google/wiki40b huggingface dataset:
AFS

AFS, alkuperäiseltä nimeltään American Field Service, on kansainvälinen voittoa tavoittelematon vapaaehtoistoimintaan perustuva vaihto-oppilasjärjestö. AFS:n ohjelmiin osallistuu vuosittain yli 12 000 nuorta, ja toiminnassa on mukana noin 40 000 vapaaehtoista. Vuosien 1947 ja 2004 välisenä aikana AFS:n ohjelmiin osallistui 300 000 nuorta yli 50:stä maasta.
Järjestön perustivat Ranskassa vuonna 1914 ensimmäisen maailmansodan vapaaehtoiset ambulanssinkuljettajat. Maailmansotien päätyttyä toiminta muuttui taistelukenttien ambulanssitoiminnasta vaihto-oppilastoimintaan. Suomessa AFS on harjoittanut vaihto-oppilastoimintaa vuodesta 1948. Se on vanhin Suomessa toimivista vaihto-oppilasjärjestöistä. Suomen AFS:llä on paikallisyhdistyksiä ympäri maata. Paikallisyhdistyksissä toimii yli 2 000 vapaaehtoista.
AFS:n missiona on edistää rauhaa, suvaitsevaisuutta, oikeudenmukaisuutta ja vuorovaikutusta erilaisten ihmisten ja kulttuurien välillä oikeudenmukaisemman maailman luomiseksi.
Suomesta on AFS:n kautta mahdollista lähteä vaihto-oppilaaksi yli 40 eri maahan. Vuosittain maailmalla on noin 160-170 suomalaista AFS-vaihto-oppilasta. Suomeen tulee eripituisiin vaihto-ohjelmiin vuosittain yli 200 nuorta, jotka viettävät vaihto-oppilasaikansa suomalaisissa isäntäperheissä.
Tekken 4

Juoni

Heihachi Mishima on aloittanut neljännen The King of Iron Fist -turnauksen, jonka voittajalle hän lupaa luovuttaa oman suuryhtiönsä, Mishima Zaibatsun. Turnauksen perimmäinen syy on kuitenkin saattaa ansaan Heihachin aiemmin kuolleeksi uskottu poika Kazuya. Tietoisena isänsä juonesta Kazuya osallistuu turnaukseen joka tapauksessa. Myöhemmin Kazuya häviää Heihachille, mutta mies päästää poikansa kuitenkin katsomaan Jiniä. Kazuya jää Devilin valtaan ja herättää Jinin ja tämä saa raivokohtauksen, joka vie heidät taistelun keskelle. Jin voitti Kazuyan, mutta Heihachi ei ollut häviöstään niinkään varma. Myöhemmin kuitenkin Heihachikin hävisi.
Ryūzō Hiraki

Jalkapallomaajoukkue

Ryūzō Hiraki edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1954-1962. Hän on osallistunut mm. Kesäolympialaisissa 1956 ja 1964.
Rancor

Rancor on kuvitteellinen kymmenen metrin pituinen lihaa syövä olento Tähtien sodan maailmassa. Rancoreita tavataan Dathomir-planeetalla, mutta niitä on kuljetettu myös ympäri galaksia.
Tähtien sota: Episodi VI – Jedin paluu -elokuvassa rikollispäällikkö Hutt Jabballa on lemmikkinä rancor. Se on sijoitettu Jabban juhlasalin alle, minne Jabba pystyy pudottamaan salaluukun avulla epämieluisat vieraat rancorin ruoaksi.
Kun Luke Skywalker yrittää pelastaa Jabban vangitseman Han Solon, Jabba pudottaa Luken luukusta. Luken lisäksi myös Jubnik, joka on yksi Jabban vartijoista, putoaa alas. Jubnik joutuu välittömästi rancorin ruoaksi, mutta Luke onnistuu tappamaan pedon tuhoamalla ulospääsyportin katkaisijan ja pudottamalla portin rancorin niskaan. Jabba suuttuu ja käskee alaisiaan syöttämään Luken ja Han Solon toiselle lemmikillensä, sarlacc-hirviölle.
Rancor esiintyy videopeleissä Star Wars Jedi Knight: Mysteries of the Sith, Star Wars: Battlefront II, Star Wars Jedi Knight III: Jedi Academy, Knights of the Old Republic, Knights of the Old Republic II: The Sith Lords sekä Star Wars: The Force Unleashed. Pelissä The Force Unleashed esiintyy rancorin suurempi ja vahvempi muoto ”Bull Rancor”, joka asuu suoplaneetta Felucialla.
Olympian kisojen voitot

﻿Olympian kisojen voitot (m.kreik. Ὀλυμπιονῖκαι, Olympionikai) oli Aristoteleen kirjoittama teos, joka kokosi nimensä mukaisesti luettelon Olympian kisojen voittajista. Se on eräs esimerkki Aristoteleen suorittamista historiallisista tutkimuksista.
Aristoteleen teos käsitti yhden kirjan. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta se tunnetaan muun muassa Diogenes Laertioksen maininnasta. Teos on mahdollisesti syntynyt yhteistyössä Aristoteleen ja hänen peripateettisen koulunsa oppilaiden kanssa, samoin kuin muut vastaavanlaiset Aristoteleen nimiin laitetut arkistomateriaalia kokoavat luettelot.
Aristoteleen luettelo käsitti Olympian kisojen historian alusta eli ensimmäisestä olympiadista (vuodesta 776 eaa.) aina olympiadiin 113 (vuoteen 328 eaa.) saakka. Se sisälsi olympiavoittajien tietojen lisäksi myös tietoja muun muassa siitä, kuinka kisaohjelmaa oli laajennettu, sekä kertomuksia tunnetuista urheilijoista.
Samannimisiä teoksia kokosivat myös muut historioitsijat, kuten Timaios Lokrilainen, Flegon Tralleislainen, Eratosthenes, Panodoros ja Longinos, ja muita Olympian kisojen voittajien luetteloita mm. Diodoros Siculus ja Dionysios Halikarnassoslainen. Viimeisiä luettelojen kokoajia oli 200-luvulla ateenalainen Filokhoros. Aristoteleen luettelo toimi lähteenä muille historioitsijoille, kuten Africanukselle ja Eusebiokselle. Olympiadit ja niiden luettelot toimivat yleiskreikkalaisen historiallisten tapahtumien kronologian perustana.
Aristoteleen tietämys Olympian voittajista tulee ilmi myös hänen filosofisista teoksistaan: hän mainitsee yhden voittajan teoksessaan Nikomakhoksen etiikka. Olympian voittajien lisäksi Aristoteles kokosi myös Delfoin Python kisojen voittajien luettelon, Python kisojen voitot (Pythionikai). Lisäksi hän kokosi historiallisia tietoja myös useisiin muihin teoksiinsa.
Floresinmonarkki

Levinneisyys

Floresinmonarkkia tavataan Indonesiassa Floresin saaren länsipuoliskolla. Laji on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi, koska sen levinneisyysalue on hyvin pieni ja pirstaloitunut, ja koska sen elinympäristöt ovat tuhoutumassa ja populaatio pienenemässä.
Pompeijin viimeiset päivät ja häviö

Juoni

Eletään vuotta 79 Pompeijissa. Egyptiläinen pappi Arbaces tavoittelee kaunista kreikkalaistyttyöä Jonea, joka rakastaa komeaa patriisia Glaucusta. Glaucus ottaa suojiinsa sokean orjan Nydian, joka pian ihastuu isäntäänsä. Mustasukkainen Nydia saa Arbacekselta lemmenjuomaa, joka tekee Glaucuksen hulluksi. Arbaces tappaa häntä arvostelleen Apoecideksen ja syyttää murhasta Glaucusta. Glaucus tuomitaan heitettäväksi sirkuksen leijonille, mutta Vesuviuksen purkautuessa Nydia auttaa hänet ja Jonen pakoon.

Tuotanto, tyyli ja vastaanotto

Pompeijin viimeiset päivät ja häviö oli Ambrosio Filmin vastine Cinesin historia-aiheiselle suurelokuvalle Quo vadis? (1913). Yhtiö oli tuottanut myös Bulwer-Lytton romaanin edellisen elokuvasovituksen, Luigi Maggin ohjaaman Pompeijin viimeiset päivät vuonna 1908. Vuoden 1913 version ohjaajaksi mainitaan eräissä lähteissä Mario Caserini, joka oli vuoden 1912 lopussa siirtynyt Ambrosiolta Gloria Filmsille ja suunnitteli siellä omia Pompeijin viimeisiä päiviään.
Elokuva oli aikansa suurtuotanto, jonka kuvauksiin kerrottiin osallistuneen 5 000 avustajaa. Sen alkuperäismusiikin sävelsi Carlo Graziani Walter. Jäykähkösti kerrottu kolmiodraama muuttuu loppua kohti nopeatempoiseksi väkijoukkojen ja luonnonmullistusten spektaakkeliksi. Näyttelijätyöskentely on varsin hillittyä ja kuvailmaisu perustuu liikkumattomalla kameralla otettuihin yleis- ja kokokuviin. Mukana on ajalle tyypillistä symbolismia ja siihen liittyviä esoteerisia aineksia.
Pompeijin viimeiset päivät ja häviö oli valtava yleisö- ja arvostelumenestys eri puolilla maailmaa. Katsojiin tekivät erityisen vaikutuksen mahtava tulivuorenpurkaus ja Fernanda Negri Pougetin herkkä tulkinta Nydiana. Yhdysvalloissa levitysoikeudet osti George Kleine, jonka kerrottiin maksaneen niistä 250 000 dollaria. Elokuvan mainoskampanjaa käytti hyväkseen Ernesto Maria Pasquali, joka julkaisi Bulwer-Lyttonin romaanista oman versionsa nimellä Jone o Gli ultimi giorni di Pompei. Seurannut oikeusjuttu kääntyi lopulta Arturo Ambrosion tappioksi. Gloria Filmsin Mario Caserini päätti vetäytyä kilpailusta ja käyttää jo kuvaamansa materiaalin seuraavana vuonna julkaistussa elokuvassa Nerone e Agrippina.
Elokuvaa esitettiin Suomessa syksyllä 1913. Tampereella nähtiin samaan aikaan ja lähes samalla nimellä myös Pasqualin elokuva, jonka lehtimainoksessa kehuttiin olevan pitempi ja kalliimpi. Kansan Lehden toimittajan mukaan Pasqualin sovituksen alkupuoli oli sujuvampi, kun taas Pompeijin tuhoutuminen oli esitetty Ambrosion elokuvassa luonnollisemmin ja yksityiskohtaisemmin. Tampereen Sanomissa todettiin, että ”Pompeijin häviö on viime päivinä järkyttänyt tamperelaisten mieliä melkein yhtä paljon kuin se aikoinaan järkytti tuon kuuluksi tulleen kaupungin asukkaita”. Arvostelijan mukaan elokuvan ”maisemat ja kuvaelmat ovat harvinaisen kauniita ja kaupungin tuhoutuminen teki vallan suuremmoisen vaikutuksen”.

Restauroinnit

Pompeijin viimeisistä päivistä on säilynyt useita kopioita. Se on restauroitu Torinon elokuvamuseon ja Bolognan elokuva-arkiston yhteistyönä vuonna 2006. Vanhempi DVD:llä julkaistu versio on sekin teknisesti hyvätasoinen.
Tony Virta

Seuraura

Virta aloitti uransa HPK:ssa kaudella 1991–1992, jolloin hän pääsi pelaamaan 23 ottelua SM-liigassa. Hän jatkoi pelaamistaan "Kerhossa" aina vuoteen 1996 saakka, kunnes päätti vaihtaa maisemaa Saksan DEL-liigan Frankfurt Lionsiin. Hän pelasi Lionseissa kauden 1996–1997 ja teki silloin 48 runkosarjan ottelussa 26 tehopistettä. Virta ei saanut kuitenkaan itsestään vieläkään parastaan irti ja paluu Suomeen tuli Saksassa vietetyn vuoden jälkeen ajankohtaiseksi. Tällä kertaa "Toke" päätti ottaa vastaan Turun Palloseuran sopimustarjouksen. Turussa mies löysi itsestään pistenikkarin ja hän pelasikin TPS:n riveissä neljä kautta.
Viimeisellä kaudellaan Turussa Virta tehtaili peräti 60 tehopistettä. Hänet valittiin samalla SM-liigan runkosarjan parhaaksi pelaajaksi ja palkittiin Lasse Oksanen -palkinnolla. Hyvin sujuneen kauden jälkeen NHL-seura Minnesota Wild kiinnostui miehen palveluksista ja otti tämän joukkueeseensa. "Toke" pääsi pelaamaan NHL:ssä kahdeksan ottelua, joissa syntyi kohtuulliset viisi tehopistettä. Kahdeksan ottelun jälkeen Wild lähetti miehen farmiseura Houston Aerosiin, jossa "Toke" auttoi joukkuetta hienosti 58 pisteellään.
2002–2003 Virta ei kuitenkaan saanut paikkaa Wildin miehistössä, eikä pelaaminen AHL-liigassakaan ei enää kiinnostanut, joten hän palasi Eurooppaan, määränpäänään Ruotsin Elitserienin Södertälje SK. Södertäljessä ottelut jäivät kuitenkin vain viiteen. Kaudeksi 2003–2004 Tony päätti palata kotikonnuilleen Hämeenlinnaan ja kasvattajaseura HPK:hon. Kyseisellä kaudella hän oli seuransa paras pistemies 38 pisteellä. Tämän kauden jälkeen Virta halusi vielä kerran näyttää kyntensä ulkomailla ja tällä kertaa suuntana oli Sveitsi ja Zürich Lions, jossa hän pelasi kauden 2004–2005.
Sveitsin kauden jälkeen Tony Virta palasi jälleen SM-liigaan, mutta tällä kertaa Jokereihin. Kaudella 2005–2006 tullut polvivamma oli päättää Virran uran. Hän joutui Ville Koistisen taklaamaksi joulukuussa 2005 ja palasi kaukaloon keväällä 2006. Polvivamma kuitenkin uusiutui, eikä kauden 2006–2007 alussa näyttänyt vielä varmalta, että pystyisikö hän jatkamaan uraansa. Virta toipui kuitenkin loppukaudeksi. Kolmen Jokereissa vietetyn kauden jälkeen Virta teki sopimuksen HPK:oon.
Virta pelasi kaudella 2008–2009 Jääkiekon SM-liigassa HPK:ssa toimien joukkueensa kapteenina. Hän pelasi seurassa tammikuuhun 2010 asti, jolloin siirtyi ruotsalaiseen Leksands IF -joukkueeseen.
Virta lopetti uransa kevääseen 2015.
Tummaluppo

Levinneisyys

Tummaluppo on yleinen koko Suomessa.

Muuta

Tummaluppo on poroille talviaikaan tärkeää ravintoa.
Dora Ankka

Dora Ankka (engl. Daphne Duck) on sarjakuvahahmo Disneyn Ankkamaailmassa. Hän on Mummo Ankan tytär ja Hannu Hanhen äiti. Pääasiassa Don Rosan piirtämänä esiintyneellä Doralla on yhtä paljon onnea kuin Hannullakin. Tällä perusteella Hannu on perinyt onnensa Doralta. Doran onni voi johtua siitä että, kun Dora syntyi, maalari maalasi Mummo Ankan ladon etupäähän onnea tuovan kuvion ja vastapäähän epäonnea tuovan kuvion. Kun Hepsu Ankka, eli Mummon mies kysyi syytä, maalari vastasi: Siten epäonni pysyy takananne.
Sisältöstrategia

Sisältöstrategia on organisaation verkkosisältöjen tai sisältömarkkinoinnin pitkän tähtäimen suunnittelua sekä tapa saada tarkasti kohdennettua, vaikuttavaa ja sisällön tuottajalle tuloksellista verkkonäkyvyyttä.

Määritelmiä

Suomeksi termejä sisältöstrategia ja sisältömarkkinoinnin strategia käytetään osittain päällekkäin, mutta englanniksi termi content strategy on vakiintunut viittaamaan kaikkien verkkosisältöjen suunnitteluun ja tuottamiseen, kun taas content marketing strategy puolestaan viitataan markkinoinnin tarpeisiin tuotettujen sisältöihin. Tässä artikkelissa puhutaan pääosin sisältömarkkinoinnin strategiasta.
Sisältöstrategia (tai sisältömarkkinoinnin strategia) määrittää organisaation sisältömarkkinoinnin ylätason puitteet (kuten verkkosisältöjen tai sisältömarkkinoinnin tavoitteet, fokuksen ja sisältöteemat) ja antaa näin suuntaviivat operatiiviselle suunnittelulle, mutta jättää sen sijaan avoimeksi kaikki taktisen tason yksityiskohdat. Sisältöstrategia määrittelee siis paitsi sisältöjen tavoitteet, myös sen, miten ne tukevat organisaation strategisia (esim. liiketoiminnan) tavoitteita. Lisäksi siinä määritellään kohderyhmät joihin halutaan vaikuttaa; se, miten näihin halutaan vaikuttaa; aiheet joista puhutaan; vaikuttamisen keinot ja kanavat sekä sisäiset prosessit.
Sisältöstrategia on siis ennen kaikkea ajatusmalli ja työkalu verkkosisältöjen hallintaan. Se auttaa siis paikantamaan ne asiakaskohtaamispisteet (esim. organisaation verkkosivuilla tai sosiaalisessa mediassa), jotka ovat merkityksellisiä organisaation tavoitteiden saavuttamisen kannalta. Lisäksi strategia auttaa määrittelemään, millaisia sisältöjä organisaation tulisi tuottaa näiden tavoitteiden saavuttamiseksi.

Taustaa

Verkkoon keskittyvät sisältöstrategiat alkoivat yleistyä 2000-luvun alussa kun sosiaalinen media yleistyi ja se tunnistetaan osaksi käyttäjälähtöistä verkkonäkyvyyttä. Taustalla on ajatus siitä, että verkossa tiedonhaku tapahtuu asiakkaan omilla ehdoilla, ja jotta organisaatio saisi viestinsä läpi, sen täytyy pystyä vastaamaan asiakkaiden tiedonhakutarpeisiin.
Likolammi (Tammelan Liesjärvi)

Maantiede

Lampi on 50 metriä pitkä ja se sijaitsee 350 metriä herttuajärvestä pohjoiseen pienessä soisessa painaumassa. Lampeen tule ojia, mutta sen laskuoja on kaivettu pelto-ojien yhteyteen ja ne laskevat Herttuajärveen.

Historia

Lampi on piirretty vuoden 1884 Senaatin kartastoon, mutta sille ei ole merkitty nimeä.
Tappavat sankarit

Juoni

Entinen merivoimien sotilas Brad Cartowski on loukkaantunut Ateenaan lentokenttään kohdistuneessa terroristi iskussa. Samassa kaaoksessa hänen vaimonsa kidnapataan, joka lennätetään kaapatulla lentokoneella Pohjois-Afrikkaan. Cartowski lähtee terroristien perään saaden apuunsa toisen entisen merivoimien sotilaan Cody Grantin. Cartowski saa pian selville terroristien piilopaikan, mutta joutuu itse kaapatuksi. Hän joutuu kidutuksen kohteeksi, mutta onnistuu pakenemaan ja palaa takaisin lisä vahvistuksilla pelastaakseen vaimonsa, sekä saadakseen kostonsa terroristiryhmän johtajalle Jose Maria Carlosille.
Runeberg-palkinto

Runeberg-palkinto (ruots. Runebergspriset) on suomalainen kirjallisuuspalkinto, joka myönnetään vuosittain Johan Ludvig Runebergin syntymäpäivänä 5. helmikuuta. Palkinto on jaettu vuodesta 1987.
Palkinnon jakavat yhdessä Porvoon kaupunki, sanomalehti Uusimaa, Suomen Kirjailijaliitto, Suomen arvostelijain liitto ja Finlands Svenska Författareförening. Vuonna 2015 palkinnon suuruus oli 10 000 euroa. Valintalautakunta asettaa ehdokkaat, joiden joukosta palkintolautakunta valitsee palkinnon saajan.
Emiiri

Emiiri (arab. أمير‎; amīrah, ãmir; persia ja urdu: امیر) on heimopäällikön arvonimi arabimaailmassa. Emiirejä pidetään yleensä korkea-arvoisina šeikkeinä, mutta nimitystä käytetään ruhtinaan tapaan myös eräistä monarkeista, jolloin heidän valtakuntaansa kutsutaan emiraatiksi. Emiirejä nimittävät myös jotkut turkkilaiset kansat.
Emiiri on aina ollut korkea sotilasarvo. Länsimainen amiraali-sana on johdettu emiiriarvosta amir al-bahr, merivoimien komentaja.

Etymologia

Johtajaa tai komentajaa tarkoittava arabian kielen sana ãmir tulee sanasta amr, suom. käsky.
Kuntalaisten Talo

Kuntalaisten Talo on Pohjois-Karjalan pohjoisimman kunnan Valtimon kunnan kunnantalo kirkonkylällä. Rakennus on valmistunut 1988, ja sen on suunnitellut arkkitehti Olavi Noronen. Se on arkkitehtuuriltaan nykyaikainen, erikoinen ja valtimolaisittain ollut merkittävä rakennushanke. Rakennuksessa on muun muassa noin 50 nurkkaa. Sen pinta-ala on 3 242 m² ja tilavuus 11 190 m³.
Tanskan Itä-Intian kauppakomppania

Tanskan Itä-Intian kauppakomppania (tansk. Dansk Østindisk Kompagni) oli tanskalainen kauppakompania, joka kävi kauppaa Intiassa. 
Kauppakomppania perustettiin 1616 ja sen päämääränä oli käydä kauppaa Intiassa. Komppanian päämaja oli Tranquebarin kaupungissa ollut Dansborgin linnoitus. Komppania lakkautettiin vuonna 1729 ja sen tilalle tuli Aasian kauppakompania (Asiatisk Kompagni). Sekin menetti asemansa vuonna 1772, kun Tanskan valtio otti haltuunsa sen alaiset siirtokunnat ja niistä muodostettiin Tanskan Intian kruununsiirtomaa.
Loparex

Historia

Vuonna 1906 kamariherra Hjalmar Linder perusti sulfaattiselluloosaa tuottavan tehtaan Lohjan Pitkäniemeen. Yhtiön nimeksi tuli tuolloin Lojo Cellulosafabriks Ab. 
Vuonna 1929 yhtiö siirtyi Haarlan suvun omistukseen.
Tuotanto monipuolistui, kun vuonna 1938 valmistui tehtaan ensimmäinen paperikone. Samana vuonna yhtiön nimeksi tuli Lohja-Kotka Oy.
Paperin jalostus tehtaassa alkoi vuonna 1963. Vuonna 1968 yhtiön osakekanta siirtyi Joutseno-Pulpille.
Sellun valmistus päättyi vuonna 1979, ja vuonna 1980 Joutseno-Pulp yhdistyi Rauma-Repolaan. Vuonna 1983 Lohja-Kotka Oy:n uudeksi nimeksi tuli Lohjan Paperi Oy. Vuonna 1985 Lohjan Paperi osti englantilaisen Sterling Coated Materials Ltd:n.
1990-luvulla yhtiö siirtyi emoyhtiönsä mukana ensin vuonna 1990 Repolaan ja vuonna 1995 UPM-Kymmeneen. Vuonna 1998 Lohjan Paperi osti yhdysvaltalaisen Daubert Coated Products Inc:in.
Vuonna 2001 Lohjan Paperi osti hollantilaisen Rexam Releasen. Hieman myöhemmin yhtiö nimeksi tuli Loparex Oy. Vuonna 2004 yhtiö avasi tehtaan Kiinan Guangzhouhun. Tehtaan avajaisiin osallistui muun muassa silloinen ulkomaankauppaministeri Paula Lehtomäki.
Yhtiön omistaja vaihtui vuonna 2005, kun ABN Amro osti yhtiön koko osakekannan UPM-Kymmeneltä. Vuonna 2008 Loparex group myi Suomessa ja Isossa-Britanniassa sijaitsevat tehtaansa Mondi Groupille.

Loparex Oy

Loparex Oy oli Loparex Groupin Suomen tytäryhtiö, joka toimi osana Loparex Groupia syyskuuhun 2008 saakka. Yhtiöllä oli reilut 400 työntekijää Lohjan paperitehtaassa.  Huhtikuussa 2008 Loparex Group ilmoitti myyvänsä Suomen ja Britannian tehtaansa, mukaan lukien Loparex Oy:n, eteläafrikkalaiselle Mondille.
Edward Burtynsky

Edward Burtynsky O.C. (s. 1955 St. Catharines, Ontario, Kanada) on kanadalainen valokuvaaja. Hänen työnsä osoittavat, kuinka teollisuus muuttaa maisemia ja kuinka talouskasvu usein vahingoittaa luontoa. Burtynskyn töitä on muiden muassa Guggenheimin museon, New Yorkin Museum of Modern Artin, Los Angelesin piirikunnan taidemuseon, Kanadan kansallisgallerian, Ranskan kansalliskirjaston ja Lontoon Victoria and Albert Museumin kokoelmissa. Hän sai Order of Canada -kunniamerkin 6. huhtikuuta 2006.
Vuonna 2006 ilmestynyt Jennifer Baichwalin ohjaama elokuva Manufactured Landscapes on dokumentti Burtynskyn työskentelystä.
Burtynsky on opiskellut Ryersonin yliopistossa Torontossa ja Niagaran collegessa Wellandissä. Ryersonin yliopistosta hänellä on valokuvaustaiteen alempi korkeakoulututkinto ja Niagaran collegesta graafisten taiteiden kunniakirja.
Sarjakuvakustantamo

Sarjakuvakustantamo on yritys, joka julkaisee ja tekee sarjakuvia. Ensimmäiset sarjakuvakustantamot perustettiin Yhdysvaltoihin 1930-luvun alussa. Samoihin aikoihin sarjakuvat alkoivat yleistyä sanomalehdissä ja niitä alettiin julkaista omina lehtinään. Varhaisia suuria sarjakuvakustantamoita jotka ovat edelleen toiminnassa olivat Timely Comics (nykyään Marvel Comics) ja DC Comics.
Suomalaisista sarjakuvakustantamoista suurin on Sanoma-konsernin omistama Sanoma Magazines, joka julkaisee muun muassa Aku Ankka-lehteä. Toinen suuri Suomessa toimiva sarjakuvakustantaja on Egmont Kustannus, joka osti suomalaisen Semicin. Egmont julkaisee muun muassa Marvelin ja DC Comicsin lehtiä, Tex Willeriä ja Harald Hirmuista.
Esko Härkönen

Esko Olavi Härkönen (22. heinäkuuta 1930 Saarijärvi – 28. marraskuuta 1992 Saarijärvi) oli kansanedustaja. Hän toimi kansanedustajana vuosina 1970–1979. Hän oli kansanedustajana Keski-Suomen läänin vaalipiiristä.
Sulo Salo (poliitikko)

Sulo Salo (13. toukokuuta 1887 Hauho – 2. lokakuuta 1955 Puolanka) oli suomalainen kansanedustaja, pienviljelijä ja kunnallisneuvos.
Sulo Salo valittiin maalaisliiton kansanedustajaksi Oulun läänin eteläisestä vaalipiiristä vuosiksi 1922–1929 ja 1930–1939 sekä Oulun läänin vaalipiiristä vuosiksi 1939–1950. Hänet vapautettiin edustajantoimesta 31. lokakuuta 1950 sairauden takia, ja seuraajaksi nousi Eemil Pääkkönen. Salo oli presidentin valitsijamies 1937, 1940 ja 1943. Hän toimi myös Puolangan kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1948.
Turenki Records

Turenki Records on vuonna 2010 perustettu hämäläinen levy-yhtiö Janakkalasta. Sen perustajina olivat musiikin monitaiturit Pekka Tiilikainen, Esa Silvennoinen, Topi Salmi ja Harri Koski. Muun muassa Koski on mies turenkilaisten Mad Professor -vahvistimien ja pedaalien takana ja Mad Professor Amplification Oy:n perustajana. Toimitusjohtaja ja sanoittaja Topi Salmi on sanoittaja ja levymoguli Vexi Salmen poika. Pekka Tiilikainen liittyi tammikuussa 1998 yhtyeeseen Pekka Tiilikainen & Beatmakers, jossa on levyttänyt 12 albumia. Yhtyeen levyt ovat tanssilavarautalankaa ja instrumentaalimusiikkia. Muutoin Tiilikainen toimii kirjanpitäjänä.
Turenki Recordsin ensimmäinen albumi oli Johnny & The Dodgersin Matkaa teen. Sittemmin kiiteltyjä Turengin levyjä ovat olleet muun muassa Sanin Aulanko, Niko Ahvosen Pohjoinen Soul, Kai Hyttisen Kaihon maa, Eero Raittisen Live at Suisto ja Huojuva Lato yhtyeen albumit. Singlejä yhtiö on julkaissut jo liki sadasta kappaleesta.