google/wiki40b huggingface dataset:
Korianteri

Korianterin lehdet

Lehtikorianteri tunnetaan Etelä- ja Pohjois-Amerikassa myös espanjankielisellä nimellä cilantro. Tuoreet lehdet ovat tärkeä osa monissa aasialaisissa chutney-soseissa sekä meksikolaisissa salsakastikkeissa. Silputtuja korianterinlehtiä sirotellaan myös intialaisten ruokien kuten dhalin päälle, mutta lehtiä pitää varoa kuumentamasta, sillä lämpö tuhoaa niiden aromin nopeasti. Korianterin lehdet sisältävät muun muassa 10-undekenaalia (C₁₁H₂₀O). 
Korianterin maku on voimakkaan aromikas, makeahko ja kirpeän sitrusmainen. Se sopii esimerkiksi kaali- ja punajuuriruokien mausteeksi. Osa ihmisistä (4%-14%) kuitenkin kokee korianterin hajun ja maun saippua- tai multamaisena. Tämä johtuu hajuaistiin vaikuttavasta geenimuunnoksesta.

Korianterin siemenet

Korianterin siemenen tuoksuvat murskattaessa hiukan sitruunamaisilta. Niiden makua on kuvattu myös lämpimäksi, pähkinäiseksi ja appelsiiniin vivahtavaksi – ja se on kaukana korianterin lehtien mausta, joten ruoanlaitossa niitä ei voi korvata toisillaan. Jauhetut korianterin siemenet ovat curry-maustesekoituksen pääainesosa sekä tärkeässä roolissa garam masalassa ja muutamissa muissa intialaisissa maustesekoituksissa.
Siemenet voi paahtaa kevyesti ennen käyttöä, ja ne murskataan helpoimmin morttelissa. Jauhettu korianteri menettää makunsa nopeasti.

Historiaa

Korianteria on löydetty niin Pompeijin raunioista kuin faraoiden haudoista, joten se ei ole tuore tulokas eurooppalaisessa keittiössä. Raamatussa korianterin avulla kuvataan mannaa: "Israelilaiset antoivat sille ruoalle nimeksi manna. Se muistutti korianterin siemeniä, mutta oli valkoista ja maistui hunajaleivältä." (2. Moos.16:31)
Ensimmäisen kerran nimi coriandrum (korianteri) esiintyy Plinius vanhemman kirjoituksissa, jossa hän kuvailee kasvia, joka haisee luteelle.
Helen Gurley Brown

Helen Gurley Brown (18. helmikuuta 1922 Green Forest, Arkansas, Yhdysvallat – 13. elokuuta 2012 New York) oli yhdysvaltalainen päätoimittaja, kirjailija, kustantaja ja liikenainen. Hän toimi 32 vuotta Cosmopolitan-lehden vastaavana päätoimittajana.
Brownin aikana Cosmopolitanin levikki nousi 800 000 kappaleesta kolmeen miljoonaan.
Atlas Copco

Liiketoiminta

Atlas Copco oli vuonna 2018 jaettu neljään liiketoiminta-alueeseen: kompressoritekniikkaan, rakennustekniikkaan, teollisuustekniikkaan ja tyhjiötekniikkaan. Konsernin suurimmat asiakaskunnat ovat valmistava teollisuus, prosessiteollisuus ja elektroniikkateollisuus. Arvioiden mukaan esimerkiksi suurin osa maailman autoista on koottu käyttäen Atlas Copcon työkaluja ja peräti puolet maailmalla pantavasta oluesta on tuotettu käyttämällä yhtiön kompressoreita.

Historia

Atlas Copcon alku ajoittuu vuoteen 1873, jolloin ruotsalainen Atlas-yhtiö perustettiin valmistamaan rautateiden tarvitsemia laitteita. Perustajilla oli vaikeuksista huolimatta vahva usko tulevaisuuteen, ja uusi yhtiö näki päivänvalon 1890 Nya AB Atlas -nimisenä. Vuonna 1917 Nya AB Atlas sulautettiin M. Wallenbergien AB Diesel Motorer -yhtiöön, jonka tehtävänä oli kehittää dieselkoneita. Uusi yhtiö sai nimekseen AB Atlas Diesel.
Toisen maailmansodan aikana AB Atlas Diesel toi markkinoille uuden kallionporausmenetelmän, jota kutsuttiin ”ruotsalaiseksi menetelmäksi” eli ”mies ja paineilmapora”. Järjestelmä oli menestys ja se johti yhtiön voimakkaaseen laajentumiseen. Vuonna 1948 AB Atlas Diesel lopetti dieselien tuotannon ja yhtiö erikoistui paineilma-alueelle. Yhtiön nimi muuttui vuonna 1956 Atlas Copcoksi; Copco on lyhenne konsernin silloisen belgialaisen tytäryhtiön nimestä: Compagnie Pneumatique Commerciale.
Atlas Copco eriytti kaivos- ja louhintatekniikan liiketoiminta-alueen kesäkuussa 2018 Epiroc-yhtiöksi, joka listattiin samalla myös Tukholman pörssiin.
Azrael

Azrael on muslimien mukaan yksi arkkienkeleistä. Azrael tyypillisesti tunnetaan yhtenä kuolemanenkelin nimistä ja se on nimen 'Izrail' englanninkielinen muoto, nimen joka perinteisesti esiintyy kuolemanenkelin nimenä Koraanissa. Nimen muita kirjoitusasuja ovat Azrail, Ashriel, Azaril ja Azriel. Nimi tarkoittaa kirjaimellisesti "jota Jumala auttaa".
Hänet kuvataan yleensä Jumalan alaisena arkkienkelinä eikä häntä yleensä kuvata samalla tavalla kuin kuoleman synkkiä henkilöitymiä (inkarnaatioita). Eri uskonnoissa ja näkemyksissä hänen kuvauksensa vaihtelee. Azraelin katsotaan asuvan kolmannessa Taivaassa. Hänellä on neljät kasvot ja neljätuhatta siipeä ja hänen koko ruumiinsa koostuu silmistä ja kielistä, joiden lukumäärä vastaa maanpäällä elävien ihmisten lukumäärää. Hän tulee olemaan viimeinen joka joutuu kuolemaan, jatkuvasti suureen kirjaan kirjaten ja poistaen syntyneiden ja kuolleiden ihmisten nimet.
Islamin perinteen mukaan Azrael kirjoittaa ikuisesti suureen kirjaan syntyvien nimet ja poistaa näiden nimet heidän kuoltuaan. Islamin legendan mukaan Jumalan sanotaan lähettäneen neljä enkeliä, Mikaelin, Gabrielin, Israfelin ja Azraelin keräämään seitsemän kourallista multaa Aatamin luomiseksi. Mikael, Gabriel ja Israfel palasivat Jumalan luo tyhjin käsin, mutta peräksiantamaton Azrael oli onnistunut irrottamaan multaa maasta. Azrael palkittiin nimittämällä hänet kuoleman enkeliksi tehtävänään erottaa ihmisten sielut heidän ruumiistaan.
Mihail Baryšnikov

Varhaiset vaiheet

Baryšnikov syntyi venäläiseen perheeseen Riiassa, Latvian sosialistisessa neuvostotasavallassa. Hänen isänsä oli insinööri ja äitinsä ompelija.

Tanssijaura

Baryšnikov aloitti tanssin opiskelun Vaganovan balettikoulussa 15-vuotiaana. Lahjakkuutensa ansiosta hän pääsi Leningradin (nykyinen Pietari) Kirovin balettiin vuonna 1966. Kun Kirovin baletti oli Kanadan-kiertueella vuonna 1974, Baryšnikov anoi poliittista turvapaikkaa Torontosta ja matkusti Yhdysvaltoihin. 
Vuosina 1974–1979 hän oli ensitanssija American Ballet Theatressa (ABT). Hän liittyi New York City Balletiin vuosiksi 1978–1979, kunnes palasi takaisin American Ballet Theatreen vuonna 1980 ja toimi seurueen taiteellisena johtajana vuoteen 1989 asti. Heinäkuun 3. päivänä vuonna 1986 hänestä tuli Yhdysvaltain kansalainen. Vuosina 1990–2002 Baryšnikov oli ohjaajana White Oak -tanssiprojektissa.

Televisio- ja filmiura

Baryšnikov sai Oscar-ehdokkuuden ensimmäisestä elokuvaroolistaan Herbert Rossin elokuvassa Käännekohta vuonna 1977. Baryšnikov näytteli pääosaa Taylor Hackfordin ohjaamassa elokuvassa  Taylor Hackfordin Valkeat yöt (1985), ja hänellä oli myös näkyvä rooli venäläisenä emigranttitaiteilijana televisiosarjassa Sinkkuelämää.
Baryšnikovilla on aikuisikäinen suomalainen kummityttö, ja hän on vieraillut Suomessa usein.
Mario Hezonja

Ura

Hezonja pelasi KK Dubrovnikin junioreissa, joista hänet nostettiin edustusjoukkueeseen kaudeksi 2008–2009. Hän edusti seuraa kaksi kautta ja siirtyi tämän jälkeen KK Zagrebiin, jossa hän voitti Kroatian cupin kaudella 2010–2011. Hezonja vietti Zagrebissa kaksi kautta ja siirtyi tämän jälkeen FC Barcelonaan, jossa hän pelasi ensimmäisenä kautenaan lähinnä seuran kakkosjoukkueessa toisella sarjatasolla. Hän kuitenkin debytoi Euroliigassa jo kaudella 2012–2013.
Hezonja osallistui NBA:n vuoden 2015 varaustilaisuuteen, jossa Orlando Magic varasi hänet koko tilaisuuden viidentenä pelaajana. Hän siirtyi seuraan seuraavaksi kaudeksi ja teki ensimmäisellä NBA-kaudellaan keskimäärin 6,1 pistettä ottelua kohden. Kaudella 2017–2018 hän teki keskimäärin 9,7 pistettä ottelua kohden ja aloitti runkosarjan otteluista avausviisikossa 30. Kauden jälkeen Hezonja teki New York Knicksin kanssa pelaajasopimuksen.
II (albumi)

Musiikillinen tyyli

Albumilla yhtye siirtyi huomattavasti melodisempaan ilmaisuun ja etääntyi debyyttialbumin psykedeelisestä rockista, tämän voi kuulla mm. kappaleessa "Shine on Me". Yhtye otti vaikutteita muun muassa folkmusiikista ("Istwan" ja "Two of a Kind") ja omaksui progressiivisemman ja monimutkaisemman ilmaisun, jonka voi kuulla esimerkiksi siten että ensimmäiset raidat "We Cannot Move", "Ištwan" ja "Could It Be So?" ovat yhteyksissä toisiinsa ja ovat jonkinasteisena jatkumona toisilleen. Jatkumo voi jatkua pidemmällekin. Jotkut kuuntelijat voivat jatkumoon saamaan liittymään soinnullisesti myös instrumentaalin "And It's All Happening" ja "Love Tonightin". Albumin viimeinen raita, "Palékastro" on Petri Wallin kuvaus Kreetan saaristossa sijaitsevasta kylästä instrumentaalisesti.
"Two of a Kind" kappaleen säkeistön rivi "The feelings I get when I look to the west" löytyy myös Led Zeppelinin kappaleesta Stairway to Heaven.
Trekki

Trekki Oy oli retkeily- ja ulkoilutarvikkeiden erikoisliike. Trekki myi retkeily- ja vapaa-ajan vaatteita, jalkineita ja muita ulkoilussa ja retkeilyssä tarpeellisia varusteita sekä toimitti liike- ja yrityslahjoja.
Liikkeen perustivat alun perin Lahden seudun partiolaisten yhdistykset, suurimpana Salpausselän Partiolaiset ry vuonna 1992 nimellä Partioretki. Yrityksen toimiva johto osti yrityksen osakkeet partiopiiriltä vuonna 2009. Kaupan ehtojen mukaisesti yritys luopui Partioretki-nimestä. Yritys muutti nimekseen Trekki Oy vuonna 2010.
Trekki Oy:n päämyymälä oli Lahdessa. ABC-liikenneasemien myymälät toimivat outlet-painotteisesti. Outlet-myymälöiden valikoima painottui tavarantoimittajien poistoeriin.
Yritys valittiin Lahdessa vuoden 1999 kaupunkikeskustan eheyttäjäksi. Vuonna 2011 ja 2002 Lahden kaupungin työllisyystoimikunta valitsi yhtiön vuoden työllistäjäksi. Retki-lehden vuoden 2007 numeron 11 valtakunnallisessa palvelutasotestissä Trekki todettiin Suomen parhaiten palvelevaksi retkeilytarvikeliikkeeksi.
Syskyllä 2012 Trekki hakeutui velkasaneeraukseen, mutta jätti lopulta huhtikuussa 2014 konkurssihakemuksen. Enimmillään yritys työllisti noin 50 henkeä. Loppuvaiheessa yrityksessä oli töissä noin 15 henkilöä ja sillä oli myymälät Lahdessa, Heinolassa ja Riihimäellä.
Jussi-Pekka Alanen

Jussi Pekka (Jussi-Pekka) Yrjänä Alanen (s. 23. joulukuuta 1938 Helsinki) on suomalainen maaneuvos ja varatuomari.
Alanen oli Helsingin apulaiskaupunginjohtaja vuosina 1974–1979 ja Asuntohallituksen pääjohtaja vuosina 1979–1984. Hän oli Kaupunkiliiton toimitusjohtaja vuosina 1984–1993 ja Kuntaliiton toimitusjohtaja vuosina 1993–1999 eläkkeelle jääntiinsä saakka. Alanen oli Kuntien Eläkevakuutuksen hallituksen puheenjohtaja vuosina 1985–2001. Hän on tehnyt useita kuntaliitosselvityksiä. Alaselle myönnettiin maaneuvoksen arvonimi vuonna 2003.
Alasen isä oli historiantutkija Aulis J. Alanen.
Antto Prunnila

Antto Prunnila (18. syyskuuta 1897 Honkajoki – 31. maaliskuuta 1965 Pori) oli suomalainen kirvesmies ja Suomen kansan demokraattisen liiton kansanedustaja.
Prunnilan vanhemmat olivat torppari Jaakko Joonas Prunnila ja Maria Vilhelmiina Nevala. Hän kävi kansakoulun ja myöhemmin Sirola-opiston. Prunnila työskenteli vuoteen 1926 saakka metsä- ja uittotöissä Honkajoella ja muualla Pohjois-Satakunnassa ja sen jälkeen hän oli kirvesmiehenä Porissa. Prunnila oli vankilassa poliittisista syistä 1931–1933 sekä jatkosodan aikana 1941–1944.
Prunnila oli Suomen kansan demokraattisen liiton kansanedustajana 1945–1954 ja 1958–1962 edustaen Turun läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän toimi presidentin valitsijamiehenä vuosien 1950, 1956 ja 1962 presidentinvaaleissa. Prunnila kuului Turun läänin pohjoisen vaalipiirin keskuslautakuntaan ja hän toimi Suomen kommunistisen puolueen Satakunnan piiritoimikunnan puheenjohtajana. 
Prunnila oli naimisissa vuodesta 1926 Ida Sofia Lamminpään kanssa.
Djélébou

Maantiede ja ilmasto

Djéléboun kunnan pinta-ala on 908,6 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kayesin piirin Karakoron, idässä Koussanén ja etelässä Bangassin ja Guidimakan Keri-Kaffon kuntiin sekä lännessä Mauritaniaan.
Alue on etupäässä tasankoa, joka rajoittuu idässä kohoavaan ylänköön. Tärkein vesistö on noin neljän kuukauden ajan virtaava Djélébou, joka laskee Mauritanian rajan muodostavaan Senegalin sivujokeen Karakoroon. Kasvillisuus on ihmisen toiminnasta kärsinyttä savannia.
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 400–600 millimetriä. Sadekausi kestää kesäkuusta lokakuuhun ja kuiva kausi marraskuusta toukokuuhun. Sadekauden keskilämpötila on noin 25 ja harmattan-tuulen leimaaman kuivan kauden 40–45 astetta.

Asutus

Entisestä Aouroun arrondissementista vuonna 1996 erotettuun kuntaan kuuluu 11 kylää. Asukkaista yli 90 % on soninkeja. Lisäksi on fulbeja, maureja ja bambaroita. Vallitseva uskonto on islam.

Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Kuivana aikana on autoliikennettä Kayesiin ja Mauritaniaan.
Seudun pääelinkeino on maatalous. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, maapähkinä, lehmänpapu ja maissi. Puutarhaviljely tuottaa vihanneksia ja juureksia. Karjanhoito perustuu laiduntamiseen ja transhumanssiin. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, hevoset, aasit ja siipikarja. Lisäksi hyödynnetään metsiä ja harjoitetaan pienimuotoista kaupankäyntiä.
Kunnassa toimii kymmenen alakoulua, kuusi yläkoulua ja viisi koraanikoulua (vuonna 2008). Noin 80 % alakouluikäisistä saa jonkinlaista opetusta. Terveydenhuolto käsittää neljä terveyskeskusta ja joukon muita alimman tason palveluja, jotka koulujen tavoin ovat usein maastamuuttajien rahoittamia. Suurimmat terveysongelmat ovat malaria, iho- ja hengityselinsairaudet, ripuli ja aliravitsemus. Vesihuolto käsittää periaatteessa riittävän määrän kaivoja, porakaivoja ja vesijohtoja, mutta monet turvautuvat silti heikkolaatuisiin vesilähteisiin.
Kestilän Pukimo

Kestilän Pukimo Oy (myöhemmin Kestilä Oy) oli Turussa 1911–1989 toiminut vaatetusalan yritys, joka kasvoi 1930-luvulla Suomen suurimmaksi alallaan. Kestilää pidetään Suomen ensimmäisenä valmisvaatteiden tekijänä.

Historiaa

Iin pitäjästä Oulun pohjoispuolelta Turkuun 1800-luvun lopulla muuttanut Henrik Kestilä sai työpaikan Maria Kraftmanin kangaskaupasta ja jatkoi myös uuden omistajan palveluksessa, kunnes 1903 osti liikkeen itselleen. Nimeksi tuli H. Kestilän kangas- ja lankatavarain kauppa. Henrik Kestilä menehtyi raitiovaunun töytäisemänä 1910, mutta liikkeen jatkajaksi muutti Huittisten kansanopistossa opettajana toiminut Henrikin poika Heikki Kestilä. Hän jatkoi isänsä työtä kauppiaana, mutta perusti yrityksen nimeltä Suomalainen Pukimo elokuussa 1911 alkaakseen ompeluttaa valmisvaatteita.
Kestilän kotona Humalistonkatu 3:ssa työskenteli aluksi vain räätälimestari Hjalmar Rytsälä. Hän leikkasi kankaat, jotka toimitettiin sitten kotiompelijoille eri puolille kaupunkia. Pian perustettiin ompeluosasto Yliopistonkatu 26:ssa sijainneen myymälän yläkertaan, josta se laajeni muihin lähirakennuksiin.
1920-luvun lopussa Kestilän Pukimoksi muuttunut yritys sai uudet tuotantotilat Linnankatu 8:sta, jossa aloitettiin miesten valmispukujen valmistus. Vuonna 1934 yritys siirsi tuotantonsa Brahenkatu 20:n entiseen kenkätehtaaseen. 1930-luku oli Kestilän vahvaa kasvuaikaa sekä tuotannossa että myynnissä. Vuosikymmenen lopulla yrityksellä oli omat myymälät Turussa, Helsingissä, Viipurissa, Porissa ja Kotkassa ja se työllisti lähes 500 henkeä. Yrityksen toimitusjohtajana vuosina 1928–1945 oli Aapo Laurén, joka perusti sitten oman saman alan yrityksen, Kudos Oy Silon.
Vuonna 1956 Kestilä rakennutti arkkitehti Olli Kestilän suunnitteleman uuden tehtaan Turun keskustaan, Brahenkadun ja Läntisen Pitkänkadun kulmaan. Siellä työskenteli enimmillään noin 700 henkilöä. Olli on yksi kauppaneuvos Heikki Kestilän pojista; muut ovat toimitusjohtajana toiminut Eero Kestilä ja muun muassa turkisosastoa johtanut Kalevi Kestilä.
Vuonna 1955 aloitettu oma myymäläverkosto oli 1960-luvun alussa laajentunut jo 13 paikkakunnalle ympäri Suomen. Sen oheen alettiin perustaa Top Shop -nuorisovaateliikkeitä. 1960-luvun alussa Kestilään palkattiin ensimmäinen vakituinen tuotesuunnittelija, Solveig Wahlgren-Halonen, joka tuli tunnetuksi nimellä Puppe Halonen. Muita Kestilän palkkalistoilla olleita suunnittelijoita ovat Raimo Aaramo, Birgitta Berggren, Arto Elovirta, Anneli Kukkonen, Kari Lehto, Tarja Salomaa ja Matti Seppänen. Freelancereinä Kestilälle suunnittelivat ainakin Marja Suna, Irja Leimu, Ritva-Liisa Pohjalainen sekä ruotsalainen Gunilla Pontén ja tanskalaiset Laise ja Sören Adzer.
Kestilällä oli vuodesta 1972 tehdas myös Nivalassa. Se työllisti parhaimmillaan 280 henkeä etenkin Neuvostoliittoon suuntautuvan bilateraalikaupan ansiosta. Idänkaupan tyrehtyessä lähes 80 vuoden ikään ehtinyt Kestilä Oy ajautui konkurssiin vuonna 1989, tehdasrakennukset myytiin ja 220 työntekijää irtisanottiin. Myymälöiden toimintaa jatkettiin vielä 1990-luvulla.
Kananliha

Kananliha on lihatyyppi, jota saadaan kanasta. Kananliha suositellaan paistettavaksi, tai muuten korkeassa lämpötilassa käytettäväksi, sillä se saattaa sisältää erilaisia bakteereja, kuten salmonellaa. Kananliha koostuu kanan lihas- ja rasvakudoksesta. Kananliha ei ole niin sanottua punaista lihaa. Kananliha on suosittua varsinkin Intiassa. Kananlihaa käytetään usein itämaisten ruokien valmistukseen.
Albin Öfverlund

Albin Anian Öfverlund (17. marraskuuta 1883 Turku, Suomen suuriruhtinaskunta - 22. heinäkuuta 1971) oli suomalainen sellisti ja säveltäjä.

Henkilöhistoria

Öfverlundin vanhemmat olivat työnjohtaja Carl Erik Fridolf Öfverlund ja Maria Josefina Sohlman ja puoliso vuodesta 1914 Inga Ester Ström. Hän kävi alkeiskoulua Loviisassa ja Helsingin filharmonisen seuran orkesterikoulun 1901-1908 ja opiskeli Helsingin konservatoriossa 1922-1928. Öfverlund toimi Helsingin kaupunginorkesterin ja sitä edeltäneiden orkesterien toisena sellistinä lähes jatkuvasti vuosina 1903-1950. Sibelius-akatemiassa ja sitä edeltäneissä musiikkioppilaitoksissa hän opetti 1918-1954. Bragen orkesterin johtajana Öfverlund toimi vuodesta 1922. Hän sai director musices -arvonimen 1934, Pro Finlandia -mitali myönnettiin hänelle 1954.
Ohepalu järv

Maantietoa

Järvi sijaitsee keskellä Ohepalu rabaa (suo) ja sen pinta-ala on 68 ha ja se on 1,2 kilometriä pitkä ja 950 metriä leveä. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 91,0 m meren pinnan yläpuolella. Järveen on kaivettu neljä suo-ojaa, joista etelään suuntautuva on yhdistetty Rutka kraaviin, joka yhtyy Valgejõgeen. Järven valuma-alueen laajuus on 7,5 km² (neliökilometriä).
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 0,5 metriä ja suurin syvyys 2,5 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00034 km³ (kuutiokilometriä) eli 0,34 miljoonaa m³ .
Järven rantaviivan pituus on 3,3 kilometriä ja rannat ovat kaikkialla suota.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 4) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on tumma (viroksi pehme- ja tumedaveeline järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti dystrofiseksi järveksi, jos järven vedessä on korkea humuspitoisuus (viroksi düstroofne tai rabade huumustoiteline, DY). Tällainen järvi sijaitsee usein suon äärellä ja järveen laskee humuspitoista suovettä, joka laskee samalla veden happamuuden alhaiselle tasolle (pH on alle 7).

Luontoarvoja

Suojärvi oli aiemmin niin sanottu umpijärvi eli siinä ei ollut ojia. Lammen yleisin kala on hauki. Järvi on ympäröivän suon kanssa suojeltu.
Paltamon kirkonkylä

Paltamon kirkonkylä on taajama ja kylä, joka sijaitsee Paltamossa Kainuussa, Kiehimänjoen suulla Oulujärven rannalla, valtatien 22 ja kantatien 78 risteyskohdassa, Oulu–Kontiomäki -rautatien varrella. Kirkonkylä on Paltamon kunnan keskustaajama. Paltamon nykyistä kirkonkylää on kutsuttu vanhastaan nimellä Kiehimä. Paltamon seurakunnan varhemmat kirkot ovat sijainneet Manamansalossa ja Paltaniemellä.
Kirkonkylän havaittavimmat maamerkit kirkon ohella ovat Kiehimänjoen ylittävät maantie- ja rautatiesillat.
Aikaisemmin kunnan kirkonkylä sijaitsi nykyisin Kajaaniin kuuluvassa Paltaniemen kylässä.

Palvelut

Pääosa kunnan palveluista on keskittynyt keskustaajamaan.
Ferret-luokka

Taustaa

Nopeisiin ja ketteriin veneisiin asennettu Robert Whiteheadin ja Itävalta-Unkarin laivaston kapteenin Giovanni Luppisin vuonna 1866 keksimä omalla voimanlähteellä varustettu torpedo aiheutti uhan taistelulaivoille. Riittävän suuri joukko torpedoveneitä läpäisisi taistelulaivan puolustuksen ja upottaisi raskaamman aluksen torpedoimalla tai vähintään vaurioittaisi sitä ja siten asettaisi sen alttiiksi vastustajan taistelulaivoille. Torpedoveneet osoittivat tehonsa ensimmäisen kerran Chilen sisällissodassa 1891.
Torpedoveneitä vastaan suunniteltiin pieniä aseistettuja aluksia, jotka liitettäisiin raskaiden alusten suojaksi. Ensimmäiset yritykset luoda uusi suojaava alustyyppi ei onnistunut riittämättömän toimintasäteen ja nopeuden vuoksi. Alukset eivät kyenneet seuraamaan laivastoa eivätkä torjumaan nopeita hyökkääjiä.

Aseistus

Ensimmäisten torpedovenehävittäjien (26-knotters) oli suunniteltu asennettavaksi kahteen eri tehtävään: torpedovene- ja tykkivenetehtävään. Tämän luokan alusten aseistuksesta puuttui muista poiketen kiintästi keulaan asennettu torpedoputki. Kummassakin roolissa aluksilla oli kiinteä 12 naulan tykki, johon sata laukausta. Tykkiveneinä aluksilla oli torpedoputkeen kaksi torpedoa sekä täydennyksenä kolme kuuden naulan tykkiä, joista kaksi keskellä alusta kummallakin laidalla ja kolmas perässä. Kuhunkin tykkiin oli sata kranaattia. Torpedoveneinä aluksille asennettiin kaksi kääntyvää torpedoputkea. Torpeidoita aluksilla oli tuolloin kaikkiaan neljä eli kaksi putkissa ja kaksi varalla. Kuuden naulan tykkejä oli vain yksi perässä ja siihen sata kranaattia.
Sotilaslentokoneiden luokat

Natsi-Saksa

Natsi-Saksa ei luonut konetyyppiluokitusta, joka olisi näkynyt sen lentokoneiden nimissä. Katso Natsi-Saksan lentokonetyyppien tunnukset.
Valeri Tškalov

Valeri Pavlovitš Tškalov (ven. Вале́рий Па́влович Чка́лов, 2. helmikuuta 1904 – 15. joulukuuta 1938) oli neuvostoliittolainen koelentäjä.
Tškalov syntyi Vasiljovon kylässä lähellä Nižni Novgorodia sepän pojaksi. Hänen äitinsä kuoli, kun hän oli kuusivuotias. Hän sai teknistä opetusta ja palasi isänsä apulaiseksi jokilaivojen höyrykattiloiden korjaajaksi ja rakentajaksi. Hän näki ensi kertaa lentokoneen vuonna 1919 ja päätti pyrkiä Puna-armeijaan. Hän sai lentäjän koulutuksen. Hän valmistui vuonna 1924 ja toimi sen jälkeen hävittäjälentäjänä.
Hän meni naimisiin vuonna 1927.
Vuonna 1930 Tškalov hakeutui koelentäjäksi. Vuosina 1936 ja 1937 hän teki useita pitkiä lentoja, muun muassa 63-tuntisen lento Moskovasta Vancouveriin. Lento ylitti pohjoisnavan. Se tehtiin Tupolev ANT-25 -koneella 18.–20. kesäkuuta 1937. Hän kehitti myös useita uusia taitolentokuvioita.
Tškalov kuoli 15. joulukuuta 1938 testatessaan Polikarpov I-180 -hävittäjän prototyyppiä. Laskussa kone törmäsi moottorin sammuttua lentokentän läheiseen voimalinjan pylvääseen. Kuten aina lentokonetehdas haki syytä lentäjästä. Virallisen tutkimuksen mukaan koneen moottori sammui, koska se jäähtyi liikaan, koska siihen ei oltu asennettu jäähdytyskiduksia. Prikaatinkenraali Tškalov oli kaksinkertainen Lenin-palkinnon saaja ja Neuvostoliiton sankari. Useita teollisuuden johtajia pidätettiin (muun muassa Tomaševitš, S. Beljakin) ja Nikolai Polikarpovin ura lentokoneiden pääsuunnittelijana käytännössä päättyi tähän onnettomuuteen.
Wand’rin’ Star

”Wand’rin’ Star” (vap. suom. Vaeltava tähti) on Frederick Loewen säveltämä ja Alan Jay Lernerin sanoittama musiikkikappale vuoden 1951 Broadway-näytelmästä Paint Your Wagon. Kappale lisättiin musikaaliin viime hetkellä sen Broadwayn ensi-iltaa edeltävien Bostonin-näytösten aikana. Näytelmän pohjalta tehdyssä elokuvassa Kultarynnäkön iloiset päivät (1969) sen esitti Lee Marvin. Marvinin nauhoitus nousi Britannian singlelistan kärkeen maaliskuussa 1970.
Juha Vainio on kääntänyt kappaleen suomeksi nimelle ”Toiset on luotuja kulkemaan”. Suomennoksen ovat äänittäneet muun muassa Ossi Ahlapuro, Tapio Rautavaara, Kai Lind, Jukka Raitanen, Kari Tapio ja Sielun Veljet.
Levytyskapellimestari Markku Johansson on kertonut, että kappale oli Tapio Rautavaaralle poikkeuksellisen haastava, ja levylle kelpaava versio syntyi monien uusintaottojen ja nauhaleikkausten jälkeen. Kappale ilmestyi Rautavaaran albumilla Muistoissain muuttumaton vuonna 1971.