Avoimen dialogin hoitomalli

Avoimen dialogin hoitomalli (Keroputaan hoitomalli) on psykiatrinen hoitotapa, jota on kehitetty 1980-luvun alusta lähtien Keroputaan sairaalassa Torniossa Mallin kehitys alkoi Suomessa valtakunnallisesti toteutetun skitsofreniaprojektin ja psykoosin tarpeenmukaisen hoidon periaatteiden kehittämisen innoittamana . Skitsofrenian hoitoon kehitettyä hoitomallia käytetään nykyisin myös masennukseen, unettomuuteen ja akuutteihin elämän kriiseihin. Tätä perhe- ja verkostokeskeistä mallia on käytetty myös sosiaalitoimessa.

Välitön apu

Torniossa on ollut jo 1990-luvulta lähtien käytössä avoimen dialogin hoitomalli, jossa potilas pääsee heti hoidon piiriin ilman terveyskeskuksesta kirjoitettua lähetettäkin. On järjestettävä jatkuvasti toimiva kriisipalvelu ja tärkeää järjestää ensimmäinen hoitokokous aivan hoidon alkuvaiheessa.

Sosiaalinen verkosto

Hoitomalli lähtee ajatuksesta, että mielenterveysongelmat johtuvat ennen kaikkea ihmisten välisistä sosiaalisista vuorovaikutusongelmista. Tämän vuoksi katsotaan, että tärkeintä hoidossa on tasa-arvoinen keskustelu, johon osallistuvat potilaan, lääkärin ja muun hoitohenkilökunnan lisäksi myös potilaan läheiset. Sosiaalisen verkoston mukana oleminen hoitoprosessissa on tärkeää senkin takia, että potilaalla on vaara sairastua uudelleen, jos hänellä ei ole hoidon loputtua sosiaalisia kontakteja tai merkittäviä ihmissuhteita.

Joustavuus ja liikkuvuus

Hoito pyritään valitsemaan ja järjestämään mahdollisimman joustavasti asiakkaan tarpeiden mukaan. Asiakasta pyritään lähestymään tarvittaessa hänen omassa ympäristössään – vaikka kotonakin.

Vastuullisuus

Hoitopäätökset pyritään tekemään keskustellen ja siirtelemättä vastuuta taholta toiselle. Vastuullisen lääkärin on aina oltava mukana päätöksenteossa.

Psykologinen jatkuvuus

On oltava hoitava työryhmä, joka ottaa vastuun koko prosessista sekä sairaala- että avohoitojaksojen aikana. Hoidon lopettamispäätöksissä on oltava mukana erityiskoulutettuja ja kokeneita työntekijöitä.

Epävarmuuden sietäminen

Kriisitilanteessa pyritään lisäämään asiakkaan ja hänen läheistensä voimavaroja kuuntelemalla – asiakkaan pitäisi pystyä pukemaan sanoiksi vaikeimpia elämänkokemuksiaan. On todettu, että koska psykoottiset harhat eivät vahingoita neurokognitiivista toimintaa, ensimmäisenä hoitotoimenpiteenä ei välttämättä pitäisi olla lääkitys.

Dialogisuus

Lääkitys ei ole hoitomallissa keskeisessä roolissa, vaan sen sijaan tärkeimpänä pidetään tasa-arvoista keskustelua. On esitetty, että vain 35 prosentille Tornion seudun psykoosipotilaista määrätään antipsykoottista neuroleptilääkitystä, kun muualla näitä lääkkeitä määrätään kaikille psykoosiin joutuneille. Väitteistä huolimatta THL:n tilastojen  mukaan Länsi-Pohjan sairaanhoitopiiri ei merkittävästi poikkea lääkkeiden käytössä, hoidon vaikuttavuudessa tai potilaiden määrässä muista sairaanhoitopiireistä . Lisäksi Suomen Mielenterveysseuran kehitysjohtaja Kristian Wahlbeck  huomauttaa, että "mitä pidempi viive on psykoosin alkamisen ja lääkehoidon aloittamisen välillä, sitä heikompi on ennuste" . 
Yleisesti ottaen hoitoprosessi alussa tavoitteena on dialogin synnyttäminen sekä eri ihmisten välille että potilaan erilaisten sisäisten äänten välille. Potilaan hoito tulee rikkaammaksi ja moniäänisemmäksi, kun esitetään erilaisia näkökulmia.

Hoitotulokset

Avoimen dialogin hoitomalli on osoittautunut selvästi tehokkaammaksi ja halvemmaksi kuin muualla Suomessa käytetty malli. Keroputaan mallilla hoidetuista psykoosipotilaista 82 prosentilla ei ollut kahden vuoden pituisen seurantajakson aikana lainkaan oireita tai ne olivat lieviä. Muualla Suomessa vastaava luku oli 50 prosenttia. Keroputaalla hoidetuista potilaista vain 23 prosenttia oli sairauseläkkeellä, kun muualla luku oli 57 prosenttia. Vain 24 prosenttia Keroputaan mallilla hoidetuista potilaista oli joutunut uudestaan psykoosiin kaksivuotisen seurantajakson aikana, kun psykoosi oli uusinut 71 prosentilla muualla Suomessa hoidetuista potilaista. Toisaalta kyseessä ei ollut satunnaistettu vertailukoe vaan kuvaileva tutkimus joten sen perusteella ei pitäisi arvioida hoidon tehokkuutta perinteiseen hoitoon verrattuna.