Tom of Finland

Lapsuus ja nuoruus

Laaksonen vietti lapsuutensa Kaarinassa, ja hänellä oli neljä sisarusta: täyssisarukset Kaija ja Hely, ja lisäksi Pentti ja Salme hänen isänsä aiemmasta liitosta. Laaksosen molemmat vanhemmat, isä Edvin Laaksonen ja äiti Suoma Laaksonen (o.s. Ritalahti), työskentelivät opettajina, ja perhe asui Ristimäen koulurakennuksen yhteydessä.  Laaksosilla oli kesäpaikka Kakskerrassa.
Laaksonen kirjoitti ylioppilaaksi Turussa ja muutti vuonna 1939 Helsinkiin opiskellakseen mainontaa. Vapaa-ajallaan hän piirsi eroottisia piirustuksia, mutta piti ne piilossa ja lopulta myös tuhosi ne liityttyään armeijaan helmikuussa 1940. Jatkosodassa Laaksonen toimi tulenjohtajana Helsingin ilmatorjuntarykmentissä, ja hänelle myönnettiin ansioistaan Vapaudenristi. Myöhemmin Laaksonen kertoi kiinnostuksensa univormuihin heränneen nimenomaan armeijassa ja varsinkin saksalaissotilaiden asujen myötä. ”Teoksissani ei ole poliittista kannanottoa eikä ideologiaa. Mietin piirtäessäni ainoastaan kuvaa itsessään. Natsifilosofia, rasismi ja kaikki se, inhottaa minua, mutta piirsin heitä silti – heillä oli seksikkäimmät univormut.” Sodan päätyttyä Laaksonen palasi takaisin opintojensa pariin.
Laaksosen varhaisia töitä pidetään romanttisempina ja pehmeämpinä verrattuna hänen myöhempään tuotantoonsa. Hänen kuvissaan esiintyi tuolloin lähinnä keskiluokkaisia miehiä, kun taas hänen tunnetuimmat hahmonsa ovat moottoripyöräilijöitä, tukkijätkiä ja muita maskuliinisuutta edustavia miehiä. Kuvat eivät olleet myöskään niin dramaattisia kuin hänen myöhemmät teoksensa: hahmot eivät olleet korostetun lihaksikkaita eivätkä poseeraukset eroottisia.

Ura

Vuonna 1956 Laaksonen lähetti piirustuksiaan yhdysvaltalaislehteen Physique Pictorial, joka julkaisi kuvat nimimerkillä ”Tom of Finland”. Tämä noudatti lehden yleisiä nimikonventioita: muita taiteilijoita olivat muun muassa ”Bruce of Los Angeles” ja ”Spartan of Hollywood”. Yksi Laaksosen tukkijätkäkuvista päätyi lehden kanteen asti. Laaksonen valitsi taiteeseensa tietoisesti maskuliinisia miestyyppejä: tukkijätkäperinnettä ihailtiin Suomessa miehekkäänä, ja moottoripyöräily nähtiin toisen maailmansodan jälkeisessä maailmassa kapinana yhteiskunnan normeja kohtaan. Tällaiset voimakkaat miesmallit eivät olleet aikaisemmin kuuluneet näkemykseen stereotyyppisestä homomiehestä.
Vapaa-ajalla kehitetty piirrostyyli alkoi heijastua päivätyöhön mainostoimistossa. Kun Touko piirsi Philipsin mainosta varten kuvan perheestä, asiakas ei hyväksynyt sitä. Perheen isä oli liian seksikäs.
1970-lukuun asti Laaksosen työt päätyivät pitkälti yksityisille keräilijöille ja olivat lähinnä niiden nähtävissä, jotka olivat tekemisissä homopornografian tai siihen liittyvien alakulttuureiden kanssa. Rikoslain muuttumisen myötä Laaksosenkin teokset päätyivät lähemmäs valtavirtaa. Vuonna 1973 hän piti ensimmäisen näyttelynsä hampurilaisessa pornokaupassa. Se oli menestys, ja Laaksonen ryhtyi vapaaksi taiteilijaksi ja alkoi julkaista muun muassa eroottisia sarjakuvakirjoja. Samana vuonna hän lopetti päivätyönsä Helsingissä sijaitsevassa kansainvälisessä mainostoimistossa. 1970-luvulla myös Laaksosen taide muuttui: hänen piirroksistaan tuli entistä fotorealistisempia eli valokuvamaisempia. Suuri osa Laaksosen teoksista perustuu valokuviin, mutta hän korosti hahmojensa maskuliinisia piirteitä, kuten leukaa ja lihaksia. Laaksonen kuvasi itse suuren osan hyödyntämistään valokuvista.
Laaksonen piirsi myös useita sarjakuvia, muun muassa Kake-sarjaa. Viiksekäs Kake on hänen tunnetuin yksittäinen hahmonsa. 
Vuonna 1979 Laaksonen ja ystävä ja liikekumppani Durk Dehner perustivat Tom of Finland Companyn, ja vuonna 1984 Tom of Finland -säätiö alkoi kerätä, tallettaa ja esitellä homoeroottista taidetta.
Vuonna 1989 Tom of Finlandin töitä oli esillä New Yorkissa New Museumissa. Suomen ensimmäinen Tom of Finland -näyttely oli Muu-galleriassa vuonna 1990, vuosi ennen Laaksosen kuolemaa. Vuonna 1990 hänelle myönnettiin Suomen sarjakuvaseuran Puupäähattu. Viimeinen Tom of Finlandin elinaikana pidetty näyttely oli Amos Andersonin taidemuseon sarjakuvanäyttely vuonna 1991. Laaksonen kuoli keuhkoahtaumatautiin 71-vuotiaana Helsingissä marraskuussa 1991. 
Tom of Finlandin viimeisen elinvuoden aikana Ilppo Pohjola teki taiteilijasta dokumenttielokuvan Daddy and the Muscle Academy (1991), joka sai Jussi-palkinnon.

Elokuvia, musikaali ja näyttelyjä

Kun Tom of Finlandin kuolemasta tuli kuluneeksi 15 vuotta, Helsingin kaupungin Taidemuseo järjesti kesällä 2006 siihen mennessä suurimman Suomessa nähdyn Tom of Finland -näyttelyn, jonka yhteydessä Like julkaisi Tom of Finlandin töistä teoksen Ennennäkemätöntä – Unforeseen.
Vuonna 2011 Turussa järjestettiin yhtenä kulttuuripääkaupunkivuoden tapahtumana Tom of Finlandin retrospektiivinen näyttely kulttuurikeskus Logomossa.
Laaksosen eroottisia kuvituksia esiteltiin Helsingin Muu-gallerian näyttelyssä vuonna 2014. Näyttelyn ohella Tom of Finlandin töistä julkaistiin Liken kustantama kokoelma Sarja kuvia.
Vuonna 2016 Helsingin Taidehalli järjesti näyttelyn "The Pleasure of Play", joka on tähän mennessä laajin Tom of Finlandin tuotantoa esitellyt näyttely. Näyttelyssä oli esillä sekä klassisia piirroksia miehistä nahkatakeissaan että harvemmin esillä olleita teoksia, kuten herkkiä akvarelleja. Esillä oli myös taiteilijan kokoamia kuvakollaaseja, jotka näyttävät miten hän tutki aikansa kuvastoa soveltaakseen sitä omissa töissään. Lähes 200 teoksen kokonaisuus sisälsi töitä 1930-luvulta vuoteen 1991. New Yorkin Artists Spacen kokoamaa näyttelyä oli täydennetty taiteilijan henkilöhistoriaa valottavilla teoksilla ja dokumenteilla, kuten varhaisilla maisemamaalauksilla sekä perhealbumeista lainatuilla valokuvilla.
Vuoden 2017 tammikuussa sai Turun kaupunginteatterissa kantaesityksensä musikaali Tom of Finland, joka keskittyy Laaksosen taiteeseen ja unelmiin. Tuomas Parkkisen kirjoittaman musikaalin ohjasi Reija Wäre, ja musiikin sävelsivät Jussi Vahvaselkä ja Jori Sjöroos.
Tammikuun 27. päivänä 2017 Göteborgin elokuvajuhlien avajaisissa sai maailmanensi-iltansa elämäkertaelokuva Tom of Finland, jonka ohjasi Dome Karukoski. Suomessa elokuva tuli teatterilevitykseen 24. helmikuuta 2017. Laaksosta näyttelee Pekka Strang, Veliä Lauri Tilkanen ja sisar Kaijaa Jessica Grabowsky. Elokuvan tuottivat Helsinki-Filmi, Anagram Väst Fridthjof Film Neutrinos Productions ja Film Väst.

Postimerkit

Suomen posti julkaisi syyskuussa 2014 Tom of Finland -pienoisarkin, jossa on kolme 1. luokan postimerkkiä. Postimerkkien julkaisu herätti kohua Suomessa ja huomiota myös ulkomailla. Muun muassa Time, The Guardian, BBC ja The Washington Post kirjoittivat merkeistä. Postimerkit on mainittu Suomen Postin historian suosituimmaksi, ja niiden kerrotaan saaneen enemmän kansainvälistä huomiota kuin mikään muu postimerkki maailmassa aikaisemmin. Merkkejä tilattiin ennalta 178 maahan.
Yleisradion ulkomaankirjeenvaihtajalleen Venäjälle lähettämät Tom of Finland -merkein varustetut kirjeet päätyivät näyttelyihin Tampereen Postimuseoon sekä Lontoon Victoria and Albert Museumiin. Venäjän valtapuoluetta Yhtenäistä Venäjää edustavan Pietarin kaupunginvaltuutetun Vitali Milonovin mukaan merkit ovat Venäjän homopropagandalain vastaisia.
Seta myönsi Postille postimerkkijulkaisusta Asiallisen tiedon omena -kunniamaininnan.

Finlayson-mallisto

Tekstiilialan yritys Finlayson julkaisi vuonna 2014 Tom of Finland -teemaisen malliston. 21 maahan myytävä mallisto on mennyt parhaiten kaupaksi Suomessa, Ruotsissa ja Yhdysvalloissa.

Muita tuotteistuksia

Tom of Finland -tuotemerkillä avattiin 2016 nettikasino TOM’s Casino, jota operoi maltalainen peliyhtiö Lunas Entertainment. Yhteistyön tarkoituksena on tukea Tom of Finland -säätiötä rahallisesti, jotta säätiö voi huolehtia taidekokoelmastaan. Tom of Finland -tuotteet pitävät sisällään myös seksivälinemalliston, joka kantaa nimeä Tom Of Finland Pleasure Tools. Merkin erotiikkavälineiden valikoimaan kuuluu muun muassa liukuvoiteita, kaulapantoja, kivespainoja ja dildoja.

Yksityiselämä

Laaksosen elämänkumppani oli tanssija Veli ”Nipa” Mäkinen, jonka kanssa hän vietti 28 vuotta elämästään.  Mäkinen kuoli kurkunpäänsyöpään heinäkuussa 1981.  
Laaksonen ei koskaan paljastanut seksuaalista suuntaustaan sukulaisilleen, lukuun ottamatta siskoaan Kaijaa. Suku ei tiennyt mitään myöskään Laaksosen henkilöllisyydestä Tom of Finlandina ennen taiteilijan kuolemaa. Elämänkumppaninsa Nipan Laaksonen oli esitellyt kämppäkaverinaan.
Laaksonen oli piirtämisen ohella lahjakas muusikko. Hänen isänsä toimi kuoronjohtajana ja Laaksonen opiskeli 1940-luvulla musiikkia Sibelius-Akatemiassa. Laaksonen lauloi nuorena bassoa kuorossa ja toimi sodan jälkeen ravintolapianistina. Hänen sävellyksistään ainakin yksi, Aino Kallaksen runoon sävelletty ”Vihmalintu”, on levytetty vuonna 1949 esittäjänään sekakuoro Kulkuset Edvin Laaksosen johdolla.
Laaksonen kävi uransa vuoksi usein Yhdysvalloissa, mutta elämänkumppaninsa Nipan kuoltua hän alkoi viettää maassa yhä enemmän aikaa. Viimeisinä vuosinaan hän vietti talvet Etelä-Kaliforniassa. Sisarenpoika Tapani Vinkala kuvaa enoaan seuralliseksi, huumorintajuiseksi ja lapsirakkaaksi mieheksi, joka osallistui mielellään lasten leikkeihin. Laaksonen tunnettiin myös tyylistään tarkkana pukeutujana, ja hänen mielestään vaatteet tekivät miehen.