google/wiki40b huggingface dataset:
Valamon luostarin pääkirkko (Heinävesi)

Ikonostaasi

Kirkkosalin etuosassa sijaitseva uusi ikonostaasi saatiin käyttöön luostarin 70-vuotisjuhlavuonna, kun uusi alttariseinä vihittiin lauantaina 20. maaliskuuta 2010. Puisen ikonostaasin vuonna 2007 alkaneesta suunnittelusta vastasi johtava ikonitaiteilija Dimitri Mironenko, Pietarin Aleksanteri Nevskin lavran ikonimaalaamosta. Ikonostaasin tyyli on vanhavenäläinen ja siinä on käytetty Laatokan Valamon vanhojen kirkkojen kuvaseinien aiheita. Ikonostaasi veistettiin syksyn 2009 ja kevätalven 2010 välillä Shigrin Pyhän Kolminaisuuden luostarin veljestön puutyöverstaalla Venäjän Kurskin alueella. Keskiruskeaksi petsattu, tammesta ja lehmuksesta tehty alttariseinä toimitettiin Heinävedelle maaliskuun 2010 alussa.
Ainuttakaan vanhaa ikonia ei poistettu luostarin pääkirkosta kuvaseinän uudistamisen tähden. Jotkin ikonit siirtyivät uudelle paikalle. Kuvaseinän keskiosan oikealla puolella sijaitsee edelleen luostarin pääikoneihin kuuluva Konevitsan Jumalanäidin ikoni (1400-luvun loppu tai 1500-luvun alku). Vasemmalla puolella on nyt vastaavalla kunniapaikalla Valamon Jumalanäiti -ikoni (1878), jota myös kunnioitetaan ihmeitätekevänä ikonina. Uuden ikonostaasin alarivin ikonit ja pyhä portti ovat jo Laatokan Valamon edellisen pääkirkon ikonostaasissa olleita ikoneja hopeisine riisoineen. Ikonostaasiin maalattiin 22 uutta ikonia. Esimerkiksi alarivin yläpuolella, toisessa kerroksessa sijaitsevat kirkkovuoden suurista juhlista kertovat pienet ikonit ovat uutta tuotantoa, pietarilaisten ikonimaalareiden Dimitri Mironenkon, Andrei Ponomarovin, Marina Bubnovan ja Marina Tabakovan maalaamia. He toteuttivat myös sivuovissa ovat ylienkelien kuvat ja ikonostaasin ylimmän osan esirukousryhmän (deisis).
Jouni J. Särkijärvi

Jouni Juhani Särkijärvi (s. 19. elokuuta 1948 Helsinki) on suomalainen, Kansallista Kokoomusta edustava poliitikko. Hän oli kansanedustajana 1981–1993.
Särkijärvi on koulutukseltaan arkkitehti, joksi hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1976. Vuodesta 1969 hän työskenteli suunnittelijana arkkitehti- ja insinööritoimisto Särkijärvi Oy:ssä. Helmikuussa 1981 Särkijärvi nousi varaedustajan paikalta eduskuntaan kesken vaalikauden kuolleen Irma Rihtniemi-Kosken tilalle. Hänet valittiin sittemmin jatkamaan kansanedustajana Uudenmaan läänin vaalipiiristä kolmissa seuraavissa eduskuntavaaleissa.
Toimiessaan kansanedustajana Särkijärvi ehti toimia varsinaisena jäsenenä kuudessa eri valiokunnassa. Vuodet 1981–1983 hän oli jäsenenä pankkivaliokunnassa ja suuressa valiokunnassa, vuodet 1983–1987 lakivaliokunnassa ja toisessa valiokunnassa, vuodet 1987–1993 ulkoasiainvaliokunnassa ja vuodet 1991–1993 ympäristövaliokunnassa. Varajäsenenä hän oli sivistysvaliokunnassa vuodesta 1981 vuoteen 1983 ja toisessa valiokunnassa vuosina 1987–1991. Särkijärvi oli myös kansliatoimikunnan jäsen vuosina 1987–1991, Euroopan neuvoston Suomen valtuuskunnan jäsen vuodet 1989–1993, Euroopan parlamentin yhteiskomitean jäsen vuosina 1992–1993 sekä ETYKin parlamentaarisen yleiskokouksen Suomen valtuuskunnan jäsen vuodet 1992–1993. Särkijärvi jätti eduskunnan heinäkuussa 1993, jolloin hän aloitti ympäristöministeriön asunto- ja rakentamisosaston ylijohtajan virassa.
Särkijärvi on toiminut poliittisella urallaan Espoon kaupunginvaltuustossa vuodesta 1973. Nykyisistä Espoon valtuutetuista hän on ollut kaupunginvaltuustossa kaikista pisimpään. Hän oli myös Kokoomuksen Nuorten Liiton varapuheenjohtaja vuonna 1976 ja Kansallisen Kokoomuksen varapuheenjohtaja vuodet 1985–1989. Presidentin valitsijamies hän oli presidentinvaalissa 1988. 
Särkijärvi on naimisissa ja hänellä on vaimonsa kanssa kaksi lasta, vuosina 1985 ja 1988 syntyneet pojat.
Mikkelin taidemuseo

Museorakennus

Taidemuseon rakennus on graniittinen talo Mikkelin kaupungin keskustassa. Rakennuksen on suunnitellut Armas Rankka ja se on valmistunut vuonna 1912.

Kokoelmat

Mikkelin  taidemuseon kokoelmissa on paljon jälki-impressionistisia ja ekspressionistisia teoksia, lähinnä suomalaista taidetta 1870-luvulta 1980-luvulle, huonekaluja, itämaisia mattoja ja pienesineistöä jotka kuuluivat Martti Airion lahjoittamaan kokoelmaan. Myös Johannes Haapasalon veistoksia on huomattava kokoelma.

Näyttelyt

Mikkelin kuvitustriennale esittelee kirjankuvituksia kolmen vuoden välein. Alueen taiteilijat pitävät museon tiloissa yksityisnäyttelyitä. Siellä on myös kiertäviä näyttelyitä, kuten vuonna 2007 Eero Järnefeltin ja Venny Soldan-Brofeldtin teoksia Järvenpään kaupungin kokoelmista.
Paavo Pelto

Paavo Pelto (s. 21. tammikuuta 1984) on suomalainen pesäpalloilija. Pelto edusti Superpesiksessä pelaavaa Nurmon Jymyä. Nurmon Jymyn ja Seinäjoen Maila-Jussien fuusion jälkeen Pelto pelasi kaudella 2013 Nurmon Jymyn sarjapaikan perineessä Seinäjoen JymyJusseissa. Tällä hetkellä Pelto edustaa Pattijoen Urheilijoita.Superpesiksessä
Euroopan komissio

Tehtävät

Euroopan komissio on poliittisesti riippumaton toimielin, jonka tehtäviä ovat uuden lainsäädännön ehdottaminen, toimintapolitiikkojen ja varainkäytön hallinnointi, lainsäädännön soveltamisen valvonta sekä unionin edustaminen kansainvälisissä yhteyksissä. Komissio vastaa Euroopan parlamentin ja EU:n neuvoston tekemien päätösten toimeenpanosta.

Lainsäädännön ehdottaminen

Euroopan komissio on ainoa Euroopan unionin toimielimistä, joka voi esittää lainsäädäntö Euroopan parlamentin ja EU:n neuvoston hyväksyttäväksi. Euroopan laajuisen lainsäädännön tarkoitukseksi on asetettu kansalaisten ja EU:n etujen suojeleminen kysymyksissä, joiden ratkaisua ei nähdä tehokkaana kansallisella tasolla. Lainsäädännön valmistelun ominaispiirteisiin kuuluu asiantuntijoiden ja kansalaisten kuuleminen.

Toimintapolitiikkojen ja varainkäytön hallinnointi

Euroopan komissio vahvistaa Euroopan unionin varainkäytön painopisteet yhdessä Euroopan unionin neuvoston ja Euroopan parlamentin kanssa. Tähän työhön kuuluu muun muassa EU:n vuotuisen talousarvion laatiminen, jonka parlamentti ja neuvosto hyväksyvät. Euroopan komission tehtävänä on myös valvoa Euroopan unionin varainkäyttöä. Komissio vastaa tästä Euroopan tilintarkastustuomioistuimelle.

Lainsäädännön soveltamisen valvonta

Euroopan komission tehtävänä on varmistaa yhdessä Euroopan unionin tuomioistuimen kanssa, että unionin lainsäädäntöä sovelletaan asianmukaisesti kaikissa jäsenmaissa.

Edustaminen kansainvälisissä yhteyksissä

Euroopan komissio toimii kaikkien EU-maiden edustajana kansainvälisillä foorumeilla, erityisesti kauppapolitiikan ja humanitaarisen avun alalla. Komission tehtävänä on myös neuvotella kansainvälisistä sopimuksista unionin puolesta.

Kokoonpano

Komissiossa on nykyisin 28 jäsentä eli yksi kustakin jäsenvaltiosta. Heitä kutsutaan komissaareiksi ja heillä on kullakin omat vastuualueensa. 
Euroopan komission puheenjohtaja valitaan eurovaalien tulosten perusteella. Vaalien jälkeen Eurooppa-neuvosto esittää ehdokasta tehtävään, ja Euroopan parlamentti hyväksyy ehdokkaan. Puheenjohtajan valinnan jälkeen jäsenvaltiot ja puheenjohtaja valitsevat muut komission jäsenet. Lopuksi parlamentin tulee antaa luottamuslause koko komissiolle ennen sen viisivuotisen toimikauden alkamista.
Komissaarien lisäksi komissiossa työskentelee 33 039 virkamiestä, joista suurimman osan toimipaikka on Brysselissä. Virkamiehet ovat sijoitettuina pääosastoihin, joiden voi ajatella vastaavan ministeriöitä jäsenvaltioissa. Komissiolla on myös edustustoja jäsenvaltioissa sekä lähetystöjä EU:n ulkopuolisissa maissa. Komission päärakennus Berlaymont sijaitsee Brysselissä.
Luhtatapakulo

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 12,5 cm. Sen höyhenpuku on selkäpuolelta mustahko ja alapuolelta tummanharmaa sekä kupeilta ruskearaitainen.

Esiintyminen

Luhtatapakulot elävät pienellä alueella Brasilian Paranássa. Laji kuvailtiin tieteelle vasta vuonna 1997 ja siitä on tehty hyvin vähän havaintoja. Kokonaispopulaatio on 250–999 yksilöä.

Elinympäristö

Luhtatapakulot asuvat jokivarsien laajoilla luhtaniityillä, joiden ruohokasvillisuus on 60–180 cm korkeaa.

Ravinto

Ruokavalio koostuu hyönteisistä ja muista pienistä selkärangattomista.
Surkeiden sattumusten sarja (televisiosarja)

Tuotanto

Marraskuussa 2014 Netflix ja Paramount Television ilmoitti suunnittelevansa Surkeiden sattumusten sarja -kirjoihin perustuvaa televisiosarjaa. Kirjasarjan luoja Daniel Handler toimii samalla myös televisiosarjan tuottajana. Syyskuussa 2015 ilmoitettiin Barry Sonnenfeldin ja Mark Hudisin kiinnityksestä sarjan kehitystiimiin. Myöhemmin vuoden 2016 tammikuussa Hudis lähti kehitystiimistä, eikä hänen tilalle ole nimetty seuraajaa.
Sarjan kuvaukset aloitettiin toukokuussa 2016. Tammikuussa 2017 Handler vahvisti työstävänsä käsikirjoitusta sarjan toiselle kaudelle. Hieman myöhemmin huhtikuussa vahvistettiin sarjan saaneen tilauksen myös kolmannesta kaudesta. Neil Patrick Harris on vahvistanut kolmannen kauden jäävän sarjan viimeiseksi.
Voudintilit

Voudintileiksi kutsutaan asiakirjaryhmää, joka syntyi vuoden 1540 tietämillä Kustaa Vaasan uudistustoiminnan tuloksena. Nimensä mukaisesti kysymys on tilikirjasarjasta, joka sisältää voutien laatimia luetteloja kannetuista veroista eri linnalääneistä. Näitä luetteloita on säilynyt noin 1620-luvulle asti. Vuonna 1634 aloitetut varsinaiset henkikirjat (manttaaliluettelot) jatkavat voudintilien tehtävää. Voudintilien sisältämät maakirjat ja papinveroluettelot ovat käytännöllisesti katsoen ainoat sukututkijan hyödynnettävissä olevat 1500-luvun lähteet erinäisiä säilyneitä tuomiokirjakatkelmia lukuun ottamatta. Voudintilit sisältävät myös luetteloja kannetuista apuveroista, sakkoluetteloita ja muuta arvokasta lähdemateriaalia. Lähteenä voudintilit ovat kuitenkin hyvin ongelmallinen ryhmä, joiden oikea tulkinta vaatii taitoa. Lisäksi ne oikeuttavat huomattavasti suppeampiin johtopäätöksiin kuin varsinaiset henkikirjat. Siksi kaikkea 1500-luvulle ulottuvaa sukututkimusta, etenkin itäsuomalaista, on luettava erittäin kriittisesti.
Voudintilejä kutsutaan myös "siniseksi sarjaksi". Alkuperäiset asiakirjat nimittäin sidottiin 1800-luvun jälkipuolella uudestaan yhdenmukaisiin vaaleansinisiin pahvikansiin. Alkuperäiset pergamenttikannet irrotettiin tileistä ja ne muodostavat nykyisin Kansalliskirjaston Fragmenta membranea -kokoelman. 
Koko aineisto on mikrokuvattu ja käytettävissä Kansallisarkistossa. Voudintilien pohjalta on laadittu sittemmin Suomen asutuksen yleisluetteloa (SAY) ja Tavinsalmen pitäjän asutuksen yleisluettelo. Suomen asutuksen yleisluettelo ja osa Voudintileistä on 2000-luvulla julkaistu myös internetissä osana Kansallisarkiston digitaaliarkistoa. 
Savonlinnan linnaläänin osalta voudintileistä on käytettävissä yksityiskohtainen luettelo.
Grigori Ordžonikidze

Grigori Konstantinovitš Ordžonikidze (ven. Григорий Константинович Орджоникидзе, georg. გრიგოლ (სერგო) ორჯონიკიძე)  alias Sergo Ordžonikidze; 24. lokakuuta (J: 12. lokakuuta) 1886 Goreša, Kutaisin kuvernementti – 18. helmikuuta 1937 Moskova) oli georgialaissyntyinen vallankumouksellinen, neuvostoliittolainen poliitikko ja NKP:n politbyroon jäsen.

Tausta

Grigori Ordžonikidze syntyi Kharagaulissa, läntisessä Georgiassa. 
Hän tutustui radikaaliin poliittiseen toimintaan vuonna 1903 ja liittyi Venäjän sosialidemokraattiseen puolueeseen. Valmistuttuaan lääkäriksi Mihailovin sairaalan lääketieteellisestä tiedekunnasta Tbilisissä hänet pidätettiin aseiden salakuljetuksesta. Hänet kuitenkin vapautettiin, ja hän pakeni Venäjältä Saksaan. Hän palasi Venäjälle ja asettui Azerbaidžanin Bakuun, jossa toimi Stalinin ryhmän kanssa.

Vallankumouksellinen

Ordžonikidze osallistui Persian vallankumoukseen bolsevikkien lähettämänä toimijana. Hän vietti vuoden 1909 Teheranissa.
1910-luvun alussa hänet pidätettiin Venäjällä sosiaalidemokraattisen puolueen jäsenyyden takia ja karkotettiin Siperiaan, josta hän pakeni kolme vuotta myöhemmin. Hän palasi Stalinin luo Pietariin huhtikuussa 1912. Hän nousi Leninin johtaman keskuskomitean jäseneksi vuonna 1912. Jälleen hän jäi tsaarin poliisin vangiksi ja sai kolmivuotisen pakkotyörangaistuksen. 
Venäjän sisällissodan aikana hänestä tuli Ukrainan komissaari ja hän osallistui taisteluihin valkoisia vastaan Kaukasuksella. Vähän myöhemmin hän osallistui Armenian bolševikkivaltaukseen.
Kommunistisen puolueen Kaukasian toimiston päällikkönä Ordžonikidze varmisti Gruusian liittämisen Neuvostoliittoon vuonna 1921 ja pyrki auttamaan Mirza Khanin lyhytikäiseksi jäänyttä Gilanin sosialistista tasavaltaa Pohjois-Iranissa. Hän toimi Persiassa vuosina 1920-1921. Vuonna 1922 hän oli mukana Gruusian autonomisen aseman nujertamisessa.
Vuonna 1926 hän eteni kommunistisen puolueen keskuskomitean politbyroohon. 1930-luvulla Ordžonikidze toimi kansantalouden korkeimman neuvoston puheenjohtajana ja raskaan teollisuuden kansankomissaarina. Hän, Stalin ja Anastas Mikojan muodostivat ryhmän, jota kutsuttiin Kaukasialaiseksi klikiksi.

Kuolema

Ordžonikidzen kuolinsyyksi vuonna 1937 ilmoitettiin itsemurha. Ennen kuolemaansa hän ei vastakkaisista väitteistä huolimatta vastustanut Stalinin toimeenpanemaa puolueen sisäistä puhdistuskampanjaa edes alaisensa Juri Pjatakovin tuomitsemistapauksessa. Hän aikoi pitää puheen, jossa kehotettiin sabotöörien tehokkaampaan eliminointiin. 
Ordžonikidze kuoli 18. helmikuuta 1937 ennen kuin sai pidettyä puhettaan. Virallinen kuolinsyy oli sydänkohtaus. Hruštševin länsimaissa toimitetussa muistelmissa kerrotaan Ordžonikidzen tappaneen itsensä, mutta tässäkään kertojalla ei ollut omakohtaista tietoa asiasta. Venäläinen historiantutkija Vladimir Bobrov on vuonna 2008 perustellut itsemurhaväitettä.   
Neuvostoliitossa oli useita Ordžonikidzen mukaan nimettyjä kaupunkeja, kuten nykyinen Vladikavkaz. 
Moskovan ilmailuinstituutti (MAI) nimettiin aikanaan Sergo Ordzhonikidzen mukaan.
Berit Talpsepp-Jaanisoo

Berit Talpsepp-Jaanisoo (s. 1984, Tartto) on virolainen kuvataiteilija, joka asuu ja työskentelee Suomessa. Hänen teoksiaan on esimerkiksi Heinon kokoelmassa ja Kiasman kokoelmissa.
Melrose

Melrose (alk. Melrose Trio) on suomalainen Vantaan Länsimäestä lähtöisin oleva, vuonna 1981 perustettu rock’n’roll-yhtye, joka on musiikissaan yhdistänyt perusrockia rockabillyyn ja rock’n’rolliin. 
Melrosen johtohahmo on kitaristi-laulaja Tokela (oik. Mika Tuokkola, s. 1967). Alkuperäiseen yhtyeeseen kuului lisäksi Mika Rantanen (rummut), Reijo ”Repa” Nurmi (akustinen kitara, myöh. basso). Myöhemmin mukaan tuli Jari Piilola (laulu), silloin yhtyeen nimeksi laitettiin leikkisästi Melrose ”Trio”. Lisäksi bassoa tuli soittamaan myöhemmin Jari Peltonen, silloin yhtye esiintyi nimellä Melrose Five. Rumpali Mika Rantanen vaihtui vuonna 1984 Tero Seppäseen. Myöhemmin mukaan liittyi vaihdoksen myötä Jarmo ”Jami” Haapanen (rummut).
Yhtyeen suosio oli suurimmillaan 1980-luvun loppupuolella, jolloin se oli Suomen suosituimpia. 1980-luvun loppupuolella ja 1990-luvun alkupuolella se keikkaili useasti Suomen rajojen ulkopuolella. Melrose on yhä koossa ja keikkailee aktiivisesti edelleen. He toimivat lämmittely-yhtyeenä Guns N’ Rosesille 5. ja 6. heinäkuuta 2006.
Melrose-yhtyeeltä on ilmestynyt ensimmäinen DVD-tallenne syksyllä 2009. Dokumentti yhtyeen taipaleesta sisältää live-taltioinnin sekä muuta materiaalia.
Melrose on myös esiintynyt Aki Kaurismäen elokuvissa Hamlet liikemaailmassa (1987) ja Laitakaupungin valot (2006).
Paul Satterfield

Paul Satterfield (s. 19. elokuuta 1960 Nashville, Tennessee, Yhdysvallat) on amerikkalainen näyttelijä, joka on 1/4-cherokeeintiaani.

Ura

Satterfield aloitti uransa pienissä rooleissa elokuvissa ja televisiossa, kuten teinidraamassa Beverly Hills 90210. Hän aloitti 1991 ABC:n saippuasarjassa General Hospital, jossa hän näytteli Paul Hornsbyn roolia vuoteen 1994. Sitten hän näytteli Jennifer Lopezin kanssa lyhyeksi jäänessä sarjassa Hotel Malibu. Saippuasarjassa Savannah Satterfield näytteli 1996.
Näyteltyään muutamissa elokuvissa Satterfield palasi saippuamaailmaan tohtori Pierce Pettersonin rooliin tv-sarjaan Kauniit ja rohkeat, jossa hän näytteli 1998–1999. Sen jälkeen hänellä oli vierailuroolit komediasarjassa Will & Grace ja brittiläisessä tapakomediassa Coupling. Myöhemmin hän näytteli Jim Carreyn elokuvassa Bruce-taivaan lahja.
Sen jälkeen Satterfield on näytellyt tohtori Spencer Trumania ABC:n saippuasarjassa One Life to Live.
Hän on laulaja Rita Coolidgen sisarenpoika. Hän on ollut naimisissa Elizabeth Wellsin kanssa vuodesta 1996 lähtien ja pariskunnalla on kaksi lasta.
Samuel Harjanne

Ura

Harjanne on esiintynyt muun muassa suomalaisessa Avenue Q -musikaalissa. Vuonna 2008 Harjanne esiintyi Marco Bjurströmin ohjaamassa musikaalissa, joka perustuu High School Musicaliin. Vuodesta 2007 lähtien hän on opettanut musiikkiteatterikoulu Skenessä ja StepUp Show Schoolissa. Vuonna 2009 hän esiintyi Helsingin Kaupunginteatterin musikaaleissa Spring Awakening ja High School Musical 2. Hän on myös ohjannut muutaman musikaalin, kuten Antti Tuiskun tähdittämän Altar Boyzin 2008 Helsinkiin. Vuonna 2010 hän esiintyi jo toistamiseen musikaalissa Les Misérables. Ensin hän oli mukana Helsingin Kaupunginteatterin versiossa vuonna 1999 ja vuonna 2010 Åbo Svenska Teaterin ruotsinkielisessä versiossa. Vuonna 2011 hän oli mukana musikaalin Blondi - Legally Blonde Pohjoismaisessa kantaesityksessä Samppalinnan kesäteatterissa. Vuonna 2011 hän oli Helsingin Kaupunginteatterissa mukana kolmen näyttelijän musikaalissa Striking 12 ja jatkaa edelleen lastennäytelmässä Kolme iloista rosvoa. Tammikuussa 2012 hän palasi Åbo Svenska Teaterin musikaaliin Les Misérables, roolinaan vallankumousjohtaja Enjolras. 
Harjanne on yksi pohjoismaisen teatterituotantoyhtiön Polar Illusionsin perustajajäsenistä. Hän ohjasi Polar Illusionsin ensimmäisen musikaalin, Disneyn Aladdinin kaksikielisen version Helsinkiin syksyllä 2012.
Syksyllä 2012 Samuel palkittiin Helsingin Kaupunginteatterin, Stanton Chasen ja Pretax Yhtiöiden myöntämällä Ensi Linja -musiikkiteatteripalkinnolla uutena, nuorena musiikkiteatterikykynä.
Harjanne lähti syksyllä 2014 Englantiin opiskelemaan musiikkiteatteriohjaamista Guildford School of Actingiin ja suorittamaan siellä maisteritutkinnon.
Samuel Harjanteen isä on trumpetisti Jouko Harjanne.
Reunus

Reunus on jotakin kehystävä osa tai rakenne. Heraldinen reunus on ohuesta viivasta muodostuva airutkuvion sukuinen tunnus, joka kiertää vaakunakilpeä sen reunaa pitkin. Myös pienten yksittäisten tunnusten voidaan sanoa olevan kilvellä reunuksittain, jos niiden muodostama kuvio kiertää kilpeä reunuksen tavoin.
Near Field Communication

Standardit

NFC ja sen toiminnot on kuvattu standardeissa ISO/IEC 18092 (Interface and Protocol -1) sekä ISO/IEC 21481 (Near Field Communication Interface and Protocol -2). Lisäksi NFC on yhteensopiva ISO/IEC 14443 -x standardisarjan (Identification cards - Contactless integrated circuit cards - Proximity cards) kanssa, joka määrittelee yleisesti 13,56 MHz taajuudella toimivien kontaktittomien älykorttien ominaisuudet ja tiedonsiirron.
NFC:n standardien ylläpidosta vastaa vuonna 1961 perustettu Ecma International -järjestö. ISO/IEC 18092 ja ISO/IEC 21481 -standardit ovat hallinnollisesti kansainvälisen ISO/IEC JTC 1/SC 6 -komitean vastuulla, kun taas ISO/IEC 14443 -standardisarjasta vastaa kansainvälisen ISO/IEC JTC 1/SC 17 -komitea. Suomen osalta yllä mainittujen komiteoiden työtä seuraa ja kansallisia kannanottoja lähettää SFS:n IT-standardisointi.

NFC Forum

Nokia, Philips ja Sony perustivat vuonna 2004 voittoa tavoittelemattoman NFC Forumin, jonka tavoitteena on edistää NFC:n standardointia, kehittymistä ja käyttöönottoa. NFC Forum ei kuitenkaan itse vastaa standardoinnista. Marraskuussa 2007 jäseniä oli yli 130, joukossa myös paljon tunnettuja jäseniä, kuten Mastercard, Microsoft, Motorola, Samsung ja Visa. Jäsenet muodostavat kahdeksan työryhmää, joiden toimialoja ovat muun muassa markkinointi, tekniikan kehitys ja yhteensovittaminen sekä testaus.

Suomalaisten osuus

Suomalaiset VTT, Nokia ja lukuisa joukko muita suomalaisyrityksiä ovat olleet NFC-teknologian kehittäjiä maailmanlaajuisestikin. Vuonna 2009 NFC Forumin työkokous järjestettiin Oulussa.

Toiminta

Yhteys perustuu sähkömagneettiseen induktioon radiotaajuudella 13,56 MHz. Tiedonsiirtonopeus voi olla 106, 212 tai 424 kbit/s, jotka soveltuvat pienten tietomäärien siirtoon. Suurempia tietomääriä käsiteltäessä NFC:tä voi käyttää avaamaan yhteys, jossa varsinainen tiedonsiirto hoidetaan esimerkiksi Bluetoothilla.
NFC-protokollan mukaisessa kommunikaatiossa on aina kaksi osapuolta. Osapuolet ovat niin sanottu aloitteentekijä (engl. initiator) sekä kohde (engl. target). Aloitteentekijä nimensä mukaisesti aloittaa tiedonsiirron, minkä lisäksi se vastaa kommunikoinnista koko tiedonsiirron ajan. Kohde sen sijaan toimii passiivisena osapuolena vastaten aloitteentekijältä saamiinsa pyyntöihin.
Mea Shearim

Mea Shearim (hepreaksi ‏מאה שערים‎‎) on Jerusalemin kaupunginosa, ja yksi vanhimmista vanhankaupungin ulkopuolelle rakennetuista. Se perustettiin 1874. Siellä asuu nykyään haredijuutalaisia.
Neturei Karta -liikkeellä on vahva kannatus Mea Shearimissa.
Leatherface (yhtye)

Taustaa ja historiaa

Leatherface perustettiin elokuussa 1988. Bändin musiikkia on kutsuttu Hüsker Dün ja Motörheadin välimaastoksi. Frank Stubbsin kummallinen lauluääni luo bändin hardcore-tyylin.
Ylin oikeusaste

Ylin oikeusaste eli korkein oikeusaste tai viimeinen oikeusaste on useimmissa valtioissa ja toimialueissa oikeusaste, jonka ratkaisu on lopullinen ja jonka tuomioista tai päätöksistä ei voi valittaa tai niihin ei voi hakea muutosta miltään toimielimeltä tai tuomioistuimelta.

Ylimmän oikeusasteen kehitys ja muodot

Ylimmän oikeusasteen kehityksen alkuna on ollut useimpiin yhteiskuntiin sisältynyt ajatus lopullisesta tuomiovallasta. Itsevaltiuden aikana se kuului hallitsijalle, jolla oli oikeus muuttaa tuomioistuinten päätöksiä hänelle tehtyjen valitusten perusteella. Valistuksen aikana syntyneen vallan kolmijako-opin mukaan tuomiovalta eriytettiin hallitsijan ja lainsäätäjän vallasta. Myös tähän uuteen järjestelmään luotiin ylin tuomiovalta, joka saattoi kumota alempien tuomioistuinten päätökset.
Anglosaksisissa maissa ylin oikeusaste kehittyi Ison-Britannian parlamentin ylähuoneen oikeudesta ottaa käsiteltäväksi tuomioistuinten ratkaisuja. Lainsäädäntöä kehitettiin pitkälti ylähuoneen ns. lakilordien tekemien ennakkoratkaisujen perusteella. Nykyään tämä kehityssuunta näkyy voimakkaasti esimerkiksi Yhdysvaltain korkeimman oikeuden itsenäisessä toimivallassa.
Useimmissa Euroopan maissa on yleensä kaksi korkeinta oikeusasteen tuomioistuinta. Hyvin tyypillinen on jako siviili- ja rikosasioiden sekä hallintoasioiden ylimpään oikeusasteeseen. Tällainen jako on voimassa myös Suomessa. Monissa maissa on myös erillinen perustuslakituomioistuin, joka ratkaisee lainsäätämiseen ja perustuslain tulkintaan liittyviä kysymyksiä.

Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen suhde jäsenmaiden korkeimpiin oikeusasteisiin

Euroopan unionin jäsenmaiden korkeimpien tuomioistuinten toimivaltaa rajoittaa Euroopan yhteisöjen tuomioistuin. EU:n jäsenmaiden tuomioistuimilla on velvollisuus pyytää EY-tuomioistuimelta lausuntoa tietyn EU:n asetuksen tai direktiivin tulkinnasta ja soveltuvuudesta oikeudenkäynnin kohteena olevaan asiaan. Jäsenmaan tuomioistuin on velvollinen noudattamaan EY-tuomioistuimen asiassa antamaa ratkaisua.
Berliinin maraton

Berliinin maraton on vuosittain Berliinissä juostava maratonkilpailu. Vuodesta 1974 lähtien järjestetty kilpailu juostaan tavallisesti syyskuussa. Kilpailun reitti on hyvin tasainen ja ajankohta kestävyysjuoksua suosiva, joten Berliinin maraton on yksi nopeimmista maratonkilpailuista. Siellä on juostu yhdeksän maratonin maailmanennätystä, mukaan lukien miesten voimassa oleva virallinen maailmanennätys, Dennis Kimetton 2.02.57 vuodelta 2014. Eliud Kipchoge alitti vuonna 2018 Kimetton ennätyksen ajalla 2.01.39. Aikaa ei ole vielä vahvistettu viralliseksi maailmanennätykseksi. Kaikkien aikojen kymmenestä nopeimmasta ME-kelpoisella reitillä juostusta maratonajasta kahdeksan on juostu Berliinin maratonilla.
Berliinin maraton on osa World Marathon Majors -kilpailusarjaa.