google/wiki40b huggingface dataset:
Tri Sadismin kauhukammio

Juoni

Sadistisen kreivi Frederic Regulan (Christopher Lee) on koonnut hänen uskollinen palvelijansa 40 vuotta sen jälkeen, kun kreivi oli mestattu ja revitty kappaleiksi 12 neitsyeen murhaamisen johdosta. Vanhat tavat ovat edelleen kreivillä mielessä ja kohta viaton Lilian (Karin Dor) riippuu hämähäkkejä täynnä olevan kuilun päällä ja Roger (Lex Barker) makaa köytettynä veitsenterävän heilurin alla odottaen kohtaloaan...

Tuotanto

Tri Sadismin kauhukammio perustuu Edgar Allan Poen teokseen The Pit and the Pendulum (1842), jonka pohjalta Manfred R. Köhler laati käsikirjoituksen.
Tri Sadismin kauhukammio kuvattiin kokonaisuudessaan Saksassa. Elokuvaa kuvattiin Bavaria Studiosilla Münchenissä, Detmoldissa, Pullachissa ja Rothenburg ob der Tauberissa.

Julkaisu

Tri Sadismin kauhukammio sai ensi-iltansa 5. lokakuuta vuonna 1967 kotimaassaan Länsi-Saksassa. Ranskassa elokuva julkaistiin 5. maaliskuuta vuonna 1969, Yhdysvalloissa 21. toukokuuta vuonna 1969, Ruotsissa 20. huhtikuuta vuonna 1970, Tanskassa 24. huhtikuuta vuonna 1970 ja Meksikossa 29. huhtikuuta vuonna 1971. Suomessa elokuva julkaistiin videolle.
Tri Sadismin kauhukammiosta on useita leikkausversioita ja monia eri nimikkeitä. Elokuvasta on 85 minuutin, 90 minuutin ja 120 minuutin versiot. Englanninkielisissä maissa elokuvalla on monta eri nimikettä: The Torture Chamber of Dr. Sadism, Blood of the Virgins, Castle of the Walking Dead, Pendulum, The Blood Demon, The Snake Pit, The Snake Pit and the Pendulum, The Torture Room ja Torture Chamber.
Tri Sadismin kauhukammio on julkaistu sekä videolle että DVD:lle.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano pitää elokuvaa kiintoisana mutta ankeasti näyteltynä camp-kauhisteluna ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Roman Romanenko

Roman Jurjevitš Romanenko (ven. Роман Юрьевич Романенко; s. 9. elokuuta 1971 Štšolkovo, Neuvostoliitto) on venäläinen kosmonautti.
Hän on asunut jo lapsena Tähtikaupungissa, jonka lukiosta hän siirtyi Ilmavoimiin valmistuen vuonna 1992 insinööriksi ja lentäjäksi. Hän lensi Aero L-39 Albatros -suihkukoulukoneita ja Tupolev Tu-134 -kuljetuskoneita kaikkiaan noin 500 tuntia. Hän on majuri ja pääsi kosmonauttikoulutukseen vuonna 1997. Hän on naimisissa Julia Leonidovna Romanenkon kanssa. Harrastuksiin kuuluu sukeltaminen, tennis, turismi, veneily, lentopallo, musiikki ja autojen entisöinti.
Hän toimi Oleg Kotovin varamiehenä Sojuz TMA-10 -lennolla ja Fjodor Jurtšihinin varamiehenä ISS-avaruusaseman Retkikunta 15:n miehistössä.
Hän lensi Sojuz TMA-15:n päällikkönä toukokuun lopussa 2009 ISS:lle liittyäkseen Retkikunta 20:n ja Retkikunta 21:n miehistöön lentoinsinöörinä. Hän laskeutui Maahan 1. joulukuuta 2009 Sojuz TMA-15:n mukana.
Kamikaze (1905)

Palvelus

Kamikaze luokiteltiin 28. elokuuta 1912 kolmannen luokan hävittäjäksi, ja se poistettiin ensilinjan tehtävistä. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus palautettiin palvelukseen. Se muutettiin miinanraivaajaksi 1. joulukuuta 1924. Alus poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1928.
Suininki

Maantietoa

Järven pinta-ala on 2 170 hehtaaria eli 21,7 km². Se on 14,9 kilometriä pitkä ja 5,1 kilometriä leveä. Järvellä on kaksi järvenselkää. Isoselkä sijaitsee järven länsipäässä. Siitä erkanee Hoikkaniemen molemmalle puolelle kaksi lahtimaista järvenosaa, josta pohjoisempaa kutsutaan Varisseläksi. Varisselkä jatkaa itään aluksi Lehdonsalmena ja sitten Kiviperänä. Kaakkoon työntyvää Isoselän alueesta erottuu Korpilahti ja Multaslahti. Järvi on sokkeloinen ja se on yleensä reilusti yli kilometrin leveä, mutta Isoselän kodalla se on kolmen kilometrin levyinen. Isoselän länsipäässä sijaitsevat Rytilampi ja Kurikkalampi, jotka ovat lahtimaisia tai jopa erillisen järvien tapaisia kuroutumia.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 146,7 miljoonaa m³ eli 0,147 km³. Järven keskisyvyys on 6,8 metriä ja suurin syvyys on 26,1 metriä. Syvin kohta sijaitsee Isonselän keskellä Hoikkaniemen eteläpuolella. Järvessä on laskettu olevan 32 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 17 ha, mikä on noin 0,8 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista viisi on yli hehtaarin suurisia ja 27 yli aarin kokoisia. Yksikään saarista ei ylitä neliökilometriä. Isoselällä sijaitsevat suurimmat saaret Iso Lamposaari ja Pikku Lamposaari.
Järven rantaviivan pituus on 72,2 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 7,8 kilometriä. Ranta on pääasiassa metsämaata, joka on paikoin soistunutta ja  pieneten peltotilkkujen rikkomaa. Luoteisrannassa sijaitsee Määttälänvaaran kylä, etelärannanssa ovat pienemmät Multasniemen ja Ylä-Suiningin kylät ja pohjoisrannalla Lehdon ja Kiviperän kylä.

Vesistösuhteet

Järvi kuuluu Koutajoen vesistössä (vesistöaluetunnus 73) Kuusinkijoen valuma-alueeseen (73.04), johon Suiningin alue (73.043) kuuluu. Suiningin alueeseen laskee etelästä Suiniginjokea pitkin Kiitämän alueen (73.044) vesistö ja lännestä Kurikkalampeen Kaarijokea pitkin Kurikkajoen valuma-alueen (73.048) vesistö. Suiningin lähilaueelta suoraan järveen laskee 21 vähintään hehtaarin kokoista järveä. Niistä huomattavimmat ovat Piskamonjärvi (88 ha), Pikku Papuluoma (50 ha), Kiviperänlampi (44 ha), Iso Vasaluoma (32 ha), Rytilampi (30 ha), Ritalampi (13 ha), Molkinlampi (12 ha) ja Lammaslampi (10 ha).
Järven laskujoki Varisjoki on Kiitämästä alkavan Kuusinkijoen eriniminen osuus,  joka yhtyy Venäjän puolella Oulankajokeen. Se laskee Venäjällä Paanajärveen, josta vedet jatkavat Pääjärven kautta ja   Kuntijokea myöten Kuntijärveen, ja edelleen Koutajärven kautta Vienanmereen.
Rickenbackerin kansainvälinen lentoasema

Historia

Alkuperäinen kenttä avattiin kesäkuussa 1942. Se nimettiin läheisen kylän mukaan Lockbournen sotilaslentokentäksi. Siitä tuli Yhdysvaltain armeijan lentojoukkojen (United States Army Air Corps, USAAC) koulutuskeskus.
Kylmän sodan aikana kenttä tunnettiin nimellä Lockbournen lentotukikohta ja sitä käytti strategiset ilmavoimat. 18. toukokuuta 1974 kenttä nimettiin uudelleen Rickenbackerin lentotukikohdaksi.
Tukikohta siirrettiin Strategic Air Commandilta Air National Guardille ja nimettiin Rickenbackerin Air National Guardin tukikohdaksi 1. huhtikuuta 1980.
Tukikohdan sulkemista suunniteltiin vuonna 1991. Ohion osavaltion ehdotuksen mukaisesti kentän toiminnot kuitenkin järjestettiin uudelleen kentän sulkemisen sijasta. Kentästä tuli 121. ilmatankkauslennoston ja 160. ilmatankkausrykmentin kotikenttä.
Elokuussa 2001 alkoi Yhdysvaltain laivaston ilmavoimien reservikeskuksen rakentaminen. Siellä toimii lähes tuhat reservin jäsentä.

Toiminta

Rickenbacker oli Rickenbackerin satamaviraston alaisuudessa vuoteen 2003, jolloin se siirtyi yhdessä Port Columbusin ja Boltonin lentoasemien kanssa Columbus Regional Airport Authorityn alaisuuteen. Rahtilentoja kentälle lentävät muun muassa FedEx Express, FedEx Feeder, Mountain Air Cargo ja UPS Airlines. Boeing 747 -koneilla kentälle lentävät Evergreen International Airlines, Atlas Air ja Kalitta Air.
Lentoasemaa käytettiin vuonna 1997 elokuvan Air Force One kuvauksissa.
Joulukuussa 2006 PlanetSpace aloitti neuvottelut Ohion hallituksen kanssa laukaisukeskuksen rakentamisesta Rickenbackerin lentoasemalle.
Mirjami Lähteenkorva

Kirsti Mirjami Lähteenkorva (16. huhtikuuta 1904 Heinola – 4. tammikuuta 1968 Heinola) oli suomalainen opettaja ja runoilija.
Lähteenkorva pääsi ylioppilaaksi Käkisalmen yhteiskoulusta ja valmistui kansakoulunopettajaksi Helsingin ylioppilasseminaarista. Hän toimi kansakoulunopettajana Käkisalmella vuoteen 1939 saakka ja sen jälkeen hän oli Vaasassa 1940–1967 kansakoulunopettajana ja Vaasan käytännöllisen naisopiston tuntiopettajana.
Jaroslav Holík

Tšekkoslovakian mestaruudet

Holík pelasi Dukla Jihlavassa vuosina 1961–1979. Liigamestaruuden hän voitti seitsemän kertaa: vuosina 1967–1972 ja 1974.
Golitsyn

Golitsyn (ven. Голицын) on venäläinen ruhtinassuku, joka uskoo polveutuvansa Liettuan hallitsijasta Gediminasista. Suvun esi-isät Narimantas ja Patrikas pitivät hallussaan karjalaisia läänityksiä.
RN Ape

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1980.
Avro 504

Käyttö Suomessa

Suomeen hankittiin englantilaisesta ylijäämävarastosta yksi Avro 504 K, joka saapui Suomeen 22. syyskuuta 1926. Suomen ilmavoimat käytti sitä 1929-1930, jota ennen se oli ollut maavoimien käytössä.

Museokoneita Suomessa

Kone on Keski-Suomen ilmailumuseon näyttelyssä.
Mannerheimin murhayritys 1920

Mannerheimin murhayritys tapahtui Tampereella 4. huhtikuuta 1920. Yritys oli tarkoitus toteuttaa Hämeenkadulla pidetyn suojeluskuntaparaatin aikana, johon kenraali Mannerheim osallistui, mutta se epäonnistui tekijäksi määrätyn Karl (Kaarle) Salon epäröinnin takia. 
Murhayrityksen takana oli Pietarin kansainvälisen punaupseerikoulun johdossa ollut Eino Rahja, joka kokosi Pietarissa kahdeksan suomalaisen punaupseerin ryhmän tätä varten. Ryhmään kuuluivat Aleksander Weckman, August Enroth, Aleksanteri Suokas, Karl (Kaarle) Salo, Väinö Luoto, Hjalmar Forsman, Emil Kuutti ja Antti Pokkinen. Ryhmää johti Weckman ja varsinaisiksi tekijöiksi valittiin hänen ohellaan Suokas ja Salo. He saapuivat väärillä passeilla varustettuina Helsinkiin maaliskuussa 1920. Ryhmän miehet kokoontuivat 3. huhtikuuta Tampereella Hämeenkadun Puistokahvilassa ja tässä vaiheessa Weckman määräsi Salon ampujaksi ja antoi tälle Colt-pistoolin. Weckman ja Suokas olivat varmistajina ja heillä oli aseinaan Walther- ja Colt-pistoolit. Murhayritys epäonnistui Salon epäröinnin takia ja väentungoksessa Weckman ja Suokas menettivät näköyhteyden häneen eivätkä hekään ehtineet ampua Mannerheimia.
6. huhtikuuta Weckman sai Salon käsiinsä ja antoi tälle viikon aikaa surmata joko Mannerheim tai sotaministeri ja Uudenmaan läänin maaherra Bruno Jalander, muussa tapauksessa hän kuolisi itse. Tämäkään yritys ei onnistunut sillä Mannerheim ja Jalander eivät tulleet Helsingin suojeluskuntajuhlaan viranomaisten saatua vihiä yrityksestä. Salo palautti pistoolinsa ja pakeni sen jälkeen. Weckman ja Suokas yrittivät paeta Venäjälle kahden avustajansa kanssa mutta heidät pidätettiin Helsinki-Viipuri-junasta yöllä 21. huhtikuuta. Salo pidätettiin Espoossa 23. huhtikuuta. 
Weckmanin avustajana ollut helsinkiläinen seppä Teodor Sädevirta oli todistajana murhayrityksen tekijöitä vastaan käydyssä oikeudenkäynnissä. Ryhmän vielä vapaana olleet jäsenet järjestivät kostoksi käsikranaatti-iskun häntä vastaan 26. elokuuta, iskussa Sädevirran morsian kuoli. Ryhmän muista jäsenistä Pokkinen, Forsman ja Luoto pääsivät pakenemaan Venäjälle, mutta kostoiskun järjestänyt Enroth saatiin pidätettyä. Kuutti oli pidätetty Helsingissä jo 11. heinäkuuta. Molemmat tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen. Weckman ja Enroth luovutettiin kuitenkin Neuvostoliittoon salaisessa vankienvaihdossa kesäkuussa 1926. Joukko poliiseja palkittiin rahapalkkioilla murhayrityksen estämisestä. 
Teodor Sädevirta pääsi todistuksensa ansiosta vapaaksi ja toimi myöhemmin seppänä Kalvolassa. Hän kuoli 1958. On arveltu, että hän on saattanut olla poliisin tiedottaja, joka soluttautui ryhmään mukaan.
Jari Tervon historiallinen romaani Troikka (2008) kertoo fiktiivisen version Mannerheimin murhayrityksen taustoista.
HMS Resolution (1770)

Palvelus

Alus romutettiin 1813.
Dacia (automerkki)

Historia

Dacian autotehdas valmistui Colibașiin (nyk. Mioveni) lähelle Piteștiä vuonna 1968. Ensimmäisenä se ryhtyi valmistamaan lisenssillä Renault 8:an perustuvaa Dacia 1100:aa. Jo vuosien 1968–1972 välisenä aikana tuotettiin 44 000 autoa. Tuotantoon tuli sittemmin Renault 12:een perustuvat Dacia 1300 -mallit, joita vuosina 1969–2003 valmistettiin kaikkiaan yli kaksi miljoonaa. Vientiautot valmistettiin eri tuotantolinjalla, ja siksi monet romanialaiset ostivat autonsa Unkarista.

Nykytuotanto

Nykyisin tehtaassa valmistetaan uutta Logan-mallia, joka on alusta asti suunniteltu 5 000 euron autoksi. Suuri osa auton komponenteista on samoja kuin ne, joita käytetään nykyisin Renault’n omassa valmistuksessa olevissa malleissa. Sekin on keino säästää hintaa. Logania aiotaan valmistaa myös monessa kehittyvässä automaassa, esimerkiksi Kiinassa, Kolumbiassa ja Venäjällä. Toinen Dacian malli on vanha Solenza, joka pohjautuu edeltävään SupeRNovaan.
Suomen markkinoille Dacia saapui vuoden 2010 alussa. Markkinaviestin pääsanoma on verrattain alhainen hinta, ja merkin iskulause Suomessa kuuluukin: ”Keskity oleelliseen”.
Viidennen tasavallan vaalit

Kansainvälinen taso

Ranskan kansalaiset valitsevat myös muiden eurooppalaisten tavoin Euroopan Parlamentin jäsenten vaaliin. Näitä vaaleja kutsutaan eurovaaleiksi.

Äänestäjät

Äänestää vaaleissa voivat kaikki 18 vuotta täyttäneet Ranskan kansalaiset, jotka ovat kirjoittautuneet äänioikeutettujen listalle. Eurovaaleissa ja kunnallisvaaleissa myös muiden Euroopan Unionin jäsenmaiden kansalaiset voivat käyttää äänioikeuttaan ja kirjoittautua äänioikeutettujen listalle.
Kirjoittautuminen äänioikeutettujen listalle ei ole pakollista, mutta se on välttämätöntä, jotta äänestäjä voi käyttää äänioikeuttaan. Nykyisin kaikki 18 vuotta täyttävät ranskalaiset kirjataan automaattisesti äänioikeutettujen listalle. Äänioikeutetut kansalaiset voivat kirjoittautua asuinpaikkakunnallaan tai kunnassa, jossa he ovat vähintään viiden vuoden ajan maksaneet paikallisen veron. Ulkomailla asuvat ranskalaiset voivat kirjoittua paikallisessa konsulaatissa.
Vain äänioikeutettujen listalle kirjoitetut äänestäjät voivat olla ehdokkaina vaaleissa. Joissakin tapauksissa rikoksesta tuomitut eivät voi kirjoittautua äänioikeutettujen listalle, mikä myös estää heidän ehdokkuutensa vaaleissa.
Pyhä lehmä

Lehmä on hindulaisuudessa pyhä eläin, yltäkylläisyyden ja hedelmällisyyden symboli. Useimmat hindut kunnioittavat lehmää matriarkaalisena hahmona ja yhdistävät sen Äiti Maahan. Lehmä ei ole varsinaisesti palvonnan kohde, mutta sitä kohdellaan kunnioittavasti. Naudanlihaa ei syödä ollenkaan.
Ei tiedetä varmasti pidettiinkö lehmää pyhänä jo Veda-kaudella. Tiettävästi tällöin kuitenkin uhrattiin nautoja, jonka jälkeen uhrieläimen liha syötiin. Lehmän kunnioitus johtuu luultavasti sen keskeisestä asemasta tuon ajan ihmisten elinkeinossa. Lehmä tarjosi maitotuotteita ja lantaa pelloille, minkä vuoksi se nähtiin eräänlaisena äitihahmona. Vaikka lehmän pyhyyden alkuperästä ollaan erimielisiä, sitä kunnioittavia mainintoja löytyy kaikkialta hindujen pyhistä teksteistä. Erityisesti Krishnan katsotaan suojelleen lehmiä.
Hinduvaltaisissa valtioissa kuten Intiassa ja Nepalissa lehmän maidolla on edelleen tärkeä osa uskonnollisissa rituaaleissa. Lehmät saavat yleensä kuljeskella vapaina. Niiden maidolla uskotaan olevan puhdistavia vaikutuksia, ja lehmän eri tuotteita – maito, juusto, voi, virtsa ja lanta – käytetään uskonnollisissa seremonioissa. Lehmän virtsaa käytetään myös lääkinnällisiin tarkoituksiin. Lehmää pidetään kaikista lahjoista arvostetuimpana.
Bos-sukuun kuuluvan eläimen tappaminen oli aiemmin laitonta Intiassa ja on sitä edelleen suurimmassa osassa maata, mutta tästä huolimatta Intiassa toimii nykyään useita teurastamoja. Paikoissa, joissa lehmän teurastaminen on kiellettyä, sen vahingoittamisesta tai tappamisesta saattaa seurata vankeustuomio. Laillisia teurastamoja toimii Intiassa noin 3 600, mutta laittomia arvioidaan olevan huomattavasti enemmän (yli 1 000 000). Teuraseläimiä kohdellaan hyvin julmasti: Ne saatetaan muun muassa pahoinpidellä raajarikoiksi ennen teurastusta, koska terveen nuoren eläimen tappaminen ei ole sallittua. Yritykset laittomien teurastamojen sulkemiseksi ovat olleet epäonnistuneita.
Ruth Dahl

Ruth Lydia Dahl (26. marraskuuta 1900 Helsinki – 5. syyskuuta 1966) oli suomalainen toimittaja, näyttelijä ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Dahl käytti nimimerkkejä Ruter-dam ja Constance.
Dahlin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Axel L. Lindgren ja Lydia Finander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1918 (Läroverket för gossar och flickor i Helsingfors). Dahl toimi näyttelijänä 1920–1921 Vaasan ruotsalaisessa teaatterissa ja  opiskeli 1921–1923 Ruotsalaisen teatterin oppilaskoulussa. Dahl työskenteli konttoristina 1928–1941 ja oli Nyland-lehden toimitussihteerinä 1941–1944 sekä Aftonposten-lehden toimittajana 1944–1945 sekä Suomen Huolto – Finlands Folkhjälp -järjestön tiedottajana 1946–1951. Hän kirjoitti pakinoita Hufvudstadsbladetiin ja oli Borgåbladet-lehden teatteriarvostelijana.
Ruth Dahl oli naimisissa 1925–1934 Arne Bomanin ja 1935–1960 kirjailija Hjalmar Dahlin kanssa.
Einsatzgruppen

Einsatzgruppen (suom. toimintaryhmät), virallisesti Einsatzgruppen der Sicherheitspolizei und des SD, olivat toisen maailmansodan aikaan Saksan turvallisuuspoliisin muodostamia tuhoamisryhmiä, joiden tarkoitus oli surmata natsihallinnon ei-toivotuksi määrittelemä väestö (saks. Untragbare Elemente) itärintaman valloitetuilta alueilta. Päätehtävä oli etsiä ja tappaa juutalaisia ja kommunisteja, mutta kohteeksi joutui myös romaneita, älymystön edustajia ja mielisairaita.

Yksiköiden perustaminen

Neuvostoliittoon tehtävän hyökkäyksen valmisteluihin kuuluivat myös suunnitelmat valloitetun alueen väestön käsittelystä. Tuhoamisyksiköiden johtohenkilöitä ryhdyttiin kouluttamaan keväällä 1941 Pretzschin rajapoliisikoulussa Leipzigin lähellä. Toimintaryhmät perustuivat Adolf Hitlerin Johtajan käskyyn (saks. Führerbefehl), jossa vaadittiin idän juutalaisuuden (Ostjudentum) tuhoamista naisia ja lapsia myöten. Tätä tarkoitusta varten Saksan turvallisuuspoliisi RSHA perusti erityisiä tuhoamisyksiköitä, neljä toimintaryhmää (Einsatzgruppen A, B, C, D). Toimintaryhmien alaisuudessa toimi pienempiä erityisyksiköitä, eturintaman erikoiskomennuskuntia (Sonderkommandos) ja kauempana rintamasta toimivia toimintakomennuskuntia (Einsatzkommandos). Yksi toimintakomennuskunta oli Suomessa ja Norjassa vuosina 1941–1942 toiminut Einsatzkommando Finnland.
RSHA:n päällikkö Reinhard Heydrich kokosi joukon turvallisuuspoliisin upseereita RSHA:n päämajaan 17. kesäkuuta 1941 ja piti käskynjaon, jonka aiheena oli Einsatzgruppenien tehtävät ja toiminta. Ohjeet annettiin aluksi aina suullisesti, vasta kesä–heinäkuussa 1941 RSHA antoi kirjalliset käskyt 8 ja 9, jotka koskivat määrättyjen ihmisryhmien surmaamista. Tuolloin toimintaryhmät olivat jo käskyn mukaisessa tehtävässään.

Surmat

Ryhmien arvioidaan teloittaneen 1,5 miljoonaa juutalaista, kommunistia, sotavankia ja romania. He myös avustivat Wehrmachtia ja paikallisia antisemiittejä surmatöissä. Puolassa he surmasivat juutalaisten ja poliittisten johtajien lisäksi puolalaisia intellektuelleja, kuten pappeja ja opettajia.
Yleinen toimintatapa ryhmillä oli antaa määräys kaikkien alueen juutalaisten ja muun ei-toivotun aineksen kokoontua tietylle paikalle tiettynä aikana. Tämän jälkeen paikalle saapuneet johdatettiin riittävän kauas asutuksesta, jonne joukkohaudat oli kaivettu valmiiksi. Surmattavat pakotettiin riisuutumaan, jonka jälkeen heidät asetettiin kuopan reunalle tai kuoppaan ja ammuttiin.
Natsit eivät kuitenkaan olleet tyytyväisiä ampumiseen joukkomurhan välineenä. Ongelmana oli ammusten kulutus, vaiva, helposti syntyvät silminnäkijätodistukset ja teloittajille jatkuvasta puolustuskyvyttömien miesten, naisten, lasten ja vanhusten surmaamisesta aiheutunut psykologinen stressi. Tuhoamiseen kehiteltiin erityisvalmisteisia autoja, joiden moottorin pakokaasu johdettiin uhrien täyttämään takaosaan. Autot tyhjennettiin noin tunnin ajomatkan jälkeen, ja uhrit joukkohaudattiin. Näistä liikkuvista kaasukammioista saadun kokemuksen perusteella kehitettiin tuhoamisleirien vastaavat laitokset.
Turun ja Porin läänin ratsuväkirykmentti

Kolmikymmenvuotinen sota

Kolmikymmenvuotisen sodan viimeisinä vuosina 1636–1648 rykmentti osallistui muun muassa Berliinin lähistöllä käytyyn Wittstockin taisteluun eversti Thure Bjelken ja everstiluutnantti Johan Wittenbergin johdolla. Rykmentti kärsi syyskuussa 1636 käydyssä taistelussa suuria tappioita. Huhtikuussa 1639 rykmentti osallistui pääarmeijan rinnalla voittoisaan Chemnitzin taisteluun sekä lokakuussa 1642 Breitenfeldin toiseen taisteluun. Sodan päättymiseen mennessä rykmentti oli jakautunut niin, että sen kaikkiaan tuhannesta ratsukosta 400 oli Saksassa ja 600 Ruotsissa. Jälkimmäiset osallistuivat vuonna 1644 Tanska-Norjaa vastaan käytyyn Torstensonin sotaan. Kolmikymmenvuotinen sota päättyi vuonna 1648 solmittuun Westfalenin rauhaan, mutta Saksassa olleet ratsumiehet jäivät aloilleen vielä kesään 1650 saakka odottamaan rauhanehtojen täyttymistä.

Ranskan–Hollannin sota

Vuosina 1674–1679 Turun ja Porin läänin ratsuväkirykmentti osallistui Ranskan–Hollannin sodassa taisteluihin Tanskaa ja Brandenburgia vastaan. Rykmentti hyökkäsi joulukuussa 1674 Stettinistä Taka-Pommeriin ja jatkoi sotimista talvitauon jälkeen seuraavan vuoden toukokuussa. Lisäksi rykmentti oli mukana tammikuussa 1678 puolustamassa Ruotsin Pommeriin kuulunutta Rügenin saarta Tanskan ja Brandenburgin hyökkäykseltä. Puolustustaistelu kuitenkin epäonnistui ja lopulta Ruotsin armeija joutui antautumaan Stralsundin ja Greifswaldin kaupunkien piiritysten jälkeen. Joukot oli määrä kuljettaa meritse takaisin Ruotsiin, mutta suuri osa kuljetusaluksista haaksirikkoutui ja tuhoutui Bornholmin saaren rannikolla.

Suuri Pohjan sota

Suuren Pohjan sodan alettua Keväällä 1700 Turun ja Porin läänin ratsuväkirykmentti lähetettiin Liivinmaalle, jossa se toimi osana kenraali Otto Wellingkin joukkoja. Rykmentti osallistui muun muassa Liivinmaan Mūrmuižassa heinäkuussa 1705 käytyyn Gemauerthofin taisteluun. Myöhemmin rykmentti kärsi suuria tappioita kenraali Wolmar Anton von Schlippenbachin armeijan mukana syyskuussa 1708 käydyssä Lesnajan taistelussa ja sen rippeet yhdistettiin kenraali Adam Ludwig Lewenhauptin joukkoihin. Rykmentti osallistui 8 eskadroonan ja 800 miehen voimin Pultavan taisteluun 28. kesäkuuta 1709 ja antautui sen jälkeen muun karoliiniarmeijan tavoin Perevolotjnassa 1. heinäkuuta.
Pultavan taistelun jälkeen rykmentti koottiin uudelleen vahvistettuna. Vuonna 1718 se osallistui kenraali Carl Gustaf Armfeltin johtamaan epäonnistuneeseen Trondheimin sotaretkeen, jonka tarkoituksena oli Norjassa sijaitsevan Trondheimin kaupungin valloitus.
Hermann Bondi

Hermann Bondi (1. marraskuuta 1919 Wien, Itävalta – 10. syyskuuta 2005 Cambridge, Englanti) oli itävaltalais-brittiläinen  matemaatikko ja kosmologi. Hän oli Fred Hoylen ja Thomas Goldin rinnalla kolmas maailmankaikkeuden syntyä kuvaavan pysyvän tilan teorian kehittäjä ja toimi 1967–1971 Euroopan avaruusjärjestö ESAn edeltäjän ESROn johtajana.
Wieniläiseen lääkäriperheeseen syntynyt Bondi lähti vuonna 1937 opiskelemaan matematiikkaa Cambridgen Trinity Collegessa.
FICAM

FICAM on suomalainen asiantuntijakeskus, joka on perustettu vuonna 2008. Se sijaitsee Tampereen yliopiston lääketieteen yksikössä. FICAMin tehtävänä on kehittää ja validoida sellaisia solu- ja kudosviljelyyn perustuvia menetelmiä, joilla voidaan täydentää tai korvata eläinkokeita. Muita tehtäviä ovat esimerkiksi jakaa tietoa eläinkokeille vaihtoehtoisista menetelmistä sekä koulutuksen edistäminen. FICAM toimii ECVAMin testauslaboratoriona.
Suurin osa FICAMissa kehitettävistä uusista menetelmistä perustuu ihmisen solujen ja kudosten käyttöön, joista rakennetaan 3D-kudosmalleja. Kehitetyt mallit soveltuvat kemikaalien, kosmetiikka-aineiden ja lääkkeiden turvallisuustestaukseen sekä lääkkeiden tehon ja muiden vaikutusten tutkimiseen.