google/wiki40b huggingface dataset:
RONJA (optinen tiedonsiirtotekniikka)

Reasonable optical near joint access (RONJA) on näkyvällä valolla tai lähi-infrapunavalolla toimiva langattoman vapaan tilan optisen tiedonsiirron standardi, joka perustuu LED (Light Emitting Diode) valon kohdistamiseen kapeaksi säteeksi linssillä ja vastaanottamiseen eräänlaisella kaukoputkella. Nopeus on perusmallissa 10 megabittiä per sekunti ja kantama 1,4 kilometriä. Kantama voidaan nostaa 1,9 kilometriin kaksin- tai kolminkertaistamalla lähetin. Ronja-sädettä ei ole patentoitu. Rakennusohjeet, kaavakuvat ja piirrokset on julkaistu GNUn vapaalla lisenssillä. RONJA on Twibright Labsin hanke.

Valmistus

Rakennusohjeet on tehty kokematon rakentaja mielessä. Perustoiminnot, kuten poraaminen ja juottaminen, on selitetty. Virheiden minimoimiseksi kriittisissä paikoissa ja auttamaan työn nopeutusta on otettu käyttöön monta keinoa, kuten porausmallit, yksityiskohtaiset tarkistukset juottamisen jälkeen, testausproseduurit. Tulostettavat piirilevykaaviot ohjeineen ovat ladattavissa valmistusta varten. Elektroniikan rakentelussa kokemattomat ovat postituslistalla kertoneet, että laite toimi ensimmäisellä yrittämällä.
Solothurn (kantoni)

Historiaa

Solothurn liittyi Sveitsin valaliittoon vuonna 1481. Vaikka ympärillä velloi uskonpuhdistus, Solothurn säilyi katolisena, ja siksi katoliset suurlähettiläät asettuivat sinne. Ranskan lähettiläät asuivat Solothurnin kaupungissa 250 vuoden ajan, ja heidän vaikutuksensa näkyy barokkityylisissä rakennuksissa. Solothurnin suojeluspyhimys on marttyyri Pyhä Ursus.

Maantiede

Kantoni sijaitsee pääosin Aarejoen laaksossa, Sveitsin Mittellandissa.

Asukkaat

Solothurn on saksankielinen kantoni: sen asukkaista 89 prosenttia oli vuonna 2014 saksankielisiä. Katolilaiset ovat kantonin suurin uskonnollinen ryhmä (36 % v. 2014). Ulkomaalaisten osuus asukkaista oli vuonna 2015 noin 20 prosenttia.

Talous

Maatalous oli pääelinkeino pitkälle 1900-luvulle, mutta 1800-luvulta alkaen teollisuus, ja myöhemmin ennen muuta palveluala, ovat nousseet tärkeämmiksi elinkeinoiksi. Vuonna 2014 maa- ja metsätalous työllisti enää kolme prosenttia solothurnilaisista. Teollisuudessa oli 29 prosenttia ja palvelualoilla 68 prosenttia työpaikoista.
Teollisuus tuottaa muun muassa kelloja, koruja, tekstiileitä, paperia, sementtiä ja autojen osia. Oltenin itäpuolella, Dänikenissä, on Gösgenin ydinvoimalaitos, joka käynnistettiin 1979.

Liikenne

Moottoritiet A1, A2 ja A5 kulkevat kantonin kautta. Olten ja Solothurn ovat rautatieliikenteen solmukohtia.
Samsung Galaxy Note II

Muotoilu

Samsung Galaxy Note II -älypuhelimessa on 5,5-tuumainen näyttö HD-resoluutiolla.

Fyysiset osat

Laitteesta löytyy Samsungin oma Exynos 4 Quad 4412 -neliydinprosessori. Laitteessa on 2 gigatavua keskusmuistia ja 64 gigatavua sisäistä muistia. Puhelimen muisti on laajennettavissa enintään 64 gigatavun microSD-kortilla.

Kamerat ja multimedia

Laitteessa on 8 megapikselin takakamera. Etukameran tarkkuus on puolestaan 1,9 megapikseliä.
Videokuvaus voidaan tehdä 1080p (Full HD) -resoluutioilla 30fps.

Ohjelmisto

Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 4.1.1 "Jellybean".
Myöhemmin laitteeseen on tullut päivitys Android 4.4.2 "KitKat" -versioon.
Tekijänoikeuslainsäädännön historia

Tekijänoikeuslainsäädännön historiassa eri oikeuksien alkuperät voidaan jäljittää muinaiseen antiikin Kreikan kulttuuriin, juutalaiseen Talmudin lakiin ja antiikin Rooman lakiin.
Ensimmäisenä kirjattuna tekijänoikeuspäätöksenä tunnetaan kuningas Diarmait Mac Cerbhaillin antama päätös Irlannista noin vuodelta 555–561 liittyen The Cathach-psalmikokoelmaan ja sen kopioihin: To every cow belongs her calf, therefore to every book belongs its copy. Päätöksen pohjalta käytiin taistelu Battle of the Book, joka vaati 3 000 uhria ja sitä pidetään ensimmäisenä tekijänoikeuskiistana.
Kirjapainotaidon 1400-luvulla alkaneen käyttöönoton seurauksena syntyi kirjojen, runojen, nuottien ja piirrosten massatuotanto aiheuttaen tekijöiden suojan tarpeen. Kirjojen painajille myönnetyt etuoikeudet ja monopolit olivat ensimmäiset tekijänoikeuksien määrittelyn ensimmäisiä muotoja. Ensimmäinen lailla säädetty oikeus säädettiin kuningatar Annan hallintoaikana Ison-Britannian kuningaskunnassa vuonna 1710, kun Englannin kuningaskunta ja Skotlannin kuningaskunta olivat solmineet unionisopimuksen juuri vuonna 1707. Aluksi tekijänoikeudet koskivat vain alkuperäisistä kirjoista tehtyjä kopioita, mutta ne laajenivat ajan myötä kattamaan myös käännökset ja johdannaisteokset.

Tekijänoikeuksien sääntely nykyisin

Nykyisin tekijänoikeudet koskevat kirjailijoiden lisäksi muun muassa karttojen, draaman, taidemaalausten, valokuvien, äänitallenteiden, elokuvien ja tietokoneohjelmien tekijöitä. 
Kansallisia tekijänoikeuslakeja säätelevät alueelliset sopimukset, kansainväliset sopimukset, WTO:n TRIPS-sopimus (Agreement on Trade-Related Aspects of Intellectual Property Rights) ja muun muassa Maailman henkisen omaisuuden järjestön WIPOn hallinnoimat yleissopimukset, kuten Bernin sopimus, joka solmittiin ensimmäisen kerran vuonna 1886 ja johon Suomi liittyi vuonna 1928. Suomi ratifioi vasta vuonna 1986 Bernin yleissopimuksen niin sanotun Pariisin sopimuskirjan. Esimerkiksi Suomen tekijänoikeuslainsäädäntö kytkeytyy kiinteästi Euroopan unionin vastaavaan. Tekijänoikeutta koskevia direktiivejä on annettu yhdeksän (2015 mennessä).
Miitti

Miitiksi (englannin sanasta meeting) kutsutaan arkikielessä usein Internet-yhteisön, IRC-kanavan tai keskustelufoorumin, jäsenten fyysistä tapaamista. Lyhyt tapaaminen voidaan järjestää julkisella paikalla kuten kahvilassa, baarissa tai jonkin tapahtuman yhteydessä tai jonkun osallistujan kotona, usean päivän kestävä tapaaminen esimerkiksi tarkoitusta varten vuokratussa leirikeskuksessa tai risteilyllä. Tapaaminen saattaa sisältää pelkkää yhdessä oleilua, keskustelemista ja tutustumista tai ryhmää kiinnostavien asioiden tekemistä yhdessä. Etenkin pidemmissä tapaamisissa saattaa myös olla miitin järjestäjien vetämää ohjattua toimintaa.
Internet-yhteisöt keskittyvät yleensä johonkin tiettyyn aiheeseen, joten miitit mahdollistavat samoista asioista kiinnostuneiden ihmisten tapaamisen ja sosiaalisten suhteiden solmimisen. Näin ollen miitit saattavat antaa ujoillekin ihmisille lisää mahdollisuuksia sosiaaliseen toimintaan, kun muihin "miittaajiin" on saanut ensin tutustua Internetissä nimettömyyden suojassa. Verkkotuttavien tapaamisessa on kuitenkin myös riskejä, ja tämän vuoksi etenkin ensimmäistä kertaa miittiin osallistuvia muistutetaan, että Internetissä kaikki eivät ole sitä mitä väittävät olevansa.

YouTube-miitit

Tubettajien järjestettyä tapaamistapahtumaa kutsutaan Meet & Greetiksi, ja niissä normaalisti otetaan kuva, sekä mahdollisesti pyydetään nimikirjoitus.
Vertaisopetus

Vertaisopetus tarkoittaa opetuksen muotoa, jossa vertaiset (eli oppijat) opettavat toisiaan ja oppivat samalla itse opettaessaan.Vertaisopetus ei ole tarkka menetelmä tai malli, vaan yleistermi menetelmille, joissa oppijat ainakin hetkittäin myös opettavat.
Suomenruotsalaiset kansankäräjät

Suomenruotsalaiset kansankäräjät (ruots. Svenska Finlands folkting, lyhennettynä Folktinget) on järjestö, jonka tehtävänä on edustaa suomenruotsalaista kansanryhmää ja valvoa sen etua. Järjestön asema perustuu vuonna 2003 annettuun lakiin. Järjestö osallistuu lainsäädäntötyöhön ja antaa eri viranomaisille lausuntoja ruotsinkielisiä koskevissa asioissa. Järjestössä on edustettuna kaikki eduskunnassa edustettuna olevat puolueet, joilla on ruotsinkielistä toimintaa. Järjestön nykyinen puheenjohtaja on Sandra Bergqvist (RKP), ensimmäinen varapuheenjohtaja Jacob Storbjörk (SDP) ja toinen varapuheenjohtaja Jonny Andersen (Ahv).
Delhin rautapylväs

Delhin rautapylväs sijaitsee Delhissä Quwwat-ul-Islam-Mashidin (Islamin vallan moskeija) sisäpihalla, ja kuuluu Qutub Minarin rakennusryhmään. Rautapylväs on rakennettu 400-luvulla, ennen moskeijaa. Rautapylväässä olevan piirtokirjoituksen, sanskritin mukaan pylväs on tuotu paikoilleen muualta.
Pylväs on noin seitsemän metriä korkea ja painaa arvioiden mukaan 6 000 kilogrammaa. Se on valmistettu tuon ajan tapaan puhtaasta raudasta (99,7 %), joka on estänyt pylvästä ruostumasta. Pylväs itsessään on taottu yhdestä kappaleesta. Tutkijat eivät ole selvittäneet miten rakentajat ovat tuona aikana pystyneet työstämään ja pitämään raaka-aineen noin puhtaana, laadun siitä kärsimättä.
Tarinan mukaan jos on selkä päin pylvästä, ulottaa kätensä pylvään ympäri niin, että sormenpäät koskettavat toisiaan, ja jos tämän saa onnistumaan ensi yrittämällä, saa onnellisen tulevaisuuden.
Carl Gemzell

Carl Axel Herman Gemzell (4. tammikuuta 1910 Motala – 11. helmikuuta 2007 Norrtälje) oli ruotsalainen gynekologi ja endokrinologi, joka teki merkittävää työtä naisten hedelmättömyyshoidon alalla. Tutkimusryhmänsä kanssa hänen onnistui vuonna 1958 Tukholman Karoliinisessa sairaalassa eristämään Graafin follikkeleita eli munarakkuloita stimuloivan FSH-hormonin, jota ihminen tuottaa aivolisäkkeessä. Hormonin annostelu sai pian aikaan raskauksia hedelmättöminä pidetyillä naisilla. Gemzell myös ensimmäisenä osoitti, että kuolleen aivolisäkkeestä voidaan eristää FSH:n lisäksi myös kasvuhormonia lyhytkasvuisuuden hoitoon. Vuonna 1960 hän ja Leif Wide ottivat käyttöön immunologisen raskaustestin, jossa ei aiempien menetelmien tavoin tarvittu koe-eläimiä.
Tarponi

Ulkonäkö

Tarponin suomut ovat suuret ja hopeanhohtoiset. Ruumis on sivuilta litistynyt ja selkäevän takakärki on pidentynyt siimamaiseksi.

Levinneisyys

Tarponia tavataan Atlantissa Pohjois- ja Länsi-Afrikan sekä Pohjois- Etelä-Amerikan rannikkovesillä lauhkealle vyöhykkeelle asti. Sitä tavataan myös Meksikonlahden saarten lähistöllä. Yleensä se oleskelee noin 30 metrin syvyydessä.

Ravinto

Tarponin ruokavalioon kuuluu erilaisia kaloja ja äyriäisiä.

Lisääntyminen

Tarponinaaras tuottaa kerralla jopa 12 miljoonaa mätimunaa, jotka sirotellaan ulapalle. Poikaset hakeutuvat suojaisiin jokisuistoihin ja mangrovemetsiin kehittymään. Poikaset varttuvat hitaasti; ne käyvät läpi 11 kasvuvaihetta ennen aikuistumista ja tarponi saavuttaakin sukukypsyyden vasta 6-7 vuoden iässä, jolloin ne ovat noin metrin pituisia. Vastakuoriutuneita poikasia kutsutaan leptocephaluksiksi samoin kuin ankeriaiden poikasia vaikka niillä ei ole minkäänlaisia sukulaisuussuhteita.

Kalastus

Tarponi on esiintymisalueellaan hyvin suosittu urheilukalastuksen kohde, sillä se on voimakas kala joka taistelee aggressiivisesti päästäkseen koukusta. Tarponia kutsutaan paikoin myös hopeakuninkaaksi. Vaikka tarponi on kookas petokala, se ei tiettävästi ole ihmiselle vaarallinen.
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1984

Pudotuspelit

Osaottelut pelattiin kaksiosaisina.

Suomen mestarit

Ismo Korhonen, Jyrki Hännikäinen, Ari Inkeroinen, Esa Pekonen, Ilkka Remes, Raimo Kumpulainen, Kenneth Mitchell, Jari Rinne, Ilpo Talvio, Petri Tiainen, Keith Armstrong, Jarmo Kaivonurmi, Keijo Kousa, Ismo Lius, Markus Törnvall, Arto Viljanen. Valmentaja: Keijo Voutilainen.
Veikko Laine (tukkuliike)

Veikko Laine Oy on hedelmä- ja vihannestukku, jonka tärkeimmät asiakasryhmät ovat yksityiset tukkuliikkeet sekä päivittäistavarakauppaketjut.
Vuoden 2008 liikevaihto oli 470 miljoonaa euroa.
Yritys omistaa Virossa tytäryhtiönä hedelmä- ja vihannestukku Karlskroona OÜ:n, joka oli vuonna 2016 Viron 25. suurin suomalaisyritys noin 36 miljoonan euron tuotolla.
Sufia Kamal

Sufia Kamal (20. kesäkuuta 1911 – 20. marraskuuta 1999) oli bangladeshilainen runoilija, kirjailija, feministi ja yhteiskunnallinen toimija. Hän on Bangladeshin arvostetuimpia kulttuuripersoonia. Hänet haudattiin valtiollisin menoin ensimmäisenä naisena Bangladeshissa.
Kamal aloitti uransa runoilijana, ja ensimmäinen kokoelma Sanjher Maya ('Kaunis ilta') ilmestyi 1938.
Jack Armstrong, the All-American Boy

Jack Armstrong, the All-American Boy on yhdysvaltalainen nuorille suunnattu radion seikkailusarja, jota esitettiin 31. heinäkuuta 1933 – 28. kesäkuuta 1951. Sarjan loivat mainostoimisto Blackett-Sample-Hummert ja käsikirjoittaja Robert Hardy Andrews. Kaudella 1950–1951 sarjaa esitettiin nimellä Armstrong of the SBI.
Sarja kertoi Hudson High Schoolin oppilaasta Jack Armstrongista ja hänen ystävistään Billy ja Betty Fairfieldistä ja heidän seikkailuistaan.
Vuonna 1947 valmistui sarjaan pohjautuva elokuva Jack Armstrong
Jack Armstrong, the All-American Boy pääsi Radio Hall of Fameen vuonna 1989.
Dr. Dobb’s Journal

Dr. Dobb's Journal oli Yhdysvalloissa 1975–2009 ilmestynyt tietokoneohjelmointiin ja ohjelmistotuotantoon keskittynyt aikakauslehti.

Historia

Bob Albrecht julkaisi vuodesta 1972 harrastelijoille People's Computer Company Newsletter -uutiskirjettä Menlo Parkissa Kaliforniassa. Stanfordin yliopiston lehtori Dennis Allison julkaisi julkaisussa 1975 määritelmät ja ohjeet BASIC-tulkin toteuttamiseksi mikrotietokoneille. Tämä Tiny BASICiksi nimetty tulkki sai suuren suosion muiden hakkereiden keskuudessa ja se toteutettiin monille tietokoneille. Kuka tahansa sai valokopiot ohjelman halutun version lähdekoodista lähettämällä kirjekuoren, jossa oli postimerkki ja oma osoite.
PCC julkaisi Tiny BASICistä kolme erikoisnumeroa vuonna 1976 nimellä Dr. Dobb's Journal of Tiny BASIC Calisthenics & Orthodontia. Nimi Dobb tuli nimistä Don (Dennis) ja Bob. Uutiskirjeiden suuren suosion ja pyyntöjen vuoksi julkaisusta tuli säännöllisesti ilmestyvä lehti, jonka ensimmäiseksi päätoimittajaksi tuli Jim Warren.
Julkaisun sisältö laajeni ja suuri osa materiaalista tuli vapaaehtoisilta avustajilta. Richard Stallmanin "GNU Manifesto" julkaistiin lehdessä 1985.
Lehti kasvoi myöhemmin ammattimaiseksi ja saavutti kansainvälistä mainetta ja lukijakunnan. Julkaisijaksi tuli United Business Media (UBM). Lehden paperiversion julkaisu lopetettiin helmikuun 2009 numeroon. Verkkosivustoa päivitettiin uudella sisällöllä aina vuoden 2014 loppuun asti.
Raija Siekkinen

Elämä

Raija-Liisa Hellsten syntyi Kotkassa liikkenharjoittaja Urho Hellstenin ja tämän vaimon merkonomi Lea Hytösen toiseksi lapseksi. Hänellä oli yksi vanhempi sisar, Ritva Hellsten, joka on kirjoittanut sisarusten lapsuudesta vuonna 2014 julkaistun pienoisromaanin Orvot. 
Siekkinen opiskeli Helsingin yliopistossa kotimaista kirjallisuutta, kansanrunoudentutkimusta ja filosofiaa valmistuen humanististen tieteiden kandidaatiksi vuonna 1981. Tämän jälkeen hän työskenteli kirjastovirkailijana ja maakuntamuseon tutkijana. Vuodesta 1984 lähtien hän toimi vapaana kirjailijana.

Yksityiselämä

Siekkinen oli vuosina 1973–1982 naimisissa runoilija Hannu Siekkisen kanssa. Raija Hellsten ja Hannu Siekkinen olivat tavanneet toisensa läänintaiteilija Matti Paavilaisen kirjallisuusluennoilla, joihin Raija Hellsten oli hakeutunut lukioaikanaan. He olivat vielä naimisissa, kun Raija Siekkinen julkaisi ensimmäiset teoksensa, ja tämän vuoksi hän käytti tätä nimeä myös myöhemmissä teoksissaan. 
Toisen avioliittonsa Siekkinen solmi vuonna 1988 filosofian kandidaatti Tarmo Laineen kanssa. Siekkisellä ei ollut omia lapsia. 
Raija Siekkinen sai surmansa asuntonsa tuhonneessa tulipalossa. Siekkisen viimeisiä vaiheita ovat käyttäneet aiheena teoksissaan Joel Haahtela (Katoamispiste) ja Fredrik Lång (Minä, Dosentti ja Jane).

Tuotanto ja tunnustukset

Suurimman osan Siekkisen tuotannosta muodostavat novellit, joiden keskiössä on usein nainen, joka tarkkailee yksinäisestä näkökulmastaan tapahtumia ja itseään. Novellikokoelmia julkaistiin yhteensä kahdeksan, jotka on julkaistu Novellit-yhteisniteenä vuonna 2007. Proosaa Siekkisen tuotannossa edustaa myös kolme romaania, jotka laajuuksiensa perusteella on luokiteltavissa pienoisromaaneiksi, mikä korostaa Siekkisen tyylin tiiviyttä. 
Siekkinen julkaisi aikuisille suunnattujen proosateosten lisäksi myös neljä lastenkirjaa. Hän kirjoitti myös kirja-arvosteluita ja teki suomennoksia.
Kaksi Siekkisen esittämätöntä näytelmää, Illuusio ja Seinät, löytyi keväällä 2013 Kotkan kaupunginteatterista. Seinät-näytelmällä hän osallistui 1989 teatterin kutsukilpailuun, jossa se lunastettiin, mutta jäi esittämättä. Sen teemana on ihmisten vieraus toisilleen, ja se ilmenee näytelmässä keski-ikäisen pariskunnan ja heidän onnettomuudessa kuolevan lapsensa ja tämän isoisän suhteissa. Illuusio oli teatterissa luettavana, mutta sitä ei otettu esitettäväksi.
Siekkinen sai Kirjallisuuden valtionpalkinnon vuosina 1984 ja 1992, Runeberg-palkinnon vuonna 1993 ja Eino Leinon palkinnon vuonna 1998. Hänen novellikokoelmansa Kuinka rakkaus syntyy oli Finlandia-palkintoehdokkaana vuonna 1991.
Haminan kauppahalli

Haminan kauppahalli sijaitsi Haminan kauppatorin laidalla. Rakennus oli arkkitehti Juhani Viiste suunnittelema vuonna 1931. Kauppahalli purettiin vuonna 1975. Tätä kauppahallia paikalla edelsi vuonna 1890 valmistunut kauppahalli. Vuonna 1976 paikalle rakennettiin liiketilaa. Kauppahallin purkaminen ja paikalle rakennettu betonielementtirakennus sisältyi professori Olli Kivisen vuonna 1963 suunnittelemaan uuteen asemakaavaan. Tuossa asemakaavassa ei suojeltu itse rakennuksia lainkaan, ainoastaan linnoituksen asemakaavarakenne. Tätä ratkaisua pidetään yleisesti virheenä.
Pee Froiss

Pee Froiss on senegalilainen rap-yhtye. Se perustettiin vuonna 1993. Yhtyeen sanoitukset ovat ranskaksi, englanniksi ja wolofiksi.
Kuningas kulkureitten

Vastaanotto

Kritiikeissä elokuvaa on pidetty välityönä. Tv-maailman kriitikko määrittelee elokuvan kuivaksi ja ylinäytellyksi.
Gorgot

Gorgot (m.kreik. Γοργόνες, Gorgónes 'kauhistuttavat') olivat kreikkalaisessa mytologiassa naispuolisia hirviöitä, joilla oli terävät hampaat ja hiuksinaan käärmeitä. Se, joka katsoi niitä suoraan silmiin, muuttui kiveksi.
Antiikin taiteessa gorgot kuvattiin kasvoiltaan groteskipiirteisiksi naisiksi, joilla saattoi olla kultaiset siivet, karjun torahampaat ja metalliset raatelukynnet. Homeros puhuu ainoastaan yhdestä gorgosta, jonka pää on Pallas Athenen kilvessä. Myös Agamemnonin kilvessä oli kuvattuna Gorgon pää, joka oli varsin suosittu aihe antiikin aikana.
Hesiodos kasvattaa gorgojen lukumäärän kolmeen – Stheino (voimakas), Euryale (pitkäaskelinen) ja Medusa (kuningatar) – ja kertoo heidän olevan Forkyksen ja Keton tyttäriä. Heidän kotinsa oli läntisen meren kauimmalla laidalla — myöhempien kirjoittajien mukaan Libyassa. Apollodoros tukee Hesiodosta siinä, että ainoastaan Medusa oli kuolevainen mutta kaksi muuta sisarta olivat kuolemattomia. Hänen kuvauksensa mukaan kaikki gorgot olivat käärmehiuksisia, ja jos keneen tahansa heistä katsoikin, muuttui kiveksi.
Euripideen näytelmässä Gorgo mainitaan Gaian synnyttämäksi hirviöksi, joka luotiin auttamaan titaaneja taistelussa Olympoksen jumalia vastaan mutta jonka Pallas Athene surmasi.
Ovidiuksen mukaan ainoastaan Medusalla oli käärmeitä hiuksinaan Pallas Athenen kirottua hänet. Medusa oli maannut tämän temppelissä Poseidonin kanssa, joka oli himoinnut Medusaa tämän kultaisten hiusten takia, ja siksi Pallas Athene muutti tämän kultaiset kutrit käärmeiksi.

Perseus ja Medusa

Serifoksen kuningas Polydektes lähetti Perseuksen noutamaan Medusan päätä häälahjaksi Hippodameialle. Perseus sai Pallas Athenelta kiiltävän kilven, jonka avulla hän voisi katsoa Medusaa kivettymättä itse, Hermes antoi sirpin ja nymfit varustivat hänet siivekkäillä sandaaleilla, laukulla ja Haadeen näkymättömäksi tekevällä kypärällä.
Perseus etsi gorgoja katsellen kilpensä heijastuksen kautta ja tapasi heidät nukkumasta. Nopeasti hän leikkasi Medusan pään irti, ja haavasta nousivat jättiläinen Khrysaor ja lentävä hevonen Pegasos. Jäljelle jääneet gorgot aloittivat raivoisan takaa-ajon, mutta Perseuksen onnistui paeta kypäränsä avulla. Mukaansa ottaman Medusan pään hän antoi Pallas Athenelle, joka asetti sen aigiiseensa, eräänlaiseen kilpeen.
Musée Carnavalet

Musée Carnavalet on Pariisin keskustassa toimiva museo, joka esittelee kaupungin historiaa. Museo toimii Hôtel Carnavalet -nimisessä historiallisessa kaupunkipalatsissa Le Marais’n kaupunginosassa 3. arrondissementin alueella, Rue de Sévignén varrella.
Hôtel Carnavalet’n ohella museon käytössä on läheinen Hôtel Le Peletier de Saint-Fargeau. Museon näyttelyyn kuuluu muun muassa Pariisin historiaan liittyviä taideteoksia ja kokonaisina rekonstruoituja historiallisia interiöörejä. Näyttely on pääosin jaettu kronologisesti siten, että vallankumousta edeltävä historia käsitellään Hôtel Carnavalet’ssa ja vuoden 1789 jälkeinen historia Hôtel Le Peletierissa.
Museon kokoelmissa on noin 475 000 piirrosta ja julistetta, 150 000 valokuvaa, noin 50 000 kolikkoa, yli 3 600 veistosta, 2 600 maalausta, noin 10 000 muuta taide-esinettä ja yli sata pienoismallia historiallisista pariisilaisrakennuksista.

Rakennuksen ja museon historia

Hôtel Carnavalet rakennettiin vuosina 1547–1560 Pariisin parlamentin puheenjohtajan Jacques de Ligneris’n asunnoksi ja sen suunnitteli arkkitehti Nicolas Dupuis. Rakennus edustaa italialaista renessanssiarkkitehtuuria. Julkisivun reliefit tehtiin kuvanveistäjä Jean Goujonin työpajalla. Talon osti vuonna 1578 bretagnelaissyntyinen leski de Kernevenoy, jonka sukunimen ranskankielisestä väännöksestä talo sai nykyisen nimensä Hôtel Carnavalet. Rakennusta laajennettiin myöhemmin useasti. Arkkitehti François Mansart suunnitteli 1600-luvulla oikean siipirakennuksen ja nykyisen Rue de Sévignén puoleisen julkisivun, johon alkuperäinen portaali liitettiin. Talossa asui vuosina 1677–1696 kirjeenvaihdostaan tunnettu markiisitar Madame de Sévigné. Ranskan vallankumouksen jälkeen rakennus oli eri oppilaitosten käytössä.
Suuren osan Pariisin historiallisesta keskustasta purattanut prefekti paroni Haussmann määräsi vuonna 1866 ostamaan Hôtel Carnavalet’n kaupungin historiaa esittelevän museon perustamiseksi. Museoon suunnitellut alkuperäiset kokoelmat tuhoutuivat tulipalossa Pariisin kommuunin kukistamisen yhteydessä vuonna 1871. Museo avattiin lopulta vuonna 1880. Pihalle rakennettiin kirjastoa varten uudet siipirakennukset, joihin liitettiin osia useista purkutuomion saaneista historiallisista pariisilaistaloista. Museota on laajennettu lisärakennuksilla vielä 1900-luvullakin useaan kertaan. Hôtel Carnavalet on nykyään yksi harvoista Pariisissa säilyneistä renessanssityylisistä rakennuksista. Museon sisäpihalla on nykyään Ludvig XIV:n patsas, joka sijaitsi alun perin Pariisin raatihuoneen edustalla.
Vuonna 1688 valmistunut Hôtel Le Peletier de Saint-Fargeau liitettiin osaksi museota vuonna 1989. Talon on alkujaan suunnitellut arkkitehti Pierre Bullet valtioneuvos Michel Le Peletier de Souzylle. Myöhemmistä asukkaista tunnetuin on vallankumouksen aikana rojalistin salamurhaamaksi joutunut poliitikko Louis-Michel Le Peletier de Saint-Fargeau.
Henrik Eliel Wegelius

Henrik Eliel Wegelius (4. tammikuuta 1853 Bergö – 5. toukokuuta 1933 Merikarvia) oli lääninrovasti, sanomalehden perustaja ja moninkertainen valtiopäivämies. 
Henrik Wegeliuksen vanhemmat olivat  Jakob Esaias Wegelius ja Maria Charlotta Wegelius. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1882 oli  Johanna Elisabet Häggman (k. 1894) ja toinen vuodesta 1896 Matilda Elisabet Schalin.  Wegelius tuli ylioppilaaksi 1870, valmistui filosofian kandidaatiksi 1875, suoritti teologisen erotutkinnon 1877 ja vihittiin papiksi 1878. Hän oli kappalainen Raumalla 1881–1888 ja Pietarsaaressa 1888–1895 ja kirkkoherra Maskussa 1895–1906 ja Merikarvialla vuodesta 1906. Mynämäen rovastikunnan lääninrovasti Wegelius oli 1901–1906 ja Porin alarovastikunnan v.t. lääninrovasti 1919. Rovastin arvon hän sai 1901. Wegelius toimi myös opettajana Raumalla ja Pietarsaaressa ja oli Pietarsaaren kansakoulutarkastaja 1891–1895. Hän oli Rauman Lehden perustaja ja ensimmäisenä päätoimittaja 1882–1884 ja julkaisi Wegelius-suvun luettelon 1887. Kirkolliskokouksen jäsen Wegelius oli 1893, 1898, 1908 ja 1913 ja tuomiokapitulin apujäsen 1900, 1903, 1904 ja 1906. Hän toimi pappissäädyn edustajana valtiopäivillä 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904 ja 1905.
Suurlähettiläs, teosofinen kirjailija ja suomentaja Hugo Valvanne oli Wegeliuksen poika ensimmäisestä avioliitosta. Myöskin toinen poika, Väinö Valvanne, tuli tunnetuksi teosofina.