google/wiki40b huggingface dataset:
Tohmajärvi

Maantiede

Tohmajärven naapurikunnat ovat Joensuu, Kitee ja Rääkkylä.
Tohmajärven Natura-kohteita ovat  Värtsilän laakson luontokokonaisuus, Tohmajärven lehdot, Särkijärvi, Peijonniemenlahti ja sen vesialue, valtakunnalliseen harjujensuojeluohjelmaan kuuluvat Multasärkkä-Likolamminkangas ja Kannusvaara, soiden ympäröimät Kangasvaaran-Kenraalinkylän lammet ja Hirvisuo.

Kylät

Asema, Akkala, Jouhkola, Järventaus, Kantosyrjä, Kaurila (Kaurilanvaara), Kaustajärvi, Kemie (kuntakeskus), Kenraalinkylä, Kutsu (Kutsunvaara), Murtoi, Niirala, Onkamo, Patsola, Peijonniemi, Petravaara, Riikola, Ristee, Saario, Tenka, Tikkala, Uusikylä, Vatala, Timola, Vepsä, Uusi-Värtsilä, Värtsilä.

Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Tohmajärvellä oli 4 571 asukasta, joista 1 521 asui taajamissa, 2 994 haja-asutusalueilla ja 56 asukkaan asuinpaikan koordinaatit eivät olleet tiedossa. Taajama-aste lasketaan niistä asukkaista, joiden asuinpaikan koordinaatit ovat tiedossa; Tohmajärven taajama-aste on 33,7 %. Tohmajärven taajamaväestö kuuluu vain yhteen taajamaan eli kunnan keskustaajamaan Kemieen, jossa oli vuoden 2017 lopussa 1 521 asukasta.

Historia

Talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 valtaosa siihenastisen Tohmajärven alueesta pysyi Suomessa, mutta pieni alue Kiteen ja Pälkjärven rajalla sekä Pälkjärven ja Värtsilän rajalla sisältyivät Neuvostoliitolle luovutettuihin alueisiin. Toisaalta Tohmajärveen liitettiin Pälkjärven alueen Suomessa pysynyt osa, joten Tohmajärvi on Ruokolahden ja Ylämaan ohella ainoa alueitaan menettäneistä Suomen kunnista, jotka itse asiassa laajenivat sodan aiheuttamien aluemenetysten johdosta.
Tohmajärven ja Värtsilän kunta yhdistyivät 2005, seurakunnat yhdistyivät jo kaksi vuotta aiemmin. Yhdistyminen toteutettiin lakkauttamalla molemmat vanhat kunnat ja perustamalla uusi Tohmajärven kunta. Samassa yhteydessä Tohmajärvi luopui 1953 vahvistetusta vaakunastaan ja entisestä Värtsilän kunnanvaakunasta tuli Tohmajärven vaakuna.

Hallinto

Tohmajärven kunnanjohtaja vuodesta 2005 on Olli Riikonen.
Kunnanvaltuustossa on 27 paikkaa, joista KD:llä 1, perussuomalaisilla 2, kokoomuksella 3, SDP:llä 8 ja keskustalla 13.

Talous

Vuonna 2015 kunnassa oli 1374 työpaikkaa. Niistä 18% oli alkutuotannossa (maa-, metsä- ja kalataloudessa), 70% palveluissa ja 10% jalostuksessa. Jalostuksen osuus oli pienempi kuin koko maassa (20%), ja alkutuotannon osuus suurempi kuin koko maassa (3%).
Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat Kutsu-Ohkolan yhteismetsä, K-marketia pitävä Taru Tiilikainen Oy ja Metsä-Karvinen.  Tiilikaisen suku on pitänyt kauppaa Kemiessä kolmen sukupolven ajan.

Ruokakulttuuri

Tohmajärven pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla perunavelli, sienisalaatti ja hunajaletut.
Gobeliini

Gobeliini on käsin kudottu kuvallinen seinävaate. Gobeliinien kuvioinnissa lankoja ei viedä sukkulalla kankaan reunasta toiseen, vaan kukin väri poimitaan esiin käsin.
Gobeliini sai nimensä pariisilaisesta Les Gobelins -tehtaasta. Gobelin-suku oli harjoittanut värjärin ammattia jo 1400-luvulla. Vuonna 1662 tuotanto siirtyi valtion omistukseen, jolloin myös laajennettiin tuotantoa taidekäsitöihin.
Alun perin gobeliineiksi kutsuttiin tämän Pariisissa sijainneen tehtaan tuotteita, joiden kuvat olivat hyvin maalauksellisia ja, toisin kuin muissa kuvakudoksissa, ottivat huomioon myös perspektiivin. Ne esittivät yleensä jotakin historiallista tapahtumaa tai uskonnollisen kertomuksen kohtausta.
Myöhemmin gobeliini-nimeä on käytetty myös muista pystykangaspuissa ns. gobeliinitekniikalla kudotuista kuvakudoksista. Nykyään gobeliinia jäljitteleviä kudonnaisia (mm. kankaita) valmistetaan myös koneellisesti. Gobeliiniksi kutsutaan erityisesti huonekalujen verhoilukankaaksi jacquardkoneella kudottuja monivärisiä kankaita.
Laša Šavdatuašvili

Ura

Šavdatuašvili voitti kultaa 66-kiloisista vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Hän sai olympiapronssia 73-kiloisista Rio de Janeirosta 2016. MM-kilpailuista hän on saavuttanut kultaa joukkuekilpailusta vuonna 2013 Rio de Janeirosta ja pronssia samasta kilpailumuodosta vuotta myöhemmin Tšeljabinskistä ja 2015 Astanasta. EM-kilpailuista Šavdatuašvili on saavuttanut viisi kultamitalia, joista neljä on tullut joukkuekilpailuista, yhden hopea- ja yhden pronssimitalin. Euroopan kisoissa hän on saanut joukkuehopeaa. Alle 20-vuotiaiden sarjassa hän voitti Euroopan-mestaruuden ja sai MM-pronssia.
Šavdatuašvilillä on judossa musta vyö.
Paalasmaa

Historia

Nimi Paalasmaa juontaa nimestä Palasmaa, johon kirkkomatkoillaan Lieksaan soutavat juukalaiset poikkesivat syömään välipalaa (palasta).
Toisensaaren rannalta on tiettävästi löydetty kivikautinen asuinpaikka.

Paalasmaan veneonnettomuus

Sunnuntaina 4. lokakuuta 1959 kaksi pääosin paikkakuntalaisia nuoria kuljettanutta moottorivenettä törmäsi Pielisellä Paalasmaan rannassa. Toisessa veneistä oli 19 nuorta ja se oli lähdössä Paalasmaan venerannasta Juuan kirkolle sateisessa ja tuulisessa säässä. Muutama minuutti lähdön jälkeen siihen törmäsi toinen, paikallisen kyläkauppiaan pojan ohjaama, 185 hevosvoiman tehoisella moottorilla varustettu pikavene. Suuremman veneen keulaan tuli törmäyksessä suuri halkeama ja se upposi nopeasti, kun taas siihen törmänneen pikaveneen vauriot jäivät melko vähäisiksi. Onnettomuus tapahtui noin 300 metrin päässä rannasta. Kummassakaan veneessä ei ollut pelastusliivejä tai muitakaan pelastusvälineitä, ja molemmat veneet olivat liikkeellä ilman lain jo vuonna 1959 edellyttämiä kulkuvaloja. Veden varaan joutui kaikkiaan 21 ihmistä, joista törmäyksen nähneet ja rannan taloista soutuveneillä apuun lähteneet saivat pelastetuiksi kuusi. 15 henkeä kuoli onnettomuudessa. Pelastuneiden joukossa ollut pikaveneen kuljettaja oli törmäyshetkellä vahvassa humalassa ja hän oli ennen törmäystä nauttinut pontikkaa samassa veneessä olleen toverinsa kanssa. Onnettomuus oli ankara isku Paalasmaan kyläyhteisölle, sillä onnettomuudessa sai kahdesta kylän perheestä surmansa kolme nuorta. Onnettomuuden jälkeen Juuan silloinen kunnanjohtaja Onni Nuutinen vetosi valtiovaltaan lossiyhteyden saamiseksi mantereelta Paalasmaalle, mikä kuitenkin toteutui vasta vuonna 1969.
Paalasmaan laivarannassa on kuvanveistäjä Kauko Kortelaisen veistämä onnettomuuden muistomerkki Surukivi, joka paljastettiin vuonna 1984.
Kool-Aid

Historia

Kool-Aidin kehitti yhdysvaltalainen yrittäjä Edwin Perkins vuonna 1927. Perkins oli joitakin vuosia aikaisemmin kehittänyt Fruit Smack-nimisen mehutiivisteen, josta hän alkoi poistaa nesteen alun perin äidinsä keittössä. Ajatuksen innoitti liivatevalmiste Jell-O. Lopputuloksena oli Kool-Aid. Perkins valmistutti tuotettaan ensin kotikaupungissaan Hastingsissa Nebraskassa ja sittemmin Chicagossa. Perkinsin tuote maksoi 10 senttiä pussilta ja myöhemmin vain 5 senttiä. Halpa tuote myöi hyvin myös 1930-luvun laman koettelemassa maassa. Toinen maailmansota ja sokerin säännöstely vaikeuttivat tuotteen myyntiä, mutta sen suosio kasvoi huimasti sodan jälkeisenä aikana. Perheyritys myytiin vuonna 1953 General Foods-yhtiölle ja vuonna 1995 sen edelleen omistavalle Kraft Foods Group-yhtiölle.

Käyttötavat

Kool-Aidia on ajan saatossa myyty useissa eri muodoissa. Ehkä tunnetuin on makeuttamaton mehujauhe, jonka aineosia ovat sitrushappo, askorbiinihappo, suola, keinoväriaine ja yleensä keinotekoinen makuaine. Jauheen lisäaineita ovat esimerkiksi maltodekstriini, kalsiumfosfaatti ja butyloitu hydroksianisoli. Tunnetuimpia Kool-Aid -makuja ovat kirsikka, rypäle, sitruuna-lime, appelsiini, vatukka ja mansikka. Tavallisen juoman valmistamisen lisäksi Kool-Aidia voidaan käyttää monissa muissa resepteissä, kuten kakuissa, piirakoissa, makeisissa ja pirtelöissä. Hapanta tuotetta on käytetty jopa ruosteen ja kalkkipinttymien puhdistamiseen.

Kulttuurissa

Kool-Aidin suosion myötä siitä on tullut myös osa yhdysvaltalaista kulttuuria. Kool-Aid on Nebraskan osavaltion virallinen juoma ja Edwin Perkinsin kotikaupungissa Hastingsissa järjestetään vuosittain Kool-Aid Days-festivaali. Kool-Aid on myös osa populaarikulttuuria. Ken Kesey ja Merry Pranksters sekoittivat 1960-luvulla LSD:tä Kool-Aidiin kokoontumisissaan Tom Wolfen hippiliikkeen synnystä kertovassa kirjassa The Electric Kool-Aid Acid Test (1968). College-opiskelijoiden keskuudessa tunnettu tapa on sekoittaa Kool-Aidia vodkaan tai muuhun viinaan. Sanonta drinking the Kool-Aid tuli käyttöön Jim Jonesin johtaman Kansan temppelin joukkoitsemurhan yhteydessä Jonestownissa Guyanassa vuonna 1978. Liikkeen jäsenet tekivät itsemurhan Kool-Aidiin (tai oikeammin sitä muistuttavaan huonommin tunnettuun Flavor Aidiin) sekoitetulla syanidilla ja unilääkkeillä. Sanonnalla viitataan nykyisin ryhmäajatteluun yleensä.
Kool-Aid Man on Kool-Aidin mainonnasta tunnetuksi tullut hahmo. Suurta antropomorfista mehukannua esittävää hahmoa käytettiin ensi kertaa vuonna 1954. Tyypillisessä mainoksessa mehua tarjoileva hahmo syöksyy seinän läpi ja käyttää tunnuslausetta Oh, yeah!.
Osku Pajamäki

Osku Markus Oskari Pajamäki (s. 8. kesäkuuta 1970 Helsinki) on helsinkiläinen SDP:n kaupunginvaltuutettu ja tv-tuottaja. Hän työskentelee Funny Films Oy:n toimitusjohtajana. Pajamäki oli 20 vuotta Helsingin kaupunginvaltuutettuna vuoden 1996 kunnallisvaaleista alkaen. Vuosina 1996–2000 hän oli Demarinuorten puheenjohtajana ja vaikutti vuosina 1996–2002 SDP:n puoluehallituksessa. Marraskuusta 2012 alkaen Pajamäki toimi SDP:n valtuustoryhmän puheenjohtajana, mutta ei asettunut enää ehdokkaaksi vuoden 2017 vaaleissa.
Vuonna 2006 julkaisi kirjan Ahne sukupolvi – Suurten ikäluokkien perintö, jossa hän syyttää sodan jälkeen syntyneitä suuria ikäluokkia ahneudesta ja muutosvastarinnasta. Pajamäen mukaan suuret ikäluokat ovat itsekäs ikäpolvi, joka ei välitä jälkeläisistään.
Vuonna 2011 Pajamäki julkaisi teoksen Perintö vai perintä, jossa hän ehdottaa uutta "sukupolvisopimusta", eläkeiän ja eläkemaksujen nostamista, suurten ikäluokkien tulevien hoivamenojen rahastoimista työeläkerahojen tapaan sekä sapattilomia nuoremmille sukupolville.

Elämä

Pajamäki on opiskellut kansantaloustiedettä. Pajamäki työskenteli aiemmin Yellow Film & TV -konserniin kuuluvan Filmiteollisuus Finen palveluksessa, joka tuotti muun muassa Itse valtiaat -sarjaa. Pajamäen nimi nähtiin vuosina 2001–2008 esitetyn ohjelman lopputeksteissä vaihtelevasti muun muassa titteleillä ”suunnittelu”, ”poliittinen taustoitus” sekä ”background artist”. Pajamäki oli alun perin nimeltään vain Markus Oskari Pajamäki, mutta hän lisäsi nimeensä nimen Osku, koska se oli vakiintunut hänen lempinimekseen ja hän halusi käyttää sitä virallisesti.
Osku Pajamäki on ollut SDP:n ehdokkaana jokaisissa eduskuntavaaleissa vuosina 1995-2011. Pajamäki saavutti varasijan vuoden 2003 eduskuntavaaleissa ja oli ehdokkaana vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Helsingin vaalipiirissä, mutta ei tullut valituksi.
Nimettömänlammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Vehkajärven valuma-alueella (35.49), jonka Vehkajärven lähialueeseen (35.491) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 154,7 metriä mpy.
Ken zazpi

Ken zazpi on baskimaalainen yhtye. Nimi on baskin kieltä ja tarkoittaa -7. Yhtye soittaa pääosin melodisia rakkauslauluja. Tunnetuin kappale on luultavasti Ilargia, joka tarkoittaa kuuta.
HMS Aurora (12)

Palvelus

HMS Aurora liitettiin palvelukseen otettaessa Kotilaivastoon hävittäjien lippulaivaksi. Alus oli syyskuussa yhdessä 2. Risteilijäviirikön kanssa saattamassa aluksia Skandinaviaan ja siirrettiin etsimään Saksan laivaston  taisteluristeilijöitä Scharnhorstia ja Gneisenauta. Norjan taisteluiden jälkeen alus osallistui saksalaisen taistelulaivan Bismarckin metsästykseen pohjoiselta Atlantilta. Operaation aikana alus yhdessä HMS Kenyan kanssa pysäyttivät 13. kesäkuuta 1941 saksalaisen tukilaivan Belchenin.
HMS Aurora oli heinä-elokuussa osana Kotilaivaston Force K:ta, jonka mukana alus osallistui Huippuvuorten ja Karhusaarten operaatioon. Operaation jälkeen alus yhdessä HMS Nigerian kanssa yllätti saksalaisen joukkojenkuljetussaattueen Pohjois-Norjassa ja upottivat Saksan maavoimien joukkoja kuljettaneiden alusten suojana olleen koululaiva Bremsen.
Syksyllä HMS Aurora siirrettiin Välimerelle ja se saapui 21. lokakuuta Maltalle osaksi Force K:ta, minkä tehtävänä oli häiritä akselivaltojen huoltokuljetuksia Italiasta Pohjois-Afrikkaan. Force K oli erittäin tehokas tuhoten useita kuljetusaluksia yhdessä Maltalle sijoitettujen hävittäjien kanssa. Force K:n toiminta kuitenkin kärsi suuren takaiskun HMS Neptunen upotessa ja HMS Auroran sekä HMS Penelopen vaurioiduttua osuttuaan miinaan samalla matkalla. Alukselle tehtiin tilapäiskorjaukset Maltalla, minkä jälkeen se purjehti 29. maaliskuuta Liverpooliin varsinaisia korjauksia varten.
HMS Aurora palasi palvelukseen palaten Välimerelle kesäkuun lopulla 1942. Alus liitettiin Force H:n Gibraltarilla ja se kuului marraskuussa Keskiseen Ryhmään Pohjois-Afrikan maihinnousussa. Oranin edustalla alus törmäsi 8. marraskuuta Vichyn Ranskan laivaston torpilleurseihin (suuria hävittäjiä) Tramonteen ja Tornadeen. Kohtaamisen seurauksena Tramonte upposi ja Tornade vaurioitui niin pahoin, että se piti ohjata matalikolle uppoamisen estämiseksi. Seuraavana päivänä HMS Aurora vaurioitti pahoin torpilleurs Épervieriä ja pakotti sen maihin.
HMS Aurora toimi joulukuussa osana Force Q:ta Bônen niemimaalla akselivaltojen Trapanin ja Tunisian välisiä evakuointi- ja huoltosaattueita vastaan. Alus osallistui Sisilian ja Salernon maihinnousuihin liitettynä 15. Risteilijäviirikköön ennen lokakuista siirtoa Aegean merelle.
HMS Aurora vaurioitui 30. lokakuuta Castelorizon valtausyrityksen aikana lentopommin osumasta. Alus siirrettiin Tarantoon korjattavaksi. Alus palasi palvelukseen huhtikuussa 1944. Alus osallistui elokuussa Etelä-Ranskan maihinnousuun, minkä jälkeen se palasi Aegean merelle avustamaan Ateenan vapauttamisessa.
Sodan jälkeen HMS Aurora myytiin 19. toukokuuta 1948 Kansalliselle Kiinalle, joka kastoi aluksen Chung Kingiksi. Alus joutui kuitenkin samana päivänä kommunistien haltuun ja nimettiin uudelleen Tchoung Kingiksi. Alus kuitenkin upposi maaliskuussa 1949 Takun satamaan Kansallisten ilmapommituksessa. Myöhemmin alus nostettiin, mutta ei todennäköisesti koskaan palannut palvelukseen, vaikka nimettiin uudelleen 1950 Hsuang Hoksi, 1951 Pei Chingiksi ja lopulta Kuang Chouksi.
Eljas Perheentupa

Eljas Heikki Perheentupa (s. 1. toukokuuta 1959 Pori) on suomalainen muotoilija, joka on erikoistunut käyttöliittymien muotoiluun omassa muotoiluyrityksessään Linja Designissa, jossa hän on työskennellyt vuodesta 1986.

Henkilöhistoria

Perheentupa valmistui teolliseksi muotoilijaksi vuonna 1987 Taideteollisesta korkeakoulusta, jonne hän haki kolme kertaa ennen kuin pääsi. Hän aloitti uransa Ergonomiadesignissa ja perusti yhdessä yrityksen kanssa 1986 Muotoilutoimisto Linjan Helsinkiin. Hänestä tuli Linjan pääomistaja vuonna 1995. Linja on muotoillut muun muassa Koffin olutvankkurit, Suunnolle urheilutietokoneita ja niiden käyttöliittymiä, kotitalouskoneita ja RAY:n pelikoneita. Perheentupa valittiin vuoden teolliseksi muotoilijaksi 2002.
Perheentuvan isä oli kansanedustaja, psykoterapeutti Antti-Veikko Perheentupa (k. 2007) ja äiti on kirjastoneuvos Liisa o.s. Kola. Perheentupa avioitui 1988 Anne Kaviston kanssa.
Tsuyoshi Ihara

Tsuyoshi Ihara (jap. 伊原 剛志; s. 6. marraskuuta 1963) on japanilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan kansainvälisesti varsinkin Takeichi Nishin roolista Clint Eastwoodin menestyselokuvassa Kirjeitä Iwo Jimalta (2006).
Kitakyūshūssa syntyneellä Iharalla on korealaista taustaa.
Cornelia Hütter

Cornelia Hütter (s. 29. lokakuuta 1992) on itävaltalainen alppihiihtäjä, joka edustaa SV St. Radegund -seuraa.
Vuonna 2011 Hütter saavutti nuorten MM-kilpailuissa pronssia syöksylaskussa ja supersuurpujottelussa. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui syöksylaskussa 24:nneksi. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui supersuurpujottelussa neljänneksi ja syöksylaskussa 15:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli supersuurpujottelussa kahdeksas ja syöksylaskussa kolmastoista.
Maailmancupissa Hütter kilpaili ensimmäisen kerran Lake Louisen syöksylaskussa joulukuussa 2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti tammikuussa 2013 oltuaan kymmenes Sankt Antonin syöksylaskussa. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Val d’Isèren syöksylaskussa joulukuussa 2013. Hän sijoittui supersuurpujottelun maailmancupissa neljänneksi kaudella 2014–2015.
Joulukuussa 2015 Hütter saavutti Lake Louisen syöksylaskuissa sijat kaksi ja kolme. Lake Louisen supersuurpujottelussa hän oli kolmas. Hän oli samalla kaudella Altenmarkt-Zauchenseessa kolmas sekä syöksylaskussa että supersuurpujottelussa. La Thuilen syöksylaskussa hän sijoittui toiseksi. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Lenzerheiden supersuurpujottelussa maaliskuussa 2016. Sankt Moritzissa hän oli supersuurpujottelussa kolmas. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemänneksi, supersuurpujottelucupissa neljänneksi ja syöksylaskucupissa viidenneksi kaudella 2015–2016
Kaudella 2016–2017 Hutter sijoittui toiseksi Val d’Isèren syöksylaskussa. Kaudella 2017–2018 hän voitti Lake Louisen syöksylaskun sekä oli kolmas Bad Kleinkirchheimin supersuurpujottelussa ja Garmisch-Partenkirchenin syöksylaskussa. Syöksycupissa hän sijoittui neljänneksi. Kaudella 2018–2019 hän oli Lake Louisen syöksylaskussa toinen.
Italica

Italica (nykyisen Santiponcen pohjoispuolella) oli antiikin aikainen kaupunki Etelä-Espanjassa. Publius Cornelius Scipio Africanus perusti kaupungin vuonna 206 eaa. ja asutti sinne Ilipan taistelussa haavoittuneita sotilaita. Rooman keisarit Trajanus ja Hadrianus syntyivät Italicassa. Hadrianus teki kotikaupungistaan colonian ja rakennutti temppeleitä, etenkin Trajanukselle omistetun Trajaneumin. Italican amfiteatteri oli valtakunnan kolmanneksi suurin. Sinne mahtui 25 000 katsojaa, puolet siitä mitä Colosseumiin mahtui. 
Kaupunki menetti merkityksensä 200-luvulla kun Guadalquivir-joki muutti juoksuaan.
Historisk Tidskrift för Finland

Historisk Tidskrift för Finland on Suomessa ilmestyvä ruosinkielinen historiallinen aikakauskirja. Sen perusti vuonna 1916 Historiska Föreningen, joka myös toimii aikakauskirjan julkaisijana.
Taidepoliisi

Taidepoliisi on Pekka Kauhasen veistos Espoossa Pohjantien ja Ahertajantien kiertoliittymässä. Veistos ohjaa yleisöä WeeGee-talossa sijaitsevaan Emma-taidemuseoon.
Veistos paljastettiin 4. lokakuuta 2006, vähän ennen Emman avajaisia. Se on valettu patinoidusta pronssista, ja se seisoo ruostumattomasta teräksestä tehdyllä jalustalla. Veistoksen korkeus jalustoineen on viisi metriä. Se kuuluu Espoon kaupungin taidekokoelmaan.
Veistoksen poliisilla on kolme kättä, mutta sormia on kuitenkin tavanomaiset kymmenen. Kauhasen mukaan ”Taidepoliisin käsien rytmiikka yksinkertaisesti vaati kolmea kättä”.
Erskine (automerkki)

Erskine oli yhdysvaltalainen automerkki, jota valmisti Studebaker Corporation vuosina 1927–1930. Studebakerin toimitusjohtaja Albert Erskine (1871–1933) halusi kehittää keskiluokkaisen eurooppalaistyylisen automerkin. Tehdas ei halunnut valmistaa pienehköä autoa loistoauto Studebakerin nimisenä, joten automerkin nimeksi valittiin toimitusjohtajan sukunimi. Erskine oli kuusisylinterisen Studebakerin halvempi ja pienempi automerkki, 1920-luvun kanttiauto, kapea ja korkea.
Erskine-auto esiteltiin ensi kerran Pariisissa 1927. Erskineä myytiin Euroopassa melko hyvin, mutta Yhdysvalloissa heikommin. Syy oli hinta, 1928 esitelty Ford A maksoi 525 dollaria, mutta Erskine 995 dollaria. Seuraavana vuonna 1929 esitelty Chevroletin 6-sylinterinen malli oli vielä pahempi kilpailija. Erskine esitteli 1930 suuremman automallin, mutta se ei myynyt hyvin, joten merkki lopetettiin.
Erskinen seuraajaa Rocknea Studebakerin halpana automerkkinä valmistettiin vuosina 1932–1933.
Erskineä toi Suomeen Korpivaara & Halla -yhtiö yhteensä 687 kappaletta, eli Suomen 1920-luvun automarkkinoilla Erskineä myytiin melko paljon.
Cunard Line

Historia

Cunard Line perustettiin vuonna 1838 kanadalaisen laivamagnaatin Samuel Cunardin johdolla. Aluksi yrityksen nimi oli British and North American Royal Mail Steam Packet Company. Yhtiö sai luvan postin kuljetukseen Ison-Britannian ja Pohjois-Amerikan välillä, minkä vuoksi sen laivat saivat liittää nimensä eteen tunnuksen RMS (Royal Mail Steamship). Myöhemmin yhtiö vaihtoi nimekseen Cunard Steamships Limited, ja siitä kasvoi yksi maailman suurimmista laivayhtiöistä.
Vuonna 1934 Cunard Line ja sen kilpailija White Star Line yhdistyivät. Fuusion tuloksena syntyi Cunard-White Star Limited, josta Cunard Line omisti 62 % ja White Star Line 38 %. Vuonna 1947 Cunard Line osti White Star Linen osuuden, ja 31. joulukuuta 1949 Cunard Line osti hallintaansa sekä White Star Linen toiminnan että sijoitukset. Tämän jälkeen varustamon nimi muutettiin takaisin Cunard Lineksi.
Cunard Line alkoi kärsiä tappioita 1950-luvulla, kun Atlantin yli ryhdyttiin matkustamaan lentokoneilla. 1900-luvun lopussa yhtiön liikennettä Atlantilla hoiti lähinnä vain Queen Elizabeth 2 (QE2). Vuonna 2004 Queen Elizabeth 2 siirtyi risteilykäyttöön, ja Atlantin reitillä alkoi liikennöidä RMS Queen Mary 2 (QM2). Queen Mary 2 oli maailman suurin valtamerilaiva, kunnes vuonna 2006 valmistui Freedom of the Seas, josta tuli vuorostaan maailman suurin valtamerilaiva.
Cunard Line on nykyisin osa Carnival Corporation & Plc -yhtiötä.
Ragnar Ekelund

Karl Selim Ragnar Ekelund  (18. joulukuuta 1892 Kangasniemi – 8. kesäkuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja taidemaalari. Porvoo ja Pellinki olivat usein toistuvia aiheita hänen tauluissaan.
Ekelundin isä Georg Alfred Ekelund toimi Kangasniemen ensimmäisenä apteekkarina. Perhe erottui ruotsinkielisenä muutoin lähes täysin suomenkielisessä kunnassa. Ragnar Ekelundilla oli vain yksi sisarus, veli Hilding Ekelund. Koulunsa nuoret Ragnar ja Hilding kävivät suurelta osin äidinkielensä takia Porvoossa, mistä he valmistuivat ylioppilaiksi vuonna 1911. Ragnar kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulua 1911–1914, opettajinaan muun muassa sellaiset arvostetut taiteilijat kuin Hugo Simberg ja Väinö Blomstedt. Ragnar kuitenkin keskeytti opiskelunsa keväällä 1914 saamatta päästötodistusta. Hän päätti lähteä matkoille ja vietti pitkiä aikoja Tanskassa tutustuen muun muassa Edvard Munchin tuotantoon.
Palattuaan Suomeen Ekelund maalasi seuraavien vuosien aikana tuotteliaasti asuen aluksi Kangasniemellä. Tärkeimmät näyttelyt olivat kuitenkin luonnollisesti Helsingissä, minne Ekelund myöhemmin asettui pysyvästi. Vuonna 1918 Ekelund meni naimisiin taiteilija Inkeri Siegbergin kanssa. 1930-luvulla Ekelund oli jo vakiinnuttanut asemansa suomalaisten taidemaalareiden eturivissä. Hän teki säännöllisesti ulkomaanmatkoja muun muassa Ranskaan ja Viroon. Ekelund tutki tarkasti muiden taiteilijoiden töitä pyrkien samalla kehittämään omaa taidenäkemystään. Erityisesti hän keskittyi Cézannen tuotannon tutkimiseen, mutta hän arvosti myös monia suomalaistaiteilijoita, kuten Akseli Gallen-Kallelan nuoruudentöitä.
Vuonna 1937 Ragnar Ekelund avioitui Karin Allardtin kanssa, erottuaan sitä ennen ensimmäisestä vaimostaan. Vuonna 1956 Ekelund oli mukana perustamassa Prisma-taiteilijaryhmää yhdessä Yngve Bäckin, Gösta Diehlin, Torger Enckellin, Unto Pusan, Sigrid Schaumanin ja Sam Vannin kanssa. Ryhmä edusti sekä modernismia että voimakasta väri-ilmaisua, ja se järjesti monia yhteisnäyttelyitä.
Maalauksen ohella Ragnar Ekelund kirjoitti yhdeksän runokokoelmaa ruotsiksi. Hän toimi lisäksi kääntäjänä, kielentarkastajana ja taidekriitikkona Hufvudstadsbladetissa vuosina 1943–1950.
Hän oli myös valtion kirjallisuuslautakunnan jäsen. Ekelund sai Pro Finlandia -mitalin 1951 ja Valtion taiteilijaeläkkeen 1958. Ekelund käänsi ruotsiksi muun muassa F. E. Sillanpään, Maria Jotunin, Toivo Pekkasen ja Mika Waltarin teoksia.
Ekelundin veli Hilding Ekelund opiskeli Helsingissä arkkitehdiksi, ja hänestä tuli arvostettu arkkitehtuurin professori.