google/wiki40b huggingface dataset:
Dmitri Kabalevski

Dmitri Borisovitš Kabalevski (ven. Дмитрий Борисович Кабалевский, 30. joulukuuta (J: 17. joulukuuta) 1904 Pietari – 14. helmikuuta 1987 Moskova) oli neuvostoliittolainen säveltäjä ja musiikkipedagogi ja Neuvostoliiton musiikin merkittävä edustaja.  Hän oli vuodesta 1939 Moskovan konservatorion professori. Hän sävelsi isänmaallisia oopperoita ja elokuvamusiikkia. Sävellystyyliinsä hän sai vaikutteita venäläisestä kansanmusiikista.
Kabalevski syntyi Pietarissa ja opiskeli Nikolai Mjaskovskin johdolla Moskovan konservatoriossa. Toisen maailmansodan aikana hän liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen. Hän oli myös Neuvostoliiton säveltäjäliiton johtavia hahmoja. Kabalevski sävelsi muun muassa oopperoita, konserttoja, pianomusiikkia ja myös musiikkia mykkäelokuviin. Hänen tunnetuin teoksensa on humoristinen orkesterisarja Koomikot.
Kabalevski kävi Suomessa tammi–helmikuussa 1945 neuvostoliittolaisen kulttuuridelegaation jäsenenä. Hän tapasi useita suomalaisia, muun muassa Uuno Klamin ja Martti Similän. Hän oli vierailunsa jälkeen kirjeenvaihdossa useiden suomalaisten kanssa. Lisäksi hän lähetti Suomeen lahjoituksena useiden neuvostoliittolaisten teosten partituureja, joita 1940-luvun jälkipuoliskolla otettiin RSO:n ja HKO:n ohjelmistoon.
Kabalevski sai musiikillisista ansioistaan useita valtion palkintoja, kuten kolme Stalin-palkintoa.
Lotta Bryggare

Lotta Ilona Bryggare (o.s. Suviranta, s. 14. joulukuuta 1965 Helsinki) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen pika- ja keskimatkojen juoksija. Hän edusti koko uransa ajan Helsingin Kisa-Veikkoja ja hänen valmentajanaan toimi Tero Selvinen. Kalevan kisoista Bryggare saavutti hopeaa 800 metrin juoksussa vuonna 1993. Lisäksi hän oli viestijuoksun SM-kisoissa mukana voittamassa kaikkiaan 14 mitalia. 4 × 100 metrin viestijuoksussa Bryggare oli voittamassa kultaa vuonna 1994, 4 × 400 metrin viestijuoksussa kolmea kultaa vuosina 1986, 1996 ja 1999, hopeaa vuonna 1987 sekä kahta pronssia vuosina 1994 ja 1998 sekä 4 × 800 metrin viestijuoksussa kolmea kultaa vuosina 1986, 1987 ja 1989, kahta hopeaa vuosina 1988 ja 2004 sekä kahta pronssia vuosina 1990 ja 1994. Sisäratojen SM-kisoista Bryggare saavutti 400 metrin juoksusta kultaa vuosina 1994 ja 1996 sekä pronssia vuonna 1995 ja 800 metrin juoksusta kolme hopeaa vuosilta 1987, 1994 ja 1996. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 2006 jälkeen. Bryggare avioitui vuonna 1990 aitajuoksija Arto Bryggaren kanssa. Heillä on kolme lasta, joista yksi on moniottelija Samuli Bryggare. He erosivat vuonna 2015.
Kulkurin valssi (sävelmä)

Kulkurin valssi on alkujaan ruotsalainen sävelmä, joka 1800-luvulla kulki muun muassa Porvoon seudulla nimellä Vandrarevalsen. Suomenkieliset sanat sävelmään teki J. Alfred Tanner.
Kulkurin valssi on levytetty puolisensataa kertaa  1920-luvulta lähtien; ensimmäisen kerran amerikansuomalaisen Juho Koskelon tulkitsemana 1. joulukuuta 1920 (78-kierroksen savikiekko, Victor 72910). J. Alfred Tannerin tulkinta levytettiin 15. heinäkuuta 1926 Berliinissä. Henry Theel levytti sävelmän 1940-luvulla ja seuraavalla vuosikymmenellä oli Tapio Rautavaaran vuoro. Ansa Ikonen ja Tauno Palo pääsivät tallentamaan oman versionsa sävelmästä vuonna 1974. Se julkaistiin LP-levyllä Ansa & Tauno (Polarvox rplp 5007). Myöhemmin albumi julkaistiin myös CD-levynä (Polarvox kjcd 52).
Kulkurin valssista tehtiin vuonna 1941 elokuva, joka ennen Tuntemattoman sotilaan ilmestymistä oli Suomen kaikkien aikojen katsotuin elokuva.
Marina Semjonova

Marina Timofejevna Semjonova (ven. Марина Тимофеевна Семёнова, 12. kesäkuuta 1908 Pietari, Venäjän keisarikunta – 9. kesäkuuta 2010 Moskova) oli venäläinen balettitanssija. Hänet nimitettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijaksi 1975.
Semjonova valmistui Vaganovan koulusta vuonna 1925 ja työskenteli Mariinski-baletissa vuoteen 1930, jolloin hänet siirrettiin Moskovan Bolšoi-teatteriin. Semjonova meni naimisiin Lev Karahanin kanssa, joka sai surmansa Stalinin vainojen uhrina 1937. 
Semjonova nähtiin vuonna 1935 Pariisin oopperan baletissa. Hän sai Stalin-palkinnon vuonna 1941 ja vetäytyi 1952. Hän sai kuitenkin vielä myöhemmin arvostusta opettajana. 
Bolšoi-teatteri juhli vuonna 2003 Marina Semjonovan 95-vuotissyntymäpäiviä. Semjonova kuoli kotonaan Moskovassa 101-vuotiaana 9. kesäkuuta 2010.
Matt Miazga

Seurajoukkueura

Miazga debytoi Major League Soccer -seura New York Red Bullsin paidassa kaudella 2013, jolloin hän pelasi yhden ottelun. Kaudella 2015 Miazga teki avausmaalinsa liigassa pelaten 30 ottelussa.
Tammikuussa 2016 Miazga siirtyi englantilaisen Chelsea FC:n riveihin.

Maajoukkueura

Miazga olisi voinut edustaa aikuisten maajoukkuetasolla Yhdysvaltain sijaan myös Puolaa, jossa hänellä on sukujuuria. Miazga pelasikin Puolan maajoukkueen paidassa alle 18-vuotiaissa, edustaen myös Yhdysvaltoja tuossa ikäluokassa. Vuonna 2015 Miazga kuului Yhdysvaltain joukkueeseen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa, joissa hän pelasi neljässä ottelussa. Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkueessa Miazga teki debyyttinsä marraskuussa 2015 MM-karsintaottelussa Saint Vincent ja Grenadiineja vastaan.
Francesca Marsaglia

Francesca Marsaglia (s. 27. tammikuuta 1990) on italialainen alppihiihtäjä. Myös hänen veljensä, Matteo Marsaglia, on alppihiihtäjä.
Alppihiihdon maailmancupissa Marsaglia kilpaili ensimmäisen kerran Sestrieressä helmikuussa 2008. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai joulukuussa 2010 Lake Louisen syöksylaskusta, jossa hän sijoittui 13:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Sankt Moritzin suurpujottelussa joulukuussa 2013. Parhaimmillaan hän on ollut maailmancupissa kuudes supersuurpujottelukilpailuissa Meribelissä maaliskuussa 2015, Altenmarkt-Zauchenseessa tammikuussa 2016 ja Val Gardenassa joulukuussa 2018 sekä syöksylaskussa Cortina d'Ampezzossa tammikuussa 2019.
Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui suurpujottelussa 16:nneksi. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän oli alppiyhdistetyssä kahdeksas. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui supersuurpujottelussa seitsemänneksi.
Patric Hörnqvist

Junioriura

Hörnqvist syntyi Sollentunassa, jossa hän aloitti jääkiekko-uransa paikallisseura Gillbo IF:n riveissä. Hän pelasi myös Solna SK:ssa. Hörnqvist siirtyi myöhemmin pelaamaan juniorikiekkoa Väsby IK:hon. Hän oli osana Stockholm/Röd-joukkuetta, joka voitti TV-puckenin vuonna 2002. Hörnqvist pelasi myös satunnaisia otteluita Väsbyn edustusjoukkueessa 1-divisioonassa kaudella 2001–2002. Hörnqvist pelasi Väsbyn joukkueessa kaksi kautta 1-divisioonaa, mutta päävalmentaja Charles Berglundin lähdettyä apuvalmentajaksi Djurgårdens IF:ään vuonna 2004, Hörnqvist seurasi perässä. Hän pelasi seuran 20-vuotiaiden joukkueessa muutamia otteluita kaudella 2004–2005, ja NHL-seura Nashville Predators varasi hänet seitsemännellä kierroksella 230. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2005.
Zaide

Ensimmäinen näytös

Sulttaani Soliman on vanginnut Gomatzin. Oopperan alussa Gomatz on työssä orjajoukon kanssa, valittaa kohtaloaan ja nukahtaa lopulta. Hänen nukkuessaan sulttaanin suosikki Zaide tunnustaa rakkautensa Gomatziin ja jättää muotokuvansa hänen viereensä. Herättyään Gomatz rakastuu kuvaan ja kiroaa taas kohtaloaan. Zaide palaa ja kuullaan rakkausduetto. Allazim auttaa heidät pakoon ja ensimmäinen näytös päättyy tertsettoon, jossa ennakoidaan onnellista tulevaisuutta.

Toinen näytös

Sulttaani on raivoissaan kun huomaa Zaiden kadonneen orjan kanssa. Hän vannoo kostavansa julmasti. Tilannetta keventää Osmin laulamalla koomisen laulun, joka ei varsinaisesti liity juoneen. Rakastavaiset tuodaan takaisin ja sulttaani on vihassaan leppymätön. Kvartetossa Zaide, Gomatz, Allazim ja sulttaani kertovat tunteistaan ja sulttaania pyydetään olemaan armollinen. Mozartin alkuperäinen musiikki päättyy kvartettoon.

Loppu

Koska alkuperäinen libretto on kadonnut, lopputapahtumat joudutaan rekonstruoimaan. Suomen Kansallisoopperan syksyn 2006 tuotannossa käytetään versiota, jossa vuosien takainen teko palkitaan armeliaisuudella. Sulttaani oli aikanaan joutunut merirosvojen käsiin ja nyt hän tunnistaa, että juuri Allazim oli hänen pelastajansa. Sen vuoksi hän haluaa nyt olla kaikille armollinen ja vapauttaa Gomatzin ja Zaiden. Viimeisessä kuorossa ylistetään Solimanin jalomielisyyttä.
Oi FM

Oi fm oli tammikuussa 2007 aloittanut Joensuun seudun paikallinen radioasema. Oi fm:llä oli erikoisohjelmia sekä ajankohtaislähetyksiä. Lähetykset toteutettiin vapaaehtoisten voimin. Oi fm oli kansalaisradio.
Oi fm aloitti hankkeena, jota rahoittivat vuoden 2007 loppuun Euroopan Unionin aluekehitysrahasto sekä Pohjois-Karjalan Maakuntaliitto. Oi fm oli osatoteuttajana Joensuun kaupungin nuorisotoimen hallinnoimassa Vyöhyke-hankkeessa. Hanke päättyi vuoden 2010 lopussa. Vuoden 2011 alusta lähtien Oi fm:n toimitus oli osa Joensuun Nuorisoverstas Ry:n toimintaa. Vuoden 2012 vaihteessa yhteistyösopimus Nuorisoverstaan kanssa päättyi, ja Oi fm jatkoi myöhemmin osana Oy Najaros Ab:n paikallisradiotoimintaa.
Oi fm oli itsenäinen kaupallinen radioasema, jonka toimiluvan omisti Oy Najaros Ab. Oy Najaros Ab:n toinen radioasema on Iskelmä Rex (ent. Radio Rex). Oi fm:n vastaava toimittaja oli Seppo Mustonen. Oi fm:n tuottaja oli Teemu Korpinurmi (vuodet 2012-2015). Korpinurmea ennen tuottajana toimi Tuomas Partanen (2007-2011). Toimilupayhtiö Oy Najaros Ab:n toimitusjohtaja ja Oi fm:n myyntipäällikkö on Liina Matveinen.
5. tammikuuta 2015 Oi fm:n taajuudella aloitti Radio City Joensuu.

Kanavalla soitettava musiikki

Oi fm:llä ei ollut soittolistaa. Vapaaehtoiset ohjelmatekijät ja juontajat saivat soittaa sitä musiikkia, mistä itse tykkäsivät. Ohjelmavirta koostui iltaisin erilaisista ohjelmista, joista iso osa oli musiikkiaiheisia; oli mm. kansan- tai rap-musiikin erikoisohjelmia. Oi fm:llä soi sitä musiikkia, mitä kulloinenkin juontaja päätti soittaa. Yleensä se oli ohjelmatekijän/juontajan omaa lempimusiikkia.

Eetteri taskumagazine

Ilmaisjakelulehti Eetteri taskumagazine piti sisällään kolumneja, artikkeleja paikallisesti kiinnostavista aiheista, levy-, keikka-, näytelmä- ja elokuva-arvosteluja ja -esittelyjä, klubitapahtumia ja muita ajankohtaisia ajattomia asioita. Työryhmänä toimivat Oi fm:n ohjelmista tutut tekijät. Ilmeestä vastasi Joensuu Liven ilmeestäkin vastannut Petri Matveinen. Eetterin päätoimittajana toimi Tuomas Partanen.
Eetterin jakelu tapahtui Joensuun seudun ravintoloissa, liikkeissä, julkisissa tiloissa ja oppilaitoksissa. 
Oi fm käytti nimeä Eetteri aiemmin klubitoiminnassaan. Eetterin imago on samankaltainen kuin Oi fm:nkin: omintaikeinen ja monikulttuurinen indie, underground-makasiinilehti nuorille, opiskelijoille ja myös aikuisille. 
Eetteri oli kooltaan pienehkö, leveydeltään 10,5 ja korkeudeltaan 21 senttimetriä. Eetteri oli kuukausittain ilmestyvä julkaisu. Lehdessä panostetiin sisältöön ja mainospaikkojen määrä oli rajattu. Sivuja Eetterissä oli kuukausittain vaihtelevasti. Koska Eetteri on pienjulkaisu, osa kolumneista ja arvioista päätyy vain Eetterin Facebook -sivuille. 
Julkaisutoiminta päättyi vuoden 2011 lopussa.

Joensuu Live

Radio Oi fm julkaisi vuodesta 2008 vuoden 2010 loppuun saakka Joensuu Live -nimistä menokatalogia.

Kuuntelu

Oi fm kuului Joensuun alueella taajuudella 101,5 MHz (kaapeliverkossa 95,2 MHz). Sitä pystyi kuuntelemaan myös nettisivujen kautta.
Christina Hoff Sommers

Koulutus ja ura

Christina Hoff Sommers suoritti alemman Bachelor of Arts (BA) -korkeakoulututkinnon New Yorkin yliopistossa vuonna 1971. Hän valmistui filosofian tohtoriksi Brandeisin yliopistosta vuonna 1979. Sommers toimi filosofian professorina Clarkin yliopistossa vuosina 1980–1999.
Keskustelupuisto (nykytaideprojekti)

Keskustelupuisto – peli yhteisestä maaperästä on Lönnströmin taidemuseon ja Tellervo Kalleisen ja Oliver Kochta-Kalleisen yhdessä vuonna 2018 käynnistämä taidehanke. Projekti toteutetaan vuosina 2019–2020 Rauman keskustan tuntumassa sijaitsevalla tontilla, josta rakentuu puisto. Hankkeeseen on valittu mukaan 36 eri-ikäistä raumalaista pelaajaa, joilla kullakin on oma visio hyvästä puistosta. Tavoitteena on vuoropuhelun avulla päästä yksilön näkemyksestä yhteisölliseen ratkaisuun.

Tausta

Lönnströmin taidemuseo on toteuttanut vuodesta 2016 alkaen nykytaiteen projekteja yhteistyössä eri kuvataiteilijoiden kanssa. Kuvataiteilijat voivat lähettää vuosittain avoimen haun kautta projektiehdotuksiaan museolle.
Ensimmäisessä projektihaussa valittiin toteutettavaksi taiteilijaryhmä IC-98:n projekti Khronoksen talo. Toisessa haussa valittiin kuvataiteilija Jani Ruscican projekti Flatlands. Tellervo Kalleisen ja Oliver Kochta-Kalleisen projekti Keskustelupuisto valittiin kolmannessa haussa vuonna 2017.
Tellervo Kalleinen ja Oliver Kochta-Kalleinen ovat toteuttaneet yhteisöllisiä ja pelillisiä taideprojekteja vuodesta 2003 alkaen.  Heidän työnsä ovat olleet heti alusta alkaen hyvin julkisia. Töiden dokumentointi on tapahtunut ja tapahtuu edelleen internetissä.   Valituskuoro on saavuttanut maailmanmaineen. Toinen laaja projekti oli Archipelago Science Fiction,

Hankkeen kulku

Projektin kestää kaksi vuotta. Peli alkoi kesällä 2018 pelaajien hakemisella. Syksyllä 2018 peli jatkui valittujen palaajien ideoiden esittämisellä. Konkreettinen peli Raumalla osoitteessa Kalliokatu 28-30 alkoi huhtikuussa 2019 pelialueiden arvontatilaisuudella.
Peli päättyy syksyllä 2020.
Peli koostuu pelisiirroista, joita on kuusi kappaletta pelin keston aikana. Pelisiirto koostuu kolmesta osasta: pelitapaamisesta, näkyvistä muutoksista pelaajan maatilkulla ja jokaisen pelaajan lyhyestä raportista pelin verkkosivuilla olevassa blogissa. Pelitapaamisessa jokainen pelaaja saa käytettäväkseen 200 euroa. Summa on tarkoitettu oman maatilkun muokkaamisen investointeihin ja hankintoihin. Rahasumma on tarkoitettu käytettäväksi kokonaan. 
Viimeiseen pelisiirtoon liittyy poikkeus. Pelaajat saavat yhteisesti 14 000 euroa käytettäväksi puistoon, jos he pääsevät yhteisymmärrykseen rahan käyttötarkoituksesta.  
Pelin päätyttyä pidetään puiston avajaisjuhlat.
Gustavo Sondermann

Gustavo Sondermann (17. helmikuuta 1982 São Paulo – 3. huhtikuuta 2011) oli brasilialainen autourheilija.

Ura

Sondermann aloitti kart-sarjassa ajamisen 16-vuotiaana, ja siirtyi pian sen jälkeen Brasilian Formula Renault -sarjaan vuodeksi 2002. Siellä hän kilpaili kahden vuoden ajan vaihtelevin tuloksin. Vuonna 2004 hän siirtyi Eurooppaan kilpailemaan vastaavanlaisessa brittiläisessä sarjassa, ja vieraili myös Formula Renault Eurocupissa seuraavana vuonna, mutta palasi Brasiliaan takaisin vuonna 2006 kilpailemaan kansallisessa Stock Car Brasil -sarjassa.
Sondermann kilpaili sarjan toisessa luokassa, joka on tunnettu nimillä Stock Car Light, Stock Car Copa Vicar ja Copa Chevrolet Montana, vuodesta 2006 vuoteen 2011, voittaen neljä kilpailua ja sijoittuen mestaruussarjassa parhaimmillaan kolmanneksi vuonna 2007. Samana vuonna hänen tallitoverinsa, Rafael Sperafico kuoli kauden finaalitapahtumassa. Vuonna 2010 hän kilpaili seitsemässä kilpailussa Stock Car Brasil -sarjassa, keräten kuusi pistettä ja sijoittuen 31:nneksi mestaruussarjassa.

Kuolema

3. huhtikuuta 2011 Sondermann ajoi Stock Car Light -kilpailussa Autódromo José Carlos Pacessa, Interlagosissa Stock Car Brasilin -mestaruussarjassa, samalla radalla, jossa hänen tallitoverinsa kuoli vuonna 2007. Kovassa sateessa ajetussa kilpailussa Sondermann menetti autonsa hallinnan nopeassa mutkassa ennen pääsuoraa. Auto törmäsi kovalla vauhdilla seinään ja kimposi seinästä takaisin radalle, jolloin takaa tulleet kilpailijat törmäsivät hänen autoonsa. Hänet vietiin sairaalaan, jossa hänet todettiin aivokuolleeksi. Hänen kolarissa saamansa vammat johtivat kuolemaan.
Myös muita kuljettajia loukkaantui kolarissa, mutta heidän vammansa eivät olleet hengenvaarallisia.
Roberto Mauri

Roberto Mauri (oikealta nimeltään Giuseppe Tagliavia, 1924 Castelvetrano – 12. marraskuuta 2007) oli italialainen elokuvaohjaaja.
Mauri työskenteli näyttelijänä 1950-luvulla ja ohjasi ensimmäisen elokuvansa vuonna 1958. Hän teki joukon eri tyylilajeja edustavia viihde-elokuvia kuten La strage dei vampiri (”Vampyyrien teurastus”, 1962), Una sporca faccenda (”Likaista peliä”, 1963) ja Gli invincibili fratelli Maciste (1964). Mauri käytti myös taiteilijanimiä Robert Johnson ja Robert Morris.
Ari Valjakka

Ari Valjakka (s. 27. toukokuuta 1941 Suonenjoki) oli Turun Sanomien päätoimittaja vuosina 1990–2006. Hän on toiminut myös Uuden Suomen päätoimittajana 1989–1990, Metalliteollisuuden työnantajaliiton apulaisjohtajana, Wärtsilän henkilöstöjohtajana sekä Suomen Työnantajain tiedotusjohtajana, BBC:n toimittajana 1967–1970 ja Ylen uutisten toimitussihteerinä 1965–1967.
Valjakka valmistui ylioppilaaksi 1960 Mikkelin Lyseosta ja kansakoulunopettajaksi Jyväskylästä 1963. Lisäksi hän opiskeli Lontoossa Holborn Collegessa vuosina 1967–1969. Hän harrastaa lukemista.
Valjakka on ollut vuosikymmeniä mukana SOS-lapsikyläyhdistyksen toiminnassa ja oli 20 vuotta sen johdossa.
Autoilun verotus Suomessa

Autoilun verotus Suomessa tarkoittaa Suomessa autoilusta perittäviä veroja. Autoilusta peritään useita veroja. Tällaisia veroja ovat autovero, ajoneuvovero ja liikennepolttoaineiden sisältämä polttoainevero. Lisäksi autoiluun liittyvät käyttövoimavero ja liikenne- ja autovakuutusten sisältämä vakuutusmaksuvero. Autoista ja liikennepolttoaineista peritään lisäksi arvonlisäveroa. Liikennevakuutus on Suomessa pakollinen vakuutus.

Verovarojen käyttö

Vuonna 2014 liikenneverkolle osoitettiin valtion budjetissa 1701 miljoonaa euroa, josta valtion omistaman liikenneverkon ylläpitoon esitettiin 1061 miljoonaa euroa. Tämän lisäksi aikaisemmin päätettyjen hankkeiden toteuttamiseen varattiin 378 miljoonaa euroa. Ilta-Sanomissa vuoden 2014 alussa julkaistun jutun mukaan suurin osa autoilijoiden maksamista veroista kuluu muualla kuin liikenteen hyväksi. Suomessa autoilusta kannettavia veroja ei ole korvamerkitty. Autoalan Tiedotuskeskuksen mukaan tieliikenteen ja auton hankinnan verotus on Suomessa korkea.

Liikenneviraston vuonna 2012 julkaiseman Liikennejärjestelmän tuet-raportin mukaan kuitenkin: 
Kustannusvastaavuustarkasteluista nähdään, että tieliikenteen verotuksen yleisesti suureksi mielletty ylijäämä kutistuu merkittävästi kun tarkasteluun lisätään infrastruktuurikulujen ja ulkoisten kustannusten ohella tieliikenteeseen kohdentuvat tuet. Samoin myös muiden liikennemuotojen ja infrastruktuurien ylijäämä muuttuu alijäämäksi tai alijäämät kasvavat. 
On kuitenkin huomattava, että tuet-raportissa mainituista tukien muodoista merkittävimmät ovat polttoaineverotuksen verotuet, julkisen liikenteen suorat tuet sekä yksityisautoilun ja julkisen liikenteen käytön verotuet, jolloin ministeriössä lasketaan mm. aluepolitiikan aiheuttamat tukikustannukset sekä julkisen liikenteen tukeminen autoilun kustannuksiksi.
500 Greatest Albums of All Time

500 Greatest Albums of All Time on pääartikkeli Rolling Stone -lehden erikoisjulkaisussa marraskuussa 2003. Luettelo pohjautui 273 eri muusikon, musiikkikriitikon ja musiikkialalla toimivien ihmisten lähettämiin luetteloihin, jotka olivat heidän mielestä parhaat albumit. Luettelossa on useaa eri genreä olevia albumeita, kuten pop, rock, metalli, punk, jazz, folk, blues, soul ja hip hop, sekä näiden sekoituksia.
Luettelo julkaistiin myös kirjana vuonna 2005, esipuheen kirjaan oli kirjoittanut Steven Van Zandt. Luettelo poikkesi hieman lehdessä julkaistusta. Siitä oli poistettu muutamia kokoelma-albumeita, joiden joukossa oli muun muassa Robert Johnsonin The Complete Recordings.
Luettelo on herättänyt myös paljon keskustelua. Jim DeRogatis, entinen Rolling Stonen toimittaja, julkaisi kirjan Kill Your Idols: A New Generation of Rock Writers Reconsiders the Classics. Kirjassa useat nuoremmat kriitikot kiistelevät Rolling Stonen valintoja ja miksi Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band on valittu parhaaksi albumiksi.
Kuten muutkin Rolling Stonen samantapaiset luettelot koostuvat lähes kokonaan yhdysvaltalaisista ja englantilaisista yhtyeistä. Luetteloon pääsi vain kolme ei-englantilaista albumia: Trans-Europe Express, Buena Vista Social Club ja The Definitive Collection.
Stuart Bingham

Ura

Bingham aloitti ammattilaisuransa vuonna 1995. Seuraavana vuonna hän voitti amatöörien MM-kultaa Uudessa-Seelannissa. Bingham on saavuttanut urallaan kaksi rankingturnausvoittoa, neljä vähärankattua turnausvoittoa ja kuusi rankingitonta turnausvoittoa. Hänen rankingvoittonsa ovat tulleet vuodelta 2011 Australian Goldfields Openista ja vuodelta 2014 Shanghai Mastersista. Vuonna 2013 hän hävisi Welsh Openin finaalin Stephen Maguirelle. Vuoden 2015 maailmanmestaruusturnauksessa Bingham voitti maailmanmestaruuden. Finaalissa kaatui Shaun Murphy framein 18-15. Lokakuussa 2017 Bingham asetettiin kuuden kuukauden pelikieltoon ja määrättiin maksavan 20 000 puntaa sakkoina vedonlyönnin rikkomuksista. Hän oli lyönyt vetoa sekä omista, että muiden pelaajien otteluista, mikä on vastoin World Snooker Associationin sääntöjä.

Saavutuksia

Binghamin paras rankingsijoitus on toinen toukokuulta 2015 maailmanmestaruuskilpailun jälkeen julkaistussa listassa. Bingham on saavuttanut urallaan 400 sadan breikkiä, ja hänen suurin breikkinsä on maksimibreikki 147.

Muuta

Bingham meni naimisiin toukokuussa 2013 Michelle Binghamin (o.s. Shabi). Heillä on vuonna 2011 syntynyt poika. Bingham on tehnyt myös hyväntekeväisyystyötä ihmisoikeusjärjestö Amnesty Internationalille.
Menuetti

Menuetti on 1700-luvun barokin ajan muotitanssi. Se jäi myös elämään taidemusiikin muotona, jota käytettiin esimerkiksi klassismin ajan sonaattien ja sinfonioiden osana.

Menuetin alkuperä

Menuetti oli 1700-luvun alkupuolella suosituin tanssi monissa Euroopan hoveissa. Se on sävyltään kepeä 3/4-tahtilajin tanssi, joskin menuetin ollessa suosionsa huipulla, sitä saatettiin tanssia myös hitaammin ja arvokkaammin, varsinkin aamupäivällä ja riippuen kuninkaasta. Sana juontuu italian sanasta ”minuetto”, joka tarkoittaa pientä ja kaunista (taustalla on latinan sana ”minutus”). Joskus nuoteissa käytetään myös sanaa ”menuetto”. Italialaisten säveltäjien menuetit olivat joskus myös 3/8- tai 6/8-tahtilajeissa. Menuetteja on kirjoitettu myös molliin, vaikka useimmiten ne kulkevat duurissa. Menuetti on ranskalaista alkuperää.

Menuetin käyttö musiikissa

Barokin ajan muiden tanssien menettäessä suosionsa menuetti jäi elämään 1700-luvun taidemusiikin monien teosten osana. Barokin ajalla menuettia käytettiin esimerkiksi barokkisarjojen osina tai itsenäisinä sävellyksinä esimerkiksi cembalolle. Jean-Baptiste Lully alkoi käyttää menuettia oopperoissaKlassismin ajan sinfonioihin ja kamarimusiikin teoksiin menuetti päätyi kolmanneksi, keventäväksi osuudeksi, joka laitettiin teokseen edeltämään finaalia. Johann Stamitz käytti ensimmäisenä menuettia säännöllisesti sinfonioissaan. Italialaisissa overtyyreissä menuetti oli sen sijaan usein viimeinen osa. Usein menuetin kanssa samaan osuuteen sijoitettiin täydennykseksi ”trio”-osio, jossa käytettiin kevyempää orkestraatiota kuin koko orkesterin voimalla soitetussa menuetti-osassa. Trio-osiota edeltävä kehitysvaihe oli kaksiosainen menuetti, jonka alkuosa toistettiin toisen osan jälkeen. Triot eivät nimestään huolimatta ole aina kolmelle soittimelle orkestroituja. Sinfoniassa menuetin korvasi romantiikan myötä scherzo, jonka on nähty alkaneen kehittyä Haydnin teoksissa. Schubertin viimeisissä teoksissa oli vielä toisinaan menuetteja, joskin ne poikkesivat jo totutusta. Esimerkiksi Schubertin 13. jousikvarteton menuettia pidetään poikkeuksellisen synkkänä, siinä missä menuetti tunnetaan kepeänä taidemusiikin muotona.

Tunnettuja menuetteja

Tunnetuin menuetti on G-duuriin sävelletty menuetti Bachin vaimolleen laatimasta kirjasta Clavier-Büchlein für Anna Magdalena Bach. Se esiintyy lähes kaikissa tunnetuissa pianonsoiton oppaissa, ja viime aikoina sitä on käytetty myös kännykän soittoäänenä. Ei ole täysin varmaa, onko menuetin melodia Bachin oma. Seuraavaksi huomattavin menuetti on kenties Mozartin Jupiter-sinfonian (no. 41) menuetti. Siihenastisen klassisen sinfonian huipentumana pidetyssä teoksessa myös menuetti-osa sisältää kontrapunkti-tekniikkaa. Myös Mozartin Don Giovannissa käyttämä menuetti on tunnettu.