google/wiki40b huggingface dataset:
Sumatransarvikuono

Ulkonäkö

Sumatransarvikuono on nykyisin elävistä sarvikuonolajeista pienikokoisin. Se painaa 600–800 kiloa ja on säkäkorkeudeltaan 0,9–1,5 metriä korkea. Se on myös ainoa aasialainen sarvikuono, jolla on yhden sarven sijasta kaksi sarvea. Sillä on myös enemmän karvoitusta kuin muilla sarvikuonoilla. Nuorella yksilöllä on tiheä ja punertavanruskea karvapeite, joka iän myötä harvenee ja tummuu. Laji on sarvikuonolajeista äänekkäin, sen on todettu tuottavan ainakin mylvintää, piipitystä ja hyminää.

Lisääntyminen

Sumatransarvikuono synnyttää yhden tai kaksi poikasta kolmen tai neljän vuoden välein, kantoajan kestettyä 17 kuukautta. Sukukypsyyden tämä sarvikuonolaji saavuttaa vasta 7–8 vuoden iässä. Se voi elää yli 30-vuotiaaksi.

Levinneisyys ja kannan koko

Sumatransarvikuonoja elää Sumatran, Borneon ja Malesian tiheissä metsissä pieninä hajanaisina populaatioina. Niistäkin Malaijan niemimaan populaatio on ehkä jo hävinnyt. Lajia on jäljellä arviolta enää noin 100 yksilöä, niistä n. 50 on Borneon alalajia. Burman (Myanmarin) pohjoisosissa elää mahdollisesti lisäksi tuntemattomia populaatioita. Koska populaatiot ovat pieniä ja hajallaan, niitä uhkaa salametsästyksen ja hakkuiden ohella myös sisäsiittoisuus.
Ben Bova

Benjamin William "Ben" Bova (s. 8. marraskuuta 1932) on yhdysvaltalainen scifi-kirjailija. 
Bova syntyi Philadelphiassa, Pennsylvaniassa. Hän meni vuonna 1953 naimisiin Rosa Cucinottan kanssa, mutta avioliitto päättyi eroon vuonna 1974. Hänestä tuli luonnontieteiden kandidaatti Templen yliopistosta 1954. 
Ben Bova toimi vuosina 1972–1978 Analog Science Fiction and Factin päätoimittajana. Hänen kirjalliseen tuotantoonsa kuuluu mm. Grand Tour -sarja.
Lənkəranin piirikunta

Lənkəranin piirikunta (azeriksi Lənkəran rayonu, ven. Ленкора́нский райо́н, Lenkoranski raion) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1539 neliökilometriä. Asukkaita on 207 600 henkeä (vuonna 2010).
Lənkəranin piiri sijaitsee Kaspianmeren rannalla Azerbaidžanin tasavallan kaakkoisosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Masallın, lännessä Lerikin ja etelässä Astaran piireihin.
Piirin keskus on Lənkəranin kaupunki. Muita huomattavampia paikkakuntia ovat Limanin kaupunki sekä Aşağı Nüvədin, Balıqçılarin, Gərmətükin, Haftoniin, Hirkanin, İsti sun, Nərimanabadin ja Şirinsun taajamat. Kuntia on yhteensä 65 ja kyliä 84. Kaupunkiväestön osuus on 40,1 % (vuonna 2010). Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 73,5 % on azereja ja 26,3 % tališeja.
Asukkaista 86,0 % on azereja ja 13,6 % tališeja (vuonna 1999).
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan, vihannesten, hedelmien ja teen viljelyyn sekä karjanhoitoon. Lisäksi on elintarviketeollisuutta. Piirin kautta kulkee Bakun ja Astaran välinen maantie ja rautatie.
Paikallislehtinä ilmestyvät Lənkəran ja Aşkarlıq.
Helena Futtari

Eila Helena Futtari (19. lokakuuta 1919 Kokemäki – 22. syyskuuta 1973 Porvoo) oli suomalainen näyttelijä, lausuntataiteilija ja lausunnanopettaja.
Bui

Historia

Bui oli alun perin merjalaisten kauppapaikka ja linnoituskukkula noin 400-500 jaa. Alue oli suomensukuisten kansojen asuttama Venäjän mongolivalloitukseen  saakka 1237-1238. 
Historiankirjoituksessa Bui mainitaan vuonna 1536 Kostroma- ja Vjoksa-jokien yhtymäkohdassa olevana, Moskovan Venäjän itärajaa suojaavana linnoituksena, joka oli rakennettu tuon aikaisen Venäjän hallitsijan, Iivana Julman äidin Jelena Glinskajan määräyksestä. Kaupungin aseman Bui sai 1778 Katariina Suuren valtakaudella.
Pietarin-Vjatkan (Kirovin) rautatietä rakennettaessa Buin väkiluku kasvoi nopeasti noin tuhannesta 3500:aan vuonna 1913 (rata valmistui 1908). Buin asema sijaitsi 682 virstaa Pietarista itään, ja 576 virstaa Moskovasta.
Vuosina 1914-1915 venäläiset rakensivat alueelle suuren vankileirin itävaltalaisia, unkarilaisia ja saksalaisia sotavankeja varten. Se sijaitsi Koregassa kolme virstaa Buista etelään Kostroman länsirannalla. Kun kaikki vangit vapautettiin Brest-Litovskin rauhan ehtojen mukaan maaliskuussa 1918, leiri jäi tyhjäksi. 
Leiristä tuli pian sen jälkeen suomalaisten, Suomen sisällissodan jälkeen maasta paenneiden punaisten siirtokunta. Parhaillaan kesällä 1918 tässä Buin siirtolassa oli yli 3000 suomalaista. Väkiluku väheni kuitenkin nopeasti syksyä kohti. Lopullisesti suomalaisasutus seudulta hävisi Stalinin puhdistuksissa 1936-1938.
Majulah Singapura

Majulah Singapura (Eteenpäin, Singapore) on Singaporen kansallislaulu.
Ruskokerttusieppo

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan ruskokerttusieppo on 12–14 cm. Ruskokerttusiepon sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Selkä, siivet ja päälaki ovat lajilla väriltään harmahtavan ruskeat. Päässä on vaalea, heikohkosti erottuva silmäkulmajuova. Kurkku, rinta ja vatsa ovat linnulla kellertävän valkoiset. Ruskokerttusiepon pyrstön valkoiset höyhenet näkyvät parhaiten, kun lintu laskeutuu puuhun.

Levinneisyys ja elinympäristö

Ruskokerttusieppoa tavataan Australiasta ja Papua-Uuden-Guinean koillisosista. Australiassa laji on levinnyt koko mantereelle, lukuun ottamatta kuivimpia alueita Australian keskiosissa ja Tasmaniaa. Linnun elinympäristöä ovat avoimet metsämaat ja pensaikot. Lajia tavataan usein maatiloilla ja puistoissa. Veilä 1960-luvulla ruskokerttusieppo oli hyvin yleinen Sydneyn kaupungin lähiöissä. Lajia on kuitenkin lähes hävinnyt sieltä mahdollisesti lisääntyneen hyönteismyrkkyjen käytön vuoksi. Laji on kuitenkin yleinen maaseudulla Sydneyn lähellä. Ruskokerttusiepot istuvat tyypillisesti aitojen tai sähkölankojen päällä.

Pesiminen ja ravinto

Ruskokerttusiepon pesimäkausi kestää elokuusta tammikuulle. Pesimäkaudessa voi olla useita pesueita samalla parilla. Pesä on pieni ja kuppimainen ja rakennetaan oksanhaarukkaan. Pesä tehdään ruohoista, puunkuoresta ja jäkälistä, jotka sidotaan yhteen hämähäkinseitillä. Naaras munii yleensä kaksi munaa, joita se hautoo hieman yli kaksi viikkoa. Koiras ruokkii hautovaa naarasta ja poikasiaan.
Ruskokerttusiepon ravinto koostuu hyönteisistä. Lintu syöksyy oksalta lentävän hyönteisen kimppuun, nappaa sen ja palaa takaisin oksalle.
Šoqan Wälihanov

Šoqan Šynğysuly Wälihanov (kaz. Шоқан Шыңғысұлы Уәлиханов, ven. Чока́н Чинги́сович Валиха́нов, Tšokan Tšingisovitš Valihanov; 1835 nykyisen Kazakstanin Qostanayn alueella – lokakuu 1865 Almatyn lähellä) oli kazakkilainen tiedemies ja kansanvalistaja.
Šoqan Wälihanov syntyi Venäjän alaisuuteen siirtyneen kaani Ablain pojanpojan perheeseen. Hän suoritti Omskin kadettikoulun ja työskenteli Länsi-Siperian kenraalikuvernöörinvirastossa tehden tutkimusmatkoja Keski-Aasiaan ja Kiinan länsiosiin. Vuosina 1860–1861 Wälihanov asui Pietarissa, jossa hän tutustui aikansa venäläissivistyneistöön.
Wälihanov laati tieteellisiä tutkimuksia Kazakstanin ja Keski-Aasian kansojen historiasta ja kulttuurista sekä kazakkien kansanperinteestä. Hän kirjoitti ensimmäisenä muistiin ja käänsi venäjäksi osan Manas-eepoksesta. Wälihanov vastusti kazakkiylimysten feodalismia, venäläistä kolonialismia sekä islamin ylivaltaa kannattaen venäläisiin malleihin perustuvaa kansansivistystyötä. Hänen ajatuksiaan veivät eteenpäin kazakkilaiset kansanvalistajat Ybyrai Altynsarin ja Abai Qunanbaiuly.
AutoJerry

Palvelun käyttäminen

AutoJerryn kautta autoilijat voivat jättää tarjouspyynnön alueensa autokorjaamoille autonsa huollosta tai korjauksesta. Tarjouspyyntöä tehdessään käyttäjä syöttää palveluun yhteystietonsa, hakee ajoneuvonsa tiedot rekisterinumeron perusteella ja valitsee haluamansa huolto- ja korjauspalvelut. AutoJerry välittää tarjouspyynnön käyttäjän lähialueen huoltamoille, jotka voivat vastata saatuihin tarjouspyyntöihin palvelun kautta. Asiakas voi vertailla tarjouksia ja löydettyään sopivan tarjouksen varata huoltoajan sen antaneelle korjaamolle. Palvelun käyttäminen on autoilijoille täysin maksutonta, mutta korjaamot maksavat palvelun käytöstä AutoJerrylle. Palvelu tarjoaa myös huoltohinnaston, jonka avulla autoilijat voivat arvioida eri huolto- ja korjaustoimenpiteiden kustannuksia.
Autohuoltamot voivat rekisteröityä palveluun vastaanottaakseen tarjouspyyntöjä. AutoJerryn perusjäsenyys on ilmainen ja mahdollistaa tarjouspyyntöihin vastaamisen lisäksi oman korjaamoprofiilin ylläpitämisen palvelussa.

Sivuston suosio

Vuoden 2016 alkuun mennessä palvelussa oli mukana 960 autokorjaamoa, ja sen kautta on välitetty tarjouksia korjaamoilta autoilijoille yhteensä 80 000 kappaletta. Korjaamojen määrällä mitattuna AutoJerry on noussut Suomen suurimmaksi korjaamoaikoja välittäväksi palveluksi. Kokonaisarvoltaan välitetyt tarjoukset ylittävät 25 miljoonaa euroa. Tammikuussa 2016 AutoJerry oli Suomen 454:nneksi liikennöidyin sivu, Internet-sivustojen liikennemääriä mittaavan Alexa Internetin mukaan. 2018 vuoden tammikuussa autokorjaamoja oli rekisteröitynyt palveluun 1630 ja huollon kilpailuttaneita käyttäjiä oli lähes 200 000.

Muuta

AutoJerry on perustettu vuonna 2014 ja sen toimipaikka sijaitsee Oulussa. Vuoden 2016 tammikuussa Alma Median tytäryhtiö Alma Mediapartners Oy hankki omistukseensa 24 prosenttia AutoJerry Oy:n osakekannasta. Osakkuuden avulla Alma Mediapartnersin tavoitteena on laajentaa autoilun medialiiketoimintaa auton vaihtamisen lisäksi auton omistamisen aikaan.  Vuoden 2018 tammikuussa Alma Mediapartners Oy hankki kokonaisuudessaan AutoJerry Oy:n osakekannan.
21. Waffen-SS-vuoristodivisioona Skanderbeg

21. Waffen-SS-vuoristodivisioona Skanderbeg (1. albanialainen) (saks. 21. Waffen-Gebirgs-Division der SS „Skanderbeg“ (albanische Nr. 1), albaniaksi SS Skënderbeu) oli vuonna 1944 toiminut lyhytikäinen Waffen-SS:n vuoristojääkäridivisioona, joka koottiin albaaneista.
Albania oli toisen maailmansodan aikana Italian miehittämä. Saksalaiset perustivat keväällä 1944 Skanderberg-divisioonan, joka nimettiin 1400-luvulla eläneen Albanian kansallissankarin, turkkilaissodissa kunnostautuneen ruhtinas Skanderbegin mukaan. Waffen-SS:ssä on laskettu palvelleen parhaimmillaan noin 12 000 albaania, mutta divisioona jäi silti miesvahvuudeltaan vajaaksi. Muiden Balkanin muslimeista koottujen SS-divisioonien tavoin myös Skanderbeg hajotettiin jo vuoden 1944 lopulla karkuruuden lisäännyttyä.
Rosvorastuli

Levinneisyys

Rosvorastulia tavataan Costa Ricassa ja Panamassa. Lajin kannan kokoa ei tiedetä, mutta sitä on kuvattu yleiseksi ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Radio-Télévision nationale congolaise

Radio-Télévision nationale congolaise (RTNC, "Kongon kansallinen radio ja televisio") on Kinshasankongon valtion omistama yleisradioyhtiö. Sen lähetykset ovat kikongon-, lingalan-, ranskan-, swahilin- ja tšilubankielisiä. RTNC:n kanavia ovat pääkanava RTNC1, RTNC2 développement (näkyy vain Kinshasassa), RTNC3 Institutions sekä 11 radiokanavaa ympäri Kongoa. RTNC1:n toimipiste on Lingwalassa. Televisiokanavat ovat satelliittikanavia, eikä suurimmalla osalla television omistavista ollut vuonna 2012 mahdollisuutta katsoa lähetyksiä. Vuonna 2012 kaikki radiokanavista eivät olleet toiminnassa.
RTNC:n johtajana toimii Max-Cesar Lokate.
RTNC:llä on noin 2300 työntekijää.
RTNC:n sitoutumiin periaatteisiin kuuluvat tasa-arvoinen saatavuus, tasapuolisuus ja oikeudenmukaisuus.

Historia

RTNC on perustettu vuonna 1971.
Ennen vuoden 2006 yhdistettyjä parlamentti- ja presidentinvaaleja Kongon lehdistön kuuntelu- ja valvontakeskuksen (CEMPC) mukaan RTNC antoi kolmen viikon aikana eniten lähetysaikaa televisiossa (1 tunti, 56 minuuttia, 59 sekuntia) presidentin virassa jo olevalle ehdokkaalle Joseph Kabilalle; 16 minuuttia 30 sekuntia Pierre Pay-Paylle; 3 minuuttia 11 sekuntia Azarias Ruberwalle; 1 minuutin ja 27 sekuntia Jean-Pierre Bemballe; ja alle 1 minuutin muille ehdokkaille. Toisella kierroksella pääkanava RTNC1 antoi 14.–26. lokakuuta eniten lähetysaikaa televisiossa (2 tuntia 24 minuuttia) Kabilalle ja hänen liittolaisilleen Presidenttienemmistöliitosta (AMP); 10 minuuttia Bemballe ja hänen Kansanliitolleen. Radiossa Kabila ja hänen liittolaisensa saivat tunnin ja 48 minuuttia, Bemba liittolaisineen minuutin ja 55 sekuntia.
Ennen vuoden 2016 presidentinvaaleja RTNC perusti vuonna 2015 uusia paikallisia toimipisteitä eri puolille maata. Se ohjeisti henkilökuntaa välttämään hallintoviranomaisten arvostelua ja välttämään puheajan antamista hallituksen kanssa eri mieltä oleville.
Liipaisin

Liipaisin on mekanismi, joka toteuttaa laukaisun tuliaseissa tai voimatyökaluissa. Melkeinpä kaikki liipaisimet toimivat etusormen liikkeestä. Tuliaseissa liipaisinta puristetaan, ei vedetä.

Toiminta

Tuliaseissa liipaisimella laukaistaan aseen panos patruunakammiossa. Tämä saadaan aikaan käyttämällä iskevää osaa eli iskuria, jolloin jousien avulla aikaansaatu liike-energia laukaisee nallin.
Paul Kammerer

Paul Kammerer (17. elokuuta 1880 Wien – 23. syyskuuta 1926 Puchberg am Schneeberg) oli itävaltalainen biologi, joka pyrki 1910-luvulla kumoamaan perinnöllisyystieteen perusteet väittämällä, että hankitutkin ominaisuudet voivat periytyä. Hän kävi asiasta pitkän kiistan Gregor Mendelin perinnöllisyyskäsitystä kannattavien biologien kanssa. Vuonna 1926 Kammererin todistusaineisto paljastettiin väärennetyksi.
Kammererin tutkimat kätilösammakot (Alytes obstetricans) kutevat maalla, eikä niiden etujaloissa sen vuoksi ole kutukyhmyjä. Vedessä kutevilla sammakkolajeilla on kutukyhmyt, koska kyhmyjen avulla koiras saa vedessäkin pitävän otteen naaraasta. Kammerer kasvatti kätilösammakoitaan muutaman sukupolven ajan vedessä, niin etteivät ne päässeet kutemaan maalle. Kammerer väitti, että tänä aikana koiraille kehittyi kutukyhmyt.
Vuonna 1926 yhdysvaltalainen tutkija Gladwyn Kingsley Noble kävi Kammererin laboratoriossa ja havaitsi, että kutukyhmyiltä näyttäneet elimet olivat ihon alle ruiskutettua tussia. Kammerer vakuutti, ettei hän ole väärentänyt aineistoa, mutta tiedeyhteisö alkoi pitää häntä huijarina. Kammerer ampui itsensä.
Sinclair QL

Suoritin ja muisti

Muiden 1980-luvun kotimikrojen tapaan QL:n suoritin ja muisti sijaitsivat näppäimistön sisällä. Lisäksi tarvittiin kuvaruuduksi televisio tai monitori. Tallennusvälineenä toimi Sinclairin oma mikrokasetti, mutta levykeasemia samoin kuin kiintolevyjä oli saatavana lisävarusteena.
Kone käytti suorittimenaan Motorola 68008:aa, joka toimi sisäisesti 32-bittisesti ja ulkoisesti kahdeksanbittisesti. Suorittimen kellotaajuus oli 7,5 megahertsiä. Koneen keskusmuistina oli joko 128 kilotavua RAM-muistia, sekä QDOS-käyttöjärjestelmän ja SuperBASIC-ohjelmointikielen sisältävä 48-kilotavuinen ROM-muisti. Lisäksi koneessa oli Intel 8049-apusuoritin ja lukuisia liitinvaihtoehtoja.
QL oli ensimmäinen Motorola 68000 -sarjan suoritinta käyttävä koteihin suunnattu tietokone. Hieman myöhemmin markkinoille tulivat myös Apple Macintosh, Amiga ja Atari ST.

Grafiikka ja äänet

QL:ssä oli kaksi grafiikkatilaa: kahdeksanvärinen 256x256 pikselin-, ja nelivärinen 512x256 pikselin tila.
Ääniominaisuuksista vastasi yksinkertainen PC -koneiden sisäisen "piipperin" kaltainen kaiutin.

Kloonit

QL-klooneja tuotettiin erityisesti 1980-luvun lopussa, varsinaisen valmistuksen jo päätyttyä. Tärkein valmistaja oli Cambridge System Technology, jonka CST Thor-tietokoneet olivat yhteensopivia QL:n kanssa. Tehokkaimmat mallit sisälsivät Motorola 68020 -suorittimen Motorola 68881 -matematiikkasuorittimella täydennettynä, sekä laitteiston PC-tyylisen jaottelun erillisten keskusyksikön, näppäimistön, hiiren ja näytön osalta.
Bandvagn 202

Bandvagn 202 on ruotsalaisvalmisteinen telakuorma-auto. Sitä valmisti Volvo BM (Volvon tytäryhtiö) Arvikassa vuosien 1961–1981 välisenä aikana. Suunnittelu oli aloitettu 1950-luvulla jotta Ruotsin puolustusvoimat saisi ajoneuvon jolla kyetä liikkumaan Pohjois-Ruotsin lumisilla ja soisilla alueilla. Ensimmäiset koeajot suoritettiin 1959. Ajoneuvossa oli kaksi runko-ohjattua kumiteloilla varustettua vaunua. Etummaisessa oli moottorin ja vaihteiston lisäksi tilaa kuljettajalle ja johtajalle, takimmaisessa tilaa kahdeksalle miehelle. Moottorina käytettiin Volvon B18B ja B20B-sarjan koneita. Ajoneuvomallin seuraaja oli nimeltään Bandvagn 206.
Korealainen musiikki

Korealaisessa musiikissa on sekä perinteisiä että nykyaikaisia lajityyppejä.

Pansori

Pansori on musiikkia, jota esittää tavallisesti yhtye, johon kuuluu vain laulaja/kertoja ja rumpali. Pak Tongjin on yksi tunnetuimmista pansori-laulajista.

Nongak

Nongak on lyömäsoitinmusiikkia, jota esittävään yhtyeeseen, jota kutsuttiin nimellä   samul on perinteisesti kuulunut noin 20-30 soittajaa. 1970-luvulta lähtien on syntynyt myös yhtyeitä, joissa on huomattavasti vähemmän soittajia, ja jotka sopivat paremmin sisätiloihin ja näyttämölle. Niitä kutsutaan nimellä samulnori. Samanniminen musiikkiryhmä perustettiin vuonna 1978, ja se toi vanhalle musiikille uutta suosiota.

Sanjo

Sanjo on instrumentaalista musiikkia. Sitä esittäviin yhtyeisiin kuuluu perinteisesti sekä lyömä- että melodiasoittimia.

Uskonnollinen musiikki

Korealainen uskonnollinen musiikki perustuu tavallisesti buddhalaisuuteen ja perinteisiin paikallisiin uskomuksiin. Sinawi on tavallisin korealaisen uskonnollisen musiikin lajityyppi.

Chongak

Chongak on kuninkaallista yhtyemusiikkia. Se on yleensä täysin instrumentaalista.

Kagok

Kagok on kuninkaallista yhtyemusiikkia, jossa esiintyy yleensä sekä mies- että naislaulajia ja säestäviä soittimia.

Hovimusiikki

Korealaisessa hovimusiikissa on kolme lajityyppiä; kiinalaisvaikutteiset aak ja tangak sekä puhtaasti korealainen hyangak.

Aak

Aak syntyi kiinalaisesta rituaalimusiikista vuonna 1116. Tätä musiikkia on nykyään jäljellä enää kaksi kappaletta.

Tangak

Tangakissa on vaikutteita sekä kiinalaisesta että korealaisesta musiikista. Aakin tavoin tangakiakaan ei ole jäljellä kuin muutamia kappaleita.

Hyangak

Hyangakissa ei aakin ja tangakin tavoin ole kiinalaisia vaikutteita. Hyangakia esitetään oboeta muistuttavalla piri-soittimella sekä useilla jousisoittimilla.

Populaarimusiikki

Korealainen populaarimusiikki on saanut paljon suosiota myös Korean ulkopuolella. Yleensä korealainen populäärimusiikki tulee Etelä-Koreasta.

Trot

Trot on vanhin korealaisen populäärimusiikin lajityyppi. Joidenkin mukaan se on syntynyt japanilaisesta musiikin lajityypistä nimeltä enka.

Tong

Tong on suosituimpia korealaisen populäärimusiikin lajityyppejä. Tong syntyi 1970-luvulla. Se on saanut paljon vaikutteita länsimaisesta populäärimusiikista.

Norae Undong

Norae Undong oli 1970-1980-luvuilla erityisen suosittua ollutta korealaista rock-musiikkia.
Raakel Lignell

Raakel Lignell (o.s. Honkanen, s. 13. joulukuuta 1966 Mikkeli) on suomalainen muusikko. Hän on toiminut viulistina, tuottajana ja juontajana. Lignell on opiskellut Sibelius-Akatemiassa ja Berliinin musiikkiakatemiassa. Hän on avioliitossa näyttelijä Nicke Lignellin kanssa. Heillä on viisi lasta, joista vanhin on Raakel Lignellin aiemmasta suhteesta. Yhteisistä lapsista tytär Greta pääsi Teatterikorkeakouluun vuonna 2018 ja opiskelee näyttelijäksi.
Vuosina 2002–2003 Lignell juonsi MTV3-kanavan Levyraati-ohjelmaa. Hän osallistui vuonna 2007 Yle TV1:n esittämään, elämäntapojen kohentamiseen liittyvään televisio-ohjelmaan Elämä pelissä.
Lignell oli vuoden 2007 eduskuntavaaleissa kokoomuksen ehdokkaana. 
Syksyllä 2013 Lignell osallistui Tanssii tähtien kanssa -ohjelman kahdeksannelle tuotantokaudelle tanssiparinaan tanssinopettaja Jani Rasimus. He putosivat semifinaalissa, mutta pääsivät Harri Syrjäsen loukkaantumisen vuoksi finaaliin kisaamaan Manuela Boscoa ja Matti Puroa vastaan. Lignell ja Rasimus voittivat kisan, saaden äänistä 51 prosenttia.
Lignell aloitti MTV3-kanavan Studio55-ohjelman juontajana vuonna 2014.
Samurai Deeper Kyo

Juoni

Samurai Deeper Kyo seuraa Demon Eyes Kyon tarinaa, kun hän yrittää etsiä omaa kehoaan. Kyon sielu on sulkeutunut hänen arkkivihollisensa Mibu Kyoshiron kehon sisälle heidän viimeisessä taistelussa. Etsintämatkallaan Kyo saa mukaansa vasten tahtoaan palkkiometsästäjä Shiina Yuyan, sekä Benitoran ja Sanada Yukimuran.
Sergokalan piiri

Sergokalan piiri (ven. Сергокалинский район, Sergokalinski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 528 neliökilometriä. Asukkaita on 31 100 henkeä (vuonna 2009).
Sergokalan piiri sijaitsee vuorten alarinteillä Dagestanin itäosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Karabudahkentin, idässä Kajakentin, etelässä Kaitagin ja Dahadajevin sekä lännessä Akušan ja Levašin piireihin.
Piiriin kuuluu 15 kyläneuvostoaluetta: Aimaumahi, Ajalizimahi, Burdeki, Degva, Kanasiragi, Kitšigamri, Mammaul, Miglakasimahi, Mjurego, Murguk, Nižnije Mulebki, Novomugri, Sergokala, Urahi ja Vanašimahi. Hallinnollinen keskus on Sergokalan kylä, jossa asuu noin kolmannes piirin väestöstä. Asutuskeskuksia on yhteensä 33. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 99,4 % piirin asukkaista on dargeja.
Sergokalasta on maantieyhteys Mahatškalaan, jonne on matkaa 98 kilometriä.
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljakasvien viljelyyn ja karjanhoitoon. Vähäisemmässä määrin harjoitetaan puutarhanhoitoa ja viininviljelyä. Lisäksi piirissä on elintarviketeollisuutta.
Serdobsk

Serdobsk (ven. Сердо́бск) on kaupunki Penzan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Serdoba-joen rannalla aron ja metsäaron rajalla 111 kilometriä lounaaseen Penzasta. Kaupunki on Serdobskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Penzan ja Rtištševon välinen rautatie. Asukkaita on 36 200 henkeä (vuonna 2005).
Serdobskaja sloboda -niminen asutus mainitaan ensimmäisen kerran 1699. Se toimi linnoituksena paimentolaiskansojen hyökkäyksiä vastaan. Vuonna 1717 linnoitusta piirittivät Krimin ja Kubanin tataarit. Vuonna 1780 Serdobskista tuli Saratovin kuvernementtiin kuulunut kihlakuntakaupunki. 1800-luvulla suurin osa asukkaista harjoitti kauppaa ja käsityöammatteja. Vuonna 1896 kaupungin läpi rakennettiin rautatie. Venäjän kansalaissodan aikana seudulla käytiin taisteluja puna-armeijan ja kapinallisten välillä. 
Nykyään Serdobskissa on koneenrakennus-, rakennustarvike-, elintarvike- ym. teollisuutta. Neuvostoaikana tunnettu kellotehdas Majak on lopettanut toimintansa. Nähtävyyksiä ovat kauppatorin klassistinen rakennuskokonaisuus, lukuisat 1800–1900-lukujen vaihteen kauppiastalot ja julkiset rakennukset, kaksi arkkienkeli Mikaelin kirkkoa (1864 ja 1905). Kaupungissa toimii vuonna 1919 perustettu kotiseutumuseo.
Haisusauramo

Ulkonäkö ja koko

Haisusauramo kasvaa yleensä 20–50 cm korkeaksi. Koko kasvi on tavallisesti harvakarvainen sekä huiskilomaisesti runsashaarainen. Lehdet ovat varressa kierteisesti. Lehtilapa on kapealiuskainen ja tavallisesti kaksi kertaa pariliuskainen. Liuskat ovat kapeita ja otakärkisiä. Kukkamykeröt ovat yksittäin haarojen kärjessä ja ne ovat pitkäperäisiä ja isohkoja. Mykerön kehto on puolipallomainen. Useammassa rivissä olevat kehtosuomut ovat kapeita, kalvolaitaisia, pyöreäkärkisiä ja karvaisia. Kekomaisen mykeröpohjuksen reuna on suomuton, mutta keskeltä se on äimäsuomuinen. Valkoiset laitakukat ovat pitkä- ja leveäkielisiä. Kukat ovat neuvottomia, eli niistä puuttuvat sekä emit että heteet. Keltaiset kehräkukat ovat kaksineuvoisia ja torvimaisia. Suomessa haisusauramo kukkii heinä-lokakuussa. Pähkylä on liereä, 8–11-harjuinen, harjut ovat kyhmyisiä. Pähkylä on vailla pappusta.
Haisusauramo muistuttaa suuresti toista sauramolajia, peltosauramoa (Anthemis arvensis). Se on kuitenkin tätä usein selvästi vähemmän karvainen ja sen lehtien liuskat ovat kapeampia. Haisusauramolla mykerön kehtosuomut ovat myös peltosauramoa suipompia.

Levinneisyys

Haisusauramo on levinnyt lähes koko Eurooppaan. Norjassa, Ruotsissa, Suomessa, Baltian maissa sekä Pohjois-Venäjällä laji on satunnainen, muualla mantereella se on laajalle levinnyt. Islannista laji puuttuu. Aasian puolella lajia tavataan satunnaisesti lähinnä Turkissa ja Lähi-idässä. Haisusauramo on levinnyt ihmisen mukana laajalle Pohjois-Amerikan itä- ja keskiosissa sekä länsirannikolla. Lajia tavataan tulokkaana myös paikoitellen Etelä-Amerikassa, Afrikassa sekä Oseaniassa. Suomessa haisusauramo on tulokaslaji. Sitä on tavattu satunnaisesti koko maasta Keski-Lappia myöten, mutta suurin osa Suomen havainnoista on 1900-luvun loppupuolelta tai vanhempia.

Elinympäristö

Haisusauramo on kulttuurin seuralaislaji, jota tavataan muun muassa puutarhoissa, nurmikoilla, joutomailla, satamissa, kaatopaikoilla, ratapihoilla ja tienvarsilla.