google/wiki40b huggingface dataset:
Chilensilpoja

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan chilensilpoja on noin 18–20 cm. Koiraan selkä on ruskeanharmaa ja niissä on tummempia viiruja. Siivet ovat mustat valkoisin viiruin. Pitkähkö pyrstö on väriltään musta ja alaperä on punertava. Chilensilpojakoiraan vatsa ja pää ovat punaruskeat. Naaraan vatsa on vaalea ja siiven viirutus on harmahtava.

Levinneisyys ja elinympäristö

Chilensilpoja elää etelämpänä kuin mikään muu laji kotingojen heimossa. Sen levinneisyys ulottuu Magallanesin provinssista Atacaman aavikolle ja Argentiinassa Santa Cruzista Mendozaan. Laji pesii korkealla Andeilla ja muuttaa talveksi kohti alankoja.  Muuttoaikana lajia voi tavata Falklandinsaarilla ja Etelä-Georgiassa ja Eteläisillä Sadwichsaarilla.  Chilensilpojan elinympäristöä ovat pensaikot, metsänreunukset ja jokilaaksot. Ajoittain lajia tavataan myös puutarhoissa.

Elintavat ja ravinto

Chilensilpojat elävät useimmiten yksin tai pareittain. Kuppimaisen pesän laji rakentaa oksanhaarukkaan puuhun oksista ja juurista. Naaras munii kahdesta neljään sinivihreää tummapilkullista munaa. 
Chilensilpoja käyttää ravintonaan lehtiä ja kasvien silmuja. Niitä se leikkaa siihen tarkoitukseen kehittyneellä sahalaitaisella nokallaan.
Maailman ympäri

Kierrokset

Ensimmäisellä kierroksella kilpailijoilta kysyttiin kysymyksiä, joissa useimmin vastauksena oli jokin luku. Lähimmäksi vastannut sai puolikkaan maapallon, ja täydellä maapallolla pääsi jatkoon. Yksi kilpailija putosi, mutta hän sai lohdutuspalkinnon. 
Toisella kierroksella pelattiin ristinollaa. Jokaisella kilpailijalla oli yhdeksänruutuinen ruudukko, johon sai ristin vastaamalla esitettyyn kysymykseen oikein ja nollan vastaamalla väärin. Jatkoon pääsi saamalla ruudukkoon kolmen ristin suoran tai vinon jonon. Jos sai kolmen nollan suoran tai vinon jonon, kilpailija putosi ja muut olivat automaattisesti jatkossa. Yksi kilpailija putosi, mutta hän sai lohdutuspalkinnon.
Kolmannella kierroksella kierrokselle arvotuista maista annettiin eri pistearvoisia vihjeitä, ensin vaikeimmat, sitten helpoimmat. Jatkoon pääsi se kilpailija, joka sai enemmän pisteitä. Toinen kilpailija putosi, mutta hän sai lohdutuspalkinnon.
Neljännellä kierroksella oli mukana enää yksi kilpailija. Hän pääsi "lentokonetuoliin", jossa istuen hänen täytyi vastata yhden minuutin aikana hänelle esitettyihin kysymyksiin, joihin kuhunkin juontaja antoi kolme vastausvaihtoehtoa. Kysymykset liittyivät neljään eri valtioon, jotka juontaja oli arponut ennen kierrosta, ja kuten edellisilläkin kierroksilla, yksi maista oli Euroopassa, yksi Afrikassa, yksi Amerikassa ja yksi Aasiassa tai Oseaniassa. Aina kilpailijan vastatessa oikein siirryttiin ylemmälle tasolle seuraavaan valtioon liittyvään kysymykseen, mutta jos kilpailija vastasi väärin, palattiin edelliselle tasolle. Jos kilpailija pääsi neljännen maan kohdalle, hän sai valita, yrittääkö voittaa maailmanympärimatka jatkamalla kierrosta kuten siihen astikin (tällöin tuli neljännestäkin maasta kysymys, johon vaihtoehtoja annettiin kolme ja johon väärin vastaamalla putosi edellisen maan kohdalle), vai ottaako "kerrasta poikki -systeemin", jossa kysyttiin neljänteen maahan liittyvä kysymys, johon vaihtoehtoja juontaja antoi vain kaksi ja johon vastaamiseen ei ollut aikarajaa mutta johon väärin vastaamalla kilpailija epäonnistui automaattisesti. Jos neljännen kierroksen kilpailija (kumman tahansa menetelmän valinnut) vastasi neljättä maata koskevaan kysymykseen oikein, hän sai maailmanympärimatkan. Jos neljännen kieroksen kilpailija ei vastannut neljättä maata koskevaan kysymykseen oikein (myös siinä tapauksessa, ettei hän päässyt neljännen maan kohdalle), hän sai lohdutuspalkinnoksi viikonloppumatkan johonkin niistä Euroopan maista, jotka olivat tulleet jollekin ohjelman kyseisen jakson kierrokselle juontajan arpomiksi. Maailmanympärimatkan kertaalleen voittaneet kilpailijat saivat osallistua myös seuraavaan jaksoon.
Kjell A. Nordström

Kjell Anders Nordström (s. 26. helmikuuta 1958, Skärholmen, Tukholma) on ruotsalainen kauppatieteen tohtori ja tietokirjailija. Hän toimii apulaisprofessorina Tukholman kauppakorkeakoulun Kansainvälisen liiketoiminnan instituutissa.
Nordström tunnetaan erityisesti Jonas Ridderstrålen kanssa tekemistään kirjoista Funky Business (1999) ja Karaokekapitalismi (2004). Ensin mainittu on käännetty 33 kielelle ja sitä on myyty yli 300 000 kappaletta. Jälkimmäinen on käännetty puolestaan yli 20 kielelle.
Ahvenanmaalla nuoruutensa viettänyt Nordström on nykyään Ruotsin parhaiten palkattu puhuja.
Hän oli aikaisemmin naimisissa ruotsalaisen The Real Group -yhtyeen laulaja Katarina Henrysonin kanssa, jonka kanssa hänellä on myös lapsi.
Anita Rubin

Anita Rubin (31. lokakuuta 1952 Helsinki – 2. huhtikuuta 2015 Turku) oli suomalainen tulevaisuudentutkija, jonka erityisalue oli nuorten tulevaisuuskuvat. Hän kuului alan uranuurtajiin Suomessa.

Tutkimustoiminta

Rubin toimi Tulevaisuuden tutkimuksen seuran pääsihteerinä vuosina 1988–1989 ja oli World Futures Studies Federation:in hallituksen jäsen vuosina 1997–2000 ja myöhemmin vuodesta 2003 lähtien. Hän toimi pääasiallisesti Turun yliopiston Tulevaisuuden tutkimuskeskuksen alaisuudessa. Hänelle myönnettiin työstään esimerkiksi Tulevaisuuden tutkimuksen seuran ensimmäinen Tulevaisuuspalkinto vuonna 1990 sekä Rooman Klubin perustajan Aurelio Peccein mukaan nimetty Aurelio Peccei Prize vuonna 2002. Tämä palkinto myönnetään ihmisille jotka ovat sitoutuneet jättämään jälkipolville paremman maailman.

Teemat

Tutkijana Anita Rubin keskittyi erityisesti suomalaisten nuorten tulevaisuudenkuviin. Yksi merkittävä löytö oli nuorten tulevaisuudenkuvien huomattava jakautuneisuus, jossa nuorten omaa tulevaisuuttaan ja maailman tulevaisuutta koskevilla mielikuvilla ei enää ole yhteyttä toisiinsa.
Andronikos II Palaiologos

Andronikos II Palaiologos (1260 – 13. helmikuuta 1332) oli Palaiologos-sukuun kuulunut Bysantin keisari vuosina 1282–1328. Hän oli Mikael VII Palaiologoksen vanhin poika.
Andronikoksen aikana hänen isänsä rakennuttaman laivaston annettiin rappeutua ja Bysantin valtakunnan oli vaikeampi puolustautua Venetsiaa ja Genovaa vastaan. Toisaalta näiden kanssa oli yhteistyötäkin, ja Genova sitoutui huolehtimaan Bysantin merellisestä puolustamisesta. Samalla ottomaanit Osman I:n johdolla valtasivat miltei koko Bithynian. Andronikos palkkasi katalonialaisen Roger de Florin taistelemaan turkkilaisia vastaan. Katalonialaisista ja aragonialaisista koostuva katalonialainen komppania (Companyia Catalana) kukisti turkkilaiset, mutta Roger de Flor osoittautui itse suuremmaksi uhaksi keisarikunnalle. Andronikoksen poika Mikael onnistui salamurhaamaan de Florin vuonna 1305. Tästä syystä komppania julisti sodan Andronikokselle. Komppania soti Traakiassa ja Makedoniassa, ennen kuin se valtasi itselleen Ateenan ruhtinaskunnan.
Vuodesta 1320 eteenpäin Andronikos soti pojanpoikaansa, hallitsijana nimeä Andronikos III Palaiologos käyttänyttä nuorta prinssiä vastaan. Riidan syynä oli, että prinssin kätyrit surmasivat juonitteluissaan erehdyksessä tämän veljen Manuelin, mistä hallitsija vihastui ja riisti pojanpojaltaan vallanperimysoikeuden. Pojanpoika voitti sisällissodan, ja vanha hallitsija luopui vallasta vuonna 1328 ja kuoli vuonna 1332.
Eino S. Repo

Ennen Yleisradiota

Eino S. Repo osallistui talvi- ja jatkosotaan rintamalla ja kotiutui 1944 kapteenina. Hän valmistui 1948 filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta, pääaineenaan kirjallisuustiede. Valmistuttuaan hän toimi vapaana kirjallisuuskriitikkona ja kirjoitti arvosteluja muun muassa Uuteen Suomeen ja Parnassoon sekä radioon. Repo tunnettiin radikaalina kirjoittajana, ja hänen oli lopetettava Uuden Suomen avustaminen, kun hän oli riitaantunut pääkriitikon, konservatiivisen V. A. Koskenniemen kanssa. Apu-lehden toimittajana Repo toimi 1958–1964, minkä jälkeen hänet valittiin Mainostelevision ohjelmajohtajaksi.

Muuta

Zavidovo-vuodon kuulusteluissa presidentti Kekkosen kansliapäällikkö Antero Jyränki (sd.) tunnusti antaneensa osan Zavidovo-muistiosta Revon nähtäväksi. 
Eino S. Repo oli perustamassa Suomi–Chile-seuraa Tarja Halosen ja Jacob Södermanin kanssa. 
Repo on myös käsikirjoittanut kolme dokumenttia, esiintynyt kahdessa dokumentissa sekä elokuvassa Vodkaa, komisario Palmu, jossa esitti cameoroolissa itseään Yleisradion pääjohtajana.
Eino S. Revon nuorempi veli oli kustannusjohtaja Ville Repo. He kirjoittivat yhdessä kirjan Kekkosesta.
Sotaylioikeus

Sotaylioikeus oli Suomessa vuosina 1920–1952 toiminut sotatuomioistuin, joka toimi sotilasrikosasioissa ylioikeutena. Sotaylioikeus perustettiin vuonna 1920 annetulla lailla sotatuomioistuimista ja oikeudenkäynnistä niissä ja lakkautettiin rauhan aikana vuonna 1952, jolloin sen tehtävät siirrettiin samana vuonna perustetulle Helsingin hovioikeudelle.

Sotaylioikeuden jäsenet

Sotaylioikeuteen kuului puheenjohtajana sotaylituomari, jolla tuli olla taitoa ja kokemusta tuomarintoimessa, sekä jäseninä kaksi lainoppinutta sotaylituomaria ja kaksi vähintään esiupseerin arvoista upseeria, joista toisen tuli kuulua armeijaan ja toisen laivastoon. Oikeudessa oli siis kolme lainoppinutta sotaylituomaria ja kaksi sotilasjäsentä.

Oikeudenkäynti sotaylioikeudessa

Sotaylioikeus kokoontui puheenjohtajan kutsusta istuntoon niin usein kuin asiat vaativat. Muuten asioiden käsittelyssä noudatettiin soveltuvin osin, mitä asioiden käsittelystä hovioikeudessa oli yleisesti säädetty.
Muutoksenhausta oli säädetty, että eräissä törkeissä asioissa sotaylioikeus alisti päätöksensä korkeimman oikeuden tutkittavaksi. Toisissa asioissa taas oli asianosaisilla valitusoikeus korkeimpaan oikeuteen. Vähäisissä asioissa sotaylioikeuden päätös oli lopullinen, eikä siitä saanut valittaa.

Syyttäjänä sotaviskaali

Virallisena syyttäjänä sotaylioikeudessa oli sotaviskaali. Hänet nimitti tehtävään korkein oikeus sotaylioikeuden esityksestä, ja hänen oli oltava lainoppinut. Sotaviskaalin oli oikeuskanslerin valvonnan alaisena pidettävä silmällä sitä tapaa, millä syyttäjäpuhevaltaa sotaoikeuksissa käytettiin. Sotaylioikeuden virallinen syyttäjä oli velvollinen ajamaan syytettä asioissa, joiden käsitteleminen kuului sotaoikeudelle, sekä tarpeen vaatiessa toimittamaan asiassa alustavan tutkimuksen. Hänen oli noudatettava myös, mitä syyttäjästä oli yleisesti säädetty, sekä sotaviskaalin soveltuvin kohdin hovioikeuden kanneviskaalista annettuja säännöksiä.
Yttergrundin majakka

Kansainvälinen majakka- ja majakkalaivaviikonloppu

Kansainväliseen majakka- ja majakkalaivaviikonloppuun on osallistuttu Yttergrundin majakalta 2001-2007, jolloin amatööriradioasemaa on ylläpitänyt Lapuan Radiokerho, OH6AC, ja 2011-2012 Pekka Ritamäki, OH3GDO. Majakka- ja majakkalaivaviikonloppuna 19.8. kello 03:00 EEST - 21.8.2017 kello 03:00 EEST välisenä aikana Pekka Ritamäki, OH3GDO, avustajinaan Mikko Lusa OH3KR sekä Martti Lipasti, OH6MYZ, menevät Yttergrundin majakalle.
Puro

Puro on virtaukseltaan jokea vähäisempi luonnon muovaama uoma, jossa vesi virtaa paikasta toiseen.

Purot virtavesinä

Suomen vesilaki määrittelee puroksi virtaavan veden vesistön, jossa ei voi kulkea soutamalla ja jonka virtaama on pienempi kuin kaksi kuutiometriä sekunnissa. Veden pitää virrata pienimmissäkin puroissa. Puron alku voi olla lähde, lampi tai järvi. Puroa suuremmat virtavedet ovat vesilain mukaan jokia, pienemmät taas ojia tai noroja. Puro voi yhtyä suurempaan puroon, jokeen tai muuhun vesistöön. Tuntureissa juoksevia puroja sanotaan tunturipuroiksi. Kaupungeissakin virtaa puroja – Helsingissä niitä on yli 25 kappaletta. Puroveden laatu voi varsinkin pienessä purossa vaihdella nopeasti esimerkiksi sateen tai kuivan sääjakson takia. Heikoimmin virtaavissa ja pienimmissä puroissa happitilanne on usein ongelma, ja niissä voi olla ajoittain paljonkin bakteereita. Kuten muissakin virtavesissä, puroihin liuenneet ravinteet saattavat heikentää veden laatua. Lähteet ja pohjavesi taas vastaavasti parantavat sitä.

Purojen merkitys

Purot ovat osa luonnon monimuotoisuutta. Paitsi virkistyskäyttöä, niillä on merkitystä osana veden kiertokulkua. Purot kuljettavat valuma-alueilleen satavaa vettä muualle ja veden mukana myös roskia ja muita epäpuhtauksia, kaupunkipurot lisäksi liikenteen päästöjä. Purot ovat perinteisesti olleet joidenkin arvostettujen kalalajien, kuten harjuksen ja erityisesti tammukan elinympäristöjä. Virtaavan veden ja sen laadun ohella pieneliöstö on edellytys näiden kalalajien säilymiselle puroissa. Suomalainen rauhoitettu harvinaisuus, jokihelmisimpukka eli raakku, kasvaa yhä joissakin erämaapuroissa. Purot ympäristöineen ovat usein merkittäviä elinympäristöjä myös linnuille. Kaupunkipurot voivat toimia niin sanottuina ekologisina käytävinä. Toisaalta helppo pääsy niiden varsiin lisää veden likaantumisen ja rantojen roskaantumisen vaaraa. Pienenä virtavetenä puro ei siedä kulutusta yhtä hyvin suuremmat vesistöt.

Purojen nimet

Vanhoissa paikannimissä ja murresanana yleiskielen sana puro esiintyy vain suomen itämurteiden alueella. Suomen länsimurteiden alueella Etelä-Pohjanmaata lukuun ottamatta samaa tarkoittava murresana ja yleinen paikannimien jälkiosa on oja (vertaa esimerkiksi Kuninkoja Turussa) ja eteläpohjalaisten murteiden alueella vastaava pientä jokea tai sen haaraa tarkoittava murresana on luoma (vertaa esimerkiksi Mustaluoma Jalasjärvellä). Länsimurteiden alueella esiintyvät puro-nimet ovatkin usein uutta kaupunkinimistöä, kuten Helsingin Myllypuro (ruots. Kvarnbäcken), jonka suomenkielinen nimi on vahvistettu vuonna 1959.
Särkijärvi (Pälkäne, Pohjalahti)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 8,7 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Se sijaitsee mäkien välisessä painaumassa ja huomattavimmat mäet ovat Taipaleenvuori lännessä ja Savinenvuori idässä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järven eteläpuolella on maatila, mutta sen pellot eivät ulotu järvelle eikä peltojen ojia ole johdettu järveen. Rannoille on rakennettu alle 10 vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tiet maatilan kautta Pohjanlahden kylältä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Mallasveden ja Pälkäneveden alueella (35.71), jonka Pälkäneveden alueeseen (35.714) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 108,6 metriä mpy. Järveen on johdettu kaksi metsäojaa ja sen laskuoja lähtee sen eteläpäästä. Se virtaa kaakkoon ja laskee Pälkäneveteen  Ajoksenlahteen Pohjanlahden kylässä.
Synte 3

Synte 3 formanttipuhesyntetisaattoria kehitettiin kaupallisessa hankkeessa 1980–1981 aluksi Tampereen teknillisen korkeakoulun (TTKK) elektroniikan laitoksella.  Se oli jatkokehitystyötä maailman ensimmäiselle mikroprosessoripohjaiselle sääntösynteesiin perustuvalle kannettavalle suomea puhuvalle formanttipuhesyntetisaattorille Synte 2. Synte 3:a kehittivät Tamperella silloiset TTKK:n yliassistentti tekniikan tohtori Matti A. Karjalainen, tekniikan lisensiaatti Unto K. Laine ja DI Raimo O. Toivonen.
Amerikan pastillit

Amerikan pastillit ovat Fazerin valmistamia suklaamakeisia. Pastillit valmistetaan Lappeenrannassa Saimaan rannalla sijaitsevassa tehtaassa.
Pastillit ovat kiekonmallisia raemakeisia, joiden sisällä on maitosuklaata. Niitä on kolmea eri väriä: oranssia, vihreää ja liilaa. Pastilleja on saatavana 150 gramman pussissa sekä 50 gramman rasiassa. Lisäksi niitä myydään 2,4 kilogramman laatikossa.
Suklaayhdistyksen sivuilla Amerikan pastillien makuarvioiden keskiarvo on vierailijoilla 3,66/5,0 ja 3,27/5,0 sivuston jäsenillä.
Macquarienpingviini

Pesintä ja poikaset

Macquarienpingviinit pesivät rannoilla tai rinteiden sileillä alueilla. Kuten useimmat muutkin merilinnut, macquarienpingviinit muodostavat yhdyskuntia. Lisääntymiskausi alkaa syyskuussa ja muninta lokakuussa. Kahta munaa haudotaan noin 35 päivää ja hautomisjaksot kestävät jopa kaksi viikkoa. Kuoriutuneita poikasia hoidetaan vielä kolme viikkoa ja sen jälkeen molemmat vanhemmat käyvät säännöllisesti hankkimassa ruokaa merestä. Yksin jätetyt poikaset muodostavat suuria ryhmiä.
Kahden kuukauden jälkeen poikaset ovat tarpeeksi kasvaneita jättääkseen pesänsä ja ne myös tekevät niin. Nuoret linnut yleensä palaavat synnyinsijoilleen pesimään noin kuuden vuoden iässä.
Macquarienpingviinejä ei pidetä uhanalaisina. Vuosien 1870 ja 1919 välisenä aikana näitä pingviinejä tapettiin niistä saatavan öljyn vuoksi. Tasmanian hallitus antoi ihmisille luvan tappaa keskimäärin 150 000 pingviiniä (sekä töyhtö- että kuningaspingviinejä) vuosittain. Kiellon voimaanastumisen jälkeen Macquariensaaren pingviinien määrä on kasvanut noin 850 000 pariin.
Whedefit Gesgeshi Woude Henate Ethiopia

Whedefit Gesgeshi Woude Henate Ethiopia (amharaksi ወደፊት ገስግሺ ውድ እናት ኢትዮጵያ, toinen mahdollinen translitteraatio Wodefit Gesgeshi, Widd Innat Ityopp'ya, suom. Marssi eespäin, rakas äiti Etiopia) on Etiopian kansallislaulu. Laulun sanat on kirjoittanut Dereje Melaku Mengesha ja säveltänyt Solomon Lulu Mitiku. Laulu otettiin käyttöön kommunistihallinnon kukistumisen jälkeen 1992.
Norjan merivoimat

Merisotakoulut

Merisotakoulut vastaavat kaikesta merivoimien koulutuksesta sekä varusmiehille että palveluksessa oleville. Peruskoulutusta annetaan Stavangeriin sijoitetussa koulutuskeskuksessa (KNM Harald Haarfagre), minkä jälkeen osa siirtyy päällystökoulutukseen ja merisotakouluun Laksevågiin Bergenin lähistölle. Lisäksi Haakonsvernin laivastoasemalla (KNM Tordenskjold) annetaan lisä- ja täydennyskoulutusta.
Pentti Skön

Pentti Olavi Skön  (20. maaliskuuta 1930 Iisalmen maalaiskunta – 23. helmikuuta 2013 Pieksämäki) oli Suomen Maaseudun Puolueen kansanedustaja. Hän edusti Mikkelin läänin vaalipiiriä 1983–1987.
Skön toimi liikenteenharjoittajana 1951–1972, torinvalvojana 1972–1983, kunnes nousi kansanedustajaksi. Kansanedustajakauden jälkeen hän toimi edelleen kunnallispolitiikassa ja luottamustehtävissä.
Yhinmäki

Yhinmäki (ven. Красная Горка, Krasnaja Gorka) on taajama ja rautatieasema Leningradin alueen Lomonosovin piirin Lepäsin kunnassa Suomenlahden etelärannalla. Siellä sijaitsee 1900-luvun alussa osaksi Pietarin meripuolustusta rakennettu Yhinmäen linnake.
Yhinmäen kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Se oli tuolloin merkittävä raudantuotannon keskus.
Rolando Palacios

Rolando Cruz Palacios Castillo (s. 3. toukokuuta 1987 Sambo Creek) on hondurasilainen yleisurheilija, joka kilpailee pikajuoksussa.
Palacios osallistui MM-kisoihin ensimmäistä kertaa Helsingissä 2005. Hän kilpaili tuolloin 100 metrillä, jossa hän putosi ensimmäisellä kierroksella. Palacios juoksi Pekingin olympialaisissa 2008 sekä 100 että 200 metrin matkat. Hän tippui 100 metrillä ensimmäisellä kierroksella, mutta pääsi pitemmällä matkalla puolivälieriin. Palacios oli vuoden 2009 MM-kisoissa 100 metrillä puolivälierissä ja 200 metrillä välierissä saakka. Hän voitti samana vuonna kultaa 100 metriltä universiadeista ajallaan 10,30 sekuntia. MM-kisoissa Daegussa 2011, Moskovassa 2013 ja Pekingissä 2015 sekä Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui 200 metrin alkuerissä. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 100 metrin karsintakierroksella.
Palacios on karsiutunut sisäratojen MM-kilpailuissa 60 metrin alkuerissä 2006. 2008. 2014 ja 2016. Ibero-Amerikan mestaruuskilpailuissa hän on saavuttanut 200 metrillä hopeaa 2010 ja pronssia 2014.
Matti Tolvanen

Matti Juhani Tolvanen (s. 7. tammikuuta 1956) on rikos- ja prosessioikeuden professori Itä-Suomen yliopistossa. Hän on toiminut professorina vuodesta 2003. Tolvanen toimi ennen nykyistä virkaa johtavana kihlakunnansyyttäjänä Joensuun kihlakunnan syyttäjänvirastossa vuosina 1996–2003. Kaijus Ervastin toteuttamassa tutkimuksessa Tolvanen todettiin vuonna 2011 toiseksi viitatuimmaksi suomalaiseksi oikeustieteilijäksi suomalaisen oikeustieteen piirissä.
Tolvanen on toiminut Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön (ETYJ) vaalitarkkailijana vuodesta 1997. Vuosina 1986–1996 hän toimi Joensuun kaupunginviskaalina.
Mark Evans Austad

Mark Evans Austad (1. huhtikuuta 1917 Ogden, Utah – 20. lokakuuta 1988 Phoenix, Arizona) oli yhdysvaltalainen diplomaatti, joka toimi Gerald Fordin presidenttikaudella Yhdysvaltojen Helsingin-suurlähettiläänä 1975–1977 ja myöhemmin Ronald Reaganin kaudella Oslon-suurlähettiläänä 1981–1984.
Austad syntyi Utah’n osavaltiossa norjalaissukuiseen mormoniperheeseen ja toimi nuoruudessaan kolme vuotta uskontokuntansa lähetystyöntekijänä Norjassa. Ennen myöhäisvuosiensa diplomaattiuraa Austad teki uran televisioesiintyjänä nimellä Mark Evans, etenkin poliittisten talk show -ohjelmien isäntänä Washington D.C.:ssä. Hän toimi myös tiedotusalan johtotehtävissä Yhdysvalloissa, muun muassa suurlähettiläskausiensa välillä 1980-luvun taitteessa Metromedia-yhtiön johdossa.
Suomen-kaudellaan suurlähettiläs Austad oli aktiivinen keskustelija ja teki asemamaataan myönteisesti kuvaavan dokumenttielokuvan Suomi suurlähettilään silmin, joka näytettiin myös Suomen televisiossa.
Norjan suurlähettiläskaudellaan Mark Evans Austad nousi julkisuuteen alkoholiongelmiensa vuoksi.
Austadin seuraaja Yhdysvaltojen Helsingin-suurlähettiläänä oli Jimmy Carterin nimittämä Rozanne Ridgway.
Joyboys Story

Joyboys Story on Julmahuvi-ryhmän dokumenttiparodia fiktiivisen suomalaispoikabändin menestystarinasta. Joyboys Story on MTV3:n tuottama, ja se voitti 1997 pronssisen ruusun Montreux'n Kultaisen ruusun festivaaleilla. Joyboys Storya ei ohjannut kukaan vaan kuvaaja Jari Pollari teki kuvasuunnittelun ryhmän ohjeiden perusteella.
Juho Villman

Juho Albert Villman (27. helmikuuta 1886 Haapajärvi – 20. marraskuuta 1945) oli suomalainen suojeluskuntaupseeri. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa, missä hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä jääkäritykistössä.

Perhetausta ja opinnot

Hänen vanhempansa olivat työmies Juho Villman ja Tilda Piispanen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Fanny Saaren kanssa. Villman kävi kansakoulun.

Jääkärikausi

Villman työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 17. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin 14. toukokuuta 1916 pataljoonan haupitsipatteriin. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Ekkau-Kekkaussa sekä Aa-joella.

Suomen sisällissota

Villman saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan Jääkäritykistön 3. patteriin ja osallistui taisteluihin Kurussa, Muroleessa, Viljakkalassa ja Ylöjärvellä sekä Tampereella. Hänet siirrettiin Tampereen valtauksen jälkeen toteutetussa tykistön uudelleen järjestelyssä Jääkäritykistöprikaatin 3. jääkäripatteriston esikuntaan ja osallistui taisteluihin Viipurissa.

Sisällissodan jälkeinen aika

Villman palveli sisällissodan jälkeen Suomen tykistökoulussa, josta hänet siirrettiin 15. heinäkuuta 1918 alkaen Vuoristotykistöön ja määrättiin vääpeliksi 2. patteriin. Armeijasta hän erosi 16. helmikuuta 1919 liittyäkseen Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, missä hän toimi aluksi joukkueenjohtajana II pataljoonan 1. komppaniassa, mistä hänet myöhemmin siirrettiin komppanianpäälliköksi 2. komppaniaan. Hän otti retkikunnalla osaa taisteluihin Aunuksen kaupungissa, Alavoistella, Santamäen luostarilla ja Tuuloksen rintamalla.
Sotaretkeltä palattuaan hän liittyi Suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin harjoituspäälliköksi Haapajärven suojeluskuntaan 1. elokuuta 1919. Haapajärvellä hän palveli 15. tammikuuta 1920 saakka, jonka jälkeen hän muutti Piippolaan ja hänet nimitettiin paikallispäälliköksi Piippolan suojeluskuntaa ja oli tehtävässä 30. syyskuuta 1921 saakka. Vuodesta 1922 alkaen hän työskenteli metsä- ja sahatyönjohtajana Oulu Oy:n omistamalla Pateniemen sahalla Haukiputaan pitäjässä ja toimi samalla vuosina 1926 – 1931 Haukiputaan suojeluskunnassa kyläosaston päällikkönä.