google/wiki40b huggingface dataset:
Tananruostegueretsa

Ulkonäkö ja koko

Tananruostegueretsa kasvaa noin puoli metriä pitkäksi. Sen selkäpuoli on musta, rinta ruosteenruskea. Harmaa häntä on yli puolimetrinen. Painosta on eri arvioita, kuusi kiloa lienee jonkinlainen keskipaino.

Levinneisyys

Tananruostegueretsoja elää vain Keniassa, Tanajoen varrella. Metsien tuhoaminen on pirstonut lajin elinaluetta, ja IUCN arvioi sen olevan äärimmäisen uhanalaisen rajoilla, laji osoittautuikin elävän laajemmalla alueella, mutta jotkin sen alalajeista ovat edelleen sukupuuton partaalla.

Elintavat

Tananruostegueretsat elävät puissa perheryhminä, joihin kuuluu yksi tai kaksi aikuista koirasta ja naaraita sekä keskenkasvuisia alle kolmivuotiaita poikasia. Ne ruokailevat yleensä aamuhämärissä ja lepäävät keskipäivän kuuman ajan.
Ruotsala (Kauhava)

Ruotsala on kylä Kauhavalla, Etelä-Pohjanmaalla. Kylän alueella sijaitsee Kauhavan kolmanneksi suurin järvi, Ojutjärvi.

Historia

Kylässä oli ennen paljon maatiloja. Ruotsalassa oli vireää käsityöteollisuutta. Nämä alat ovat kuitenkin lähes hävinneet kylästä nykypäivänä. Ruotsala valittiin vuoden eteläpohjalaiseksi kyläksi 2002.

Kyläyhdistys

2000-luvun taitteessa Ruotsalan kyläyhdistys aloitti suuren projektin. Kylään rakennettiin monitoimihalli talkootyönä. Monitoimihallin kustannusarvio oli 2 miljoonaa markkaa, mutta sitä jouduttiin myöhemmin laskemaan. Vaikka kylässä ja koko Kauhavalla oli aikoinaan laaja vastustus Suomen jäsenyyteen Euroopan unionissa, valtaosa rahoituksesta saatiin juuri sieltä. Monitoimihalli valmistui vuonna 2001. Keväällä 2006 monitoimihalliin valmistui laajennus jossa on kerho- ja varastotilaa. Monitoimihalli sijaitsee samassa pihapiirissä koulun kanssa.

Koulu

Ruotsalan koulu on perustettu vuonna 1925. Se käsittää noin 230 talouden alueen. Nykyisen koulun vanhempi osa rakennettiin vuonna 1927. Kouluun rakennettiin myös toinen osa vuonna 1956. 1980- ja 1990-luvuilla Ruotsalan koulun oppilasmäärät lisääntyivät niin, että kouluun tuli neljäs opettaja. Nykyisin koulussa on esikoulu ja peruskoulun vuosiluokat 1-6. Koulussa on noin 80 oppilasta sekä neljä peruskoulun opettajaa ja kaksi esikouluopettajaa. Kaikki koulun oppilaat opiskelevat A1-kielenä englantia kolmannelta luokalta lähtien. Helmikuussa 2016 monitoimihallin tiloissa alkoi kouluopetus osalle Kauhavan vastaanottokeskuksen lapsista.
Kyläyhdistys on auttanut koulua monella tavalla. Kyläyhdistys on rakentanut koulun käyttöön jääkaukalon, luistimienvaihtokatoksen ja pukuhuoneen. Myös kyläyhdistyksen rakentama monitoimihalli on nykyaikaisine liikuntatiloineen koulun käytössä.

RuPS

Ruotsalan Palloseura (RuPS) on suurimmaksi osaksi Ruotsalan kylän asukkaista muodostuva salibandyseura, joka kiertää Suomea turnauksissa. RuPS:n pokaalikokoelma on nähtävillä Ruotsalan monitoimihallin palkintokaapissa.
George Cukor

Elämä ja ura

Cukor syntyi 7. heinäkuuta vuonna 1899 New York Cityssä. Hänen vanhempansa olivat unkarilaisia siirtolaisia. Cukor kiinnostui jo varhain teatterista, ja vuonna 1917 hän haki ja pääsi töihin chicagolaiseen teatteriin. Kolmen vuoden ajan hän keräsi kokemusta alalta, ja työskenteli sitten seitsemän vuotta omassa yhtiössään New Yorkissa. Hän oli mukana myös muutamassa Broadway-tuotannossa. 
Vuonna 1929 Cukor lähti Hollywoodiin työskennelläkseen uuden elokuvatrendin, äänielokuvan, parissa. Ensimmäiset vuodet hän työskenteli lähinnä apuohjaajana Paramountilla. Ensimmäisen kokonaan oman ohjaustyönsä hän teki elokuvassa Hänen vaimonsa moraali vuonna 1931. Elokuvan pääosassa oli Tallulah Bankhead.
Vuonna 1932 Cukor sai sopimuksen RKO Studios -elokuvayhtiöön, jossa hänen uransa alkoi kukoistaa. Hän ohjasi muun muassa elokuvat What Price Hollywood? (1932) ja Romeo ja Julia (1936),  ja työskenteli yhteistyössä Katharine Hepburnin kanssa elokuvissa Erokirja (1932) ja Pikku naisia (1933). Greta Garbon kanssa hän työskenteli vuonna 1936 valmistuneen elokuvan Kamelianainen merkeissä.
Cukor palkattiin myös ohjaamaan elokuva Tuulen viemää vuonna 1937 ja hän työskenteli elokuvan esivalmistelujen parissa lähes kaksi vuotta. Kolme viikkoa ennen kuvausten alkua hänet korvattiin toisella ohjaajalla. Cukor kuitenkin jatkoi elokuvan parissa ja valmensi elokuvan päätähteä Vivien Leightä kuvausten ulkopuolella.
Vuonna 1939 Cukor teki elokuvan Naiset, joka on kuuluisa siitä, että siinä esiintyy vain ja ainoastaan naisia. Mukana olivat muun muassa Joan Crawford ja Norma Shearer. Crawfordin kanssa Cukor teki yhteistyötä vielä kahden elokuvan verran. 
Vuonna 1964 Cukor voitti parhaan ohjaajan Oscarin elokuvasta My Fair Lady. Sen pääosassa nähtiin Audrey Hepburn. Cukorin viimeiseksi elokuvaksi jäi vuonna 1981 valmistunut Rikas ja kuuluisa. Hän kuoli kaksi vuotta myöhemmin 24. tammikuuta 1983.
Charles Martin Loeffler

Charles Martin Loeffler (alkujaan Martin Karl Löffler; 30. tammikuuta 1861 – 19. toukokuuta 1935) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen säveltäjä.

Elämäkerta

Loeffler väitti syntyneensä Ranskan Mulhousessa, mutta todellisuudessa hän oli syntynyt Schönebergissä lähellä Berliiniä ja kääntynyt Saksaa vastaan tasavaltalaisia ajatuksia kirjoittaneen isänsä jouduttua pidätetyksi. Pidätyksen aikaan tuleva säveltäjä oli noin 12-vuotias. Isä ennätti kuolla ennen vapautumistaan. Ennen pidätystä perhe oli muutellut paljon.
Loeffler päätti ryhtyä viulistiksi. Hän opiskeli Berliinissä Joseph Joachimin, Friedrich Kielin ja Woldemar Bargielin johdolla, sitten Pariisissa Joseph Massart’n johdolla. Sävellyksessä hän sai opetusta Ernest Guiraud’lta. Hän soitti Pasdeloup’n orkesterissa ja muutti vuonna 1881 Yhdysvaltoihin, missä hän liittyi Bostonin sinfoniaorkesteriin. Orkesteri myös esitti säännöllisesti Loefflerin sävellyksiä.
Yhdysvaltain kansalainen Loefflerista tuli vuonna 1887. Myöhemmin hän erosi Bostonin sinfoniaorkesterista omistautuakseen sävellykselle. Hänen ystäviinsä lukeutui John Singer Sargent, joka maalasi hänen muotokuvansa. Loefflerin kehittämään sävelkieleen vaikutti aikansa ranskalainen ja venäläinen musiikki sekä symbolistinen ja dekadenttinen kirjallisuus. Loeffler hyödynsi usein epätavallisia soitinyhdistelmiä. Hän innostui myös vuonna 1894 ”löytämästään” viola d’amoresta ja sekä sävelsi että sovitti sille musiikkia. Myöhempinä vuosinaan hän kiinnostui jazzista ja sävelsi joitain teoksia jazzyhtyeelle.
Loefflerin opiskelijoihin lukeutui Francis Judd Cooke. Säveltäjä kuoli Medfieldissä 74 vuoden iässä.
Loeffler sävelsi huolella ja uusi teoksiaan usein. Osa hänen tuotannostaan on kadonnut. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa lukeutuvat sinfoniset runoelmat La Mort de Tintiles, La Bonne Chanson, A Pagan Poem ja Memories of My Childhood (Life in a Russian Village) sekä laulusarja Five Irish Fantasies ja kamarimusiikkiteokset Music for Four String Instruments ja Two Rhapsodies (oboelle, alttoviululle ja pianolle).
Auksiini

Historia

Ensimmäisiä auksiinin löytämiseen johtavia kokeita suoritti Charles Darwin poikansa Francisin kanssa 1800-luvun puolella. Darwinit halusivat selvittää, millä mekanismilla kasvi havaitsee valon, jota kohti se alkaa kasvaa. He "sokaisivat" ruohon taimia peittämällä niitä eri kohdista kuten ihan kärjestä, keskeltä vartta tai varren tyvestä. Darwinit havaitsivat, että kärjestä peitetyt taimet eivät kääntyneet valoa kohti. Valon aistimismekanismi piilee siis kärjessä. Koska taimi alkaa kääntyä valoon päin kuitenkin vähän kärjen alapuolelta, oli pääteltävissä, että kärjestä erittyy jokin aine, joka matkaa varressa alaspäin.
1900-luvun alussa selvitettiin (mm. Boysen-Jensen, Paál ja Went), että mikäli kärki katkaistaan ja kärjen ja varren väliin asetetaan metallilevy, kasvi ei käänny valoon. Mikäli metallilevyn sijasta käytetäänkin gelatiinia, kasvi kääntyy valoon. Kokeet vahvistivat sen, että jokin kärjestä erittyvä aine aiheuttaa kasvin kääntymisen valoon.
Myöhemmin aine eristettiin ja todettiin indoli-3-etikkahapoksi (C₁₀H₉NO₂, CAS 87-51-4).

Kemiallinen rakenne

Auksiineja on erilaisia, joista yleisin luonnossa on indoli-3-etikkahappo. Auksiinista voidaan myös syntetisoida erilaisia versioita. Kaikki auksiinit sisältävät rengasmaisen rakenteen ja ne kaikki ovat neutraaleissa liuoksissa polaarisia molekyylejä. Auksiinien toimintaa voi ehkäistä antiauksiineilla, jotka sitoutuvat auksiinin reseptorimolekyyleihin. Solussa auksiinia esiintyy sekä vapaana, että sidottuna glykoproteiineihin ja sokereihin.
Auksiinipitoisuus voidaan määrittää tuntemattomasta näytteestä esimerkiksi biotestillä itutuppien kasvua seuraamalla tai immunologisilla menetelmillä.
Kankaisten kartano

Kankaisten kartano (ruots. Kankas) on Maskussa sijaitseva säteritila, josta on mainintoja jo 1300-luvulta lähtien. Se on kuulunut Djeknien, Hornien suvuille, Fredesköldeille ja Aminoffien suvuille. Henrik Klaunpoika Horn rakennutti paikalle kivisen linnan 1500-luvulla. Beata Sofia Bock a.d.H Suddenbach omisti Kankaisten 1729–1739. Linnaa korjattiin perusteellisesti 1763–1764 ja 1935. Museovirasto määritteli sen vuonna 2009 yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Kartanon omistukseensa hankkineen valtiopäivämies Nils Fredensköldin saman niminen poika kuoli kartanon tulipalossa 1819.
Päärakennuksen vanhimmat osat ovat peräisin 1400-luvulta. Tilan 350 hehtaarin pinta-alasta puolet on metsää ja puolet viljelysmaita. Päärakennuksen lisäksi tilalla on kuusi muuta rakennusta.

Tulipalo

Kartanossa syttyi tulipalo 1819 kun Nils Fredensköld nukahti kirjojen ääreen ja unohti sammuttaa kynttilät. Suurin osa kartanon arkistosta tuhoutui ja myös esimerkiksi Maskun vanhimmat kirkonkirjat.

Omistajanvaihdos 2018

Kartanon omistaja Stiftelsen för Åbo Akademi on myymässä sen Tractatus Properties Oy:lle, jonka taustalla on Raisio Oyj:n aiempi johtaja Matti Rihko. Kauppa toteutuu lokakuussa 2018.
Rule, Britannia!

Rule Britannia! on brittiläinen patrioottinen laulu. Se perustuu James Thomsonin runoon "Rule Britannia" ja Thomas Arnen siihen säveltämään musiikkiin 1740.

Sanat

1 When Britain first at Heav'n's command

Arose from out the azure main;

This was the charter of the land,

And guardian angels sang this strain:

Rule, Britannia! Britannia, rule the waves:

Britons never shall be slaves.
2 The nations not so blest as thee,

Shall in their turns to tyrants fall;

While thou shalt flourish great and free,

The dread and envy of them all.

Rule, Britannia! Britannia, rule the waves:

Britons never shall be slaves.
3 Still more majestic shalt thou rise,

More dreadful from each foreign stroke;

As the loud blast that tears the skies,

Serves but to root thy native oak.

Rule, Britannia! Britannia, rule the waves:

Britons never shall be slaves.
4 Thee haughty tyrants ne'er shall tame,

All their attempts to bend thee down

Will but arouse thy generous flame;

But work their woe, and thy renown.

Rule, Britannia! Britannia, rule the waves:

Britons never shall be slaves.
5 To thee belongs the rural reign;

Thy cities shall with commerce shine;

All thine shall be the subject main,

And every shore it circles thine.

Rule, Britannia! Britannia, rule the waves:

Britons never shall be slaves.
6 The Muses, still with freedom found,

Shall to thy happy coast repair;

O blest Isle! With matchless beauty crowned,

And manly hearts to guide the fair.

Rule, Britannia! Britannia, rule the waves:

Britons never shall be slaves.
Elefenor

Elefenor (muinaiskreikaksi Ἐλεφήνωρ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Khalkodonin ja Alkyonin poika ja Euboian Abenteen kuningas. Hän otti vastaan Theseuksen pojat Akamaan ja Demofonin, kun nämä pakenivat vallan anastanutta Menestheusta.
Elefenor oli yksi Helenan kosijoista. Antamansa valan mukaisesti hän osallistui Troijan sotaan ja johti taisteluun Euboian 40 alusta. Samana päivänä, kun Pandaros rikkoi aselevon, Elefenor sai surmansa Agenorin keihäästä yrittäessään vetää Ekhepoloksen ruumista turvaan.
Benjamin Dyster

Benjamin Dyster (k. 29. elokuuta 1730 Tukholma) oli suomalaissyntyinen seikkailija, joka esiintyi vuonna 1724 Ruotsissa kuningas Kaarle XII:na ja yritti nostaa Taalainmaan talonpoikia kapinaan.

Elämäkerta

Dysterin isä Kaarle Dyster toimi kruunun nimismiehenä ja perhe asui Lappeenrannan Tyysterniemessä sijainneella maatilallaan vuosina 1688–1700. Dyster kävi koulua Lappeenrannassa ja meni sitten Viipuriin kultasepän oppiin. Hän meni sotapalvelukseen suuren Pohjan sodan aikana, palveli aliupseerina eräässä suomalaisrykmentissä ja joutui venäläisten vangiksi. Oman kertomuksensa mukaan Dyster pääsi pakenemaan vankeudesta ja saapui Benderissä oleskelleen kuningas Kaarle XII:n luo. Benderissä Dyster väitti paljastaneensa kuningasta vastaan solmitun salaliiton, jonka takana olivat tsaari Pietari Suuri ja turkkilainen suurvisiiri. Vuonna 1715 Dyster oleskeli Riiassa ja käytti tällöin sukunimeä von Düsterstern. Hän meni näihin aikoihin myös naimisiin.
Uudenkaupungin rauhan jälkeen 1721 armeijasta erotettu Dyster eli työttömänä ja köyhyydessä. Vuonna 1724 hän saapui Tukholmaan työskenneltyään jonkin aikaa Visbyssä. Dyster esiintyi nyt aatelismiehenä, jonka omaisuuden venäläiset olivat vieneet, ja anoi tuloksetta Ruotsin kruunulta korvausta menetyksistään. Dyster kierteli sitten maaseudulla. Ollessaan Uplannissa hän alkoi esiintyä vuonna 1718 kuolleena kuningas Kaarle XII:na, joka oli elänyt piilossa ja saapunut nyt vaatimaan kruunuaan takaisin. Kuninkaana esiintynyt Dyster väitti, että Riddarholmenin kirkkoon kuninkaana haudattu mies olikin ollut tavallinen rivisotilas.
Kun Dysterin väitteet saivat kannatusta, hän alkoi yllyttää Taalainmaan talonpoikia marssimaan Tukholmaan vaatimaan oikean kuninkaan palauttamista valtaistuimelle. Tässä yhteydessä hän lähetti asiasta kirjelmän Uppsalan läänin maaherralle Fredrik Magnus Cronbergille ja allekirjoitti sen kuninkaan nimellä Carolus. Maaherra sai houkuteltua Dysterin lähtemään Tukholmaan, jossa hän jotui tutkimuskomission eteen joulukuussa 1724. Dyster muutti nyt mieltään ja väitti vain pilailleensa kirjeen lähettäessään. Kirjeen allekirjoituksen Carolus E. I. H. hän väitti tarkoittaneen Carolus Er I Himmelen (Kaarle on taivaassa). Komissio passitti Dysterin kuitenkin Tukholmassa sijainneeseen Kastenhofin vankilaan.
Vankilassa ollessaan Dyster laati uuden kirjeen Taalainmaan talonpojille yllyttäen näitä kapinaan. Kirjeen hän allekirjoitti taas kuninkaan nimissä C. R. S. (Carolus, rex Sueciæ eli Kaarle, Ruotsin kuningas). Dyster tuomittiin nyt seisomaan kolme päivää häpeäpaalussa Tukholman torilla, minkä jälkeen hänet suljettiin Danvikin mielisairaalaan. Kaksi Dysterin avustajaa tuomittiin kuolemaan, mutta tuomiot muutettiin ruumiillisiksi rangaistuksiksi. Vuonna 1726 Dyster lähetettiin perheineen Latviaan Riiaan, mutta hänet palautettiin sieltä takaisin ja hän joutui viettämään loppuelämänsä Danvikin sairaalassa.
Mollu Heino

Marjo Heino (ent. Heino-Fihlman, taiteilijanimi Mollu, s. 3. marraskuuta 1967 Tampere) on suomalainen taidemaalari ja kuvataiteilija, joka asuu ja työskentelee Luvialla.

Ura

Heino on toiminut kuvataiteen läänintaiteilijana Satakunnan taidetoimikunnassa vuodet 2002-2006 ja toimii manageroinnin läänintaiteilijana Taiteen edistämiskeskuksessa, Porin pisteessä 2014-2016. Vuonna 2002 hän sai taidetoimikunnan ja Lönnströmin taidemuseon Vuoden nuori satakuntalainen kuvataiteilija -näyttelystipendin.
Heino on opiskellut sekä Kuvataideakatemiassa että Taideteollisessa korkeakoulussa. 
Mollu Heinon teokset ovat usein viitteellisiä maisemia, hämäriä ja autioita näkymiä, joissa paikasta on jäljellä vihjeitä horisontista tai heijastumista. Sarjallisissa maalauksissa maiseman tila ja aika muuntuvat.
Elizabeth Gaskell

Nuoruus

Elizabeth Cleghorn Gaskell, omaa sukua Stevenson, syntyi 29. syyskuuta 1810 Lontoon Chelseassa. Hänen äitinsä kuoli vuotta myöhemmin vuonna 1811], ja nuori Elizabeth varttui tätinsä luona Knutsfordissa. Vuonna 1928 hänen isoveljensä katosi matkalla Intiaan, ja Gaskell palasi asumaan isänsä ja äitipuolensa luo Chelseaan. Hänen isänsä kuitenkin menehtyi vuonna 1829, ja Gaskell muutti Newcastle upon Tyneen pastori William Turnerin luo.

Avioliitto ja perhe

Vuonna 1832 Elizabeth meni naimisiin manchesterilaisen pastori William Gaskellin kanssa. Heidän ensimmäinen tyttärensä syntyi kuolleena vuonna 1833. Seuraavana vuonna parille syntyi toinen tytär, jolle annettiin nimeksi Marianne. Tytär Margaret Emily eli Meta syntyi vuonna 1837. Vuonna 1841 pariskunta matkusteli yhdessä Keski-Euroopassa. Pariskunnan neljäs tytär Florence Elizabeth syntyi vuonna 1842. Vuonna 1844 syntyi parin ainoa poika, William, joka menehtyi punatautiin 1845. Vuonna 1846 syntyi parin viides tytär, Julia Bradford.

Viimeiset vuodet ja kuolema

Vuonna 1865 Gaskell matkusti Dieppeen ja Madame Mohlin luo Pariisiin. Pariisin-matkansa jälkeen hän osti talon nimeltä The Lawns Holybournen läheltä Hampshirestä. Hän kuoli äkillisesti Holybournessa 12. marraskuuta 1865.
Víctor Manuel Pérez Rojas

Víctor Manuel Pérez Rojas (s. 17. lokakuuta 1940) on venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 11. syyskuuta 1965 ja nimitettiin Calabozon arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Tagarian titulaaripiispaksi 9. toukokuuta 1998. Piispaksi vihkiminen seurasi 23. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Helímenas de Jesús Rojo Paredes, jota avustivat Miguel Antonio Salas Salas ja Baltazar Enrique Porras Cardozo.
7. marraskuuta 2001 Pérez Rojas sai nimityksen San Fernando de Apuren hiippakunnan piispaksi.
Märkjärvi (Iitti)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 423 hehtaaria eli 4,2 neliökilometriä, se on 6,5 kilometriä pitkä ja 3,4 kilometriä leveä. Sillä on 12 saarta, joiden yhteispinta-ala on 3,88 hehtaaria.  Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 18,4 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0184 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 4,4 metriä ja suurin syvyys on 15,6 metriä. Sen rantaviivan pituus on 26,9 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Pyhäjärven alue (Kymijoki)ella (14.12), jonka Heikkolanjoen valuma-alueeseen (14.125) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 71,4 metriä mpy.
Ruanda-Urundi

Historia

Saksan keisarikunta liitti aikaisemmin itsenäiset Ruandan ja Burundin kuningaskunnat omiin siirtomaihinsa vuosina 1890 ja 1899. Virallisesti kuningashuoneet säilyttivät asemansa ja alueet suhteellisen itsenäisyytensä, ja niistä muodostettiin Saksan protektoraatteja eli suojelualueita (saks. Schutzgebiet). Alueita hallinnoitiin osana Saksan Itä-Afrikkaa. Käytännössä alueella oleskelevien saksalaisten määrä oli hyvin vähäinen, eikä saksalaisten vaikutusvalta kasvanut missään vaiheessa kovin suureksi.
Ensimmäisessä maailmansodassa Belgian Kongosta hyökänneet belgialaiset joukot valloittivat vuoristoisen Ruanda-Urundin alueen vuonna 1916. Versailles’n rauhansopimuksen mukaan Saksan Itä-Afrikan pääosa liitettiin Tanganjika-nimisenä Brittiläiseen imperiumiin. Belgian joukkojen hallussa ollut alue, josta käytettiin nimitystä Belgian miehittämät Itä-Afrikan alueet, jätettiin Belgian sotilashallinnon alaisuuteen. Vuonna 1924 alueesta muodostettin Kansainliiton mandaattialue Ruanda-Urundin nimellä. Mandaattialueen hallinnointi uskottiin Belgialle.
Belgialaiset nojasivat saksalaisten lailla alueen hallinnossa paikallisiin rakenteisiin. He tukeutuivat maata jo ennen eurooppalaisten aikaa hallinneeseen tutsivähemmistöön, joka hallitsi enemmistönä olleita hutuja. Tuohon aikaan vallinneiden rotuteorioiden mukaisesti belgialaiset pyrkivät osoittamaan, että tutsit olivat rotuominaisuuksiltaan sekä fyysisesti että henkisesti hutujen yläpuolella, joten maan hallitseminen tuli luonnollisesti heidän osakseen. Belgialaiset myös jakoivat alueen väestön väestönlaskennat yhteydessä rotuominaisuuksien perusteella, ja kunkin asukkaan henkilötietoihin merkittiin heidän rotunsa.  
Kansainliiton hajoamisen jälkeen alueesta tuli Yhdistyneiden kansakuntien huoltohallintoalue vuonna 1946. Alue uskottiin edelleen Belgian hallintaan. YK:n peruskirjan mukaisesti Belgian olisi tullut kehittää aluetta poliittisesti, taloudellisesti, sosiaalisesti ja kulttuurisesti kohti itsenäisyyttä. Belgia kuitenkin katsoi, että alueen itsenäistyminen veisi vielä vuosikymmeniä. Käytännössä alueen kehittäminen jäi puolitiehen, ja sitä kehitettiin myös tavalla, joka ennen muuta vastasi Belgian etua. 
1950-luvulla itsenäisyysvaatimukset alkoivat kuitenkin kasvaa Belgian Kongossa, ja Belgia joutui myöntämään, ettei pienellä maalla ollut riittävästi voimavaroja niin laajojen alueiden pitämiseksi hallinnassaan. Belgian Kongo itsenäistyi Kongon demokraattiseksi tasavallaksi vuonna 1960. Kaksi vuotta myöhemmin, 1. tammikuuta 1962 myös huoltohallintoalue saavutti itsenäisyytensä. Se jaettiin vanhojen kuningaskuntien rajojen perusteella kahteen osaan, jotka itsenäistyivät nimillä Ruanda ja Burundi.
Etelä-Afrikan randi

Randi (ZAR) on Etelä-Afrikan valuutta, jonka nimi tulee Witwatersrandin (suom. Valkoisen veden harjanne) vuorijonosta, joka on maan kultavarojen merkittävin keskittymä, jolla muun muassa Johannesburgin kaupunki sijaitsee. Randi otettiin käyttöön vuonna 1961 Etelä-Afrikan tasavallan valuutaksi.
Randi on viimeisen kymmenen vuoden aikana menettänyt lähes puolet arvostaan suuriin valuuttoihin verrattuna, vaikka rahan arvoa pyrittiin ylläpitämään korkeilla koroilla. Valuutan arvon heikkenemisen syyksi on epäilty kansainvälisten valuuttakeinottelijoiden toimintaa ja joidenkin markkina-analyytikkojen mukaan valuutta on 15–20 % aliarvostettu. Alhainen randin arvo on auttanut maan turismi- ja kaivosteollisuutta. Vuonna 2016 yhdellä eurolla sai 17 randia ja Yhdysvaltain dollarilla 15.30
Lennart Philipson

Lennart Philipson (1929–2011) oli biologi ja akateemikko. Lennart Philipson palveli Euroopan molekyylibiologian laboratorion EMBL:n pääjohtajana vuosina 1982–1993. Hänet nimitettiin Suomen Akatemian ulkomaiseksi akateemikoksi vuonna 1997. Philipson teki merkittävää tutkimusta genetiikan, virologian ja molekyylibiologian alalla.
Muhammad Alin dynastia

Muhammad Alin dynastia on suku, joka hallitsi Egyptiä ja Sudania vuosina 1805–1953, aluksi Ottomaanien valtakunnan alaisina käskynhaltijoina (wali), vuosina 1867–1914 Turkin sulttaanin tunnustamina kediiveinä, 1914–1922 Britannian siirtomaavallan alaisina sulttaaneina ja vuodesta 1922 itsenäisen Egyptin kuninkaina. Suku tunnetaan myös kediivien dynastiana, koska se käytti pitkään kediivin arvonimeä.
Dynastian perusti albaanitaustainen Ottomaanien armeijan kenraali Muhammad Ali, joka otti Egyptin valtaansa ja sai vuonna 1805 sulttaanilta tunnustuksen asemalleen Egyptin käskynhaltijana. Hän myös otti käyttöön kediivin arvon, jota hänen seuraajansa käyttivät, mutta sulttaani tunnusti sen vasta vuonna 1867. Egypti kuului nimellisesti Ottomaanien valtakuntaan vuoteen 1914 asti, mutta käytännössä se oli vuonna 1882 tapahtuneesta miehityksestä alkaen osa Brittiläistä imperiumia. Britannian sotajoukot jäivät maahan senkin jälkeen, kun Britannia tunnusti Egyptin itsenäisyyden vuonna 1922. Muhammad Alin dynastian valta päättyi käytännössä heinäkuussa 1952 toteutettuun sotilasvallankaappaukseen, joskin vallan ottanut sotilasjohto julisti Egyptin muodollisesti tasavallaksi vasta vuotta myöhemmin. Suvun viimeinen hallitsija Fuad II asuu nykyään maanpaossa Sveitsissä.
Muita merkittäviä sukuun kuuluneita ovat olleet Ottomaanien valtakunnan suurvisiirinä 1913–1917 toiminut Said Halim pašša ja Iranin šaahitar Fawzia Shirin.