google/wiki40b huggingface dataset:
Ragnar Wahlbeck

Frans Ragnar Wahlbeck (31. tammikuuta 1899 Helsinki – 4. heinäkuuta 1944) oli suomalainen jääkärieversti. Hänen vanhempansa olivat sanomalehdentoimittaja Frans Johan Wahlbeck ja Selma Ehrstedt. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Gunhild Linnea Brännbeckin kanssa.

Opinnot

Wahlbeck kävi viisi luokkaa Helsingin ruotsalaista reaalilyseota, mutta keskeytti opintonsa liittyäkseen jääkäriliikkeeseen. Vuonna 1927 hän täydensi opintojaan suorittamalla yksityisesti kahdeksannen luokan. Haminan taistelukoulun hän suoritti vuonna 1918 ja pikakiväärikurssin Lappeenrannassa vuonna 1921. Hyökkäysvaunukurssin Hämeenlinnassa hän suoritti vuonna 1923 ja taktiikan soveltamiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1926, Taistelukoulun majurikurssin hän suoritti vuonna 1931 ja Sotakorkeakoulun yleisen osaston vuosina 1936–1938.

Jääkäriaika

Wahlbeck liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 9. lokakuuta 1915 ja hänet sijoitettiin aluksi pataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 3. komppaniaan 8. marraskuuta 1915 ja edelleen 4. komppaniaan 21. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joen asemasodassa ja Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon.

Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Wahlbeck komennettiin 8. kesäkuuta 1918 nuoremmaksi upseeriksi Kaartin jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Jääkäriprikaatin aliupseerikoulun johtajana hän toimi 20. helmikuuta – 30. kesäkuuta 1920 välisen ajan. Hänet siirrettiin 9. syyskuuta 1920 päälliköksi Käkisalmen läänin rykmentin II pataljoonan 8. komppaniaan ja edelleen 13. huhtikuuta 1921 II Polkupyöräpataljoonaan. Viipurin rykmentin aliupseerikoulun johtajaksi hänet nimitettiin 10. kesäkuuta 1921, josta hänet siirrettiin 24. lokakuuta 1921 alkaen 7. komppanian päälliköksi ja edelleen syyskuusta 1927 alkaen I pataljoonan komentajaksi. Reserviupseerikouluun 1. komppanian päälliköksi hänet komennettiin 27. kesäkuuta 1928 ja 1. heinäkuuta 1933 Polkupyöräpataljoona 1:n (myöhemmin Jääkäripataljoona 1) aliupseerikoulun johtajaksi, missä tehtävässä hän oli vuoteen 1937 saakka, jolloin siirtyi koulutusupseeriksi ja oli tehtävässä talvisodan syttymiseen saakka.

Talvi- ja jatkosota

Talvisodan ja välirauhan aikana Wahlbeck toimi koulutusupseerina Jääkäripataljoona 1:ssä (JP 1) ja myöhemmin JP 1:n komentajana. Talvisodassa hän osallistui taisteluihin Summa–Kollaa–Nietjärvi akselilla. Jatkosotaan hän osallistui edelleen Jääkäripataljoona 1:n (JP 1) komentajana osallistuen taisteluihin Ilomantsissa, Tolvajärvellä, Onkamuksessa, Säämäjärvellä, Mundjärvellä, Kendjärvellä, Kontupohjassa, Karhumäessä ja Tulvojassa. Vuonna 1943 hänet siirrettiin Osasto W:n eli Jalkaväkirykmentti 49:n komentajaksi ja osallistui Lempaalan taisteluun ja kaatui taistelussa Vuosalmella 4. heinäkuuta 1944. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle sankarihautaan.
Nanny McPhee – satumainen lastenvahti

Juoni

Cedric Brown (Firth) on seitsemän lapsen leski-isä, joka on jatkuvasti töissä, eikä hänelle jää aikaa lapsilleen Simonille (Sangster), Toralle (Eliza  Hope Bennett), Lilylle (Jennifer Rae Daykin), Ericille (Raphaël Coleman), Chrissylle (Holly Gibbs), Sebastianille (Samuel Honywood) ja Aggielle. Hän on joutunut palkkaamaan koko ajan uusia lapsenvahteja sitä mukaa kuin edelliset ovat lähteneet pois talosta.
Kun Cedric lähtee palkkaamaan uutta lastenvahtia, hän tapaa Nanny McPheen (Thompson), jonka kasvot ovat täynnä syyliä. Noiduttu lastenvahti lupaa hoitaa Brownin lapsia. Syylät katoavat hänen kasvoiltaan sitä mukaa kuin lapset alkavat totella häntä.
Pian Cedric aikoo mennä uusiin naimisiin Selma Quickly -nimisen naisen (Imrie) kanssa. Lapset eivät pidä naisesta, joten he pyytävät lastenhoitajaansa loitsimaan estääkseen parin rakastumisen. Hääpäivänä lapset pilaavat häät, Selma saa tarpeekseen ja lähtee talosta ja Cedric meneekin naimisiin palvelijansa Evangelinen (Macdonald) kanssa.

Arvioita

Turun Sanomien Päivi Valotien murskakritiikissä Nanny McPhee – satumainen lastenvahti on tyhjänpäiväinen ja kliseinen kohelluskomedia, joka sijoittuu räikeästi ylöspantuun mielikuvitusmenneisyyteen, kuin teemahuvipuistoon Viktorian ajan Englannista. Tarinan lapset ovat ärsyttäviä ilkiöitä ja elokuva sortuu kauheaan saarnaavuuteen kouliessaan heistä kunnollisia.
Anders Herman Chydenius

Anders Herman Chydenius (1. heinäkuuta 1833 Helsinki – 3. kesäkuuta 1896 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko. 
Anders Chydeniuksen vanhemmat olivat yleisen revisio-oikeuden ylikomissaari Anders Johan Chydenius (1795–1865) ja Margareta Sofia Enbom. Hän kävi Helsingin yksityislyseota ja pääsi ylioppilaaksi 1848. Chydenius opiskeli Helsingin yliopistossa ja hän valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1857. Hänet erotettiin yliopistosta puoleksitoista vuodeksi hänen osallistuttuaan ns. Töölön päivällisille vuonna 1855.
Chydenius työskenteli vuodesta 1860 toimittajana Ruotsissa Göteborgs-Postenissa ja Göteborgs Handels- och Sjöfartstidningissä ja tutustui siellä ja Tanskassa liberaalisiin aatteisiin. Hän palasi vuonna 1862 Suomeen Helsingfors Dagbladiin ja oli sen päätoimittaja 1883–1887. Chydenius oli säätyvaltiopäivillä 1877–1888 porvarissäädyn jäsenenä ja kuului niin sanottuun liberaaliseen puolueeseen. Hän yrittu välillä jopa yksin saada läpi puoluetta perustettaessa lausuttuja vapaamielisiä periaatteita.
Chydenius toimi viimeksi Helsingin polyteknillisen opiston ylimääräisenä kansantalouden opettajana 1889–1891. Hän halvaantui vuonna 1891.
Andwers Chydenius oli naimisissa vuodesta 1861 Karoline Frederikke Hagemannin (k. 1908) kanssa.
K. Eric Drexler

Kim Eric Drexler (s. 25. huhtikuuta 1955) on yhdysvaltalainen insinööri, joka tunnetaan parhaiten molekulaarisen nanoteknologian tutkijana ja popularisoijana.
Hän on kirjoittanut aiheesta kolme kirjaa: Engines of Creation (1986), Unbounding the Future (Christine Petersonin ja Gayle Pergamitin kanssa 1991) ja Nanosystems (1992). Drexler on termin "grey goo" kehittäjä.
Hän myös perusti Foresight Instituten Christine Petersonin kanssa vuonna 1986 edistämään nanoteknologian kehitystyötä.
Abeba Aregawi

Ura

Aregawi ei ole koskaan asunut Ruotsissa, ja hänen kansalaisuuden hankkimishetken aikaista avioliittoansakin ruotsalaismiehen kanssa epäiltiin kulissiavioliitoksi, mutta hän sai Ruotsin kansalaisuuden ja edustusoikeuden vuonna 2012. 21. helmikuuta 2013 Aregawi voitti Tukholmassa XL Galan -kilpailuissa 1 500 metrin juoksun ajalla 3.58,40. Hän jäi Jelena Sobolevan maailmanennätyksestä vain 0,12 sekuntia ja paransi sisäratojen Ruotsin ennätystä yli yhdeksällä sekunnilla. Sisäratojen EM-kilpailuissa Göteborgissa 2013 Aregawi voitti 1 500 metrin kilpailun ajalla 4.04,47. Hän voitti toiseksi tulleen Isabel Macíasin yli yhdeksällä sekunnilla.
10. toukokuuta 2013 Aregawi juoksi Dohassa Timanttiliigan kilpailussa 1 500 metrin ulkoratojen Ruotsin ennätyksen 3.56,60. Hän paransi Malin Ewerlöfin nimissä ollutta lähes 16 vuotta vanhaa ennätystä melkein yhdeksällä sekunnilla. 8. kesäkuuta 2013 hän juoksi Hengelossa 800 metrillä ulkoratojen Ruotsin ennätyksen 1.59,20. Hän paransi Malin Ewerlöfin lähes 15 vuotta vanhaa ennätystä 0,24 sekunnilla. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Aregawi voitti 1 500 metrin juoksun maailmanmestaruuden ajalla 4.02,67. 
6. helmikuuta 2014 Aregawi juoksi Tukholmassa XL Galan -kilpailuissa 1 500 metrillä sisäratojen Euroopan-ennätyksen 3.57,91. Aika oli kautta aikain toiseksi paras ja hän jäi Genzebe Dibaban viisi päivää aikaisemmin juoksemasta maailmanennätyksestä yli kaksi sekuntia. Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 Aregawi voitti 1 500 metrillä kultaa ajalla 4.00,61 ja hän voitti toiseksi tulleen Axumawit Embayen yli kuudella ja puolella sekunnilla.
Aregawi voitti Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen 1 500 metriä 2014. Zürichin EM-kilpailuissa hän sai samalla matkalla hopeaa ajalla 4.05,08.
Marraskuussa 2018 Ruotsin yleisurheiluliitto ilmoitti poistaneensa hänen nimensä anti-doping sääntöjen alalsten aktiiviurheilijoiden listalta sillä perusteella, että urheilija oli ilmoittanut lopettaneensa uransa.

Dopingepäily ja vapautus

Helmikuussa 2016 uutisoitiin Aregawin antaneen positiivisen dopingnäytteen Etiopiassa alkuvuonna 2016.Myös B-näyte osoittautui positiiviseksi. Aine oli meldoniumia, joka on ollut kiellettyjen aineiden listalla vuoden 2016 alusta lähtien. Aregawia uhkasi jopa kahdeksan vuoden kilpailukielto. Ruotsin dopingkomissio kuitenkin vapautti juoksijan epäilyistä, koska hän oli nauttinut ainetta juuri ennen sen kielletyksi julistamista, ja kumosi näin hänen kilpailukieltonsa heinäkuussa 2016. Aregawi ei kuitenkaan päässyt osallistumaan Rion olympialaisiin 2016.
Lauri Teivainen

Lauri Jalmari Teivainen (10. elokuuta 1924 Jyväskylä – 27. tammikuuta 2018 Jyväskylä) oli suomalainen rehtori, kirjailija, keksijä ja puoluejohtaja. Koulutukseltaan hän oli kasvitieteen alalta väitellyt filosofian tohtori. Hänelle myönnettiin opetusneuvoksen arvonimi. Hänet valittiin Vihreät rp:n (myöhempi KIPU) puheenjohtajaksi vuonna 1988.
Lauri Teivaisella on kahdesta avioliitostaan yhteensä viisi lasta. Professori Teivo Teivainen on Lauri Teivaisen poika.

Varhaisvaiheet

Lauri Teivaisen vanhemmat olivat Evert Teivainen ja Ida o.s. Riihinen, ja hänen lapsuudenkotinsa oli Jyväskylän Tourukadulla. Teivainen astui asepalvelukseen 16-vuotiaana jatkosodan kynnyksellä kesällä 1941. Hän valmistui ylioppilaaksi sota-aikana 1943 Jyväskylän yhteislyseosta.
Jatkosodan loppuvaiheessa Teivainen haavoittui. Hän kävi upseerikoulun syksyllä 1944 ja osallistui vielä Lapin sotaan, jonka kestäessä hänet kotiutettiin 5.2.1945.

Tiede- ja koulu-ura

Lauri Teivainen opiskeli Helsingin yliopistossa pääaineenaan kasvitiede, erityisesti kasviekologia ja kasvimaantiede. Toisen laudatur-arvosanan hän suoritti eläintieteessä. Teivainen valmistui filosofian kandidaatiksi 1948 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1953. Väitöskirjansa aineiston hän hankki toimiessaan Metsäntutkimuslaitoksen tutkijana 1948–1952.
Vuosina 1952–1953 Teivainen toimi Juuan kunnallisen kokeilukeskikoulun johtajana. 1953 hänet valittiin rehtoriksi Pälkäneen yhteiskouluun, jossa hän toimi vuoteen 1963 asti. Teivaisen kausi oli Pälkäneen yhteiskoulun voimakkaan kehittämisen aikaa, johon sisältyivät koulurakennuksen laajentaminen, oppilasmäärän voimakas kasvattaminen ja lukusuunnitelmiin liittyvä kokeilutoiminta.
Pälkäneeltä Teivainen siirtyi Helsinkiin, missä hän toimi Suomalais-venäläisen koulun rehtorina 1963–1969. Tämän jälkeen hän toimi Vantaalla Myyrmäen yhteiskoulun rehtorina vuoteen 1975 asti, jolloin hän terveytensä heikennyttyä jäi eläkkeelle.
Eläkkeellä ollessaan Teivainen on kirjoittanut useita luontoa, elämänfilosofiaa, yhteiskuntaa ja historiaa käsitteleviä teoksia.

Poliittinen ura

Teivainen oli Pälkäneen kunnanvaltuuston jäsen SDP:n edustajana 1957–1963 ja myös SDP:n kansanedustajaehdokkaana eduskuntavaaleissa 1958. Vuonna 1961 hän liittyi SDP:n vasemmisto-opposition perustamaan TPSL:ään. 1970-luvulla ja 1980-luvun alkupuoliskolla hän oli uudelleen SDP:n jäsen. Hänet valittiin Suomen vihreän liikkeen ekologisen siiven perustaman Vihreät rp:n ensimmäiseksi puheenjohtajaksi 1988, mutta hän kertoo muistelmissaan olleensa mukana Vihreä liitto rp:n toiminnassa jo samasta vuodesta lähtien.

Keksintötoiminta

Lauri Teivainen toimi 1980-luvulla Keksijäyhdistysten Keskusjärjestön (nykyinen Suomen Keksijäin Keskusliitto KEKE ry) puheenjohtajana ja Keksintöuutiset-lehden päätoimittajana. Hänet valittiin myös yhdeksi keksijöiden maailmanjärjestön IFIA:n varapresidenteistä. Teivaiselle itselleen on myönnetty yksi patentti, joka liittyy puunsuojaukseen.
Pikku Lehmijärvi

Maantieto

Soikion muotoinen lampi on halkaisjaltaan noin 130 metriä ja sen pinta-ala on yksi hehtaari. Se on muodostunut mäkien väliin jääneeseen notkelmaan ja sen rannat ovat soistuneet. Lammen rannasta noin 50 metriä etelään sijaitsee pieni avovesilampare, jonka vuoksi voidaan ostaksua lammen kasvaneen hieman umpeen. Lammesta ei lähde laskuojaa, vaan vedet suotuvat turpeen läpi etelässä olevaan suo.-ojaan ja valuvat sitten Välisuon kautta Iso Lehmijärveen. Lampi saa vetensä pintavalunnasta ja Ketunkivenkankaan pohjavedestä. Korkealla kallion päällä sijaitsee vapaa-ajan asunto, jonne johtaa polku pohjoispuolelta lampea ohittavalta yhdystieltä 13145.
Eino Parikka

Eino Alfred Parikka (18. huhtikuuta 1904 Viipuri – 24. marraskuuta 1973 Kouvola) oli suomalainen filosofian maisteri, opettaja ja toimittaja.
Parikan vanhemmat olivat talonomistaja Juho Parikka ja Elsa Ahlfors. Hän pääsi ylioppilaaksi 1922 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1928 sekä maisteriksi 1932. Parikka toimi aluksi Kristiinankaupungissa historian ja suomenkielen opettajana ja sen jälkeen hän oli Lahden kansanopiston ja kansankorkeakoulun apulaisjohtajana ennen siirtymistään lehtialalle.
Parikka oli vuosina 1934–1939 Karjalan kansalaisliiton Itä-Karjalan sihteerinä ja samalla järjestön julkaiseman Karjala–Inkeri-lehden päätoimittajana. Sen jälkeen hän oli Viipurissa ilmestyneen Karjala-lehden toimitussihteerinä ja virkaatekevänä päätoimittajana 1937–1945. Tämän jälkeen hän oli päätoimittajana ja avustajana eri aikakauslehdissä ja nuorisojulkaisuissa sekä toimi kokoomuspuolueen sanomapalvelun toimituspäällikkönä 1947–1950. Parikka oli Nuori Voima -lehden päätoimittajana 1944–1945, Valojuova-lehden päätoimittajana 1945–1946, Valvoja-lehden toimitussihteerinä 1947–1951, Oikeistolehdet ry:n toimittajana 1950-1953 sekä Uusi Suomi -lehden artikkelitoimittajana 1953–1956. Viimeksi hän oli Helsingissä Kulosaaren yhteiskoulun suomen kielen opettajana 1957–1963.
Parikka oli Suomen Sanomalehtimiesten Liiton varapuheenjohtaja 1951–1957, Pohjola-Nordenin keskushallituksen jäsen 1953–1956 ja Viipurin Suomalaisen Kirjallisuusseuran puheenjohtaja vuodesta 1966. Parikka oli myös Yleisradion tietokilpailuohjelma Viisasten kerhon jäsen numero 2 vuosina 1945–1972.
Eino Parikka oli naimisissa vuodesta 1934 Maire Siiri Teirilän kanssa.
Abu Dhabi

Ilmasto

Abu Dhabissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen aavikkoilmasto. Kesäisin on kuumaa ja erittäin kuivaa, talvisin on lämmintä ja melko kuivaa. Vuoden keskilämpötila on noin 27 °C ja keskimääräinen sademäärä 80 millimetriä. Elokuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 34 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 18 °C. Sateisin kuukausi on helmikuu, jolloin sataa keskimäärin noin 30 millimetriä. Kesällä ja syksyllä on puolestaan kuivinta. Silloin keskimääräinen sadanta on 0 millimetriä.
Bernard Williams (filosofi)

Sir Bernard Arthur Owen Williams (21. syyskuuta 1929 – 10. kesäkuuta 2003) oli brittiläinen filosofi, jota on usein pidetty aikansa merkittävimpänä brittiläisenä moraalifilosofina. Williams toimi Cambridgen yliopiston Knightbridge-oppituolin filosofian professorina ja yliopiston King's Collegen rehtorina, ennen kuin hänestä tuli Kalifornian yliopiston (Berkeley) Deutsch-oppituolin filosofian professori. Williams palasi Englantiin, Oxfordin yliopistoon, vuonna 1990 ja siirtyi eläkkeelle 1996. Hän kuoli kesällä 2003 lomaillessaan Roomassa.
Filosofialtaan Williams kuului analyyttiseen suuntaukseen. Hänen tutkimuksensa käsittelivät muun muassa antiikin kreikkalaista filosofiaa, René Descartesia, utilitarismia ja kantilaisuutta. Williams sai vaikutteita Friedrich Nietzscheltä ja R. M. Harelta, ja on itse vaikuttanut muun muassa Jennifer Hornsbyhin ja Martha Nussbaumiin.
Tuulia Timo

Ura

Timo on Vimpelin Vedon kasvatti. Hän aloitti koripallon kymmenvuotiaana. Timo edusti Vedon nuorisojoukkueita ja voitti A-tyttöjen SM-pronssia vuonna 2012. Kaudeksi 2013–2014 Timo siirtyi Tampereen Pyrintöön jossa pelasi naisten I-divisioonaa ja A-tyttöjen I-divisioonaa. Pyrintö nousi seuraavaksi kaudeksi Naisten Korisliigaan, ja Timo teki seuran kanssa pelaajasopimuksen. Naisten pääsarjadebyytissään 4. lokakuuta 2014 Timo teki Forssan Alkua vastaan kahdeksan pistettä ja otti seitsemän levypalloa. Pyrintö sijoittui runkosarjassa yhdeksänneksi ja karsiutui pudotuspeleistä. Timo pelasi kauden 1,5 pisteen ja 1,2 levypallon ottelukohtaisilla keskiarvoilla.
Kesäkuussa 2015 Timo palasi kasvattajaseuraansa, jossa katsoi kehittyvänsä vaihtoehdoistaan parhaiten muun muassa palloilulukion mahdollistaman lisäharjoittelun avulla. Hän teki jatkosopimuksen Vedon kanssa heinäkuussa 2016.
Timo pelasi B-tyttöjen maajoukkueessa viisi ottelua 2,6 pisteen keskiarvolla.
Paul Hillier

Paul Hillier (s. 9. helmikuuta 1949) on englantilainen kuoronjohtaja ja baritoni. Hän on vuodesta 2001 toiminut Viron filharmonisen kamarikuoron ykkösjohtajana ja taiteellisena johtajana. Vuonna 1990 hän perusti lauluyhtyeen Theatre of Voices. Samana vuonna Hillier alkoi valmistaa äänitesarjaa Harmonia Mundi USA -levy-yhtiölle. 1990-luvun alussa hän työskenteli Davises California -yliopistossa ja myöhemmin Indianan yliopiston musiikkikoulussa, jossa johti vanhan musiikin instituuttia 1996-2003. 2002 Hillier sai Kööpenhaminan yliopiston kunniatohtorin arvon ja 2003 kutsun kööpenhaminalaisen lauluyhtye Ars Novan ykkösjohtajaksi. 
Hillier on erikoistunut muun muassa renessanssin ajan vokaalimusiikkiin sekä Arvo Pärtin ja Steve Reichin sävellyksiin. Yksi tunnetuimmista yhtyeistä, joissa hän on toiminut, on kvartetti Hilliard Ensemble vuosina 1973-1990. Hän on myös sen perustajajäsen. Eri kokoonpanojen edustajana Hillier on saavuttanut lukuisia Grammy-palkintoja ja -ehdokkuuksia.
Paul Hillier on kirjoittanut monografian Arvo Pärt sekä toimittanut kirjoituskokoelman Collected Writings of Steve Reich.
Cynthia Plaster Caster

Cynthia Plaster Caster (oikealta nimeltään Cynthia Albritton, s. 1947) on yhdysvaltalainen bändäri ja kuvataiteilija, joka tunnetaan kuuluisien rockmuusikoiden peniksistä tekemistään kipsivaloksista. Hän teki valoksia 1960-luvun loppuvuosista vuoteen 1971 asti ja on jatkanut valamista jälleen 1980-luvulta alkaen. Hänen valoksiaan on esitelty useissa näyttelyissä.
Cynthia Albritton sai ajatuksen kipsivalosten tekemisestä vuonna 1966 lukionsa kuvaamataidon kotitehtävästä, jossa tuli tehdä kipsivalos jostain kiinteästä kohteesta. Kotitehtäväkseen hän vielä teki valoksen vihanneksesta mutta ryhtyi ystävättärensä kanssa opettelemaan valosten tekemistä peniksistä ja suunnittelemaan, miten saisi rockmuusikot suostumaan niiden ottamiseen. He ryhtyivät käyttämään itsestään nimitystä "Chicagon Plaster Casters" ('Chicagon Kipsinvalajat') ja päätyivät käyttämään valuaineena alginaattia, jota hammaslääkärit käyttivät ottaessaan hampaista kipsimalleja. Kohteen tehtävänä oli työntää avustajan avulla jähmettynyt peniksensä tyttöjen valmistamaan pinkinväriseen alginaattiin, johon jäi sen kovetuttua muotti, johon veistos myöhemmin valettiin. Ensimmäiset yritykset Monkeesin Peter Torkin ja Procol Harumin Gary Brookerin kanssa epäonnistuivat, sillä tytöt eivät osanneet käsitellä ainetta oikein. Ensimmäisen onnistuneen kipsivaloksensa Cynthia ja hänen kaksi avustajaansa tekivät Jimi Hendrixistä. Sen jälkeen he tekivät valokset monesta muustakin rockmuusikosta. Jotkin valokset tosin epäonnistuivat tai jäivät esittämäänsä kohdetta pienemmiksi toimenpiteen pitkän keston tai alginaatin ennenaikaisen jähmettymisen johdosta.
Rockmuusikko Frank Zappa kiinnostui Cynthian taiteesta ja rohkaisi häntä, mutta hänen kaavailemansa näyttely veistoksista ei koskaan toteutunut.
Vuoden 1971 jälkeen Cynthia Plaster Caster ei enää onnistunut saamaan tunnettuja rockmuusikoita suostumaan kohteekseen, joten hän lopetti valosten tekemisen kymmeneksi vuodeksi ja palasi Los Angelesista kotikaupunkiinsa Chicagoon latojan työhön.
Cynthia palasi valosten tekemiseen 1980-luvulla, ja samalla hän alkoi saada mediahuomiota. Hän oli luopunut veistoskokoelmastaan 1970-luvun alussa mutta sai sen takaisin oikeudenkäynnin kautta 1980-luvun lopussa. Hän on tehnyt valoksia rockmuusikoiden lisäksi myös elokuvantekijöistä ja muista julkkiksista, ja vuonna 2000 hän alkoi tehdä kipsivaloksia naisrokkareiden rinnoista. Hänen valoksiaan on esitelty näyttelyissä New Yorkin ja San Franciscon gallerioissa.
Cynthia Plaster Caster perusti vuonna 2002 Cynthia P. Caster -säätiön, joka avustaa lahjakkaita muusikkoja ja taiteilijoita.
Cynthia Plaster Casterista julkaistiin vuonna 2001 Jessica Villinesin ohjaama dokumenttielokuva Plaster Caster: The Rock & Roll Adventures of Super Croupie Cynthia Plaster Caster.
Vaaleakeltayökkönen

Koko ja ulkonäkö

Pohjaväriltään vaaleankeltainen, keskikokoinen ja teräväsiipinen yökkönen, josta on kolme erilaista värimuotoa. Värimuodolla f. flavescens ainoana etusiipien kuviointina erottuu tummana osa munuaistäplää sekä rivi tummia pisteitä aaltoviirun kohdalla lähellä siiven kärkeä. Myös yleisemmällä värimuodolla etusiiven munuaistäplä ja pisterivi erottuvat tummina, mutta lisäksi ulomman poikkiviirun kohdalla on leveä, kellanruskea varjostuma ja siiven etureunassa kolme kellanruskeaa laikkua. Kuvioinnin voimakkuus vaihtelee yksilöittäin. Kolmas värimuoto on ruosteenruskea f. aurantia. Takasiivet ovat yksivärisen valkoiset. Siipiväli 32–40 mm.
Vuonna 1988 Helsingin seudulta pyydystetyistä 963 vaaleakeltayökkösestä oli pyydystyspaikasta riippuen 20–40 % värimuotoa f. flavescens. Muotoa f. aurantia tavattiin vain yksi yksilö. Vaalean muodon osuus oli suunnilleen sama myös Perämeren pohjukassa, jossa vastaavasti 777 yksilöstä viisi oli muotoa f. aurantia.

Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyys kattaa suurimman osan Eurooppaa pois lukien eteläisimmät alueet. Idässä sitä tavataan aina Kiinaan ja Koreaan saakka. Suomessa vaaleakeltayökkönen elää lähes koko maassa pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena elokuun alkupuolelta syyskuun loppuun huipun ollessa elokuun lopulla.

Elinympäristö ja elintavat

Erittäin yleinen pensaikoissa sekä lehti- ja sekametsissä elävä laji. Perhoset lentävät pimeän tullen ja tulevat helposti syötille, huonommin valolle. Toukka elää aluksi pajilla, mutta siirtyy myöhemmin ruohovartiseen kasvillisuuteen. Kotelo on löyhässä kotelokopassa maassa. Muna talvehtii.

Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat aluksi pajut (Salix), myöhemmin erilaiset ruohovartiset kasvit. Lisäksi se syö mustikkaa (Vaccinium myrtillus).
Mertoslammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,9 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Ruoveden alueella (35.33), jonka Paloselän alueeseen (35.332) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 135,5 metriä mpy.
Emery Roth & Sons

Emery Roth & Sons oli yhdysvaltalainen arkkitehtitoimisto, joka toimi vuosina 1938-1996. Toimiston perusti Unkarin juutalainen Emery Roth, alkuperäiseltä nimeltään Róth Imre.
Emery Roth syntyi Itävalta-Unkarissa 1871. Roth muutti Yhdysvaltoihin 13-vuotiaana isänsä kuoleman jälkeen. Arkkitehdin uransa hän aloitti Burnham & Rootin arkkitehtitoimistossa Chicagossa. Chicagosta Roth muutti New Yorkiin, jossa perusti oman arkkitehtitoimiston 1898.
Roth tuli tunnetuksi erityisesti suunnittelemistaan asuin-pilvenpiirtäjistä: the Beresford (1929), the San Remo (1930) ja the Ardsley (1931). Vuonna 1938 Roth otti poikansa Julianin ja Richardin osakkaiksi yritykseensä, mutta yrityksen uusi nimi Emery Roth & Sons otettiin käyttöön vasta 1947. Emery Roth kuoli 20. elokuuta 1948.
Vuonna 1949 valmistunut Look Building oli ensimmäinen merkittävä rakennus, jonka Emery Roth & Sons suunnitteli perustajansa kuoleman jälkeen. Seuraavien kahden vuosikymmenen aikana yrityksen suunnittelemia toimistorakennuksia nousi Manhattanille peräti 70 kappaletta. Rothien suunnittelemia rakennuksia ei juuri pidetä arkkitehtuurin mestariteoksina, mutta ne olivat hyvin suunniteltuja ja toimivia. Monet tunnetut arkkitehdit käyttivät Rotheja avustavana suunnittelutoimistona. He olivat mukana muun muassa Walter Gropiuksen ja Pietro Belluschin MetLife Buildingin ja Minoru Yamasakin World Trade Centerin kaksoistornien suunnittelussa. On vaikeaa löytää arkkitehtitoimistoa, joka olisi muuttanut New Yorkin kaupunkikuvaa yhtä paljon kuin Emery Roth & Sons on tehnyt.