Vähähiilihydraattinen ruokavalio

Vähähiilihydraattinen ruokavalio (VHH), tai karppaus tai alakarppaus (johdettu englanninkielisestä nimityksestä "low carb") on erityisruokavalio, joka perustuu hiilihydraattien rajoittamiseen. Hiilihydraatin suositeltava päivittäinen enimmäissaanti vaihtelee ruokavalion eri versioissa alle 20 gramman ja noin 100 gramman välillä, sekä henkilökohtaisen tarpeen mukaan. Tarvittava lisäenergia VHH:ssa otetaan rasvasta, ja proteiinia nautitaan elimistön rakennusaineeksi oman tarpeen mukaan. VHH:ssa vältetään tärkkelystä ja sokeria runsaasti sisältävien ruoka-aineiden käyttöä ja suositaan vähän jalostettuja ja täysrasvaisia ruokia sekä vähähiilihydraattisia kasviksia.
Vähähiilihydraattista ruokavaliota käytetään laihduttamiseen, painonhallintaan, tai joidenkin sairauksien ehkäisyyn ja hoitoon, kuten diabetekseen ja suolistovaivoihin.
Vähähiilihydraattista ruokavaliota on tehnyt tunnetuksi erityisesti yhdysvaltalainen lääkäri Robert Atkins. Tunnettuja VHH:n versioita ovat muun muassa Atkinsin dieetti, ortopedi Antti Heikkilän kehittämä Pellinki-dieetti, Kwasniewskin ruokavalio, Montignacin dieetti ja H-limit. Joskus myös Zone-dieetti ja South Beach -dieetti luetaan VHH-ruokavalioiksi.

Perusteet

Vähähiilihydraattisen ruokavalion teho perustuu useiden dieetin puolestapuhujien mukaan ensisijaisesti ruoansulatukseen, eikä niinkään kalorirajoitukseen. Lihavuuden ja joidenkin vakavien tautien kuten sydäntaudin ja aivohalvauksen syynä ovat heidän mukaansa hiilihydraattiaineenvaihdunnan häiriöt kuten hyperinsulinismi ja insuliiniresistenssi. Kun hiilihydraatin syömisen seurauksena verensokeri nousee, haima alkaa erittää insuliinia, jolla veren sokeri eli glukoosi varastoidaan. Osa sokerista varastoituu maksaan ja lihaksiin nopeasti hyödynnettäväksi glykogeeniksi, ja ylimääräinen sokeri varastoituu lipogeneesissä triglyseridi-rasvoiksi rasvasoluihin. Jos verensokeri on jatkuvasti koholla, keho reagoi yhä heikommin insuliiniin ja entistä suurempi osa glukoosista varastoituu rasvana. Insuliiniaineenvaihdunnan häiriöt tekevät laihtumisen vaikeaksi, ja lopulta insuliinireseptorien toiminnan heikentymisen seurauksena voi olla diabetes. Hiilihydraattien rajoittaminen ruokavaliossa sen sijaan vähentää insuliinin tuotantoa, pitää verensokerin tasaisena ja estää siten insuliiniaineenvaihdunnan häiriöiden aiheuttamat ongelmat, sekä hillitsee nälän tunnetta. Joidenkin mukaan (esim. Salmenkaita ja Tavi) juuri nälän tunteen vähenemisestä seuraava ruokavalion kalorimäärän väheneminen on oleellista ruokavalion tehossa.

Ketoosi

Joissakin vähähiilihydraattisen ruokavalion muodoissa, niin sanotuissa ketogeenisissä ruokavalioissa, pyritään ketoosiin – etenkin Atkins, Pertti Pakarinen ja Aki Loikkanen suosittelevat ketoosia. Tavoitteena ketoosilla on siirtyä hiilihydraattipainotteisesta energiantuotannosta rasvapainotteiseen, mikä edistää laihtumista. Ketoosi myös hillitsee ruokahalua. Jos hiilihydraatin saanti on alhainen (noin alle 100 grammaa päivässä), veren ketoainepitoisuus alkaa nousta, kun elimistön energia-aineenvaihdunta alkaa käyttää hyväkseen enemmän rasvaa. Ketoosi on sitä syvempi, mitä vähemmän hiilihydraattia syö. Aivot käyttävät energiakseen 75–85-prosenttisesti ketoaineita, ja tarvittava glukoosi saadaan rasvasta glukoneogeneesillä. Ketoosin sivuvaikutuksena saattaa olla muun muassa asetonilta haiseva hengitys tai päänsärky. Elimistö ja aivot toimivat ketoosissa kuitenkin normaalisti.

Sisältö

Vähähiilihydraattisessa ruokavaliossa vähennetään tai jätetään pois kaikkein tärkkelys- ja sokeripitoisimmat ruoat, ja ne korvataan kasviksilla ja luonnollisilla rasvoilla.
VHH:ssa suositellaan etenkin maanpäällisiä kasviksia (kaalit, pinaatti, tomaatti, avokado, parsa, lehtisalaatti, sienet ym.), rasvaisia maitotuotteita (voi, juusto, kerma), lihaa, kalaa, kananmunia, luonnollisia rasvoja (kookosöljy, oliiviöljy, rapsiöljy), pähkinöitä ja marjoja.
Kartettaviin ruoka-aineisiin VHH:ssa kuuluvat etenkin sokeri (makeiset, leivonnaiset, mehut, jäätelö, aamiaismurot), tärkkelys (viljatuotteet, peruna), margariini ja olut. Hedelmiä tulee nauttia vain kohtuudella – hedelmistä suositeltavimpia ovat niistä vähäsokerisimmat, kuten suomalaiset omenat. Myös alkoholia ja tummaa suklaata tulee nauttia vain vähän. Etenkin kevyttuotteita tulee välttää, sillä ne sisältävät yleensä runsaasti sokeria ja lisäaineita.
Juomaksi VHH:ssa suositellaan vettä, kahvia tai teetä tai vihannestuoremehuja.
VHH:ssa suositellaan tavallista pidempiä ateriavälejä, ja yleensä kolmesta viiteen ateriaa päivässä.

Hiilihydraatti

Vähähiilihydraattisen ruokavalion eri versioissa suositellaan usein eri määriä hiilihydraatteja. Moni VHH:n versio aloitetaan vaiheella, jolla hiilihydraatteja rajoitetaan erityisen tiukasti. Tällöin paino laskee usein nopeasti, kun elimistön hiilihydraattivarastot tyhjenevät ja niihin sitoutunut vesi poistuu kehosta. Myöhemmässä ylläpitovaiheessa hiilihydraatteja voidaan syödä alkuvaihetta vapaammin.
Atkinsin dieetin aloitusvaiheessa eli induktiossa tulisi hiilihydraattia syödä korkeintaan 20 grammaa päivässä. Tämän jälkeen hiilihydraattien määrää kasvatetaan vaiheittain niin kauan että paino ei ala uudelleen nousta. Antti Heikkilä suosittelee Pellinki-dieetissään hiilihydraatin määräksi enintään 72 grammaa päivässä, mutta liikunnalliset ihmiset voivat syödä 100 grammaa. Annika Dahlqvist suosittelee laihduttajaa syömään vain elintarvikkeita, joissa on korkeintaan 5 grammaa hiilihydraattia 100 grammaa kohti. Aki Loikkanen suosittelee H-limit-dieetissä hiilihydraattimääräksi 30–70 grammaa/vrk.

Rasva

Rasvaa suositellaan VHH:ssa nautittavan oman energiantarpeen mukaan. Esimerkiksi Salmenkaita ja Tavi suosittelevat rasvan energiamäärän osuudeksi 35–80 prosenttia ruokavaliosta.
VHH:ssa suositellaan täysrasvaisia tuotteita, ja tyydyttynyttä rasvaa ei karteta kuten virallisissa ravitsemussuosituksissa (poikkeuksen muodostaa Zone-dieetti, joka suhtautuu tyydyttyneeseen rasvaan kielteisesti). Tyydyttynyttä rasvaa pidetään VHH:ssa ihmiselle sopivana rasvana, koska se on solujen rakennusmateriaali ja hyvä polttoaine. Tyydyttynyt rasva ei myöskään hapetu. Useimpien VHH:n puolestapuhujien mukaan tyydyttynyt rasva ei aiheuta sydänsairauksia. Keinotekoisesti tyydytettyjä (kovetettuja) rasvoja ja varsinkin teollisia transrasvoja kehotetaan sen sijaan välttämään .
Kertatyydyttymättömiä rasvoja tulisi suosia monityydyttymättömien rasvojen sijaan. Monityydyttymättömistä rasvahapoista VHH:ssa suositellaan kiinnittämään huomiota erityisesti omega-3-rasvahappojen saantiin, sillä omega-6-rasvahappoja saadaan ravinnosta yleensä jo tarpeeksi. Parhaita ovat pitkäketjuiset omega-3-rasvahapot, joita saa erityisesti luonnollisella ravinnolla ruokitusta kalasta ja lihasta.

Proteiini

Proteiinia VHH:lla suositellaan yleensä syötävän normaaleja määriä, esimerkiksi 0,5–1,5 grammaa painokiloa kohti (Dahlqvist), tai 1,2–1,5 grammaa ihannepainokiloa kohti (Salmenkaita ja Tavi), tai 1 gramma painokiloa kohti (Heikkilä).
Vähähiilihydraattisella laihdutusruokavaliolla olevien proteiininsaanti säilyy usein määrällisesti samana kuin ennen laihdutuksen aloittamista.

Käytäntö

VHH-ruokavalion noudattajiksi itsensä määrittelevillä suomalaisilla vuonna 2012 tehdyn kyselytutkimuksen mukaan VHH:n noudattajat syövät keskimääräistä useammin kasviksia, voita, kanaa ja kananmunia, ja keskimääräistä vähemmän perunoita, viljatuotteita, mehuja, margariinia ja sokeroituja virvoitusjuomia. Lihan, marjojen ja hedelmien sekä juoksevien kasviöljyjen käytössä ei ollut eroa muihin suomalaisiin. Puolet vastaajista pyrkii laihtumaan VHH:lla. Moni noudattaa VHH:ta myös hyvinvointinsa ja energiatasonsa parantamiseksi sekä nautinnon vuoksi.

VHH-tuotteet

VHH:ssa ei yleensä suositella erityisiä VHH-tuotteita, vaan ruokavalio perustuu prosessoimattomiin raaka-aineisiin, kuten kasviksiin ja lihaan. VHH-tuotteiden valmistajista tunnetuimpia on Robert Atkinsin perustama Atkins Nutritionals, joka valmistaa muun muassa vähähiilihydraattisia proteiinipatukoita ja leipiä sekä lisäravinteita. Leipomoteollisuus lanseerasi vuonna 2011 Suomen markkinoille vähähiilihydraattisen leivän, mutta sen suosio romahti  pian.

Historiaa

Vähähiilihydraattinen ruokavalio pohjautuu kivikautiseen ruokavalioon ajalta ennen maanviljelystä ja sokeri- ja tärkkelyspitoisten ruoka-aineiden yleistymistä.

Varhaisia huomioita hiilihydraattien ja lihavuuden yhteydestä

Ruotsalainen luonnontutkija Carl von Linné havaitsi vuonna 1751 pohjois- ja eteläruotsalaisissa eroja, jotka hän selitti ruokavaliosta johtuviksi: "Norlantilainen lappalainen elää pelkästään lihalla, kalalla ja linnunlihalla, ja jää pienikokoiseksi, laihaksi, kevyeksi ja notkeaksi. -- Skånen tasangolla talonpojasta, joka syö herneitä ja paljon tattaripuuroa ja jonka pääasiallinen ravinnon lähde on [kasvijauho] kasvaa suurikokoinen, roteva, jähmeä, vahva, verkkainen, painava."
Ranskalainen poliitikko ja gastronomi Jean-Anthelme Brillat-Savarin (1755–1826) yhdisti tärkkelys- ja jauhopitoisten ruokien syömisen lihavuuteen vuonna 1825 ilmestyneessä kirjassaan Maun fysiologia.

VHH-ruokavalioiden historiaa

Ensimmäisen vähähiilihydraattiseen dieettiin perustuvan laihdutusohjelman kehitti englantilainen lääkäri William Harvey potilastaan William Bantingia varten 1860-luvulla. Banting laihdutti ruokavaliollaan nopeasti 21 kilogrammaa ja teki dieettinsä tunnetuksi 1864 julkaisemassaan kirjasessa Letter on Corpulence, jonka hän käännätti useille kielille. Bantingin nimi jäi elämään muun muassa ruotsin ja englannin verbeissä banta ja to bant ("laihduttaa"). Harvey-Bantingin metodissa kiellettyjä ruoka-aineita olivat leipä, maito, voi, olut, sokeri ja peruna, mutta alkoholia sai nauttia melko runsaasti. Tärkeintä oli ruoan laatu, ei määrä, ja Banting söikin runsaita aterioita.
Yhdysvaltalainen naparetkeilijä Vilhjalmur Stefansson teki 1900-luvun alkuvuosikymmeninä julkisesti tunnetuksi tutkimiensa eskimoiden kokonaan rasvasta ja lihasta koostuvaa hiilihydraatitonta ruokavaliota, kokeillen sitä itsekin valvotuissa olosuhteissa.
Yhdysvaltalainen lääkäri Robert Atkins kehitti 1960-luvulla omien laihdutuskokemustensa pohjalta vähähiilihydraattisen Atkinsin dieetin. Se saavutti suosiota ensin 1970-luvulla ja uudelleen 1990-luvulla.
Suomalainen lääkäri Pertti Pakarinen julkaisi 80-luvun alussa dieettioppaan, joka noudatti melko tarkasti Atkinsin dieetin periaatteita. Lääkäri Aki Loikkanen kehitti samoihin aikoihin oman H-limit-nimisen vähähiilihydraattisen ruokavalionsa. Ruotsissa VHH:n teki tunnetuksi ensimmäisenä lääkäri Annika Dahlqvist 2000-luvulla.
Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen vuonna 2011 tekemässä kyselytutkimuksessa 17 % suomalaisista ilmoitti noudattavansa vähähiilihydraattista ruokavaliota. Ruotsalaisen Svenska Dagbladetin mukaan vuonna 2013 VHH:sta tuli Ruotsissa salonkikelpoinen siitä julkaistujen myönteisten selvitysten johdosta.

Argumentteja vähähiilihydraattista ruokavaliota vastaan

VHH-ruokavaliota on kutsuttu lääketieteellisessä kirjallisuudessa pseudotieteeksi ja monia VHH:n puolestapuhujien ideoita ruokavalioista on kritisoitu suoranaisiksi valheiksi. Useat lääkärit ja asiantuntijat ovat varoittaneet VHH-ruokavalioista. Kriitikot ovat huomauttaneet että VHH-ruokavalio voi johtaa vakaviin mineraalien ja kalsiumin puutostiloihin, mineraalien katsotaan karkaavan virtsan mukana kehon joutuessa käyttämään rasvaa pääasiallisena energialähteenä, pahimmillaan negatiivisen mineraalibalanssin katsotaan voivan johtaa sydänkohtauksiin. Kriitikot ovat myös katsoneet että VHH-ruokavalion avulla tapahtuneet painonpudotukset ovat seurasta nesteiden vähenemisestä kehossa, ei itse rasvan.
Professorien Mikael Fogelholm ja Ursula Schwab mukaan VHH-ruokavalio toimii alle vuoden kestävässä laihduttamisessa mutta tutkimusten perusteella pitkällä aikavälillä luultavasti heikentää terveyttä.

Ei suositella virallisesti

Vähähiilihydraattinen ruokavalio poikkeaa virallisista suomalaisista ravintosuosituksista, esimerkiksi Kela, Diabetesliitto ja Valtion ravitsemusneuvottelukunta eivät suosittele sitä.
Käypä hoito ei yleisesti suosittele VHH:ta laihdutukseen, koska vaikka se onkin aluksi tehokkaampi kuin tavanomainen laihdutusruokavalio, pitemmän aikavälin näyttö sen hyödystä, turvallisuudesta ja ravintoaineiden riittävästä saannista puuttuu. Käypä hoito -suosituksen mukaan runsasproteiinisella ja kohtuurasvaisella VHH:lla ei ole diabeetikkojen laihtumisen tai hoitotasapainon suhteen eroa runsashiilihydraattiseen ruokavalioon, vaan kummallakin on painoon ja veren rasva-arvoihin edullinen vaikutus.

Insuliiniteorian kritiikkiä

VHH-ruokavalion teoreettinen ydinajatus perustuu siihen, että hiilihydraatteja tulisi vältellä, koska VHH:ta tunnetuksi tehneiden mukaan tämä makroravinne laukaisee insuliinin tuotannon haimassa. Todellisuudessa runsas proteiininen ruoka aiheuttaa myös insuliinin erityksen haimassa moniin hiilihydraattispitoisiin ruokiin nähden. 
Esimerkkiksi noin sadan gramman naudanlihapihvi nostaa insuliinia diabeetikolla saman verran kuin vastaava painomäärä pöytäsokeria.
Yleisen uskomuksen mukaan ravinnon sisältämä rasva ei varastoidu rasvasoluihin, mikäli insuliinitaso ei ole riittävän korkea, vaan menee kokonaisuudessaan ketoosin ja glukoneogeneesin raaka-aineeksi. Todellisuudessa veressä on aina riittävästi insuliinia siirtämään rasvan elimistöön.
Mikäli ravinnossa on liikaa proteiineja, glukoneogeneesi alkaa käyttää aminohappoja raaka-aineenaan rasvojen glyserolin sijaan. Tällöin myös proteiinit nostavat insuliinitasoa hiilihydraattien lisäksi.

Tyydyttyneet rasvat ongelma transrasvojen sijaan

Kansanterveyslaitoksen Finravinto 2002 -haastattelututkimuksen mukaan suomalaiset saisivat keskimäärin päivittäin ravinnostaan vain 1 gramman transrasvaa, mutta 25−38 grammaa tyydyttynyttä rasvaa. Transrasvojen saannin arviointi perustui tutkimuksessa Finelin tietoihin. Kansanterveyslaitoksen vuoden 1996 kannan mukaan tyydyttyneet rasvat ja transrasvat ovat elimistölle yhtä haitallisia, mutta tyydyttyneet rasvat muodostavat transrasvoja suuremman riskin Suomessa, koska niiden määrä ruokavaliossa on suurempi . Kansanterveyslaitoksen mukaan tyydyttyneet rasvat nostavat sekä HDL- että LDL-kolesteroliarvoja.
Yhdysvaltain FDA:n (Food and Drug Administration) mukaan on terveellisempää syödä margariinia kuin voita. Voi sisältää Finelin mukaan 52,8 % tyydyttynyttä rasvaa, 2 % luonnollista transrasvaa ja 178 mg kolesterolia / 100g. Suomessa myytävissä levitemargariineissa ei ole juuri teollisia transrasvoja.

Ravitsemuksellisten puutteiden riski

Jotkut asiantuntijat toteavat, että jos ravintoaineiden suhteita muutetaan virallisista suosituksista, voi syntyä ravitsemuksellisia puutteita, vierasaineiden kasaantumisia ja eri sairauksien riski lisääntyä.
Alussa (ensimmäiset 2 viikkoa, Atkinsin induktio) VHH:lla on riittämätön kuidun saanti ja ummetus, mikäli vähähiilihydraattisia kuidun lähteitä ei käytetä (esimerkiksi pavut ja pähkinät).

VHH:lla voi saada liikaa valkuaista

Jotkut ovat pitäneet VHH:ta proteiinidieettinä, jolla kylläisyyden tunne perustuu paitsi rasvan, myös valkuaisen ylenmääräiseen saantiin. Liiallisella valkuaisainemäärällä on haittoja. Liiallinen valkuaisainemäärä voi myös nostaa kuolemanriskiä.

Hyvät ja huonot hiilihydraatit pitää erotella

Hiilihydraattien vastainen kritiikki on viitannut epätarkasti tutkimuksiin, joissa ei ole tehty eroja hyvien ja huonojen hiilihydraattien välillä, kuten PURE-tutkimukseen. Silti senkin tutkimuksen pääviesti oli ravitsemusterapeutti Reijo Laatikaisen mukaan tuttu "vältä runsasta puhdistetun viljan ja sokerin eli höttöhiilareiden käyttöä ja käytä runsaasti vihanneksia, juureksia, hedelmiä, marjoja sekä papuja, linssejä ja herneitä."

Meta-analyysit

Vuoden 2012 elokuussa julkaistiin 17 satunnaistetun kontrolloidun tutkimuksen systemaattinen meta-analyysi VHH:n vaikutuksesta painonpudotukseen sekä sydän- ja verisuonitautien riskitekijöihin. Tutkimuksissa oli mukana yhteensä 1141 ylipainoista potilasta. VHH:n (tutkimuksissa yleisimmin Atkinsin dieetin) todettiin vähentäneen merkittävästi muun muassa painoa, keskivartalolihavuutta, verenpainetta, triglyseridejä, paastoverensokeria ja veren insuliinia, sekä kohottaneen HDL-kolesterolia. Sen sijaan LDL-kolesteroli ei muuttunut merkittävästi. Tutkijoiden mukaan VHH:n vaikutukset painoon sekä sydän- ja verisuonitautien riskitekijöihin olivat myönteisiä, mutta ruokavalion pitkäaikaisvaikutuksia ei vielä tiedetä.
Ruotsin valtiollinen lääketieteellisten hoitojen merkitystä selvittävä elin SBU totesi vuoden 2013 raportissaan, joka perustuu kaikkiaan 16 000 tieteellisestä julkaisusta valikoituihin 68 korkeatasoiseen raporttiin, että VHH on puolen vuoden tähtäimellä muita ruokavalioita tehokkaampi laihdutuksessa. SBU:n mukaan ei myöskään ole näyttöä siitä, että VHH heikentäisi veren rasvaprofiilia tai lisäisi sydän- ja verisuonitautien riskiä. Raportissa todettiin, että VHH-ruokavaliolla, jossa hiilihydraattien osuus on alle 20 % kokonaisenergiasta, myös koehenkilöiden verensokeri- ja triglyseridiarvot paranivat.

Painonpudotus

Erinäiset variantit VHH-ruokavaliosta ovat usein pärjänneet hyvin painopudotusta mittaavissa tutkimuksissa. Stanfordin yliopiston tutkijoiden tekemän tutkimuksen mukaan vähähiilihydraattinen Atkinsin dieetti oli tehokkain tutkituista neljästä ruokavaliosta ylipainoisten painonhallinnassa. Atkinsin lisäksi tutkimuksessa oli vähähiilihydraattinen Zone, vähärasvainen LEARN ja erittäin vähärasvainen Ornishin ruokavalio. Vuoden kestäneeseen tutkimukseen osallistuneet ylipainoiset tai liikalihavat naiset saivat Atkinsin dieetin avulla tehokkaimmin pudotettua painoaan ja lisäksi mitatut terveysindikaattorit kohenivat eniten. Tutkimusta johtanut apulaisprofessori Christopher Gardner pitää Atkinsin dieetin vahvuutena sen yksinkertaistuksia, sillä ruokavalion puolittainenkin noudattaminen auttaa painonpudotuksessa. Vaikka Atkins-ryhmässä olleet naiset eivät noudattaneetkaan Atkinsin ruokavaliota uskollisesti, he olivat kuitenkin vähentäneet hiilihydraattien saantiaan. Vuonna 2005 julkaistussa seurantatutkimuksessa puolestaan Ornishin hyvin runsashiilihydraattinen, kasvispohjainen ruokavalio taas peittosi painonpudotuksessa jopa Atkinsin dietin.
Yhdysvaltalainen tiedejulkaisu Obesity Research kävi vuonna 2001 läpi jokaisen painonpudosta mittaavan seurantatutkimuksen jossa VHH-ruokavaliot ovat olleet osallisena. Tutkimuksen mukaan jokainen yksilöllinen painonpudotus VHH-ruokavaliolla johtui kalorimäärän pienentämisestä Vuonna 2007 julkaistu katselma 107:stä eri painonpudotustutkimukseen toisti aiemmin julkaistun (2001) viestin: VHH-ruokavaliolla aikaansaatu painonpudotus johtuu pienestä kokonaiskalorimäärästä, ei hiilihydraattien vähyydestä itsessään.
Laihduttamisen ja painonhallinnan kannalta VHH-dieetin teho on hyvin osoitettu.

Mitokondriot

Helsingin yliopistossa tehdyn tutkimuksen mukaan matalahiilihydraattinen dieetti parantaa terveiden henkilöiden mitokondrioiden määrää ja aktiivisuutta.

Sydäntautiriski

Yhdysvaltain sydänjärjestön Circulation-lehden vuonna 2009 julkaiseman interventiotutkimuksen mukaan VHH:lla laihtuneiden koehenkilöiden päävaltimoiden rasvoittuminen väheni yhtä merkittävästi kuin välimerellisellä tai vähärasvaisella ruokavaliolla laihtuneillakin.
Yhdysvalloissa tehdyssä tutkimuksessa vähähiilihydraattisen ruokavalion yli vuoden mittainen käyttö ei aiheuta haitallisia vaikutuksia aineenvaihduntaan eikä näytä lisäävän sydänsairausriskiä .
Duken yliopiston tutkimuksen mukaan VHH parantaa kolesteroliarvoja.
Vuonna 2009 tehdyssä tutkimuksessa vegaaninen VHH paransi koehenkilöiden veren rasva-arvoja ja verenpainetta enemmän kuin korkeahiilihydraattinen kasvisruokavalio, vaikka painonpudotus oli sama kummassakin ryhmässä.
VHH-ruokavalion miellekkyyttä on puolusteltu sen vuoksi että VHH-ruokavaliota harjoittavien kolesteroliarvoissa tapahtuu usein positiivinen kehitys. Vuonna 2009 julkaistu tutkimus osoitti korkeaproteiinisen VHH-ruokavalion saattavan nostaa sydäntautien riskiä tavalla jota perinteisen kolesteroliprofiilin kautta on vaikea havaita.

Sairauksien hoidossa

VHH:n käytöstä myös eräiden sairauksien hoitoon on yksittäisiä tutkimuksia, esimerkiksi diabetes, korkea verenpaine, epilepsia, krooninen väsymysoireyhtymä, erilaiset suolistovaivat, refluksitauti, skitsofrenia, rasvamaksa, silmänpohjan rappeuma sekä syöpä. Helsingin yliopistossa tehdyn tutkimuksen mukaan matalahiilihydraattinen dieetti parantaa pitkällä aikavälillä mitokondriosaurauksista kärsivien lihasvoimaa.

Tutkimusten sidonnaisuudet

Ruotsin radion kahden toimittajan tekemän selvityksen mukaan VHH:ta tukevat tutkimukset ovat osittain liha- ja meijeriteollisuuden, kuten Yhdysvaltain lihakarjan kasvattajien yhdistyksen, meijeriyhtiö Swissmilkin ja Atkinsin dieettiin yhteydessä olevien yritysten, rahoittamia. Toimittajien kritisoima ruotsalaislääkäri Andreas Eenfeldt toteaa vastineessaan, että myös riippumattomat tutkimukset osoittavat vähähiilihydraattisen ruokavalion terveellisyyden.

Sydäntautiriski

Marraskuussa 2006 julkaistun Harvardin yliopiston laajan NHS-seurantatutkimuksen aineiston analyysin mukaan ruokavalion vähähiilihydraattisuus ei lisännyt naisilla sydäntautien riskiä. Aineistona oli noin 83 000 NHS-tutkimukseen osallistunutta naista, joiden elämäntapa- ja ruokailutottumuksia oli haastatteluin seurattu vuodesta 1980 alkaen neljän vuoden välein. Tutkimuksessa sepelvaltimotautiriskissä ei ollut eroa, jos hiilihydraatteja oli korvattu ruokavaliossa eläinrasvoilla ja -proteiineilla. Jos sen sijaan ruokavaliossa oli korvattu hiilihydraatteja pääasiassa kasvirasvoilla ja -proteiineilla, se yhdistyi 30 prosenttia alempaan sepelvaltimotautiriskiin. Lisäksi analyysissä havaittiin ruokavalion nopeiden hiilihydraattien aiheuttaman korkean glykemiakuorman lisäävän selvästi sydäntautien riskiä. Seurantatutkimuksien aineistoista tehtyjen artikkelien mukaan tuloksista ei voida suoraan arvioida vähähiilihydraattisten dieettien mahdollisia riskejä tai etuja.

Proteiinin lisäys voi altistaa sydänsairauksille ja aivohalvauksille

Keväällä 2007 julkaistiin Ateenan yliopiston, ruotsalaisen Karoliinisen instituutin ja Harvardin yliopiston tutkijoiden artikkeli, jonka mukaan kuoleman riski on sitä suurempi, mitä isomman osan päivittäisestä energiasta saa valkuaisaineista ja mitä pienemmän hiilihydraateista. Artikkeli perustui Ruotsin syöpäsäätiön rahoittaman tutkimuksen aineistoon, tutkimuksessa oli 1991 lähetetty sattumanvaraisesti valituille 90 000 30–49-vuotiaalle ruotsalaiselle naiselle kyselylomake heidän hormonihoito-, ruokailu-, tupakointi- ja alkoholinkäyttötottomuksistaan. Haastattelulomakkeen palauttaneista naisista oli karsittu diabetesta tai sydän- ja verisuonielimistön tauteja sairastaneet pois. Tutkimuksessa oli mukana lähes 44 000 ruotsalaisnaista, joita seurattiin keskimäärin 15 vuotta. Sairastumisriski kasvoi noin viisi prosenttia, kun päivittäistä hiilihydraattien saantia vähennettiin 20 grammalla ja proteiineja lisättiin viidellä grammalla. Tämä merkitsee tutkitussa ryhmässä vuosittain neljää tai viittä ylimääräistä sydän- ja verisuonitautitapausta 10 000 naista kohden.

Suolistosyöpä

Suolistomikrobien ja hiilihydraattien hajoamistuotteiden on havaittu aiheuttavan suolistosyöpää sille perinnöllisesti alttiilla hiirillä, kun hiilihydraatteja on runsaasti saatavilla. Hiilihydraattien saannin vähentäminen laski syövän esiintyvyyttä.

Vähähiilihydraattinen ruokavalio ja kasvisruokavalio

VHH:ta ei varauksettomasti suositella yhdistettävän kasvisruokavalioon, sillä eläintuotteita ja eläinrasvaa pidetään VHH:ssa ravitsevana ja terveellisenä osana ruokavaliota. Terveellisimpänä ja parhaiten onnistuvana kasvisruokavalion ja VHH:n yhdistelmänä pidetään sellaista kasvisruokavaliota, jossa on myös kalaa, maitotuotteita ja munaa. Veganismia ei suositella. VHH-kasvisruokavaliossa täytyy kiinnittää erityisesti huomiota proteiinin riittävään ja monipuoliseen saantiin, ja siinä tulisi olla runsaasti proteiineja sisältäviä palkokasveja, kuten herneitä ja papuja, sekä pähkinöitä. Kasvirasvan lähteitä, kuten kasviöljyjä ja avokadoa, tulee nauttia riittävästi. Tärkkelystä sisältäviä kasvikunnan tuotteita tulee rajoittaa, kuten VHH:ssa yleensäkin.