google/wiki40b huggingface dataset:
Suojelukoe

Suojelukoe on koiraharrastajien järjestämä palveluskoirakoemuoto, jossa yleensä kilpailevat roduista saksanpaimenkoirat, belgianpaimenkoirat, rottweilerit, dobermannit, bokserit ja suursnautserit. Kokeella mitataan koiran soveltuvuutta palveluskoiraksi, ja sen kautta arvioidaan myös kyseisen koiran arvoa jalostuksessa.
Ensimmäinen suojelukoe järjestettiin vuonna 1901 Saksassa. Sen tarkoituksena oli mitata ja vaalia saksanpaimenkoirien käyttöominaisuuksia. Suojelukoirakokeesta on nykypäivänä muutamia variaatioita ja koemuoto on kaikille avoin. Nykyään Suomen Palveluskoiraliitto järjestää kansainvälisellä koesäännöllä olevia IPO- ja VPG-kokeita, kun taas Saksanpaimenkoiraliitto järjestää rodun käyttöominaisuuksia mittaavia SchH-kokeita.

Osa-alueet ja koeluokat

Suojelukokeessa on kolme osa-aluetta: A eli jälki, B eli tottelevaisuus ja C eli suojelu-osuus. Jokaisesta alueesta maksimipistemäärä on 100 pistettä, yhteensä 300. Koulutustunnuksen saamiseksi koiran on saatava vähintään 70 pistettä A- ja 70 B-osioista. C-osuudesta koiran tulee saavuttaa vähintään pistemäärä 80. (Palveluskoiraliiton kokeissa riittää C 70.)
Koe järjestetään kolmessa luokassa: SchH1 eli Alokasluokka, SchH2 eli Avoin luokka ja SchH3 eli voittajaluokka. Kolmannessa luokassa Saksanpaimenkoiraliitto järjestää vuosittain saksanpaimenkoirien suojelumestaruuskokeet. Tässä kilpailussa viisi parhaiten pärjännyttä lähetetään maailmalle edustamaan Suomea saksanpaimenkoirien maailmanmestaruuskisoissa. Myös Suomen Palveluskoiraliitolla ja Belgianpaimenkoirilla on omat suojelumestaruuskokeensa.

Kokeen tavoite ja legendat

Suojelukokeeseen koulutus vaatii koiran ohjaajalta päättäväisyyttä, halua ja energiaa lisätä taitotietoaan koiran käyttäytymisteorioista sekä koiranlukutaidosta. Koetulos on suhteellisen helppo saavuttaa hyvällä rodunomaisella koiralla, mutta tie on hidas ja vaivalloinen ominaisuuksiltaan puutteellisella koiralla. Tämä on eräs syy sille, miksi suojelukoe mittaakin hyvin saksanpaimenkoiran rodunomaisia ominaisuuksia.
Kokeessa koiraa ei opeteta puremaan ihmistä missään tapauksessa. Kokeessa koira puree maalimiehen kädessä olevaa juuttihihaa, joka on koiran silmissä suuri saalis, lelu. Maalimiehen tehtävä on mitata koiran rohkeutta ja haastaa koiraa: selvittää kuinka itsevarma koira on halussaan saada saalis itsellensä. Tätä rohkeutta ja periksiantamattomuutta tarvitaan muun muassa virkakoirilla sekä pelastuskoirilla työtehtävissään. Kokeeseen kuuluu olennaisena osana myös peltojälki- ja tottelevaisuusosuudet, näissä mitataan muun muassa koiran nenänkäyttökykyä, viettikestävyyttä ja taistelutahtoa teknisen osaamisen lisäksi.
Suojelukoulutuksessa maalimiehen tehtävä on arvokas ja näin ollen Saksanpaimenkoiraliitto järjestää maalimieskoulutusta, jonka kesto on useita vuosia.
Saksanpaimenkoiraliiton järjestämiin suojelukokeisiin osallistuakseen tulee koiran omistajalla olla suojelulisenssi, jonka saadakseen hänen on täytynyt todistaa olevansa vastuuntuntoinen ja osaava harrastaja.
Perakin sulttaani

Historia

Perakin sulttaanikunta sai alkunsa vuonna 1528, kun portugalilaiset valtasivat Malakan sulttaanikunnan 1500-luvun alussa. Malakan sulttaani pakeni Malakan niemimaan eteläkärkeen, mihin hän perusti Johoren sulttaanikunnan. Malakan viimeisen sulttaanin poika Mazaffar taas pakeni Perakin alueelle, mihin hän perusti uuden sulttaanikunnan. Perakin hallitsijasuku polveutuu näin suoraan Malakan sulttaanikunnan hallitsijoista.
Pelastusopisto

Historia

Järjestelmällinen pelastusalan koulutus alkoi 26. maaliskuuta 1935 Helsingin Palopäällystökoulussa. Sieltä opetus siirtyi vuonna 1958 Espooseen perustetulle Valtion palokoululle.
Palomieskoulutus käynnistyi vuonna 1969. Pelastushallinnon koulutuskeskuksen perustamisen myötä vuonna 1979 toiminta laajeni myös väestönsuojelukoulutukseen ja vuonna 1981 aluehälytyskeskusten päivystäjien koulutukseen.
Vuonna 1992 Kuopiossa käynnistyi Valtion Pelastuskoulu, jossa koulutettiin miehistöä ja alipäällystöä. Sen sijoituspaikasta oli käyty kova kilpailu eri kaupunkien kesken. Vuonna 1995 Pelastuskoulu yhdistettiin  Valtion Pelastusopiston kanssa Pelastusopistoksi. 
Pelastusopiston edeltäjiä ovat Palopäällystökoulu (Helsinki, 1935–1958), Valtion palokoulu (Espoo, 1958–1970), Valtion palo-opisto (Espoo, 1970–1979), Pelastushallinnon koulutuskeskus (Espoo ja Lohja, 1979–1992), Valtion pelastusopisto (Espoo ja Lohja, 1992–1994) ja Valtion pelastuskoulu (Kuopio, 1992–1994), Pelastusopisto vuodesta 1995. 
Vuonna 2007 Pelastusopiston yhteyteen perustettiin Kriisinhallintakeskus pitämään yllä kotimaan kriisinhallinnan operatiivisia valmiuksia. Vuoden 2019 siviilikriisihallintalain muutoksen nojalla Kriisinhallintakeskus irtautettiin Pelastusopistosta ja siirrettiin sisäministeriön hallinnon alaisuuteen omaksi itsenäiseksi keskuksekseen.

Tutkimus ja kehitys

Pelastusopiston tutkimus- ja kehittämisyksikkö vastaa pelastustoimen tutkimuksen koordinoinnista Suomessa. Tehtäviin kuuluu analysoida tutkimustarpeita, koota tietoa tutkimuksista seuraamalla ja tekemällä tarvittaessa yhteenvetoja koti- ja ulkomaisista tutkimus- ja kehittämishankkeista sekä tehdä tutkimusta itsenäisesti ja yhteistyössä muiden tutkimuslaitosten kanssa. Erityisenä painopisteenä on edesauttaa tutkimustulosten hyödynnettävyyttä pelastustoimessa mm. integroimalla tutkimustulokset Pelastusopiston opetussisältöihin. 
Tutkimus- ja kehittämisyksikössä työskentelee noin 10 henkilöä erilaisissa tutkimus- ja kehityshankkeissa vuosittain. Tutkimus- ja kehittämisyksikön erikoisosaamisalueita ovat informaatioteknologian hyödyntäminen pelastustoimessa, CBRNE ja raja-alueiden onnettomuuksiin varautuminen, tilastotietojen hyödyntäminen sekä tulevaisuus- ja onnettomuustutkinta.
East London

Maantiede

East London sijaitsee Etelä-Afrikassa Itä-Kapin provinssin kaakkoisosissa Intian valtameren rannikolla. Kaupunki on rakennettu Buffalojoen suulle.

Ilmasto

East Londonissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lauhkea meri-ilmasto. Kesäisin on lämmintä ja sateista, talvisin on leutoa ja kuivempaa. Vuoden keskilämpötila on noin 18 °C ja keskimääräinen sademäärä 820 millimetriä. Helmikuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 22 °C. Viilein kuukausi on heinäkuu, jolloin keskilämpötila on noin 15 °C. Sateisin kuukausi on maaliskuu, jolloin sataa keskimäärin noin 100 millimetriä. Kesäkuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 36 millimetriä.

Historia

Brittiläiset kävivät alueella ensimmäisen kerran vuonna 1836, ja nimesivät alueen sataman Port Rexiksi. Sitä käytettiin varustustukikohtana seitsemännen xhosasodan aikana vuonna 1946, ja kaupunki sai alkunsa brittiläisestä Fort Glamorganin linnoituksesta, joka valmistui vuonna 1847. Samaan aikaan se tuli osaksi Kapmaata. 1850-luvun loppupuolella saksalaisia uudisasukkaita saapui runsaasti, ja East Londonista tuli kaupuki vuonna 1873 ja suurkaupunki vuonna 1914.

Talous

Nykyisin autoteollisuus on East Londonin suurimpia työllistäjiä. Siellä sijaitsee Mercedes-Benzin vuonna 1954 perustama tehdas, jossa on valmistettu vuosien varrella pariakymmentä Mercedes-mallia.
Kaupungissa on laajaa kalateollisuutta, ja sen teollisuus on monipuolista.

Liikenne

East Londonin lentoasema sijaitsee 10 kilometriä kaupungin keskustasta kaakkoon. Sieltä on päivittäisiä lentoja Kapkaupunkiin, Johannesburgin ja Durbaniin. Kaupungista on runsaasti linja-autolinjoja moniin lähialueen kaupunkeihin, ja siellä on taksipalveluita. East Londonissa sijaitsee rautateiden pääteasema, jonne juna kulkee kolme kertaa viikossa Johannesburgista Bloemfonteinin kautta.
Velasco (1881)

Palvelus

Espanjan ja Yhdysvaltain välisen sodan alkaessa huhtikuussa 1898 alus oli kontra-amiraali Patricio Montojo y Pasaronin komentajaman Tyynenmeren laivueen mukana ankkurissa Caviten edustalla Manilanlahdella. Manilanlahden taistelussa 1. toukokuuta 1898 alus upotettiin.
Barbie Hsu

Barbie Hsu Hsi Yuan (kiina: 徐熙媛; pinyin: Xú Xīyuán; s. 6. lokakuuta 1976) on taiwanilainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan esimerkiksi sarjoista Meteor Garden (2001), Meteor Garden II (2002) ja Mars (2004).
Hsu on muusikkona esiintynyt duossa siskonsa Dee Hsun kanssa.
Sou

Sou (vuoteen 1715 sol < lat. solidus) on vanha ranskalainen raha. Merovingiajalla ne lyötiin kullasta. Vuonna 1266 rahoja alettiin valmistaa hopeasta ja niistä käytettiin nimitystä gros tournois. Tällöin oli 1 sou = 12 denier = 1/20 livre. Sou parisis oli 15 denieriä. 1700-luvulla sout valmistettiin kuparista ja Ranskan suuren vallankumouksen aikoihin kellometallista.
Vuonna 1795 Ranskassa otettiin käyttöön uusi rahayksikkö, Ranskan frangi, joka jakautui 100 centimeen. Viimeiset varsinaiset sout eli 1/20 livren rahat valmistettiin 1803. Nimitystä sou käytettiin kuitenkin tämän jälkeenkin yleisesti viiden vanhan centimen kolikosta siihen saakka, kunnes ne vuonna 1940 jäivät pois käytöstä. Vuonna 1960 Ranskassa tuli käyttöön uusi frangi, joka vastasi 100 vanhaa frangia, mutta tämän jälkeen ei uudesta viiden centimen kolikosta juuri käytetty sou-nimitystä.
Kasim Reed

Mohammed Kasim Reed (s. 10. kesäkuuta 1969) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko. Hänet valittiin Atlantan pormestariksi vuonna 2010 ja uudelleen 2014. Aiemmin Reed on ollut Georgian edustajainhuoneen jäsen vuosina 1998–2002 ja Georgian senaatissa vuosina 2003–2009.
Afrikan salaisuudet

Juoni

Nuori Walter joutuu kesäloman ajaksi kahden erikoislaatuisen ja salaperäisen setänsä farmille. Huhujen mukaan heillä on ehtymätön käteisvarasto. Sedät kertovat hänelle uskomattomia tarinoita nuoruudenseikkailuistaan.
Vaahterat

Kuvaus

Vaahterat ovat kesävihantia, tavallisesti yksikotisia puita tai pensaita. Lehdet kasvavat vastakkain. Lehtilapa on yleensä liuskainen. Kukinto on terttumainen huiskilo. Hedelmä on kaksilohkoinen lohkohedelmä. Lohkoissa on pitkä lenninsiipi.
Arthur Hunnicutt

Arthur Hunnicutt (17. helmikuuta 1910 – 26. syyskuuta 1979) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi teatterissa, televisiossa ja elokuvissa. Viimeksi mainittujen joukossa ovat Kunnian miehet (1955), Pettämätön pistooli (1957) ja El Dorado (1967). Esiintyminen elokuvassa Korkean taivaan alla (1952) toi Hunnicuttille parhaan miessivuosan Oscar-ehdokkuuden.
Hunnicutt oli lähtöisin Arkansasista ja kuoli kielisyöpään Kaliforniassa.
Mäeküla järv

Maantietoa

Järven pinta-ala on 64 ha (hehtaaria) ja se on 1,8 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Sen laskuoja on Vidva oja (Vidva jõgi), joka lähtee järven luoteispäästä ja laskee 12 kilometrin päässä sijaitsevaan Õisu järveen. Järven tulo-ojia ovat Ora oja, joka laskee järven eteläpäähän tekojärven kautta, ja Longi oja, joka laskee sen eteläpäähän Muti järvestä. Järven valuma-alueen laajuus on 20,2 km² (neliökilometriä). Noin kolmen kilometrin pässä sijaitsee Veisjärv.
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 2 metriä ja suurin syvyys 2,9 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0013 km³ (kuutiokilometriä) eli 1,3 miljoonaa m³ . Järven rantaviivan pituus on 4,5 kilometriä ja rannat ovat metsää, jota niityt ja pellot katkaisevat. Järven eteläpuolelta sen ohittaa Karksin ja Anikatsin välinen maantie (seututie 193).

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei mataluutensa vuoksi lämpötilakerrostu (viroksi keskmise karedusega kihistumata veega järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti saman aikaisesti sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (viroksi kalgiveeline eutroofne tai kalgiveeline rohketoiteline, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja se on rehevöitynyt.
Lavotškin La-5

Tausta

La-5 perustui 1939 ensilentonsa tehneeseen, sinänsä onnistuneeseen LaGG-1-hävittäjään, joka oli kuitenkin varustettu alitehoisella moottorilla. Koneen seuraava versio oli LaGG-3, jossa parannuksia saatiin aikaan keventämällä runkorakenteita ja asentamalla tehokkaampi, mutta edelleen alitehoinen moottori.
Vuoden 1942 alkupuolella suunnittelijat Semjon Lavotškin ja Vladimir Gorbunov yrittivät korjata alitehoisuutta varustamalla kokeeksi LaGG-3-hävittäjän tehokkaammalla Švetsov AŠ-82-tähtimoottorilla.
Koska LaGG-3 oli suunniteltu rivimoottorille, sen nokaksi asennettiin Švetsov- ja Tumansky -tähtimoottorityyppejä käyttäneen Suhoi Su-2 - kevyen pommikoneen etuosa.
Samoihin aikoihin LaGG-3:n puutteet olivat aiheuttaneet sen, että suunnittelija Lavotškin joutui Josif Stalinin epäsuosioon ja tehtaat, jotka oli tarkoitettu LaGG-3:n valmistukseen, muutettiin sen kilpailijoiden Jakovlev Jak-1:n ja Jakovlev Jak-7:n tuotantoon.
Lavotškin kuitenkin jatkoi salassa LaGG-3-koneen sovittamista uudelle moottorille ja koneen lento-ominaisuuksien kehittämistä vaatimattomissa oloissa läpi talven 1941–1942.
Kun koneen prototyyppi lensi ensilentonsa maaliskuussa 1942, tulokset olivat erittäin hyviä. Hävittäjällä oli vihdoin sellainen voimanlähde, joka antoi oikeutta koneen muille hyville ominaisuuksille. Koneen mallinimeksi muutettiin LaG-5 ja koelentojen jälkeen koelentäjät pitivät sitä ylivertaisena Jak-7:ään verrattuna. Huhtikuussa alkaneen täyden koelento-ohjelman jälkeen hävittäjän takarunko madallettiin ohjaajan näkökentän lisäämiseksi.
Heinäkuussa 1942 Stalin määräsi konetyypin, joka tässä vaiheessa tunnettiin jo merkinnällä La-5, täyteen sarjatuotantoon ja keskeneräiset LaGG-3-hävittäjät muutettaviksi vastaamaan uutta konetyyppiä.

Palveluskäyttö

Vaikka La-5 oli edelleen saksalaisten hävittäjiä heikompi suorituskyvyltään suurissa korkeuksissa yli 5 000 metrissä, alemmissa korkeuksissa se vastasi täysin vastustajan kalustoa. Itärintamalla useimmat ilmataistelut käytiinkin matalalla ja näissä olosuhteissa La-5 pystyi näyttämään kykynsä.
Hävittäjän edelleen kehittyessä se sai polttoaineen ruiskutuksella varustetut moottorit, runkoa kevennettiin edelleen ja siipiin asennettiin solat parantamaan suorituskykyä. Viimeinen versio koneesta oli La-5FN. Kaikkiaan La-5 -hävittäjää rakennettiin 9 920 kappaletta eri versioineen, joihin kuului muun muassa kaksipaikkainen La-5UTI koulutuskone.
La-5 oli laajasti käytössä Suomen ilmavoimia vastaan, jonka hävittäjälentäjillä oli suuresti toisistaan poikkeavia näkemyksiä La-5-koneen suorituskyvystä.
Toisen maailmansodan jälkeen La-5 jatkoi joitakin vuosia palveluskäytössä Tšekkoslovakiassa S-95 (La-5FN) ja CS-95 (La-5U) tyyppinimillä.
Sodan päätyttyä liittoutuneiden valvontakomissio käytti tyyppiä Suomessa valvontalentoihin. Neljän koneen parven tiedetään varmasti pudonneen ja/tai kadonneen tehtävän aikana Lokakuussa 1944. Parvi eksyi toisistaan ja lentosuunnista huonossa säässä lennolla Porista Malmin lentokentälle ja koneiden polttoaine loppui.
La-5-hävittäjän seuraaja oli Lavotškin La-7.
Berkley Bedell

Berkley Warren Bedell (s. 5. maaliskuuta 1921) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. 
Bedell syntyi Spirit Lakessa, Iowassa. Hän valmistui Spirit Lake High Schoolista vuonna 1939 ja opiskeli sen jälkeen Iowa State Universityssä. Hän on toisen maailmansodan veteraani. 
Bedell istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Iowan 6. vaalipiiristä vuosina 1975–1987. Hän ei asettunut uudelleen ehdolle vuonna 1986 sairastuttuaan Lymen tautiin. Hän on perustanut vuonna 1998 merkittävän vaihtoehtolääkintäkeskuksen. Hän uskoo vaihtoehtolääkinnän menetelmiin ja panee myös eturauhassyövästä toipumisensa sen tiliin.
Gerard Deulofeu

Seurajoukkueura

Deulofeu liittyi FC Barcelonan junioriakatemiaan yhdeksänvuotiaana. Hän pelasi seuran ikäkausijoukkueissa kahdeksan vuotta. Ensiesiintymisensä aikuisten tasolla Deulofeu teki 2. maaliskuuta 2011 Barcelona B:n paidassa ottelussa Córdobaa vastaan. Deulofeu otettiin kentälle Edu Oriolin tilalle 75. minuutilla 4–1 voittoon päättyneessä ottelussa.
Kaudella 2011–2012 Deulofeu pelasi vakituisesti Barcelona B:ssä. Ensimmäisen maalinsa ammattilaisottelussa hän teki 16. syyskuuta 2011 tappiollisessa ottelussa Hérculesia vastaan.
29. lokakuuta 2011 Deulofeu pelasi ensimmäisen ottelunsa FC Barcelonan ykkösjoukkueessa tullessaan kentälle David Villan tilalle ottelussa Mallorcaa vastaan.
Deulofeu on sittemmin pelannut Englannissa Evertonin joukkueessa, Espanjassa Sevillan joukkueessa, Italiassa AC Milanin joukkueessa sekä Englannissa Watfordin joukkueessa, jonne hän siirtyi aluksi lainasopimuksella Barcelonasta. Kesällä 2018 Watford osti hänet omaksi pelaajakseen.

Maajoukkueura

Deulofeu on pelannut kymmeniä otteluita Espanjan nuorisomaajoukkueissa. Hän kuului vuoden 2011 alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden voittaneeseen Espanjan joukkueeseen.
Kirk Hinrich

Seurajoukkueet

Hinrich syntyi Iowan Sioux Cityssä ja tutustui lajiin isänsä välityksellä varhaisella iällä.
Hinrich opiskeli West High Schoolissa Sioux Cityssä ja Kansasin yliopistossa. Hän aloitti NBA-uransa vuonna 2003 hänet tuon vuoden varaustilaisuuden avauskierroksella varanneessa Chicago Bullsissa. Kesäkuussa 2010, seitsemän Bullsissa pelatun kauden jälkeen, Hinrich myytiin Washington Wizardsiin ja helmikuussa 2011, kesken kauden 2010–2011, Atlanta Hawksiin. Heinäkuussa 2012 hän palasi Chicago Bullsiin vapaana pelaajana tehdyllä sopimuksella. Hinrich  on kautta aikain eniten kolmen pisteen koreja tehnyt ja niitä yrittänyt pelaaja kyseisen seuran historiassa. Hinrich heitti NBA-tulokaskaudellaan Bullsissa 144 kolmen pisteen koria, mikä pysyi ennätyksenä Lauri Markkaseen ja kevääseen 2018 asti.

Maajoukkue

Hinrich kuului Yhdysvaltain joukkueeseen sen voittaessa pronssia Japanin MM-kilpailuissa 2006.
Roskalaina

Roskalaina on joukkovelkakirjalaina, jonka luottoluokitus on BBB- (Standard & Poor's) tai Baa3 (Moody's) alhaisempi. Roskalainoihin liittyvien riskien johdosta niistä maksettava korko on yleensä korkeampi kuin muista velkapapereista.
Kurultai

Kurultai tai Kuriltai oli mongolialaisten ja turkkilaisten klaanien aatelis- tai heimoneuvosto, joka kokoontui merkittäviä poliittisia tai sotilaallisia päätöksiä varten. Tällaisia päätöksiä olivat muun muassa uuden kaanin valinta sekä sodan aloittaminen.
Erien piirikunta (Ohio)

Maantiede

Erien naapuripiirikuntia ovat Lorain idässä, Huron etelässä, Sandusky lännessä ja Ottawa luoteiskulmassa.

Väestö

Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 77 079 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 87,8%, mustiin (8,7%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,3%) ja aasialaisiin (0,6%).
Kotitalouden mediaanitulo on 47 466 ja köyhyysrajan alapuolella oli 12,6% väestöstä vuosina 2007–2011.
Marsopa (S63)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta vuonna 2006.
Väinö Kaukonen

Väinö Kaukonen (18. maaliskuuta 1911 Kuopio – 4. lokakuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen professori ja kirjallisuudentutkija.

Henkilöhistoria

Kaukonen tutki Kalevalan kulttuurihistoriaa ja Elias Lönnrotia. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1939 väitöskirjalla "Vanhan Kalevalan kokoonpano I". Hän toimi Helsingin yliopiston kotimaisen kirjallisuuden dosenttina vuosina 1956–62 ja apulaisprofessorina vuosina 1962–1974. Kaukonen toimi johtotehtävissä Neuvostoliittoinstituutissa ja Suomi-Neuvostoliitto-Seurassa sekä suomalais-unkarilaisen kulttuurikomitean puheenjohtajana vuosina 1967–74
Väinö Kaukosen puoliso vuodesta 1941 oli kansatieteilijä Toini-Inkeri Kaukonen.
Kampameritähti

Koko ja ulkonäkö

Täysikasvuisen kampameritähden halkaisija on keskimäärin 10 senttimetriä ja enimmillään 20 senttimetriä. Sillä on iso keskiruumis, josta erkanee viisi lyhyttä, kolmiomaista sädehaaraa. Sädehaarojen sivuilla on kaksi riviä piikikkäitä kalkkilevyjä, joista eläin on saanut nimensä. Alarivillä levyt ovat litteät ja suorakulmaiset ja niissä on pidemmät piikit kuin ylärivillä.
Kampameritähden yläpinnalla on runsaasti pieniä nystyjä. Alapinnalta puuttuvat kokonaan meritähdille tyypilliset pihtipiikit eli pedikellaariot ja tukirangan kalkkilevyissä on kolme samankokoista piikkiä. Teräväkärkisissä imujaloissa ei ole lainkaan imulevyjä ja niihin liittyy kaksi ampullia. Ihon väri vaihtelee punavioletista vaaleanoranssiin ja kellertävään. Joskus eläimen yläpinnalla on purppuranpunaisista tai ruskeista pisteistä muodostunut tähtikuvio. Sädehaarojen kärjessä on lisäksi violetti, valoa aistiva silmätäplä.

Levinneisyys

Kampameritähteä tavataan Atlantin valtameren itäosissa, Norjasta Marokkoon ulottuvalla vyöhykkeellä. Lisäksi sitä esiintyy Juutinraumassa ja Välimeren länsiosissa sekä mitä luultavimmin Kap Verden aluevesillä.

Elinympäristö

Kampameritähti elää yleensä pohjahiekkaan kätkeytyneenä 10 metrin syvyydestä aina 1 kilometriin asti.

Ravinto

Kampameritähti saalistaa ravinnokseen nilviäisiä, sydämenmuotoisia merisiiliä, käärmetähtiä sekä erilaisia matoeläimiä.
Metriacanthosaurus

Nimi ja sen historia

Metriacanthosaurus tarkoittaa "kohtalaisen piikikästä liskoa". Nimi annettiin kyseisen dinosauruksen neuraalihaarakkeista, jotka olivat pidemmät kuin Megalosauruksella, mutta lyhyemmät kuin Altispinaxilla. Tämän johdosta nimeksi annettiin "kohtalaisen piikikäs lisko".
Kuten monet muut varhain löydetyt teropodit, etenkin Euroopasta löydetyt sellaiset, Metriacanthosaurus nimettiin alun perin Megalosaurus -lajiksi. Paleontologian alkuaikoina Megalosaurusta päädyttiin käyttämään niin sanottuna "roskakoritaksonina" melkein kaikille teropodin jäänteille. Metriacanthosauruksen nimesi alun perin saksalainen paleontologi Friedrich von Huene, joka nimesi sen lajiksi Megalosaurus parkeri. Parkeri annettiin W. Parkerin kunniaksi, joka oli löytänyt jäänteet Weymouthista. Vuonna 1932 von Huene siirsi lajin sukuun Altispinax pitkien, fossiloituneiden selkänikamien neuraalihaarakkeiden vuoksi.
Nykyisen nimensä Metriacanthosaurus sai vuonna 1964, kun Alick Walker teki erityisen huomion neuraalihaarakkeiden koosta.

Koko ja ulkonäkö

Metriacanthosauruksen kokoa ei tiedetä fossiilien vähäisyyden vuoksi, mutta samankaltaisiin teropodeihin tehdyn vertailun perusteella dinosauruksen pituus oli karkeasti arvioituna noin kuusi metriä.
Metriacanthosauruksen neuraalihaarakkeet saattoivat tukea matalaa, kasvaimen kaltaista kumpua, joka oli mahdollisesti samankaltainen kuin varhaisliitukaudella Pohjois-Amerikassa eläneellä Acrocanthosauruksella. Fossiilien vähäisyyden vuoksi rekonstruktiot Metriacanthosauruksesta ovat arvailuja ja perustuvat muihin samankaltaisiin dinosauruksiin.

Fossiilit

Metriacanthosauruksen fossiileja on löydetty Englannista. Löytöihin kuuluu osittaisia jäänteitä.

Luokittelu

Metriacanthosaurus on luokiteltu sinraptoreihin kuuluneena teropodina. Sen on ajateltu olevan läheistä sukua Aasiassa eläneelle Yangchuanosaurukselle.
Karisma Kapoor

Yksityiselämä

Karisma Kapoor syntyi Mumbaissa näyttelijäsukuun; hän on Randhir Kapoorin ja Babitan vanhin lapsi, Raj Kapoorin lapsenlapsi ja Prithviraj Kapoorin lapsenlapsenlapsi. Hän on Kareena Kapoorin sisar ja Ranbir Kapoorin serkku.
Kapoor meni naimisiin Sanjay Kapurin kanssa 29. syyskuuta 2003. Heillä on kaksi lasta, vuonna 2005 syntynyt tytär Samaira ja vuonna 2010 syntynyt poika Kiaan.