google/wiki40b huggingface dataset:
Pauliina Haasjoki

Pauliina Maarit Haasjoki (s. 7. elokuuta 1976 Ulvila) on suomalainen runoilija ja filosofian tohtori.
Haasjoki valmistui ylioppilaaksi vuonna 1995, filosofian maisteriksi 2002 ja lisensiaatiksi 2004. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden oppiaineesta vuonna 2012. Hänen väitöskirjansa aihe oli ”Häilyvyyden liittolaiset. Kerronnan ja seksuaalisuuden ambivalenssit”. Siinä Haasjoki käsittelee viidessä toisiinsa liittyvässä artikkelissa kysymystä siitä, miten kerronnalla kokeileva fiktio voi kuvitella ambivalenttia seksuaalisuutta.
Haasjoen ensimmäinen runokokoelma, Ikkunassa on huone, ilmestyi vuonna 1999. Hänen runoteoksensa Aallonmurtaja (2011) oli vuoden 2012 Runeberg-palkintoehdokkana. Haasjoen runoja on käännetty italiaksi, unkariksi, ruotsiksi, englanniksi, saksaksi, puolaksi ja viroksi. Hän on kirjoittanut myös esseitä ja kirjallisuuskritiikkiä ja julkaissut tekstejään verkossa blogeissa Faasimuutos sekä Olo ja muoto. Haasjoki on toiminut Osuuskunta Poesiassa ja Nuoren Voiman Liitossa.
Haasjoki asuu Helsingissä.
Teräase

Teräaseet ovat terällä varustettuja metsästys- tai lähitaisteluaseita, joilla voidaan tuottaa lävistäviä tai leikkaavia vammoja. Teräaseita on käytetty metsästykseen ja sodankäyntiin jo kivikaudella. Metallien keksimisen jälkeen teräaseita alettiin valmistaa pronssista, raudasta ja teräksestä. Perinteisiä teräaseita olivat muun muassa tikari, miekka ja keihäs.
Nykyisin teräaseiden merkitys sodankäynnissä ja metsästyksessä on vähäinen, ja teräaseiden käyttö liittyy toisinaan katuväkivaltaan tai muuhun rikollisuuteen. Historialliset tai epätavalliset teräaseet tai sellaisten jäljitelmät voivat olla myös keräilyesineitä.
Puukon, keittiöveitsien tai saksien kaltaisia terällisiä työ- ja tarvekaluja voidaan joskus käyttää teräaseina.

Teräaseet ja lainsäädäntö

Suomessa teräaseisiin liittyviä säädöksiä on järjestyslaissa. Teräaseiden hallussapito julkisella paikalla on kielletty. Stileteistä puhuttaessa myös maahantuonti ja myynti on kielletty, poikkeuksena historiallisesti tai taiteellisesti arvokkaat esineet.
Kleopatran neula

Kleopatran neula on Lontoossa sijaitseva, noin 21 metriä korkea ja 225 tonnia painava, hieroglyfeillä koristeltu graniittinen obeliski, joka on peräisin muinaisesta Egyptistä. Kleopatran neulalla on kaksoiskappale New Yorkissa. Joskus myös Pariisissa sijaitsevaa Luxorin obeliskia on virheellisesti nimitetty Kleopatran neulaksi.
Egyptin faarao Thutmosis III pystytytti kaksi noin vuonna 1450 eaa. valmistettua obeliskia Heliopoliksen kaupunkiin, jonne ne kuljetettiin Assuanin kivilouhimoilta Niiliä pitkin. Hieroglyfikirjoitukset lisättiin 200 vuotta myöhemmin Ramses II:n käskystä muistoksi hänen sotilaallisista voitoistaan. Roomalaiset siirsivät obeliskit vuonna 12 eaa. Aleksandriaan, temppeliin, jonka Kleopatra VII oli rakennuttanut Marcus Antoniuksen muistolle. Muuta tekemistä Kleopatran kanssa obeliskeilla ei ole. Obeliskit kaatuivat myöhemmin etusivulleen, minkä ansiosta suurin osa hieroglyfeistä säästyi sään, tuulen ja ilkivallan tuhoilta. Britit yrittivät tuloksetta kaivaa neulat esiin jo vuonna 1798.
Lontoon Kleopatran neula (johon nimityksellä yleensä viitataan) sijaitsee Lontoon Westminsterissä Thamesjoen rannalla Victoria Embankmentin varrella. Sen lahjoitti Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaalle Yrjö IV:lle vuonna 1820 Egyptin albanialaissyntyinen käskynhaltija Muhammad Ali kunnianosoituksena amiraali Nelsonin ja Sir Ralph Abercrombyn sotilaallisille voitoille ranskalaisista Egyptissä. Valtavan obeliskin siirto Lontooseen oli kuitenkin huomattavan hankalaa ja obeliski jäikin Aleksandriaan vielä 58 vuodeksi.
Siirto tuli mahdolliseksi 1877, kun kuuluisa lääkäri sir William James Erasmus Wilson lahjoitti murskausuhan alla olleen obeliskin siirtoon 10 000 puntaa, joka nykyrahaksi muutettuna vastasi yli 700 000 euroa. Projektin käytännön toteutus annettiin John Dixon -nimiselle insinöörille. Obeliskin ympärille rakennettiin sylinteri, joka sitten lastattiin sitä varten valmistettuun Cleopatra-proomuun. Proomua hinannut Olga-alus joutui kuitenkin Biskajanlahdella myrskyyn, joka johti kuuden merimiehen kuolemaan. Peläten uppoavan proomun vievän Olgan mukanaan syvyyksiin, kapteeni määräsi hinausvaijerin irroitettavaksi. Proomu ei kuitenkaan uponnut, vaan ajelehti merellä kunnes skotlantilainen höyrylaiva Fitzmaurice löysi sen jo seuraavana päivänä. Fitzmauricen miehistö sai korjattua proomua sen verran, että se saatiin hinattua Espanjan Ferroliin. Lopulta englantilainen hinaaja Anglia kuljetti proomun perille Lontooseen, jonne se saapui 17. tammikuuta 1878. Nykyisellä paikallaan se on seissyt 12. syyskuuta 1878 lähtien. Tapauksen ja yleisen egyptiläismystiikan vuoksi jotkut ovat pitäneet obeliskia kirottuna ja pahaenteisenä; sen luona on muun muassa sanottu tapahtuvan huomattavan paljon itsemurhia.
Vesa Laukkanen

Vesa Johannes Laukkanen (s. 1. heinäkuuta 1956 Tampere) on entinen kansanedustaja (1991–1995), joka kuului ensin Kristillisen liiton eduskuntaryhmään ja sen jälkeen Vaihtoehto Suomelle -eduskuntaryhmään.

Ura

Laukkanen on koulutukseltaan oikeustieteen lisensiaatti sekä arvoltaan varatuomari ja hänellä on ollut oma lakiasiaintoimisto vuodesta 1981. Hänet valittiin kansanedustajaksi Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuoden 1991 eduskuntavaaleissa.
Tammikuussa 1993 Laukkanen erosi Kristillisen liiton eduskuntaryhmästä ja perusti oman yhden miehen ryhmänsä Vaihtoehto Suomelle. Marraskuussa 1994 hän pyysi eroa eduskunnasta vakaumuksensa takia. Eduskunta kuitenkin hylkäsi eropyynnön äänin 138–38.

Puheenvuoroennätykset

Laukkasella on hallussaan eduskunnan pisimmän, toisiksi pisimmän, sekä kolmanneksi pisimmän puheenvuoron ennätys. EU-jarrutuskeskustelussa vuonna 1994 Vesa Laukkanen puhui torstaina 3.11.1994 tauotta 4 tuntia 35 minuuttia, mikä lehtitiedoissa mainittiin eduskunnan ennätykseksi. Hän rikkoi tämän ennätyksen puhumalla lauantain ja sunnuntain välisenä yönä peräti 6,5 tuntia (6.-7.11.1994). Kolmannessa käsittelyssä keskiviikkona 16.11.1994 Laukkanen piti vielä 4,5-tuntisen puheenvuoron. Paavo Väyrysen johtamien ”jarruttajien” tarkoituksena oli viivyttää Suomen EU-jäsenyyttä koskevan lain käsittelyä.
Ally MacLeod

Ura pelaajana

MacLeod aloitti peliuransa Third Lanarkin joukkueessa 16-vuotiaana koulupoikana 1947. Debyyttinsä edustusjoukkueessa hän teki marraskuussa 1949. Hän edusti seuraa kaikkiaan 112 ottelussa ja teki niissä 17 maalia. Hän siirtyi vuonna 1955 St. Mirreniin, jossa kerkesi pelata vain kuusi viikkoa kunnes siirtyi 1956 englantilaisseura Blackburn Roversiin. Kaudella 1959/60 MacLeod oli mukana johdattamassa Roversin FA Cupin finaaliin, jossa hänet valittiin ottelun parhaaksi pelaajaksi vaikka Wolverhampton voittikin ottelun 3–0.
Vuonna 1961 MacLeod jätti Roversin palkkakiistan jälkeen ja siirtyi Hibernianiin. Hän edusti seuraa kaksi kautta ja siirtyi sitten takaisin Third Lanarkiin. Uransa viimeiseksi jääneen kauden 1964/65 hän pelasi Ayr Unitedissa.

Ura valmentajana

Valmennusuransa MacLeod aloitti Ayr Unitedissa 1966. Hän luotsasi seuran Skotlannin pääsarjaan kauden 1968/69 päätteeksi. Lisäksi hän johdatti Ayrin liigacupissa parhaillaan välieriin. Vuonna 1973 hänet valittiin Ayrin vuoden asukkaaksi. Yhdeksän kauden jälkeen MacLeod siirtyi 1975 Aberdeenin peräsimeen ja johdatti seuran liigacupin mestariksi 1976/77. Menestyksen täydensi liigan kakkossija.
Toukokuussa 1977 MacLeodista tuli Skotlannin maajoukkueen päävalmentaja. Hänen johdollaan Skotlanti varmisti paikkansa MM-kisoissa 1978 ja MacLeod lähti turnaukseen kovin tavoittein huudellen jopa mitalin perään. Kaikki meni kuitenkin alusta alkaen pieleen. Peru kaatoi Skotit avausottelussa 3–1 ja Irania vastaankin tuli vain 1–1 tasapeli. Jatkopaikkaan olisi tarvittu murskavoitto Alankomaista, mutta upean taistelun jälkeen 3–2 voitto ei riittänyt ja Skotlanti putosi jatkopeleistä maalierolla.  MacLeod erosi tehtävistään kisojen jälkeen.
Maajoukkuepestinsä jälkeen hän palasi Ayr Unitediin, jota valmensi lyhyen aikaa 1978. Tämän jälkeen hän toimi Motherwellin ja Airdrieoniansin päävalmentajana, mutta menestys jäi vaisuksi. Hän palasi vielä kerran Ayriin ja luotsasi vielä 1991–92 Queen of the Southia. MM-kisojen 1978 jättämä leima pysyi  kuitenkin MacLeodissa koko hänen uransa lopun ajan. "Allyn armeija" ja suuret puheet meenestyksestä säilyivät ihmisten mielissä.
MacLeod kuoli 1. helmikuuta 2004 vajaa kuukausi ennen 73-vuotissyntymäpäiväänsä sairastettuaan pitkään Alzheimerin tautia.
Punahuppukasvit

Tuntomerkit

Punahuppukasvit ovat enemmän tai vähemmän epifyyttisiä eli päällyskasveina kasvavia melko puuvartisia pensaita tai köynnöksiä. Lehdet ovat ruodillisia, kukat kookkaita ja riippuvia ja hedelmä on marja.
Juurissa on purje (velamen). Putkilot puuttuvat kokonaan. Lehtiasento on kaksirivinen tai kierteinen; lavassa on kaksi pääsuonta. Punahupuilla (Philesia) kehäkiehkurat ovat hyvin erilaisia. Heteet ovat tavallisesti kasvaneet yhteen tyveltään, ponnet avautuvat rei'illä. Siitepölyhiukkanen on reiätön ja piikkipintainen. Istukat ovat turvonneita laitaistukoita, siemenaiheita on paljon. Siemenessä on ravintovarasto eli endospermi, jossa on aleuronikerros ja öljyjä. Taimen sirkkalehti ei yhteytä, ja alkeisjuuri on hyvin kehittynyt.

Levinneisyys

Heimon molemmat lajit, punahuppu (Philesia magellanica) ja punasuppilo (Lapageria rosea), kasvavat Etelä-Chilessä.
Abruzzinmastiffi

Tyypit

Abruzzinmastiffin tyyppi on melko epäyhtenäinen, koska se on vielä nykyäänkin jalostamaton maatiaisrotu. Viime vuosien aikana sitä ollaan yritetty yhtenäistää tietyn standardin mukaiseksi, minkä johdosta osa eri alueiden paikallismuunnoksista on kadonnut jo sukupuuttoon. Nykyisin olevissa olevia muunnoksia on seitsemää eri päätyyppiä, ja niiden välillä on selvästi tiettyjä eroavaisuuksia.

Marsicano

Marsicalaisella (Marsicano) muunnoksella on suuri pää, joka muistuttaa hieman leijonan päätä. Sen rakenne on roteva, rintakehä syvä ja purenta leikkaava. Säkäkorkeus on 70–75 cm ja paino 40–60 kg. Toisin kuin muualla Italiassa, Marsicassa on vielä ruskeakarhuja, joita vastaan tämä paikallismuunnos laumoja puolustaa.

Aquilano

L'aquilalaisella (Aquilano) muunnoksella on huomiota herättävä rakenne ja kookas pää, joka on marsicalaisen muunnoksen päätä pidempi. Sillä on yleensä tasapurenta. Keskimääräinen säkäkorkeus on 75–83 cm, mutta jotkin yksilöt kasvavat vieläkin kookkaammiksi. Paino on 60–80 kg. Nuoret koirat näyttävät pitkiltä ja laihoilta, mutta noin kolmen vuoden iässä korkeuskasvu loppuu ja paino alkaa saavuttaa lopullisen lukemansa. Muunnosta tapaa L'Aquilan maakunnassa eniten Gran Sasso d'Italia-vuoriston ja Peligna-laakson liepeillä sijaitsevissa kylissä.

Pescocostanzo

Pescocostanzolainen muunnos muistuttaa enemmän maremmano-abruzzesea kuin työlinjaista abruzzinmastiffia. Se on myös paljon pienikokoisempi kuin muut paikallisvariaatiot: sen säkäkorkeus on 68–72 cm eikä se ole kovinkaan vankkarakenteinen. Sillä on susimainen pää ja luonteeltaan se on erittäin reviiritietoinen.

Maiella

Maiellalainen muunnos on l'aquilalaisen ja pescocostanzolaisen tyypin välimuoto: sen rakenne on samanlainen kuin ensiksi mainitulla, mutta sen susimainen pää muistuttaa jälkimmäistä. Joillain yksilöillä pää voi kuitenkin olla myös karhumainen. Karvat muodostavat tuuhean kauluksen niskan ja rintakehän alueelle, joka muistuttaa hyvin paljon leijonan harjaa.

Peligno

Peligni-muunnos (Peligno) on ulkoisesti hyvin samanlainen kuin l'aquilalainen muunnos, mutta eroaa tästä luonteensa puolesta. Sillä on karhumainen pää ja pitkä, tuuhea karvapeite. Se on erittäin kookas ja voi painaa jopa 100 kg. Se on erittäin omistautunut työlleen ja saattaa suojella lampaita jopa muilta lammaslaumoilta. Muunnos oli erittäin laajalle levinnyt vielä 1950-luvulla, mutta suden katoaminen alueelta johti populaation jyrkkään laskuun.
Ethelbert

Ethelbert (muinaisenglanniksi Æþelberht, noin 835–865) oli Kentin kuningas vuodesta 858 lähtien ja myöhemmin myös Wessexin kuningas veljensä Ethelbaldin kuoleman jälkeen vuodesta 860 kuolemaansa saakka 865. Ethelbert oli Ethelwulfin ja tämän vaimon kolmas poika. Hänen veljensä olivat Ethelstan, Kentin kuningas (k. 851) ja edellinen Wessexin kuningas Ethelbald (k. 860).
Ethelbert syntyi Wessexissä noin vuonna 835, perheensä nuorimpana poikana Ethelstanin ja Ethelbaldin jälkeen. Ethelbert nousi Kentin kuninkaaksi noin vuonna 855 isänsä ollessa vierailemassa Roomassa. Oletettavasti Kentin aikaisempi kuningas, Ethelbertin vanhempi veli Ethelstan, siis kuoli vuosien 851 ja 855 välisenä aikana. Vaikka nimellisesti Ethelwulf oli yhä Kentin kuningas, todellista valtaa piti Ethelbert veljensä Ethelbaldin hallitessa Wessexiä. Veljensä kuoltua Ethelbert kruunattiin 21. joulukuuta 860 myös Wessexin kuninkaaksi.
Anglosaksien kronikka kuvaa Ethelbertin hallituskautta melko rauhalliseksi. Vaikka tämä ilmeisesti oli totta, viikingit olivat edelleen suuri uhka rannikolla. Ajoittain viikingit saattoivat hyökätä Winchesteriin ja riehuivat Itä-Kentissä.

Kuolema

Ethelbert kuoli syksyllä 865 ja hänet haudattiin veljensä Ethelbaldin viereen Sherborneen, Dorsetiin.
Kungs

Valentin Brunel (s. 17. marraskuuta 1996 Toulon), tunnetaan paremmin nimellä Kungs, on ranskalainen DJ, levy-tuottaja ja muusikko. Hän julkaisi ensimmäisen albuminsa "Layers" vuonna 2016.
Brunel valitsi näyttämönimen "Kungs" ("Mister (Mr.)" latviaksi), kun hän etsi verkossa sanan "herrasmies" käännöstä eri kielillä. Hän alkoi soittaa musiikkia viisivuotiaana, soittaen djembe-rumpua, joka oli lahja hänen vanhemmiltaan.
Bafétimbi Gomis

Ura

Vuonna 2004 Gomis nousi ensi kertaa Saint-Étiennen edustusjoukkueeseen. Ensimmäisellä kaudellaan edustusjoukkueessa hän pelasi 13 ottelua ja teki niissä 2 maalia. Seuraavalla heikosti alkaneella kaudella Gomis lainattiin loppukauden mittaisella sopimuksella Troyesiin. Onnistuneen lainapestin jälkeen, 13 ottelua ja 6 maalia, hän palasi takaisin kasvattajaseuraansa.
Kaudella 2006–2007 Gomis nosti tasoaan ja teki 30 ottelussa 10 maalia. Tahti kiihtyi seuraavalla kaudella kun hän teki 16 maalia 35 ottelussa. Tämän jälkeen hän oli muun muassa eri englantilaisseurojen tarkailussa, kuten esimerkiksi Newcastlen. Muiden joukkueiden kiinnostuksesta huolimatta Gomis päätti jäädä Saint-Étienneen.
29. heinäkuuta 2009 Gomis siirtyi Lyoniin 13 miljoonan euron siirtosummalla ja sopimus oli pituudeltaan viisivuotinen. Hän voitti Ranskan cupin ja supercupin 2012. Hän pelasi Lyonissa viiden kauden aikana 178 Ranskan pääsarjan ottelua, joissa teki 64 maalia. Hän siirtyi ilmaisella siirrolla Swansea Cityyn kesällä 2014.

Maajoukkue

Gomis sai ensi kertaa kutsun Ranskan maajoukkueeseen 18. toukokuuta 2008. Hän onnistui ensimmäisenä Zinédine Zidanen jälkeen tekemään maajoukkuedebyytissään 2 maalia. Tämä tapahtui 27. toukokuuta 2008 ottelussa Ecuadoria vastaan. Gomis valittiin myös mukaan Ranskan joukkueeseen vuoden 2008 EM-kilpailuihin. Hän pelasi kisoissa kaksi ottelua. Kaikkiaan hän on pelannut 12 maaottelua, viimeksi kesäkuussa 2013.
Jamoinjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 172 hehtaaria eli 1,7 neliökilometriä ja se on 2,7 kilometriä pitkä ja 1,4 kilometriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 6 saarta. Sen rantaviivan pituus on 14,8 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Heinäjoen valuma-alueeseen (35.786) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 128,4 metriä mpy.
Lineaarinen tiheys

Lineaarinen tiheys tai lineaarinen massatiheys tarkoittaa langan tai muun yksiulotteisen kappaleen massaa pituutta kohti. SI-järjestelmässä massatiheyden yksikkö on kilogrammaa per metri (kg/m). Tästä tulee myös yleisin suomenkielinen nimitys metripaino. Metripaino ilmoitetaan usein metrimitalla myytäville tuotteille, koska ostajat voivat sen perusteella helposti laskea ostoksensa painon. Metripainoa yksiköllä t/m käytetään myös rautateillä junan kuormittavuuden mitoitukseen.
Kuitujen ja lankojen yhteydessä käytetään myös denieriä (grammaa per 9000 metriä) tai texiä (grammaa per kilometri).
Vecdi Gönül

Mehmet Vecdi Gönül (s. 29. marraskuuta 1939) on turkkilainen Oikeus ja kehitys -puolueen poliitikko. Hän valmistui Ankaran yliopistosta vuonna 1960. Hän pääsi parlamenttiin 1999 ja toimi maansa puolustusministerinä 2002–2011.
Saara Isojärvi

Saara Isojärvi (s. 3. toukokuuta 1918 Tohmajärvi) on suomalainen kirjailija.
Samuel Kemppainen

Seuraura

Kemppainen on Kiekko-Laserin kasvatti. Hän siirtyi kaudeksi 2015–2016 Oulun Kärppien C-nuoriin. Kemppainen voitti päätteeksi C-nuorten SM-pronssia ja hänet valittiin C-nuorten SM-sarjan ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Kauden 2016–2017 päätteeksi Kemppainen voitti B-nuorten SM-pronssia. Green Bay Gamblers varasi hänet 267. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa 2017. Kemppainen jatkoi kaudella 2017–2018 kuitenkin Kärpissä, jossa hän voitti kauden päätteeksi B-nuorten SM-pronssia.
Kemppainen pelasi kauden 2018–2019 pääosin Kärppien A-nuorissa, jossa hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Kemppainen nostettiin seuran SM-liigajoukkueen vahvuuteen runkosarjan viimeiseen otteluun 14. maaliskuuta 2019 vieraissa Kalevan Palloa vastaan. Hänelle ja toiselle debytantille, Kalle Loposelle avautui paikka Kärppien kokoonpanosta, kun joukkue antoi huilivuoron sekä Lasse Kukkoselle, Jani Hakanpäälle että Shaun Heshkalle. Kemppainen merkittiin Kärppien seitsemänneksi puolustajaksi. Hän sai ottelussa jääaikaa 12.57 minuuttia. Kemppainen keräsi myös yhden syöttöpisteen oltuaan kakkossyöttäjänä Mikko Niemelän tekemään maaliin. Hänelle merkittiin ottelusta teholukema +2.
Huhtikuussa 2019 Kemppainen teki 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen Mikkelin Jukureiden kanssa.

Maajoukkueura

Kemppainen on pelannut neljä nuorten ja 14 poikien maaottelua.

Muuta

Kemppaisen pikkuveli Patrik pelaa hyökkääjänä Vaasan Sportin A-nuorissa.
Sveebit

Sveebit tai sveevit (lat. Suebi, Suevi) oli roomalaisten antama yhteisnimitys useille läntisille germaaniheimoille. Sveebit olivat suurimpia ja sotaisimpia germaanien heimoryhmittymiä, ja heihin kuuluivat muun muassa semnonit, markomannit, kvadit, langobardit ja hermunduurit. Sveebit olivat luultavasti alun perin kotoisin Itämeren eteläisiltä rannoilta. 100-luvulla eaa. sveebit asuivat Elben, Mainin, Neckarin ja Reinin jokien ympäristössä. Tacituksen mukaan sveebit olivat hyvin suuri kansanryhmä, joka piti hallussaan suurinta osaa Germaniasta. Sveebien tunnus oli viistosti kammattu tukka, joka sidottiin solmuun. 
Gallialaiset arvernit ja sekveenit kutsuivat Ariovistuksen johtaman sveebijoukon Galliaan noin 71 eaa. avuksi naapuriheimo heeduja vastaan. Pian sveebit kuitenkin alistivat heedujen lisäksi myös arvernit ja sekveenit. Caesar puolestaan löi Galliaan asettuneet sveebit 58 eaa.
400-luvulla osa sveebeistä vaelsi Galliaan vandaalien ja alaanien mukana. Sveebit jatkoivat kuitenkin vaellustaan Espanjaan saakka, perustaen Galiciaan itsenäisen kuningaskunnan. Muut sveebit jäivät asumaan nykyisen Etelä-Saksan ja Sveitsin alueelle. Visigootit löivät Espanjassa sveebien kuninkaan Rechiarin vuonna 456, ja valloittivat lopulta Galician viimeistään vuonna 585 jolloin Sveebien valtakunta lakkasi olemasta.
Aurich

Historia

Aurichin historia juontaa juurensa 1200-luvulle, jolloin Aurechoven ratkaisu mainittiin Friisin asiakirjassa nimeltään Brokmerbrief vuonna 1276. Vuonna 1517 Count Edzard, Cirksenan talosta alkoi uudelleenrakentamaan kaupunkia hyökkäksen jälkeen. Hän perusti kaupungin keskustan, mikä on tänäkin päivänä pystyssä. Vuonna 1539 maan viranomaiset koottiin Aurichiin tekemään sen läänin, myöhemmin Itä-Friisian pääkapunkia. Lääni liitettiin Preussin kuningaskuntaan 1744. Kun Preussin armeija hävisi Jenan taistelun vuonna 1804, Aurich liitettiin Hollannin kunigaskuntaan.  1810 Hollannin kuningaskunta liitettiin Ranskan ensimmäiseen keisarikuntaan ja Aurichista tehtiin Ems-Orientalin osaston pääkapunki. Sen jälkeen vuonna 1814 Napoleon hylättiin ja Aurich liitettiin Hannoverin kuningaskuntaan ja sen jälkeen Aurich liitettiin uudestaan Preussin kuningaskuntaan ja oli osana Hannoverin maakuntaa.
Natsi-Saksalla oli Aurichissa keskitysleiri 21. lokakuuta 1944 – 23. joulukuuta 1944.  Toisen maailmansodan jälkeen Aurich on osa Ala-Saksia.
Veijo Meri

Ura

Meri kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1948 ja opiskeli historiaa Helsingin yliopistossa. Hän toimi Otavan kustannusvirkailijana 1957–1959 ja jäi sitten vapaaksi kirjailijaksi. Merelle myönnettiin taiteilijaprofessuuri vuosiksi 1975–1980. 
Hänet kutsuttiin vuonna 1997 Suomen Kirjailijaliiton kunniajäseneksi.

Tuotannosta

Meri noudatti omaa linjaansa monia muita suomalaiskirjailijoita selvemmin ja aloitti tyylin ja rakenteen uudistuksen, joka etäännytti hänet perinteisen suomalaisen proosan valtavirrasta. Meren kerrontatapa poikkesi perinteisestä: hän näyttää asiat sellaisina kuin hänen henkilöhahmonsa ne kokevat. Hänen kuvauksissaan korostuivat yksilökeskeisyys, tosiasioiden suhteellisuus ja yhteiskuntakriittisyys. Yllättävien ja epäsuhtaisten asioiden yhdistely synnytti groteskia huumoria. Meren teosten pääaiheistoa ovat yksinäisyys, ahdistus, seksuaaliset paineet ja usein ihmiset joutuvat mahdottoman tilanteen eteen.
Novellikokoelmassa Tilanteita ihmisten ahdinko näyttäytyy irvokkaina ja humoristisina kokonaisuuksina. Romaanissa Yhden yön tarinat johtoaiheena ovat miesten pettymykset naisten maailmassa.
Sota ja armeija ovat toistuva aihe Meren — yliluutnantin pojan ja kasarmin kasvatin — tuotannossa, ja hänen absurdia huumoriaan on verrattu Jaroslav Hašekiin ja Miodrag Bulatovićiin. Romaania Manillaköysi on luonnehdittu yhdeksi Suomen kirjallisuuden onnistuneimmista uhkayrityksistä: tarina koostuu lomalaisten sotajutuista sekä kehyskertomuksesta, jossa sotamies salakuljettaa manillaköyttä rintamalta kotiinsa. Sotaromaanien sarjaan kuuluvat myös Vuoden 1918 tapahtumat ja Sujut, joissa liikutaan sisällissodan ja jatkosodan maisemissa.
Meri kirjoitti runoelmansa Runoilijan kuolema pohjalta libreton Paavo Heinisen Veitsi-oopperaan. Veitsen kantaesitys oli 3. heinäkuuta 1989 Savonlinnan oopperajuhlilla.

Tuotannon merkitys

Meri oli iskevä ja humoristinen tarinankertoja. Hän pohti useissa teoksissaan historian kulkua. Hän oli Suomen kirjallisuuden keskeisiä modernisteja ja kotimaisen proosan uudistajia. Monet 2000-luvun prosaistit luetaan Meren perinnön jatkajiksi esimerkiksi iskevälauseisuuden, historiatajun ja proosan uudistamisen saralla.

Kunnianosoituksia

Meri toimi taiteilijaprofessorina vuodet 1975–1980. Hänet vihittiin Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan kunniatohtoriksi 18. toukokuuta 1990. Tasavallan presidentti nimitti Meren akateemikoksi 13. helmikuuta 1998. Hän sai seitsemän kertaa valtion kirjallisuuspalkinnon sekä lisäksi Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon, Pro Finlandia -mitalin, Aleksis Kiven palkinnon ja Suomen Kirjailijaliiton tunnustuspalkinnon.

Yksityiselämä

Veijo Meri avioitui vuonna 1959 lehtori Eeva Kyllikki Kylänpään kanssa. Heille syntyi kolme poikaa. Meri asui pitkään Helsingin Tammisalossa.
Meri kuoli kesäkuussa 2015 pitkään sairastettuaan .
Purentafysiologia

Purentafysiologia on hammaslääketieteellinen tieteenala, joka tutkii purentaelimen rakennetta ja toimintaa sekä purennan toimintahäiriöiden purentavaivojen epidemiologiaa, etiologiaa, diagnostiikkaa ja hoitoa.
Purentafysiologia on keskeistä hammaslääketiedettä. Kaikessa hammaslääketieteellisessä hoidossa tavoitteena tulisi olla tasapainoisen, hyvin toimivan purennan aikaansaaminen.