google/wiki40b huggingface dataset:
Vesilahden kirkko

Kirkon rakenne, koristelu ja urut

Vesilahden kirkko on muodoltaan päistään särmikäs pitkäkirkko, jossa on matalat ristivarret. Ristikeskustassa on kattoratsastaja, jonka lyhdyn kautta sisätiloihin tulee valoa. Neliömäiset ikkunat ovat kahdessa kerroksessa.
Kirkossa on ristiinnaulitunkuva 1420-luvulta. Tuntemattoman taiteilijan alttaritaulu on 1800-luvulta. Saarnatuolina on 1600-luvulla Turun linnan kirkon tuolin mukaan tehty koristeellinen saarnatuoli. Lehtereiden reunat on Juho Menander koristellut vuonna 1872 Raamatun henkilöitä esittävin kuvin.
Kangasalan urkutehtaan valmistamat Bror Axel Thulén pneumaattiset urut valmistuivat vuonna 1887, ja ne peruskorjattiin 1935.
Kirkon luona, maantien toisella puolella on 1782 valmistunut puinen, kolminivelinen kellotapuli, jonka alin kerros on neliömäinen, kellokerros ja huippu ovat kahdeksankulmaiset. Tapulin rakensi tyrvääläinen rakennusmestari Mikko Lajander. Sen kellot ovat vuosilta 1792 ja 1810.

Kirkon historia

Vesilahden seurakunnalla on ollut useita puukirkkoja. Nykyistä edellisen, 1665 valmistuneen kirkon rakennuspaikkaa ei ole löytynyt. Kun se oli käynyt ahtaaksi, vihtiläinen kirkonrakentaja Martti Tolpo rakensi uuden, nykyisen puukirkon läänin rakennusmestari Matti Åkerblomin ja yli-intendentti Carl Fredrik Fredenheimin suunnitelmien pohjalta.
Kirkko entistettiin vuonna 1994 asuun, joka sillä oli 1840-luvulla tehdyn maalauksen jälkeen. Peruskorjaus tehtiin Museoviraston yliarkkitehti Martti Jokisen johdolla. Vuonna 1890 kirkon sisätilat oli maalattu harmaalla, joka sai korjauksen myötä väistyä. Esille otettiin katon tähtitaivas ja aurinko kehineen sekä ornamentit.
Kirkon paikalla on ollut aikanaan uskonpuhdistuksen vuoksi kesken jäänyt kivikuorinen kirkko. Salama poltti sen 1602, ja kivet käytettiin 1839 rakennettuun vanhaa kirkkomaata ympäröivään kiviaitaan. Tästä kirkosta on muistona 1400-luvun lopulta kivisakasti, jonka sisätilaa kattaa kahdeksanjakoinen rengasholvi. Se on ollut Kurki-suvun perhehautana, ja nykyisin siinä on pieni museo keskiaikaisine esineistöineen.
Nykyinen hautausmaan siunauskappeli rakennettiin 1897 paarihuoneeksi, mutta se kunnostettiin siunauskappeliksi vuonna 1940. Siitä on läpikäynti hautausmaalle.
Sankarihautausmaan muistomerkki on kuvanveistäjä Richard Rautalinin teos vuodelta 1946.
Porvoon kansallinen kaupunkipuisto

Porvoon kansallinen kaupunkipuisto on yksi Suomen yhdeksästä kansallisesta kaupunkipuistosta . Alueen maapinta-ala on hieman yli 1100 hehtaaria ja siihen kuuluu vesialueita yli 1000 hehtaaria. Se perustettiin 18.05.2010 ja on järjestyksessään viides Suomessa. Puisto oli yksi YK:n luonnon monimuotoisuuden teemavuoden ja Euroopan rakennusperintövuoden valtakunnallisista hankkeista.
Siinä on yhteensä 8 reittiä  ja se sisältää 22 merkittävää kohdetta , jotka kertovat keskiajan varhaisista asutusvaiheista aina Suomen valtion muotoutumiseen asti. Porvoon historiasta, kartanoista, kaupunkiluonnosta sekä vesialuiesta ja saaristosta. Puistossa voi liikkua kaduilla, kävely- ja pyöräteillä, jalkakäytävillä ja luontopoluilla, sekä meloen tai veneillen joella ja merellä. 
Uudenmaan maakuntahallitus valitsi kaupunkipuiston vuoden 2015 Uusimaa-palkinnon saajaksi. Porvoon kaupunki sai palkinnoksi 2 000 euroa kaupunkipuiston kulttuuriperinnön sähköisen tietokannan ja esittelyreittien toteuttamiseen.
Betamovie

Teknologia

Betamovie oli kuluttajamarkkinoiden ensimmäinen kameranauhuri. Sitä ennen oli esitelty niin ikään kotikäyttöön suunnattu CVC-järjestelmä, jossa kamera ja nauhuri ovat erillisiä yksiköitä. Betamovie-laitteen nauhuriosa on lähes neliön muotoinen ja mitoiltaan noin 15 senttimetriä kanttiinsa. Leveys on vain hieman Betamax-kasetin leveyttä suurempi. Betamovie-kameranauhurista puuttuu toistomahdollisuus, joten kuvattua tuotosta ei pysty katsomaan saman tien, mikä on videotallennuksen keskeinen etu filmilaitteisiin nähden.
Betamovien varhaisimmasta mallista, Sony BMC-100, puuttuu automaattinen tarkennus ja elektroninen etsin. Seuraajamallissa, Sony BMC-100, sen sijaan on automaattinen tarkennus. Kameran käyttöergonomia on hyvä: siinä on elokuvakameratyyppinen otekahva, johon on sijoitettu tallennuksen käynnistys- ja pysäytysnäppäimet. Mikrofoni on muotoiltu ja sijoitettu siten, että se eliminoi suuren osan kameran melko voimakkaasta moottorinäänestä.
Pöytämallisiin videonauhureihin verrattuna erittäin pienikokoinen Betamovie-laite vaati poikkeavia teknisiä ratkaisuja. Betamovien pyörivän kuvarummun halkaisija on 45 millimetriä; Betamaxin pöytänauhureissa halkaisija on 75 millimetriä. Kuvarummun pyörimisnopeus on 2 500 kierrosta sekunnissa, kun se Betamax-nauhureissa on 1 500 kierrosta. Aktiivitilassa nauha kiertyy 300 astetta kuvarummun ympäri. Betamoviella kuvattuja nauhoja voi toistaa Betamax-nauhureissa teknisistä eroista huolimatta.
Viimeinen Betamovie-kameramalli oli Sony BMC-1000K. Se esiteltiin 1987. Malli kykeni tallentamaan kuvaa 15 luksin valaistusvoimakkuudessa.
George Albert Wells

George Albert Wells (s. 1926) on rationalisti ja Lontoon yliopiston Birkbeck Collegen saksan kielen emeritusprofessori. Hän kannatti ennen teoriaa, jonka mukaan Jeesus ei olisi historiallinen, vaan kokonaan myyttinen hahmo. Hän teki tällaista näkemystä tunnetuksi useissa kirjoissaan, joista ensimmäinen aiheeseen liittynyt ja niistä laajinta huomiota osakseen saanut oli The Jesus of the Early Christians (1971).
Wells hylkäsi Jeesus-myyttiteorian 1990-luvulle mennessä. Myyttiteoriaa on hänen jälkeensä edistänyt Earl Doherty. Wells uskoo nykyisin esimerkiksi Paavalin pitäneen Jeesusta todellisena ristiinnaulittuna juutalaismiehenä. Hän katsoo, että Jeesuksen opetukset ovat peräisin historialliselta saarnaajalta tai historiallisilta saarnaajilta. Hän on jatkanut kirjoittamista myyttiteoriasta luovuttuaan ja julkaissut myös muita kuin Jeesukseen liittyviä kirjoja.
Wells on toiminut Rationalist Press Associationin puheenjohtajana. Gary Habermas on esittänyt kritiikkiä häntä kohtaan myyttiteoriasta.
Omar Benson Miller

Omar Benson Miller (s. 1978) yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvassa 8 Mile ja televisiosarjassa C.S.I. Miami.
Ulla Mannonen

Ulla Mannonen (17. syyskuuta 1895 Uusikirkko – 31. toukokuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen Karjalan kannakselta kotoisin itseoppinut kansanperinteen suurkerääjä. Mannonen kirjoitti myös lehtiartikkeleita ja pakinoita.
Viipurin läänin Uudeltakirkolta kotoisin ollut Mannonen oli kolmen lapsen yksinhuoltaja, joka työskenteli muun muassa kauppa-apulaisena, karjakkona, pyykkärinä, ompelijana ja maatöissä.
Mannosen pääasiassa Karjalan kannakselta Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kansanrunousarkistoa varten keräämä kokoelma sisältää yli 15 000 perinneyksikköä. Kansanperinteen ohella hän keräsi vanhoja esineitä ja otti 1930-luvulla kansatieteellisiä valokuvia. Mannonen kirjoitti vuosina 1930–1958 Karjala-lehteen artikkeleita ja pakinoita. Hän julkaisi myös kirjan Muistojen muruja (1952).
Mannonen arvosteli Kansanrunousarkistoon 1941 lähettämissään kirjeissä sitä että Martti Haavio oli arvellut Kalevalan runojen olleen osittain länsisuomalaista alkuperää. Mannonen syytti Haaviota siitä että tämä koetti viedä karjalaisille kuuluvan kansallisperinnön tällä teoriallaan.
Kalervo af Ursin

Kalervo Gunnar af Ursin (30. kesäkuuta 1920 Porvoon maalaiskunta, Emäsalo – 22. joulukuuta 2004 Espoo) oli suomalainen korkeushyppääjä ja urheiluvalmentaja.

Juniorina Euroopan huippuja korkeushypyssä

Nuoruusvuosien urheiluharrastuksia olivat voimistelu, käsipallo, maastojuoksu ja hiihto. Lisäksi hän edusti Helsingin Palloseuraa jääpallomaalivahtina seuran pelatessa mestaruussarjassa kaudella 1939.
Af Ursin oli aikansa lahjakkain suomalaishyppääjä. Hän voitti junioritasolla viisi peräkkäistä SM-kultaa vuosina 1936–1940. Vuonna 1936 vain 16-vuotiaana hän opetteli amerikkalaisen haarapyörähdystyylin halliten sen ensimmäisenä suomalaisena. Vuonna 1939 hän hyppäsi Euroopan junioriennätyksen 195 cm.

Sodassa

Sodassa af Ursin taisteli jatkosodan loppuvaiheen Kuuterselän, Siiranmäen ja Ihantalan taistelut. Jatkosodan aikana hän lisäksi palellutti pahoin molemmat jalkansa. Siitä huolimatta hän jatkoi sodan jälkeen hyppyuraansa.

Takaisin korkeushyppääjäksi

Kesällä 1945 af Ursin hyppäsi Pihlavalla uransa parhaan tuloksen 198 cm, joka oli sen vuoden maailmantilastossa seitsemänneksi paras tulos. Maaotteluita kertyi hänen urallaan kaikkiaan viisi.
Kalevan kisoissa af Ursin esiintyi vuoteen 1957 asti kaikkiaan 20 kertaa parhaina saavutuksina mestaruus Jyväskylässä 1950. Ensimmäinen SM-mitali tuli kesällä 1938 Kotkaksen ja Kaliman jäljessä. Vielä 33-vuotiaana hän sijoittui vuoden 1953 Kalevan kisoissa kolmanneksi tuloksella 185 cm. Kaikkiaan SM-mitaleita kertyi 10 kappaletta.
Seuratasolla af Ursin edusti HKV:tä, Tampereen Pyrintöä ja helsinkiläistä IK-32:a.

Valmentajana

Aktiiviuransa loppuvaiheessa 1950-luvulla af Ursin toimi SUL:n Hämeen piirin koulutusohjaajana. Hän oli ensimmäinen suomalainen, joka saavutti Mainzin urheilukorkeakoulun loppututkinnon. Vuonna 1960 hän siirtyi SFI:n koulutusohjaajaksi ja päävalmentajaksi vuosina 1961–1976. Hänen parhaita valmennettaviaan olivat Nina Wärn-Holmen, Reijo Ståhlberg, Mona-Lisa Strandvall-Pursiainen, Bo Grahn, Olof Nyman ja Rune Holmen.
Valmentajauransa aikana af Ursin kirjoitti useita teoksia ja oli suosittu luennoitsija. Hän oli perustamassa vuonna 1975 Suomen Valmentajat ry:tä ja valittiin aikanaan yhdistyksen kunnianpuheenjohtajaksi.
Uskonto Virossa

Viro on yksi maailman vähiten uskonnollisista valtioista. Vain 14 % väestöstä pitää uskontoa merkittävänä osana päivittäistä elämäänsä. Suurin osa uskonnollisesta väestönosasta on kristittyjä, ja he jakautuvat vielä 90 eri liikkeeseen. Suurin osa Viron kristityistä on kuitenkin ortodoksikristittyjä tai luterilaisia. Ringo Ringveen mukaan uskonnolla ei koskaan ole ollut tärkeää roolia niin Viron "poliittisella kuin ideologisellakaan sotatantereella" ja että "1930-luvun lopulla vallinneet ajatukset valtion ja kirkon läheisemmistä suhteista päättyivät vuoden 1940 neuvostomiehitykseen". Sen lisäksi hän toteaa "uskonnollisten traditioiden kadonneen useimmista perheistä" Neuvostoliiton valtioateismin seurauksena. Ennen toista maailmansotaa virolaisista noin 80 % oli protestantteja ja suurin osa heistä luterilaisia.
Vuosien 2001 ja 2011 väestönlaskentojen välillä Virossa elävien ortodoksikristittyjen määrä ylitti luterilaisten määrän ja ortodoksisesta kirkosta tuli maan suurin kristillinen kirkkokunta. Kantavirolaisten keskuudessa luterilaisella kirkkokunnalla on kuitenkin yhä eniten kannattajia ja ortodoksisuutta harjoittaa lähinnä vironvenäläinen vähemmistö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Viron asukkaista 54 % ei koe yhteyttä mihinkään uskontoon, 16 % on ortodoksikristittyjä ja 10 % luterilaisia.
Javier Calleja

Ura

Calleja on Real Madridin junioriakatemian kasvatti. Häntä ei kuitenkaan koskaan nostettu edustusjoukkueeseen ja niin hän teki ammattilaisurallaan ensiesiintymisen Alcalán riveissä. Sieltä Calleja siirtyi Villarrealiin, mutta vietti muutaman kuukauden reservijoukkueessa ennen kuin hän siirtyi edustusjoukkueeseen.
Ensiesiintymisensä hän teki Villarrealissa kaudella 1999–2000, kun se pelasi Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Kauden jälkeen joukkue nousi pääsarjaan. Ensimmäisinä kausinaan Villarrealissa hän oli hyvin tärkeä osa sitä, esimerkiksi kaudella 2001–2002 hän pelasi 35 ottelua ja teki niissä neljä maalia.
5. huhtikuuta 2005 Calleja vaihdettiin vaihdosta kentälle viime hetkillä ja hän pääsi laukomaan rangaistuspotkun kotiottelussa Barcelonaa vastaan. Ottelu päättyi 2–0-kotivoittoon ja Calleja omisti rangaistuspotkusta tehdyn maalin edesmenneelle äidilleen, joka oli kuollut vain tunteja ennen ottelua. Seuraavina kolmena kautena hänen peliaikansa väheni, muun muassa Santi Cazorlan tultua joukkueeseen ja Callejan kärsittyä kaksi vakavaa polvivammaa. Hän pelasi kolmen kauden aikana vain 25 ottelua.
Vuonna 2006 hän siirtyi Málagaan. Callejan tultua joukkueeseen, hän nousi heti avauskokoonpanoon. Toisella kaudellaan Málagassa hän pelasi 38 ottelua ja kauden jälkeen Málaga palasi pääsarjaan kahden vuoden tauon jälkeen. 
Kauden 2008–2009 aikana Calleja pelasi lähinnä vasemman laitapuolustajan paikkaa, joukkuetoveri Adriano Rossaton vakavan loukkaantumisen jälkeen. Kauden jälkeen Calleja ilmoitti jättävänsä Málagan. 
Kesäkuussa 2009 hän siirtyi Osasunaan 2+1-vuotisella sopimuksella.
Hip hei hutsu!

Juoni

Sofie, Emma ja Amanda ovat juuri aloittaneet yläasteen. He iskevät heti silmänsä Mouseen, Jensiin ja Sebbeen. Sofie ja hänen kaverinsa menevät Mousen kaverin järjestämiin bileisiin, joissa Sofie suutelee myös kännissä olevaa Sebbeä, juo liikaa ja sammuu. Mouse käyttää tilaisuutta hyväkseen ja ottaa Sofiesta valokuvia riisuttuaan hänet. Kuvat päätyvät sekä kouluun kaikkien nähtäväksi että Sofien isän lokeroon, ja Sofie leimataan huoraksi. Hän alkaa nopeasti menettämään jokaisen kaverinsa ja hänellä on enää Sebbe, joka lohduttaa Sofieta. Sofie kuulee uusien bileiden olevan kyhäillä ja menee paikalle kutsumattomana vieraana. Sofien ystävät ovat jättäneet Sofien kokonaan, ja Sofie päättää hypätä ikkunasta.

Arvioita

Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä Hip hei hutsu! jättää kevyesti taakseen silkkaa romanttista hölynpölyä tai vahingoniloista huumoria tarjoilevan Hollywood-teiniviihteen. Hänestä sen suurin ansio on muistuttaa katsojaa ihan oikeista epäkohdista, ”koulukiusaamisesta yleensä ja erityisesti naisille asetuista ristiriitaisista vaatimuksista niin ulkonäön kuin käyttäytymisenkin suhteen sekä epätasa-arvoisesta ja seksistisestä kaltoinkohtelusta, johon tytöt törmäävät jatkuvasti tasa-arvoisiksi kuvitelluissa Pohjoismaissakin.”
Xiaomi Redmi Y1 Lite

Muotoilu

Xiaomi Redmi Y1 Lite -älypuhelimessa on 5,5-tuumainen näyttö HD-resoluutiolla.

Fyysiset osat

Laitteesta löytyy Qualcomm Snapdragon 425 8917-prosessori. Laitteessa on 2 Gigatavua RAM-muistia ja 16 Gigatavua sisäistä muistia. Puhelimen muisti on laajennettavissa enintään 128 Gigatavun microSD-kortilla.

Kamerat ja multimedia

Laitteessa on 13 Megapikselin takakamera. Etukameran tarkkuus on puolestaan 5 Megapikseliä.
Videokuvaus voidaan tehdä 1080p (Full HD) -resoluutioilla 30fps.

Ohjelmisto

Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 7.0 "Nougat" Xiaomin MIUI-käyttöliittymällä.
HMS Grenade (H86)

Palvelus

HMS Grenade palveli ennen toisen maailmansodan alkua Välimeren laivaston 1. Hävittäjälaivueessa, josta alus määrättiin lokakuussa 1939 palaamaan laivueen mukana kotimaahan.
HMS Grenade aloitti 25. lokakuuta laivueen mukana purjehduksensa kohti Englantia. Alus määrättiin 2. marraskuuta Plymouthiin saattuepalvelukseen sekä sukellusveneidentorjuntatehtäviin. Se kolaroi 7. marraskuuta Plymouthissa hävittäjä HMS Grenvillen kanssa, jolloin aluksen perä taipui ja keulapakka täyttyi vedellä.
HMS Grenade siirrettiin 8. marraskuuta Falmouthin telakalle, mistä se palasi 9. joulukuuta laivueeseen Harwichiin.
HMS Grenade ja HMS Griffin pelastivat 19. tammikuuta 1940 miinaan osuneelta HMS Grenvilleltä 119 eloonjäänyttä. Alus siirrettiin 27. tammikuuta telakalle huollettavaksi.
HMS Grenade palasi palvelukseen 27. helmikuuta. Alus kolaroi samana päivänä RMS Orionin kanssa Tilburyssa, minkä vuoksi sille tehtiin seuraavana päivänä tilapäiskorjauksia. Alus siirrettiin 2. maaliskuuta Harwichiin telakalle korjattavaksi, mistä se palasi palvelukseen 3. huhtikuuta.
Palvelukseen palattuaan HMS Grenade purjehti Scapa Flowhun. Alus suojasi 10. huhtikuuta tankkeri British Ladyä matkalla Skelfjordiin Norjaan yhdessä HMS Encounterin kanssa. Alus määrättiin 14. huhtikuuta suojaamaan taistelulaiva HMS Warspiteä.
HMS Grenade oli 19. huhtikuuta Lofooteilla sukellusveneentorjuntapartiossa. Alus suojasi 26. huhtikuuta lentotukialuksia HMS Ark Royal ja HMS Glorious niiden toimittaessa maissa oleville joukoille ilmasuojaa. Seuraavana päivänä alus suojasi HMS Gloriousia matkalla Scapa Flowhun.
HMS Grenade purjehti 29. huhtikuuta takaisin Norjan rannikolle. Alus määrättiin 30. huhtikuuta Namsokseen suojaamaan joukkojen evakuointia.
HMS Grenade ja HMS Imperial pelastivat 3. toukokuuta ilmahyökkäyksessä vaurioituneen Ranskan laivaston hävittäjän Bisonin miehistön. Alus palasi 5. toukokuuta laivaston mukana Scapa Flowhun.
HMS Grenade määrättiin 13. toukokuuta Doveriin, josta käsin sen tuli palvella Englannin kanaalin alueella. Alus kolaroi 14. toukokuuta Doverin salmessa troolari Clayton Wyken kanssa, jolloin sen kylkeen tuli reikä vesirajan yläpuolelle. Vaurioiden vuoksi alus siirrettiin 15. toukokuuta Sheernessin telakalle korjattavaksi.
HMS Grenade palasi 25. toukokuuta palvelukseen Doveriin. Alus määrättiin seuraavana päivänä evakuoimaan joukkoja Dunkerquesta yhdessä HMS Codringtonin, HMS Jaguarin ja HMS Javelinin kanssa. Osasto esti E-veneiden pääsyn evakuointialueelle.
Seuraavana päivänä osasto esti edelleen vihollisen pääsyn alueelle. Alus pelasti yhdessä HMS Anthonyn, HMS Codringtonin ja HMS Javelinin kanssa E-veneiden torpedoimalta rahtilaiva SS Abukirilta 871 miestä, jotka toimitettiin Doveriin.
HMS Grenade purjehti 29. toukokuuta yhdessä HMS Gallantin ja HMS Jaguarin kanssa Dunkerquen hiekkarannalle. Alukset joutuivat ilmahyökkäyksen kohteeksi, mutta eivät kärsineet vaurioita. Aluksen evakuoidessa joukkoja satamasta itäiseltä laiturilta siihen osui lentopommi. Alukseen osui vielä toinen pommi ennen kuin se hinattiin satamasta, minkä jälkeen se upposi.
Nazanin Afshin-Jam

Nazanin Afshin-Jam (pers. ‏نازنین افشین جم‎; s. 1979 Teheran) on kanadaniranilainen missi, laulaja-lauluntekijä, näyttelijä ja ihmisoikeusaktivisti. Hän on asunut varhaislapsuudestaan saakka Kanadassa, johon hänen perheensä pakeni Iranin islamilaista vallankumousta Euroopan kautta. Afshin-Jam voitti vuonna 2003 Miss World Canada - ja Miss World Americas -kilpailut. Vuoden 2003 Miss Maailma -kilpailussa hänestä tuli ensimmäinen perintöprinsessa.
Afshin-Jam julkaisi vuonna 2007 debyyttialbuminsa Somedayn. Hän on laulajana monikielinen. Hän on kritisoinut ahkerasti muun muassa Iranin ihmisoikeusloukkauksia ja ollut perustamassa Stop Child Executions -järjestöä. Hän kampanjoi menestyksekkäästi Iranissa kuolemaan tuomitun Nazanin Fatehin vapauttamisen puolesta. Afshin-Jam on nimitetty Canadian Race Relations Foundationin johtokuntaan. 
Afshin-Jamilla on rooli elokuvassa Mona's Dream. Elokuva käsittelee iranilaista Mona Mahmudnizhadia, joka joutui 17-vuotiaana teloitetuksi bahá'í-uskonsa takia.
Afshin-Jam puhuu englannin lisäksi ranskaa, farsia ja vähän espanjaa. Hän harrastaa muun muassa lentämistä. Hän on valmistunut Brittiläisen Kolumbian yliopistosta kansainvälisissä suhteissa ja poliittisessa tieteessä. Lisäksi hän on opiskellut Britanniassa ja Ranskassa.
Emmebi Motorsport

Emmebi Motorsport on italialainen pikkuformulatalli, joka kilpailee nykyään Formula Abarth-sarjassa. Talli perustettiin vuonna 2000. Talli on aiemmin kilpaillut Sveitsin Formula Renault-, Italian Formula Renault-, Formula 2000 Light-, Superbike World Championship- ja Auto GP-sarjoissa.
Liettualaiset eurokolikot

Liettualaiset eurokolikot ovat Liettualle suunniteltuja eurokolikoita. Liettuan siirtyi euroon 1. tammikuuta 2015, jolloin liettualaiset eurokolikot tulivat käyttöön korvaten aikaisemman valuutan litin.
Eurokolikoissa arvopuoli on kaikissa euromaissa samanlainen, mutta kääntöpuolen jokainen euromaa suunnittelee itse omille kolikoilleen. Kaikissa liettualaisissa eurokolikoissa on kansallisella puolella sama aihe. Niihin on kuvattu Vytis-hevosratsastajan kuva Liettuan vaakunasta, ja sen lisäksi EU:n kaksitoista tähteä, maan nimi "LIETUVA" ja kolikon lyöntivuosi.
Lisbon (New York)

Lisbon on Yhdysvaltain kunta St. Lawrencen piirikunnassa, New Yorkin osavaltiossa. Sen väkiluku on noin 4 000.
Lisbonin alue asutettiin 1700-luvun viimeisinä vuosina. Kaupunki perustettiin virallisesti vuonna 1801, joten se on St. Lawrencen piirikunnan vanhin kaupunki.
Yhdysvaltain väestönlaskentaviraston mukaan Lisbonin pinta-ala on 294,4 km², josta vettä on 14,1 km² eli 4,78 %. Kaupungin pohjoisella rajalla virtaa Saint Lawrence -joki. Lisbonissa oli noin 4000 asukasta vuonna 2013.
Massospondylus

Fossiilit

Richard Owen nimesi tämän prosauropodin vuonna 1854 Etelä-Afrikasta löydetyistä jäännöksistä. Yli 80 osittaista Massospondyluksen luurankoa on löydetty, joten se on yksi tunnetuimmista prosauropodeista. Lisäksi munia sisältävä pesä on löydetty, jonka uskotaan kuuluneen Massospondylukselle. Munien sisältä löydettiin vanhimmat tunnetut dinosauruksen alkiot.

Ravinto

Massospondylus näytti selvästi kasvinsyöjältä, mutta 1981 eräs tutkija väitti, että Massospondylus ja eräät toiset prosauropodit olisivat lihansyöjiä. Massospondyluksella oli poikkeuksellisen pitkät ja vahvat etuhampaat, joissa oli lihaveitsen terää muistuttavat uurteet. Massospondyluksen ylä- ja alahampaat eivät osuneet vastakkain yhtä tarkasti kuin kasvinsyöjillä, kuten samaan aikaan eläneellä Lesothosauruksella. Tätä prosauropodia on epäilty myös kaikkiruokaiseksi. Eräs tutkijaryhmä esitti 1985, että Massospondylus pystyi syömään lehtiä yhtä hyvin kuin nykyiset leguaanit.
Montserratin lippu

Montserratin lippu on Yhdistyneelle kuningaskunnalle kuuluvan Montserratin merentakaisen alueen tunnus. Se otettiin virallisesti käyttöön vuonna 1962. Sen mittasuhteet ovat 1:2.
Lipussa on laivastonsinisellä pohjalla tangon puoleisessa yläkulmassa Yhdistyneen kuningaskunnan lippu ja liehuvalla puolella Montserratin vaakuna. Vuodelta 1909 peräisin olevassa vaakunassa on kuvattuna Irlannin vapautta kuvaava naishahmo Érin sekä risti ja harppu. Risti symboloi kristinuskoa, kun taas Érin ja harppu viittaavat Montserratille vuonna 1632 saapuneisiin irlantilaisiin uudisasukkaisiin.

Aiemmat liput

Montserrat liitettiin vuonna 1833 Brittiläisten Leewardsaarten hallintoalueeseen, ja se käytti alueen yhteistä lippua. Vuonna 1958 siitä tuli osa Länsi-Intian federaatiota, jonka lippua Montserrat käytti vuoteen 1962. Federaation hajottua Montserrat sai oman lippunsa.

Kuvernöörin lippu

Montserratin kuvernöörillä on oma lippunsa, Yhdistyneen kuningaskunnan lippu, jonka keskelle on sijoitettu Montserratin vaakuna. Se otettiin käyttöön vuonna 1958.
Freedy Kekäläinen

Freedy Kekäläinen (30. tammikuuta 1904 Yhdysvallat – 22. heinäkuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen Etsivän keskuspoliisin ja Valtiollisen poliisin virkailija, joka toimi muun muassa Valpon valvontatoimiston päällikkönä.

Ura

Amerikansuomalaiseen perheeseen syntynyt Kekäläinen saapui vanhempiensa mukana Suomeen jo alle vuoden ikäisenä. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta lyseosta ja siirtyi varusmiespalveluksensa jälkeen 1924 Etsivän keskuspoliisin pääosastolle. Valvontatoimiston esittelijänä toiminut Kekäläinen opiskeli virkansa ohessa Helsingin yliopistossa valtio-oppia, sosiologiaa ja kriminologiaa. Hän oli perehtynyt salakirjoituksiin sekä käsialatutkimukseen ja asiakirjaväärennöksiin, joista Kekäläinen antoi lausuntoja myös tuomioistuimille tavallisiin rikosasioihin liittyen.
Jatkosodan aikana hän oli salaisen Vapaus – Isänmaa – Aseveljeys -organisaation palkkalistoilla asiantuntijana. Moskovan välirauhan jälkeen hän vastasi Valpon osalta Helsingin Lauttasaaressa marraskuussa 1944 ammutun venäläisen upseerin Ivan Belovin murhatutkimuksista. Valvontatoimiston päälliköksi noussut Kekäläinen erotettiin Valpon palveluksesta kesällä 1945, jolloin hän siirtyi Matkaravinto Oy:n henkilöstöpäälliköksi. Joulukuussa 1949 Kekäläinen ja Valpon entinen päällikkö Otto Brusiin saivat sakkotuomion virkavirheestä, kun eräs oululainen luutnantti oli keväällä 1945 pidätetty aiheettomasti Kekäläisen tiedonannon perusteella asekätkentään liittyen.
Kekäläinen osallistui ahkerasti Valpoa käsittelevään julkiseen keskusteluun aina viimeisiin elinvuosiinsa saakka. Esimerkiksi tammikuussa 1977 Uusi Maailma -lehdessä julkaistiin Kekäläisen avoin kirje toimittaja Olle Leinolle, jossa hän kiisti väitteet Martta Koskisen kidutuksesta. Kekäläinen kuoli 88-vuotiaana heinäkuussa 1992. Hänet on haudattu Helsinkiin Malmin hautausmaalle.

Muuta

Vuonna 2006 Helsingin kaupunginteatterissa esitetyssä Matkalla Porkkalaan -näytelmässä Kekäläisen roolissa nähtiin Santeri Kinnunen. Yle TV1:n vuonna 2015 tuottamassa televisiosarjassa Punainen kolmio häntä näytteli Jari Virman.
Kekäläinen on myös yksi kirjailija Tapani Baggen rikosromaaneissa esiintyvän ylietsivä Väinö Mujusen esikuvista.