Sierra Leonen maantiede

Pinnanmuodot

Sierra Leone voidaan jakaa neljään alueeseen: rannikkotasankoon, sisämaan tasankoon, sisämaan ylätasankoon ja Sierra Leonen niemimaahan. Rannikolla on 8–40 kilometriä leveä tasanko. Usein tulviva alue on pääosin hiekkaa tai savea. Sen alueella on useita pieniä jokia ja estuaareja, joihin on muodostunut mangrovesoita. Rannikolla on myös Sierra Leonen niemimaa, jossa on kolme rinnakkaista vuorijonoa. Niiden huiput kohoavat 200–1 000 metriä matalasta ja kapeasta rannikkokaistaleesta.
Rannikkotasangon jälkeen maa kohoaa sisämaan tasankoon, joka on pinta-alaltaan noin puolet koko maan pinta-alasta. Sisämaan tasangon pohjoisosissa on useita kausittaisia soita, jotka ovat sadekaudella kosteita, mutta kuivuvat koviksi kuivalla kaudella. Tasangon eteläosissa on puolestaan mäkistä metsämaata, jossa yksittäiset kukkulat kohoavat yli 300 metriin.
Sierra Leonen koillisosa on osa Guinean ylätasankoa, joka on pääosin 300–600 korkeudessa merenpinnasta. Siitä nousee kuitenkin joitakin vuoristoja, kuten Loma- ja Tingivuoret. Lomavuoriin kuuluva Loma Mansa on 1 948 metriä korkea ja Sierra Leonen korkein vuori. Tingivuorten korkein huippu, 1 853-metrinen Sankanbiriwa puolestaan on maan toiseksi korkein vuori.

Vesistöt

Sierra Leonea halkovat useat joet. Niistä monet saavat alkunsa Guinean puolelta Fouta Djallonin alueelta, mistä ne virtaavat lounaaseen Sierra Leonen halki kohti Atlanttia. Jokien keskijuoksulla on useita koskia.
Sierra Leonen suurimmat joet pohjoisesta etelään ovat Kolenté, Kaba, Rokel, Gbangbaia, Jong, Sewa, Waanje, Moa ja Mano. Suurin valuma-alue on Sewajoella, 14 140 neliökilometriä. Kolenté, Moa ja sen sivujoki Meli muodostavat osan Guinean vastaisesta rajasta. Manojoki puolestaan muodostaa suurimman osan Liberian rajasta.

Ilmasto

Sierra Leonen ilmasto on trooppinen. Olosuhteet ovat yleensä kuumat ja kosteat, ja vuodenajat vaihtelevat sade- ja kuivan kauden välillä.
Sadekausi kestää toukokuusta lokakuulle, jolloin maassa vallitsevat kosteat Atlantin ilmamassat. Sen aikana taivas on pilvinen, tuulet puhaltavat lounaasta ja auringonpaistetta on hyvin vähän. Sadetta saadaan erityisesti heinä-elokuussa lähes joka päivä. Sadanta on suurempaa rannikolla kuin sisämaassa. Sierra Leonen niemimaan vuoristoon sataa yli 5 000 millimetriä vuosittain, kun koillisosien vuoristoon sataa noin 2 000 millimetriä vuodessa.
Kuiva kausi kestää marraskuulta huhtikuulle, jolloin puhaltaa kuiva ja kuuma harmattan suoraan Saharasta.

Kasvillisuus

Yhdistyneiden kansakuntien ympäristöohjelman biodiversiteettitutkimus tunnisti Sierra Leonesta kuusi pääasiallista ekosysteemiluokkaa: metsät, vuoristot, savannit, viljelysmaat, makeanveden kosteikot ja merialueet rannikoineen. Luonnontilainen metsä peitti 2000-luvun alussa viisi prosenttia maa-alasta, kun sen osuus 1900-luvun alussa oli noin 60 prosenttia.
Sierra Leonessa kasvaa kahta metsätyyppiä, trooppista kosteaa lehtimetsää ja kosteaa osavihantaa metsää. Trooppinen kostea lehtimetsä voidaan jakaa edelleen alangon sademetsiin ja vuoristometsiin.
Metsien hävityksen syinä ovat olleet kaskiviljelyn leviäminen ja puiden kerääminen rakennusmateriaaliksi, polttopuiksi ja puuhiilen polttoa varten. Myös kaivostoiminta on lisännyt metsien hävitystä ja eroosiota. Sisällissodan aikana suuri määrä väestöä joutui muuttamaan uusille alueille, mikä lisäsi metsien tuhoutumista.
Savanni peittää noin kolmanneksen maan pinta-alasta. Savannia on erityisesti maan pohjois- ja koillisosissa. Savanniympäristöt voidaan jakaa metsä-, puu- ja ruohikkosavanniin. Sierra Leonessa on noin 4 840 neliökilometriä kosteikkoja, joissa kasvillisuus on joko suo-, joenvarsi- tai mangrovemetsää. Suometsiä on kaikkialla Sierra Leonessa, ja mangrovea rannikolla. Joenvarsien heinikkoja on Sierra Leonen eteläosissa.

Eläimistö

Sierra Leonessa elää 178 nisäkäslajia. Apinalajeja on 15, ja niistä uhanalaisia ovat muun muassa valkohäntägueretsa, guineanruostegueretsa ja dianamarakatti sekä guineansimpanssi. Antilooppilajeja puolestaan on 18, ja niistä uhanalaisia ovat muun muassa jentinkinsukeltaja-antilooppi ja juovasulkeltaja-antilooppi. Muita uhanalaisia lajeja ovat savanninorsu, jonka uskotaan jo lähes hävinneen Sierra Leonesta, afrikanmanaatti, kääpiövirtahepo ja leopardi.
Sierra Leonen lintulajistoon kuuluu 632 lajia, joita tavaan siellä pysyvästi tai säännöllisesti. Maan kokoon nähden lajisto on melko monipuolinen. Paikallisista lajeista suurin osa kuuluu Guinean–Kongon metsävyöhykkeen lajeihin. Lisäksi maassa elää 28 Sudanin–Guinean savannivyöhykkeen lajia. Muuttolinnuista 146 lajia muuttaa Euroopan ja Välimeren sekä Afrikan välillä, kun taas 48 lajia on Afrikan sisällä muuttavia lajeja.

Luonnonsuojelu

Vuoden 2016 alussa Sierra Leonessa oli neljä kansallispuistoa, joista vanhin on 1 109 neliökilometrin laajuinen Outamba-Kilimin kansallispuisto maan pohjoisosassa. Puisto on perustettu suojelemaan savannin eläimistöä, etenkin apinoita. Siellä elää yhdeksän apinalajia, joista neljä on uhanalaisia. Lisäksi siellä tavataan elefantteja, leopardeja, kääpiövirtahepoja, puhveleita ja harvinaisia sorkkaeläinlajeja kääpiövesikauris ja kääpiöfilantomba.
Vuonna 2007 perustettiin maan toinen kansallispuisto, Golan sademetsäkansallispuisto, sademetsäalueelle lähelle Liberian rajaa. Siellä elää 56 nisäkäslajia, kuten leopardi, simpanssi ja metsänorsu. Tämän 710,7 neliökilometrin laajuisen kansallispuiston alueella kasvaa 970 kasvilajia, joista yli 230 on puulajeja. Kasvilajeista ainakin 21 on uhanalaista. Sademetsästä on tavattu yli 330 lintulajia, joista 14 on maailmanlaajuisesti uhanalaisia. Puisto jatkuu Liberian puolella laajemmin Golan sademetsäalueena ja yhdessä niiden on suunniteltu muodostavan yli 2 000 neliökilometriä kattavan, rajan ylittävän rauhanpuiston. Vuonna 2013 perustettiin Lomavuorten kansallispuisto (332,01 neliökilometriä) maan koillisosaan ja Läntisen alueen niemimaan kansallispuisto aivan pääkaupunki Freetownin eteläpuolelle (176,88 neliökilometriä).