google/wiki40b huggingface dataset:
Oma taivas (elokuva)

Tuotanto

Film4 Productions osti elokuvaoikeudet Seboldin romaaniin vuonna 2000 teoksen ollessa vielä keskeneräinen. Alun perin Lynne Ramsayn piti käsikirjoittaa ja ohjata elokuva, mutta Film4 Productions lopetti toimintansa ennen kuin elokuvan tuotanto ehti alkaa. Peter Jackson yhteistyökumppaneineen hankki oikeudet ja teki oman käsikirjoituksen, joka myytiin DreamWorksille. Tuotanto alkoi lokakuussa 2007 Uudessa-Seelannissa ja Yhdysvalloissa Pennsylvanian osavaltiossa.
Jack Salmonin roolin esittäjä vaihtui juuri ennen kuvausten alkamista. Alkuperäinen näyttelijä Ryan Gosling oli lisännyt painoaan kymmenellä kilolla ja kasvattanut parran roolia varten, mutta huomattavasti roolihahmoaan nuorempana hän ei sittenkään sopinut Jacksonin mielestä rooliin. Goslingin tilalle palkattiin Mark Wahlberg. Goslingin mukaan ikäkysymys oli arveluttanut myös häntä itseään ja näyttelijänvaihdoksen jälkeen hän arvioi Wahlbergin olevan elokuvan kannalta itseään sopivampi valinta.
Oman taivaan musiikin sävelsi Brian Eno, joka tuli mukaan projektiin joulukuussa 2008.

Juoni

Naapuri raiskaa ja murhaa 14-vuotiaan Susie Salmonin, joka alkaa tarkastella läheisiään haamuna taivaasta käsin. Hän näkee perheensä surun ja näkee kuinka hänen murhaajansa peittää jälkensä menestyksekkäästi. Susie yrittää löytää keinon kostaa tappajalleen sekä lohduttaa perhettään.
6. arrondissementti (Pariisi)

Pariisin 6. arrondissementti (ransk. 6ᵉ arrondissement de Paris) on yksi kahdestakymmenestä arrondissementista. Sen tunnetaan myös nimellä arrondissement du Luxembourg ja se jaetaan edelleen neljään kortteliin (ransk. quartiers), jotka ovat Monnaie, Odéon, Notre-Dame-des-Champs ja Saint-Germain-des-Prés.
Arrondissementtia rajaa lännessä 7. arrondissementti, pohjoisessa Seine-joki ja 1. arrondissementti, etelässä 14. arrondissementti ja 15. arrondissementti sekä idässä 5. arrondissementti.
Arrondissementin väkiluku oli vuonna 43 880 henkeä vuonna 2006 ja sen pinta-ala on 2,15 km². Arrondissementin määrinä on toiminut UMP-puolueen Jean-Pierre Lecoq vuodesta 1995 lähtien.
Tiina Raevaara

Elämä ja ura

Raevaara valmistui ylioppilaaksi Keravan lukiosta vuonna 1998. Hän opiskeli biologiaa ja valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2001. Vuonna 2005 hän väitteli Helsingin yliopistossa filosofian tohtoriksi perinnöllisyystieteen alaan kuuluvalla väitöskirjalla. Vapaaksi kirjoittajaksi hän jäi vuonna 2007. Kertomansa mukaan Raevaara suunnitteli jatkavansa tutkijana, mutta kaunokirjallisuuden kirjoittaminen vei aina vain enemmän aikaa ja monimutkaistuvat yliopiston työyhteisön käytännöt ja esimerkiksi apurahatutkijoiden eriarvoinen kohtelu ajoivat häntä jättäytymään vapaaksi kirjoittajaksi.
Raevaara voitti vuonna 2006 Martti Joenpolven novellikilpailun. Hänen esikoisromaaninsa Eräänä päivänä tyhjä taivas ilmestyi vuonna 2008 ja novellikokoelma En tunne sinua vierelläni vuonna 2010. Novellikokoelmallaan hän voitti vuoden 2011 Runeberg-kirjallisuuspalkinnon. Vuonna 2011 ilmestyi Raevaaran tietokirja Koiraksi ihmiselle koiran historiasta ja evoluutiosta ja vuonna 2012 romaani Hukkajoki. Perhesurmia käsittelevä romaani Laukaisu ilmestyi tammikuussa 2014. Vuonna 2015 Raevaaralta ilmestyi romaani Yö ei saa tulla, jonka innoittajana on toiminut E. T. A. Hoffmanin novelli Nukuttaja. Sen jatko-osia ovat romaanit Korppinaiset ja Veri joka suonissasi virtaa. 
Raevaara on kirjoittanut tiedeartikkeleita muun muassa Helsingin Sanomiin, Tiede-lehteen ja Long Play -verkkojulkaisuun. Hän pitää Tarinoita tieteestä -blogia Suomen Kuvalehden internetsivuilla. Raevaara oli Skepsis ry:n varapuheenjohtaja vuosina 2015-2017. Vuonna 2015 hän sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon "ajankohtaisesta ja asiantuntevasta tiedonjulkistamisesta eri medioissa". Elokuussa 2018 hänet nimitettiin osa-aikaiseksi työelämäprofessoriksi Turun yliopistoon.

Yksityiselämä

Raevaara asuu synnyinkaupungissaan Keravalla ja hänellä on kaksi lasta. Hän on toista kertaa naimisissa.
Mare Nostrum

Mare Nostrum (latinaa, Meidän meremme) oli Rooman valtakunnassa käytetty Välimeren nimi. Italian yhdistyttyä 1861 termin ottivat jälleen käyttöön italialaiset nationalistit, joiden mielestä Italia oli Rooman valtakunnan seuraaja ja sen olisi siten hallittava sen entisiä alueita Välimerellä.

Roomalaisaikainen käyttö

Termiä mare nostrum käyttivät alkujaan muinaiset roomalaiset Välimerestä sen jälkeen, kun Rooma oli vallannut Sisilian, Sardinian ja Korsikan Karthagoa vastaan käymissään puunilaissodissa. Vuodesta 30 eaa. lähtien Rooman valta­kunnan alueisiin kuuluivat kaikki Väli­meren rannikot Iberian niemimaalta Egyptiin saakka, ja mare nostrum -nimitystä alettiin käyttää puhuttaessa Välimerestä kokonaisuutena.

Italian nationalistien käyttö

Italian nationalismin nousu 1880-luvulla johti vaatimuksiin Italian siirtomaavallan luomiseksi. Nimityksen otti käyttöön italialainen runoilija Gabriele d'Annunzio.
»Vaikka Tripolin rannikko olisi aavikkoa, vaikka se ei toisi elantoa yhdellekään talonpojalle tai italialaiselle yritykselle, meidän on silti otettava se haltuumme, jotta emme hukkuisi mare nostrumiin.»
(Emilio Lupi)

Fasistien käyttö

Termin otti jälleen käyttöön Benito Mussolini hyödyntääkseen sitä fasistisessa propagandassa samaan tapaan kuin Adolf Hitler käytti ilmaisua lebensraum. Mussolini halusi luoda samanlaisen mahtavan valtion kuin aikoinaan Rooman valtakunta, ja hän uskoi, että ensimmäisen maailmansodan jälkeen Italia oli Välimeren maista kaikkein mahtavin. Hän sanoi, että ”1900-luku on Italian mahtavuuden vuosisata”, ja voidakseen valvoa Välimerta hän loi laivaston, joka kuului maailman mahtavimpiin.
Kun Italia liittyi toiseen maailmansotaan, se oli jo merkittävä Välimeren valtio ja sen vallassa olivat keskisen Välimeren pohjois- ja etelärannat. Ranskan kaatuminen hävitti merkittävimmän uhan lännessä, ja iskulla Albaniaan ja myöhemmin Kreikkaan ja Egyptiin akselivaltojen valtaa pyrittiin laajentamaan itään.
Mussolini haaveili Suur-Italian luomisesta ”mare nostrumiin” ja edisti fasistista Italian valtakunnan laajentamisen hanketta, joka toteutettaisiin akselivaltojen odotetun voiton päätteeksi järjestettävässä rauhankonferenssissa. Tämä valtakunta oli tarkoitus ulottaa Egyptin Välimeren puoleiselta rannikolta Intian valtamerelle Somalian rannikolle ja Itä-Keniaan. Hän sanoi tekevänsä Välimerestä ”Italian järven”. Tavoitetta kuitenkin uhkasivat liittoutuneiden laivastot koko Välimeren alueella ja liittoutuneiden maajoukot ja vastarintajoukot maissa. Kreikka oli ollut aikoinaan helppo liittää Rooman valtakuntaan, mutta uusi Kreikan valtio osoittautui niin voimakkaaksi, ettei Italia olisi saanut sitä voitetuksi, niinpä Kreikka pysyi itsenäisenä siihen asti, kunnes Saksan joukot tulivat avuksi Italian iskuun. Vaikka akselivallat nousivat valtaan Välimeren taistelussa, haave ei toteutunut, ja se murskaantui täysin, kun Italia kärsi lopullisen tappion syyskuussa 1943.
Veikko Sinisalo -kilpailu

Veikko Sinisalo -kilpailu on lausuntataiteen kilpailu ja perinteinen osa Kajaanin Runoviikkoa aina vuodesta 1978 saakka, jolloin se tunnettiin nimellä Vuoden nuori lausuja. Kilpailu järjestetään joka toinen vuosi. Kilpailun voittaja saa palkinnoksi 3400 euroa Veikko Sinisalon Stipendirahastolta ja vuoden nuori lausuja -tittelin. Häneltä tilataan myös ensi-iltaesitys seuraavalle Runoviikolle. Kilpailuun osallistujien on oltava alle 30-vuotiaita.

Vuoden nuori lausuja -kilpailu

Lauantaina 1.4.1978 järjestettiin Helsingissä ensimmäinen Vuoden nuori -lausuja Sana ja Sävel -toimikunnan aloitteesta. Suomen lausujain liitto (SLL) päätti toimia järjestäjänä. Idean kilpailulle oli antanut Veikko Sinisalon Stipendirahasto, jolla on kilpailun suhteen määräysvalta. Sana ja Sävel -tapahtuma ja SLL olivat mukana järjestäjän ominaisuudessa. Vuonna 1987 kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran Kajaanissa.

Veikko Sinisalo -kilpailu

24. lokakuuta pidetyn Veikko Sinisalon Stipendirahaston kokouksen mukaisesti kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran uudistetussa muodossa vuonna 1990. Kilpailun järjestelyistä vastasivat edelleen Suomen lausujain liitto, rahasto ja Sana ja Sävel -tapahtuma. Kilpailun nimeksi tuli Veikko Sinisalo -kilpailu. Ikäraja kilpailuun osallistumiselle säilyi edelleen 30 vuodessa. Kilpailu päätettiin järjestää vain joka toinen vuosi. Loppukilpailu eli finaali pidetään Kajaanissa heinäkuussa Kajaanin Runoviikon yhteydessä.
FODMAP

FODMAP (Fermentable, Oligo-, Di-, Mono-saccharides and Polyols) on paksusuolessa fermentoituva lyhytketjuinen hiilihydraatti. FODMAPeja ovat muun muassa sokereihin luokiteltavat fruktaani ja raffinoosi.
FODMAPit voivat aiheuttaa merkittäviä kipu- ja turvotusoireita henkilöille joilla on ärtyvän suolen oireyhtymä. Tämän vuoksi ärtyvän suolen oireyhtymästä kärsivien tulisi välttää FODMAP-hiilihydraatteja sisältäviä ruoka-aineita, joihin kuuluvat palkokasvit, sipulikasvit, kaalit sekä tuotteet, joissa on laktoosia, ksylitolia, sorbitolia, mannitolia tai maltitolia.
Johannes Salminen

Ura

Salminen väitteli filosofian tohtoriksi Åbo Akademissa vuonna 1955 aiheenaan Jarl Hemmer: En studie i liv och diktning. Hän toimi kustannusyhtiö Söderströmin kirjallisena neuvonantajana 1956–1960 ja kirjallisena johtajana 1961–1991. Salminen vihittiin Helsingin yliopiston kunniatohtoriksi 1990, ja vuonna 1993 hänelle myönnettiin professorin arvonimi.
Hän tuli tunnetuksi erityisesti esseistinä, mutta samalla myös kulttuurikriitikkona ja yhteiskunnallisena keskustelijana ja kriitikkona, muun muassa toimiessaan vakituisena kolumnistina Hufvudstadsbladetissa, Helsingin Sanomissa ja Dagens Nyheterissä.
John Rafael Uggla

John (Johan) Rafael Uggla (2. toukokuuta 1870 Nurmijärvi – 8. tammikuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen lakimies, joka toimi Ahvenanmaan komission jäsenenä, Pariisin rauhanvaltuuskunnan sihteerinä ja pitkäaikaisena Ahvenanmaan valtuuskunnan sihteerinä.
Ugglan vanhemmat olivat liikennetirehtööri August Uggla ja Alma Elvira Tollander. Ugglasta tuli hovioikeuden auskultantti 1891 ja prokuraattorin toimituskunnan kanslisti 1902 ja sihteeri 1906. Hän kuitenkin erosi viimeksi mainitusta tehtävästä 1912 jouduttuaan neljäksi kuukaudeksi viralta pannuksi kieltäydyttyään varmentamasta laitonta määräystä. Hän siirtyi ensin Helsingin kaupunginvaltuuston apulaiskanslistiksi ja 1919 lainvalmistelukunnan vanhemmaksi sihteeriksi, mitä tehtävää hän hoiti vuoteen 1949 saakka osallistuen varsinkin kunnallislainsäädäntöön kuuluvien lakien valmisteluun. Uggla oli 1918 Ahvenanmaan komission jäsen, 1919 Suomen rauhanvaltuuskunnan asiantuntija ja sihteeri Pariisissa sekä kolmekymmentä vuotta eli 1923-1953 Ahvenanmaan valtuuskunnan sihteeri, samoin kuin Ahvenanmaan itsehallintolain tarkastusta varten asetettujen komiteoiden sihteeri. 1897 - 1906 Uggla toimi aatelissäädyn edustajana valtiopäivillä. Hän julkaisi A. Tolletin kanssa käsikirjan Lagstiftningen angående självstyrelse för Åland (1930) ja E. H. I. Tammion kanssa asemakaavalain ja rakennussääntöjen selitysteoksen (1932).
Uggla sai laamannin arvonimen 1924. Hän kuoli naimattomana.
Juuttiviha

Taustaa

Kalmarin unionin maiden unionikuningas Hannu I kruunattiin Ruotsin kuninkaaksi marraskuussa 1497 tämän lyötyä valtionhoitajan Sten Sture vanhemman joukot Rotebron taistelussa syyskuussa 1497. Hannun yritykset vahvistaa kuninkaanvaltaa Ruotsissa aiheuttivat kuitenkin vastustusta, minkä seurauksena osa valtaneuvoksista nousi kesällä 1501 uuteen kapinaan. Seuraavana vuonna kapinalliset ulottivat valtansa myös Suomeen.

Sodan tapahtumat

1507–1509 kuninkaan joukot ahdistelivat laivoillaan Suomen ja Ahvenanmaan rannikkoja ja valloittivat väliaikaisesti Kastelholman linnan Ahvenanmaalla sekä polttivat muun muassa Porvoon ja Turun kaupungit. Turun tuomiokirkko menetti samalla merkittävän osan arvoesineistään. Merellä tanskalaiset kaapparit häiritsivät Viipurin kauppayhteyksiä. Nostoväki ei kyennyt torjumaan äkisti mereltä ilmaantuvia hyökkääjiä, eikä sitä voitu pitää jatkuvasti aseissa.

Jälkiseuraukset

Lyypekki ja sen hansaliittolaiset liittyivät 1509 sotaan kuningas Hannua vastaan, minkä seurauksena tämä joutui vetämään laivastonsa Juutinrauman suojaksi ja menetti samalla Itämeren herruuden. Merikaupan tappiot sekä sotalaivastojen ylläpitokustannukset saivat osapuolet solmimaan aselevon huhtikuussa 1512. Valtionhoitaja Svante Niilonpoika oli kuollut talvella, ja hänen seuraajastaan käytiin valtaneuvosten kesken ankaraa kamppailua. Seuraavana vuonna kuoli myös kuningas Hannu, jota seurasi hänen poikansa Kristian II.
Sami Koivunen

Sami Koivunen on suomalainen lentopalloilija, pelipaikaltaan keskitorjuja. Koivunen pelaa kaudella 2012-2013 Raision Loimussa. Koivunen on opiskellut Kuortaneen urheilulukiossa.
Orlochlessin torni

Orlochlessin torni oli Särkänniemen elämyspuistossa toimiva laite, dark ride, jonka tarkoitus ei ole perinteisten kummitusjunien tapaan pelotella vierailijoita. Kohteen suunnittelusta vastasi mielikuvittaja Kenneth Sundberg. Kohteessa oli otettu huomioon pienetkin lapset, joten kovin pelottavia elementtejä torni ei sisältänyt. Tornia muutettiin vuosien aikana tarkoituksellisesti synkempään suuntaan.
Orlochlessin tornin kehyskertomuksena toimi tarina vampyyrisuvun "mustasta lampaasta", kiltistä Kreisi Drakkiksesta, jota hänen setänsä Orlochless ei voi sietää. Setä on onnistunut vangitsemaan Drakkiksen syvälle tornin uumeniin, ja Drakkiksen lapset, PikkuHirviöt, päättävät pelastaa isänsä sieltä.
Orlochlessin torni (vuosinna 2000-2011) toteutettiin jo valmiina olleeseen Kummituslinnan rakennukseen. Rakennukselle oli tuolloin jo kertynyt 22 käyttövuotta. Kummituslinna tuli tiensä päähän kauden 1999 jälkeen, ja Ari Backmanin huonokuntoinen linnakulissi piti osittain riisua alas. Kummituslinna ehti toimia 15 kesää. Koko rakennus tuli tiensä päähän ja purettiin nopeasti kesäkauden loputtua vuonna 2011.
Orlochlessin tornin ja koko vanhan Ipanaarion paikalle tuli kesällä 2012 maailman ensimmäinen Angry Birds Land.
Ilona Komppa

Ilona Komppa (s. 10. heinäkuuta 1912 Ähtäri) on suomalainen kirjailija. Hänen kirjailijanuransa alkoi kahdesta nuorille suunnatusta tyttökirjasta, jotka julkaistiin nimimerkillä Rauni Karhia. Niiden jälkeen hän siirtyi aikuisille suunnattuihin romaaneihin ja näytelmiin, jotka julkaistiin hänen omalla nimellään. Kompan romaani Naisen sydän voitti Gummeruksen historiallisen romaanin kirjoituskilpailun 1972.
Futsal-Liigan kausi 2015–2016

Sarjajärjestelmä

Kauden 2015–2016 Futsal-Liiga pelattiin kahdentoista joukkueen kaksinkertaisena sarjana, jonka kahdeksan parasta etenivät pudotuspeleihin.
Funeral doom

Funeral doom on metallimusiikin tyylilaji, doom metallin äärimmäisen hidas muoto, joka painottaa epätoivon ja tyhjyyden ilmapiiriä. Se on soinniltaan erittäin raskasta ja kaikki doom metallille tunnusomaiset piirteet on siinä viety äärimmilleen. Funeral doomille tyypillistä ovat kymmenien minuuttien mittaiset, hidastempoiset kappaleet, death metalliin viittaavat laulumörinät, depressiiviset sanoitukset ja melankoliset kitaramelodiat. Myös kosketinsoittimien käyttö on yleistä.
Funeral doomin pioneereiksi voidaan laskea suomalaiset Skepticism ja Thergothon sekä norjalainen  Funeral. Genre on hyvin pitkälle kehittynyt Suomessa, ja nykyiseen tyyliin sen muovasikin suomalainen Skepticism. Nykyistä suomalaista yhtyeistä funeral doomia edustavat myös Wormphlegm, Shape of Despair, My Shameful, Ordog,  Tyranny, MistGuide ja Colosseum, jonka musiikissa on vaikutteita myös dark ambientista ja klassisesta musiikista.
Juha Uusivirta

Juha Uusivirta on ollut Haapajärven kaupunginjohtaja vuodesta 2013. Sitä ennen hän oli peruspalvelukuntayhtymä Selänteen talous- ja henkilöstöjohtaja. Hän on koulutukseltaan valtiotieteen maisteri.
Jordan King

Jordan King (s. 26. helmikuuta 1994 Warwick, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen rata-autoilija.
Nykyään hän kilpailee Formula 2 -sarjassa. Hänen isänsä Justin King on brittiläinen liikemies joka toimi päivittäistavarakaupan Sainsbury’s:n toimitusjohtajana.

Ura

King aloitti uransa karting-sarjoissa. Vuonna 2010 hän ajoi neljä kilpailua Formula Palmer Audi sarjassa ja kuusi kilpailua Formula Renault UK talvisarjassa. Vuonna 2011 King kilpaili F2-sarjassa saavuttaen 14 pistettä. Samana vuonna hän sijoittui kahdeksanneksi Formula Renault UK-sarjassa ja kymmenenneksi Formula Renault NEC-sarjassa. Hän myös voitti intian MRF Formula 1600-sarjan mestaruuden. Vuonna 2012 King kilpaili Eurocup Formula Renault-sarjassa saavuttaen yhden palkintosijan ja 31 pistettä, ja Toyota Racing Series-sarjassa sijoittuen viidenneksi. Hän myös sijoittui toiseksi Formula Renault NEC-sarjassa samana vuonna. Vuonna 2013 King voitti Britannian Formula 3 -sarjan mestaruuden voittaen kauden aikana kolme kilpailua. Samana vuonna hän ajoi Euroopan Formula 3 -sarjassa sijoittuen sarjan kuudenneksi. Vuonna 2014 King jatkoi toisen kauden Euroopan F3 -sarjassa saavuttaen seitsemän palkintosijaa sijoittuen sarjan seitsemänneksi. Vuonna 2015 King siirtyi GP2-sarjaan ajaen Racing Engineering -tallissa. Hän saavutti yhden kakkossijan ja 60 pistettä sijoittuen sarjan 12:ksi. Vuonna 2016 King jatkoi GP2-sarjassa samassa tallissa saavuttaen kaksi kilpailun voittoa. King jatkoi myös vuonna 2017 Formula 2-sarjassa MP Motorsport-tallissa.
Viron järvet

Viron järvet ovat kaikki syntyneet heti viimeisen jääkauden mannerjäätikön reunan vetäytyessä Viron alueiden yli Suomeen noin 15 000–13 000 vuotta sitten tai sen jälkeen . Mannerjään silottaman maakamaran epätasaisuuksiin kertyi vettä muodostaen pääsääntöisesti varsin matalia järviä. Osa järvistä on ehtinyt soistua umpeen ja myös järvenlaskut ovat verottaneet jäljelle jäänyttä lukumäärää. Toisaalta maankohoaminen on nostanut Itämerestä esille uutta maata, jonka alueilla on syntynyt uusia ja nuoria järviä. Myös vesihuollon turvaamiseksi on järviä luotu patoamalla ojia tekojärviksi.

Tilastotietoa

Virossa on luetteloitu (vuonna 2006) 1 559 luonnollista järveä (vir. looduslikke järv), mutta niiden lisäksi on  551 padottua tekojärveä (vir. paisjärv), ja esimerkiksi antamalla louhosten tai maanottokuoppien täyttyä vedellä on syntynyt vielä 734 tekojärveä (vir. tehisjärv). Yli 100 hehtaarin (ha) järviä on 51 (yhteispinta-ala 281 km²), 10–100 ha kokoisia järviä on 346 (yhteispinta-ala 91 km²), 3–10 ha järviä 684 (yhteensä 36 km²) ja alle 3 ha järviä tai lampia on 1 720 (yhteensä 23 km²). Viranomaisten vuonna 2006 julkaisemassa järviluettelossa on alle yhden hehtaarin lampia ja lammikoita 753, joista luonnollisia järviä on vain 255.

Nimistö

Yleisimmät järvinimet ovat Mustjärv (31 järveä), Suurjärv (31), Linajärv (27), Korgejärv, Korgijärv ja Korgõjärv (yhteensä 26), Valgjärv ja Valgejärv (22), Väikejärv (20), Pikkjärv (16) ja Mudajärv (16).
Eestin kieli on melko samanlainen kieli kuin Suomi ja järvien nimistä ymmärtää suurimman osan. Nimissä käytetään kuitenkin erilaisia attribuutteja, jotka eivät aina ole helppoja ymmärtää. Lampea merkitseviä sanoja ovat lamp, lump, lomp ja tiik. Turbatiik merkitsee suolampea ja soo järv suojärveä, mutta harvinaisempi raba laugas tarkoittaa suohetteikköä tai suonsilmää. Allikas on pieni lähde. Kalatiik on kalalammikko ja veskijärv myllyjärvi. Umpijärvi, johon ei laske tai poistu ojia on usein umbjärv. Ihmisen muodostamia järviä tai lammikoita ovat paisjärv (patojärvi), karjäär (louhoslampi tai hiekkakuoppa), tehisjärv (tekojärvi), veehoidla ja bassein ovat veden varastoaltaita. Etuliitteellä voidaan korostaa järven ominaisuuksia. Yleisiä ovat esimerkiksi Korgõ- (korkea), Suur- (suuri), Väike- (pieni), Pikk- (pitkä), Must- (musta, tumma), Valg- tai Valge- (valkoinen, kirkas), Kura- (kurainen, savinen), Allika- (lähde) ja Luhte- (luhta).

Jokamiehen oikeudet ja kalastus

Osa järvistä ovat yleisiä, mutta suuri osa järvistä ovat yksityisiä. Järvessä kalastamisen lupamenettely kannattaa selvittää etukäteen ja kalaluvan hankkimiseen voi olla useita eri tapoja.

Syitä

Osa Viron järvistä ovat olleet yhteiskunnan intressien tai tieteellisen tutkimuksen kohteina. Esimerkiksi yhteiskunnan vesihuollon kannalta kriittisten vesistöjen tilaa on seurattu vesinäytteitä tutkimalla ja vesistöjen yleistä tilaa seuraamalla. Biologiset tutkimukset järvien ekologiasta muodostaa oman tutkimushaaransa. Vuonna 2006 Viron hallituksella oli esittää määritys yli 600 järven ekologisesta tilasta ja Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) tyypitys oli tehty noin 400 järvelle.
Uusi-Laatokka

Liikenneyhteyksiä

Maantieyhteyksistä tärkein on etelään Olhavanjoen länsipuolitse vievä kantatie A115. Se tuo jo 3 kilometrin päässä yhteyden Pietari–Petroskoi–Murmansk-valtatiehen M18 (Kuola, osa E 105:ta), Olhavaan (23 km), Kirišiin ja lopulta Pietari–Moskova-valtatielle (M10, Rossija, osa E 105:ta) Tšudovon luoteispuolella. 
Uudessa Laatokankaupungissa on satama, josta on Laatokan tai Laatokan Uuden kanavan ja Nevan kautta yhteys Itämerelle. Historiallisesti kaupungille on ollut merkittävä myös Olhavanjoen kautta ja kanavareitistöä pitkin Msta-joelle sekä edelleen Volgalle vievä vesireitti. 
Myös eräs viikinkien idäntien pääreiteistä kulki Laatokan ja Olhavanjoen kautta.
Kenkämuseo

Tausta

Ajatus kenkämuseon perustamisesta Tampereelle syntyi vuonna 1937 Kenkä- ja nahkamiesten kerhossa. Etenkin kenkätehtailija Väinö Huttunen oli asiassa aktiivinen. Kokoelman keruu alkoi jo samana vuonna, mutta se eteni hitaasti. 1960-luvulla hanke sai uutta vauhtia, kun Mikko Westerberg ja Reino Vaala keräsivät tehtailta edustavan kenkäkokoelman. Tampereen kaupunki lähti mukaan museoprojektiin, ja vuonna 1971 kenkä- ja nahkamuseo sai tilat Tampereen teknillisestä museosta. Kenkämuseo-osio oli siellä esillä vuoteen 1982 asti, jolloin se purettiin ja korvattiin kuminäyttelyllä.
Kenkäkokoelmaa täydennettiin 2000-luvun alussa, ja uusi Kenkämuseo avattiin Museokeskus Vapriikissa vuonna 2003. Museokeskus oli esitellyt kenkiä jo aiemmin näyttelyissä Koskessa ajan silta (1996) ja Kengän kutsu (1997).

Tuhannen kengän tarina

Kenkämuseon Tuhannen kengän tarina -näyttely avautui yleisölle 15. marraskuuta 2003, jolloin siitä tuli osa Vapriikin perusnäyttelyä. Näyttely esitteli suomalaista kenkäteollisuutta, kenkäsuunnittelua ja kenkämuotia. Museoon rakennetussa tehdassalissa kerrottiin kenkätehtaassa työskentelystä, kengäntekoon kuuluvista työvaiheista ja kenkien valmistuksessa käytetyistä koneista. Kengäntekoa oli mahdollista opetella pelaamalla ”Tee kenkä” -tietokonepeliä tai seuraamalla animaatiohahmojen työskentelyä. Näyttelyssä oli lisäksi esillä tuhat kenkää sadan vuoden ajalta. Joukossa oli arki-, juhla- ja talvikenkiä, sotilassaappaita sekä suomalaisia kansanjalkineita, kuten tuohivirsuja ja tallukoita.
Myöhemmin näyttelyyn lisättiin vielä 2000-luvun vitriini ja vuoden 2011 katukenkämuotia kuvaava video. Näyttely suljettiin 6. syyskuuta 2015.

Kokoelmat

Kenkämuseon näyttelytoiminta perustuu Tampereen museoiden kansainvälisesti merkittävään teollisen kengän kokoelmaan, johon on tallennettu kotimaisia kenkiä 1800-luvun lopusta aina 2010-luvulle asti. Museolla on lisäksi käytössään laaja kulttuurihistoriallinen kenkäkokoelma, jonka kartuttaminen aloitettiin Hämeen museossa 1900-luvun alussa.
Muun muassa seuraavat 1950-luvun kengät kuuluvat Tampereen museoiden kokoelmiin.
Fumel

Fumel on kunta Lot-et-Garonnen departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 5 423 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Fumelin pinta-ala on 23 neliökilometriä.
Mikko Salonen

Mikko Salonen (s. 16. joulukuuta 1969) on suomalainen kendōka (renshi 7. dan) ja Suomen kendoseurojen keskusliiton koulutusvastaava. Hän on aloittanut kendon harjoittelemisen vuonna 1987. Salonen on Markus Frey lisäksi toinen Suomen kahdesta 7. danin kendokasta, ja renshi opettaja-arvon omaavista kendon opettajista.
Salonen on esiintynyt Aleksi Mäkelän ohjaamassa elokuvassa Vares – yksityisetsivä ja Bomfunk MC’s musiikkivideolla Something Going On.
Mikko Salonen julkaisi vuonna 2010 Nippon kendo kata : johdatus japanilaiseen miekkailuun kirjan joka on ensimmäinen suomenkielellä kendosta julkaistu kirja. 
21. huhtikuuta 2012 Suomen Kendoseurojen keskusliitto kutsui Mikko Salosen kendoliiton kunniajäseneksi.