google/wiki40b huggingface dataset:
Evert Julius Bonsdorff

Evert Julius Bonsdorff (24. syyskuuta 1810 Turku – 30. heinäkuuta 1898 Muurla) oli suomalainen anatomi, eläintieteilijä ja lääkäri. Anatomian ja fysiologian professorina vuosina 1846–1871 toiminut Bonsdorff tunnetaan lääkäriopetuksen uudistajana ja Helsingin yliopiston lintukokoelmien perustajana. Arkkiatrin arvon Bonsdorff sai vuonna 1859 ja valtioneuvoksen vuonna 1871.
Hän väitteli lääketieteen tohtoriksi 1840. Hän tuli 1837 anatomian prosektoriksi ja anatomian ja fysiologian apulaiseksi. Vuonna 1846 hänestä tuli Helsingin yliopiston anatomian ja fysiologian professori. Hän otti anatomian opetuksessa käyttöön opiskelijoiden itse tekemät leikkelyharjoitukset.
Bonsdorff oli ahkera tutkija ja julkaisija anatomian alalla. Hänen ansiostaan oikeuslääketieteessä syntyi ruumiinvammojen uusi luokitus. Hän hankki Magnus von Wrightin avulla laajan Suomen lintuja sisältävän kokoelman sekä kokoelman kaksisiipisiä hyönteisiä. Kokoelma on nimetty Bonsdorffin museoksi. Myös ainutlaatuisen luustokokoelman syntyminen on hänen ansiostaan.
Bonsdorff perusti yliopiston anatomian laitoksen ihmisluukokoelman jota kartutettiin sitten 1930-luvulle saakka. Kokoelmaa säilytetään nykyisin Luonnontieteellisen museon vintillä. Kokoelmaan kuuluu 1 500 pääkalloa ja useita laatikollisia ihmisluita eri puolilta maailmaa. Kokoelmaan aiemmin kuuluneet saamelaisten pääkallot ja luurangot toimitettiin vuonna 2001 Inariin haudattavaksi. Kokoelmaan kuuluu myös 50 rikoksista tuomittujen vankien pääkalloa joiden joukossa on tiettävästi sarjamurhaaja Juhani Aataminpojan kallo.
BAe Jetstream 31

Historia

Jetstream 31 perustuu brittiläisen Handley-Page-yhtiön 1960-luvun alkupuolella suunnittelemaan HP.137-konetyyppiin. Handley-Pagen taloudellisten vaikeuksien vuoksi konetyypin tuotanto siirtyi myöhemmin Jetstream Aircraft -nimiselle yhtiölle, jonka taustalla oli Scottish Aviation. Vuonna 1977 Scottish Aviationista tuli osa kansallista British Aerospace -yhtiötä (nykyisin BAE Systems). Jetstream 31 -koneet valmistettiin Prestwickissä.
Koneesta kehitettiin myös suurennettu malli Jetstream 41, mutta sen kaupallinen menestys jäi melko vaatimattomaksi.

Tekniset tiedot

Kone on paineistettu ja enintään 19-matkustajapaikkainen. Sitä tuotettiin vuosien saatossa useina eri versioina, kuten HP.137, Jetstream 1, Jetstream 2, Jetstream 200, Jetstream 31 ja Jetstream 32. Eri versioissa käytettiin useita eri moottorivaihtoehtoja, joista yleisimmät olivat Garrett TPE331-10 (Jetstream 31) ja Garrett TPE331-12 (Jetstream 32).

Käyttö

Kone oli suunnattu kevyeeseen reittiliikenteeseen (regional airlines) ennen kaikkea Yhdysvaltojen markkinoille, jonne valtaosa koneista myytiin.
Suomessa Air Botnia operoi 1990-luvulla enimmillään viiden Jetstream-koneen laivastoa.
Tulinuolikko

Koko ja ulkonäkö

Tulinuolikko kasvaa noin 8 cm pitkäksi. Sen vartalo on puikkomainen. Vihreää kuononkärkeä lukuun ottamatta pää on valkoinen, pyrstö punainen ja väri vaihtuu liukuvasti niiden välillä. Jos ravinto on yksipuolista, värit voivat haalistua.

Alkuperä

Tulinuolikko elää luonnossa Indopasifisella merialueella.

Käyttäytyminen

Tulinuolikko ui vastavirtaan ja siivilöi vedestä eläinplanktonia.  Se käyttäytyy aggressiivisesti muita samankokoisia ja varsinkin saman lajisia kaloja kohtaan. Toisaalta se säikähtää helposti ja säntäilee silloin päättömästi, joten piilopaikkoja pitää olla, ja on syytä varmistua, ettei akvaariosta ole helppoa hypätä ulos.

Vesiolot ja ravinto

Tulinuolikko syö eläinplanktonpitoista ruokaa.
Caral

Caral oli varhaisimpia Perun temppelikeskuksia.
Se syntyi noin 3000-2600 eaa. oli
muinainen intiaanien rakentama asutuskeskus Perun rannikolla Supéjoen laaksossa, Barrancan provinssissa. 
Caral kuului Caral–Supe-sivilisaatioon. Caralista on löydetty 5000 vuotta vanha quipu, solmukirjoitus. Kaupungista ei ole löydetty merkkejä sodista tai sota-aseista. Caral liittyy Perun sivistyksen syntyyn
myöhäisellä esikeraamisella kaudella. Silloin alettiin rakentaa suuria temppeli- ja palatsitasanteita, huacoja.
Caralin tyyppisen keskuksen tarkoitus oli mitä luultavimmin toimia erilaisiin kylvöön ja sadonkorjuuseen sekä päällikön kuolemaan ja sodassa saatuun voittoon ja vastaaviin liittyvänä seremoniapaikkana. Esimerkiksi sadonkorjuuseremoniassa oli uskonnollinen sävy. Juhliin liittyi markkinatoimintaa ja niiden tarkoitus oli lujittaa toisilleen läheisten kylien välistä yhteyttä. Tämä on päätelty myöhempien mapuche-intiaanien riiteistä, joihin liittyi aikoinaan vastaavan tyyppistä kummun rakentamista kuin Caralissa.
Caralin tyyppisiä keskuksia oli Perun myöhäisellä esikeraamisella kaudella vain muutamia, esimerkiksi La Galgada ja Aspero.
Caral hylättiin noin 2100 eaa., ehkä kuivuuden takia. Näihin aikoihin monet myöhemmän ajan keskukset olivat alkaneet kasvaa.

Caralin keskusta

Caralia alettiin rakentaa viimeistään noin 2600 eaa., ja se lienee ollut noin 2500 eaa. Amerikkojen suurin kaupunkimainen keskus.
Caralin asutuskeskuksessa on arvioitu asuneen 3000 ihmistä, ja sen suuret rakennelmat on tehty pitkän ajan kuluessa ilmeisesti jonkinlaisena työverona.
Caralin temppelialueen ala on noin 66-110 ha.
Caralissa on seuraavia Perun esikeraamiselle ja varhaiselle keraamiselle ajalle tyypillisiä rakennelmia: U:n muotoiset, itään osoittavat temppelit, pyöreät upotetut kentät ja tasalakiset leveät pyramidit.
Caralista on löydetty 18 huacaa, suurta tasalakista pyramidimaista kumpua. Näistä kummuista 6 on suurimpia. On löydetty myös kolme maahan upotettua pyöreätä kenttää (läpimitta 20–30 m, syvyys 1–3 m) ja muita rakennelmia. Suuren pyramidin eli espanjaksi Pirámide Mayor:in ala on noin 150x165 m ja korkeus 18 m. Sen sisäänkäynnillä on kaksi 3,5 m korkeaa monoliittia. Pienen pyramidin mitat ovat 60x45x10 m.
Kuuden kummun tilavuudet vaihtelevat välillä 20 000–200 000 m³.
Caralin lähiseuduilla Supejoen laaksossa on 19 pienempää esikeraamista keskusta 80-90 km2 alalla: Aspero on alaltaan 15 ha jonka suurin kumpu 3200 m³.
Koko Supejoen laaksossa asui caralin aikoihin ehkä noin 20000 ihmistä.
Timo ja Tuomo Suomalainen

Arkkitehtitoimisto Timo ja Tuomo Suomalainen oli veljesten Timo ja Tuomo Suomalainen omistama arkkitehtitoimisto, joka toimi Tuomo Suomalaisen kuolemaan, 1988, saakka. Toimiston nimissä he suunnittelivat Helsingin Temppeliaukion kirkon lisäksi muun muassa Keuruun varuskunnan, Haagan ammattikoulun, Espoon kaupunginkirjaston, Espoonlahden kirkon, Haminan poliisi- ja oikeustalon, Hotelli Mesikämmenen Ähtärissä sekä Espoon kauppakoulun laajennuksen.
Suomalaiset suunnittelivat yhdessä 150 kohdetta, joista maineikkain on Temppeliaukion kirkko. Sen suunnittelutyön he saivat voitettuaan suunnittelukilpailun 1960. Alkuinnostuksen jälkeen kollegat vastustivat suunnitelmaa. Se edusti uutta vapaamuotoisempaa arkkitehtuuria, joka poikkesi silloin vallalla olleesta rationaalisesta arkkitehtuurista. Erityisesti Rakennustaiteen museo ja sen johtaja Aarno Ruusuvuori olivat sitä vastaan. Myös yleinen mielipide kääntyi kirkkoa vastaan osin sen kalleuden vuoksi. Niihin aikoihin suunnitelmaa vastustavat kristilliset opiskelijat maalasivat perustuksiin useaan paikkaan sanan Biafra!, joista yksi on edelleen huoltokäytävässä. Ongelmana olivat myös plagiointisyytteet, joissa viitattiin Pauli Blomstedtin 1930-luvulla tekemään suunnitelmaan. Timo Suomalainen kuitenkin sanoo, ettei Blomstedtin suunnitelma ollut heille tuttu.
Samoihin aikoihin Temppeliaukion kirkon kanssa Suomalaiset saivat kilpailuvoiton perusteella toimeksiannoksi Jyväskylän hallinto- ja kulttuurikeskuksen suunnittelun. Työn sai kuitenkin Alvar Aalto, sillä Jyväskylän kaupunki halusi kaupungista Aalto-kaupungin. Tieto tuli Suomalaisille lehdistön välityksellä, ja he järkyttyivät siitä, että Aalto oli ottanut suunnitelman tehtäväkseen.
Stefan Liv Memorial Trophy

Stefan Liv Memorial Trophy jaetaan vuosittain Swedish Hockey Leaguen (Elitserien vuoteen 2013) pudotuspelien arvokkaimmalle pelaajalle. Palkinnon myöntää sarjan pelaajayhdistys SICO (Sveriges ishockeyspelares centralorganisation). Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran keväällä 2010, mutta vuonna 2013 se nimettiin Stefan Liv Memorial Trophyksi kunnianosoituksena 7. syyskuuta 2011 Lokomotiv Jaroslavlin lento-onnettomuudessa kuolleen huippumaalivahti Stefan Livin muistolle.
Željko Brkić

Željko Brkić (serb. Желько Бркич; s. 9. heinäkuuta 1986 Novi Sad, Jugoslavia) on serbialainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Italian Serie B:ssä pelaavaa Cagliari Calciota lainasopimuksella Serie A:n Udinese Calciota. Hänen kasvattajaseuransa on FK Vojvodina ja hän on edustanut myös Proleter Novi Sadia ja AC Siena lainasopimuksilla.
Serbian jalkapallomaajoukkueessa Brkić on pelannut 10 ottelua vuodesta 2010 asti. Hän kilpailee maan ykkösmaalivahdin paikasta tasaisesti Vladimir Stojkovićin kanssa. Brkić oli talveen 2014 asti Udinesen ykkösmaalivahti, mutta menetti tuon paikan toistaiseksi Simone Scuffetille loukkaannuttuaan helmikuun 2014 Bologna-ottelun alkuverryttelyssä. Tammikuussa 2015 Brkić siirtyi loppukauden mittaiselle lainalla Serie A:n Cagliari Calcioon, joka kuitenkin putosi sarjasta kauden päätteeksi.
Brkić on 197 senttimetriä pitkä.
Koillinen

Koillinen on yksi väli-ilmansuunnista. Koillinen on pohjoisen ja idän välissä ja kompassissa 45 asteen kohdalla. Koillista vastapäätä on lounas.
Interflug

Interflug (saks. Interflug GmbH, Gesellschaft für Internationalen Flugverkehr mbH) oli Saksan demokraattisen tasavallan kansallinen lentoyhtiö. Se lensi enimmäkseen neuvostoliittolaisilla koneilla kuten Iljušin Il-62 ja Tupolev Tu-134, mutta loppuvaiheessa sen kalustoon kuului myös Airbusin A310-koneita. Yhtiö lakkautettiin kannattamattomana vuonna 1991 Saksan jälleenyhdistyttyä. Interflug lensi viimeiset lentonsa Berliinistä Wieniin ja takaisin Tu-134 -koneella 30. huhtikuuta 1991.
Walter Kaaden

Walter Kaaden (1. syyskuuta 1919 – 3. maaliskuuta 1996) oli saksalainen insinööri ja kaksitahtimoottorin kehittäjä. Toisen maailmansodan aikana hän osallistui V2-raketin kehitystyöhön. Myöhemmin hän työskenteli DDR:ssä MZ-moottoripyörien parissa. Kaadenin uran merkittävimpiä keksintöjä oli tarkkojen tutkimusten perusteella kehitetty, huomattavasti tehoa parantava paisuntakammio , jollaisen hän suunnitteli tehtaan kilpapyörille. Tehtaan kilpa-ajajan Ernst Degnerin loikattua 1961 länteen Kaadenin salaisuudet vuotivat Suzukille . Walter Kaadenin työ palkittiin kahdesti valtionpalkinnolla, 1958 Vaterländische Verdienstorden -arvonimellä ja 1965 Verdienter Techniker des Volkes -palkinnolla.
Peter Kolosimo

Peter Kolosimo oli italialaisen journalistin ja kirjailijan Pier Domenico Colosimon (1922-1984) salanimi. Yhdessä Erich von Dänikenin kanssa häntä pidetään yhtenä pseudoarkeologian kuuluisimmista edustajina.
Kolosimo syntyi Modenassa ja asui Bolzanossa suurimman osan elämästään. Vuonna 1969 hän voitti Premio Bancarellan, Italian arvostetuimman kirjallisuuspalkinnon teoksellaan Toisilta tähdiltä. Hänen kirjojaan on julkaistu 60 maassa.
Kolosimo kuoli Milanossa vuonna 1984.
Jan Václav Voříšek

Jan Václav Voříšek (11. toukokuuta 1791 Vamberk – 19. marraskuuta 1825 Wien) oli tšekkiläinen säveltäjä. Hänen tuotantonsa pitää sisällään 26 teosta, joilla on opusnumero, ja 30 teosta, joilla ei sitä ole.
Voříšek oli opettajan poika, joka opiskeli pianon- ja urkujensoittoa kotonaan 15-vuotiaaksi saakka. Tämän jälkeen hänen isänsä lähetti hänet Prahaan muodollisia opintoja suorittamaan. Vuodesta 1810 vuoteen 1813 hän oli opiskelijana Prahan yliopistossa, ja hänestä tuli vuoden 1812 tienoilla Václav Jan Tomášekin oppilas pianonsoitossa. Prahassa Voříšek myös tutustui Luigi Cherubiniin ja Carl Maria von Weberiin.
Vuonna 1813 Voříšek siirtyi opiskelemaan oikeustiedettä Wieniin. Lisäksi hän jatkoi pianonsoiton opintojaan Johann Nepomuk Hummelin johdolla; kun Hummel lähti Stuttgartiin vuonna 1816, siirsi hän kaikkien oppilaidensa opinnot Voříšekin johdettaviksi. Vuonna 1814 nuorukainen kohtasi Ludwig van Beethovenin, joka ylisti hänen säveltämiään rapsodioita (op. 1). Voříšek sai oikeustieteelliset opintonsa viimeisteltyä vuonna 1821; hän toimi tämän jälkeen juristina, hoviurkurina ja pianonsoitonopettajana. Säveltäjä sairasti vuosien ajan tuberkuloosia ja kuoli 34 vuoden ikäisenä. Hänen ruumiinsa on haudattu Währingiin, Wieniin.
Voříšekin tuotantoon kuuluu rapsodioiden ohella muun muassa viulusonaatti, muuta kamarimusiikkia, lauluja, ja D-duurissa sävelletty sinfonia (op. 2).
Lytton Strachey

Giles Lytton Strachey (1. maaliskuuta 1880 Lontoo – 21. tammikuuta 1932) oli brittikirjailija ja kriitikko. Hänet tunnetaan eritoten uudenlaisen elämäkerran kehittäjänä, siinä psykologinen tulkinta ja sympattinen suhtautuminen yhdistyvät huumoriin.
Strachey opiskeli Cambridgen yliopistossa, ja teki senjälkeen matkan Ranskaan ja Italiaan. Pian hänen palattuaan kotiin alkoi ensimmäinen maailmansota, ja Strachey vastusti sitä näyttävästi. Sota oli tärkeä taustatekijä Stracheyn pääteoksena pidetylle teokselle Eminent Victorians (1918).
Strachey eli vuosikausia taiteilija Dora Carringtonin kanssa avioliittoa muistuttavassa suhteessa, vaikka molemmilla oli suhteita muihin miehiin.
Strachey kuoli syöpään tammikuussa 1932.
Franco Fraticelli

Franco Fraticelli (s. 30. elokuuta 1928) on italialainen elokuvien leikkaaja. Hän on 1950-luvun alusta saakka työskennellyt runsaasti yli sadan elokuvan parissa. Niiden joukossa on esimerkiksi Dario Argenton teoksia. 
Roomassa syntynyt Fraticelli on uransa aikana käyttänyt myös pseudonyymiä Frank Rubien.
Giuseppe Bellanca

Giuseppe Mario Bellanca (19. maaliskuuta 1886 – 26. joulukuuta 1960) oli italialainen lentokonesuunnittelija. Bellanca muistetaan saavutuksistaan lentokoneiden parissa. Bellanca muun muassa suunnitteli ensimmäisen yhdysvaltalaisen yksitasoisen lentokoneen, jossa oli kokonaan katettu ohjaamo.

Elämäkerta

Giuseppe Bellanca syntyi Italian Sciaccassa. Hän valmistui insinööriksi Milanon Polyteknisestä koulusta. Vuonna 1909 hän rakensi ensimmäisen lentokoneensa ja se koelennettiin 8. joulukuuta 1909. 
Bellanca muutti Italiasta Yhdysvaltoihin vuonna 1911. Vuonna 1912 hän suunnitteli siellä ensimmäisen lentokoneensa, jolla hän opetteli lentämään. Tämän jälkeen hän toimi lennonopettajana vuoteen 1916 asti. Vuodet 1917 – 1920 Bellanca toimi koneinsinöörikonsulttina, ja suunnitteli työnsä ohessa Bellanca CD- ja CE -lentokoneet. 1921 hän muutti Nebraskaan ja perusti sinne Victor Roosin kanssa Roos-Bellanca Aircraft Companyn. Bellanca suunnitteli ja rakensi Bellanca CF -lentokoneen. 1923 hän muutti takaisin New Yorkiin, jossa suunnitteli ja rakennutti Yhdysvaltain postin DH-4-koneisiin uudet siivet. Vuonna 1925 hän oli Wright Aeronautical Corporationin palkkalistalla. Tuloksena oli Wright-Bellanca 1, eli WB-1, ja vuonna 1926 WB-2. Kun niiden sarjatuotanto ei alkanut, hän perusti C.A. Levinen kanssa Columbia Aircraft Corporation -yhtiön, jonka lentokone Columbia lensi Atlantin yli 1927. Vuonna 1927 hän perusti Bellanca Aircraft Company -yhtiön. 4. heinäkuuta 1927 hänen kuvansa oli Time-lehden kannessa. Toisen maailmansodan aikana hän oli Higgins-yhtiön ilmailuosaston päällikkö suunnitellen suurta kuljetuskonetta. 1954 Bellanca-yhtiö syntyi uudestaan. 
Bellanca meni 1922 naimisiin Dorothy Brownin kanssa. Bellanca kuoli leukemiaan New Yorkissa vuonna 1960.
Gabriel Knight

Gabriel Knight

Gabriel Knight on mies, jolla on taipumus miellyttää vain harvoja ihmisiä, mutta onnistuu ärsyttämään muita sitäkin enemmän. Tähän ovat syypäinä hänen nokkela sanailunsa, tapa urkkia muiden asioita ja välinpitämätön asenteensa. Nämä ominaisuudet ovat auttaneet vuosien varrella hänen toimiaan Schattenjägerinä, mutta myös saattaneet hänet useisiin hengenvaarallisiin tilanteisiin.
Gabriel Knight syntyi New Orleansin kaupungissa 28. tammikuuta 1963. Suurimman osan lapsuudestaan Gabriel vietti vanhempiensa Philip Knightin ja Margaret Templeton Knightin sekä isänsä vanhempien kanssa. Gabriel ei ollut juurikaan tekemisissä äitinsä, Margaretin, vanhempien kanssa. Templetonit eivät olleet hyväksyneet tyttärensä ja Philip Knightin liittoa, ja tästä seuranneena he olivat katkaisseet kaikki suhteensa tyttäreensä ja tämän jälkikasvuun.
Gabrielin ollessa vielä hyvin nuori, hänen vanhempansa kuolivat auto-onnettomuudessa ja Gabriel joutui isänsä äidin, Rebecca (novelleissa Ester) Wrightin, huostaan.
Kouluvuosinaan Gabriel tapasi Franklin Moselyn. Poikien välille kasvoi syvä ystävyys, johon kuuluvat vielä tänäkin päivänä erinäiset käytännönpilat ja leikkisät herjaukset.
Knightin perheen omaisuus ei ollut kovinkaan suuri. Gabriel peri sen pienen summan rahaa, jota hänen äitinsä rahastosta oli vielä jäljellä. Rahaston oli lahjoittanut nimeämätön Templeton, joka ainoana Margaretin sukulaisena hyväksyi Templeton-Knight liiton. Näillä rahoilla Gabriel perusti oman kirjakauppansa, St. George's Rare Books, Bourbon Streetille, New Orleansin ranskalaiskortteliin.
Novelleissa St. George's oli alun perin kuulunut Gabrielin edesmenneelle isoisälle, Harrison Knightille.

Grace Nakimura

Grace Nakimura on Gabrielin assistentti. Sarjan ensimmäisessä osassa hän ei ole pelattava hahmo, mutta toisessa ja kolmannessa pelissä pelaaja vuorottelee hänen ja Gabrielin välillä. Siinä missä Gabrielin osioissa keskitytään kenttätyöhön ja mysteeriin suoraan liittyvien henkilöiden haastatteluun, Gracen velvollisuudeksi jää taustatietojen kartoittaminen esimerkiksi kirjojen parissa.
Grace osoittaa hienoista halveksuntaa Gabrielin asenteita ja elämäntapoja kohtaan, ja parivaljakon keskusteluja värittävät usein sarkastiset ja pisteliäät huomautukset. Erilaisuuksistaan huolimatta heidän välilleen kuitenkin kehittyy sarjan edetessä aitoa kiintymystä ja seksuaalista jännitettä.
Taos

Historia

Paljon ennen eurooppalaisia siirtolaisia Taos Pueblo (Pueblo de Taos) oli pitkään ollut sekä pueblo- että tasankointiaanien tärkeä kauppapaikka.
Espanjalaiset saapuivat alueelle 1541. Francisco de Barrionuevo oli ensimmäinen eurooppalainen, joka vieraili alueella. Espanjalaiset tutustuivat korkeisiin pueblorakennelmiin ja alueen tiwa-intiaaneihin historiallisessa Taos Pueblossa. 1600-luvun puolivälin tienoilla jotkut harvat espanjalaiset perustivat tiluksiaan alueelle. Kuuluisin näistä uudisasukkaista oli Don Fernando de Chávez. 
Taosin kaupunki alkoi kehittyä nykyisen Taos Plazan ympärille noin vuonna 1615. Taosissa oli tuolloin espanjalainen pormestari (esp. alcalde).
Espanjalaisten antama nimi Taos muistuttaa läheisesti tiwa-intiaanien sanaa Tua-tah. Taosin intiaanien mukaan espanjalaiset eivät osanneet lausua kylän nimeä Tua-tah, vaan kutsuivat sitä nimellä Taos.

Maantiede

Taos sijaitsee Sangre de Cristo Mountains -vuorten juurella.
Taosin kesät ovat kuumat, talvet viileät. Lämpimintä on heinäkuussa, kylmintä tammikuussa. Ylin mitattu lämpötila on 37 °C (vuonna 2003) ja alin −33 °C (vuonna 1971).

Historialliset kohteet ja turismi

Taosissa on yli 20 kohdetta, jotka on otettu suojelunarvoisten kohteiden luetteloon (National Register of Historic Places).

Pueblot

Noin 1,6 kilometriä Taosista pohjoiseen sijaitsee noin 1 000 vuotta vanha Taos Pueblo. Taos Pueblo on otettu Unescon ylläpitämään maailmanperintöluetteloon. Picuris Puebloon on matkaa noin 30 kilometriä.

Taosin taiteilijayhdyskunta

Syyskuussa 1898 newyorkilaiset taiteilijat Ernest Blumenschein ja Bert Phillips huomasivat Taos Valleyn luonnonkauneuden. Tutustuttuaan eurooppalaisiin taiteilijayhdyskuntiin he päättivät perustaa vastaavanlaisen Taosiin. Vuoteen 1915 mennessä kuusi ammattitaiteilijaa oli asettunut Taosiin, josta tuli yksi Yhdysvaltain merkittävimmistä taiteilijayhdyskunnista.

Muut historialliset kohteet

Taos Plaza -aukio on kaupungin historiallisen kaupunginosan (Taos Downtown Historic District) keskus.
Aukion länsipuolella on Our Lady of Guadalupe Church. Aukion pohjoispuolella sijaitsevat Taos Art Museum, Governor Charles Bent House ja Taos Inn. Aukion itäpuolella on Kit Carson House.
Hirventappaja

Juoni

Kirja kertoo Hirventappajan nimellä tunnetun Natty Bumppon ja Hätä-Harryn nuoruudesta. Kirjan alussa Hirventappaja ja Hätä-Harry tapaavat Tom Hutter -nimisen ansastajan ja suojautuvat tämän luokse metsässä vaanivilta mingoilta.
Torjuttuaan mingojen yrityksen hyökätä Hutterin asuntolaivalle Harry ja Tom Hutter lähtevät kostamaan intiaaneille. Yritys ei suju, vaan molemmat jäävät intiaanien vangeiksi. Saman päivän iltana Hirventappajan avuksi saapuu delaware-intiaani Chingachgook. Hirventappajan ja Chingachgookin on nyt pelastettava toverinsa vihollisen käsistä.
Carioca (elokuva)

Tuotanto

Cariocan tuotanto alkoi 23. elokuuta 1933 ja päättyi 7. marraskuuta 1933. Elokuvan budjettina oli 462 000 dollaria. RKO Radio Pictures oli elokuvan tuotantoyhtiönä. Alun perin Joel McCreaa harkittiin Roger Bondin rooliin, mutta rooliin palkattiin Gene Raymond.

Julkaisu ja vastaanotto

Cariocan Yhdysvaltain ensi-ilta oli New Yorkissa 22. joulukuuta vuonna 1933, jonka jälkeen elokuvan maanlaajuinen ensi-ilta oli 29. joulukuuta 1933. Suomessa Cariocan teatteriensi-ilta oli 16. syyskuuta vuonna 1934. Tuotantoyhtiönä toiminut RKO oli myös elokuvan levittäjänä Yhdysvalloissa.
Ilmestyessään Carioca oli yleisömenestys. Elokuva tuotti Yhdysvalloissa ja Kanadassa 923 000 dollaria, ja ulkomailla 622 000 dollaria. Yhteensä Carioca tuotti 1 545 000 dollarin lipputulot, ja toi RKO:lle 480 000 dollarin voitot.
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kriitikoiden arvosteluista täysi sata prosenttia on myönteistä perustuen viiteen arvosteluun.

VHS- ja DVD-julkaisut

Carioca on julkaistu VHS:lle ja DVD:lle useita kertoja. Elokuvasta julkaistiin ensimmäinen DVD-julkaisu 24. lokakuuta vuonna 2006 Yhdysvalloissa.
Juan de la Cierva

Juan de la Cierva (21. syyskuuta 1895 – 19. joulukuuta 1936) oli espanjalainen lentokoneinsinööri ja lentäjä. Hänen kuuluisin keksintönsä on vuonna 1919 kehitetty autogiro. 
De la Cierva syntyi varakkaaseen perheeseen Murciassa. Hän pääsi lentokoneeseen jo poikana ja kiinnostui lentämisestä. Hän opiskeli insinööriksi, jonka jälkeen muutti Englantiin, missä skotlantilaisen teollisuusmiehen James G. Weirin tuella perusti Cierva Autogiro Company -yhtiön.
Espanjan sisällissodassa hän toimi Francon puolella. Hän kuoli 41-vuotiaana lento-onnettomuudessa Englannissa.
Cierva Autogiro Company lisenssivalmistaja saksalainen Focke-Achgelis kehitti vuoteen 1936 mennessä ensimmäisen täysin toimivan helikopterin, Focke-Wulf Fw 61:n.
Kalman kukka

Puupiirroksen historiaa

Gallen-Kallela matkusti loppuvuodesta 1894 Berliiniin opiskelemaan grafiikan alkeita ja varsinkin puupiirrosten tekemistä. Gallen-Kallelan matka katkesi, kun hänen tyttärensä kuoli yllättäen kurkkumätään kotimaassa. Toipuakseen surustaan Gallen-Kallela matkusti vaimonsa kanssa Berliiniin ja Lontooseen keväällä 1895. Hän hankki matkallaan grafiikan tekoon tarvittavat välineet. 
Kalman kukasta valmistui erilaisia versioita ja niitä pidetään suomalaisen taidegrafiikan alkuna.
Borisoglebski

Borisoglebski (ven. Борисогле́бский) on kaupunkimainen taajama Jaroslavlin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan vesistöön kuuluvan Ustje-joen rannalla 77 kilometriä Jaroslavlista lounaaseen ja 19 kilometriä Rostovista luoteeseen. Taajama on Borisoglebskin piirin keskus. Asukkaita on 5 600 henkeä (vuonna 2008).
Taajama on saanut alkunsa novgorodilaisten munkkien vuonna 1363 perustamasta Borisin ja Glebin luostarista, joka 1500–1600-luvuilla oli yksi Rostovin metropoliittakunnan suurimmista. Rakennustaiteellisesti merkittävään luostarikokonaisuuteen kuuluu vuosina 1522–1524 rakennettu Borisin ja Glebin katedraali, ruokasali kirkkoineen (1524–1526), 1500-luvun asuinrakennukset, kellotorni (1680), 14 tornilla varustetut muurit sekä kaksi 1600-luvun porttikirkkoa. Vuonna 1924 lakkautettu luostari perustettiin uudelleen vuonna 1994.
Borisoglebski sai kaupunkimaisen taajaman statuksen vuonna 1962. Nykyään siellä on mm. elintarviketeollisuutta. Vuonna 2005 taajamaan pystytettiin kuvanveistäjä Zurab Tseretelin tekemä Kulikovon taistelun sankarin Aleksandr Peresvetin muistomerkki.
M/S Hamlet

Käyttöhistoria

Joulukuussa 1996 aluksen köli laskettiin ja 14. maaliskuuta 1997 tapahtui vesillelasku. 17. kesäkuuta alus luovutettiin Scandlines A/S:n omistukseen, joka rekisteröi aluksen Tanskan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Helsingør. Heinäkuun alussa Hamlet aloitti liikennöinnin sen nykyisellä reitillään.