google/wiki40b huggingface dataset:
St. Vincent -luokka (taistelulaiva)

St. Vincent -luokan taistelulaivat olivat Ison-Britannian Kuninkaallisen laivaston niin kutsuttuja Dreadnoughteja. Luokkaan kuului kolme alusta (HMS St. Vincent, HMS Collingwood ja HMS Vanguard), jotka laskettiin vesille 1908 ja otettiin käyttöön toukokuusta 1909 huhtikuuhun 1910. Alusten miehistöksi tarvittiin 758 miestä.
Luokka oli viimeinen, jossa tornit asetettiin symmetrisesti kannelle etutorni, jonka takana kaksi vierekkäin komentosillan kahtapuolta ja takana kaksi peräkkäin. Tällä tavalla aseteltuna täyslaidalliseen kykeni osallistumaan kymmenestä tykistä vain kahdeksan.

Rakenne

Aluksia on erittäin vaikea erottaa edeltäneestä Bellerophon-luokasta, koska luokan tärkein uusi innovaatio oli pidemmät 50 kaliiperin tykit aikaisempien 45 kaliiperin tykkien sijaan. Palveluskäytössä todettiin 50 kaliiperin tykkien ongelmat. Saavutettiin ainoastaan hieman suurempi läpäisy, mutta samalla tykkien kuluminen lisääntyi.

Aseistus

St. Vincent -luokan aluksissa oli kymmenen BL 12" (304,8 mm) /50 cal Mk XI tykkiä sijoitettuna viiteen kahden tykin torniin. Apuaseiden määrä lisättiin kuudestatoista kahteenkymmeneen BL 4" (101,6 mm)/50 cal Mk VII tykkiin, 4 kolmipaunaista tykkiä kunnialaukausten ampumiseen sekä kolme 18 tuuman torpedoputkea.
Aseiden kaliiperin lisääminen aiheutti rungon pituuden lisäämisen 10 jalkaa takakannen X- ja Y-tornien välillä, jotta tornien kääntyminen olisi mahdollista. Pituuden lisääminen tarkoitti leveyden lisäämistä 18 tuumaa, jotta pituus/leveys suhde olisi saatua pidettyä oikeana. Koon lisäyksen seurauksena aluksen uppouma kasvoi 650 tonnia aikaisempaan luokkaan verrattuna.
Aluksista poistettiin 1914 kaksi 4 tuuman tykkiä, jotka oli sijoitettu etummaisen tykkitornin päälle. Samoin poistettiin torpedoverkot kaikkien luokkaan kuuluvien alusten kyljiltä 1916. Perässä ollut torpedoputki poistettiin ja yksi 4 tuuman ilmatorjuntatykeistä korvattiin kahdella 3 tuumaisella 1915-1916.

Panssarointi

Panssaroinnin jakautuminen muuttui hieman. Paksuimman panssarin kattavuutta kyljissä lisättiin, vaikkei riittämätöntä paksuutta lisättykään. Pääkannen panssaroinnin paksuutta lisättiin hieman, mutta välikannen taas vastaavasti vähennettiin.
Rungon panssarin paksuus oli 7–10 tuumaan (180–250 mm) ja kannen paksuus 0,75–3 tuumaan (20–75 mm). Apuaseiden taisteluasemien suojana oli 5–9 tuuman (130–230 mm)panssarointi ja pääaseiden torneissa 11 tuuman (280 mm) panssari. Tulenjohto tornin panssari oli 8–11 tuumaa (200–280 mm).

Koneet

Luokan alukset varustettiin tehokkaammilla nelivaihteisilla Parsons turbiineilla, joissa oli 18 Babrock & Wilcox kattilaa. Koneet antoivat laivan käyttövoimaksi 24500 hevosvoimaa, jolla saavutettiin neljännessolmun suurempi nopeus kuin aikaisemmin eli 21 solmun nopeus. Aluksen käyttösäde oli 6900 merimailia ajettaessa 10 solmun risteilynopeutta.
Viimeisellä rannalla (romaani)

Sovitukset

Sir Elwoodin Hiljaiset Värit -yhtyeen levyltä Kymmenen tikkua laudalla löytyy samanniminen kappale, joka on saanut inspiraationsa Shuten kirjasta. Myös levyn kansipapereissa viitataan kirjan herättämiin ajatuksiin.

TV- ja elokuvasovitukset

Kirjasta tehtiin tuoreeltaan vuonna 1959 samanniminen elokuva, jonka pääosia näyttelivät Gregory Peck ja Ava Gardner. Lisäksi kirjasta on tehty vuonna 2000 kolmiosainen minisarja.
Zakaria Botros

Zakaria Botros (s. 24. lokakuuta 1934) on egyptiläinen koptikristitty, pappi ja evankelista. Hänen kristillinen tv-tuotantonsa on suunnattu arabeille ja muslimeille. Botroksen on arveltu olevan islamilaisen maailman tunnetuin kristitty. Uskonnollisen toimintansa ohella hän on tullut tunnetuksi Islam-kriitikkona. Hän asuu nykyisin Yhdysvalloissa ja on vieraillut myös Suomessa puhumassa vuonna 2012.

Elämä

Botros syntyi Egyptissä, Kafr el Dawarin kaupungissa lähellä Aleksandriaa vuonna 1934. Hänen perheensä oli kristitty ja hyvin uskonnollinen. Botros aloitti muslimien evankelioimisen 1960-luvulla. Muslimeihin kohdistunut käännytystyö teki Botrosista uskonnollisen vainon kohteen ja hän on kertonut joutuneensa toistuvasti pidätetyksi ja jopa kidutetuksi. Lisäksi hänen veljensä pahoinpideltiin ja murhattiin. Botros armahdettiin 1990-luvun alussa sillä ehdolla että hän lähtisi maanpakoon, jolloin hän siirtyi Australiaan, missä hän toimi koptilaisen seurakunnan johtajana yli kymmenen vuoden ajan. Botros joutui kuitenkin eroamaan eroamaan riitauduttuaan Aleksandrian paavin kanssa omavaltaisen johtamistyylinsä vuoksi. Australiassa hän myös aloitti uskonnollisen ohjelmiston tuottamisen Internetiin ja televisioon. Botros muutti 2000-luvun alussa Kaliforniaan Yhdysvaltoihin, missä hän jatkoi julkista toimintaansa. Botrosin ohjelmaa esitettiin Al-Hayat-satelliittikanavalla, mutta hänen ohjelmansa lopetettiin vuonna 2010. Seuraavana vuonna hän perusti oman kanavansa Alfadyn (”Vapahtaja”), jonka lähetykset aloitettiin marraskuussa 2011. Botrosin mukaan nimenomaan muslimien tavoittamiseen pyrkivä kanava oli tarpeen, koska suurin osa kristillisestä ohjelmatuotannosta on suunnattu kristityille.
Botros vieraili Suomessa toukokuussa 2012 kristillisen lähetysjärjestön kutsumana. Hän esiintyi Suomessa kolmessa eri tilaisuudessa ja vieraili myös eduskunnassa sekä tapasi mm. sisäministeri Päivi Räsäsen.

Kritiikki

Botros on ollut näkyvä ja kiistanalainen hahmo. Hän on suututtanut monia muslimeja Islaminvastaisilla lausunnoillaan, jotka ovat huomattavasti koptien valtavirtaa radikaalimpia. Botros on esimerkiksi kuvaillut profeetta Muhammadia homoseksuaaliksi, pedofiiliksi ja nekrofiiliksi. Syksyllä 2012 Botros nousi julkisuuteen, kun kohua herättäneen Innocence of Muslims (”Muslimien viattomuus”) -elokuvan tekijöiden uutisoitiin saaneen häneltä innoitusta. Botrosin puolustajien mukaan amatöörimäinen ja heikkolaatuinen elokuva ei kuitenkaan antanut todenmukaista kuvaa Botrosin esittämän Islam-kritiikin luonteesta.
Terroristijärjestö al-Qaidan väitetään antaneen fatwan hänen tappamisestaan sekä luvanneen tekijälle 60 miljoonan dollarin palkkion.
Heavy Metal (piirroselokuva)

Heavy Metal on vuonna 1981 valmistunut Gerald Pottertonin ohjaama kanadalainen piirroselokuva. Se perustuu yhdysvaltalaiseen Heavy Metal -sarjakuvalehteen, joka on versio ranskalaisesta Métal Hurlant -lehdestä. Elokuva erosi aikansa muista piirroselokuvista sisältämällä runsaasti seksiä ja väkivaltaa. 
Elokuva kertoo salaperäisestä Loc-Nar-nimisestä pallosta, joka kiertää ihmiseltä toiselle ympäri avaruutta. Se kertoo matkoistaan pikkutytölle. Elokuva sekoittaa scifiä, fantasiaa, komediaa, draamaa ja jopa hieman kauhua. 
Elokuvaan tehtiin jatko-osa vuonna 2000 nimeltä Heavy Metal 2000.
Jalkapallon Itä–Länsi-sarjan kausi 1938

Itä-Länsi-sarja

Ennen sarjojen alkua kuhunkin lohkoon täytettiin viimeiset paikat karsinnoilla.
Nike-Hercules

Nike-Hercules (MIM-14) oli Yhdysvaltain käyttämä ilmatorjuntaohjusjärjestelmä. Sen edeltäjä oli maailman ensimmäinen kohdeilmatorjuntaohjus Nike-Ajax. Nike-Hercules-ohjusjärjestelmä asetettiin palveluskäyttöön eli operatiiviseen valmiuteen kesäkuussa 1958.
Nike-Hercules oli suhteellisen ulottuva, joten sitä voi kutsua alueilmatorjuntaohjusjärjestelmäksi. Sen kehitystyö alkoi joulukuussa 1952, ja töitä johti Bell Labs. Alustavat suunnitelmat, lähinnä ydinlatauksen käytön suhteen, esitettiin jo maaliskuussa samana vuonna. Nike-Herculesta käytettiin hyvin pitkälle niin kutsuttua kylmää sotaa. Asetyyppiä käytettiin ainakin Neuvostoliiton hajoamiseen asti Yhdysvaltain kotirintaman ilmapuolustuksessa. Ohjustyypin torjuntavoima laskettiin olevan jopa kuusinkertainen edeltäjäänsä nähden.
Alun perin torjuntajärjestelmän alkutavoite oli saada it-ohjustorjunnan piiriin: enintään 1 600 km/h lentävä, 19 200 m:n korkeudessa ja etäisyyden rajalta 45 km lentävä lentokone. Nämä tavoitteet kyettiin saavuttamaan jo varhaisessa kehitysvaiheessa. Uusia yhteistyökumppaneita tuli mukaan, kuten Thiokol Teksasista. Vuonna 1960 Nike-Herculeksella onnistuttiin torjumaan lentävä Corporal-ohjus (maasta-maahan -tyyppinen).
Nike-Herculeksella on joitain itäisiä verrokeita, lähinnä samana ajankohtana kehitelty ja käyttöönotettu neuvostoliittolais-valmisteinen S-75/SA-75. Siinä ei ollut taistelulatauksessa ydinräjähdettä.
Ohjusjärjestelmään taistelulataukseksi kehiteltiin ydinkärkiä, niin ilmatorjunnan ohjusaseistus kuin kyseessä olikin. Ase olikin lajissaan ensimmäisin. Tuo ydinlataus oli tyypiltään W-31. Sitä edelsi W-7. Ydinräjäytyksen teho oli vaihdettavissa optionaalisesti portaittain. Maksimi räjähdysvoima (engl. yield) oli 40 kT, ja minimi 2 kT.
Seppo Miettinen (jalkapallovaikuttaja)

Seppo Miettinen (s. 27. tammikuuta 1958 Ylihärmä) on suomalainen jalkapallovaikuttaja.
Miettinen on toiminut Turun Palloseuran päävalmentajana vuosina 1998–2000. TPS:n päävalmentajaksi hänet valittiin apuvalmentajan paikalta heinäkuussa 1998 seuran erotettua päävalmentajana toimineen Siegfried Melzigin. Viimeisenä vuonna seura ajautui vakaviin taloudellisiin vaikeuksiin ja putosi Veikkausliigasta Ykköseen. 
Miettinen toimi aikaisemmin Turun Palloseurassa juniorivalmentajana vuosina 1981–1996. Hän voitti Suomen mestaruuden A-junioreissa 1993, B-junioreissa 1996, C-junioreissa 1987 ja D-junioreissa 1986. TPS:n valmennuspäällikkönä hän toimi vuosina 1988–1989 sekä 1995–1998. Suomen Jalkapallovalmentajat valitsi Miettisen vuoden lupaavimmaksi valmentajaksi vuonna 1993.
TPS:n juniorikausien välillä Miettinen toimi Turun Pallon päävalmentajana II-divisioonassa vuosina 1991–1992 ja vuosina 1990–1991 Suomen Palloliiton aluevalmentajana.
Vuosina 2001–2002 Miettinen toimi Suomen Palloliiton Turun piirin kilpailupäällikkönä, jonka jälkeen hän toimi pelaaja-agenttina vuoteen 2007.
Huhtikuussa 2008 Miettinen siirtyi Veikkausliiga-seura Myllykosken Pallo -47:n toiminnanjohtajaksi. Seuran päätukija Myllykoski Paper oli paperiteollisuuden heikentyneen tilanteen takia vähentämässä tukeaan, ja kaudella 2008 MyPa teki vielä vajaan 400 000 € tappion. Kaudella 2009 MyPa oli kuitenkin Vaasan Palloseuran ohella ainoa taloudellisesti positiivisen tuloksen tehnyt liigaseura. MyPa-kausien aikana Miettinen kuului European Club Associationin Institutional Relations -työryhmään, jonka tehtävänä oli edesauttaa eurooppalaisen seurajalkapallon yhteyksiä eri sidosryhmiinsä. 
Vuonna 2010 Miettinen siirtyi Suomen Palloliiton ensimmäiseksi päätoimiseksi seuralisenssipäälliköksi. Tässä tehtävässä hän toimi vuoden 2015 syksyyn asti, jolloin hän siirtyi Jalkapallon Pelaajayhdistyksen omistaman Playernet-yhtiön johtajaksi.
Miettinen on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti.
Molybdeeni

Molybdeeni kasviravinteena

Molybdeeni on tärkeä kasviravinne. Sitä on myös noin 20 entsyymissä. Levät pääsevät sen avulla eroon rikistä. Kasveille molybdeeni on välttämätön typpiaineenvaihdunnassa. Se on osallinen nitraatin pelkistyksessä. Kasvit tarvitsevat sitä hyvin vähän, ja kalkituksen avulla korkeana pidetty pH turvaa sen saannin. Myös typensitojabakteerit tarvitsevat molybdeenia. Sen saanti on tärkeää palkokasvien juurinystyröiden toiminnalle.

Molybdeeni ja ihmisen terveys

Molybdeeni on ihmiselle välttämätön hivenaine, mutta sitä tarvitaan hyvin pieniä määriä. Suurina määrinä se voi aiheuttaa kuolettavia epämuodostumia. Eniten kärsivät luut, iho, maksa ja munuaiset. 
Liika typpi poistuu ihmisen elimistöstä molybdeenin avulla virtsahappona. Molybdeenin avulla maksaan varastoitunut rauta lähtee liikkeelle ja kudokset saavat happea. Molybdeeni vaikuttaa kuparin imeytymiseen ja aineenvaihduntaan. Sen avulla poistuu maksaan kertynyttä kupariylimäärää. 
Molybdeeni alentaa kolesteroli-, triglyseridi- ja fosfolipiditasoja. Hiilihydraattiaineenvaihdunnassa tarvitaan molybdeenia, samoin alkoholin palamisessa maksassa. Molybdeenia tarvitaan sulfiittien muuttamiseen elimistössä sulfaateiksi, ja siksi sillä voi olla vaikutusta sulfiittiyliherkkyydestä johtuvan astman hoidossa.
Hammaskiilteessä on paljon molybdeenia, joka voi tehostaa fluorin hyväksikäyttöä hampaitten suojana. Molybdeeni nostaa elimistön emäksisyyttä, ja ainakin teoriassa siitä voi olla hyötyä syövän, virusten ja loisten hoidossa. Molybdeeni pystyy poistamaan syöpää aiheuttavia kemikaaleja, mikä on päätelty siitä, että alueilla, joilla maaperässä on vähän molybdeenia, pohjukaissuolisyöpää on todettu lähes kolmanneksen enemmän. Molybdeeni voi helpottaa unen saantia. Sen on todettu tehostavan elimistön antioksidanttimolekyylien aktiivisuutta.

Käyttökohteita metallinjalostuksessa

Molybdeenia voidaan pieninä määrinä käyttää teräksen kovettamiseen. Japanilaiset soturit kovettivat sen avulla miekkoja 1300-luvulla. Britit taas käyttivät molybdeeniterästä panssarivaunuissa ensimmäisessä maailmansodassa. Kun molybdeenia sekoitetaan ruostumattomaan teräkseen, syntynyt teräslaatu on haponkestävää.

Käyttö isotooppitutkimuksissa

Molybdeeni-99-isotoopista valmistetaan sairaaloissa teknetium-99m-isotooppia gammakuvausta varten. Teknetiumia ei voi varastoida sellaisenaan lyhyen puoliintumisajan takia. Molybdeeni-99:n puoliintumisaika on 66 tuntia.
HMS Albacore (1906)

Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 1918.
Almirante Cochrane (1874)

Valmistus

Alus tilattiin Britteinsaarilta Hullista Earle's Shipbuilding Companyltä ja sen köli laskettiin vuonna 1873. Alus laskettiin vesille 25. tammikuuta 1874 ja se valmistui vielä samana vuonna.

Palvelus

Alus osallistui Tyynenmeren sotaan, jolloin sen tärkein saavutus oli Angamosin taistelussa Perun laivaston monitorin Huascarin valtaus.
Alus modernisoitiin vuonna 1889 modernisoitiin valmistajansa telakalla, jolloin sen 9 tuuman 12 tonnin MLR tykit vaihdettiin kuuteen Armstrongin kahdeksan tuuman 13,5 tonnin BLR -tykkiin. Lisäksi alukselle asennettiin kolme Hotchkissin kuuden naulan ja kuusi kolmen naulan tykkiä sekä kolme neljäntoista tuuman torpedoputkea. Alukselle asennettiin myös uudet kattilat sekä uusi höyrykone, jotka tuottivat 4 300 hevosvoimaa.
Alus muutettiin vuosina 1897-1900 tykistökoululaivaks, jolloin sen aseistus poistettiin samoin kuin mesaani ja etumastokin. Vuonna 1919 aluksen aseistuksena oli neljä 4,7 tuuman, kaksi 12 naulan ja neljä kolmen naulan tykkiä. Alus muutettiin proomuksi vuonna 1908.
Tasmanianhuilukorppi

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan tasmanianhuilukorppi on noin 47–49 cm. Väritykseltään laji on täysin musta lukuun ottamatta pyrstön ja siipien sulkien valkoisia kärkiä. Lajin silmät ovat kirkkaankeltaiset. Tasmanianhuilukorpin nokka on musta ja suurikokoinen. Nuoret tasmanianhuilukorpit muistuttavat aikuisia mutta ovat väriltään hieman vaaleampia.

Elinympäristö

Tasmanianhuilukorpin kolmesta alalajista nimialalaji S. f. fuliginosa elää Tasmaniassa, S. f. colei elää King Islandilla ja S. f. parvior -alalajia tavataan Flinders Islandilta. Tasmanianhuilukorpit elävät monenlaisissa metsissä niin vuoristoissa, alangoilla kuin rannikoillakin. Laji sopeutuu myös kaupunkielämään.  S. f. colei elää mieluiten kosteammissa ympäristöissä kuin muut alalajit.  Tasmanianhuilukorpit vaeltavat vuoristoseuduilta alankomaille talven ajaksi. 
Tasmanianhuilukorpin alalajeista kaksi S. f. fuliginosa ja S. f. parvior luokitellaan uhanalaisuudeltaan elinvoimaisiksi. Sen sijaan S. f. colei on vaarantunut elinsaarellaan tapahtuneen soveltuvan elinympäristön vähenemisen vuoksi.

Ravinto ja lisääntyminen

Tasmanianhuilukorpit ovat kaikkiruokaisia ja syövät nuoria lintuja, raatoja, hyönteisiä ja marjoja. Pesänsä laji tekee oksista ja ruohoista puuhun oksanhaarukkaan. Naaras munii yleensä kahdesta neljään munaa. Poikasten ruokkimisesta huolehtii myös koiras.
Chaotic Matrix

Kappaleet

Kaikki kappaleet sanoittanut Andrés Garcia ja Fabio Marin.
Kansainvälinen Frédéric Chopin -pianokilpailu

Kansainvälinen Frédéric Chopin -pianokilpailu on Varsovassa viiden vuoden välein järjestetty pianokilpailu. Se pidettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1927.
Kansainvälisen Frédéric Chopin -pianokilpailun idean keksi pianisti, säveltäjä ja opettaja Jerzy Zurawlew.
Khowarin kieli

Khowarin kieli on Pakistanin pohjoisosassa entisen Chitralin ruhtinaskunnan alueella asuvien khojen puhuma dardilainen kieli. Erillisiä puhujaryhmiä on myös Afganistanissa ja Intiassa sekä yksittäisiä puhujia Tadžikistanin Vuoristo-Badahšanin autonomisella alueella. Vuonna 1992 kielen puhujia arvioitiin olevan yhteensä noin 250 000 henkeä.
Khowar kuuluu dardilaisten kielten keskisen ryhmän pohjoiseen alaryhmään. Viime aikoihin saakka se oli ainoastaan yhteisön suullisen kanssakäymisen väline. Hiljattain on alettu julkaista tekstejä urduun perustuvalla kirjoitusjärjestelmällä. Khowar toimii myös Chitralin muiden kielten puhujien yhteisenä kommunikaatiovälineenä. Sitä kutsutaankin usein chitralin kieleksi.
Arvo Paasivuori

Arvo Kullervo Paasivuori (vuoteen 1906 Hälleberg; 4. huhtikuuta 1905 Helsinki – 30. toukokuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka toimi vuosina 1949–1966 Valtion elokuvatarkastamon puheenjohtajana.
Arvo Paasivuoren isä oli merkittävä sosiaalidemokraattinen poliitikko Matti Paasivuori. Arvo kirjoitti ylioppilaaksi 1925 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1939. Hän työskenteli Helsingin kaupungin kunnalliskodin konttoristina 1934–1940, kunnalliskodin ja kaupungin työlaitoksen apulaisjohtajana 1940–1951 sekä kaupungin vanhustenhuoltolaitoksen johtajana 1952–1972. Hän oli myös yhden kauden SDP:n kansanedustajana Uudenmaan läänin vaalipiiristä 1945–1948. Elokuvatarkastamon johtamisen ohella Paasivuori kuului Valtion elokuvalautakuntaan ja kirjallisuuslautakuntaan. Lisäksi hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen.
Arvo Paasivuoren vaimo oli vuodesta 1934 Tyyne Paasivuori (o.s. Kallio), joka toimi myöhemmin myös kansanedustajana.
Pernoo

Pernoo on kylä Kotkan kaupungin pohjoisosassa Kymijoen Pernoonhaaran länsipuolella. Pernoo kuului Kymin kuntaan vuoteen 1976 saakka. Pernoon Haukkavuorella sijaitsee puolustusvoimien tutka-asema. Lakkautettu Pernoon peruskoulu sijaitsee Kymijoen rannassa Laajakosken kylän puolella. Kylällä järjestetään vuosittain lokakuun alussa maalaismarkkinat, joilta voi ostaa esimerkiksi paikallisten viljelijöiden tuotteita.
Kurittula-Pernoon alueella on 593 asukasta (31.12.2012).

Luonto

Tunnettuja luonnonnähtävyyksiä Pernoossa ovat Haukkavuori luolineen ja Pernoonkosket sekä kylän lounaisosasta alkava Valkmusan kansallispuisto ja siihen kuuluva Mustanjärvensuo.

Liikenne

Pernoosta on riippusiltayhteys kevyelle liikenteelle Kymijoen ylitse Mikkolansaaren kautta Pernoonhaaran itäpuolelle Laajakosken kylään. Pernooseen kulkee linja-autoyhteys Kotkan keskustasta.
Jaakko Heikkilä

Jaakko Heikkilä (s. 24. maaliskuuta 1956 Kemi) on suomalainen valokuvaaja ja valokuvauksen kouluttaja. Koulutukseltaan hän on rakennustekniikan diplomi-insinööri.
Kalatutkijana Oulun yliopistossa ja lehtikuvaajana muun muassa Helsingin Sanomille toiminut Heikkilä siirtyi vapaaksi valokuvaajaksi vuonna 1989. Hän on kuvannut muun muassa Armeniassa, Venäjällä, Serbiassa, Italiassa, Britanniassa, Brasiliassa, Kuubassa, Meksikossa ja Yhdysvalloissa. Heikkilä sai valokuvataiteen valtionpalkinnon vuonna 2007.
Heikkilän valokuvien teemana ovat usein olleet kulttuuriset identiteetit ja valtakulttuureiden keskellä elävät vähemmistöt. Hänen kuvansa ovat usein pysähtyneitä ja hiljaisia miljöömuotokuvia ihmisistä heidän omassa ympäristössään. Vuonna 2005 Heikkilän armenialaisten vainoja koskeva näyttely Vaiettuja tarinoita oli esillä Venetsian biennaalissa.
Kesällä 2016 Heikkilän valokuvanäyttely Veden kätkemiä huoneita Kansallismuseossa esitteli Venetsian aatelisia.
Charlie Hall

Charles ”Charlie” Hall (19. elokuuta 1899 Birmingham, Iso-Britannia – 7. joulukuuta 1959 North Hollywood, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi muun muassa Laurelin ja Hardyn komediaelokuvissa 1920- ja 1930-lukujen aikana.
Hall syntyi Birminghamissa Englannissa. Hänen väitetään nuoruudessaan kuuluneen kuuluisan Fred Karnon vaudevilleseurueeseen, vaikkakaan siitä ei ole kirjallisia todisteita. Hall saapui Yhdysvaltoihin 1920-luvun alussa, ja siten hänelle sukeutuikin yli 30 vuoden elokuvaura Hollywoodissa ystävänsä, elokuvakoomikko Bobby Dunnin (1890–1937) avustuksella. Hänet nähtiin esimerkiksi Buster Keatonin ja Charley Chasen elokuvissa, mutta parhaiten hänet muistetaan yleisesti piskuisten ja pahantuulisten miehen rooleista Laurelin ja Hardyn Ohukainen ja Paksukainen -komediaelokuvissa. Hall oli muista Laurelin ja Hardyn elokuvien konnaroolien esittäjistä poiketen pienikokoinen, ainoastaan 164 senttiä pitkä. Hänellä oli myös vahva brittiaksentti, minkä vuoksi hänelle ei kirjoitettu heidän elokuvissaan paljoa vuorosanoja.
Hall esiintyi Laurelin ja Hardyn elokuvissa vuodesta 1923 alkaen lähinnä pienissä sivurooleissa, kuten lyhytelokuvissa The Second Hundred Years (1927), The Battle of the Century (1927), Two tars (1928), Hotellissa tapahtuu (1929), Kämppäkaverin kihti (1934), Kommellusten ketjukauppa (1935) sekä kaksikon palkitussa lyhytelokuvassa Muuttomiehet pulassa (1932). Lyhytelokuvien lisäksi hän esiintyi useassa kaksikon kokoillan elokuvassa. Hall oli mukana Laurelin ja Hardyn elokuvien sivurooleissa 47 kertaa, useammin kuin kukaan muu. Hänen viimeiseksi kaksikon elokuvakseen jäi Lattapäät lainehilla (1940), missä hän esiintyi hotellivirkailijan roolissa.
Hall näytteli urallaan kaikkiaan yli 250 elokuvassa, joista viimeiseksi jäi lyhytelokuva So You Wanna Play Piano (1956). Hän kuoli 60-vuotiaana vuonna 1959.
Protoanemoniini

Myrkyllisyys

Protoanemoniini aiheuttaa ihoaltistuksessa kipua, ihoärsytystä ja helposti jopa nesterakkuloiden muodostumista iholle. Pitkässä altistuksessa protoanemoniinin aiheuttamat vammat voivat muistuttaa palovammoja ja niiden parantuminen voi kestää jopa neljä viikkoa.
Tuoreet silputut ranunkuliinia sisältävät kasvit saavat iholla aikaan saman vaikutuksen. Kuivattaessa vaikkapa protoanemoniinia sisältävää kasvimassaa, dimeroituu aine ei-myrkylliseksi anemoniiksi. Täydellinen kuivaaminen poistaa siis prototoanemoniinin kasveista, jolloin joitain näistä kasveista voidaan käyttää esimerkiksi eläinten rehuna mikäli ne eivät sisällä muita myrkkyjä.
Nieltynä jotkin kuivaamattomat protoanemoniinia/ranunkuliinia sisältävät kasvit ovat kuitenkin hyvin myrkyllisiä. Tiedetään monia tapauksia, joissa aineita sisältäneitä kasveja syöneitä eläimiä on kuollut, mutta yleensä eläimet eivät syö kasveja kuolettavia määriä, sillä ne aiheuttavat pureskeltaessa ja nieltynä voimakasta kipua. Esimerkiksi yksi varhaisimpia tunnettuja kuvauksia protoanemoniinin/ranunkuliinin vaikutuksista ihmisissä nieltynä on vuodelta 1766, jolloin mies joi kokeellisesti kaksi pisaraa konnanleinikistä tehtyä mehutiivistettä ja kuvaili saaneensa kouristelevia vatsakipuja. Tämän jälkeen saman kasvin lehtiä pureskeltuaan hänen suunsa limakalvot kuoriutuivat pois ja hän menetti makuaistinsa. Aineita sisältävät kasvit voivat toistuvasti ja pienissä määrin syötynä aiheuttaa myös maksatulehduksen ja maksan heikentyneen toiminnan vuoksi silmien keltaisuutta.
Csárdás (Monti)

"Csárdás" on Vittorio Montin kappale alun perin viululle ja pianolle, vuodelta 1904. Muillekin kokoonpanoille on tehty sovituksia. Se on säveltäjän kuuluisin teos. Tempon ja energisyyden vaihtelut ovat teoksen aikana suuria. Teos perustuu unkarilaiseen csárdás-musiikkityyliin.
Honeyboy Edwards

David ”Honeyboy” Edwards (28. kesäkuuta 1915 – 29. elokuuta 2011) oli yhdysvaltalainen delta blues -laulaja ja -kitaristi Mississippin osavaltiosta.
Edwards oli Robert Johnsonin ystävä ja läsnä yönä, jona tämä kuoli juotuaan myrkytettyä viskiä. Hän julkaisi muusikonuransa ohessa kirjan The World Don't Owe Me Nothin' (1997).
Edwards otettiin Blues Hall of Fameen 1996. Hän kuoli 96-vuotiaana elokuussa 2011.
Korppujauho

Korppujauho on ruoanlaitossa ainesosa, jota käytetään muun muassa mureketaikinaan sekä liha-, kala- ja kasvisten leivittämiseen sekä laatikkoruokien ja kinkun kuorruttamiseen. Leivonnassa korppujauhoa käytetään kakku- ja leivosvuokien jauhottamiseen leivonnaisen vuoasta irrottamisen helpottamiseksi.
Korppujauhoa voidaan valmistaa hienontamalla korppuja tai kuivaa leipää. Leipomoiden ja korpputehtaiden sivutuotteena syntyvää korppujauhoa saa myös valmiina, jopa valmiiksi maustettuna.
Panko on japanilaisen keittiön käyttämää vaaleaa, karkearakenteista korppujauhoa.