google/wiki40b huggingface dataset:
Hydroline

Historia

Helge Laakkonen perusti yrityksen Metallisorvaamo H. Laakkosen vuonna 1962 omakotitalon kellariin. Vuonna 1970 yritys muutti suurempiin tiloihin. Samoihin aikoihin yritys valmisti myös ensimmäiset hydraulisylinterit.
Kasvun myötä yritys muutti Siilinjärvelle Vuorelaan vuonna 1984. Mutta jo vuonna 1990 yrityksen tuotantotilat tuplaantuivat Vuorelan toimipisteen laajennuksen myötä. Yrityksen nimi ja rakenne muuttui Hydroline Oy:ksi.
Huhtikuussa 2012 Hydroline aukaisi myyntikonttorin Shanghaihin, Kiinaan. Heinäkuussa 2012  Puolaan perustettiin yhtiö Hydroline Poland sp. z o.o. Puolan Stargard Szczecińskiin rakennettiin tuotantolaitos, jonka toiminta alkoi vuonna 2014. 
Vuosina 2013 ja 2014 työvoimapulasta kärsivä Hydroline on panostanut vahvasti alan koulutuksen kehittämiseen ja opiskelijarekrytointiin. Syksyllä 2014 yritys hankki 1,5 miljoonaa euroa maksavan kitkahitsauskoneen, jonka arvellaan nopeutavan tuotantoa. Tällä pyritään vastaamaan paremmin tilauskannan positiiviseen kehitykseen.
Isotöyhtöangervo

Ulkonäkö ja koko

Isotöyhtöangervo kasvaa noin puolitoista metriä korkeaksi. Töyhtömäiset, valkoiset kukat aukeavat heinäkuussa. Kasvilla on erikseen hede- ja emikukkia. Isotöyhtöangervo on perenna, mutta sitä voi käyttää pensaiden tapaan istutuksissa, aikanaan siitä kasvaa tuuhea ja peittävä kasvusto.
Pikkutöyhtöangervo (Aruncus aethusifolius) on varsin samannäköinen, mutta jää 20-30 cm korkeaksi.

Levinneisyys

Isotöyhtöangervo voi levitä viljelyksiltä luontoon. Sitä tavataan laajalla alueella Pohjois-Amerikan länsiosissa, Keski-Euroopassa ja Aasiassa.
Paul Shin’ichi Itonaga

Paul Shin’ichi Itonaga (jap. パウロ 糸永 真一, Pauro Itonaga Shin’ichi; 23. heinäkuuta 1928 Hiroda – 10. joulukuuta 2016) oli japanilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 14. syyskuuta 1952 ja nimitettiin Kagoshiman hiippakunnan johtoon 15. marraskuuta 1969. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. tammikuuta 1970. Pääkonsekraattorina toimi Bruno Wüstenberg, jota avustivat Joseph Asjiro Satowaki ja Peter Saburo Hirata.
Itonaga jäi eläkkeelle 3. joulukuuta 2005.
Atsuriitti

Atsuriitti, Cu₃(CO₃)₂(OH)₂, on kuparimalmimineraali ja on väriltään keskisininen. Väri voi kuitenkin vaihdella vaaleansinisestä tummansiniseen. Viiru on sininen. Atsuriitin kiilto on lasimainen, joskus himmeä.
Atsuriitin kovuus on 3,5–4 Mohsin asteikolla ja on kidejärjestelmältään monokliininen.
Atsuriitilta puuttuu fluoresenssi.
Atsuriittia esiintyy kuparimuodostumien hapettumisvyöhykkeillä.
Atsuriitti on saanut nimensä taivaansinisen värinsä vuoksi. Sitä käytettiin jo muinaisessa Egyptissä ja sitä on arvostettu maalin sinisenä pigmenttinä tuhansien vuosien ajan. Tästä mineraalista on otettu talteen kuparia, mutta se ei ole teollisesti yhtä tärkeä kuin kalkopyriitti tai borniitti.
Atsuriitista tehtiin keskiajan lopulle saakka jauhetta, jota käytettiin ”vuorensiniseksi” tai ”armenian kiveksi” kutsutun pigmentin valmistuksessa. Keskiajan taidemaalarit käyttivät yleisesti näitä pigmenttejä, kunnes havaittiin, että näin muodostuva väri ei ole vakaata. Atsuriittijauhe imee itseensä kosteutta ilmasta ja muuttuu ajan kuluessa malakiitiksi, joka on vihreää.
Massiivista koristekivissä käytettyä atsuriittia kutsutaan chessyliitiksi, sillä sitä löytyy Chessystä Lyonin läheltä Ranskasta. Atsuriittia löytyy myös Italiasta, Kreikasta, Australiasta, Namibiasta ja Marokosta.
Kun atsuriittia laitetaan suola- tai typpihappoon, se reagoi poreillen. Jos sitä pidetään liekin yllä, se muuttuu mustaksi ja syttyy helposti.
Atsuriitti on melko painava mineraali. Se painaa neljä kertaa enemmän kuin vastaava määrä vettä huoneenlämpötilassa.
Sverdrupin saari

Sverdrupin saari sijaitsee Venäjän Siperian pohjoispuolisella Karanmerellä Novaja Zemljasta itään. Saari sijaitsee Aasian mantereelta 110 kilometrin päässä Jamalin ja Gydanin niemimaiden lähellä pohjoiseen Ob-joen suusta ja Jenisein lahdesta.

Löytäminen

Sverdrupin saaren löysi Fridtjof Nansen 18. elokuuta 1893 Fram-laivan ensimmäisellä tutkimusmatkalla. Ensimmäisen kerran saarelle rantauduttiin kahdella venäläisillä Sibirjakov ja Rusanov jäänmurtajilla vuoden 1933 elokuussa.

Geologia

Tuolloin tehtiin ensimmäinen kuvaus saaren pinnanmuodostuksesta ja geologiasta. Sverdrupin saaren pinta-ala on noin 70 neliökilometriä. Siitä noin kolmannes on hiekasta kaasaantunutta kynnästä jonka korkeus merenpinnasta on alle kaksi metriä. Korkein kohta saaren keskiosassa on 33 metriä. Saaren pinnanmuoto on selvästi penkereinen ja sitä halkovat selvät veden uurtamat raviinit.
Bishan

Bishan (kiin. 碧山, malaijiksi Piksan, tamiliksi பீஷான்) on yksi Singaporen alueista (engl. urban planning area). Se sijaitsee Keskisellä suuralueella Keski-Singaporessa. Bishan rajautuu etelässä Toa Payohiin, lännessä Central Water Catchmentiin, pohjoisessa Ang Mo Kioon ja idässä Serangooniin. Bishan on saanut nimensä kantoninkiinan sanasta Bi Shang Ting, joka tarkoittaa hautausmaata. Hautausmaa on jäänyt nykyisten asuintalojen alle. Alue on tunnettu seesamiöljystä ja nuudeleistaan.
Bishan asukasluku oli vuoden 2010 väestölaskennassa 91 298 ja vuoden 2015 ennusteessa 90 700. Alueen pinta-ala on 7,62 km².
Ulla Tuimala

Ulla Karoliina Tuimala (s. 27. huhtikuuta 1982 Karstula) on entinen suomalainen juoksija. Hän edusti Äänekosken Urheilijoita ja häntä valmensivat Mauri Kangaskesti ja Juha Väätäinen.
Tuimala sijoittui 17:nneksi maastojuoksun 19-vuotiaiden EM-kilpailussa Malmössä 2000. Joukkuekilpailussa Suomi oli viides. Vuonna 2001 hän saavutti pronssia 19-vuotiaiden EM-kilpailujen 3 000 metrillä Grossetossa ajalla 9.07,35. Seuraavana vuonna hän sai aikuisten sarjassa maastojuoksussa PM-hopeaa ja sijoittui EM-kilpailuissa 24:nneksi. Vuonna 2003 hän oli 22-vuotiaiden EM-kilpailuissa Bydgoszczissa 5 000 metrillä viides ajalla 16.25,20. Seuraavana vuonna hän voitti Fredrikstadissa 22-vuotiaiden Pohjoismaiden mestaruuden 1 500  ja 5 000 metrillä.
Tuimala edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 2001–2006. Hän voitti maaotteluissa 3 000 metrin estejuoksun Göteborgissa 2001 (Suomen ennätysajalla 10.04,99) ja Helsingissä 2002 sekä 5 000 metriä Göteborgissa 2004. Lisäksi hän voitti hallimaaottelussa 3 000 metriä Tallinnassa 2002.
Myös Ulla Tuimalan kaksoissisar Anni Tuimala on entinen juoksija.
Hagikaze

Palvelus

Hagikaze muodosti toisen maailmansodan alkaessa 4. hävittäjäviirikön yhdessä Arashin, Maikazen ja Nowakin kanssa, mikä myöhemmin liitettiin 3. hävittäjälaivueeseen.
Viirikkö osallistui heinäkuussa 1942 17. hävittäjäviirikön kanssa Midwayn taisteluun muodostaen osaston hävittäjäsuojauksen.
Hagikaze ja Arashi kuljettivat 6. elokuuta vastaisena yönä tarvikkeita Bougainvillestä Kolombangaraan. Alukset kohtasivat Vellan lahden taistelussa Yhdysvaltain laivaston 12. ja 15. hävittäjäviiriköt, ja seuranneessa taistelussa kumpikin alus upposi.
Kenttätutkimus

Kenttätutkimus on empiirisen tutkimuksen menetelmä, joka tarkoittaa luonnollisissa olosuhteissa tehtyä havaintoaineiston keräämistä esimerkiksi mittauksin, näytteitä ottamalla, tarkkailulla, tai kun tutkimusten kohteena ovat ihmiset, haastatteluilla, vuorovaikutuksella ja kyselyillä. Menetelmä on käytössä kaikilla empiirisen tutkimuksen aloilla, kuten luonnontieteissä, kulttuurintutkimuksessa, yhteiskuntatieteissä, teknisissä tieteissä ja psykologiassa.
Psykologian alalla se tarkoittaa tutkimusta, jossa tutkimusaineisto kerätään laajasta, usein tiettyyn väestöryhmään kuuluvasta ihmisjoukosta luonnollisissa olosuhteissa. Kenttätutkimus voidaan toteutettaa haastattelemalla tutkimuksen kannalta tärkeitä ihmisiä tai pyytämällä heitä täyttämään kyselylomakkeita. Vastausten perusteella pyritään tavallisesti kartoittamaan vastaajien mielipiteitä ja asenteita. Mielipidetiedustelun kenttätutkimus voidaan toteuttaa muun muassa ns. ovikyselyillä, joissa kierretään ovelta toiselle ja kysytään tarpeellisia kysymyksiä. Näin saadaan kyselyaineistoa, josta voidaan johtaa yleistä mielipidettä tai käyttäytymistapoja koskevia tuloksia.
Hyūga (1917)

Valmistus

Alus tilattiin Mitsubishin telakalta Nagasakista marraskuussa 1912 osana vuoden hätäohjelmaa ja sen köli laskettiin 16. toukokuuta 1915. Alus laskettiin vesille 27. tammikuuta 1917 ja  se valmistui 30. huhtikuuta 1918. Alus oli paranneltu versio edeltäneestä Fusō-luokasta muistuttaen ulkoisesti edeltäjiään.

Modernisointi

Vuodesta 1921 alkaen aluksen 80 mm/40 type 3 -ilmatorjuntatykit oli asennettu yksittäin kaksi sillan sivuille ja kaksi taaemman tulenjohtotornin sivuille. Vuosina 1930–1931 aluksen ulkonäkö muuttui lukuisten kansiterassien valmistuttua kolmijalkaiseen etumastoon, jolloin aluksen kansirakennelma alkoi muistuttamaan pagodia.
Alus modernisoitiin Kuren laivastontelakalla 23. marraskuuta 1934 – 7. syyskuuta 1936. Sen runkoa pidennettiin perästä reilu kahdeksan metriä, konehuoneet sijoitettiin uudelleen ja uudet turbiinimoottorit asennettiin, jolloin koneteho lähes kaksinkertaistui 80 000 hevosvoimaan ja nopeus kasvoi 25,3 solmuun. Kattiloiden määrän vähetessä etummainen savuhormi poistettiin, ja sen vapauttamaan tilaan rakennettiin suurempi komentosilta.

Palvelus

Hyūga lojui 19. maaliskuuta 1945 ankkurissa Hiro Wanin saaren rannassa noin 20 kilometriä Kuresta, kun siihen osui kaksi pommia. Alus oli ollut täysin palveluskelpoinen lukuun ottamatta polttoainetta ja lentokoneita. Toinen pommeista räjähti kattilahuoneessa numero kuusi ja toinen lentokannella. Aluksen viereen ja siihen osui pommeja jälleen 24. heinäkuuta, joiden seurauksena alus upposi asettuen kölilleen pohjaan. 28. heinäkuuta tehdyssä ilmahyökkäyksessä alus oli ainoastaan osin miehitetty ja siihen osui uudelleen tuhoten aluksen lopullisesti ja täyttäen vedellä aluksen etukannen tykkitorneista taaksepäin. Harimalainen yritys Harima Zosensho romutti hylyn heinäkuusta 1946 alkaen.
Heikki Anttila

Henrik "Heikki" Ilmari Anttila (13. joulukuuta 1920 Helsinki – 3. huhtikuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri.
Anttila oli mukana suojeluskuntatoiminnassa, ja osallistui talvisotaan, minkä jälkeen hän suoritti RUK:n 50. kurssin. Jatkosodassa hän toimi nuorempana upseerina JR 13:ssa. Hän kävi 26. kadettikurssin jatkosodan aikana Maasotakoulussa 1941 ja 1942-1943. Tämän jälkeen hän oli kouluttajana RUK:ssa 1943-1944. Pääesikunnassa Anttila työskenteli toimistoupseerina 1946-1953. 5. prikaatin aliupseerikoulua hän johti 1955-1956. Pääesikunnassa toimistoesiupseerina hän oli 1956-1958. Puolustusvoimien komentajan adjutanttina hän palveli 1958-1960. Sotilas-, laivasto-, ja ilmailuasiamiehen apulaiseksi Washingtoniin ja Ottawaan hän oli sijoitettuna 1960-1963. Savon prikaatissa hän komensi pataljoonaa 1964-1965. Pääesikunnan tilastotoimiston päällikkönä Anttila palveli 1965-1967. Rannikkojääkäripataljoonaa hän komensi 1967-1970, jolloin 1969 hän komensi myös suomalaista YK-pataljoonaa Kyproksessa. Pääesikunnan ulkomaanosaston päällikkönä hän oli 1970 sekä 1974-1976. Sotilas-, laivasto-, ja ilmailuasiamiehenä Moskovassa hän oli 1970-1974. Tasavallan presidentin 1. adjutanttina hän palveli vuonna 1977. Pohjanmaan sotilaslääniä Anttila komensi 1977-1980.
Ylennykset: vänrikki 1941, luutnantti 1942, kapteeni 1948, majuri 1958, everstiluutnantti 1964, eversti 1970, kenraalimajuri 1977.
FS Mogador (1937)

Palvelus

Mogador liitettiin palvelukseen otettaessa 6. hävittäjäviirikköön, joka yhdessä 8. ja 10. viirikön kanssa muodosti Brestiin sijoitetun Force de Raidin 2. kevyen laivueen. Alus operoi talven 1939-1940 viirikkönsä mukana Atlantilla etsien Saksan laivaston saarronmurtajia. Ranskan antauduttua alus siirtyi heinäkuussa 1940 Mers-el-Kebiriin, jossa se oli Britannian kuninkaallisen laivaston hyökätessä satamaan.
Alukseen osui takakannelle 15 tuuman kranaatti, joka räjäytti sen syvyyspommit. Tulipalosta ja pahoista vaurioista huolimatta alus  ei uponnut. Tunteja myöhemmin tulipalo oli sammutettu ja alus hinattu takaisin satamaan. Tilapäiskorjausten jälkeen alus hinattiin Touloniin telakalle. Vaurioita korjattaessa aluksen X-torni korvattiin kahdella kaksiputkisella 37 millimetrin Mk1933 -ilmatorjuntatykillä ja sen lisäksi kaksi Mk 1927 37 millimetrin tykkiä korvattiin vastaavilla kaksiputkisilla.
Alus oli juuri palannut palvelukseen, kun sen miehistö upotti aluksensa 27. marraskuuta 1942 Toulonin satama-altaaseen. Alus nostettiin 5. huhtikuuta 1943, mutta sitä ei palautettu palvelukseen.
Kristy Swanson

Kristen N. ”Kristy” Swanson (s. 19. joulukuuta 1969 Mission Viejo, Kalifornia Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt muun muassa elokuvissa Buffy, vampyyrintappaja, Kaahari katkoviivalla ja Higher Learning. Hän myös poseerasi alasti Playboyssa marraskuussa 2002.
Enna

Myöhempi historia

Kaupungin keskeinen ja otollinen sijainti ilmeisesti esti asutusta häviämästä kokonaan antiikin ajan jälkeen, vaan se selvisi olemassa läpi keskiajan. Saraseenit valtasivat kaupungin muun Sisilian mukana 800-luvulla, ja rakensivat kukkulalle linnan. Keskiajalla kaupungin nimeksi tuli Castrogiovanni (Castro Giovanni), mikä on tulkittu vääntyneeksi nimestä Castrum Ennae tai Castro di Enna. Nimi säilyi käytössä vuoteen 1926, jolloin kaupunki nimettiin uudelleen antiikin aikaisen kaupungin mukaan Ennaksi.
Fausto Feliciano Gaibor García

Fausto Feliciano Gaibor García (s. 24. tammikuuta 1952) on ecuadorilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Guarandan hiippakuntaan 24. tammikuuta 1981. Hänet nimitettiin Riobamban hiippakunnan vihkipiispaksi ja Naraggaran titulaaripiispaksi 31. lokakuuta 2006. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Victor Alejandro Corral Mantilla, jota avustivat Giacomo Guido Ottonello ja Ángel Polibio Sánchez Loayza.
Gaibor García sai 3. toukokuuta 2011 nimityksen Tulcánin piispaksi.
Beckmann-toisiintuminen

Beckmann-toisiintuminen on kemiallinen reaktio, jossa oksiimi toisiintuu muodostaen amidin. Beckmann-toisiintuminen on yksi tärkeimmistä tavoista valmistaa synteettisesti amideja. Erityisesti reaktiota käytetään syklisten amidien eli laktaamien synteeseissä. Erityisesti nylonin valmistuksessa tarvittavaa kaprolaktaamia valmistetaan suuria määriä Beckmann-toisiintumisella. Reaktio on nimetty löytäjänsä saksalaisen kemistin Ernst Otto Beckmannin mukaan.
Suula

Tuntomerkit

Suulalla on pitkät ja kapeat siivet ja pitkä, kiilamainen pyrstö. Linnun pituus on 87–100 cm ja siipien kärkiväli 165–180 cm. Koiras on hieman naarasta suurempi. Höyhenpuku on valkea mustia siipienkärkiä lukuun ottamatta. Kesäisin pää on kellertävä, talvisin vaaleampi. Nokka on vaaleansinertävä. Silmä on vaaleansininen, sen ja nokan ympäristössä näkyy mustaa ihoa. 
Nuoret linnut ovat tummanruskeita ja kauttaaltaan valkeatäpläisiä. Nuoruuspuku muuttuu asteittain aikuisen linnun väritykseksi. Suula saa aikuispuvun 5–6 vuoden ikäisenä, jolloin se tulee myös sukukypsäksi.
Lintuvuorten suulayhdyskunnat pitävät kovaa, kähisevän läähättävää ääntä.
Vanhin eurooppalainen rengastettu suula on ollut brittiläinen 37 vuoden ja viiden kuukauden ikäinen lintu.

Levinneisyys

Suula pesii yhdyskunnissa Pohjois-Atlantin jyrkillä kalliorannoilla ja -saarilla. 60–70 prosenttia maailman suulista pesii Yhdistyneen kuningaskunnan alueella. Suulayhdyskuntia on myös Islannissa, Norjassa, Färsaarilla, Irlannissa ja Ranskassa, ja toisella puolen Atlanttia Newfoundlandissa ja Québecissä.
Itä-Atlantin nuoret linnut viettävät kaksi ensimmäistä talveaan Afrikan länsirannikon trooppisilla ja subtrooppisilla vesillä. Osa suulista siirtyy sen jälkeen läntiselle Välimerelle. Neljävuotiaina lähes kaikki suulat ovat palanneet pesimäalueilleen. Vanhat linnut talvehtivat Länsi-Euroopan rannikoilla. Suomessa suula on erittäin vähälukuinen, mutta vuosittainen suurharvinaisuus keväisin ja syksyisin.

Ravinto

Suula syö enimmäkseen kalaa, se kykenee syömään jopa 30 senttimetrin mittaisia kaloja. Se syö silliä, kuoretta, turskaa, Ruijan seitiä ja muita merikaloja. Suula saalistaa sukeltamalla. Se syöksyy veteen lähes kohtisuoraan 10–40 metrin korkeudesta, vetää siivet suppuun vedenpinnan saavuttaessaan ja etenee kalojen perässä jopa 15 metrin syvyyteen. Se voi sukeltaa jopa 20 sekuntia.

Pesintä

Koiras rakentaa kalliolle pesän levästä, heinistä, sulista ja maasta. Naaras munii pesään vain yhden munan, jota molemmat vanhemmat hautovat. Toinen vanhemmista pysyttelee poikasen luona, kunnes se on 90 päivän kuluttua lentokykyinen. Poikaset lähtevät muuttamaan uimalla, mutta ne oppivat lentämään runsaan viikon päästä.
QF 4,5 tuuman Mk I-V -laivastotykki

4,5 tuuman Mk I-V -laivastotykki eli 113 millimetrin 45 kaliiperin pikatykki oli Kuninkaallisen laivaston vakio keskisuuren kaliiperin tykki, jota käytettiin pinta-aluksia, lentokoneita ja maakohteita vastaan. Tykki otettiin käyttöön 1938. Tykistä on myös pidennetty 55 kaliiperin malli Mk 8.

Taustaa

Vuonna 1916 BL Mk I:n korvannut 4,7 tuuman (120 mm) QF-tykki oli vakio keskiraskastykki Kuninkaallisessa laivastossa etenkin hävittäjien pääaseena aina vuoden 1943 W-luokkaan saakka. Osa aluksista jouduttiin kuitenkin varustamaan 4 tuuman QF-tykein, koska 4,7 tykkejä ei kyetty valmistamaan riittäviä määriä. Tykki osoittautui kuitenkin ilmatorjunta-aseena kelvottomaksi, kun 55 asteen korotuskulman asetta ei saatu kehitettyä, aseelle ei ollut tulenjohtojärjestelmää ilma-ammuntaa varten ja sytytysennakon asentaminen käsin osoittautui mahdottomaksi. Tykkiin kuitenkin myöhemmin asennettiin vastaava mekaaninen sytyttimensäätö kuin 4,5 tykkeihin.

Valmistus

4,5 tuuman QF L/45 (113 mm) kehitettiin jo alun perin sekä ilmatorjunta- että pintamaaliammuntaa varten, millä oli tarkoitus aseistaa sekä lentotukialukset sekä valmisteilla olevat taistelulaivat ja -risteilijät. Aseesta kehitettiin myöhemmin malli, jolla voitiin aseistaa hävittäjät ja siten korvata 4,7 tuuman aseet niillä. Vaikka aseella oli pienempi kaliiperi niin sen kranaatti oli raskaampi, jolloin sen tuhovaikutus kohteessa oli suurempi.
Asetta valmistettiin noin 800 kappaletta, jos lasketaan kaikki eri mallit sekä viisi prototyyppiä mukaan. Aseiden nimeämiskäytöntö muuttui 1950-luvulla, jolloin asemalli itsessään sisälsi tiedon asennuksesta. Samalla vaihdettiin roomalaiset numerot latinalaisiin. Esimerkiksi QF Mark V BD Mark VI -asennuksena sai mallimerkinnäkseen Mark 6. Malta-luokan tukialuksille suunniteltua Mark 7 tykkiä ei koskaan valmistettu, koska tukialusluokan tilaus peruutettiin ennen sen valmistumista.
Kuninkaallisen laivaston uusien saattoalusten pääosassa oli 1950- ja 1960-luvuilla ainakin yksi Mark 6 -tykki. Leopard-luokan fregateilla sekä County-luokan hävittäjillä oli kaksi ja Daring-luokan hävittäjillä kolme Mark 6 -tykkiä. Tyypin 81 eli Tribal-luokan alukset olivat poikkeuksia, koska niihin asennettiin C-luokan hävittäjistä poistetut ja modernisoidut Mark V tykit, jotka saivat mallimerkinnän Mark 5* Mod 2. Mark 5* Mod 1 tykeiksi kutsuttiin modernisoinnin yhteydessä tulenjohtotutkan asentaminen Ca-luokan hävittäjissä olleisiin Mark IV CP Mark V -tykkeihin.
Ablain-Saint-Nazaire

Historia

Vuoden aikana, lokakuusta 1914 lokakuuhun 1915, Ablain-Saint-Nazairessa sijaitsevalla Loretten kukkulalla käytiin ankaria ensimmäisen maailmansodan taisteluita. Niissä sai surmansa kaikkiaan 188 000 sotilasta. Vuonna 1925 Loretten kukkulalle perustettiin Notre-Dame de Loretten hautausmaa, jonne haudattu 45 000 taisteluissa kaatunutta sotilasta. Vuonna 2014 hautausmaalle pystytettiin Anneau de la Mémoire -muistomerkki. Se on kehän muotoinen muistomerkki, johon on kirjoitettu 600 000:n lähiseudulla kaatuneen sotilaan nimi.
Ohutnokkabulbuli

Levinneisyys

Ohutnokkabulbulia tavataan Afrikassa Senegalista Nigerian kautta Etelä-Sudaniin ja Keniaan sekä Angolan pohjoisosiin asti. Sen on kuvattu olevan yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Oulun kendoseura Hokufuu

Kilpailumenestys

Useita Oulun kendosura Hokufuun jäseniä on kuulunut Suomen maajoukkueeseen.
Samettimonarkki

Levinneisyys

Samettimonarkkia tavataan Australiassa, Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on raportoitu olevan yleisimmillään levinneisyysalueensa eteläosissa ja harvinainen pohjoisessa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
FS Durance (A629)

Palvelus

Alus myytiin Argentiinalle, jolle se luovutettiin 12. heinäkuuta 1999 Brestissä. Alus liitettiin elokuussa Argentiinan laivastoon nimellä ARA Patagonia ja sen kotisatamana on Puerto Belgrano.
Westvleteren

Westvleteren on belgialaisen Brouwerij Westvleterenin valmistamien trappist-oluiden tuotemerkki. Munkit Mont des Catsin luostarista perustivat Sint-Sixtusabdij van Westvleterenin (suom. Westvleterenin Pyhän Sikstuksen luostari) luostarin vuonna 1831 Westvleteriniin Länsi-Flanderiin yhdeksän kilometriä Ranskan rajasta. Oluenvalmistus alkoi vuonna 1839. Westvleterinin munkit perustivat vuonna 1850 l'Abbaye Notre-Dame de Scourmontin luostarin, joka tunnetaan Chimay-oluistaan ja -juustoistaan. Vuonna 1946 Sint-Sixtusabdijin luostari antoi oluenpanolisenssin St. Bernarduksen panimolle, kunnes munkit päättivät vuonna 1992 aloittaa oluenvalmistuksen itse uudelleen.
Vaikka makuasiat ovat varsin henkilökohtaisia, monet tunnetut olutasiantuntijat ovat listanneet Westvleteren-oluet henkilökohtaisiksi suosikeikseen. Suositut oluita arvostelevat verkkosivustot, kuten Beeradvocate.com ja Ratebeer.com, listaavat Westvleteren 12 -oluen maailman parhaaksi olueksi. 
Westvleteren-oluiden mainetta on lisännyt myös niiden vaikea saatavuus. Koko panimon vuosituontato on vain 4 750 hehtolitraa (esimerkiksi koko Suomen päivittäinen oluenkulutus on noin 1 100 hehtolitraa) . Virallisesti Westvleteren-olutta voi ostaa vain suoraan panimolta. Panimo myy oluttaan vain yksityishenkilöille sillä ehdolla, että olutta ei myydä eteenpäin. Ainoa paikka, jossa olutta myydään luvallisesti paikan päällä kulutettavaksi, on panimoa vastapäätä sijaitseva In de Vrede -niminen kahvila.  Olutta sai myös muutamista Brysselin olutkaupoista marraskuussa 2017. Jotkut olutravintolat ovat saaneet olutta rajoitetusti listoilleen: esimerkiksi Suomessa Oluthuone Kaisla sai pienen erän Westvleterenin 12 -olutta myytäväkseen loppuvuodesta 2012, ja helsinkiläisestä Olutravintola Leijuvasta Lahnasta sekö Tampereen Hervannassa sijaitsevasta Pub Kultaisesta apinasta kyseistä olutta on saanut vielä vuoden 2014 puolella.
Antti Vainikka

Antti Vainikka (s. 6. tammikuuta 1974) on suomalainen kestävyysjuoksija, joka on edustanut vuodesta 2009 lähtien Kouvolan Urheilijoita. Hänen valmentajinaan toimivat Hannu Seppälä ja Jukka Toivola. Kalevan kisoissa Vainikka on saavuttanut 3 000 metrin estejuoksussa kaksi pronssia vuosina 1995 ja 1996.
Devon Kershaw

Yksityiselämä

Kershaw on seurustellut vuodesta 2012 lähtien norjalaishiihtäjä Kristin Størmer Steiran (s. 1981) kanssa. He avioituivat Lofooteilla heinäkuussa 2015.