jotka usein toteuttavat merkkipohjaisuuden puitteissa jonkinlaisen kuvaruutukäyttöliittymän. Näiden ohjelmien käyttämiseen samalta tietokoneelta tarvitaan yleensä jonkinlainen pääte-emulaattori, jollainen on useimmiten käyttöjärjestelmässä kylkiäisenä tai sisäänrakennettuna. Esimerkiksi Windowsin "DOS"-kehoteikkuna sisältää pääte-emulaattorin, joka toteuttaa osan ANSI X3.64 -standardista. X Window Systemin mukana tuleva pääte-emulaattori on xterm.
Microsoft Windowsin versiot Windows 95:sta Windows XP:hen asti sisälsivät HyperTerminal-pääteohjelman, jolla pystyi käyttämään etäjärjestelmiä modeemin tai sarjaportin kautta.
Pääte-emulaattori sisältyy moniin telnet- ja ssh-etäkäyttöohjelmiin kuten PuTTY:hyn. Nämä ohjelmat mahdollistavat merkkipohjaisten ohjelmien käytön verkon yli toisella koneella.
Google-kääntäjä

Toimintaperiaate

Googlen käännöspalvelu perustui alun perin tilastolliseen kääntämiseen. Siinä tietokoneohjelmalle syötetään opetusaineistona valtava määrä ihmisen kääntämiä tekstikatkelmia, ja ohjelma pyrkii oppimaan niistä, millaiset sanat ja sanajonot vastaavat toisiaan eri kielissä. Kuitenkin joidenkin kielten, kuten ranskan, saksan ja japanin kohdalla kääntäjä käyttää tekoälyyn pohjautuvaa menetelmää. Lisäksi kääntäjän mahdolliset käyttötavat (esimerkiksi suoraan puheesta kääntäminen tai kuvasta poimitun tekstin kääntäminen) eroavat eri kielten välillä. 
Käännösmenetelmästä johtuen käännöksissä on usein erikoisia virheitä erityisesti kielten- ja paikannimien kohdalla. Käännöksissä tulee usein virheitä, koska kääntäjä ei välttämättä tunne asiayhteyttä. Joissain lauseissa kääntäjä voi päätellä sen, mutta ei kaikissa.
Google-kääntäjä alkoi käyttää hyväkseen neuroverkkoja syksyllä 2016. Käännin hyödyntää voimakkaasti Googlen itse keräämiä hakutuloksia ja verkosta löytyvää tietoa.
Alexei Sayle

Alexei Sayle (s. 7. elokuuta 1952 Anfieldissä, Liverpoolissa, Englannissa) on brittiläinen näyttelijä ja kirjailija. Hän on kirjoittanut lukuisia romaaneita ja käsikirjoituksia ja esiintynyt useissa televisio-ohjelmissa ja elokuvissa.

Elämäkerta

Saylen molemmat vanhemmat olivat työväenluokkaisia juutalaisia jotka kuuluivat Britannian kommunistipuolueeseen. Myös Sayle itse liittyi kommunistipuolueeseen Ranskan vuoden 1968 toukokuun tapahtumien jälkimainingeissa. Päästyään koulusta hän kävi taiteen peruskurssin ennen pääsyä Lontoon Chelsea College of Art and Designiin.
Saylen koomikonura sai alkunsa vuonna 1979 kun Lontooseen avattiin Comedy Store -klubi. Seuraavana vuonna Edinburghin komediafestivaaleilla tuottaja Martin Lewis huomasi hänen kykynsä ja ryhtyi hänen managerikseen. Saylesta tuli uuden The Comic Strip -ryhmän, jonka pohjalta kehittyi myös televisiosarja Pilakuvat esittää, pääesiintyjä. Vuonna 1981 hän sai oman radio-ohjelmansa Alexei Sayle And The Fish People Lontoon Capital Radio -kanavalle. Ohjelma voitti Sony Radio Award -palkinnon. Hän myös julkaisi radio-ohjelman pohjalta albumin ja esiintyi myös levyllä The Comic Strip Album (1981) ja äänitti oman albuminsa Cak! vuonna 1982. Hän esiintyi myös The Secret Policeman's Other Ball -sarjan lava- ja televisioesityksissä, joissa esiintyi myös brittiläisen komedian suurnimiä. Kaiken tämän seurauksena hän alkoi saavuttaa yhä enemmän tunnettuutta.
Varhaisajan suosion huippuhetki oli The Fish People Tapes -albumilta julkaistu single "Ullo John! Gotta New Motor?", jonka tuottivat Clive Langer ja Alan Winstanley. Single saavutti suosiota suuren kirosanamääränsä vuoksi. Aikaisemmin Sayle oli saavuttanut lähinnä kulttisuosiota underground-piireissä, mutta hänest alkoi tulla myös valtavirran suosikki, mistä jotkut hänen pitkäaikaisemmista faneistaan eivät pitäneet. Hänestä tuli eräs Britannian parhaiten palkatuista radio- ja televisiomainosten äänistä. Toinen hänen menestyneistä musiikkikappaleistaan oli "Didn't You Kill My Brother?", johon tehtiin myös suosiota saavuttanut musiikkivideo.
1980-luvun mittaan Sayle esiintyi monissa televisiosarjoissa ja elokuvissa, kuten Pilakuvat esittää ja Älypäät, kuten myös monissa stand-up-komediaohjelmissa. Hän myös käsikirjoitti monia ohjelmia, joukossa hänen omat sketsiohjelmansa Alexei Sayle's Stuff (1988–91), josta hänet palkittiin Emmyllä, The All New Alexei Sayle Show (1994–95) ja vain yhden jakson mittainen Alexei Sayle's Merry-Go-Round (1998).
Xak: The Tower of Gazzel

Juoni

Lyötyään Xak II:n antagonistin, demonikenraali Zamu Gospelin, Latok Kart ja hänen ystävänsä saavat tietää demonien asuttamasta tornista, jonka läheisyydessä vaeltaa Latokia muistuttava mies. Ottaakseen selvää kyseisestä henkilöstä ja pelastaakseen Rune Greedin kaapatun perheen Latok ja Rune ottavat tornin seuraavaksi kohteekseen. Kyseessä on kuitenkin Al Acrilan, Gill Berzesin sekä Zegraya-nimisen demonin suunnittelema juoni, jolla he yrittävät houkutella sodan jumala Duelista polveutuvan kaksikon luokseen; Latokia ja Runea käyttämällä he voisivat herättää kuolleista Gazzelin, muinaisen demonin, jonka voima riittäisi kokonaisen vuoren tuhoamiseen yhdellä iskulla.

Pelaaminen

Pelin tavoitteena on päästä Gazzelin tornin alimpaan kerrokseen ja voittaa demonit Zegraya ja Gazzel. Ohjattavakseen pelaaja saa Latokin, joka taistelee miekallaan matkan varrella kohdattuja vihollisia vastaan joko viiltämällä tai ampumalla taikapisteitä kuluttavia loitsuja. Neljästä eri vaihtoehdosta pelaaja voi myös valita yhden lisähahmon, joka avustaa Latokia taisteluissa tai etenemistä estävissä pulmatilanteissa, jotka eivät ole Latokin ratkaistavissa.
Toisin kuin kahdessa edeltäjässään, The Tower of Gazzelissa ei ole juuri mahdollisuutta kehittää hahmoa: Latokin taso on pelin alkaessa 50, ja se säilyy koko ajan samana huolimatta siitä, kuinka paljon pelaaja taistelee. Kokemuspisteiden lisäksi pelissä ei ole myöskään mitään rahayksikköä, jota voisi vaihtaa uusiin varusteisiin, vaan Latokin Xak II:ssa saamaa miekkaa ja kilpeä käytetään pelin loppuun saakka. The Tower of Gazzelin pääpaino onkin taistelemisen sijaan ongelmanratkonnassa.
Peliympäristönä toimiva Gazzelin torni käsittää kuusi kerrosta, joista kukin edustaa omaa alkuainettaan: pohjakerroksessa vallitseva elementti on pimeys, ja loput viisi kerrosta on omistettu maalle, tulelle, vedelle, ilmalle ja taivaalle. Päästäkseen seuraavan kerrokseen pelaajan on eliminoitava kerrosten välinen este.
Robert Salo

Robert Salo (s. 7. kesäkuuta 1968 Mustasaari) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän on pelannut Kiekko-Espoossa (nykyään Espoo Blues) ja SM-liigassa yli 300 ottelun verran. Lisäksi Robert Salo on edustanut Vaasan Sportia, ajalla jolloin joukkue ei ollut liigajoukkue.

Yksityiselämä

Robert Salon poika Robin on myös jääkiekkoilija.
Steven Johnson

Steven Berlin Johnson (s. 6. kesäkuuta 1968) on yhdysvaltalainen mediatutkija. Hän on julkaissut viisi kirjaa ja työskennellyt Discover Magazinen, Slaten ja Wiredin kolumnistina. Häneltä on suomennettu teos Kaikki huono on hyväksi: Miten nykyinen populaarikulttuuri tekeekin meistä älykkäämpiä. Siinä hän esittää Unikeko-käyräksi kutsumansa teesin. Se kuvaa populaarikulttuurin kehitystä: nuorten henkistä kehitystä tavattomasti muokkaavat viihde ja media muuttuvat vähitellen monimutkaisemmiksi. Älykkyytemme lisääntyminen ei Johnsonin mukaan johdu esimerkiksi nauttimamme ravinnon parantumisesta, vaan "hengenravinnon" muutoksesta; median ja teknologian kehityksestä 1900-luvun lopulta alkaen. Johnsonin mukaan nykyisen populaarikulttuurin kuluttaminen ei heikennä, vaan kehittää ihmisten kognitiivisia kykyjä.
Samppalinnan kesäteatteri

Samppalinnan Kesäteatteri on Turun Samppalinnanmäellä sijaitseva kesäteatteri, joka ohjelmistossaan on keskittynyt erityisesti musikaaleihin ja musiikkinäytelmiin. Samppalinnan ohjelmisto toteutetaan täysin ammattilaisten voimin. Teatterin omistaa Samppalinnan Kesäteatterin Kannatusyhdistys r.y.
Ensimmäiset ensi-illat kautta aikojen Samppalinnalla olivat Hemmo Airamon ohjaama Isännän ääni 17. kesäkuuta 1960 ja Veikko Uusimäen ohjaama Kullervo 31. heinäkuuta 1960. Kullervoa näytteli 19-vuotias Esko Salminen.
Vale-Greta

Juoni

Konekirjoittajatar Greta Gustafsson voittaa konekirjoituskilpailussa sievoisen summan ja matkustaa tasokkaaseen kylpylään kesälomaansa viettämään. Hieman hupsu, naisiin menevä parooni von Rexdorff iskee silmänsä Gretaan. Samaan aikaan lehdet kirjoittavat Greta Garbon saapuneen Ruotsiin viettämään lomaansa incognita jossain kylpylässä. Paroni luulee Gretaa Greta Garboksi. Gustafssonin Greta innostuu ja lähtee Vale-Gretana leikkiin mukaan. Hotelli saa vihiä, että Greta Garbo on saapumassa sinne. Seurauksena Gustafssonin Greta saa kuninkaallisen vastaanoton, koska häntä luullaan Garboksi. Ja mitä enemmän hän vakuuttelee olevansa tavallinen konekirjoittaja, sitä varmemmin hänen uskotaan olevan Garbo.
Kuvioihin ilmestyy liikemies Ove Häger; hän ja Greta rakastuvat toisiinsa. Kuultuaan että Gretaa pidetään Greta Garbona Ove alkaa epäillä Gretan olevan vain onnenonkija. Pakkaa tulee sekoittamaan Oven morsian, rouva Eva Bromée. Mustasukkaisuuksissaan Greta suostuu paroonin kosintaan - ainakin osittain. Rouva Bromée aikoo paljastaa Gretan henkilöllisyyden, mutta sitä ennen tämä ehtii lähteä kylpylästä. Ove puolestaan on päättänyt etsiä Gretan - ja lopulta löytää naisen. Loppu on onnellinen.

Vastaanotto

Vale-Greta sai nuivan kriitikkovastaanoton. Elokuva-Aitta luonnehti teosta "sataprosenttiseksi mitättömyydeksi". Helsingin Sanomat oli suopeampi, ja piti teosta "aika hauskana". Suomen Sosialidemokraatti piti kokonaisuutta "pitkäveteisenä". Lehden mukaan aihe sinänsä oli otollinen komediaksi, kuvaaja oli hyvä ja näyttelijät kärkikaartia.

Tuotanto ja esitykset

Vale-Greta oli osa turkulaisen Lahyn-Filmin suunnitelmaa, johon kuului kuusi kokoillan teatterielokuvaa. Suunnitelmasta toteutui vain Hiljaisuuden talo ja Vale-Greta. Hiljaisuuden taloa ei esitetty Suomessa lainkaan, Vale-Greta esitettiin Helsingissä helmikuussa 1934.
Vale-Gretan tapahtumat sijoittuvat Ruotsiin, mutta teos kuvattiin lähes kokonaan Suomessa.
Vale-Gretan pääosia näyttelivät ruotsalaiset näyttelijät. Sivuosissa oli suomalaisia näyttelijöitä, kuten Sven Relander, Agnes Lindh ja May Pihlgren. Gaby Ross ja  Sylvi Sakki esiintyivät elokuvassa kreditoimattomina.
Vale-Greta on kadonnut.
Suhoi Su-33

Kehitystyö

Ensimmäinen Su-33 lensi toukokuussa 1985, ja konetyyppi otettiin palveluskäyttöön Venäjän laivastossa 1994. Kaikki Venäjän laivaston palveluksessa olevat 24 Su-33 konetta on sijoitettu laivaston ainoalle lentotukialukselle, Admiral Kuznetsoville.
Toisin kuten Yhdysvaltain laivaston tukialushävittäjät, Su-33 ei käytä katapulttia lähdössä. Koneet on suunniteltu alukselle, jonka kiitotien päässä on ”hyppyri”.
Venäjän koneiden käyttöikä tulee loppuun 2015, ja on spekuloitu, että uusia Su-33-koneita ei valmisteta, koska erät olisivat liian pieniä. Tällöin Venäjä siirtyisi MiG-29K-kalustoon, jota jo rakennetaan Intian laivastolle.
Kiina osti Su-33-prototyypin Ukrainasta, ja on vuodesta 2001 kehittänyt siihen perustuvaa konetta Shenyang J-15, joka teki ensilentonsa 31. elokuuta 2009 kiinalaisilla WS-10-moottoreilla varustettuna.
Kiina ja Venäjä neuvottelivat vuodesta 2006 Su-33:n myymisestä Kiinalle, mutta neuvottelut kariutuivat Kiinan vaatimuksiin kahdesta mallikappaleesta ja Kiinan valmistamiin kopioihin Su-27SK-koneista. Vuonna 2009 Kiina olisi jälleen ollut valmis ostamaan koneita, mutta Venäjä vaati vähintään 24 koneen minimierää.
Hämekoski

Hämekoski (ven. Хямекоски) on koski Jänisjoessa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamassa Laatokan Karjalassa. Siellä on myös samanniminen tehdasalue, jossa on toiminut Hämekosken kartonkitehdas. Toiselta nimeltään Hämekoski on Jananuskoski. Muut Harlussa sijaitsevat Jänisjoen suuret kosket ovat alempana sijaitsevat Leppäkoski ja Läskelänkoski.

Hämekosken vesivoimala

Hämekoskessa on alun perin tehtaisiin liittynyt vesivoimala, joka toimii edelleen. Voimalassa oli alun perin viisi Asean valmistamaa koneistoa vuodelta 1903. Voimalaitoksen omistaa TGK-1. Voimalan nykyinen nimi on Hämekoski HPS-21 ja sen teho on 2,68 MW.
Voimalaitos on peruskorjattu 2000-luvulla.
Punavihreä kupla

Punavihreä kupla on Suomen poliittisessa keskustelussa esiintynyt nimitys "sosiaalisen kuplan" eli eräänlaisen sosiaalisen umpion muodostavalle samanmielisten yhteisölle, jonka edustajat kannattaisivat punavihreitä ja liberaaleja arvoja.

Käsitteen "punavihreä kupla" synty ja yleistyminen

Käsitteen "punavihreä kupla" lanseerasi perussuomalaisten verkkolehdessä Suomen Uutisissa ja puolueen äänenkannattajassa Perussuomalaisessa vuonna 2014 Marko Hamilo. Myöhemmin hän teki perussuomalaisten ajatushautomo Suomen Perustalle selvityksen Punavihreä kupla – perussuomalaiset ja media. Kielitoimisto listasi puna-viherkuplan yhdeksi vuoden 2015 uudissanoista.

Todellisuusvastineet

Punavihreä kupla sijoitetaan maantieteellisesti usein Helsingin itäiseen kantakaupunkiin. Kalliossa, Vallilassa ja Alppilassa vihreiden ja vasemmistoliiton yhteenlaskettu kannatus oli vuoden 2015 eduskuntavaaleissa yli 50 prosenttia. Vuonna 2016 julkaistussa tutkimuksessa vihreiden ja vasemmistoliiton sekä jossain määrin myös SDP:n todettiin olevan toisilleen läheisiä puolueita. Kuplan katsotaan syntyneen vuonna 2000, jolloin vihreät ja vasemmistoliitto saivat kuntavaaleissa Kallion peruspiiristä yhteensä 48,6 prosentin kannatuksen. Vuoden 2004 kuntavaaleissa kannatus hieman laski, mutta sen jälkeen puolueiden yhteinen kannatus on lähentynyt 50:tä prosenttia.
Vuoden 2017 kuntavaaleissa vihreiden ja vasemmistoliiton yhteenlaskettu kannatus oli Kalliossa 57 prosenttia ja Kumpulassa 61 prosenttia. 
Presidentinvaalissa 2018 valitsijamiesyhdistyksen Sauli Niinistö sai selvästi eniten ääniä lähes kaikilla Suomen alueilla, mutta Helsingin itäisessä kantakaupungissa hän hävisi selkeästi vihreiden Pekka Haavistolle. Esimerkiksi Kallio D -äänestysalueella Haaviston kannatus oli 52,5 prosenttia ja Niinistön vastaava 29,3 prosenttia. Haavisto voitti Niinistön myös useilla äänestysalueilla Alppilassa, Hermannissa, Käpylässä, Kumpulassa, Sörnäisissä ja Vallilassa. Alueen erityisyyttä korostaa Helsingin Sanomien mukaan se, että kaupungin kokonaistilanteessa Niinistö oli ylivoimainen. Helsingin Sanomien aiheesta tekemän artikkelin mukaan ”Helsingin itäinen kaupunki on vihreiden valtakuntaa, johon edes Sauli Niinistön ylivoima ei ulotu”.
»Kupla ei ole mikään saippuakupla, vaan se on varsin vahvaa tekoa. Sanoisin, että Ympyrätalon vieressä oleva metallinen pallo symboloi sitä hyvin. Niin pysyvä ja vahva se on.» 
(Vesa Keskinen, tutkija, Helsingin tietokeskus)

Arvostelu

Suomen Keskustan eduskuntavaaliehdokkaana vuonna 2015 ollut tietokirjailija Juha Kuisma on arvostellut näkemystä punavihreästä kuplasta siitä, että se niputtaa samaan blokkiin maaseudun ja perussuomalaiset Suomessa, vaikka todellisuudessa enimmät äänensä perussuomalaiset saivat vuoden 2015 eduskuntavaaleissa kaupungeista, eikä kysymys siksi Kuisman mukaan ole mistään todellisesta oletetun konservatiivisen maaseudun ja liberaalin kaupungin vastakkainasettelusta vaan jostain muusta. Pikemminkin sosiaalinen media Kuisman mukaan luo kuplia kaikkien puolueiden kannattajien ympärille.
Teleologinen todistus

Arvostelua

Richard Dawkinsin mukaan luonnonvalintaan perustuva evoluutio tuottaa valekuvan monimutkaisesta suunnittelusta. Näiden valesuunniteltujen rakenteiden joukossa on myös hermojärjestelmiä, jotka ilmentävät tavoitehakuista käyttäytymistä. Jo pienen hyttysen lento muistuttaa enemmän maaliinsa hakeutuvaa ohjusta, kuin maaliinsa lentävää nuolta.
Bernhard Christian Otto

Bernhard Christian Otto (1745 Niepars, Stralsund - 1835) oli saksalainen lääkäri ja lintutieteilijä.
Otto väitteli lääketieteen tohtoriksi Göttingenin yliopistossa 1771, ja toimi lääketieteen professorina ja kasvitieteellisen puutarhan johtajana Frankfurt (Oder)in Viadrina-yliopistossa vuodesta 1788 alkaen. Hän saksansi Buffonin teoksen Histoire naturelle des oiseaux (Naturgeschichte der Vogel).
Otto nimesi valkotikan (Melanerpes candidus) vuonna 1796.
Michel Galabru

Michel Galabru (27. lokakuuta 1922 Safi, Marokko – 4. tammikuuta 2016) oli ranskalainen näyttelijä. Hän esiintyi sadoissa elokuvissa ja teki yhteistyötä mm. sellaisten ohjaajien kuin Bertrand Blierin, Costa-Gavrasin, Luc Bessonin ja Jean-Luc Godardin kanssa.
Michel Galabru voitti vuonna 1977 parhaan miespääosan César-palkinnon roolistaan elokuvassa Tuomari ja salamurhaaja. Hän oli ehdolla César-palkinnon saajaksi vielä vuosina 1986 ja 1991.
Näyttelijät Emmanuelle ja Jean Galabru ovat Michelin lapsia.
Merihaka

Merihaka (ruots. Havshagen) on kerrostalovaltainen asuinalue meren rannalla Helsingin kantakaupungissa. Se kuuluu Sörnäisten kaupunginosaan, tosin usein se mielletään omaksi kaupunginosaksi. Merihaka sijaitsee merenrannan sekä Hakaniemen sillan ja Sörnäisten rantatien välisellä alueella. Vuosina 1973–1986 rakennettu kerrostaloalue on joidenkin tietojen mukaan saanut nimensä läheisestä Hakaniemestä, toisten mukaan alueen rakentaneen rakennusliike Hakan mukaan. Aikaisemmin paikalla oli Wärtsilän – alkujaan Kone- ja Siltarakennus Oy:n – teollisuusrakennuksia. Paikalla on aikoinaan ollut Pannukakku-niminen saari, joka on yhdistetty mantereeseen.

Yleiskuva

Merihaan alueelle tunnuksenomaista on 1960–1970-lukujen kaupunkisuunnittelullinen periaate, jonka mukaan rajattomasti kasvavan yksityisautoliikenteen vuoksi jalankulkuväylät ja lasten leikkialueet tuli erottaa eri tasolle katuverkosta. Tämän vuoksi alueelle rakennettiin betoninen pihakansi – kuten Itä-Pasilaankin – jonka alapuolella sijaitsee yli tuhat autopaikkaa. Kannen alapuolella Merihaan läpi kulkee Haapaniemenkatu, jota käyttävät bussilinjoista 55 ja 502. 
Pihakannen päällys on varattu jalankulkijoille, ja myös Merihaan palvelut löytyvät sieltä. Merihaassa toimii K-Market Merihaka, apteekki, lounasravintola Tornitupa, ravintola Bali Bagus, urheilukeskus Merihaan Pallohalli ”Meripeli” sekä kaksi baaria, Meripub ja Sir Oliver. Rantakadun laidalle on ankkuroitu ravintolalaivat Merikerho ja Grand Georgia. Monet kansalaisjärjestöt, kuten Suomi-Venäjä -seura, pitävät majaa Merihaassa. Merihaan rannalle, Hakaniemenranta 17, perustettiin vuonna 2013 Kulttuurisauna.
Merihaan alueen kaupunginosayhdistyksenä toimii Merihaka-Seura.

Historia

Helsingin verotoimisto muutti Merihakaan (Haapaniemenkatu 7-9) joulukuussa 1974, ja ehkä siksi Sörnäisten rantatien yli vievää kävelysiltaa sanotaan Huokausten sillaksi.  Nykyisin Pääkaupunkiseudun verotoimisto sijaitsee Vantaan Myyrmäessä. Entisessä veroviraston kiinteistössä on vuoden 2015 alusta lähtien toiminut Stadin Ammattiopiston toimipaikka.
Merihaan kuuluisin asukas lienee ollut Suomen pitkäaikaisin pääministeri Kalevi Sorsa, jonka taloa Hakaniemenranta 16:ssa alettiin kutsua Sorsanpesäksi. Rakennuksen seinässä on nykyään Sorsasta kertova muistolaatta.
City-lehti valitsi lokakuussa 2006 Merihaan Helsingin parhaaksi parkour-paikaksi.
Silloin tällöin esiin on noussut ajatus, että Merihaka maalattaisiin. Vuonna 2011 Ylioppilaslehti esitti, että Merihaka maalattaisiin pinkiksi.
Thibaut Courtois

Seurajoukkueura

Courtois aloitti ammattilaisuransa Genkissä, jossa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa vuonna 2009. Hän pelasi 30 liigaottelua Genkin voittaessa Belgian-mestaruuden kaudella 2010–2011. Vuonna 2011 hän siirtyi yhdeksän miljoonan euron siirtosummalla Chelseaan. Hän ei ehtinyt pelata lontoolaisseurassa otteluakaan, vaan siirtyi heti lainalle espanjalaiseen Atlético Madridiin. Kaudella 2011–2012 hän pelasi Eurooppa-liigassa 15 ottelua, myös voittoisan finaalin Athletic Bilbaota vastaan. Hän voitti 2012 myös UEFA Super Cupin. Hän voitti Espanjan cupin kaudella 2012–2013 ja Espanjan-mestaruuden 2013–2014. Hän pelasi Atlético Madridissa kaikkiaan kolme kautta pelaten jokaisella kaudella 37 liigaottelua. Hän päästi liigassa yhteensä 94 maalia ja pelasi 56 nollapeliä.
Courtois palasi Chelseaan kaudeksi 2014–2015. Hän pelasi mestaruuteen päättyneellä avauskaudellaan 32 liigaottelua. Liigacupissa hän pelasi kaksi ottelua Chelsean voittaessa mestaruuden. Kaudella 2015–2016 hän oli nivelkierukan repeytymän vuoksi lähes kolme kuukautta sivussa. Kaudella 2016–2017 hän pelasi 36 valioliigaottelua Chelsean voittaessa mestaruuden. Seuraavalla kaudella hän pelasi 35 liigaottelua. FA Cupissa hän pelasi vain loppuottelun, jossa Chelsea voitti Manchester Unitedin 1–0. Kaikkiaan hän on pelannut Chelseassa neljän kauden aikana 126 liigaottelua, joissa hän on päästänyt 121 maalia ja pelannut 49 nollapeliä.
Elokuussa 2018 Real Madrid ilmoitti hankkineensa Courtoisin maalilleen kuuden vuoden sopimuksella.

Maajoukkueura

Courtois pelasi ensimmäisen juniorimaaottelun vuonna 2009, jolloin hän edusti Belgian alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta. Aikuisten maajoukkueessa Courtois debytoi ystävyysottelussa Ranskaa vastaan 15. marraskuuta 2011. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi MM-karsintaottelussa Walesia vastaan syyskuussa 2012.
Courtois edusti Belgiaa vuoden 2014 MM-kilpailuissa. Hän pelasi puolivälieriin edenneen Belgian kaikki viisi ottelua. Vuoden 2016 EM-kilpailuissa hän pelasi niin ikään Belgian kaikki viisi ottelua. Hän oli Belgian ykkösmaalivahti myös MM-kilpailuissa 2018, joissa Belgia saavutti pronssia. Hän on pelannut lokakuun 2019 puoliväliin mennessä 78 maaottelua, mikä on belgialaismaalivahtien kaikkien aikojen ennätys.
Vihreä gorilla

Tyyli

Albumi oli ensimmäinen yhtyeen julkaisu pitkäaikaisen rumpalin Hannu "Hande" Lemolan kanssa. Albumin sävellyksissä on havaittavissa jonkin verran progressiivisia vaikutteita, mutta se on kuitenkin pääosin melko perinteistä huumorimusiikkia. Toisin kuin yhtyeen aiemmilla albumeilla, mukana ei ole ollenkaan kitaraa, vaan vain sessiobasisti Pekka Pohjola. Monet kappaleet, kuten "Raakaa lihaa" rakentuvatkin vahvasti rumpujen ja basson yhteissoitolle. "Vihreä gorilla" on Lapinlahden Linnuille poikkeuksellinen kappale, sillä sen säestys koostuu lähes yksinomaan rummuista ja yhtyeen a cappella -tyyppisestä ääntelystä.

Tuotanto

Vihreän gorillan miksausvaiheessa Lapinlahden Lintujen perustajajäsen ja pianisti Ari "Arvid" Kettunen jätti yhtyeen, koska tunsi antaneensa sille kaiken mitä hänellä oli annettavanaan. Myöhemmin Kettunen tosin osallistui vielä Lauluja Nuppilasta -albumin tekoon, esittäen sillä sävellyksensä "Patja-apina". Vihreä gorilla oli ilmestyessään monille faneille pettymys, ja yhtye itsekään ei ollut lopputulokseen täysin tyytyväinen. Esimerkiksi "Tuula tulee" -kappaleen sanoittaja Heikki "Hiski" Salomaa totesi myöhemmin sen olevan sanoituksellisesti epäonnistunut ja toimivan ainoastaan Pekka "Peku" Hedkrokin sävellyksen ansiosta. Kappale "Tupakanmittainen muisto" taas tehtiin samalla kun albumia jo viimeisteltiin.
Yhtyeen trumpetisti Matti Jaaranen oli albumin äänitysvaiheessa matkoilla. Niinpä myös albumin tekijätietoihin on merkitty "MATTI JAARANEN, matkoilla".