google/wiki40b huggingface dataset:
Seppo Parkkila

Seppo Matti Olavi Parkkila (s. 8. marraskuuta 1966 Vihanti) on Tampereen yliopiston anatomian professori vuodesta 2008 ja tutkimusvararehtori vuodesta 2016.

Tieteellinen ura

Parkkila valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Oulun yliopistosta vuonna 1991, väitteli lääketieteen tohtoriksi vuonna 1994 ja sai dosentin arvon Oulun yliopistossa vuonna 1999. Vuonna 2001 hän valmistui kliinisen kemian erikoislääkäriksi.
Parkkilan tieteellinen tutkimustyö on kohdistunut kolmelle alalle: 1) elimistön happo-emästasapainon säätely, 2) elimistön rauta-aineenvaihdunnan säätely, 3) alkoholin aiheuttaman maksavaurion syntymekanismit. Hänen väitöskirjansa käsitteli happo-emästasapainoa sääteleviä entsyymejä.
Vuosina 1996–1998 Parkkila työskenteli tutkijana Yhdysvalloissa Saint Louisin yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa. Vuonna 2002 hänet kutsuttiin lääketieteellisen teknologian ja bioteknologian professoriksi Tampereen yliopistoon. Tässä tehtävässä hän toimi kuusi vuotta kunnes hänet valittiin anatomian professoriksi. Hän on ohjannut 13 tohtorin väitöskirjaa Oulun ja Tampereen yliopistoissa.
Parkkilan tutkimusryhmän työ on tällä hetkellä kohdistunut happo-emästasapainon fysiologiseen säätelyyn. Ryhmä käyttää tutkimuksessaan laajasti bioinformatiikan, geenitekniikan, proteiinikemian ja funktionaalisen genomiikan menetelmiä.
Vuonna 2016 Parkkila valittiin Tampereen yliopiston tutkimusvararehtoriksi.

Luottamustehtävät

Parkkila on ollut kokoomuksen jäsen 1980-luvulta lähtien, jolloin hän toimi jäsenenä Oulun yliopiston ylioppilaskunnan edustajistossa. 1990-luvulla hän oli Pohjois-Pohjanmaan Kokoomuksen piirihallituksen jäsen.
2000-luvulla Parkkila on toiminut useaan otteeseen asiantuntijatehtävissä Euroopan unionin tiedeprojekteissa sekä Tampereen yliopiston Lääketieteellisen Teknologian Instituutin sekä Lääketieteen Yksikön johtokuntien jäsenenä. Vuodesta 2007 lähtien hän on ollut Vesilahden ev.lut. seurakunnan kirkkovaltuuston jäsen ja sen puheenjohtaja vuodesta 2011 lähtien. Kesäkuussa 2014 Parkkila valittiin Pirkanmaan Kokoomuksen kansanedustajaehdokkaaksi vuoden 2015 eduskuntavaaleihin.
Helikoni

Helikoni on tuuban sukuinen vaskipuhallin, jota käytetään bassoäänten soittamiseen. Soittimen putken paksuin osa kiertää soittajan ympäri eli soittaja on ikään kuin torven "sisällä". Helikonia on helpompi kantaa marssiessa kuin tavallista tuubaa.
Sousafoni on helikonin muunnos; siinä torven suu on suunnattu eteenpäin.

Historia

Helikoni on muotoutunut jommastakummasta Adolphe Saxin keksimästä soittimesta: saxtorvesta, tai saxtuubasta. Helikoneja käytettiin ensi kerran 1860-luvulla sotilassoittokunnissa.
Lehväbulbuli

Levinneisyys

Lehväbulbulia tavataan Nigerian itäosissa ja Kamerunin länsiosissa. Sopivissa elinympäristöissä se on yleinen. Laji on kuitenkin luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sen levinneisyysalue on pieni, ja koska laji on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia.

Elinympäristö

Lehväbulbuli elää vuoristojen sademetsissä. Sitä tavataan 500–1 800 tai joskus 2 000 metrin korkeudella merenpinnasta, ja se on yleisimmillään 1 200–1 800 metrin korkeudella.

Elintavat

Lehväbulbuli käyttää ravinnokseen hyönteisiä, joita se etsii keskikerroksista tai lehvästöstä. Kamerunissa tehtyjen havaintojen mukaan laji pesii marras-huhtikuussa.
Manute Bol

Manute Bol (16. lokakuuta 1962 Etelä-Sudan – 19. kesäkuuta 2010 Charlottesville, Virginia) oli dinka-kansaan kuuluva alkujaan sudanilainen koripalloilija. Yhdessä Gheorghe Mureșanin kanssa hän oli kaikkien aikojen pisin NBA-pelaaja; molemmilla on pituutta 2,31 metriä. 
Bol muutti Yhdysvaltoihin 18-vuotiaana. Hänen joukkueitaan olivat Washington Bullets, Golden State Warriors, Philadelphia 76ers ja Miami Heat. 
Bol lopetti aktiivisen peliuransa kauden 1994–1995 jälkeen. Hän kuoli 47-vuotiaana jouduttuaan sairaalaan munuaisten vajaatoiminnan ja Stevens-Johnsonin oireyhtymän takia.
Kaudella 1987-1988 hän pelasi NBA:n lyhimmän pelaajan Muggsy Boguesin kanssa samassa seurassa Washington Bulletsissa.
Rosvo-Roope

Tarina

Elokuvan juoni seuraa Rosvo-Roope-balladia. Roope (Tauno Palo) on nuori mies, joka lähtee merille jouduttuaan lemmittynsä (Helena Kara) pettämäksi.
Roopesta tulee merirosvo. Hän hurmaa ja hylkää monta naista: näitä ovat Pietarin nainen (Juliska Koka), Oolannin impi (Ghedi Lönnberg) ja Viron rannikon neito (Kirsti Ortola). Elokuvassa nähdään muutama taistelukohtaus. Lopuksi Roope palaa leskeksi jääneen petollisen rakkaansa luo.
Werner Schuster

Werner Schuster (s. 4. syyskuuta 1969 Hirschegg) on itävaltalainen mäkihyppääjä. Kilpauransa jälkeen hän on toiminut valmentajana, muun muassa Sveitsin mäkimaajoukkueen pääavalmentajana ja vuosina 2008–2019 Saksan mäkimaajoukkueen päävalmentajana.
Schusterin isä Willi oli niin ikään mäkihyppääjä ja valmentaja. Omalla hyppyurallaan Schuster osallistui vuosina 1986–1995 46 maailmancupin osakilpailuun ja saavutti yhden palkintokorokesijoituksen.  
Schuster on opiskellut Innsbruckin yliopistossa liikuntatieteitä ja psykolofiaa.
Heroes of Might and Magic III: Armageddon’s Blade

Uusi kaupunki, Conflux

Conflux on elementaalikaupunki, jossa taiat ovat suuressa roolissa. Rakennusten raaka-aineena on malmia. 
Palkattavat joukot ovat (saantijärjestyksessä): keijukaiset (Pixies), ilmaelementaalit (Air elementals), vesielementaalit (Water elementals), tulielementaalit (Fire elementals), maaelementaalit (Earth elementals), psyyke-elementaalit (Psychic elementals) sekä tulilinnut (Firebirds). 
Myöhemmin joukot voi päivittää seuraaviksi: henkiolennot (Pixie → Sprites), myrskyelementaalit (Air elementals → Storm elementals), jääelementaalit (Water elementals → Ice elementals), energiaelementaalit (Fire elementals → Energy elementals), magmaelementaalit (Earth elementals → Magma elementals), taikaelementaalit (Psychic elementals → Magic elementals) ja feenikslinnut (Firebirds → Phoenix). 
Conflux tarvitsee kehittyäkseen paljon malmia, jonkin verran puuta ja suhteellisen paljon elohopeaa, lisäksi myös vähän rikkiä ja jalokiviä. Kristallia ei tarvitse muuhun kuin maagikiltaan (Mage Guild), jonka rakentamiseen vaaditaan kaikkia resursseja. Taistelupainotteinen sankari on tasokulkija (Planewalker) ja magiapainotteinen on elementalisti (Elementalist).

Uudet joukot

Confluxin joukkojen lisäksi peliin liittyi myös muutamia, osittain pelin II osasta tuttuja joukkoja neutraaleiksi joukoiksi tai kehitettäviksi.

Paranneltu pelimoottori

Kaupungeista voi värvätä nyt myös kunkin yksikön perusmuotoja, vaikka niiden värväyspaikat olisikin jo korotettu. Tämä mahdollistaa sen, että pelaaja voi ostaa perusyksikköjä, jos hänen rahansa eivät riitä korotettuihin yksiköihin.
Joukkoja voi myös laittaa kaivoksiin vartijoiksi, jotta niiden valtaaminen ei olisi niin helppoa. 
Käytössä on nyt myös uudet veteraanisankarit, joilla on omat roolinsa ja joiden ympärille voi rakentaa omia scenaarioita.

Pelinkehitys

Armageddon's Blade -lisäosaa alettiin kehittää alkuvuodesta 1999. Pelintekijöitten alkuperäinen tarkoitus oli keskittää tarinalinja uuden futuristisen "Forge"-kaupungin ympärille, sallien pelin toimia jatkona Might and Magic VII:n "pahalle" lopulle esittelemällä samalla Might and Magic -sarjan scifi-puolta. Vaikka Forge oli jo lähes valmis ja toimiva reagoivat fanit negatiivisesti sen lisäämiseen. Taustalla oli pelko, että scifin tuominen peliin hävittäisi Heroes-sarjan fantasia-pohjaisen ilmapiirin.
Laajennuksen kehittämisen keskivaiheilla New World Computing päätti hylätä Forgen ja poisti pelin tarinasta kaikki viitteet siihen, rakentaen Might and Magic VII:n "hyvälle" lopulle. Forge korvattiin elementaaleille pohjautuvalla kaupungilla nimeltä Conflux. Forgen hylkääminen projektin puolivälissä johti ajanpuutteeseen Confluxin kehittämisessä, ja kehittäjät sekä graafikot olivat pakotettuja käyttämään peruspelin elementaaliolentoja. Tämä näkyy esimerkiksi Conflux-kaupungin neljän peruselementaalin asumuksia: nämä käyttävät tismalleen samaa grafiikka kuin pelin maailmankartalla.
Georg Strömberg

Nuoruus

Strömbergin vanhemmat olivat tunnettuun kauppiassukuun kuulunut Helsingin oikeuspormestari ja laamanni Johan Adolf Strömberg sekä Antoinette Agricola. Hän kävi Haminan kadettikoulun vuosina 1838–1844 ja palveli sitten ensin vänrikkinä 6. kevyessä tykistöpatteristossa 1844–1847 ja vuodesta 1847 lähtien luutnanttina sotilaallisesti järjestetyssä tie- ja vesikulkulaitosten insinöörikunnassa (joka oli osa Tie- ja vesikulkulaitosten johtokuntaa). Strömberg ylennettiin 1857 kapteeniksi ja 1861 everstiluutnantiksi.

Ura Rautatiehallituksessa

Vuonna 1849 Strömberg sai määräyksen tutkia mahdollisuutta rakentaa rautatie Helsingistä eteläiseen Hämeeseen. Kun päätös Helsingin ja Hämeenlinnan välisen radan rakentamisesta tehtiin, hänet nimitettiin 1858 rakennustyötä johtaneen Knut Stjernvallin apulaiseksi. Tämän Suomen ensimmäisen rautatien valmistuttua maaliskuussa 1862 Strömberg nimettiin sen vt. päälliköksi. Hänen virkansa vakinaistettiin vuonna 1871. Tie- ja vesikulkulaitosten ylihallituksen alaisena rautatiepäällikkönä hän sai johdettavakseen myös Suomen muut ratayhteydet sitä mukaa kun ne valmistuivat, tosin viraston johtosääntö ei jättänyt rautatiepäällikölle paljoakaan itsenäistä toimivaltaa. Strömberg oli myös Riihimäen-Pietarin ratarakennuksen piiri-insinöörinä 1868–1870.
Rautatiepäällikön kansliasta muodostettiin vuonna 1877 itsenäinen virasto, Rautatiehallitus, ja Strömberg nimitettiin sen ensimmäiseksi pääjohtajaksi. Hän oli tiettävästi pidetty valtion rautateiden henkilökunnan keskuudessa. Strömbergin koko nelikymmenvuotisen johtajakauden aikana Suomeen rakennettiin 3 000 kilometriä rautateitä ja kalusto modernisoitui suuresti. Hän jäi eläkkeelle vasta 80-vuotiaana, minkä jälkeen rautatiehallituksen johto venäläistettiin osana sortovuosien yhtenäistämispolitiikkaa. Strömberg sai 1872 valtioneuvoksen ja 1886 todellisen valtioneuvoksen arvonimen. Hän oli vuodesta 1874 Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä. Strömberg osallistui vuonna 1873 Rautatievirkamiesliiton perustavaan kokoukseen.
Kudosviljely

Kudosviljely tarkoittaa solukoiden tai kudosten kasvattamista yleensä keinotekoisella kasvualustalla laboratorio-olosuhteissa eli in vitro. Kudosviljelyllä voidaan myös tarkoittaa solukoiden tai kokonaisten elinten kasvattamista alkuperäisen kasvupaikan sijaan toisaalla isäntäeliössä, tai kokonaan toisen isäntä-eliön varassa alkuperäeliön ulkopuolella.
Tyypillisesti kudosviljelmiä tehdään steriileissä tai lähes steriileissä laboratorio-olosuhteissa keinotekoisella kasvualustalla tai ravinneliuoksessa. Ravinneliuoksen lisäksi kudosten kasvua ja kasvuvaiheita voidaan ohjata erilaisilla yhdisteillä kuten hormoneilla tai entsyymeillä.
Kudosviljely on tärkeä tutkimusväline biotieteiden piirissä. Kudosviljelmillä onkin korvattu onnistuneesti jopa miljoonia eläinkokeita.
Ihosolujen kudosviljelyä käytetään vammautuneen ihon korvaamiseen ja ihonsiirtoa varten tarvittavien ihon eri kerrosten kasvattamiseksi esimerkiksi pahojen palovammojen hoidossa. 
Kudosviljely eroaa soluviljelystä siten, että kudos koostuu solukon palasista, kun soluviljelmissä solut erotetaan yksittäisiksi soluiksi.

Historia

Vuonna 1907 eläintieteilijä Ross G. Harrison kasvatti sammakon hermosoluja imusolmukesoluista koostuvalla kasvualustalla, ja tämä mainitaan yleensä vanhimpana onnistuneena kudosviljelmänä.
Vuonna 2008 USAssa kantasoluja tutkivat tiedemiehet kasvattivat yhdestä kantasolusta uuden eturauhasen hiiren sisällä.
Wladimir Kaminer

Vladimir Kaminer (s. 19. heinäkuuta 1967 Moskova) on juutalainen, venäläissyntyinen saksalainen kirjailija, kolumnisti ja DJ. Kaminer on tunnettu kulttuurivaikuttaja Saksassa.
Kaminerin koko tuotanto on kirjoitettu saksaksi vaikka hänen äidinkielensä onkin venäjä. Muuttaessaan Berliiniin vuonna 1990, hän ei osannut saksaa juuri yhtään. Hän on opiskellut ensin radion ja teatterin ääniteknikoksi ja sitten dramaturgiaa Moskovan teatteri-instituutissa. Kaminer on tunnettu niin sanotuista ”Ryssändiskoista”, joissa hän soittaa venäläistä musiikkia Kaffee Burger -baarissaan sekä kiertueilla Saksassa.
Sierra Leonen kielet

Sierra Leone on monikielinen maa, jossa puhutaan 25 eri kieltä. Englanti on maassa virallinen kieli (de facto) ja krioa puhutaan laajimmin. Sitä puhutaan myös muissa maissa. 
Muita merkittäviä kieliä ovat temne, jota puhuu äidinkielenään 37 prosenttia väestöstä sekä lingua francana Sierra Leonen pohjoisosassa, pääkaupunkiseudulla ja läntisellä puolella sekä mende, jota puhuu äidinkielenään 29,5 prosenttia väestöstä ja jota puhutaan myös lingua francana, maan eteläosassa. Muita kieliä ovat kono, kissi, kuranko, limba, fulani ja susu. 
Vaikka englantia puhutaan virallisena kielenä kouluissa, valtionhallinnossa sekä mediassa, krioa puhutaan kuitenkin lingua francana yhteisenä kielenä koko Sierra Leonessa. Krio, englantipohjaisena kreolikielenä on maan väestöstä 10,5 prosentin äidinkielenä, mutta sitä puhuu 90 prosenttia sierraleonelaisista.

Sierra Leonen englanti

Sierra Leonessa puhutaan myös tietynlaista englannin kielen murretta, jota lausutaan englannista poikkeavasti.
Meho Kodro

Ura pelaajana

Pitkänhuiskea Kodro tuli urallaan tunnetuksi loistavasta tekniikastaan ja hyvistä laukauksistaan. Pituutensa ansiosta hän oli myös vahva pääpelaaja. Hän aloitti uransa FK Velez Mostarin joukkueessa. Hän kerkesi pelata joukkueen paidassa 129 ottelua kunnes muutti Jugoslavian hajoamissotien alettua Espanjaan. Hän pelasi baskiseura Real Sociedadissa neljän kauden ajan ja nousi tunnetuksi hyökkääjäksi Espanjassa. Kaudella 1994–95 Kodro oli Primera Divisiónin toiseksi paras maalintekijä iskettyään 25 maalia 35 ottelussa. 
1995 Kodro siirtyi FC Barcelonaan. Hän ei kuitenkaan sopeutunut katalonialaisseuraan ja loukkaantumiset pahensivat Kodron tilannetta. Vaikka hänelle kertyikin 32 ottelua kauden aikana syntyi maaleja vain yhdeksän. Päävalmentaja Johan Cruijffin potkujen jälkeen myös Kodro jätti Barcelonan kauden 1995–96 päätyttyä ja suuntasi CD Tenerifeen. Vaikka Kodro sai säännöllisesti peliaikaa uudessa seurassan oli hän kaukana Sociedadin huippuvuosistaan. 
Kaudella 1999–2000 Kodro pelasi Deportivo Alavésissa, mutta onnistui tekemään vain viisi maalia. Hän jätti kauden jälkeen Espanjan kentät ja siirtyi israelilaisseura Maccabi Tel Aviviin, jossa hän lopetti uransa kauden 2000–01 jälkeen.

Ura valmentajana

Kodro toimi kauden 2005–06 lopulla Real Sociedadin apuvalmentajana, mutta José Mari Bakeron saatua potkut ennen kauden 2006–07 alkua, myös Kodro jätti Sociedadin. Valmennusura sai todellisen alkunsa tammikuussa 2008, kun Kodro valittiin Bosnia ja Hertsegovinan jalkapallomaajoukkueen peräsimeen. Hän jätti valintaprosessissa taakseen muun muassa saksalaisvalmentaja Lothar Matthäusin. 17. toukokuuta samana vuonna kuitenkin ilmoitettiin, että Kodro saa lähteä joukkueesta, kun hän oli kieltäytynyt valmentamasta joukkuetta harjoitusmaaottelussa Irania vastaan. 
Maajoukkuepestinsä jälkeen Kodro palasi Real Sociedadin organisaatioon juniorivalmentajaksi. Kesäkuussa 2010 hänestä tuli seuran reservijoukkueen päävalmentaja.  Kodron johdolla Sociedad pelasi kolme kautta Segunda División B:ssa sijoittuen keskikastiin sijoille 11–12. Kodro jätti joukkueen kauden 2012/13 jälkeen. 
Syyskuussa 2014 Kodrosta tuli FK Sarajevon päävalmentaja. Kodro sai kuitenkin potkut jo huhtikuussa 2015 kun kautta oli jäljellä enää kahdeksan kierrosta. Sarajevo oli liigassa toisena, kaksi pistettä kärjen perässä.
Joulukuussa 2016 Kodrosta tuli Sveitsin Challenge Leaguessa pelanneen Servetten päävalmentaja.
Channa aurantimaculata

Ulkonäkö ja koko

Kalan pohjaväritys on syvänsininen. Pisin tavattu yksilö oli 19,1 senttimetrin mittainen.

Elinympäristö ja levinneisyys

Laji elää trooppisissa olosuhteissa. Sen uhanalaisuusluokitus on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan puutteellisesti tunnettu.
Jokijärvi (Ylöjärvi, Poikelus)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,8 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Parkusjoen alaosan alueeseen (35.342) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 128 metriä mpy.
Petri Kaijansinkko

Petri Olavi Kaijansinkko (s. 26. tammikuuta 1967 Äänekoski) on suomalainen pesäpallovalmentaja ja pelinjohtaja.
Jyväskylän Kirissä A-juniori-ikäiseksi asti pelannut Kaijansinkko aloitti valmennustehtävät jo 15-vuotiaana. Kaijansinkko on toiminut muun muassa Kirin naisten pelijohtajana mestaruusvuonna 1989 sekä Lapuan Virkiän pelinjohtajana sen voittaessa naisten Suomen mestaruuden vuosina 1992 ja 1993. Hän toimi Superpesiksen toimitusjohtajana syyskuusta 2011 lokakuuhun 2012. Sen jälkeen hän toimi Hyvinkään Tahko kakkospelinjohtajana, toiminnanjohtajana ja urheilutoimenjohtajana marraskuusta 2012 heinäkuuhun 2013, jolloin osapuolet purkivat sopimuksensa. Ennen pestiään Tahkossa Kaijansinkko toimi pitkään Porin Pesäkarhujen pelinjohtajana.  Lisäksi hän on toiminut Jyväskylän Kirissä, Lapuan Virkiässä, Oulun Lipossa sekä Pattijoen Urheilijoissa.
Kaijansinkko oli osallisena vuonna 1998 Pesäpallon sopupeliskandaalissa ja sai lyhyen ehdollisen vankeusrangaistuksen.
Bartholomew Ulufa’alu

Bartholomew Ulufa'alu (25. joulukuuta 1950 – 25. toukokuuta 2007) oli salomonsaarelainen poliitikko.
Ulufa'alu toimi saarten pääministerinä vuosina 1997–2000 ja talousministerinä toukokuusta lokakuuhun 2006. Hän pääsi parlamenttiin ensimmäistä kertaa vuonna 1976 ja perusti myöhemmin Salomonsaarten liberaalipuolueen.
Ulufa'alu sairasti diabetesta ja joutui alaraajan amputointiin vuonna 2004. Hallituksen vastaiset voimat kidnappasivat hänet kesäkuussa 2000, ja hän erosi pääministerin virasta vapautumisensa yhteydessä. Pitkittyneet fyysisen terveyden ongelmat aiheuttivat hänen kuolemansa 56-vuotiaana.
Jack Laviolette

Jean-Baptiste "Jack" Laviolette (27. elokuuta 1879 - 9. tammikuuta 1960) oli kanadalainen jääkiekkoilija.  Laviolette pelasi yhdeksän kautta ammattilaisena Montreal Canadiensissa ja oli niin seuran ensimmäinen kapteeni, valmentaja kuin General Managerkin.
Laviolette oli lajin ensimmäisiä ranskankielisiä tähtiä. Hän syntyi Bellevillessä Ontariossa, mutta varttui Valleyfieldissä Quebecissä. Puolustajaksi hän oli hämmästyttävä hyvä maalintekijä, mutta pysyvän jäljen kiekkohistoriaan Laviolette jätti Canadiensin kiekko-organisaation keskeisenä perustajana.
National Hockey Associationia (NHA) muodostettaessa joulukuussa 1909, , omistaja Ambrose O'Brien pyysi Laviolettea kokoeamaan joukkueen ranskankielisistä pelaajista nimen "Les Canadiens" alle Montrealissa. 7 vuotta myöhemmin sarjan korvasi NHL. Laviolette kokosikin pelaajiston jossa olivat esimerkiksi tulevat Hockey Hall of Famen jäsenet Newsy Lalonde, Didier Pitre ja Georges Vezina. Jack Laviolette laski perustan ammattilaisjääkiekon menestyneimmälle seuralle.
Nettovelkaantumisaste

Nettovelkaantumisaste eli gearing on tilinpäätösanalyysissä tunnusluku, joka kuvaa yrityksen velkaantuneisuutta. Nettovelkaantumisaste kertoo, kuinka paljon yrityksellä on korollista velkaa, jota se ei kykenisi välittömästi maksamaan kassavaroillaan pois. Nettovelkaantumisaste ilmoitetaan prosentteina omasta pääomasta. Mitä alempi nettovelkaantumisaste on, sitä vahvempi on yrityksen pääomarakenne.
Nettovelkaantumisaste-tunnuslukua käytetään varsinkin pörssiyritysten kohdalla ja kansainvälisissä vertailuissa.
Sana gearing viittaa velkavipuun.

Nettovelkaantumisaste vai omavaraisuusaste?

Rahoitusaseman arvioinnissa nettovelkaantumisaste ja omavaraisuusaste ovat toistensa kanssa samankaltaisia tunnuslukuja. Velkaisuuden mittarina nettovelkaantumisaste on tarkempi. Yrityksellä voi olla paljon velkaa, mutta jos velka on korotonta ja yrityksellä paljon rahavaroja, velka ei huononna yrityksen toimintaedellytyksiä, vaikka omavaraisuusasteesta niin voisi luulla.
Antti Laurila

Juoni

Aliina joutuu naimisiin Anton Laurilan kanssa jo rippikouluiässä sattuneen "vahingon" vuoksi. Esikoispoika Antti osoittautuu kasvaessaan vähämieliseksi. Kasvattaminen on vaikeaa, kun Anttoosta ei oikein ole siihen eikä Aliinakaan ihmeitä osaa. Antti ei varsinaisesti ole väkivaltainen, mutta hän saattaa tehdä milloin mitäkin pahaa mielijohteidensa mukaan. Kun häntä yritetään estää esimerkiksi rikkomasta jotakin, hän suuttuu, jolloin raavaalla Anttoollakin on hänen pitelemisessään täysi työ. 
Kun Antti on kasvanut myös ruumiinvoimiltaan niin suureksi, ettei hänen enää voida antaa olla irrallaan, hänet on pakko kahlehtia pakarin seinään. Kun kunnanmiesten korviin on kantautunut, että Anttoo on joskus lyönyt poikaa, he puuttuvat asiaan. Pitäjään on juuri perustettu vaivaistalo, mutta Anttoo kieltäytyy jyrkästi antamasta poikaansa sinne ”kiusattavaksi”. Sitä paitsi vaivaistalo täyttyy muutoinkin ääriään myöten, eikä Antin asiaan sen koommin palata: ”On tässä kunnan niskoilla eläjää ilmankin.” Aliina ja Anttoo yrittävät turhaan kieltää nuorempia poikia Arvia ja Uunoa kiusaamasta Anttia.
Tilallinen Kalle Töyry, jonka maalla Laurilan torppa sijaitsee, häätää Laurilan perheen vuonna 1907 saatuaan mittansa täyteen Lauriloiden niskoittelusta, ja poliisit saapuvat toimeenpanemaan häätöä. Kahleistaan vapautettu Antti on romaanin kertojan mukaan ”hirvittävän näköinen” hoitamattomine hiuksineen ja partoineen, yllään vain rohdinkankainen mekko. Hänen ranteisiinsa on kiedottu riepuja, jotta kahleet eivät niitä hankaisi, ja hänen otsassaan ”hullunryppyjen” vieressä on suuri luomi. Tapahtuman aikana Antti onnistuu karkaamaan häntä saattavalta poliisilta ja lähtee uskomattoman nopeasti, kahleet maata viistäen, juoksemaan navetasta irti päästetyn Laurilan sonnin perään. Raskasliikkeisellä konstaapelilla ei ole mitään mahdollisuuksia tavoittaa Anttia, joten nimismies joutuu komentamaan ratsupoliisin ottamaan karkulaista kiinni. Kiinnioton jälkeen Antti istutetaan samaan rekeen köysiin sidotun, poliiseille vastarintaa tehneen isänsä Anttoon kanssa ja hänet viedään nyt vaivaistalon suljetulle osastolle, jossa hän elää edelleen kahleissa ja mölisee, ja vähitellen hän katoaa tarinasta. 
Kun kansalaissodan loppuvaiheissa kuolemaan tuomittuja ja vaivaistalon mielisairasosastolla säilytettyjä, mukaan lukien Anttoo Laurila, lähdetään Ilmari Salpakarin johdolla viemään teloitettaviksi, läheisen kopin ristikolla varustetun luukun takaa kuuluu Antin mekastus. 1930-luvun puolivälin aikaan vaivaistalon mielisairasosastolle tuodaan raivokkaasti käyttäytyvä Susi-Kustaa, jolloin viereisessä sellissä oleva Antti alkaa meluta ja hyppiä innostuneena uuden asukkaan tulosta. Viimeisen kerran hänet tavataan joulukuussa 1939, kun Preeti Leppänen vie hänelle peltimukillisen kahvia tyttärenpoikansa Valtun sankarihautajaisista palattuaan.
Kuolemajärvi (Jämsä, Himos)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,3 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 80,1 metriä mpy.