google/wiki40b huggingface dataset:
Playground Music

Vanhakaupungista Ruotsiin

Playground Music Oy oli aiemmin vuonna 2011 uudelleen nimetty Playground Music Bam Oy . 
Vuonna 2010 Playground Music Scandinavia ja Bonnier Amigo Music Group ostivat Edelin Suomen toiminnot Edel Records Finlandin. Uudelleen nimettyyn yhtiöön Playground Music Bam Oy sulautui myös Oy Bonnier Amigo Music Finland Ab ja Playground Music Finland. Playground myi Edelin kotimaisen katalogin uudelle AXR Musicille. Jakeluvarasto siirtyi Helsingin Vanhakaupungista Ruotsiin, kuten muillakin isoilla levy-yhtiöillä.
Edel Records Finland Oy oli Edel Music AG:n vuonna 1999 ostama K-tel International (Finland) Oy uudelleen nimettynä.  Edelliseen sulautui myös K-telin aiemmin samana vuonna ostama Audiovox Records Oy (AXR).

Playgroundin musiikkia

Yhtiön julkaisemia tai jakelemia yhtyeitä ja artisteja ovat muun muassa The Rasmus, Ace of Base, Apulanta, Private Line, Mokoma, Poets of the Fall, Lullacry, S-TOOL, Syksy, Iku, Jann Wilde & Rose Avenue, Jussi Kettu, Timbuktu, Frida Hyvönen, Snook, Strip Music, Ayesha, The Concretes, Stam1na, Chords, Advance Patrol, Slow Train Soul, Halvdan Sivertsen, Finn Kalvik, Karen Busck, Ufo & Yepha, Sweet Jeena ja Anna David Tracedawn, Delta Enigma, Domination Black sekä Suuri Tuntematon.
Playground omistaa myös ruotsalaisen Diesel-levymerkin, jonka artisteja ovat mm. Lisa Nilsson, Titiyo, Koop, Mauro Scocco ja Blacknuss.
Playground edustaa mm. seuraavia levy-yhtiöitä ympäri Skandinavian: Phontastic, OUTO recordings, Hybris, Juju, Murena, Daworks, Heptagon, Morningsside, Levy-Yhtiö ja Propaganda records.
Playground edustaa myös useita kansainvälisiä itsenäisiä levy-yhtiöitä, kuten Rough Trade Records, Epitaph Records, Beggars Banquet, Startracks, Frontiers Music, 4AD, XL Recordings, Edel, Secretly Group, Crunchy Frog Recordings / Crunchy Tunes, ja Relapse Records.
Owen Pallett

Tuotanto

Ennen Final Fantasya Pallett soitti Les Mouches -yhtyeessä, minkä lisäksi hän on soittanut tai toiminut sovittajana lukuisten eri artistien levyillä. Pallett on myös kiertänyt Arcade Firen kanssa yhtyeen uran alkutaipaleella ja kirjoittanut sen studioalbumien orkesteri- ja jousisovitukset.
Matteus-passio

Matteus-passio on sävellys, joka kuvaa pääsiäisen tapahtumia. Tunnetuin niistä on Johann Sebastian Bachin Matteus-passio. Myös Melchior Vulpius säveltänyt Matteus-passion, joka oli aikoinaan Suomessa hyvin suosittu.
John Boyd Orr

Sir John Boyd Orr, 1. paroni Boyd-Orr (23. syyskuuta 1880 – 25. kesäkuuta 1971) oli skotlantilainen lääkäri, biologi ja poliitikko, joka palkittiin Nobelin rauhanpalkinnolla vuonna 1949 ravinnon tieteellisestä tutkimuksesta ja työstään Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestön hyväksi.
Michelle Shocked

Michelle Shocked (s. Karen Michelle Johnston, 24. helmikuuta 1962 Dallas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, jonka musiikissa ja esiintymisissä on vaikutteita hänen texasilaisilta juuriltaan ja poliittisesta aktiivisuudestaan. Hänen ensimmäisen levy-yhtiönsä tuottaja vertasi hänen itsevarmaa tyyliään trubaduureihin, kuten Joni Mitchell, Spider John Koerner ja Dave Van Ronk.
Landnámabók

Landnámabók (”Maanasuttamiskirja”) on keskiajan Islannissa laadittu kertomus Islannin löytämisestä 800-luvun lopulla  ja sen jälkeen alkaneesta saaren asuttamisesta. Landnámabókin   varhaisin versio on todennäköisesti laadittu 1100-luvun alkupuolella, sillä yhdessä sen säilyneistä versioista (Hauksbók) mainitaan tuolloin vaikuttaneiden Ari Viisaan (isl. inn fróði Þorgilsson) ja Kolskeggr Viisaan (isl  inn vitri Asbjarnsson) olleen ensimmäisiä, jotka kirjoittivat muistiin asioita Islannin asuttamisesta.  Landnámabókia  ei ole suomennettu.

Landnámabókin  sisältö ja merkitys

Landnámabókissa  listataan noin 430 saaren eri osien ensimmäisistä, vuosien 870–930 välisenä aikana saapuneista asukkaista ja näiden perheistä ja jälkeläisistä aina 1000-luvulle saakka ja kerrotaan anekdootinomaisesti näiden biografisia tietoja. Käsittely etenee alue kerrallaan, mikä on katsottu todisteeksi siitä, että tekstin kirjoittaja on tuntenut Islannin maantieteen erittäin hyvin, ja teoksen sukupuita pidetään luotettavina.  Syy Landnámabókin  laatimiselle on mahdolliseti ollut se, että siinä olevan tiedon avulla pyrittiin vahvistamaan tiettyjen sukujen valta omalla alueellaan ja heidän omistusoikeutensa. Suuri osa Islannin asuttajista ja näiden jälkeläisistä kertovien islantilaissaagojen genealogisista tiedoista juontuu todennäköisesti  Landnámabókista. Toisaalta on myös pidetty mahdollisena, että osa  Landnámabókin   säilyneissä versioissa olevista genealogisista tiedoista on voinut olla peräisin islantilaissaagoista.

Landnámabókin  versiot

Näitä säilyneitä versioita on viisi, joista kolme on keskiaikaista ja kaksi 1600-luvulta. Vanhimpana pidetään Landnámabókin  Sturlubók-versiota, jonka kirjoitti 1200-luvulla vaikuttanut Sturla Þórðarson ja jonka varhaisin säilynyt kopio nyt jo kadonneesta pergamenttikäsikirjoituksesta  on 1600-luvulta (AM 107 fol). 
Hauksbók-versiona tunnettu Landnámabók  on säilynyt samannimisessä, 1300-luvun alusta peräisin olevassa käsikirjoituksessa AM 371 4to, joka on nimetty omistajansa Haukr Erlendssonin (k. 1334) mukaan (Hauksbók eli "Haukrin kirja"). Käsikirjoituksessa oleva Landnámabók on Haukrin käsialaa.  Haukr mainitsee käyttäneensä lähteenään Sturlubókin versiota ja sen lisäksi myös Styrmir Kárasonin (k. 1245) 1200-luvun alussa kirjoittamaa vastaavaa tekstiä. Kyseinen Styrmisbók ei ole säilynyt nykypäivään, mutta se on todennäköisesti ollut pohjana myös Sturlubókille ja kolmannelle keskiaikaiselle versiolle, Melabókille.
Melabók on sekin 1300-luvun alkupuolelta. Siitä on kuitenkin säilynyt vain kaksi pergamenttisivua 1400-luvulta peräisin olevassa käsikirjoituksessa AM 445 b 4to. Melabók edustaa kuitenkin versioista vanhinta, sillä se on ollut sisällöllisesti lähimpänä nyt jo kadonnutta Styrmisbókia. 
Landnámabókin myöhemmät versiot ovat Björn Jónssonin 1630-luvulla laatima Skarðsárbók (pääkäsikirjoitus  AM 104 fol) sekä kirkkoherra Þórður Jónssonin 1600-luvulla laatima Þórðarbók (AM 106 fol ja AM 112 fol). Näistä Skarðsárbók perustuu Sturlubókin ja Hauksbókin versiolle, kun taas Þórðarbók pohjautuu Skarðsárbókille ja Melabókille.
Lionel Conacher

Lionel Pretoria Conacher (24. toukokuuta 1900 – 26. toukokuuta 1954), oli kanadalainen palloilulahjakkuus 1920-luvulla. Hän saavutti huipputason niin kanadalaisessa jalkapallossa, jääkiekossa,  lacrossessa, baseballissa, nyrkkeilyssä kuin wrestling-painissakin. Myöhemmin hän antautui politiikkaan ja tuli valituksi niin Ontarion lakiasäätävään elimeen kuin Kanadan parlamenttiinkin.
Jukka Gustafsson

Poliittinen ura

Nykyisin Tampereella asuva SDP:tä edustava Gustafsson on toiminut eduskunnassa muun muassa työelämä- ja tasa-arvovaliokunnan puheenjohtajana vuosina 2003–2007 ja vajaan kahden kuukauden ajan vuonna 2011 sekä suuren valiokunnan puheenjohtajana kuukauden ajan vuonna 2007. Kyseisten valiokuntien puheenjohtajana toimiessaan Gustafsson oli myös puhemiesneuvoston jäsen. 
Eduskuntatyöskentelyn lisäksi Gustafsson on toiminut aktiivisesti Tampereen kunnallispolitiikassa. Hän on ollut Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1976. Gustafsson oli Tradeka-yhtymän hallintoneuvoston jäsen kaudella 2004–2008.

Urheiluvaikuttajana

Gustafsson oli Suomen Palloliiton varapuheenjohtaja 1991–2006. Vuodesta 1993 hän on toiminut Jalkapallosäätiön hallituksessa. Vuosina 1988–1994 Gustafsson toimi Suomen Palloliiton Tampereen piirin puheenjohtajana.
Jalkapallourallaan Gustafsson pelasi Suomen mestaruussarjassa Tampereen Pallo-Veikoissa 1971. Tätä ennen hän pelasi Turun Pyrkivässä. Peliuransa jälkeen Gustafsson on toiminut Tampereen Pallo-Veikkojen taustavaikuttajana.
Vuonna 2005 Gustafssonille myönnettiin Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun kultainen ansioristi.
T. J. Boisman

Toivo Johannes Boisman (13. tammikuuta 1853 Helsinki – 23. syyskuuta 1917 Orimattila) oli suomalainen virkamies ja poliitikko. 
Boismanin vanhemmat olivat Hämeenlinnan ja Vanajan kirkkoherra, rovasti Erik Wilhelm Johan Boisman (1821–1880) ja Henriette Maria Wadenstjerna. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1871, suoritti Helsingin yliopistossa oikeustieteellisen tutkinnon 1877 ja sai varatuomarin arvon 1879; myöhemmin hän sai laamannin arvon. Hän toimi 1907–1910 Tullihallituksen pääjohtajana, mutta hänet erotettiin virasta poliittisista syistä toisen sortokauden aikana. Vuosina 1912–1914 hän toimi Helsingin kaupunginreviisorina. Boisman oli myös porvarissäädyn valtiopäivämiehenä vuoden 1897 säätyvaltiopäivillä. Hän kuului eduskuntauudistusta vuosina 1905–1906 valmistelleeseen 15-henkiseen komiteaan, jossa hänet luettiin ruotsalaisen puolueen edustajiin. Boisman oli myös 1900-luvun alussa Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen.
Nikolai Trubetzkoy

Ruhtinas N. S. Trubetzkoy (Nikolai Sergejevitš Trubetskoi; ven. князь Николай Сергеевич Трубецкой, 16. huhtikuuta (J: 4. huhtikuuta) 1890 Moskova, Venäjä – 25. kesäkuuta 1938 Wien, Itävalta) oli venäläissyntyinen kielitieteilijä.
Trubetzkoy oli Prahan kielitieteellisen piirin tärkeimpiä jäseniä, ja hänet mainitaan usein nykyaikaisen fonologian perustajaksi. Varsinkin hänen postuumisti julkaistulla kirjallaan Grundzüge der Phonologie on ollut huomattava vaikutus myöhempään kielentutkimukseen.
Kokonniemen laskettelukeskus

Kokonniemen laskettelukeskus on Porvoon kaupungin keskuksen lähellä Porvoonjoen länsirannalla sijaitseva laskettelukeskus. Keskukseen on raivattu uusia rinteitä laskettelukäyttöön ja nykyisin käytössä on viisi rinnettä ja hissiä. Yksi rinteistä on Snow Park, jossa on hyppyreitä, reilejä ja boxi. Kaikki keskuksen rinteet ovat valaistuja. Kokonniemen laskettelukeskuksessa toimii myös kahvila ja suksivuokraamo. Kesällä rinteitä käytetään alamäkipyöräilyyn.
Karl Ristikivi

Karl Ristikivi (16. elokuuta 1912 Läänemaa Viro – 19. heinäkuuta 1977 Solna, Tukholma, Ruotsi) oli virolais-ruotsalainen kirjailija.
Ristikivi pakeni 1943 Suomeen ja siirtyi 1944 Ruotsiin. Hän työskenteli vakuutusvirkailijana. Kirjailijana hän kuvasi realistisesti virolaista kaupunkielämää 1900-luvun vaihteen jälkeen sekä elämää pakolaisena. Aihepiiriin kuului myös keskiajan kuvaus. Lisäksi hän kirjoitti runoja, lastenkirjoja sekä Viron kirjallisuushistorian Eesti kirjanduse lugu (1954).
Marisa Coulter

Marisa Coulter on Philip Pullmanin kirjoittaman Universumien tomu -fantasiatrilogian hahmo.
Marisa Coulter on Universumien tomu -fantasiatrilogian päähenkilön Lyran äiti. Hän on luonteeltaan hyvin julma, eikä epäröi kiduttaa ja tappaa. Trilogian ensimmäisessä osassa hän toimii salaperäisten lapsikaappaajien johtajana. Järjestö kaappasi lapsia voidakseen erottaa heidät daimoneistaan erityisellä hopegiljotiinillä, estääkseen lapsien aikuistumisen. Trilogian viimeisessä osassa Marisa Coulter kuolee Lordi Asrielin kanssa, kun he vetävät Taivaan valtakunnan Sijaishallitsijan, Metatron-enkelin, mukanaan erääseen kuiluun.
Marisa Coulterin daimoni on kultainen apina.
S/2007 S 2

S/2007 S2 on pienehkö nk. Viikinkiryhmään kuuluva Saturnuksen kuu. Sen löysivät 1. toukokuuta 2007 Scott S. Sheppard, David C. Jewitt, Jan Kleyna ja Brian G. Marsden kuvista, jotka oli otettu 18. tammikuuta-19. huhtikuuta 2007 välisenä aikana. Kuun halkaisija on vain noin kuusi kilometriä ja se kiertää Saturnusta retrogradisesti 16,56 miljoonan kilometrin keskimääräisellä etäisyydellä. Sen radan inklinaatio on 176,68° ja eksentrisyys 0,218. Sen kiertoaika Saturnuksen ympäri on 792 vuorokautta 23 tuntia.
Aleksei Šahmatov

Aleksei Aleksandrovitš Šahmatov (ven. Алексе́й Алекса́ндрович Ша́хматов, 17. kesäkuuta (J: 5. kesäkuuta) 1864 Narva – 16. elokuuta 1920 Pietari) oli venäläinen kielitieteilijä ja muinaisvenäläisten kronikoiden tutkija.
Aleksei Šahmatov valmistui Moskovan yliopistosta vuonna 1887, toimi sen dosenttina vuodesta 1890 ja Pietarin yliopiston professorina vuodesta 1910. Hänet nimitettiin Pietarin tiedeakatemian akateemikoksi vuonna 1894. Vuodesta 1906 lähtien hän johti tiedeakatemian venäjän kielen ja kirjallisuuden osastoa.
Šahmatov on venäjän kielihistorian tutkimuksen perustanlaskija. Teoksissaan Issledovanija v oblasti russkoi fonetiki (1894), K istorii zvukov russkogo jazyka (1903) ym. hän pyki rekonstruoimaan yhteisvenäläisen kantakielen vertailemalla muinaisia murteita venäjän nykymurteisiin ja muihin slaavilaisiin kieliin historiallisen kielitieteen metodeja käyttäen. Šahmatov pani alulle muinaisvenäläisten kronikoiden tekstikriittisen tutkimuksen ja kehitti tekstikritiikkiä tieteenalana. Teoksissan Kurs istorii russkogo jazyka (1909), Otšerk drevneišego perioda istorii russkogo jazyka (1915), Drevneišije sudby russkogo plemeni (1919), K voprosu ob obrazovanii russkih naretši i russkih narodnostei (1899) ym. hän yhdistää kielihistorian itäslaavien ja venäläisten varhaishistorian tutkimukseen. Nykyvenäjän morfologiaa ja syntaksia käsittelevät teokset Otšerk sovremennogo russkogo literaturnogo jazyka (1925) ja Sintaksis russkogo jazyka (osat 1–2, 1925–1927). Šahmatov tutki myös muita slaavilaisia ja indoeurooppalaisia kieliä, itämerensuomalaisia kieliä ja mordvaa sekä kansatiedettä, folkloristiikkaa ja muinaisvenäläisen kirjallisuuden historiaa.
Šahmatov johti akateemisen venäjän kielen sanakirjan toimitustyötä vuosina 1891–1916. Hänen johtamastaan tiedeakatemian venäjän kielen ja kirjallisuuden osastosta muodostui venäläisen filologian keskus. Hänellä oli suuri merkitys myös venäjän kielen oikeinkirjoituksen uudistuksessa.
H. F. Forsell

Toiminta sisällissodan aikana

Forsell saapui Toijalaan ilmeisesti 26. tammikuuta Urjalan punakaartin kanssa. Vuorokautta myöhemmin paikkakunnalle saapui vielä 400–500 Tuomas Hyrskymurron johtamaa Turun punakaartilaista, jonka jälkeen Toijalaan perustettiin yksi punaisten Hämeen rintaman esikunnista. Helmikuun ensimmäiseä päivänä punakaarti erotti Toijalan nimismiehen Forsellin allekirjoittamalla määräyksellä. Uudeksi nimismieheksi hän nimitti palstatilallinen Myllymäen.
Noin kolme viikkoa sisällissodan käynnistymisen jälkeen 20. helmikuuta Forsell valittiin Toijalan vallankumousoikeuden toisen osaston puheenjohtajaksi. Nimitystä oli edeltänyt vallankumousoikeuden kokoonpanoa koskeva riita sosiaalidemokraattien kunnallisjärjestön ja Toijalan punakaartin välillä. SDP ei aluksi hyväksynyt Forsellia, mutta joutui lopulta taipumaan punakaartin tahtoon. Sosialidemokraatit vastustivat Forsellin valintaa hänen vieraspaikkakuntalaisuutensa vuoksi, mutta todellinen syy saattoi kuitenkin olla Forsellin rikollinen menneisyys. Hän oli kärsinyt muun muassa kuuden vuoden kuritushuonerangaistuksen.
Juho Vuoren johtama Toijalan punakaartin lentävä osasto syyllistyi sisällissodan aikana noin sadan henkilön surmaamiseen, joista suurin osa tapahtui huhtikuun jälkipuoliskolla. Käskyjä Vuorelle toimitti usein juuri Forsell. Molemmat jäivät huhtikuun lopussa kiinni Urjalassa, jossa heidät myös teloitettiin. Tarinana mukaan Forsell luvattiin vapauttaa, mikäli hän kertoisi kuinka monta miestä on tappanut. Forsellin kerrotaan vastanneen ”neljätoista”, minkä jälkeen hänet ammuttiin välittömästi. Vuoren ja Forsellin ruumiita pidettiin esillä useiden päivien ajan Urjalan ruumishuoneen edessä.
Litostroton

Historia

Litostroton syntyi niin, että Jyrä tarvitsi bändin ja nuorisotalolta sitten löytyi rytmiryhmä, Jari rumpaliksi ja Timo toista rytmisoitinta, eli bassoa soittamaan. Tämä kokoonpano jäi sitten elämään. Jari taisi olla porukasta ainut, joka osasi oikeasti soittaa ihan mitä vaan. Timo oli joskus käynyt pianotunneilla, mutta sitten kun oli hankkinut basson, oli ruvennut keikkaa pukkaamaan sen verran paljon, ettei enää joutanut soittamaan opetella. Jyrällä oli jo silloin lahjoja sävellys- ja sanoituspuolella. Ehkä mukana oli myös hiukan punk-henkeä, jonka loppumainingeissa vielä oltiin. Alkuaikojen sovituksissa kuului paljoti Jarin "ammattitaito" ja Timon mieltymys rytmimusiikkiin, missä basso on 4-kielinen rytmisoitin, eikä mikään "pyykkitelines" (kieliä >4), mistä sitä oikiaa paikkaa ei taharo löytää millään". Elettiin vuotta -81.
Bändin nimi löytyi arkistojen syövereistä, sillä sitä oli jo aikaisempi seurakunnan bändi joskus 70-luvulla käyttänyt. Tosin tuolloin se oli vielä muodossa Lithostroton, jossa soittivat Harri Ahonen (huilu), Matti Mannila (basso), Jukka Salo (rummut), Reijo Takamaa (kitara) ja Seppo Tiainen (kitara). Oli toiminnassa 1973 - 1975. Siitä sitten pudotettiin se h pois. Nimi oli sen verran hyvä, ettei muita vaihtoehtoja paljon mietitty. Joskus taidettiin huvin vuoksi väläytellä sellaisia ehdotuksia kun "Usko Boys" ja "Teltta Rythm Boys".
Treenikämppänä toimi Pappilan ulkorakennus jossa aikaa vietettiin muutenkin. Seurakunta oli hankkinut hyvät soittovehkeet joilla kelpasi treenailla.
Bändillä riitti keikkaa melko paljon, ja varmasti moni bändi olisi nykyäänkin kateellinen keikkojen määrästä. Monen mieleen on jääneet varmaan Honkiniemen riparikeikat ja muun muassa Kurikassa bändi nautti suosiota. 
80-luvun puoliväliin mennessä yhtyeestä oli kasvanut 5-henkinen "rautakitaralankayhtye", kun Rintalan "veljekset" (oikeasti serkukset) Hessu ja Pietu olivat tulleet vahvistamaan soundia. Silloin tällöin kokoonpanossa oli mukana myös kosketinsoittimia. Timon astuttua armeijan harmaisiin Leppälän Hannu otti vastuun basso-osastolla. Bändin soittotaito oli kehittynyt huomattavasti. Vanhoista kappaleista pystyttiin tekemään uusia sovituksia, jotka joskus yllättivät itse tekijätkin. Muutkin bändin jäsenet alkoivat osallistua kappaleiden tekoon, keikkojen avausbiisinä tuli tutuksi instrumentaalikappale, josta käytettiin bändin kesken nimeä Diu Diu. Biisi oli Jarin käsialaa sovitusta myöten. 
Litostroton julkaisi yhden äänitteen kasetilla, joka on nyt jo keräilyharvinaisuus. 
Sittemmin bändin  toiminta alkoi hiljalleen hiipua armeija-, opiskelu-, yms. kiireiden takia. Yhtye keikkaili vielä jonkin verran vaihtelevilla kokoonpanoilla, mutta vähitellen alkoi "horroskausi".  
Vuoden 2007 syksyllä, Litostroton oli kutsuttu Orjalaiva-tapahtuman nostalgiakonserttiin esiintymään. Lavalla nähtiin Litostrotonin lisäksi Aikaa, Lithostroton, Jaakko Mäkinen sekä Jouko Mäki-Lohiluoma. Litostroton oli paikalla lähes alkuperäisessä kokoonpanossaan ja veti vakuuttavan setin biisejä bändin taipaleelta. Sekä yleisölle ja soittajille jäi mitä parhain fiilis ja ainakin muutama kuulija toivoi, että bändi voisi vähän kiristää keikkatahtia.
Nuolijärvi

Nuolijärvi on kylä ja järvi Valtimolla, Pohjois-Karjalassa. Se sijaitsee noin 8 km Valtimolta pohjoiseen, Nuolijärven rannoilla ja Puukarin ja kirkonkylän välimaastossa. Nuolijärven kylälle ovat tyypillisiä vaarojen välisessä laaksossa olevat, vesistön varren viettävät, hyväkasvuiset pellot tiloineen. Myös harju kulkee halki kylän eteläosan. Pääosa tiloista on järven itäpuolella vanhan, asutuksen läpi mutkittelevan päätien, Puukarintien varressa. Järven itärantaa seurailee myös Joensuu–Kontiomäki-rata, jolla on Nuolijärven seisake. Henkilöliikenne radalla loppui 1993. Länsirannan tilojen halki taas kulkee uudempi päätie, Valtatie 6. 
Nuolijärven kylän kukoistusaikoina siellä oli myös oma koulu vuosina 1937–1974. Ennen Nuolijärveen on laskettu kuuluvan myös Halmekylän eli Halmejärven kylä pohjoisessa.

Järvi

Suomessa on neljä Nuolijärvi-nimistä järveä. Valtimon Nuolijärvi on 54 hehtaarin kokoinen kapea ja matala järvi, joka sijaitsee kuutostien ja rautatien välissä. Se on nuolen muotoinen, josta nimen arvellaan johtuvan. Toisen kertomuksen mukaan nimi on tullut järven pohjasta löytyneestä rautakautisesta nuolesta.

Nuolikoski

Nuolijärveen lasketaan kuuluvan lisäksi kylän eteläpuolella ja 5 km:n päässä kirkonkylän pohjoispuolella oleva Nuolikosken siirtolaisasutus Valtatie 6:n ja Koppelon tien risteyksessä. Sodan jälkeen Nuolikosken asutusalueelle perustettiin karjalaisille siirtolaisille 11 tilaa. Nuolikosken itäpuolelta kulkee myös Joensuu-Kontiomäki-rata, jolla on Nuolikosken seisake. Nuolikoski on myös Valtimojoen vesistöalueeseen kuuluvan Tuupanjoen koski, joka laskee Valtatie 6:n alitse suvantoon.
Pélla

Nykyinen kaupunki ja kunta

Nykyinen asutus on syntynyt paikalle myöhemmin. Se tunnettiin osmanivallan aikana nimellä Ágioi Apóstoloi (Άγιοι Απόστολοι). Kylä otti antiikin aikaisen kaupungin mukaan nimen Pélla (myös Paliá Pélla, Παλιά Πέλλα, ”Vanha Pélla”) vuonna 1926. Asukasluku kasvoi, kun alueelle muutti paljon evakkoja Kreikan sotien seurauksena. Sittemmin kylä on kasvanut pieneksi kaupungiksi.
Péllan nähtävyyksiin kuuluvat antiikin Pellan arkeologinen alue, jonka pääalue sijaitsee kaupungin lounaispuolella, sekä sen löytöjä esittelevä Péllan arkeologinen museo kaupungin länsilaidalla. Kaupungissa on myös antiikin aikaan palautuva lähdekaivo (Kríni tis Péllas) sekä Aleksanteri Suurta esittävä patsas. Kaupungin kirkko on Pyhien Apostolien (Ágioi Apóstoloi) kirkko eli Pyhien Pietarin ja Paavalin kirkko.
Nykyinen Péllan kunta muodostui, kun Pélla, Giannitsá, Krýa Vrýsi, Kýrros ja Mégas Aléxandros yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Korismiinihappo

Käyttö muiden yhdisteiden biosynteesissä

Kasvit ja mikro-organismit valmistavat korismiinihaposta monia eri yhdisteitä. Sitä käytetään muun muassa monien aromaattisten aminohappojen, kuten fenyylialaniinin, tyrosiinin ja tryptofaanin synteesiin. Muita molekyylejä, joita kasvit valmistavat ovat 4-aminobentsoehappo, isokorismiinihappo, 2,3-dihydroksibentsoehappo ja salisyylihappo. 4-aminobentsoehaposta organismit valmistavat folaatteja ja isokorismiinihaposta muun muassa K-vitamiineja. Korismiinihaposta kasvit voivat myös valmistaa kinonipohjaisia terpenoideja.
Relámpago (D39)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1975.
Oskari Vihantola

Frans Oskar (Oskari) Vihantola (vuoteen 1906 Grönroos, 25. tammikuuta 1876 Pomarkku – 25. elokuuta 1936 Lapua) oli toimittaja, kansanedustaja ja herännäisyyden matkasaarnaaja. Vihantolan kansanedustajuus päättyi vaalituloksen kumoamiseen kolmen kuukauden päästä vaaleista 1909. Hänen tilalleen tuli nuorsuomalaisten Antti Mikkola.
Vihantola syntyi sahanomistaja Frans Grönroosin ja Maria Ala-Peltomaan lapseksi 1876. Vihantola avioitui Hilda Lehtimäen kanssa vuonna 1895. Vihantola oli alkujaan uudenheräyksen piirissä, mutta vähitellen vuosina 1902–1907 siirtyi herännäisyyteen ja toimi myöhemmin liikkeen saarnaajana. Hänen poikansa Yrjö Vihantola oli taidemaalari
Vihantola oli vuosina 1894–1905 liikemiehenä kirja-alalla Porissa, Tampereella ja Turussa. Vuosina 1906–1907 hän oli Kristillisen työväenliiton sihteerinä ja päätoimitti puolueen Tähti-lehteä 1906–1908. Muita hänen toimittamiaan lehtiä olivat Länsi-Suomen kristilliset sanomat (1909) ja Herättäjä (1910–1911). Sen jälkeen hän toimi matkasaarnaajana ensin Merimieslähetyksessä 1911–1912 ja sitten Herättäjä-Yhdistyksessä 1913–1936. Hän oli myös Heräävä nuoriso -lehden toimittajana Lapualla.
Vuoden 1909 eduskuntavaaleissa hänet valittiin Kristillinen työväenliiton listoilta kansanedustajaksi. Hän ehti olla kansanedustajana kolme kuukautta 1.6.1909–14.9.1909, kunnes vaalitulos kumottiin. Vihantola oli Kristillisen työväenliiton varapuheenjohtaja.
Joseph E. Howard

Joseph Edgar ”Joe” Howard (12. helmikuuta 1878 New York – 19. toukokuuta 1961 Chicago) oli yhdysvaltalainen Broadway-lauluntekijä, käsikirjoittaja, näyttelijä, laulaja ja vaudeville-esiintyjä.
Howard esiintyi ensimmäisen kerran vaudevillessa 11-vuotiaana. Hän lauloi St. Louisissa kapakoissa ja työskenteli lehdenjakajana, ja muutti myöhemmin Chicagoon ja sitten New Yorkiin. Hänen ensimmäinen menestynyt kappaleensa oli vuonna 1899 julkaistu ”Hello Ma Baby”. Vuodet 1905–1915 olivat Howardin uran aktiivisinta aikaa ja hän sävelsi ja esitti Chicagossa lukuisia hittejä. Tunnetuimmaksi hänen sävellyksistään on tullut The Prince of To-Night -näytelmässä esitetty ”I Wonder Who’s Kissing Her Now”.
Toisen maailmansodan aikana Howardin ura lähti uuteen nousuun, kun hän esiintyi Beatrice Kayn kanssa suositussa 1890-lukua muistelevassa radio-ohjelmassa. Hän esiintyi urallaan yökerhoissa, teatterissa, radiossa ja televisiossa. Vuonna 1947 tehtiin Howardin elämään perustuva elokuva Ken häntä nyt suutelee?.
Joe Howard julkaisi vuonna 1956 omaelämäkertansa Gay Nineties Troubadour.
Howard kuoli vuonna 1961 Chicagossa. Hänet valittiin postuumisti Songwriters Hall of Fameen vuonna 1970.