google/wiki40b huggingface dataset:
Larry Pounds

Pelaajaura

Mississippissä syntynyt ja Pasadenaan kymmenvuotiaana muuttanut Pounds saapui Suomeen pelaamaan kaudeksi 1976–1977 KTP:n joukkueeseen SM-sarjaan ja saavutti heti koripallokuninkuuden tehden keskimäärin 37,4 pistettä ottelua kohden. Seuraavina vuosina hän pelasi Yhdysvalloissa ja KTP:ssä I-divisioonassa kauden 1978–1979 sekä kahteen otteeseen Filippiineillä. Pounds voitti Filippiinien mestaruuden vuonna 1979 Open Conference -sarjassa joukkueessa Royal Tru-Orange ja  vuonna 1980 Filippiinien Invitational Conference -sarjassa vierailevana pelanneessa Nicholas Stoodley -joukkueessa. Pounds palasi KTP:n joukkueeseen SM-sarjaan kaudeksi 1982–1983 ja pelasi joukkueessa sen jälkeen aina kauteen 1993–1994 saakka. Suomessa Pounds voitti peliurallaan neljä mestaruutta ja seitsemän cup-mestaruutta. Hän lopetti aktiiviuransa pelaajana vuoden 1994 mestaruuteen ja pelasi pääsarjassa kaikkiaan 387 ottelua. SM-sarjan runkopeleissä hän teki 10 293 pistettä keskiarvolla 26,7 ja hän on sillä kaikkien aikojen pistetilastossa kolmannella sijalla.
Pounds on valittu Vuoden koripalloilijaksi kolme kertaa ja IS Veikkaajan asiantuntijaäänestyksessä hänet on valittu Suomen kaikkien aikojen parhaaksi ulkomaalaisvahvistukseksi. 
KTP jäädytti Poundsin pelinumeron lokakuussa 2012.
Pounds nimettiin elokuussa 2015 Suomen koripallon Hall of Fameen.

Valmentajaura

Pelaajana saavutetun viimeisen mestaruuskauden jälkeen Pounds siirtyi KTP-Basketin päävalmentajaksi kaudeksi 1994–1995. Seuraavana kautena hän toimi KTP-Basketissa Jorma Brucen apuvalmentajana ja on sen jälkeen toiminut Kouvoissa Risto Piiparin apuvalmentajana kaudella 1998–1999 ja Peli-Karhujen naisten koripallojoukkueen päävalmentajana, jossa hän voitti seuran ensimmäisen Suomen Cupin vuonna 2000. Pounds on toiminut lisäksi juniorivalmennuksessa. Kaudella 2007–2008 hän siirtyi kesken kauden KTP-Basketin päävalmentajaksi Ray Ailuksen tilalle. Kaudella 2008–2009 hän valmensi Peli-Karhuja toisen kerran.

Yksityiselämä

Pounds sai Suomen kansalaisuuden vuonna 1987. Hänen kolme lastaan ovat kaikki myös koripalloilijoita ja pelanneet Suomessa pääsarjatasolla. Dionne Pounds ja Anissa Pounds ovat pelanneet Peli-Karhuissa ja Michael Pounds KTP-Basketissa sekä Torpan Pojissa. Myös Larry Poundsin veli Willie Pounds oli koripalloilija. Hän pelasi KTP:ssä kaudella 1979–1980.
Johan Fredrik Sacklén

Johan Fredrik Sacklén (1763–1851) oli porilaissyntyinen ruotsalainen lääkäri. Hänen teoksensa Sveriges läkarehistoria (3 osaa, 1922–1824, täyd. 1835) ja Sveriges apothekare-historia (1833) ovat merkittäviä myös suomalaisen henkilöhistoriallisen tutkimuksen kannalta.
Viimeinen valtakunta

Asetelma

Kirja sijoittuu Viimeiseen valtakuntaan, jossa tuhkaa sataa taivaalta ja maa peittoutuu usvaan joka yö. Maata hallitsee kuolematon, jota kutsutaan Lordihallitsijaksi. Tuhat vuotta ennen romaanin alkua ennustettu Ajan Sankari oli ottanut Ylenemisen kaivon voiman ja ilmeisesti tuhonnut mailmaa uhanneen Syvyyden. Sankari, joka otti arvonimen Lordihallitsija valloitti tunnetun maailman ja perusti Viimeisen valtakunnan. Hän tuhosi muut kulttuurit ja on hallinnut maata kuolemattomana tyrannina ja jumalana. Hän jakoi ihmiset aatelisiin ja sorrettuun skaahan. He eivät saa lisääntyä keskenään.
Taikuus on keskeisessä osassa maailmaa. Tunnetuin taikuuden laji on allomantia, joka antaa käyttäjien saada yliluonnollisia kykyjä nielemällä ja "polttamalla" tiettyjä metalleja. Mahdollisuus oppia allomantiaa on periytyvää. Lordihallitsijan oletetaan antaneen voiman aatelisille, mutta skaa-allomatntikkojakin esiintyy. Normaalit allomantikot eli usvalaiset pystyvät käyttämään vain yhtä allomantista voimaa. Hyvin harvat usvasyntyiset pystyvät käyttämään kaikkia voimia.
Sima Marković

Elämäkerta

Marković syntyi 8. marraskuuta 1888 Kragujevacissa. Hänen isänsä oli ammatiltaan opettaja. Vuonna 1907 hän liittyi Serbian sosiaalidemokraattiseen puolueeseen ja valmistui matematiikan opinnoista Belgradin yliopistosta vuonna 1913. Ensimmäisen maailmansodan ja Jugoslavian kuningaskunnan perustamisen jälkeen hän luennoi Belgradin yliopistolla, mutta tuli erotetuksi vallankumouksellisten aatteidensa takia. Sittemmin Marković kuului Jugoslavian kommunistisen puolueen (CPY) johtoon sen perustamisesta lähtien huhtikuussa 1919. Kesäkuussa 1920 hänet valittiin puolueen pääsihteeriksi ja edustajaksi maan parlamenttiin. Vuoden 1921 kesäkuussa Marković osallistui Kominternin kolmanteen kongressiin ja hänet valittiin sen toimeenpanevaan komiteaan. Palattuaan Jugoslaviaan Marković pidätettiin ja tuomittiin kahdeksi vuodeksi vankilaan.
Vankilatuomionsa jälkeen Marković matkusti Moskovaan, jossa hän käytti salanimeä Semić osallistuen Komiternin toimintaan. Huhtikuussa 1925 Marković otti yhteen Josif Stalinin kanssa kritisoiden tämän suhtautumista nationalistisiin aiheisiin. Yhteenoton takia Komitern erotti hänet tehtävistään, mutta tästä huolimatta hänet valittiin jälleen CPY:n pääsihteeriksi vuonna 1926 Wienissä. Komiternin painostuksen takia CPY erotti Markovićin puolueesta kongressissaan Dresdenissä vuonna 1929 hänen väitettyjen "oikeistolaisten" mielipiteidensä takia. Marković palasi Jugoslaviaan, jossa hän kirjoitti useita teoksia matematiikan ja filosofian saralla käyttäen salanimeä V. Bunić. Vuonna 1931 Jugoslavian viranomaiset pidättivät hänet, mutta hänen sallittiin palata Neuvostoliittoon vuonna 1934, jossa hän asui tällä kertaa nimellä Milan Milić. Marković hyväksyttiin jälleen CPY:n jäseneksi vuonna 1935, mutta hänellä ei ollut virallisia asemia puolueessa. Hän työskenteli Neuvostoliiton tiedeakatemian filosofian instituutissa, kunnes heinäkuussa 1939 hänet pidätettiin "imperialistien agenttina". Marković tuomittiin kymmenen vuoden pakkotyörangaistukseen, jonka jälkeen hän hävisi.
Kick (makeinen)

Kick (aiemmin nimellä Käck) on Leafin valmistama lakritsi-toffeen makuinen makeinen. Kick-makeisesta on tehty myös Kick Lemon, joka nimensä mukaisesti on sitruunan makuinen. Makeisen nimi vaihtui vuonna 2006. Ennen makeista sai myös vadelmatäytteisenä Suomesta, nykyisin ainakin Ruotsista. On myös kaktus-lime Kick mustavihreässä käärepaperissa sekä sea salt Kick mustasinisessä käärepaperissa. Kickiä saa Ruotsista myös 120 g:n karkkipusseissa joko original toffeena tai original ja lemon -sekoituspussina.
Suuri Saatana

Suuri Saatana (persiaksi شيطان بزرگ Shaytan Bozorg, arabiaksi الشيطان الأكبر Al-Shaytan Al-Akbar) on nimitys, jota Iranin poliittinen johto käyttää Yhdysvalloista. Ajatollah Khomeini on käyttänyt termejä Iblis ja Shaitan, jotka kumpikin ovat islamilaisia termejä Saatanalle.

Alkuperä

Vuonna 1948 islamilainen ideologi Sayyid Qutb lähti Egyptin hallituksen toimeksiannosta Yhdysvaltoihin kahdeksi ja puoleksi vuodeksi tutkimaan paikallista koulutusjärjestelmää. Palattuaan hän kirjoitti halveksivaan sävyyn Yhdysvalloista ja länsimaisesta kulttuurista yleensä. Hän piti näkemäänsä elämäntapaa moraalittomana ja huomioi erityisesti tanssi-illat, ”joissa molemmat sukupuolet tapaavat, seurustelevat ja koskettelevat.” Islamilaiseen elämään tottuneena hän piti tätä kauhistuttavana ja siveettömänä, ja hänen näkökulmastaan ihmisten käytöksen aiheuttajana oli Saatana. Häneltä ajatellaan olevan peräisin ajatus Yhdysvalloista Saatanan valtakuntana.

Islamilainen vallankumous

Ajatollah Khomeinin kerrotaan sanoneen 5. marraskuuta 1979: ”Amerikka on suuri Saatana, haavoitettu käärme.” Iranin vallankumouksen aikana ja sen jälkeen samankaltaisia nimityksiä käytettiin länsimaista ja jossain määrin Neuvostoliitosta, jota kutsuttiin Vähäisemmäksi Saatanaksi. Israelia kuvataan nykyään joskus termillä Pieni Saatana.
Termiä käytettiin laajasti islamilaisen vallankumouksen aikana ja sen jälkeen, mutta sen käyttö jatkuu yhä joissain Iranin poliittisissa piireissä. Mielenosoituksissa termin ohessa käytetään usein huutoa Marg bar Amrika! (”Kuolema Amerikalle”).
Theo van Gogh (taidekauppias)

Théodore ”Theo” van Gogh (1. toukokuuta 1857 – 25. tammikuuta 1891) oli hollantilainen taidekauppias. Hän oli taidemaalari Vincent van Goghin veli. Theo van Gogh toimi koko elämänsä ajan taidekauppiaana. Hän tuki veljeään taloudellisesti ja myymällä tämän tauluja. Van Gogh innostui taidekaupasta nähtyään tunnettujen ranskalaisten taidemaalarien, muun muassa Georges Seurat’n ja Pierre-Auguste Renoirin, töitä.
Vincent oli töissä ranskalaisen Goupil & Cien taidevälityskeskuksen Haagin toimistossa ja Theo saman yrityksen Brysselin toimistossa. Kun Vincent sai siirron yrityksen Lontoon toimistoon, Theo sai hänen paikkansa Haagissa ja yleni taidevälittäjäksi. Vuonna 1884 hän sai siirron yrityksen pääkonttoriin Pariisiin. Ollessaan Pariisissa talvella 1880–1881 hän lähetti veljelleen Alankomaihin taidemateriaalia ja kuukausittain rahallista tukea. Vincent oli riippuvainen Theosta, joka tuki häntä niin taloudellisesti kuin asuntoasioissakin. Vincentin ja Theon kirjeenvaihto oli vilkasta. Kun Vincent teki itsemurhan vuonna 1890, Theo vaipui vakavaan masennukseen ja hän kuoli puoli vuotta myöhemmin.
Theo van Goghin pojanpojanpoika, myös nimeltään Theo van Gogh, oli hollantilainen elokuvaohjaaja, joka murhattiin Amsterdamissa 2004.
Adolf von Henselt

Adolf von Henselt (12. toukokuuta 1814 Schwabach, Baijeri – 10. lokakuuta 1889 Pietari, Venäjä) oli saksalainen säveltäjä ja pianisti. 
Von Henselt syntyi Schwabachissa ja aloitti 3-vuotiaana viulun soittamisen. Pianoa hän alkoi soittaa kaksi vuotta myöhemmin. Vuonna 1837 von Henselt muutti Breslauhin. Samana vuonna hän meni naimisiin Rosalie Vogelin kanssa. Pariskunta muutti vuonna 1838 Pietariin. Von Henselt vietti Pietarissa loppuelämänsä, mutta vietti kesänsä Saksassa ja vieraili vuosina 1852 ja 1867 Englannissa. 
Von Henselt lopetti aktiivisen sävellystyön noin 30-vuotiaana. Myöhemmällä iällään hän keskittyi pianon soittamiseen.
Raisio-opisto

Raisio-opisto (ent. Raision työväenopisto) on Raision kaupungin ylläpitämä vapaan sivistystyön oppilaitos. Raisio-opisto tarjoaa kaikille avoimia opiskelu- ja harrastusmahdollisuuksia Raision kaupungin sekä Maskun, Ruskon, Mynämäen ja Nousiaisten kuntien alueilla. Opiston toimisto sijaitsee Kirkkoväärtinkujalla Raisiossa.
Raisio-opistossa toimii myös Raision lasten ja nuorten kuvataidekoulu.
Raisio-opisto on varsinaissuomalaisen ILO OPPIA! -opistoverkoston jäsen.

Historiaa

Raisio-opisto aloitti toimintansa vuonna 1963.
Kilpi (geologia)

Kilpi tai kilpialue on sellainen kallioperän alue, jossa peruskallion kivet ovat näkyvissä. Kilpialueilla peruskallion kivet pistävät esiin sedimenttikivistä koostuvan mannerlaakion alta. Kilpialue on osa kratonia, joka tarkoittaa vanhaa ja tektonisesti rauhallista maankuoren osaa. Kilpialueiden lisäksi myös mannerlaakiot kuuluvat kratoniin.
Annina Lehtonen

Ura

Lohjan Urheilijoiden kasvatti Lehtonen aloitti koripallon 7–8-vuotiaana. Hän edusti kaudella 2013–2014 I-divisioonassa pelannutta Honka Akatemiaa 6,1 pisteen ja 5,1 levypallon ottelukohtaisilla keskiarvoilla. Syksyksi 2014 hän siirtyi Naisten Korisliigaan nousseeseen Tampereen Pyrintöön. Ensiesiintymisensä naisten pääsarjassa Lehtonen teki 11. lokakuuta 2014 ottaen Peli-Karhuja vastaan kaksi levypalloa. Ensimmäiset pääsarjapisteensä hän teki Tapiolan Honkaa vastaan 9. marraskuuta. Pyrintö sijoittui runkosarjassa yhdeksänneksi ja karsiutui pudotuspeleistä. Lehtonen pelasi runkosarjan 2,8 pisteen ja 1,3 levypallon keskiarvoilla.
Lehtosella on myös koripalloa harrastanut Sini-isosisko.
Aksel Larsen

Aksel Larsen (5. elokuuta 1897 – 10. tammikuuta 1972) oli tanskalainen poliitikko. Hän toimi kommunistisen puolueen puheenjohtajana vuosina 1932–1958, mutta joutui erotetuksi tuomittuaan Neuvostoliiton toiminnan Unkarin kansannousussa.
Valimotyöläinen Lange liittyi vuonna 1919 sosialidemokraattiseen puolueeseen, mutta vaihtoi vuotta myöhemmin kommunistien leiriin. Hänet valittiin parlamenttiin ensi kerran 1924. Saksalaismiehityksen aikana hänet vangittiin, ja hän virui Sachsenhausenin ja Neuengammen keskitysleireillä vuoteen 1945 saakka. Larsen oli vuonna 1945 salkuton ministeri Vilhelm Buhlin johtamassa kokoomushallituksessa.
Vuonna 1959 Larsen perusti sosialistisen kansanpuolueen, joka menestyi saman vuoden vaaleissa erinomaisesti (150 000 ääntä, 11 paikkaa), vaikka Larsen joutui auto-onnettomuuden takia johtamaan kampanjaa vuodepotilaana eikä puolueella ollut omaa sanomalehteä käytössään. Larsen johti puoluetta vuoteen 1968. Parlamentin jäsenenä hän pysyi kuolemaansa saakka.
Siegessäule

Siegessäule (suom. Voitonpylväs) on Saksan yhdistymissotien kunniaksi pystytetty muistomerkki Berliinissä. Se sijaitsee nykyisin Grosser Stern -nimisellä pyöreällä aukiolla Straße des 17. Junin varrella, joka kulkee Tiergartenin puistoalueen halki.
Siegessäulea ryhdyttiin rakentamaan Heinrich Strackin suunnitelmien mukaan vuonna 1864 Preussin ja Tanskan välisessä sodassa saavutetun voiton kunniaksi. Pylvään rakennustöiden aikana Preussi voitti sodissa myös Itävallan 1866 ja Ranskan 1871. Kun pylväs paljastettiin vuonna 1873, se omistettiin lopulta kaikille näille voitoille. Pylväs muodostui alkujaan kolmesta kerroksesta, jotka oli koristeltu kolmessa sodassa lyödyiltä vihollisilta sotasaaliina saaduilla tykeillä. Pylvään huipulla on Friedrich Draken veistämä voitonjumala Victorian kullattu patsas. Jalustaa kiertää taidemaalari Anton von Wernerin suunnittelema ja Antonio Salviatin toteuttama Saksan historiasta kertova mosaiikki. Jalustan alaosassa on neljä vuosien 1864–1871 sotia kuvaavaa reliefiä, jotka ovat kaikki eri kuvanveistäjien tekemiä.
Siegessäulen alkuperäinen paikka oli valtiopäivätalon edessä Königsplatzilla (nykyinen Platz der Republik), jossa sitä ympäröivät Otto von Bismarckin, Helmuth von Moltken ja Albrecht von Roonin patsaat. Vuonna 1939 pylväs ja patsaat siirrettiin pois Adolf Hitlerin määräyksestä, koska ne olivat hänen (koskaan toteutumattomien) uudisrakennussuunnitelmiensa tiellä. Tuolloin Siegessäule sijoitettiin nykyiseen paikkaansa Tiergartenin puistoon, keskelle Berliinin halkaisevaa, itä–länsi-akseliksi kutsuttua kymmenen kilometriä pitkää suoraa katulinjaa. Pylväälle myös rakennettiin uusi jalusta ja siihen lisättiin neljäs kerros, jolloin se sai nykyisen 67 metrin korkeutensa. Siirto luultavasti pelasti Siegessäulen, sillä alkuperäisellä paikallaan se olisi tuhoutunut toisen maailmansodan pommituksissa. Legendan mukaan ranskalaiset sotilaat halusivat sodan jälkeen räjäyttää Siegessäulen, koska se juhlisti Ranskan nöyryyttävää tappiota Saksalle vuonna 1871, mutta tämä estettiin, koska Berliinin historialliset muistomerkit olivat muutenkin kärsineet kohtuuttomasti.
Siegessäule on yksi Berliinin suosituimpia nähtävyyksiä ja kaupungin keskeisimpiä symboleja. Pylvään jalustassa toimii museo ja sen huipulla 285 porrasaskelman päässä on näköalatasanne.
Wolfgang Kayser

Wolfgang Kayser (1906–1960), saksalainen kirjallisuuden tutkija. Hän oli yksi teoreettisen kirjallisuustieteen merkittävimmistä edustajista. Hänen pääteoksensa on Das sprechliche Kunstwerk. Hän oli professorina ensin Lissabonissa, myöhemmin Göttingenissä.
FS Couronne (1861)

Valmistus

Ranskan meriministeri tilasi 4. maaliskuuta 1858 kolme 900 nhp:n höyrykoneella varustettua panssarifregattia, joista kaksi tilattiin Toulonin laivastontelakalta ja kolmas Lorientista. Stanislas-Charles-Laur Dupuy de Lôme kirjoitti 16. huhtikuuta 1858, että kolme puurunkoista Gloire-luokan 4. maaliskuuta tilattua alusta  eivät olisi lopullinen versio, vaan myös muita ratkaisuja tulisi kokeilla. Hän esitti Gloiren suunnitelmien pohjalta tehtävän Toulonissa toisen aluksen, mutta Lorientissa tulisi valmistaa Camille Audernetin suunnittelema rautarunkoinen alus.
Audernetin alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta 4. maaliskuuta 1858 ja aluksen höyrykone tilattiin Mazelinelta, joka vahvisti tilauksen 4. kesäkuuta. Meriministeri hyväksyi Audernetin suunnitelmat 1. syyskuuta. Tilatun aluksen nimeksi vahvistettiin 24. syyskuuta Couronne ja köli laskettiin 14. helmikuuta 1859.  Alus laskettiin vesille 28. maaliskuuta 1861 ja se otettiin palvelukseen 11. lokakuuta sekä koeajojen jälkeen 2. helmikuuta 1862. Alus valmistui helmikuun lopulla.

Palvelus

Alus oli mukana Ranskan-Saksan sodassa 1870-1871, mutta se ei osallistunut varsinaisiin taistelutoimiin. Se palasi Touloniin 10. joulukuuta 1870 liittyen Välimeren laivueeseen. Alus muutettiin vuodesta 1881 alkaen tykistönkoululaivaksi suunnittelija Cousinin ohjeiden mukaan. Panssarointi korvattiin saman paksuisella puuverhoilulla ja alukselle lisättiin taka- ja yläkannet, minkä jälkeen alus muistutti Napoleonin ajan kaksi kantista linjalaivaa. Aluksen takila muutettiin täystakilaksi. Kaksi höyrykattilaa poistettiin, jolloin koneteho laski 600 hevosvoimaan, ja Mangin potkuri otettiin käyttöön. Alus kykeni kuljettamaan 1 200 henkeä. Aluksen aseistuksena oli pääkannella kolme 240 millimetrin, kolme 190 millimetrin ja neljä 160 millimetrin tykkiä sekä yläkannella kuusitoista 140 millimetrin tykkiä. Näiden lisäksi oli etu- ja peräkannella vielä kolme 100 millimetrin tykkiä. Se oli vuodesta 1885 alkaen tykistön koululaivana, kunnes meriministeriö antoi 1. joulukuuta 1908 määräyksen aluksen korvaamisesta. Alus riisuttiin aseista 1. syyskuuta 1909 mennessä ja se korvattiin Girondella. Tehtävästään vapautunut alus siirrettiin majoitusalukseksi Touloniin ja se romutettiin vuonna 1934.
Niobiumkarbidi

Rakenne ja ominaisuudet

Niobiumin ja hiilen muodostamalla yhdisteellä on kaksi kiinteää faasia: diniobiumkarbidi ja niobiumkarbidi, joita voidaan kuvata kaavoilla Nb₂C ja NbC. Näistä diniobiumkarbidi on alkeiskopiltaan heksagonaalinen ja niobiumkarbidi pintakeskeinen kuutiollinen. Niobiumkarbidin rakenne vaihtelee epästoikiometrisestä yhdisteestä, jota voidaan kuvata kaavalla NbC0,7, lähes stoikiometriseen. Ainoastaan niobiumkarbidilla on teollista käyttöä. Niobiumkarbidin väri riippuu yhdisteen hiilipitoisuudesta. Lähes stoikiometrisissä suhteissa hiiltä ja niobiumia sisältävä niobiumkarbidi on laventelinsinistä ja pienemmillä hiilipitoisuuksilla harmaata.
Niobiumkarbidi on kovaa ja kemiallisesti passiivista. Se ei liukene veteen eikä edes kuningasveteen. Ainoastaan väkevän typpihapon ja vetyfluoridin seos liuottaa yhdistettä. Niobiumkarbidi hapettuu happiatmosfäärissä kuumennettaessa yli 1 100 °C:n lämpötilassa. Ammoniakin ja typen kanssa kuumennettaessa muodostuu niobiumnitridiä.
Taiyaki

Taiyaki on japanilainen kalan muotoinen leivonnainen, joka on usein täytetty azuki-paputahnalla.
Bentsylideeniasetoni

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa bentsylideeniasetoni on valkoisia tai kellertäviä kiteitä. Yhdiste liukenee yleisimpiin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin, asetoniin, dietyylieetteriin ja bentseeniin, mutta on veteen liukenematonta.
Kaarlo Juurela

Kaarlo ”Kalle” Kustaa Juurela (30. maaliskuuta 1929 Mustasaari – 2. helmikuuta 2010 Bangkok, Thaimaa) oli suomalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa Vaasan Suomalaisessa Teatterissa vuonna 1951, siirtyi Hämeenlinnan kaupunginteatteriin 1955, Lilla teaterniin 1959 ja Televisioteatteriin 1963, josta jäi vapaaksi taiteilijaksi 1960-luvun lopulla.
Juurelan elokuvaroolit sijoittuivat etupäässä 1960- ja 1970-lukujen komedioihin. Hän esitti sketsiviihdettä yhdessä Maj-Britt Heljon kanssa televisiossa ja ravintoloissa. Juurelan muistettavin hahmo oli Vekseli-Ville, Suhina-Lempin poikaystävä. Molemmat esiintyivät myös vakiojäseninä Radioteatterin Yhtä köyttä -yhdistyksen kokouksissa. Niissä Juurelan roolihenkilönä oli Peksujeff, kerkeäkielinen ja vilkkusilmäinen karjalaisukko.
Kaarlo Juurela kunnostautui myös musiikin saralla, etenkin kuplettiperinteen elvyttäjänä. Juurela kuoli sairaskohtaukseen lomamatkalla Bangkokissa.
Toys

Juoni

Elokuvassa suuren lelutehtaan johtajan poika Leslie saa tehtaan omakseen isänsä Kennethin kuoleman jälkeen. Kennethin veli Leland alkaa rakentaa tehtaassa oikeita aseistettuja sotaleluja armeijan käyttöön. Tilanteesta aiheutuu myöhemmin kaksinkamppailu Leslien ja Lelandin välille.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa epävireisellä otteella ohjatuksi sekoiluksi, vaikka lavasteisiin ja leluihin onkin panostettu. Häneltä Toys saa kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Ruokaympyrä

Ruokaympyrä on ympyrädiagrammi, jossa luokitellaan ruoka-aineksia eri osiin. Ruokaympyrästä on tehty erilaisia versioita, kuten ruokapyramidi tai ruokakolmio. Ruokaympyrän on tarkoitus osoittaa ravitsemustavoitteiden suhdelukuja syödylle ravinnolle.
Vouvatusjärvi (kylä)

Vouvatusjärvi oli kylä Suomeen vuosina 1920-1944 kuuluneen Petsamon kunnan länsiosassa, Neuvostoliitolle sodan jälkeen luovutetulla alueella. Vouvatusjärvi sijaitsi Paatsjoen laajentuman Vouvatusjärven itäpuolella. Vouvatusjärven naapurikyliä olivat pohjoisessa Pitkäjärvi ja etelässä Höyhenjärvi. Lännessä kylä rajoittui Norjaan, sillä valtakunnan raja kulki Paatsjokea pitkin. Valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistaman Petsamon uuden kyläjaon mukaan Vouvatusjärvi tuli kuulumaan Pitkäjärven kyläkuntaan. Nykyisin Pitkäjärven alueella ei ole asutusta.

Kyläkuva

Jäämerentie kulki kylän kautta. Vouvatusjärvellä ei ollut omaa koulua. Petsamon ensimmäisessä koulupiirijaossa vuonna 1921 Vouvatusjärvi kuului Salmijärven koulupiiriin. Vouvatusjärven eteläpuolelle Höyhenjärvelle perustettiin koulu vuonna 1932.
Porin keskiaaltoasema

Porin keskiaaltoasema otettiin käyttöön kesällä 1988 taajuudella 963 kHz. Lähettimen teho oli 600 kW, ja se kuului juuri valmistuneeseen Porin lyhytaaltoasemaan. Preiviikin kaupunginosassa sijaitseva keskiaaltoasema korvasi Turun 100 kW:n lähettimen, joka oli käyttänyt samaa taajuutta. Uuden lähettimen kuuluvuusalueeksi määriteltiin koko pohjoinen Itämeri ja erityisesti Tukholman seutu.
Keski- ja lyhytaaltolähetykset Porista päättyivät 31.12.2006 Yleisradion lähetysten osalta. Porin lyhytaaltokeskuksen omistanut Digita Oy joutui etsimään itselleen uusia asiakkaita, kun sopimus Yleisradion kanssa oli päättynyt kyseisessä vuodenvaihteessa. Tähän saakka Yleisradio oli ollut käytännössä Porin lyhyt- ja keskiaaltoaseman ainoa asiakas.
11. toukokuuta 2009 julkaistiin tieto, jonka mukaan Radio86 on aloittanut kiinalaiseen kulttuuriin keskittyvän radiokanavan lähetykset taajuudella 963 kHz. Digita toimittaa palvelun Porin keskiaaltoasemalta. Radio86 Tampereelta ja China Radio International Kiinasta tuottavat ohjelmia eri kielillä kanavalle. Kuuluvuusalueeksi on määritelty Pohjoismaat ja Baltia.
GeForce 9 -sarja

NVIDIA GeForce 9-sarjan tietoja

GeForce 9000-sarja on Nvidian Geforce 8000-sarjan päivitys uusille 65nm ja 55nm valmistustekniikoille. Piirien sisäinen arkkitehtuuri on pysynyt hyvin samanlaisena, tosin mallien laskentayksikkömäärissä ja muistikaistan leveyksissä on myös tapahtunut hiukan muutoksia.
Huippumallien 8800 → 9800 välillä muistikaista kavennettiin 384 bitistä 256 bittiin kustannussyistä. Kellotaajuuden nosto kuitenkin kompensoi tästä aiheutuneen suorituskykyhäviön ja 9800-sarja on silti 8800-sarjaa tehokkaampi. Piirillä on 128 varjostinsuoritinta, sama määrä kuin edeltäjälläkin.
9000-sarjan myötä tuotiin markkinoille myös kaksi GeForce 9800-piiriä samalla kortilla sisältävä 9800GX2. Ratkaisu säästää tilaa ja on hiukan halvempi kuin kaksi erillistä näytönohjainkorttia yhteistoiminnassa.
Alemmissa hintaluokissa tuli enemmän muutoksia; GeForce 9600GT on täysin uusi piiri joka sijoittuu suorituskyvyltään vanhan 8600n ja 8800n puoliväliin, sisältäen 64 varjostinsuoritinta ja 256-bittisen väylän, 8600n 32n ja 128-bittisen väylän sijaan.

9600 sarja

GeForce 9600 näytönohjaimet perustuvat G94 grafiikkapiiriin. G94 grafiikkapiiri valmistetaan 65 nanometrin valmistusprosessilla. Stream prosessoreita g94 grafiikkapiirissä on 6400. Grafiikkapiirin referenssikellotaajuus on 6 mhz  ja GDDR3 muistin kellotaajuus on 162500 mhz. Kortin muistiväylä on 4096 bittinen  jolloin muistikaistan siirtokyky on 62 gt sekuntia kohti. Transistoreita on 55 miljoonaa.
Vanhan 8600n uudemmalla valmistustekniikalla valmistettuja malleja myydään nimellä GeForce 9500 GT. Näytönohjaimessa on 3200 stream-prosessoria ja sen grafiikkaydin toimii 1550 megahertsin kellotaajuudella.
Lisäksi markkinoilla on halvempia malleja mm. nimellä GeForce 9400.
9000-sarja tukee myös piirisarjan integroidun näytönohjaimen sekä erillisen näytönohjaimen yhteistoimintaa, Nvidia kutsuu tätä nimellä Hybrid SLI.