google/wiki40b huggingface dataset:
Rantasipi (hotelliketju)

Rantasipi oli suomalainen vuonna 1965 perustettu hotelliketju, joka viime vuosinaan kuului suomalaiseen Restel-konserniin. Vuoden 2017 alussa Rantasipi-hotellit siirrettiin Restelin Cumulus-ketjuun niin, että Rantasipin kylpylähotellien ketjunimeksi tuli Cumulus Resorts ja Cumulus-ketjun kaupunkihotellien nimeksi Cumulus City. Itse hotellien nimet eivät muuttuneet.
Kesäkuussa 2017 ruotsalainen Scandic ilmoitti ostavansa Restelin koko hotelliliiketoiminnan, minkä seurauksena Cumulus-nimiset hotellit muuttuvat Scandiceiksi.

Historiaa

Rantasipi perustettiin Rantaloma Oy -nimisenä vuonna 1965. Yhtiön suurimpina osakkaina olivat Viitasaaren kunta, Oy Esso Ab, Paulig, Finnlines, Suomen Höyrylaiva Oy ja Aero Oy. Yhtiön tarkoituksena oli kehittää Keski-Suomen läänin matkailuelinkeinoa valtion tuella. Vuonna 1973 Rantaloman osakkaina olivat myös ketjuun kuuluvien hotellien sijaintikunnat Pori, Jyväskylä, Joutsa, Hyvinkää, Nilsiä, Saarijärvi, Sysmä ja Vaasa.
Ensimmäinen lomakylä-hotelli-ravintola valmistui Viitasaaren Ruuponsaareen vuonna 1967, ja yhtiön pääkonttori muutti Jyväskylään. Seuraavana vuonna valmistuivat Summassaaren lomakylä Saarijärvelle ja Joutsenlammen lomakylä Joutsaan. Vuonna 1969 avattiin Laajavuoren hotelli Jyväskylään.
Vuonna 1971 Rantaloma osti Viitasaarelta Motorest Oy:n hotelli-ravintola Pihkurin ja laajeni Keski-Suomen läänin ulkopuolelle rakennuttamalla Vaasan Vaskiluotoon Rantasipi-hotellin. Saman vuoden lopussa Rantaloma osti Lomasavo Oy:n osake-enemmistön ja sai omistukseensa Nilsiän Tahkovuoren loma- ja kongressihotellin. Vuonna 1974 avattiin Hyvinkään Rantasipi-hotelli sekä Porissa sijaitseva Rantasipi Yyteri.
Vuonna 1977 Rantaloma Oy osti Matkaravinto Oy:n ja sai sen mukana 14 hotellia, seitsemän anniskeluravintolaa ja 19 kahvila-ravintolaa. Rantalomasta tuli näin Suomen toiseksi suurin hotelliketju SOK:n ja sen tytäryhtiöiden jälkeen. Ketjun toimitusjohtajana oli alkukaudella 1965–1980 Juhani Kivelä.   
Useiden vuosien ajan Rantasipi-ketju tunnettiin suosittuna korpihotelliketjuna, jonka pääasiakasryhmät olivat loma- ja kokousasiakkaat. Etelänmatkojen yleistyessä 1980-luvulla korpihotellit joutuivat kovaan kilpailuun asiakkaista.
1980-luvun alkupuolella Kansallis-Osake-Pankin omistukseen ajautuneen Rantasipi-ketjun ostamisesta kilpailivat Rivoli-ravintolaketjun omistaja Ragni Rissanen ja Rantasipin hallituksen puheenjohtaksi Teollistamisrahastosta tullut Kari Österlund, joista jälkimmäinen sai ketjun omistukseensa Suomen siihen asti suurimmassa MBO-yrityskaupassa.
Vuonna 1993 Rantasipi-ketju myytiin Restelin tytäryhtiöksi nimeltä Rantasipi Oy. Rantaloma Oy muutti nimensä Rasi Hotellikiinteistöt Oy:ksi.
Restelin omistuksessa Rantasipi-ketju pyrki monipuolistumaan laajentumalla vähitellen myös kaupunki- ja kylpylähotelleihin Rantasipi-ketjuun liitettiin muun muassa hotelli Aulanko Hämeenlinnassa. Osa alkuperäisistä Rantasipi-korpihotelleista myytiin ja osa on lopettanut toimintansa kokonaan. Rantasipi Joutsenlampi Joutsassa sekä Rantasipi Forssa sulkivat ovensa 1. toukokuuta 2013.

Hotellit

Rantasipi-ketjuun kuuluivat vuoden 2017 alussa nämä hotellit:
Jääkiekon SM-sarjakausi 1972–1973

SM-sarjakarsinta

TPS säilyi mestaruussarjassa.

Palkinnot

Timo Turunen Jokereista voitti piste- ja maalipörssin 41+26 = 67. Timo Sutinen myös Jokereista antoi 32 maaliin johtanutta syöttöä, ollen sillä saralla paras. Aaro Kivilinnan muistopalkinnon sai Tampereen Ilves.
Härjänlahti

Härjänlahti on kylä Somerniemellä Somerolla Painiojärven rannalla. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 60, mikä teki siitä Someron kylistä väkiluvultaan 36. suurimman ja entisen Somerniemen kylistä kahdeksanneksi suurimman. Härjänlahden naapurikyliä ovat Palikainen lännessä, Oinasjärvi ja Jakkula etelässä ja Keltiäinen ja Härjänoja koillisessa. Kylän alueella, Somerniemen Kirkonkulmalla sijaitsee Somerniemen kirkko.

Palveluja ja nähtävyyksiä

Vuonna 1815 valmistunut puinen Somerniemen kirkko ja 1700-luvulla rakennettu kellotapuli ovat kauniilla paikalla Painiojärven rannalla. Kirkon naapuriin Kirkonkulmalle, lähelle Helsingintietä sijoittuvat myös Somerniemen seurakuntatalo, Somerniemi-seuran kesäisin avoinna pitämä Somerniemen kesätori ja ravintola Punainen lumme. Näistä noin kilometrin länteen, Keltiäisiin vievän tien varrella on Ämyrin tanssilava, jota ylläpitää Somerniemen VPK.
Paikallisena nähtävyytenä kylässä on Äyräsnummella, Keltiäisistä Jakkulaan johtavan tien varrella Risukasa, johon liittyvän tarinan mukaan onnettomuus kohtaa ohikulkijaa, joka risukasan sivuuttaessaan ei jätä siihen risua.

Luonto

Kylän luontoa hallitsevat Someron ja Paimionjoen vesistön suurin järvi Painio sekä siihen etelässä rajoittuva, Kolmanteen salpausselkään kuuluva Äyräsnummi. Äyräsnummella sijaitsee muun muassa Ämyrin tanssilava, jolta Painiolle avautuva näkymä on kaunis ja sai 1950-luvulla järjestetyssä Lounais-Hämeen maisemakilpailussa toisen palkinnon. Äyräsnummeen rajoittuvat seutukaavassa suojelualueiksi merkityt Jyrkkälampi Ämyrin luona ja Likolampi siitä itään, ja suojeluvarauksella seutukaavaan on merkitty myös Painion Marjasaari Somerniemen kirkon luona.

Historia

Historiallinen Härjänlahden kylä on sijainnut Painionjärven itäisimmän lahden etelärannalla lähellä nykyistä Keltiäisiin johtavaa tietä. Nimistöntutkijoiden mukaan lahden vanha nimi on luultavasti ollut Härjänlahti, josta kylä näin olisi saanut nimensä. Isossajaossa kylä on ollut omana jakokuntanaan. Kylän vanhoja taloja ovat olleet Hurri, Hiiska ja Suupus, joista kaksi viimeksi mainittua olivat läheisen Palikaisten kartanon augmentteja ja olivat vuodesta 1761 kartanon omistuksessa. Vuonna 1853 myös kolmas talo, Hurri liitettiin Palikaisiin ja talot yhdistettiin Toivoniemi-nimiseksi tilaksi, joka vielä nykyäänkin sijaitsee kylän historiallisella tontilla Painiojärven rannassa.

Tunnettuja kyläläisiä

Somerniemen Kirkonkulmalla Härjänlahden kylässä ovat vuodesta 1975 asuneet kirjailijat Kaari Utrio ja Kai Linnilä. Härjänlahdelta oli kotoisin myös kansanedustaja ja ministeri Aleksi Aaltonen (1892–1956).
Tony Hillerman

Tuotanto

Tony Hillerman oli erityisesti tunnettu luontoa ja navajo-kulttuuria esittelevistä dekkareistaan. Kirjat kuvaavat rikosjuonen osana tai rinnalla amerikkalaisen valtakulttuurin ja paikallisen intiaanikulttuurien yhteentörmäystä. 
Lähes kaikissa Hillermanin dekkareissa päähenkilönä on navajo-heimopoliisi. Varhaisemmissa teoksissa valtakulttuuriin sopeutunut Joe Leaphorn toimii yksin, mutta myöhemmin hän saa avukseen nuoren konstaapelin Jim Cheen. Jim Chee on perinteinen navajo, joka joutuu tehtävässään kamppailemaan navajo-kulttuurin ja amerikkalaisen valtakulttuurin arvojen yhteen sovittamiseksi siinä aina onnistumatta. Hillermanin Leaphorn- ja Chee-sarjan myötä ihmiset vanhenevat ja muuttuvat, kuten maailma heidän ympärilläänkin.
Hän julkaisi muistelmansa Seldom Disappointed lokakuussa 2001. Teos sai Agatha Awardin parhaana tietokirjana.
Canal Digital

Digi-TV-lähetysten katselualueet

Digi-TV-lähetykset näkyvät Canal Digitalin kautta koko Suomessa. Yleisradio, MTV Oy ja Nelonen sekä Canal Digital sopivat, että digitelevision katvealueella asuvat voivat tilata Canal Digitalin kautta itselleen lautasantennin, digiboksin ja katselukortin, jonka avulla voi vastaanottaa ilmaiseksi  digikanavia satelliitista.
The Donays

The Donays oli 1960-luvulla toiminut yhdysvaltalainen tyttöyhtye Hamtrackista, Michiganista. R&B-musiikkia esittänyt yhtye tunnetaan parhaiten vuoden 1962 hitistään ”Devil in His Heart”, jonka kirjoitti Richard P. Drapkin. The Beatles julkaisi siitä oman ”Devil in Her Heart” -nimisen versionsa toisella albumillaan With the Beatles.
The Donays julkaisi urallaan vain yhden singlen. ”Devil in His Heartin” b-puoli oli nimeltään ”Bad Boy”.
Rannikkotykistö

Rannikkotykistö Suomessa

Suomen rannikkotykistö kuuluu nykyään merivoimien alaisuuteen. Se huolehtii jatkuvasta tutka-, tähystys- ja vesikuunteluvalvonnasta yhdessä merivartioston kanssa. Rannikkolinnakkeet on varustettu 130 millimetrin ja sadan millimetrin tornikanuunoilla, joiden kantama on parhaimmillaan nykyisillä ammuksilla ja kranaateilla noin 30 kilometriä sekä tulevilla ammuksilla jopa 40 kilometriä. Kiinteän kaluston lisäksi on liikkuvaa tykistöä sekä meritorjuntaohjusjärjestelmiä, joiden kantama on yli 70 kilometriä. Ampuma-arvojen laskenta ja viestiliikenne on tietokoneistettu (ks. myöh.)
Suomessa kiinteän rannikkotykistön alasajo on jo aloitettu, ja viimeiset kiinteät rannikkotykit ovat tämän hetken suunnitelmien mukaan käytössä noin vuoteen 2020 saakka. Liikkuva tykistö ja kehittyneet ohjusjärjestelmät tulevat korvaamaan kiinteän tykistön.
Nyt lakkautettuja rannikkotykistön joukkoja on muun muassa Hangon Rannikkopatteristo (HanRPsto) Hangossa. Ainoa moottoroituun rannikkotykistöön kuulunut joukko-osasto on ollut Vaasan Rannikkopatteristo (VaaRPsto) Vaasassa vuodet 1952–1998.
Suomessa käytössä olevaan ohjuskalustoon kuuluvat RBS15 (MtO85)- ja Spike-ER (Rannikko-ohjus 06) -ohjukset.
Oma laskinjärjestelmä ja eräänlainen ammunnanhallintajärjestelmäkokonaisuus kehitettiin 80-luvulla (RAVAL – Rannikkotykistön ammunnan ja valvonnan laskin). Vastaavasti RADAL oli Rannikkotykistön digitaalinen ammunnan laskin.
Itkijä

Itkijä on itämerensuomalaisten kansojen ja slaavilaisten kansojen keskuudessa määrätyissä tilanteissa, kuten kuten häissä ja hautajaisissa, itkuvirsiä esittävä henkilö.

Historia

Rautakaudella itkijällä oli tietäjän ohella tärkeä roolia yhteisössä. Itkijöillä oli kyky puhua kuolleiden kieltä ja he ylläpitivät suhteita yhteisön esivanhempiin. 
Itkijät vierailivat kalmistoilla ja viestivät siellä erityisellä kielellä olettaen että vainajat kykenivät vastaamaan heille unissa tai vierailemalla heidän luonaan linnun tai perhosen hahmossa. Kalmistoilla koettiin olevan yliluonnollisia voimia ja niillä itkijät suorittavat vainajan ruumiin ruumiin polttamiseen ja hautaamiseen liittyviä rituaaleja. Itkijät kuvailivat rituaaleissaan vainajan matkaa tuonpuoleiseen. Ei ole kuitenkaan selvää, pitivätkö itkijät yhteyttä vainajaan tämän hautapaikalla vai muualla. Vaikka sana hiisi viittaa nykyään hirviöön, niin aiemmin se tarkoitti paikallista vainajiin ja rituaaliseen vainajalaan pääsyyn liittyvää tilaa. Pirkkalankylän Hiidenmäki luultavasti oli tämän fyyppinen rituaalinen paikka. Toisaalta hiisi saattoi myös viitata muhinkin riittipaikkoihin, joista oli mahdollista päästä yliluonnollisiin maailmoihin.
Teatteri Mukamas

Teatteri Mukamas on vuonna 1979 perustettu tamperelainen ammattinukketeatteri, jonka esitykset saavat useimmiten innoituksensa saduista. Ohjelmistosta suurin osa on suunnattu lapsille.
Teatterin kotinäyttämö sijaitsee Tampereen Ala-Pispalassa, vanhassa VPK:n talossa, ja sen katsomoon mahtuu kerrallaan 60–80 katsojaa. Esityskertoja on vuodessa noin 250 ja katsojia noin 30 000. Teatteri vierailee esiintymässä päiväkodeissa, kouluissa, kirjastoissa, festivaaleilla ja yritysten tapahtumissa ympäri Suomen. Kansainvälisen taiteellisen yhteistyön merkeissä teatterilla on ollut ohjaajavieraita Tšekistä, Ruotsista, Ranskasta ja Venäjältä. Teatteri Mukamas on myös esiintynyt kutsuttuna teatterifestivaaleilla Euroopassa ja Aasiassa.
Teatteri Mukamaksessa työskentelee vakinaisesti yhdeksän työntekijää ja lisäksi osa työntekijöistä on freelancer-sopimuksilla. Mansi Stycz on johtanut teatteria sen perustamisesta saakka. Vuonna 2003 hänelle myönnettiin lastenkulttuurin valtionpalkinto ja vuonna 2009 Suomen Kulttuurirahaston Pirkanmaan rahaston palkinto.
Mukamas on järjestänyt nukketeatterifestivaaleja.
Henning Jensen

Henning Jensen (17. elokuuta 1949 – 4. joulukuuta 2017) oli tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi ammattilaisena Saksassa, Espanjassa ja Alankomaissa. Hän oli yksi kahdeksasta ehdokkaasta Tanskan Jalkapalloliiton valitessa vuonna 2006 Tanskan kaikkien aikojen parasta jalkapalloilijaa.
Jensen siirtyi kotimaansa Nørresundbystä saksalaiseen Borussia Mönchengladbachiin vuonna 1972. Neljän vuoden aikana hän voitti UEFA-cupin sekä kaksi Saksan mestaruutta. Vuonna 1976 hän siirtyi ensimmäisenä tanskalaispelaajana espanjalaisseura Real Madridiin, jossa hän vuosina 1976–1979 pelatessaan voitti kaksi Espanjan mestaruutta. Alankomaissa hän pelasi Ajaxissa vuodet 1979–1981 ja voitti yhden Alankomaiden mestaruuden. Palattuaan kotimaahansa hän edusti Aarhus GF:ää vuodet 1981–1983 sekä vielä Nørresundbytä vuonna 1984.
Tanskan maajoukkueessa Jensen pelasi 21 maaottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia.
Brian Flynn

Ura

28. maaliskuuta 2012 Flynn siirtyi tulokassopimuksella Buffalo Sabresiin. Flynn oli yli 22 vuotta vanha, eikä häntä oltu varattu NHL:n varaustilaisuudessa, joten hän oli sopimuksen tehdessään vapaa pelaaja.
Työsulkukauden 2012–2013 aikana Flynn kutsuttiin 1. maaliskuuta 2013 NHL:ään, jossa hän teki 7. maaliskuuta ensimmäisen maalinsa New Jersey Devilsiä vastaan.
Mike Stone (kitaristi)

Mike Stone (s. 30. marraskuuta 1969) on yhdysvaltalainen kitaristi. Hänet tunnetaan Queensrÿche-yhtyeestä, johon hän kuului vuosina 2003–2009. Hän soitti yhtyeen albumeilla Tribe, The Art of Live, Operation: Mindcrime II, Mindcrime at the Moore ja Take Cover.
Jarl Kulle

Jarl Kulle (27. helmikuuta 1927 Truedstorp, Bjuvin kunta, Ruotsi – 3. lokakuuta 1997 Gregersboda, Österåkerin kunta, Ruotsi) oli ruotsalainen näyttelijä ja ohjaaja. Häntä pidetään Ruotsissa yhtenä sukupolvensa eturivin näyttelijöistä.
Hän kävi Dramatenin näyttelijäkoulun 1946–1949, minkä jälkeen hänet kiinnitettiin Dramateniin. Hän toimi siellä suurimman osan urastaan ja esitti monia klassisia päärooleja, kuten Eugene O’Neillin näytelmässä Pitkän päivän matka yöhön, August Strindbergin Gustav III:ssa ja Shakespearen Kuningas Learissa. 
Vuonna 1959 Jarl Kulle otti urallaan merkittävän askelen, kun hän esitti Higginsiä musikaalissa My Fair Lady, missä hän saattoi sekä laulaa että näytellä ja, kuten hän itse hieman halveksivasti sanoi, ”hypellä”. Se johti sekä suurempaan yleisönsuosioon että laajempaan repertuaariin, ja hän sai 1960-luvulla sekä romanttisia filmirooleja että suuria rooleja musikaaleissa ja komedioissa Tukholman teattereissa. 
Kulle työskenteli Ingmar Bergmanin kanssa sekä näyttämöllä että elokuvissa, kuten Kesäyön hymyilyä (1955), Paholaisen silmä (1960), Puhumattakaan naisista (1964) ja Fanny ja Alexander (1982). Hän on näytellyt yhteensä yli 30 elokuvassa, joista Bergmanin töiden ohella tunnetuimpia on Karen Blixenin novelliin perustuva Ranskalainen illallinen (1987). Suomalaiseen alkuperäistekstiin perustuvat Laulu tulipunaisesta kukasta -romaanin filmatisointi Sången om den eldröda blomman (1956) ja Mika Waltarin novellin Ei koskaan huomispäivää filmatisointi Ingen morgondag (1957). 
Vuonna 1980 Kulle sai Karl Gerhardin muistopalkinnon. Lisäksi hän on saanut parhaan miespääosan esittäjän Guldbagge-palkinnon vuonna 1965 elokuvasta Häähuolia (Bröllopsbesvär) ja vuonna 1983 elokuvasta Fanny ja Alexander.

Perhe

Jarl Kulle oli naimisissa kaksi kertaa, ja hän oli viiden tyttären isä. Hänen tyttäristään kolme on näyttelijöitä: Maria Kulle (s. 1960), Hanna Kulle (s. 1978) ja Linda Kulle (s. 1983).
Etyylibentseeni

Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Etyylibentseeni ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Aineelle altistumisesta voi seurata vaikutuksia keskushermostossa. Toistuva tai pitkäaikainen ihokosketus voi aiheuttaa ihotulehduksen.
Kernu

Väestö

Vuonna 2011 Kernun kunnassa oli 2 404 asukasta, joista 2 112 (87,9 %) oli virolaisia, 216 (9,0 %) venäläisiä ja 60 (2,5 %) muita kansallisuuksia.
Linus Lindström

Pelityyli

The Sports Forecaster -sivuston mukaan Lindström on kahden suunnan sentteri, joka muuttaa suuntaa nopeasti ja omaa korkean työmoraalin. Hänellä on myös hyvä pelikäsitys ja puolustusvaistot. Lindström on myös käyttökelpoinen erikoistilanteissa ja hänellä on kohtalaisen hyvät pelintekotaidot. Lindström ei kuitenkaan ole kovin isokokoinen ja hänellä ei ole varsinaisen maalintekijän omainaisuuksia. Lindströmin tulisi myös kehittää voimaa.
Jatkoaika.com -verkkolehden mukaan Lindström on ikäisekseen erittäin kypsä kahden suunnan sentteri, joka tekee töitä kaukalon molemmissa päissä, lukee peliä hyvin ja on myös erinomainen alivoimapelaaja. Hän on myös suhteellisen taitava kiekonkäsittelijä ja pelintekijä. Lindströmin luistelutekniikassa on kuitenkin selkeitä puutteita, eikä hän siksi ole kovin nopea. Fyysisissä väännöissä pienikokoinen Lindström jää usein auttamatta toiseksi.

Seuraura

Lindström on Skellefteå AIK:n oma kasvatti. Hän toimi kaudella 2012–2013 seuran U16-junioreiden varakapteenina. Lindström oli joukkueen paras pistemies ja jakoi sisäisen syöttöpörssin voiton Jacob Moveraren kanssa tehoilla 1+5=6. Kaudella 2014–2015 hän jakoi J18 Allsvenskanissa Skellefteån sisäisen pistepörssin voiton Khalid Ibrahimin kanssa sekä sisäisen maalipörssin voiton Ibrahimin ja John Lackdalin kanssa tehoilla 9+9=18. 
Dinamo Riika varasi Lindströmin 39. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2015. Kaudella 2015–2016 hän oli Skellefteån J20-junioreiden paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 14+30=44, joilla Lindström sijoittui koko J20 SuperElitin pistepörssissä seitsemänneksi. Pudotuspeleissä hän oli joukkueen paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 5+5=10. Lindström jakoi myös Skellefteån sisäisen tehotilaston voiton Lukas Zetterbergin kanssa lukemalla +8. Hän voitti kauden päätteeksi SuperElitin hopeaa. Lindström debytoi kauden aikana myös seuran SHL-joukkueessa, jossa hän pelasi neljä runkosarjaottelua tehden yhden maalin. Lindström teki SHL-debyyttinsä 23. helmikuuta 2016 MODO Hockeyta vastaan. Hän teki ottelussa myös SHL-uransa avausmaalin.
Calgary Flames varasi Lindströmin neljännellä kierroksella 96. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2016. Kausi 2016–2017 oli hänelle varsinainen tulokaskausi SHL:ssä ja Lindström teki 50 runkosarja- ja viidessä Mestarien liigan ottelussa tehot 2+4=6.
Uukuniemen vaakuna

Uukuniemen vaakuna oli Uukuniemen kunnan tunnus. Vaakunan aihe kuvaa kunnan tilannetta vuoden 1947 Pariisin rauhan jälkeen, jossa uusi rajalinja jätti kunnasta Suomen puolelle ainoastaan kapean kolmiomaisen kaistaleen.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä hopeinen vasensäde.” Vaakunan on suunnitellut Pirkko Hyvärinen, ja Uukuniemen kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 18. syyskuuta 1968. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 20. tammikuuta 1969.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2004, kun Uukuniemi ja Saari liittyivät Parikkalan kuntaan.
Léo Delibes

Léo Delibes [dölib] (21. helmikuuta 1836 Saint-Germain-du-Val – 16. tammikuuta 1891 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä. Hän opiskeli vuodesta 1847 lähtien sävellystä Adolphe Adamin johdolla Pariisin konservatoriossa. Vuonna 1848 hän alkoi opiskella myös laulua. Delibes sävelsi vuonna 1856 ensimmäisen operettinsa Deux sous le charbon. Operettien lisäksi hän sävelsi oopperoita ja baletteja (mm. Coppélia).
Delibesin tunnetuin teos on Intiaan sijoittuva ooppera Lakmé ja erityisesti sen kukkaisduetto (ransk. Sous le dôme épais), jota on käytetty myös useissa elokuvissa ja televisiomainoksissa.
Intian krikettimaajoukkue

Intian krikettimaajoukkue edustaa Intiaa kriketin maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi vuonna 1927 perustettu The Board of Control for Cricket in India.

Test matchit

Intia pelasi ensimmäisen test matchinsa eli viisipäiväisen maaottelun Englantia vastaan 1932. Ensimmäisen test match -voittonsa se saavutti Englantia vastaan 1952. Vuoden 2016 loppuun mennessä Intia on pelannut kaikkiaan 507 test match -ottelua, joista se on voittanut 136, hävinnyt 157 ja päätynyt kerran tasajuoksuihin. "Tasapeliin", eli käytännössä kesken, on jäänyt 213 ottelua.
Intialla on positiivinen ottelusaldo Bangladeshia (6 voittoa, ei tappioita), Zimbabwea (7 voittoa – 2 tappiota), Sri Lankaa (16–7) ja Uutta-Seelantia (21–10) vastaan. Se on hävinnyt suurimman osan ratkaisuun saakka pelatuista test matcheista Englantia (25–43), Länsi-Intian saaristoa (18–30), Australiaa (24–40), Pakistania (9–12) ja Etelä-Afrikkaa (10–13) vastaan.

Yhden päivän maaottelut

Intia pelasi ensimmäisen yksipäiväisen maaottelunsa (eli pelimuodon, jossa kummallakin joukkueella on tavallisesti 50 syöttövuoroa, joissa jokaisessa kuusi syöttöä) Englantia vastaan 1974. Se on MM-kilpailujen 2019 loppuun mennessä pelannut kaikkiaan 975 yhden päivän maaottelua. Niistä se on voittanut 507 ja hävinnyt 419. Tasajuoksuihin on päättynyt yhdeksän ja ilman ratkaisua 40 ottelua. Kymmenestä suuresta krikettimaasta sillä on positiivinen ottelusaldo Bangladeshia, Zimbabwea, Sri Lankaa, Englantia ja Uutta-Seelantia vastaan.

MM-kilpailut

Intia voitti yhden päivän pelimuodolla ratkaistavan maailmanmestaruuden 1983 kukistettuaan loppuottelussa Länsi-Intian saariston 43 juoksulla ja 2011, jolloin se ohitti finaalissa Sri Lankan juoksumäärän, kun Intialla olisi ollut vielä kuusi lyöjäparia ja kymmenen lyöntiä käytettävissä. MM-hopeaa Intia sai 2003 hävittyään loppuottelussa Australialle 125 juoksulla. Välierissä Intia hävisi 1987 Englannille, 1996 Sri Lankalle, 2015 Australialle ja 2019 Uudelle-Seelannille.

Twenty20-maaottelut

Intia pelasi ensimmäisen Twenty20 -pelimuodon maaottelunsa, jossa kumpikin joukkue pelaa 20 syöttövuoroa (joissa jokaisessa on kuusi syöttöä), Etelä-Afrikkaa vastaan 2006. Se on vuoden 2016 loppuun mennessä pelannut kaikkiaan 78 maaottelua. Ratkaisuun päättyneistä otteluista se on voittanut 46 ja hävinnyt 29. Sillä on negatiivinen ottelusaldo vain Uutta-Seelantia (0 voittoa – 5 tappiota), Englantia (3–5) ja Länsi-Intian saaristoa (2–4) vastaan.
Intia voitti ICC World Twenty20 -turnauksen 2007 kukistettuaan loppuottelussa Pakistanin viidellä juoksulla. Vuonna 2014 Intia hävisi loppuottelussa Sri Lankalle, joka ohitti Intian juoksumäärän, kun Sri Lankalla olisi ollut vielä kuusi lyöjäparia ja 13 lyöntiä käytettävissä. Vuoden 2016 turnauksessa Intia selviytyi välieriin.

Henkilökohtaisia tilastoja

Intian Sachin Tendulkar on krikettihistorian eniten juoksuja lyönyt pelaaja sekä test matcheissa, 15 921, että yksipäiväisissä maaotteluissa, 18 426. Anil Kumble on "polttanut" Intian pelaajista eniten vastustajia syötöillään sekä test matcheissa, 619, että yhden päivän maaotteluissa, 334 .
Lattayökkönen

Koko ja ulkonäkö

Lattayökkönen on varsin ”tavallisennäköinen” laji, joka on kuitenkin helppo tunnistaa. Etusiivet ovat tummanruskeat mutta kauttaaltaan tumman kehnän peittämät, vain kärkiosastaan hieman vaaleammat. Siiven pinta on voimakkaasti kiiltävä. Hyvin tunnusomaisena piirteenä etusiiven keskivaiheilla on kolmesta mustasta pisteestä muodostuva kuvio. Takasiivet ovat harmaanruskeat, tyviosastaan vaaleammat. Siipiväli on 33–41 mm.

Levinneisyys ja lentoaika

Lattayökköstä tavataan Euroopassa Portugalista ja Britteinsaarilta läntiseen Siperiaan ja Pohjois-Intiaan. Ihmisen mukana lattayökkönen on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan. Suomessa se on yleinen laji, jota tavataan ainakin Kemin korkeudelle saakka. Perhonen lentää elokuun alusta syyskuun lopulle lennon huipun osuessa syyskuun alkuun.

Elinympäristö ja elintavat

Lattayökkönen on erityisesti kulttuuriympäristöissä viihtyvä perhonen, jota tavataan kuitenkin myös metsissä ja jopa soilla. Perhonen lentää pimeän turvin ja tulee helposti sekä valolle että syötille. Toukkia tavataan touko-kesäkuussa. Täysikasvuisena toukka laskeutuu maahan, rakentaa itselleen kotelokopan ja koteloituu sen sisään. Muna talvehtii.
Lattayökkönen lepää tunnusomaisesti siivet leveässä asennossa ja pää alaspäin. Jos lepäävää perhosta häiritään, se pakenee mieluummin juosten kuin nousee lentoon.

Ravintokasvi

Toukka on polyfagi ja elää monilla ruohovartisilla kasveilla.
Kupera kulma

Kupera kulma tarkoittaa geometriassa kulmaa, joka on suurempi kuin oikokulma, mutta joka mahtuu täyden kulman sisälle, eli on suuruudeltaan 180° ja 360° väliltä. Oikokulmaa pidetään koverien- ja kuperien kulmien välisenä rajakulmana, joka ei kuulu kumpaakaan. Sen sijaan täysi kulma katsotaan joskus kuuluvan kuperiin kulmiin. Kuperan kulman eksplementtikulma on kovera kulma.