google/wiki40b huggingface dataset:
Kalle Kanto

Elämä ja ura

Kalle Kannon vanhemmat olivat August Kanto ja Maria Timgren. Hänen veljensä Kössi Kanto oli myös näyttelijä. Kansakoulun jälkeen Kalle Kanto työskenteli kassakaappitehtaalla. Hän aloitti näyttelijänuransa Tampereen Työväen Teatterissa 1915 ja työskenteli siellä vuoteen 1925, jolloin hän siirtyi Tampereen Teatteriin.
Kannon näyttämötaiteellisia tehtäviä olivat muun muassa Terentij (kappaleessa Taiga), Klaus Kurki (Elinan surma) ja Kullervon nimiosa.
Kanto teki sivuosan Koljon isäntänä sittemmin tuhoutuneessa Uuno Eskolan ohjaamassa mykkäelokuvassa Ei auta itku markkinoilla (1927).
Venäjän koripallomaajoukkue

Neuvostoliiton aika

Neuvostoliiton koripallomaajoukkue ylsi historiansa jokaisella osallistumiskerralla mitaleille olympiakisoissa. MM-kisoissa se jäi ilman mitalia vain ensimmäisellä osallistumiskerralla, vuonna 1959, jolloin se sijoittui kuudenneksi. Ensimmäisen maailmanmestaruutensa se voitti 1967 ja ensimmäinen olympiakultansa Münchenissä 1972. Sen jälkeen se voitti maailmanmestaruuden vielä kahdesti ja olympiakultaa Soulissa 1988. Mitaliketju katkesi Barcelonan 1992 olympialaisissa, kun Neuvostoliittoa seuranneen Itsenäisten valtioiden yhteisön joukkue jäi neljänneksi. Euroopan mestaruuden Neuvostoliitto voitti ennätykselliset 14 kertaa, mm. 8 kertaa peräkkäin vuosina 1957–1971.

1990-luku

Venäjän joukkue ylsi 1990-luvulla kahdesti hopealle MM-kisoissa. Kanadassa pelatuissa vuoden 1994 kisoissa se hävisi finaalissa Yhdysvaltain Dream Team II:lle pistein 91–137. Kreikan järjestämissä vuoden 1998 kisoissa Venäjä voitti välierässä Yhdysvallat 66–64 mutta hävisi finaalissa Jugoslavialle 62–64. EM-kisoissa Venäjä sai hopeaa 1993 ja pronssia 1997. Atlantan 1996 olympialaisiin joukkue ei selviytynyt mukaan.

2000-luku

Venäjän koripallomaajoukkue ei menestynyt 2000-luvun alkuvuosina entiseen malliin. Sydneyn 2000 olympialaisissa se sijoittui kahdeksanneksi ja Indianapolisin MM-kisoissa 2002 kymmenenneksi. Seuraaviin olympia- ja MM-kisoihin se ei selviytynyt mukaan. Pekingin 2008 olympialaisissa se voitti vain yhden ottelun ja sijoittui yhdeksänneksi. EM-kilpailuissa 2009 ja MM-kilpailuissa 2010 Venäjä oli seitsemäs.

EM-kilpailut 2011

Liettuan EM-kilpailuissa Venäjä eteni alkulohkostaan jatkoon ja voitti jatkolohkonsa viimeisessä ottelussa Makedonian. Tällä maa varmisti myös jatkolohkon voiton. Puolivälierissä Venäjä voitti Serbian ja eteni välieriin Ranskaa vastaan. Ranskan voitettua ottelun Venäjä joutui pronssiotteluun, jossa se kohtasi Makedonian. Pronssiottelu päättyi Venäjän 72–68-voittoon. Maan paras pistemies oli Andrei Kirilenko, joka teki 18 pistettä.

Olympialaiset 2012

Lontoon 2012 olympialaisissa Venäjä voitti alkulohkonsa, kun se voitti selvästi Ison-Britannian ja Kiinan, yhdellä pisteellä Brasilian, kolmella pisteellä Espanjan sekä hävisi kahdella pisteellä Australialle. Puolivälierissä Venäjä voitti Liettuan pistein 83–74 mutta hävisi välierissä Espanjalle 59–67. Voitto pronssiottelussa Argentiinasta pistein 81–77 toi Venäjälle sen ensimmäisen olympiamitalin Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen.

2013–

Sekä EM-kilpailuissa 2013 että 2015 Venäjä voitti alkulohkossa vain yhden ottelun ja hävisi neljästi, muun muassa molemmilla kerroilla Suomelle. Se ei selviytynyt MM-kilpailuihin 2014 eikä olympialaisiin 2016. EM-kilpailuissa 2017 Venäjä sijoittui neljänneksi hävittyään pronssiottelussa Espanjalle.
Jouni Ilomäki

Jouni Jaakko Ilomäki (s. 5. helmikuuta 1962 Lapua) on entinen suomalainen painija ja nykyinen valmentaja. Työelämässä hän on Suomen puolustusvoimien päävalmentaja. Omalla painiurallaan hän edusti Suomea olympialaisissa vapaapainin 82 kg:n sarjassa Los Angelesissa 1984 ja Soulissa 1988. Seuratasolla hän edusti Kuortaneen Kuntoa. Nykyisin hän on Suomen vapaapainin maajoukkueen valmentaja.
Marjo Venäläinen

Marjo Susanna Venäläinen (o.s. Piipponen, s. 29. toukokuuta 1971 Imatra) on suomalainen juoksija, jonka päämatkat olivat 800 metrin juoksu ja 1 500 metrin juoksu. Hän voitti näillä matkoilla ulkoradoilla yhteensä seitsemän Suomen mestaruutta. Venäläinen piti hallussaan 2 000 metrin juoksun Suomen ennätystä lähes 14 vuotta, vuodesta 2000 vuoteen 2014 asti, jolloin ennätyksen rikkoi Kristiina Mäki. Hallimatkoilla hän pitää yhä hallussaan 1 000 metrin juoksun Suomen ennätystä vuodelta 1999.
Seuratasolla hän edusti Imatran Urheilijoita ja Lahden Ahkeraa. Hänen puolisonsa on kestävyysjuoksija Jari Venäläinen. Molemmat opettavat liikuntaa ja terveystietoa Ruokolahden kirkonkylän koulussa.
Suomen joukkue lentopallon Maailmanliigassa 2017

Suomen miesten lentopallomaajoukkue osallistui kaudella 2017 lentopallon maailmanliigaan.

Suomen otteluiden otteluraportit

Suomi - Slovenia, 2.6. Soul
Otteluraportti Lentopalloliiton sivuilla
Suomi - Tsekki, 3.6. Soul
Otteluraportti Lentopalloliiton sivuilla
Suomi - Korea, 4.6. Soul
Otteluraportti Lentopalloliiton sivuilla
Suomi - Slovakia, 8.6. Helsinki
Otteluraportti Lentopalloliiton sivuilla
Suomi - Kiina, 9.6. Helsinki
Otteluraportti Lentopalloliiton sivuilla
Suomi - Australia, 10.6. Helsinki
Otteluraportti Lentopalloliiton sivuilla
Portugali - Suomi, 16.6. Kairo
Otteluraportti Lentopalloliiton sivuilla
Suomi - Slovenia, 17.6. Kairo
Otteluraportti Lentopalloliiton sivuilla
Egypti - Suomi, 18.6. Kairo
Otteluraportti Lentopalloliiton sivuilla
Kanukkakasvit

Tuntomerkit

Kanukkakasvit ovat puita tai pensaita, joskus rönsyllisiä varpuja, harvoin ruohoja. Niistä joihinkin kerääntyy alumiinia. Sekundaarisiin aineenvaihduntatuotteisiin kuuluvat erilaiset iridoidit, alkaloidit, saponiinit, flavonolit ja tanniinit. Joillakin lajeilla on limaa, joillakin maitiaisnestettä. Tukisolukoissa on kivisoluja eli sklereidejä. Solukarvat ovat T:n muotoisia. Lehdet sijaitsevat tavallisesti vastakkaisesti, harvemmin kierteisesti tai kahdessa rivissä. Lapa on ehytlaitainen, joskus liuskainen, sulka- tai kourasuoninen. Kukat ovat tavallisesti 4-lukuisia, joskus jopa 10-lukuisia, ja sijaitsevat mykeröissä tai muissa tiheissä kukinnoissa. Kukinnon kukat avautuvat melkein yhtaikaisesti. Verhiö on huomattavan pieni, toisinaan yhdislehtinen; teriö on erilehtinen. Heteet sijaitsevat kohdakkain verholehtien kanssa, määrältään niitä voi olla jopa nelinkertainen määrä verhoihin nähden. Yhdislehtinen ja kehänalainen sikiäin on yhdestä neljään emilehden muodostama, vartalo on tavallisesti lyhyt ja luotti tylppä tai pallomainen. Sikiäimen päällä on mettä erittävä kehrä eli diskus. Luumarja on yksi- tai kaksisiemeninen, ja sen seinämässä on kivisoluja. Siemenessä on hemiselluloosapitoinen endospermi ja vihreä alkio. Kromosomiluku n = 8–11.

Levinneisyys

Kanukkakasveja kasvaa hajanaisesti eri puolilla maapalloa, kuitenkin enimmäkseen pohjoisella pallonpuoliskolla arktisia alueita myöten. Tropiikissa ne rajoittuvat vuoristoihin. Suomessa heimoa edustaa koko maahan levinnyt ruohokanukka (Cornus suecica) sekä pari viljelystä karannutta pensasta: yleisempi idänkanukka (C. alba) ja harvinainen mustamarjakanukka (C. sanguinea).

Evoluutio ja luokittelu

Kanukkakasvit kuuluvat Cornales-lahkossa samaan kladiin yhdessä heimon Grubbiaceae ja keihäspuukasvien (Curtisiaceae) kanssa. Niillä on siiviläputkien plastideissa myös monikulmaisia proteiinikiteitä, vastakkainen lehtiasento, lehtiparia yhdistävä varren poikki kulkeva juova ja pienet kukat.
Kanukkakasvien heimon evoluutiopuun haarautuminen lienee alkanut noin 67 miljoonaa vuotta sitten eli heti liitukauden päättymisen ja suuren sukupuuttoajan jälkeen. Kanukoiden (Cornus) hedelmäfossiileja tunnetaan Pohjois-Amerikasta Pohjois-Dakotan paleoseenisista kallioista, joiden iäksi on arvioitu 58 miljoonaa vuotta.
Kanukkakasvien kaksi sukua ovat kanukat (Cornus) ja Alangium. Edellisessä on 65 lajia, jälkimmäisessä 20.
Obbe Philips

Obbe Philips (noin 1500-1568) oli yksi varhaisen mennoniittaliikkeen johtohahmoista.
Philips oli katolisen papin avioton poika. Aikuisena hänestä tuli lääkäri, joka harjoitti ammattiaan Leeuwardenissa. Siellä eräs anabaptismin kannattaja surmattiin uskonsa vuoksi, mikä sai Philipsin kiinnostumaan liikkeestä ja sai hänet liittymään siihen. Hän vaikutti yhdessä veljensä Dirk Philipsin, joka aiemmin oli fransiskaanimunkki, kanssa kastajaliikkeen rauhanomaisen suunan kehitykseen. Alkuun liikkeen kannattajia kutsuttiinkin 'obbelaisiksi'. Noin vuonna 1540 Philips kuitenkin luopui liikkeen johdosta ja merkittävimmäksi nousi Menno Simons, josta Philips oli tehnyt vanhimman eli piispan vuonna 1537.
Veitsisaari (Päijänne)

Maantietoa

Saari on 260 metriä pitkä, 110 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,4 hehtaaria . Se sijaitsee Ryhinselän ja Korospohjan lahtien välisessä pienellä järvenselällä. Sitä ympäröi sellaiset saaret kuin Pärnäsaari idässä, Kumina ja Mustasaari etelässä, Ryhinsaari lännessä ja Iso Kaitasaari pohjoisessa. Saaren korkein huippu, joka sijaitsee keskellä saarta, yltää noin 82,5 metrin korkeuteen merenpinnasta. Se kohoaa silloin noin neljän metrin korkeuteen Päijänteen vedenpinnasta, joka on 78,3 metriä mpy. Saarella on kartan mukaan kuusi rakennusta, joista ainakin yksi on vapaa-ajan asunto.
Same Old Tunes

Äänitykset

Albumi äänitettiin Unisound-studioilla Örebrossa elokuussa 1994. Albumin äänittäminen sekä miksaaminen kesti kaksi viikkoa.
Nikola Sarcevicin sävellykset hallitsevat albumia; albumin kahdestatoista kappaleesta yksitoista on hänen käsialaansa. Ainoastaan kappale ”Mystic Reptile” on kitaristi Mathias Färmin käsialaa. Yhtyeen kitaristi Erik Ohlsson sekä rumpali Fredrik Larzon eivät osallistuneet kappaleiden tekoon.

Yleistä kappaleista

Aloituskappale ”Mr. Clean” edustaa nopeatempoista punk rockia, ja sen sanoituksissa kerrotaan minäkertojan entisestä ystävästä, josta on tullut epämiellyttävä. Kappale on yhä yhtyeen kiertueissa tärkeässä osassa. ”Mr. Cleania” seuraa hidastempoisempi ”Chiquita Chaser”, jonka sanoituksissa kerrotaan minäkertojan luulemista ”chiquitatyypiksi”.
Osmo K. Oksanen

Osmo K. Oksanen (1916–1978) oli suomalainen mainosgraafikko, joka tunnetaan erityisesti tuotteliaana elokuvajulisteiden suunnittelijana 1950-luvulta. Hän teki paljon julisteita ja muuta mainosgrafiikkaa myös Valtionrautateille.
Oksanen valmistui Taideteollisuuskeskuskoulusta 1945. Hän jakoi yhteisen työhuoneen Raimo Raimelan kanssa aina vuoteen 1964 asti, jolloin siirtyi työhön mainostoimistoon ja jäi eläkkeelle 1977. Oksanen ja Raimela suunnittelivat messuosastoja Suomen Messuille ja maalasivat 1940–1950-luvuilla lähes viikoittain uusia mainostauluja Lasipalatsin Bio Rexin katolle. Oksanen teki paljon myös painettuja julisteita muun muassa elokuviin Tuntematon sotilas, Sven Tuuva, Syntipukki, Evakko ja Punainen viiva. Oksanen sai Suomen Filmikamarin vuosittaisen elokuvajulistepalkinnon neljästi peräkkäin 1956–1959.
Saksan liittoneuvosto

Koostumus

Liittoneuvosto koostuu osavaltioiden hallitusten jäsenistä. Osavaltioiden hallitusten jäsenet voivat myös valtuuttaa liittoneuvostoon henkilön itsensä sijasta. Neuvostossa on 69 paikkaa ja osavaltioiden äänimäärä määräytyy asukasluvun mukaan siten, että jokaisella osavaltiolla on vähintään kolme ja enintään kuusi ääntä. Osavaltioiden edustajilla on velvollisuus äänestää hallituksensa tahdon mukaan, eikä ryhmien ääniä voi jakaa. Edustajien puoluekantojen suhteet vaihtelevat osavaltioiden vaalien mukaan, joita on yleensä 3–4 vuodessa.

Tehtävät

Liittovaltion hallituksen täytyy esittää kaikki lainsäädännölliset aloitteensa ensimmäiseksi liittoneuvostolle. Vasta sen jälkeen ehdotus voidaan hyväksyä liittopäivillä. Liittoneuvostolta on myös saatava suostumus silloin, kun säädettävä laki koskee niitä poliittisia alueita joilla osavaltiolla on perustuslain mukainen ehdoton valta tai kun se aiheuttaa osavaltioille kustannuksia. Perustuslain muuttamiseen tarvitaan puolestaan liittoneuvoston kahden kolmasosan hyväksyntä. Muissa tapauksissa liittoneuvostolla on vain veto-oikeus. Jos liittoneuvosto käyttää veto-oikeuttaan, liittoneuvostolle ja liittopäiville luodaan välityskomitea jonka tehtävänä on neuvotella kompromissi.
Liittoneuvostoa johtaa liittoneuvostopresidentti (saks. Bundesratspräsident). Perinteisesti presidenttiys on vuorovuosittain eri osavaltioiden ministeripresidenteillä. Presidenttiyskausi on yksi vuosi. Presidentti on muodollisesti velvollinen edustamaan liittotasavaltaa liittoneuvostossa. Presidentillä on kolme varapresidenttiä.

Rakennus

Saksan liittoneuvoston rakennus sijaitsee maan pääkaupungissa Berliinissä, Leipziger Straßella.

Aiemmat rakennukset paikalla

Alkujaan paikalla sijaitsi 1700-lukulainen rakennus, joka toimi teollisuusrakennuksena ja oli preussilaisen kauppiaan Johann Ernst Gotzkowskyn omistuksessa. Vuodesta 1825 vuoteen 1851 se oli suvun Mendelssohn-Bartholdy omistuksessa, joka rakennutti siitä edustavan aatelisasuinrakennuksen. Rakennuksessa muun muassa sävelsi teoksiaan kuuluisa säveltäjä Felix Mendelssohn Bartholdy.
Vuodesta 1867 vuoteen 1870 alun perin teollisuusrakennuksena toimineessa rakennuksessa kokoontui Pohjois-Saksan liiton valtiopäivät. Rakennus purettiin vuonna 1898 ja paikalle rakennettiin uusi rakennus Preussin ylähuoneelle eli Herrenhausille.

Nykyinen rakennus

Preussin ylähuoneen kolmisiipisen rakennuksen suunnittelusta vastasi arkkitehti Friedrich Schulze ja se valmistui vuonna 1904. Rakennus tuhoutui osittain toisessa maailmansodassa. Sodan jälkeen Saksan jälleenyhdistymiseen saakka rakennusta käytti Saksan demokraattisen tasavallan erilaiset instituutiot. Yhdistyneen Saksan liittoneuvosto muutti rakennukseen vuoden 2000 elokuussa arkkitehtitoimisto Schweger & Partnersin suunnittelemien kunnostustöiden jälkeen.
S-IVB

Historia

S-IVB kehitettiin Saturn I -raketin ylävaiheesta S-IV:stä ja se olikin Saturn V:n vaiheista ensimmäisenä suunniteltu. S-IV käytti kuuden moottorin klusteria, mutta samaa polttoainetta kuin yksimoottorinen S-IVB eli nestevetyä ja nestehappea. Se suunniteltiin aluksi ehdotetun C-4 raketin neljäs vaihe, siitä nimi S-IV.
11 yritystä jätti ehdotelman päärakentajaksi 1. maaliskuuta 1960 mennessä. 19. huhtikuuta NASAn johtaja T. Keith Glennan pääti myöntää sopimuksen Douglas Aircraft Companylle. Convair tuli kilvassa niukaisti toiseksi, mutta Glennan ei halunnut mahdollistaa Convairille monopolia nestevetyraketeissa, sillä Convair oli jo rakentamassa Centaur-rakettivaihdetta. Lopulta Marshall Space Flight Center päätti käyttää Apollossa C-5 rakettia, joka myöhemmin nimettiin Saturn V:ksi. Siinä olisi vain kolme vaihetta ja viimeisenä vaiheena paranneltu S-IVB, jossa olisi vain yksi J-2 -moottori klusterin sijaan. Douglas sai sopimuksen S-IVB:hen, koska se oli lähellä S-IV:tä. Samaan aikaan päätettiin rakentaa C-IB -raketti (myöhemmin Saturn IB), joka käyttäisi S-IVB:tä toisena vaiheena ja jolla voitaisiin testata Apollo-avaruusalusta Maan kiertoradalla.
Douglas rakensi kaksi erilaista versiota S-IVB;stä, 200-sarjan ja 500-sarjan. 200-sarjaa käytettiin Saturn IB;ssä ja se erosi 500:sta siten, että siinä ei ollut kartiomaista levenevää välivaihetta ja siinä oli vähemmän heliumia paineistukseen sillä sen ei tarvinnut käynnistyä uudestaan.
200-sarjassa oli kolme kiinteän polttoaineen apurakettia S-IB -vaiheesta eroamiseksi toisin kuin 500-sarjassa, jos oli vain kaksi rakettia. 200-sarjassa ei ollut apumoottoreita, joita tarvittiin 500-sarjassa ullage-moottoreiksi ennen J-2 -moottorin toista käynnistämistä varten.
S-IVB kuljetti 72 700 litraa LOX:ia ja 229 000 litraa LH2:a. Käyttämättömästä S-IVB:stä tehtiin runko Skylab-avaruusasemalle.
Apollo 13:n, Apollo 14:n, Apollo 15:N, Apollo 16:n ja Apollo 17:n S-IVB ohjattiin törmäämään Kuuhun Kuun ytimen tutkimiseksi seismisillä mittauksilla.
Ehdotettu Earth Departure Stage (EDS) ja Ares I -raketin toinen vaihe muistuttavat S-IVB -vaihetta. Molemmat käyttävät paranneltua J-2 -moottoria (J-2X -sarja). Ares I:n toinen vaihe myös tekeen saman kuin 500-sarja, viimeisteleen kiertoradalle pääsyn ja lähettää avaruusaluksen kohti Kuuta.
DigitalGlobe

DigitalGlobe on yhdysvaltalainen satelliittikaukokartoituskuvien myyjä. Sen toimipaikka on Longmontissa Coloradossa. Yhtiössä oli vuonna 2006 kaikkiaan 350 työntekijää. Yhtiön toimitusjohtaja on avaruusalalle poikkeuksellisesti nainen, Jill Smith.
Yhtiö perustettiin vuonna 1992 Earth Imaging and Information Company -nimisenä. Sen alkua tuki Land Remote Sensing Policy Act -laki, joka pyrki kaukokartoituskuva-aineistojen kaupallistamiseen.
QuickBird 2-kaukokartoitussatelliitti alkoi 18. lokakuuta 2001 kerätä uutta valokuva-aineistoa. Google Earth käyttää DigitalGloben materiaalia. Yhdysvaltojen terrorisminvastainen sota johti vuodesta 2002 alkaen siihen, että DigitalGloben kaltaisten yritysten saamat Yhdysvaltain liittovaltion laitosten tekemät kuvatilaukset kasvoivat rajusti.

Early Bird 1

Early Bird 1 kuului yhtiön edeltäjäyhtiölle, Earth Watch Inc.'lle. Se laukaistiin avaruuteen 24. joulukuuta 1997 Venäjältä Svobodnyn kosmodromilta Start-1-raketilla. Satelliitissa on kolmen metrin resoluution omaava pankromaattinen kamera ja multispektraalinen kamera, jonka resoluutio oli 15 metriä.

QuickBird

QuickBird laukaistiin 18. lokakuuta 2001 ja on ollut pitkään DigitalGloben pääkamera avaruudessa. Sen rakensivat Ball Aerospace (kamera) ja Orbital Sciences Corporation (satelliitti). Se laukaistiin Yhdysvalloista Delta II -raketilla. Se lentää 450 km:n korkeudella aurinkosynkroonisella radalla. Se korvasi toimintansa lopettaneen QuickBird-1-satelliitin. Sen pankromaattisen kameran resoluutio on 60 cm ja multispektraalisen kameran resoluutio on 2,4 metriä.

WorldView-1

Ball Aerospace rakensi WorldView-1:n. Satelliitti laukaistiin 18. syyskuuta 2007 Vandenberg Air Force Base -tukikohdasta Delta II -kantoraketilla. Yhdysvaltain sotilastiedusteluun liittyvä National Geospatial-Intelligence Agency on kuvamateriaalin pääasiallinen ostaja. Satelliitin pankromaattisen kameran resoluutio on 50 cm.

WorldView-2

Ball Aerospace rakensi myös WorldView-2-satelliitin, joka laukaistiin 9. lokakuuta 2009. Boeing laukaisi satelliitin avaruuteen. Pankromaattisen kameran resoluutio on 46 cm ja monivärikameran resoluutio on 1,84 m.

WorldView-3

Yhtiö tilasi elokuun lopussa 2010 hintaan 307 miljoonan dollaria Ball Aerospace- ja ITT Industries -yhtiöiltä WorldView-3-satelliitin. Se laukaistiin vuoden 2014 puolivälissä.
Ivan Denisovitšin päivä

Romaanin synty

Romaani perustuu muistelmiin, jotka syntyivät Solženitsynin ollessa rangaistusleirillä Kazakstanissa. Siellä kaikki kirjoitettu aineisto oli kielletty, joten kirjailija kehitti menetelmän, jonka avulla hän pystyi pitämään mielessään pitkiä kappaleita kertomuksesta. Nähtyään liettualaisilla katolisilla vangeilla rukousnauhoja, jotka oli tehty jauhetusta leivästä, hän pyysi heitä tekemään samanlaisia ketjuja itselleen, mutta sellaisia joissa oli enemmän helmiä. Hänen käsissään jokainen helmi vastasi katkelmaa, joita hän toisti itsekseen, kunnes pystyi sanomaan sen epäröimättä. Vasta sen jälkeen hän siirtyi seuraavaan helmeen. Solženitsyn kirjoitti myöhemmin, että vankileirikautensa lopussa hän pystyi muistamaan tällä tavalla 12 000 riviä.
Alesana

Historia

Vaikka yhtyeen jäsenet alkoivat soittaa yhdessä Baltimoressa, Marylandissa, yhtye syntyi virallisesti lokakuussa 2004 Raleighissa, Pohjois-Carolinassa. Se tuli nopeasti paikallisesti tunnetuksi. Alesana oli levy-yhtiö Tragic Hero Recordsin ensimmäinen yhtye vuonna 2005, ja se julkaisi debyyttinsä Try This With Your Eyes Closed saman vuoden kesäkuussa. Alesana oli vuonna 2006 kiertueella Yhdysvalloissa (sisältäen esiintymisen Cornerstone-festivaaleilla) ja otti kokoonpanoonsa uuden rumpalin ja toisen kitaristi/laulajan. He seurasivat koko matkan, On Frail Wings of Vanity and Wax, kesällä 2006. Monet yhtyeen lauluista ovat saaneet ideansa kreikkalaisesta mytologiasta. Vuoden 2006 lopulla he ottivat paikan Fearless Recordsissa, joka uudelleenjulkaisi heidän LP-levynsä maaliskuussa 2007. Vuonna 2007 yhtye nähtiin soittamassa Warped Tourilla.
Alesanan jäsenet työstivät vuonna 2008 uutta levyä, joka ilmestyi 3. kesäkuuta samana vuonna nimellä Where Myth Fades To Legend. Yhtyeen viimeisin albumi on 26. tammikuuta 2010 ilmestynyt The Emptiness.
Yhtye on keikkaillut Helsingin Nosturissa 25. toukokuuta 2009 ja 30. tammikuuta 2012.
National Track & Field Hall of Fame

National Track & Field Hall of Fame on Yhdysvaltain yleisurheilun kuuluisuuksien galleria ja museo, joka sijaitsee Manhattanilla Washington Heightsin kaupunginosassa. Sitä pitää yllä Yhdysvaltain yleisurheilujärjestö USA Track & Field.
Renault Symbol

Renault Symbol on Renault’n vuodesta 1999 lähtien valmistama pieni sedan-korinen automalli. Sitä myydään lähinnä kehittyvillä markkina-alueilla ja maissa, joissa sedanit ovat perinteisesti olleet hatchbackeja suositumpia. Länsi-Eurooppaan mallia ei tuoda.
Wilhelm Neumann-Torborg

Wilhelm Neumann-Torborg (s. 24. elokuuta 1856, k. 31. joulukuuta 1917 Elberfeld) oli saksalainen kuvanveistäjä.
Neumann-Torborgin kävi aluksi piirtämässä ja maalaamassa iltakursseilla Elberfeldissä. Vuodesta 1874 vuoteen 1877 hän opiskeli kuvanveistoa Bad Kreuznachissa ja vuodesta 1878 Leipzigin taidekorkeakoulussa. Hän siirtyi vuonna 1880 Berliiniin Akademie der Künsteen. Hänen opettajinaan toimivat Leipzigissä professori Melchior Zur Straßen ja Berliinissä Otto Knille ja Fritz Schaper.
Neumann-Torborg voitti vuonna 1885 Rooman stipendin teoksellaan Parisin tuomio, jonka hän oli tehnyt lopputyökseen. Seuraavina vuosina hän eli ja työskenteli Roomassa, jossa hänen vaimonsa, Emma Commichau, kuoli. Vuonna 1892 Neumann-Torborg palasi takaisin Berliiniin. Hän kuoli vuonna 1917 sairastuttuaan pahoin vierailullaan Elberfeldissä.
Ora Patoharju

Ora Patoharju (7. elokuuta 1927 Helsinki – 18. maaliskuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen kemisti, ympäristönsuojelija ja sukelluksen harrastaja.
Patoharju valmistui diplomi-insinööriksi. Vuonna 1971 hänestä tuli Helsingin kaupungin ensimmäinen ympäristönsuojelija, ja hänen aikanaan tehtäväkenttä laajeni niin että nykyisin työntekijöitä on noin 40.
Patoharju sai vuonna 1950 häälahjakseen sveitsiläisen sukellusnaamarin ja sitä mallina käyttäen hän ja hänen puolisonsa alkoivat valmistaa kotimaisia naamareita ja sittemmin myös räpylöitä. Markkinoinnista huolehti urheiluliike; näin he rahoittivat opintojaan. Myöhemmin Patoharju kehitti myös kapillaari-ilmiöön perustuvan kotimaisen syvyysmittarin. 
Hän teki alkuaikoina tiivistä yhteistyötä ensimmäisen urheilusukellusalan liikkeen Optomec Oy:n perustajan majuri evp. Bror Hjeltin kanssa 
Patoharjua sanotaan Suomen siviilisukelluksen grand old maniksi. Hän kasvatti nuorisoa harrastuksen pariin, toimitti alan käsikirjoja ja kemistinä oli asiantuntijana, kun fregatti St. Nikolain tykkejä pelastettiin. Hänestä kehittyi vedenalaisten esineiden konservoinnin asiantuntija.
Patoharju oli myös sukeltajien perinnejärjestön Sukeltaja-Kilta ry:n perustajajäsen ja oltermanni.
Inkojen salaisuus

Juoni

Inkojen salaisuus kertoo idealistisesta arkeologista Harry Steelestä (Charlton Heston), joka haluaa palauttaa inkojen naamion sen alkuperäiselle omistajalle, inkayhteiskunnalle. Robert Youngin näyttelemä huijari haluaa esineen muista syistä. Miehet aloittavat kilpajuoksun esineen löytämiseksi. Tarinoiden mukaan konkistadorit hautasivat sen Machu Picchuun.

Vaikutus

Inkojen salaisuuden päähenkilön Harry Steelen on katsottu olleen esikuvana Steven Spielbergin ja George Lucasin luomalle Indiana Jones -hahmolle. Indiana Jonesin puvustuksesta vastannut Deborah Nadoolman on sanonut haastattelussa, että Charlton Hestonin esittämän hahmon puvustus vastaa pitkälti Indiana Jonesin pukua.