google/wiki40b huggingface dataset:
Kilpa-aerobic (FIG)

Historia

Aerobic alkoi kehittyä Yhdysvalloissa 1960-luvun lopulla, kun tanssinopettajat yhdistivät musiikkia ilmavoimien kirurgin Kenneth H. Cooperin kehittämiin, mullistaviin aerobisiin harjoitusohjelmiin. Vauhdikas ja fyysinen laji nousi nopeasti suosioon nuorten keskuudessa.
Tanssin ja voimistelun lisäksi kilpa-aerobicissa on vaikutteita myös brasilialaisesta kamppailulajista capoeirasta. Ensimmäisen kerran kilpa-aerobicissa kilpailtiin 1980-luvulla (FISAF), ja maailmanmestaruuksista on kilpailtu vuodesta 1995 lähtien.

Kilpa-aerobicin kahdet säännöt

Suomessa kilpa-aerobicia voi harrastaa kahdenlaisilla säännöillä. Joskus saatetaan puhua jopa eri lajeista keskenään. 1990-2000-luvulla Suomessa kilpailtiin menestysekkäästi FISAF:n säännöillä. Useita arvokisamitaleita Suomeen toivat muun muassa Tuuli Matinsalo, Tiia Piili ja Rita Niemi-Manninen. FIG:n säännöt poikkeavat FISAF:n säännöistä mm. ohjelman sisällön, kilpailu-asujen sekä ohjelman pituuden kautta. FIG:n säännöissä kilpailusuorituksessa painotetaan enemmän voimistelua ja ilmaisu on hillitympää.
Johan Boskamp

Jan "Johan" Boskamp (s. 21. lokakuuta 1948 Rotterdam, Alankomaat) on hollantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Kaarle I (Liechtenstein)

Kaarle I (Karl; 1569 – 12. helmikuuta 1627) oli ensimmäinen ruhtinas Liechtensteinin suvussa (hän ei kuitenkaan hallinnut nykyisen Liechtensteinin ruhtinaskunnan aluetta). Protestanttina syntynyt Kaarle kääntyi katolilaiseksi vuonna 1599, minkä ansiosta hänet nimitettiin nopeasti korkeisiin valtion virkoihin. Vuonna 1608 Habsburgin arkkiherttua Matthias antoi Kaarlelle perinnöllisen ruhtinaan arvonimen hänen oltuaan Matthiaksen puolella Habsburgin veljesten kiistoissa. Oltuaan vähän aikaa poissa politiikasta Kaarle otti sleesialaisen Troppaun herttuakunnan haltuunsa vuonna 1614. Vuonna 1622 Troppauhun liitettiin Jägerndorfin herttuakunta, jolloin alue muodosti ruhtinaan arvolle sopivan läänityksen.
Böömin kapinoiden aikana Kaarlelle annettiin tehtäväksi pidättää ja teloittaa kapinallisia, joilta takavarikoidun omaisuuden ansiosta Liechtensteinin suvun omaisuus kasvoi merkittävästi.
François Coli

Varhainen elämä ja 1. maailmansota

Marseillessa syntynyt Coli oli kauppalaivan kapteeni, hän oli naimisissa ja kolmen tyttären isä. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä hän pyrki Ranskan laivaston palvelukseen. Pettyneenä siihen, ettei sotalaivasto tarvinnut kapteenia, Coli astui palvelukseen maavoimissa sotamiehenä. Hänet kuitenkin ylennettiin ikänsä ja kokemuksensa ansiosta kapteeniksi kesällä 1915.
Haavoittumisen jälkeen hänet julistettiin palvelukseen kelpaamattomaksi maavoimissa ja siirrettiin ilmavoimiin maaliskuussa 1916. Myöhemmin samana vuonna Coli liittyi 62. eskadroonaan ja yleni sen komentajaksi helmikuussa 1917. Kapteeni Coli säilyi eskadroonan komentajana vaikka menettikin toisen silmänsä onnettomuudessa maaliskuussa 1918.

Sodanjälkeinen ura

Sodan jälkeen Coli aloitti pitkänmatkan lentojen ennätysyritykset. hän ylitti ensimmäisenä Välimeren 26. tammikuuta 1919 yhdessä luutnantti Henri Rogetin kanssa. Kyseinen lento oli tuolloin pisin veden ylittänyt lento: 735 kilometriä kestäen viisi tuntia. Samana vuonna, 24. maaliskuuta, yhdessä Rogetin kanssa Coli teki lentoennätyksen lentämällä Pariisista Port Lyauteyeen Marokkoon. Lennon pituus oli 2 200 kilometriä. Hän loukkaantui lennon lopussa tapahtuneessa onnettomuudessa.
Vuonna 1920 Coli teki yhdessä Joseph Sadi-LeCointen kanssa useita pitkän matkan lentoja ympäri Välimerta. Vuonna 1923 hän alkoi suunnitella tauotonta Atlantin ylittävää lentoa yhdessä sota-aikaisen taistelutoverinsa Paul Tarascon kanssa. Vuonna 1925 he kiinnostuivat 25 000 dollarin arvoisesta Orteig-palkinnosta, joka oli luvattu ensimmäiselle Pariisista New Yorkiin menevälle lentomatkalle.
Loppuvuodesta 1926 onnettomuus tuhosi heidän kaksipaikkaisen Potez 25 -koneensa ja samalla Tarascon sai pahoja palovammoja. Uusi lentokone hankittiin tuhoutuneen tilalle, ja Tarascon luovutti paikkansa lentäjänä Charles Nungesserille. Nungesserin ja Colin L'Oiseau Blanc -lentokone katosi heidän yrityksellään lentää yli Atlantin 8. toukokuuta 1927.
Tsvetana Pironkova

Tennisura

Vuoden 2006 Australian avoimissa Pironkova pudotti ensimmäisellä kierroksella vuoden 2003 mestarin Venus Williamsin luvuin 2–6, 6–0, 9–7. Wimbledonissa 2010 Pironkova pääsi ensimmäistä kertaa Grand Slam -turnauksessa toista kierrosta pidemmälle. Turnauksessa hän voitti avauskierroksella Anna Laputšenkovan, toisella kierroksella Vera Duševinan, kolmannella Regina Kulikovan ja neljännellä kierroksella Marion Bartolin, joka oli turnauksessa yhdenneksitoista sijoitettu. Puolivälierässä hän voitti jälleen turnauksessa toiseksi sijoitetun Venus Williamsin luvuin 6–2, 6–3 ja pääsi jo välieriin asti. Välierässä hän voitti ensimmäisen erän Vera Zvonarjovaa vastaan 6–3, mutta hävisi loput kaksi erää 6–3, 6–2. Yhdysvaltain avoimissa 2010 Pironkova hävisi toisella kierroksella Mandy Minellalle.
Vuonna 2011 Pironkova pääsi puolivälieriin Wimbledonissa voitettuaan kolmannella kierroksella toiseksi sijoitetun Vera Zvonarjovan ja neljännellä kierroksella jälleen Venus Williamsin. Puolivälierissä hän hävisi kolmieräisen ottelun Petra Kvitováa vastaan. Vuonna 2012 hän pääsi neljännelle kierrokselle Yhdysvaltain avoimissa. Wimbledonissa 2013 Pironkova eteni myös neljännelle kierrokselle.
Tammikuussa 2014 Pironkova saavutti ensimmäisen WTA-turnausvoittonsa urallaan voitettuaan Sydneyn turnauksen loppuottelussa Angelique Kerberin.
Vuonna 2016 Pironkova eteni puolivälieriin Ranskan avoimissa voitettuaan neljännellä kierroksella kolmieräisen ottelun Agnieszka Radwańskaa vastaan. Puolivälierässään hän hävisi Samantha Stosurille.
Sami Karjala

Sami Karjala (s. 1980) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija ja nykyinen pelinjohtaja. Karjala on Kuortaneen Kunnon kasvatti, ja hän on pelannut myös Alajärven Ankkureissa, Seinäjoen Maila-Jusseissa ja  Kouvolan Pallonlyöjissä. Ammatiltaan hän on merkonomi. Hänet tunnetaan yhtenä Superpesiksen nopeimmista etenijöistä, mistä osoituksena on muun muassa kolme Itä–Länsi-ottelun etenijäkisan voittoa. Ulkopelissä hän pelaa polttolinjassa.

Pelinjohtajana

2018 Karjala aloitti Koskenkorvan Urheilijoissa Jukka Latvalan kakkospelinjohtajana
Maria Pellegrini

Anna Maria Pellegrini (s. 15. heinäkuuta 1943 Pretoro) on italialaissyntyinen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän muutti vuonna 1958 Kanadaan, jonka kansalaisuuden hän sai vuonna 1965. 
Pellegrini opiskeli vuosina 1960–4 Ernesto Vincin johdolla The Royal Conservatory of Musicissa (Toronto) ja sitten Joe Mackon johdolla Lontoossa. Hän lauloi Canadian Opera Companyssa ensimmäistä kertaa vuonna 1963 Aidan ylipapittarena; ensimmäisessä suuressa roolissaan hänet nähtiin Gildan osassa Rigolettossa vuonna 1965. Myöhemmin hän on esiintynyt COC:ssa muun muassa Neddana Pajatsossa (1966), Cio-Cio Sanina Madama Butterflyssä (1971, 1975) ja Violettana La traviatassa (1974, 1978). Vuonna 1967 hän voitti Metropolitan-oopperassa yleisökilpailun. Hänet nähtiin ensimmäistä kertaa Covent Gardenissa vuonna 1968 Gildana ja Sadler's Wellsissä vuonna 1969 Cio-Cio Sanina. 
Pellegrini on erikoistunut Giacomo Puccinin ohjelmistoon. Hän on esiintynyt oopperoissa Edmontonissa, Manitobassa, Québecissä, Calgaryssa ja Vancouverissa. Hän on myös laulanut Genovassa, Triestessä, Parmassa ja Cataniassa Italiassa, Pittsburghissä ja New Orleansissa Yhdysvalloissa sekä Santo Domingossa ja Walesin kansallisoopperassa.
Tykkijunkkari

Tykkijunkkari (saks. Stückjunker) oli alkuaan Saksassa 1600- ja 1700-luvuilla käytössä ollut sotilasarvo, jota kantoivat tykistön vänrikit. Ruotsin tykistössä nimitys oli käytössä 1600-luvun alkupuoliskolta vuoteen 1972. Se oli korkein aliupseerin arvoaste, jota käytettiin myös ilmavoimissa. Ruotsin maavoimien muissa aselajeissa tykkijunkkarin vastineena oli faanjunkkari.
Tapio Kaitaharju

Ilmari Tapio Kaitaharju (18. kesäkuuta 1923 Hamina – 28. tammikuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Kaitaharju lähti vapaaehtoisena jatkosotaan vuonna 1941 ja hän pääsi ylioppilaaksi sodan aikana 1942. Kaitaharju haavoittui polveen sodan loppuvaiheissa 1944 ja sodan jälkeen hän asettui asumaan Kouvolaan. Hän oli valtion rautateiden palveluksessa ja toimi viimeksi liikennetarkastajana. Eläkkeelle jäätyään Kaitaharju muutti vaimonsa Ailin kanssa Helsingin Munkkiniemeen. 
Kaitaharju aloitti kirjallisen uransa kirjoittamalla pakinoita Kouvolan Sanomiin nimimerkillä Antinpoika. Omia kirjoja hän alkoi julkaista 1970-luvulta alkaen. Kaitaharju käsitteli kirjoissaan muun muassa ihmisen ja luonnon välistä suhdetta sekä rajatietoon liittyviä aiheita.
HMS Gipsy (1897)

Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 17. maaliskuuta 1921.
Iiris Sihvonen

Iiris Hellin Jokinen (o.s. Sihvonen, s. 22. huhtikuuta 1940 Liperi) on entinen suomalainen pikaluistelija.
Iiris Sihvonen edusti Suomea Squaw Valleyn 1960 talviolympialaisissa, joissa hän sijoittui 1 500 metrillä kuudenneksi Suomen-ennätyksellä 2.29,7, 1 000 metrillä kymmenenneksi ajalla 1.37,3, 500 metrillä 11:nneksi Suomen-ennätyksellä 48,1 ja 3 000 metrillä 12:nneksi. MM-kilpailuissa hän sijoittui yhteispisteissä kuudenneksi vuosina 1956 ja 1957, seitsemänneksi vuosina 1959 ja 1960, kahdeksanneksi vuonna 1955 sekä 11:nneksi vuonna 1958. Vuoden 1955 MM-kilpailuissa hän oli 1 000 metrillä toiseksi nopein.
Sihvonen luisteli maaliskuussa 1955 Rovaniemellä kaksi Suomen ennätystä: 500 metrillä 48,4 ja 1 000 metrillä 1.44,7.
Seuratasolla Sihvonen edusti Valkeakosken Hakaa ja Valkeakosken Koskenpoikia. Hän voitti yhteispisteissä Suomen-mestaruuden vuosina 1956 ja 1961 sekä saavutti SM-hopeaa vuosina 1957 ja 1959. Hän voitti yhteispisteissä TUL:n mestaruuden vuosina 1957 ja 1959. Hän luisteli Suomen-ennätyksiä kansainvälisillä radoilla kuusi kertaa ja kotimaisilla radoilla viidesti. Hänen valmentajanaan toimi Reino Evävaara.
Alamaailma-trilogia: Lakimies

Tarina

Lakimies Tomas Mattila on elämäänsä turhautunut, nukkavieruinen ja viinaan menevä rikosasianajaja, joka on hoidellut huumerikollisten asioita kymmenen vuotta. Ennen tätä Mattila toimi yritysmaailmassa liikejuristina, mutta hänet irtisanottiin. Samassa rytäkässä lähti tytär, talo ja vaimo. Nyt Mattila taistelee entisen vaimonsa kanssa tyttären tapaamisoikeuksista. Mattila on täysin kyllästynyt työhönsä, omaan elämäänsä ja asiakkaisiinsa. Hän haluaisi eroon rikosmaailmasta, mutta sinnittelee eteenpäin. Mattilan toimistoon astelee eräänä päivänä kaunis nuori nainen, joka tekee Mattilalle uskomattoman työtarjouksen. Kyseenalaistamatta mitenkään houkuttelevaa tarjousta, Mattila uskoo onnensa kääntyneen ja uransa saaneen uuden aloituksen. Tomas Mattila raitistuu ja onkin kaikin puolin tyytyväinen elämäänsä, kunnes paljastuu, että hän ei tee laillisia sopimuksia, vaan auttaa ruotsalaista rikollisliigaa rahanpesussa. Mattila tajuaa tilanteensa liian myöhään eikä siitä ole enää ulospääsyä.
HMS Prince George (1772)

Palvelus

Vuonna 1780 alus kuului amiraali Sir George Rodneyn laivasto-osastoon Cabo de São Vicenten taistelussa. Se osallistui myös Saintesin taisteluun vuonna 1782 ja Groix’n taisteluun vuonna 1795. Vuonna 1807 alus oli Länsi-Intiassa kontra-amiraali Alexander Cochranen laivasto-osastossa päällikkönään Woodley Losack. Osasto valtasi 17. huhtikuuta Telemacon, Carvalhon ja Masterin. Cochranen osaston mukana alus osallistui Tanskan Länsi-Intian saarten valtaukseen: Sankt Thomas vallattiin 22. joulukuuta ja Sankt Croix 25. joulukuuta.
Alus muutettiin vuonna 1832 kelluvaksi nosturiksi (engl. sheer hulk), ja se romutettiin vuonna 1839.
Marian Błażej Kruszyłowicz

Marian Błażej Kruszyłowicz (s. 6. toukokuuta 1936) on puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuuluu konventuaaleihin fransiskaaneihin. Hän sai pappisvihkimyksensä Jan-Wawrzyniec Kulikilta 7. helmikuuta 1960, ja hänet nimitettiin Szczecin-Kamieńin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Hadrumetumin titulaaripiispaksi 9. joulukuuta 1989. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1990. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Battista Re ja Miroslav Stefan Marusyn.
Kruszyłowicz jäi eläkkeelle 11. toukokuuta 2013.
Khaled Korbi

Seurajoukkueura

Korbi aloitti jalkapalloilun isänsä innoittamana, joka oli myös aktiivipelaaja nuoruudessaan. Korbi liittyi paikalliseen junioriseuraan 8-vuotiaana ja kiinnitti myöhemmin huomiota Stade Tunisieniin. Hän liittyi joukkueen juniorinseuraan vuonna 1997, josta Korbi nostettiin vuonna 2004 edustusjoukkueeseen joukkueen menestysvuosien jälkeen. Hän nousi joukkueen vakiokokoonpanoon kaudesta 2006–2007 lähtien ja onnistui muun muassa tekemään neljä maalia kaudella 2008–2009. Samaisella kaudella Korbi allekirjoitti kolmen vuoden sopimuksen Espérancen kanssa ja onnistui heti maalinteossa ensimmäisessä ottelussaan. Kauden päätteeksi mies juhli ensimmäistä liigamestaruuttaan.
Kesäkuussa 2012 Korbi allekirjoitti kahden vuoden sopimuksen qatarilaisen Al-Sailiyan kanssa, jonne hän siirtyy joulukuussa 2012. Korbi kuitenkin siirtyi Qatariin jo syksyllä, kun Espérance varmisti Tunisian mestaruuden. Korbi vietti seurassa vain puoli kautta, pelatin yksitoista ottelua.
23. helmikuuta 2013 Korbi siirtyi Al-Wakrahin riveihin. Hän pelasi joukkueessa vain neljä ottelua.
10. heinäkuuta 2013 Korbi palasi takaisin Tunisiaan, Club Africainin riveihin.

Pelikielto

27. toukokuuta 2016 Korbi sai elinikäisen pelikiellon Tunisian jalkapalloliitolta hyökättyään ottelun jälkeen AS Marsan maalivahdin Youssef Trabelsin kimppuun ottelu jälkeen 22. toukokuuta 2016. Lisäksi hän sai teostaan puolenvuoden vankeus tuomion.

Maajoukkueura

Maajoukkueessa Korbi pelasi ensi kerran 28. toukokuuta 2009 ystävyysottelussa Sudania vastaan. Toisen ottelunsa hän pelasi Mosambikia vastaan MM-karsinta ottelussa 6. kesäkuuta 2009. Ensimmäisen maalinsa Korbi teki vuoden 2012 Afrikan kisojen karsintaottelussa Tšadia vastaan 11. elokuuta 2010.
Korbi oli myös avauskokoonpanossa ensimmäisissä arvokisoissaan vuoden 2010 Afrikan-kisoissa. Korbi valittiin myös vuoden 2012 Afrikan-kisoihin, jossa hän teki maansa avausmaalin vapaapotkusta Marokkoa vastaan.
Marc Athanese Parfait Oeillet Des Murs

Marc Athanese Parfait Oeillet Des Murs (1804–1894) oli ranskalainen lintutieteilijä. Des Murs julkaisi lintutieteellisen teoksen Iconographie Ornithologique 1849. Hän nimesi kagun 1860 yhdessä Jules Verreauxin kanssa. Des Murs on nimennyt lukuisia muitakin uusia lintulajeja, muun muassa uudenkaledonianviherkaijan, ruostenaama-aratin, ruskokyyhkyrääkän, viirukarakaran ja harmaapäätanssijan.
PlayStation Eye

PlayStation Eye on PlayStation 3 -pelikonsolin lisälaite, jossa on kamera ja mikrofoni. PlayStation Eye tarvitaan myös PlayStation Move -liikeohjaimen liikkeiden seuraamiseen, sillä se tarkkailee ohjaimen sijaintia.
Antti Halme

Antti Alarik Halme (4. maaliskuuta 1923 Akaa – 10. kesäkuuta 1996 Viiala) oli tiedotussihteeri ja sosialidemokraattien kansanedustaja 1960- ja 1970-luvuilla.
Halmeen vanhemmat olivat ulosottomies Aarne Nikolai Halme ja Martta Johanna Vilén. Hän kävi kansakoulun ja suoritti 1938 kemian laboranttikurssin Tampereen teknillisessä oppilaitoksessa. Halme työskenteli Viialan nahkatehtaalla laboranttina 1938–1945 ja työnjohtajana 1945–1956. Halme siirtyi tämän jälkeen politiikan pariin toimien Pohjois-Hämeen sos.dem. piirin piirisihteerinä Tampereella vuosina 1956–1966, Sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän tiedotussihteerinä 1970–1973 sekä maa- ja metsätalousministerin poliittisena sihteerinä 1972 ja työministerin poliittisena sihteerinä 1972–1973. Vuodesta 1976 alkaen Halme toimi Eläkkeensaajien keskusliiton tiedotussihteerinä.
Halme oli sosialidemokraattien kansanedustajana vuosina 1966–1970 ja 1973–1975 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän tuli jälkimmäiselle edustajakaudelleen 11. syyskuuta 1973 Hämeen läänin maaherraksi valitun Valdemar Sandelinin tilalle. Halme oli myös mukana kunnallispolitiikassa Viialan kunnanvaltuuston jäsenenä.
Halme oli naimisissa vuodesta 1944 Taimi Tuulikki Peltosen kanssa.
Lecce

Historia

Messapien perustama Sybar-niminen kaupunki sijaitsi perimätiedon mukaan Troijan sodan aikaan kolme kilometriä nykyisestä Leccestä lounaaseen. Myöhemmin sen valtasivat iapigit sekä 200-luvulla eaa. roomalaiset, jotka antoivat kaupungille nimen Lupiae.
Keisari Hadrianuksen aikana kaupunki siirrettiin nykyiselle paikalleen ja se sai nimen Licea (Litium). Kaupungissa oli tuolloin muun muassa amfiteatteri. Länsi-Rooman valtakunnan kukistuttua itägoottien kuningas Totila ryösti kaupungin goottilaissodissa 500-luvulla. Vuodesta 549 lähtien Lecce kuului Bysantin valtakuntaan viiden vuosisadan ajan lukuun ottamatta lyhyitä saraseenien, langobardien, unkarilaisten ja slaavien valloituksia.
Lecce sai takaisin entisen asemansa merkittävänä kauppapaikkana Normannien valloitettua kaupungin 1000-luvulla. Leccen maakunta oli Sisilian kuningaskunnan lääni vuosina 1053–1463, jonka jälkeen maakunta liitettiin suoraan kruunun alaisuuteen. Kaarle V rakensi 1500-luvun alkupuolella uuden muurilinjan ja linnan estääkseen ottomaanien hyökkäykset. Vuonna 1656 riehunut rutto tappoi tuhat lecceläistä.

Nähtävyyksiä

Leccen kaupunkikuvaan ovat vuodesta 1630 lähtien kuuluneet arvokkaat barokkimonumentit, joiden ansiosta kaupunkia kutsutaan lempinimellä ”etelän Firenze”. Leccen merkittävin kirkko on Basilica di Santa Croce, joka valmistui 1695. Muita tunnettuja kirkkoja ovat muun muassa Duomo, San Niccolòn ja Cataldon kirkko sekä Santa Maria degli Angeli. Nähtävyyksiin kuuluu myös 100-luvulla rakennettu, 25 000-paikkainen amfiteatteri, joka on osittain hautautunut, koska sen päälle on vuosisatojen aikana rakennettu muita monumentteja. Vuonna 1592 valmistunut Sedile toimi kunnanvaltuuston kokouspaikkana vuoteen 1852 saakka. Katukuvaan kuuluu edelleen myös Kaarle V:n linna. Kaupungissa on lisäksi kasvitieteellinen puutarha, Orto Botanico dell'Università di Lecce.
Lecce on jalkapallojoukkue US Leccen kotikaupunki.
Hankoniemi

Hankoniemi (ruots. Hangö udd) on niemimaa Manner-Suomen lounaiskolkassa, Suomenlahden rannikon länsipäässä. Niemen kärkiosasta noin 20 kilometriä kuuluu Hangon kaupunkiin, tyviosa puolestaan Raaseporiin.
Hankoniemen lounaiskärjessä Tulliniemessä on Suomen mantereen eteläisin kohta. Hankoniemeä pidetään myös Suomenlahden, Saaristomeren ja Pohjois-Itämeren rajakohtana.

Luonto

Hankoniemi on osa ensimmäistä Salpausselkää, ja sen maaperä on karu yhdistelmä kalliota, moreenia ja hiekkakankaita. Niemen rannoilla on hiekkadyynejä.
Kasvi- ja eläinlajistoltaan niemi on Suomessa poikkeuksellisen monimuotoinen; Suomen uhanalaisista lajeista tavataan Hankoniemellä 15 prosenttia. Monimuotoisuuteen vaikuttavat leuto ilmasto, maaperän kalkkipitoisuus ja laivojen painolastin mukana tulleet erikoiset kasvilajit. Hankoniemelle saapuvat kevään ensimmäiset muuttolinnut, ja niemellä havaitaan vuosittain noin 270 lintulajia.
Niemen kaakkoiskulmassa on Helsingin yliopiston Tvärminnen eläintieteellinen asema. Niemen läntisimmässä kärjessä sijaitsee Uddskatanin luonnonsuojelualue.

Historia

Hankoniemeä on käytetty satamana ainakin 1200-luvulta alkaen.
Hankoniemen sijainti on tärkeä Suomenlahden sotilaallisen hallinnan takia. Ensimmäisiä linnoituksia niemelle rakensivat ruotsalaiset vuonna 1656. Linnoitustahti kiihtyi vuosina 1790–1807, kun Venäjän uhka koettiin voimakkaammaksi. Suomen sodassa 1808–1809 Hankoniemen varuskunnan sotilaat komennettiin Viaporin suojaksi, ja venäläiset miehittivät linnoituksen ilman taisteluita.
Krimin sodassa venäläiset puolustajat räjäyttivät perääntyessään linnoituksen itse. 1900-luvun alussa Hankoniemen linnoitusta taas kohennettiin Pietarin suojaksi.
Hankoniemen sijainti ja muoto pitkänä Itämereen työntyvänä sormena mahdollisti talvimerenkulun vielä, kun maan muut satamat olivat jäiden vuoksi suljettuina. Tämän vuoksi niemelle rakennettiin vuosina 1871–1873 suuri satama ja sinne pääradasta Hyvinkäällä erkaneva rautatie. Vuonna 1874 niemen kärkeen, sataman ympärille perustettiin Hangon kaupunki.
Talvisodassa Hankoa pommitettiin raskaasti. Sodan päättäneessä Moskovan rauhansopimuksessa 1940 Hankoniemi oli luovutettava 30 vuodeksi Neuvostoliitolle, joka linnoitti alueen. Jatkosodassa alueella taisteltiin verisesti. Viimeiset neuvostojoukot vetäytyivät Hankoniemeltä 2. joulukuuta 1941. Virallisesti Neuvostoliitto luopui ennenaikaisesti vuokraoikeudestaan Hangon vuokra-alueeseen jatkosodan lopettaneessa Moskovan välirauhassa 1944.
Hangon kaupunkiin kuului 1970-luvulle saakka vain varsinainen kaupunkialue satamineen ja lähisaarineen. Muu osa niemeä oli jaettuna Bromarvin, Tenholan ja Tammisaaren maalaiskunnan kesken. Vuoden 1977 alussa Bromarv liitettiin pääosin Tenholaan, mutta lähimpänä Hankoa sijainnut osa samoin kuin Tenholaan kuulunut Lappohja ja Tammisaaren maalaiskunnan Tvärminne Hankoon. Samalla muu Tammisaaren maalaiskunta liitettiin Tammisaareen, johon vuonna 1993 liitettiin myös Tenhola. Vuoden 2009 alusta lähtien Tammisaari on ollut osa Raaseporin kaupunkia.
Jevgeni Svetšnikov

Ura

Svetšnikov varattiin toisella kierroksella vuoden 2013 CHL:n varaustilaisuudessa Cape Breton Screaming Eaglesiin. Svetšnikov debytoi KHL:ssä jo 16-vuotiaana pelatessaan kaudella 2013–2014 Ak Bars Kazanissa.
Svetšnikov liittyi Screaming Eaglesiin kaudeksi 2014–2015. Hän pelasi 55 pelissä, joissa teki 78 pistettä ja tuli valituksi QMJHL:n tulokkaiden tähdistöön sekä CHL:n lupaavien tulokkaiden otteluun.
Tukkipojan morsian

Juoni

Elokuva alkaa juhannusillan tansseista. Illan aikana Mikkolan Eetu, joka on kylän rikkain talollinen, kosii Leena Koskea. Kosken isä toivoo nuorten välistä liittoa, mutta Leena ei hyväksy asiaa, vaan on iskenyt silmänsä tukkilaispoika Erkkiin.
Erkin ja Eetun välinen kahakka laajenee koko pitäjään, kun kylän miehet toistuvasti tappelevat tukkilaisten kanssa. Erkki ei taivu minkäänlaisille uhkauksille vaan aikoo tehdä Leenasta ”tukkipojan morsiamen”.
Ilpo Tuomarila

Ilpo Sakari Tuomarila (s. 3. marraskuuta 1948 Paimio) on Turun kaupunginteatterin entinen johtaja (1992–2007) ja kirjailija. Hänen kirjallinen tuotantonsa kattaa yli 50 teosta, joukossa niin näytelmiä, kuunnelmia, runoja, dramatisointeja kuin elokuvakäsikirjoituksiakin.
Tuomarila opiskeli Turun yliopistossa valtio- ja yhteiskuntatieteitä ja vuodesta 1974 hän on toiminut näytelmäkirjailijana. Tuomarilan näytelmä Yössä Gehennan on voittanut Näytelmäkirjailijaliiton Lea-palkinnon. Muita hänen tunnettuja näytelmiään ovat Exit, Mäntyranta se oli, Hennalan torvisoittokunta ja FöriBeat.
Tuomarila on myös toiminut kaikkien Timo Linnasalon ohjaamien elokuvien (Vartioitu kylä 1944, 1978; Aurinkotuuli, 1980; Aikalainen, 1984; Päivää, herra Kivi, 1984; Eros ja Psykhe, 1998) käsikirjoittajana.
Tuomarilalle myönnettiin taiteilijaeläke 2015.
Allyylieskaliini

Laki

Allyylieskaliini on luokiteltu Suomessa kuluttajamarkkinoilta kielletyksi psykoaktiiviseksi aineeksi.
Muyingan provinssi

Muyingan provinssi, aiemmin myös Muhingan provinssi, on yksi Burundin 18 provinssista. Se sijaitsee maan koillisosassa. Provinssi rajoittuu pohjoisessa Ruandaan, idässä Tansaniaan, luoteessa Kirundon provinssiin, lounaassa Ngozin ja Karuzin provinssiin ja kaakossa Cankuzon provinssiin.
Myös maakunnan hakkintokeskuksen nimi on Muyinga.
Vuonna 2007 Muyingan provinssin väkiluvuksi arvioitiin 627 000 henkeä. Sen pinta-ala on 1 836,26 km².
Maakunta on moniulotteisella köyhyysindeksillä (MPI) mitattuna eräs köyhän Burundin kaikkein köyhimmistä maakunnista.