google/wiki40b huggingface dataset:
Luka Magnotta

Luka Rocco Magnotta, syntymänimeltään Eric Clinton Kirk Newman (s. 24. kesäkuuta 1982) on kanadalainen pornonäyttelijä ja -malli, joka murhasi ja paloitteli 33-vuotiaan kiinalaisopiskelija Jun Linin. Linin ruumiinosia oli murhan jälkeen postitettu Kanadan konservatiivipuolueelle ja Kanadan liberaalipuolueelle. Murha oli kuvattu videolle, jota levitettiin Internetissä nimellä 1 lunatic 1 ice-pick. Videolla näytetään muun muassa, kuinka Magnotta puukottaa sänkyyn sidottua Liniä naskalilla ja veitsellä ja leikkaa elottoman Linin pään irti asettaen sen piironkilaatikkoon. Videon loppupuolella hän myös irrottaa hänen kätensä ja käyttää sitä itsetyydytykseen ja lopulta harrastaa anaaliseksiä silvotun ruumiin kanssa syöttäen palasia siitä kissalle. Magnottaa oli aiemmin epäilty Internetissä levitettyjen kissantappovideoiden tekijäksi.
Magnotta pakeni Kanadasta Eurooppaan ja Interpol julkaisi hänestä etsintäkuulutuksen. Hänet pidätettiin 4. kesäkuuta 2012 berliiniläisessä internetkahvilassa, jossa hän oli etsinyt kuvia ja uutisia itsestään.
Oikeus tuomitsi Magnottan joulukuussa 2014 murhasta elinkautiseen vankeuteen, josta on mahdollista anoa ehdonalaiseen pääsyä 25 vuoden istumisen jälkeen. Hän sai lisäksi 19 vuoden vankeusrangaistuksen muista rikoksista.
Józef Śliwiński

Józef Śliwiński (15. joulukuuta 1865, Varsova, Puola – 4. maaliskuuta 1930, Varsova, Puola) oli puolalainen pianisti, kapellimestari ja pedagogi. Hänen isänsä oli urkuri Jan Śliwiński. Józef Śliwińskin pianonsoitonopettajia olivat Juliusz Janotha, Kazimierz Hofman, Rudolf Strobl, Theodor Leschetizky (Wienissä 1886–1887) ja Anton Rubinstein (Pietarissa 1890–) Lisäksi Karol Mikuli opetti hänelle Chopinin teosten tulkintaa. Śliwiński konsertoi ympäri Eurooppaa muun muassa Wienissä, Varsovassa, Pietarissa, Pariisissa ja Lontoossa. Hän teki myös kolme kiertuetta Amerikassa 1894, 1902 ja 1903. Häntä arvostettiin myös Venäjällä, missä hän toimi opettajana Riiassa (1910–1914), Mitawassa, Rostovissa ja Saratovissa (1914–1918) konservatorion johtajana. Kapellimestaridebyyttinsä hän teki 1915 Varsovassa. Puolaan asettumisensa (1918) jälkeen hän toimi pianistina ja Varsovan filharmonisen orkesterin kapellimestarina. Hänen Chopin-soittoaan on tallennettu pianorullille Leipzigissa. Śliwiński kuoli kaksi päivää ennen kuin hänen soittoaan piti äänittää levylle. Nuoruudessaan ennen vuotta 1888 hän sävelsi joukon lauluja ja ennen vuotta 1892 joitakin muunnelmateoksia pianolle.
François Papineau-Couture

François Papineau-Couture (s. 1. huhtikuuta 1953 Montreal) on kanadalainen soitinrakentaja ja huilisti. Hän sai vuonna 1972 taiteiden kandidaatin arvon Montrealin yliopistosta ja vuonna 1977 musiikin kandidaatin arvon samaisesta opinahjosta. Opiskeltuaan huilunsoittoa hän vietti vuoden Lontoossa opiskellen näppäiltävien kosketinsoitinten rakentamista John Rawsonin johdolla. Hän on muun muassa työskennellyt Pariisin konservatorion soitinmuseossa. Vuosina 1979–1987 hän omistautui 1600–1700-lukujen italialaisten, englantilaisten ja ranskalaisten koulukuntien instrumentteihin pohjautuvien spinettien ja cembalojen rakentamiselle.  
Papineau-Couture meni naimisiin kontra-altto Madeleine Jalbertin kanssa. Hänen vanhempansa olivat säveltäjä Jean Papineau-Couture ja kirjailija Isabelle Papineau-Couture.
Alter ego

Alter ego (lat. toinen minä) on toinen minä, toinen persoonallisuus tai persoonan sisällä oleva persoona. Termiä käytetään yleisimmin kirjallisuudentutkimuksessa kuvaamaan henkilöitä, jotka ovat persoonallisuudeltaan samanlaisia.
Kirjailija voi luoda jostain kirjansa hahmosta alter egonsa, ja tällöin termillä tarkoitetaan sitä, että kirjailija samaistaa itsensä tuohon hahmoon. Termiä käytetään usein viihteessäkin, kuten sarjakuvissa (esimerkiksi Karvinen/Liehuviittainen kostaja) sankarin tai vihollisen salaiselle identiteetille (esimerkiksi Clark Kent/Teräsmies). Myös roolipeleissä saatetaan käyttää alter ego -hahmoa. Samantyylisiä käsitteitä ovat muun muassa avatar, kaksoisolento tai jakautunut persoonallisuus.
Kuuluisia alter egoja ovat muun muassa Borat Sagdiyev (Sacha Baron Cohen), Dame Edna Everage (Barry Humphries), Slim Shady (Eminem), Pee-wee Herman (Paul Reubens) ja Nicki Minaj ja kirjallisuudessa Charles Bukowski (Henry Chinaski). Myös pianisti-laulaja-säveltäjä Tori Amos on käyttänyt alter egoja. Hänen 2007 ilmestyneellä American Doll Posse -albumilla ja ADP-kiertueella esiintyvät hänen alter egonsa Pip, Isabel, Santa ja Clyde.
The Addams Family (musikaali)

Musikaali Suomessa

Suomessa musikaalin kantaesitys oli Tampereen Työväen Teatterissa, jossa ensi-ilta oli 4. lokakuuta 2013. Oulun kaupunginteatterissa musikaalin ensi-ilta oli 17. tammikuuta 2015 jatkuen aina 19. joulukuuta 2015 saakka musikaalin ollessa suuri menestys näytöksien ollessa aina loppuunmyyty, saaden kaiken kaikkiaan yli 25 000 katsojaa.
Mimmi Haapasalo

Vilhelmiina (Mimmi) Haapasalo (omaa sukua Jokinen) (16. marraskuuta 1881 Kuorevesi – 16. toukokuuta 1970 Joensuu) oli suomalainen kauppias ja puvustonhoitaja sekä sosialidemokraattien kansanedustaja.
Haapasalo syntyi maanviljelijä August Karlinpojan ja Hilda Maria Johanintyttären lapsena vuonna 1881 Kuorevedellä. Hän suoritti kansakoulun sekä meijerikoulun ja työskenteli meijerinhoitaja Viinijärven osuusmeijerissä Liperissä ja Osuusliike Oma-Avun myymälänhoitaja Joensuussa. Kansanedustajana Haapasalo toimi Kuopion läänin itäisestä vaalipiiristä vuosina 1914–1917. Eduskunnassa hän oli jäsenenä Suuressa valiokunnassa ja Sivistysvaliokunnassa. Lisäksi hän oli mm. Mäntän ja Pielisensuun kunnanvaltuustojen sekä Sosialidemokraattisen puolueen puolueneuvoston jäsen. 
Kansanedustajakautensa jälkeen Haapasalo toimi Hovimaan osuusliikkeen myymälähoitajana ja kauppiaana Mäntässä. Toisen maailmansodan aikaan hän työskenteli työvalmiusnaisten työpajan johtajana. Sodan jälkeen hän teki vielä pitkän työuran Joensuun teatterin puvustonhoitaja sekä Pielisensuun kunnansihteerinä.
Haapasalo oli naimisissa vuodesta 1907 lähtien Juho Haapasalon kanssa.
Kouvolan rautatieasema

Historia

Kouvolan asema syntyi alun perin Kuusankosken tehdasyhdyskunnan tarpeisiin. Ensimmäinen asema valmistui vuonna 1875, ja alkuaikoina se palveli lähinnä tavara-asemana. Vuoden 1885 valtiopäivillä Kouvola valittiin Savon radan risteysasemaksi, minkä myötä asema alkoi nopeasti laajentua.
Vuonna 1889 valmistui uusi asemarakennus vanhan itäpuolelle. Sen viereen rakennettiin yömajarakennus, jota laajennettiin ravintolasiivellä vuonna 1912. Rautatiehallitus korotti Kouvolan I luokan asemaksi vuonna 1916.
Vetureille oli tallipaikkoja parhaimmillaan 40, kolmessa eri rakennuksessa. Osa näistä on edelleen käytössä.
Vuonna 1909 rakennettiin alikulkukäytävä, joka oli vain 2,3 metriä leveä. Vasta vuonna 1931 valmistui leveä alikulkutie ratapihan ali.
Nykyinen asema vihittiin käyttöön syyskuussa 1960. Valmistuessaan se oli kooltaan Suomen suurin heti Helsingin jälkeen. Asemanseutu sai myös uuden ilmeen, kun linja-autoasema muutti rautatieaseman yhteyteen. Uusi henkilöratapiha tunneleineen, asvaltoituine laitureineen ja laiturikatoksineen valmistui lopullisesti vuonna 1966. Aseman lipunmyynti lakkautettiin vuonna 2016 ja entisen lipunmyyntitoimiston tilaan avattiin R-kioski, joka myös myy junalippuja.
Anna Babitzin

Anna Babitzin (ven. Анна Бабицын; s. 26. huhtikuuta 1960, Helsinki) on suomalainen laulaja ja show-esiintyjä. Tämä Babitzinin musiikillisen perheen nuorin sisarus tuli julkisuuteen teinitähtenä vuonna 1973. Ensimmäiset levytyksensä Pitkätukka poikafrendi ja Kulta polkee fillarillain Anna teki vuonna 1974. Hän esiintyi ja levytti 1970-luvun lopulla duona isoveljensä, Kirkan, kanssa. Suosituimmat duettolevytykset olivat Cindy sekä Grease-musikaalista tuttu Sinut haluan vain. Anna on levyttänyt myös triona Kirkan ja isosiskonsa, Muskan, kanssa laulut Aikuiset anteeksi antaa ja Halleluja. Hän työskentelee nykyään lastenhoitajana päiväkodissa.

Suku

Annan isän Leon (s. 1914 Pietarissa Venäjällä -1983) perhe pakeni bolševikkien marraskuussa 1917 suorittamaa lokakuun vallankaappausta Suomeen. Annan äiti Jelizaveta eli Elisabeth (o.s. Zarubina, s. 1917-2009) syntyi Suomen myöhemmin luovuttamassa osassa Karjalaa ja oli osittain juuriltaan saksalainen Reininmaalta. Äidin isä oli ollut komendantti Venäjän laivastossa ja teki itsemurhan, kun bolševikit tulivat hakemaan häntä. Annan vanhempien suvuissa oli muitakin tsaarin armeijan upseereita. Putkimies Leo ja kotiäiti Elisabeth asuivat lastensa kanssa Helsingin Eirassa näiden ollessa pieniä ja kotikieli oli venäjä. Myöhemmin perhe muutti Helsingin Maunulaan. Babitzinien sisarussarjaan kuuluvat Annan lisäksi myös musikaaliset Aleksandr (Sammy) (1948–1973), Kirill (Kirka) (1950-2007), Marija (Muska) (s. 1952), Georgij (Ykä) (s. 1955). Lisäksi perheeseen oli jo aiemmin syntynyt Leo (1946–1948), joka hukkui kaksivuotiaana.
Franz Bürkl

Franz Bürkl (k. 7. syyskuuta 1943) oli SS-Oberscharführer ja Gestapon päällikkö toisen maailmansodan aikana Puolassa. Hänet salamurhattiin Puolan kotiarmeijan operaatio Bürklissa syyskuussa 1943.
Bürkl oli vastuussa monista joukkoteloituksista, Puolan juutalaisten massamurhista ja vankien teloituksista pahamaineisessa Pawiakin vankilassa Varsovassa. Hän työskenteli Pawiakin vankilassa Zugführerina ja varakomentajana. Hänellä oli tapana muun muassa mennä Varsovan ghettoon ampumaan ihmisiä sattumanvaraisesti. Varsovan geton kansannousun aikana hän tarjoutui toisten Pawiakin vartijoiden kanssa metsästämään juutalaisia. Hänen sanottiin myös olleen morfiiniriippuvainen eikä hän koskaan liikkunut ilman saksanpaimenkoiraansa Kastoria, jota hän käytti Pawiakin vankien terrorisointiin. Hänen uhriensa joukossa oli Dionizy Błeszyński, Puolan kotiarmeijan komentaja joka vangittiin ja hirtettiin 1943.
Puolan vastarintaliike tuomitsi Bürklin kuolemaan sadistina ja massamurhaajana, ja hänet ammuttiin syyskuussa 1943 Varsovassa kadulla.
HMS Aboukir (1900)

Palvelus

HMS Aboukir liitettiin palvelukseen otettaessa Välimeren laivastoon. Se oli maaliskuuhun 1907 saakka huollettavana Chathamin telakalla, josta palvelukseen palatessaan se liitettiin Välimeren laivaston 3. risteilijälaivueeseen. Alus poistettiin palveluksesta maaliskuussa 1909 Devonportissa ja se palasi palvelukseen heinäkuussa liitettynä Välimeren laivaston 6. risteilijälaivueeseen. Alus siirrettiin joulukuussa 1912 Kotilaivaston 4. risteilijälaivueeseen, josta se siirrettiin 1913 6. risteilijälaivueeseen ja edelleen saman vuoden lopulla 7. risteilijälaivueeseen.
Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus oli sijoitettuna reserviin ja se palautettiin palvelukseen miehitettynä reserviläisillä. Alus liitettiin Cressy-luokan aluksista muodostettuun kontra-amiraali Henry H. Campbellin 7. Risteilijälaivueeseen. Laivue liitettiin osaksi Harwichiin sijoitettuja laivastovoimia osaksi Pohjanmeren valvontajoukkojen Risteilijäosasto C:tä valvomaan Pohjanmeren eteläosaa.
HMS Aboukir oli kahden sisaraluksensa tulossa 22. syyskuuta satamaan tankatakseen. Osasto matkasi jonossa 10 solmun nopeudella, kun Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen SM U-9:n päällikkö luutnantti Otto Weddigen havaitsi alukset. Sukellusveneestä laukaistiin torpedo HMS Aboukiriin, jonka köli katkesi. Alus upposi 20 minuutissa, jolloin 527 miestä sai surmansa. HMS Cressy ja HMS Hogue luulivat aluksi aluksen osuneen miinaan aloittaessaan pelastustyöt. Sukellusvene laukaisi kaksi torpedoa HMS Hogueen ja kaksi HMS Cressyyn upottaen kummatkin.
Akseli Listo

Akseli August (A.A.) Listo (sukunimi vuoteen 1906 Lilius (2. huhtikuuta 1856 Hattula – 17. marraskuuta 1921 Helsinki) oli varatuomari, Suomen senaatin kauppa- ja teollisuustoimituskunnan esittelijäsihteeri, aktiivinen valtiopäiväedustaja, suomalaisen puolueen kansanedustaja ja Eduskunnan varapuhemies.
Liston vanhemmat olivat kappalainen Anton Lilius ja Amanda Sofia Perdén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1875 ja suoritti yleisen oikeustutkinnon 1883 sekä sai varatuomarin arvon 1886. Listo oli säätyvaltiopäivillä talonpoikaissäädyn notaarina ja yksityisen valiokunnan sihteerinä 1885 sekä porvarissäädyn notaarina 1888. Hän toimi hovioikeuden auskultanttina vuodesta 1884 ja sitten teollisuushallituksessa kanslistina 1888–1891 ja kamreerina 1891–1901 sekä senaatin kauppa- ja teollisuustoimituskunnassa vt. esittelijäsihteerinä 1901–1906 ja esittelijäsihteerinä 1906–1915. 
Listo oli lisäksi Uuden Suomettaren aputoimittaja 1889–1912, hän kirjoitti lehden suosittuja sunnuntaikirjeitä nimimerkillä Matti. Hän oli myös valtion tarkastaja osuuskassojen keskuslainalaitoksessa vuodesta 1903.
Listo otti osaa 1883 julkaistun laajan ruotsalais-suomalaisen oikeus- ja virkasanaston vamistamiseen ja käänsi suuren määrän hallituksen esityksiä ja komiteamietintöjä, yhteensä yli 3000 sivua, kehittäen samalla huomattavasti suomalaista laki- ja virkakieltä.
Listo oli kansanedustajana vuosina 1907–1917 edustaen Vaasan läänin itäistä vaalipiiriä. Hän oli eduskunnan 1. varapuhemies helmi–toukokuussa 1909 ja 2. varapuhemies 1908–1909, 1909–1910 sekä 1910–1913. Listo toimi puheenjohtajana eduskunnan laki- ja talousvaliokunnassa 1907–1908 ja 1909, tarkastusvaliokunnassa 1909–1910, 1911 ja 1917 sekä suuressa valiokunnassa 1910 ja 1911–1914. Hän oli jo aikaisemmin ollut säätyvaltiopäivillä porvarissäädyn jäsenenä vuosien 1894–1900 valtiopäivillä. Listo oli Helsingin rahatoimikamarin puheenjohtaja ja jäsenä Helsingin kaupunginvaltuustossa. Hän toimi myös Kansantaloudellisen yhdistyksen puheenjohtajana ja oli perustamassa Suomalaista Säästöpankkia 1901.
Listo julkaisi kaksi kertomuskokoelmaa, Kalastus- ja metsästysmuistelmia (1916) ja Ansala (1917).
Listo oli naimisissa vuodesta 1896 Hilma Maria Sederholmin (k. 1926) kanssa, heidän pojastaan Matti Listosta (s. 1902) tuli naistentauteihin ja synnytyksiin erikoistunut lääkäri.
Karhula

Historia

Kymin pitäjä itsenäistyi vuonna 1642 Suur-Vehkalahdesta. Karhulan seudun teollisuuden esivaiheena voidaan pitää Korkeakosken putouksen partaalle vuosina 1563–1564 rakennettua, Kyminkartanon omistamaa vesisahaa. Saha tuhoutui Suuren Pohjan sodan aikana 1700-luvun alussa, mutta se rakennettiin uudelleen ja sahaustoiminta jatkui 1840-luvulle saakka. Helilässä toimi 1500- ja 1600-luvuilla veneveistämö, jonka rakentamia aluksia myytiin myös Viroon.
Kymin kunnan nopea teollistuminen johti Kotkan kaupungin perustamiseen vuonna 1879, mutta myös muualle Kymiin perustettiin höyrysahoja, joiden rinnalle syntyi runsaasti muuta teollisuutta ja pienyrityksiä jo 1870-luvulla. 
Vuonna 1902 William Ruth muodosti Karhula Osakeyhtiön, jonka osakepääoma oli neljä miljoonaa markkaa. Karhulan tehtaat siirtyivät A. Ahlströmin omistukseen 9. marraskuuta 1915 6,5 miljoonan markan kauppahinnasta. Karhula Osakeyhtiö fuusioitiin A. Ahlströmiin 17. kesäkuuta 1941. Karhulan konepaja valmisti paperi- ja kartonkikoneita, kunnes Ahlström myi nämä liiketoiminnat Valmetille 1987 ja itävaltalaiselle Andritz AG:lle 2001. Karhulan lasitehdas oli loppuaikoinaan Suomen ainoa lasipurkkeja ja -pulloja valmistanut tehdas, jonka yhdysvaltalainen Owens-Illinois osti vuonna 1995 ja lopetti vuonna 2009. Ahlströmin lasivillatehdas toimi Karhulassa 1960-luvun alkupuolelta vuoteen 1982. Pumpputehtaan Ahlström myi vuonna 2000 sveitsiläiselle Sulzerille ja lasikuitutuotetehtaan vuonna 2016 yhdysvaltalaiselle Owens Corningille. Yhä toimiva Karhulan kartonkitehdas on myös Ahlströmin peruja, ja Ahlström omisti aiemmin myös osan Sunilan sellutehtaasta.
Kymin ja Kotkan liittäminen toisiinsa oli esillä vuosina 1949–50 mutta lopulta Kymin teollisuustaajamista päätettiin muodostaa Karhulan kauppala vuonna 1951, maaseutukylien jäädessä edelleen maalaiskunnaksi. Kauppalaan liitettiin Kymin kunnan keskeiset alueet; kirkonkylä Helilä sekä Karhulanniemen, Sunilan ja Korkeakosken teollisuusalueet. Kauppala sai nimensä Karhulanniemen teollisuusalueesta, joka periytyy puolestaan tilannimeen Karhula Helilän kylässä. Alvar Aallon suunnittelema Sunilan asuntoalue oli alun perin kaavoituksella muuhun kuntakokonaisuuteen liittymätön alue Kymissä. Otto-Iivari Meurmanin luomassa Karhulan kauppalan ensimmäisessä yleiskaavassa vuodelta 1955 pyrittiin kokoamaan kylätaajamia kauppalan asumalähiöiksi ja luomaan Helilästä liikekeskusta.
Karhulan kauppala liitettiin Kotkaan vuonna 1977 yhdessä Kymin kunnan kanssa. Liittymisvaiheessa Karhulan asukasluku oli 22 867, Kymin 5 204 ja Kotkan 34 074 eli yhdistyneen kunnan 62 145 asukasta. Karhula oli kauppala-nimityksen lakkaamisen yhteydessä jäljellä olleista kauppaloista ainoa, jota ei muutettu kaupungiksi.

Urheilu

Karhulan kauppalan alueella toimineita urheiluseuroja ovat muun muassa Karhulan Katajaiset, Peli-Karhut, Karhulan Veikot, Karhulan Urheilijat, Rateko ja Sunilan Sisu.

Kulttuuri

Karhulassa sijaitsi vuonna 1969 toimintansa aloittanut Suomen ensimmäisiin kuulunut disko, Kåren kellari.
Otto Heino

Otto Heino (20. huhtikuuta 1915 East Hampton, Connecticut, Yhdysvallat – 16. heinäkuuta 2009 Ojai, Kalifornia, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen keramiikkataiteilija. 
1930-luvulla Heino perusti menestyneen kuljetusliikkeen. Hän palveli toisen maailmansodan aikana Saksan rintamalla B17-pommikoneen ampujana. Hän tutustui sodan aikana Lontoossa keraamikko Bernard Leachiin, jonka työskentelyä seuratessaan hän sai innostuksen keramiikan tekemiseen. Hän opiskeli alaa New Hampshiren taide- ja käsityökoulussa, jossa hän tutustui opettajana toimineeseen tulevaan vaimoonsa. He tekivät taide- ja käyttöesineitä, jotka he signeerasivat Otto + Vivika riippumatta siitä, kumpi ne oli tehnyt. Lisäksi he kouluttivat keraamikkoja. Otto Heino työskenteli 1950- ja 1960-luvuilla NASAlle ja suunnitteli muun muassa avaruusrakettien kärkiin keraamisia laattoja, jotka kestivät kuumuutta. Heino kehitteli vaimonsa Vivika Heinon kanssa kiinalaistyylistä himmeänkeltaista lasitetta, joka vihdoin onnistui vasta vaimon kuoltua. 
Heinot saivat vaikutteita arts and crafts -liikkeestä, saksalaisesta bauhausista ja japanilaisesta keramiikkataiteesta.
Heinot tekivät Michael Curtizin Hollywood-elokuvaan Sinuhe, egyptiläinen  751 keraamista esinettä.
Heino avioitui Vivika Heinon (k. 1995) kanssa 1948. Hänen vanhempansa olivat Suomesta muuttaneet August ja Lena Heino.
John Steel (sarjakuva)

Hahmon tausta

John Steel oli alun perin lontoolainen poliisikersantti, joka Toisen maailmansodan sytyttyä olisi halunnut liittyä armeijaan, mutta jonka esimies ei kumminkaan halunnut päästää tätä rintamalle. Steel sotkeentui sattumalta vakoojien ja vastavakoojien ampumavälikohtaukseen ja M.I.5 värväsi hänet agentikseen. Toisesta lehdestä eteenpäin Steelin sotilasarvo on ollut kapteeni.

Hahmon kehittely

Kolme ensimmäistä ovat Bill Laceyn piirtämiä ja hänellä on luultavasti ollut suuri rooli Steelin hahmon luomisessa. Ron Turner on kuvittanut ainakin kaksi lehteä. Laceyn Steelillä on paljon yhtäläisyyksiä Mustanaamion kanssa.

Hahmon esiintymiset

Vuonna 1960 super Detective Library lakkautettiin ja John Steel siirtyi kauemmin ilmestyneelle Thriller Picture Librarylle. Kolmen sarjan jälkeen, vuonna 1961, ilmestyi "John Steel Case-book"-tarina John Steel ja sotarikolliset (Suomessa KJ 2/1962), jossa Steel jahtaa Etelä-Amerikkaan pyrkiviä sotarikollisia. Steelin poliisiura jatkui sodanjälkeen Louis Bermajon piirtämässä tarinassa Vaaran sävel, jossa Steel hankkii itselleen huoneiston lontoolaisen jazzkapakan yläkerrasta toimistokseen. Steel tutustuu saksofonisti Riff Morganiin, josta tulee Johnin aisapari myöhemmissä lehdissä.
Frankfurter Tor

Frankfurter Tor on aukio ja huomattava risteys Berliinin Friedrichshainin kaupunginosassa, keskustan itäpuolella. Sen kohdalla Karl-Marx-Allee muuttuu Frankfurter Alleeksi ja Petersburger Strasse Warschauer Strasseksi.
Aukio syntyi Karl-Marx-Alleen rakentamisen yhteydessä, ja sitä ympäröivät arkkitehti Hermann Henselmannin suunnittelemat rakennukset, jotka valmistuivat vuosina 1954–1960. Karl-Marx-Alleeta reunustavat kaksi korkeaa tornitaloa, joiden kupoleilla varustetut tornit ovat tietoinen viittaus keskustan Gendarmenmarktilla sijaitseviin Carl von Gontardin suunnittelemiin kirkkoihin. Kokonaisuus edustaa muun Karl-Marx-Alleen tavoin stalinistista arkkitehtuuria.
Aukion nimi viittaa Berliinin tullimuuriin kuuluneeseen Frankfurtin porttiin (Frankfurter Tor), joka ei tosin sijainnut samalla kohdalla. Portti rakennettiin vuonna 1716 silloisen Weberstrassen ja Grosse Hamburger Strassen kulmaan. Vuonna 1802 uudelleen kivestä rakennettu portti sijaitsi suunnilleen nykyisen Marchlewskistrassen tietämillä. Aukio nimettiin historiallisen tulliportin mukaan vuonna 1957, koska sen arkkitehtuuri luo myös mielikuvan portista Berliiniin johtavalla tiellä.
Jason Demers

Ura

Demers varattiin QMJHL-joukkue Moncton Wildcatsiin 78. pelaajana vuonna 2004, jonka jälkeen hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2004–2005. Kesken kauden 2005–2006 Demers siirtyi Victoriaville Tigresiin. Hän toimi viimeisellä juniorikaudellaan 2007–2008 joukkueen varakapteenina ja oli tehoilla 9+55=64 koko QMJHL:n tehokkain puolustaja. San Jose Sharks varasi Demersin seitsemännellä kierroksella 186. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2008.
Heti varauksensa jälkeiseksi kaudeksi 2008–2009 Demers siirtyi San Jose Sharksin organisaatioon. Hän pelasi kautensa kokonaan farmijoukkue Worcester Sharksissa AHL:ssä. Kaudella 2009–2010 Demers nousi monien yllätykseksi San Josen NHL-joukkueen vakiokokoonpanoon. Hänen tulokaskautensa toi 51 runkosarjaottelussa tehot 4+17=21 ja 15 pudotuspeliottelussa tehot 1+4=5. Demers teki NHL-debyyttinsä 1. lokakuuta 2009 Colorado Avalanchea vastaan. Hänen NHL-uransa avausmaali syntyi 15. marraskuuta 2009 Chicago Blackhawksin Cristobal Huet'n taakse. 30. tammikuuta 2010 Demers onnistui tekemään kaksi ylivoimamaalia Minnesota Wildin Josh Hardingin taakse. Saman vuoden heinäkuussa hän jatkoi sopimustaan Sharksin kanssa kahdella vuodella kevääseen 2013 saakka.
Kausi 2010–2011 oli Demersille ensimmäinen kokonainen NHL:ssä ja hän teki runkosarjassa 75 ottelussa tehot 2+22=24. NHL:n työsulun vuoksi hän aloitti kauden 2012–2013 Suomessa ja SM-liigajoukkue Oulun Kärppien riveissä, jonne hän siirtyi syyskuussa 2012. Demers pelasi Kärpissä 30 ottelua ja teki tehot 5+16=21. NHL-kausi alkoi tammikuussa 2013 työsulun päätyttyä.
Kaudella 2013–2014 Demers teki 75 runkosarjaottelussa NHL-vuosiensa ennätystehot, 5+29=34. Lisäksi hän pelasi seitsemän pudotuspeliottelua ja sai niissä yhden syöttöpisteen. Heinäkuussa 2014 hän teki Sharksin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Saman vuoden marraskuussa, kesken kauden 2014–2015, hän siirtyi kuitenkin Dallas Starsiin pelaajakaupassa, jossa Sharks sai vaihdossa puolustaja Brenden Dillonin. Stars sai Sharksilta Demersin lisäksi kolmannen kierroksen varausvuoron NHL:n varaustilaisuudessa 2016. Molempien joukkueiden riveissä Demers pelasi yhteensä 81 ottelua, joissa teki viisi maalia ja 20 syöttöpistettä.
Kaudella 2015–2016 Demers ehti pelata 61 runkosarjaottelua ja tehdä niissä seitsemän maalia ja 23 tehopistettä. Maaliskuussa hänen ilmoitettiin olevan olkapäävamman vuoksi kuuden viikon ajan sivussa pelaavasta kokoonpanosta. Kesällä 2016 Demers teki vapaana pelaajana sopimuksen Florida Panthersin kanssa.

Muuta

Demersin isoveli Kevin on pelannut myös jääkiekkoa.