google/wiki40b huggingface dataset:
Pyhä Soter

Pyhä Soter (k. n. 174) oli paavi vuosina 166–174. Hän määräsi, että avioliitto oli pätevä ainoastaan papin siunaamana. Hän oli kotoisin Italian Fondista ja kuoli perimätiedon mukaan marttyyrinä. Hänet haudattiin Calixtus I:n hautausmaalle Roomaan. Hänen muistopäivänsä on 22. huhtikuuta. Soter ilmeisesti perusti pääsiäisen vuotuiseksi juhlapäiväksi Roomassa.
Koomankankaan hautausmaa

Koomankankaan hautausmaa on hautausmaa Kokemäellä. Se perustettiin vuonna 1892 hautapaikkojen loputtua Kokemäen kirkon viereiseltä hautausmaalta ja Vanhalta hautausmaalta, keisarillisen senaatin hylättyä luvan ottaa nykyistä Kirkkopuistoa käyttöön.
Koomankankaan hautausmaalle on suora kulku Köyliöntieltä. Koomankankaan hautausmaalle on rakennettu Koomankankaan siunauskappeli vuonna 1933. Kappeliin tehtiin arkkitehtonisia muutoksia 1970-luvulla arkkitehti Matti Salmivallin suunnitelmien mukaisesti. Kappelin tarkka osoite on Köyliöntie 481, 32810 Peipohja.
Koomankankaan kappelin tapulissa säilytettiin Räisälän kirkonkelloa, joka siirrettiin Räisälä-museoon Köyliöön. Kello oli 35 vuotta käytössä kappelin tapulissa.
Sakmara

Pääuoma

Joen pääuoman lähteet sijaitsee Uralvuoriston eteläosissa Baškortostanissa Uraltaun vuoristoharjanteen länsirinteillä Magnitogorskin korkeudella ja se virtaa 798 kilometriä ennen kuin se yhtyy Orenburgissa Uraljokeen 1 286 kilometriä  ennen sen Kaspianmerellä sijaitsevaa suistoa. Joki seuraa aluksi Uraltaun vuoristoharjannetta etelään, missä se putoaa laajaan laaksoon ja kääntyy Kuvandykissa kohti länttä. Tämän jälkeen joki mutkittelee 150 kilometriä  tulvauomassaan.
Joen lähteet sijaitsevat noin 800 metrin korkeudessa ja joen yhtymäkohta Uraljoella 83 metrin korkeudella. Joelle tulee korkeuseroa 717 metriä ja joen kaltevuus on siten 0,90 m/km . Joki on alajuoksulla vesiliikenteelle sopiva.

Vuodenajat ja virtaamat

Uralvuoriston eteläosat kuuluvat jo mannermaiseen ilmastovyöhykkeeseen, missä etelässä olevan puoliaavikon vaikutus alkaa vaikuttamaan sateiden esiintymisiin. Alue on aroa, joten kesän sateet ovat vähäisiä. Vuoristo saa kuitenkin lännestä Atlantilta ajoittain sateita ja etenkin talvella valuma-alueelle kertyy lunta. Joen valuma-alueen eteläosissa ovat vuotuiset sademäärät 400 millimetriä ja pohjoisosissa 700 millimetriä. Kun lumet sulavat ja jäät lähtevät keväällä huhtikuun aikana, syntyy niistä melkoinen tulva. Joen vedenpinnat nousevat rajusti ja etenkin alajuoksun alangolla joen leviää kauaksi sen alkuperäisen uomasta. Tulvat laskevat viimeistään kesäkuussa, jolloin alkaa vähävetinen kausi. Heinäkuun keskilämpötilat ovat etelässä 20 °C ja pohjoisessa 17 °C. Joet ovat matalalla myös talvet ja ne jäätyvät marraskuussa. Joen virtaama on keskimäärin (MQ) 144 m³/s kohdassa, joka on 55 kilometriä joen yhtymäkohdasta. Sakmaran virtaama lisää merkittävästi myös Uraljoen virtaamaa.

Joen nimi

Vuonna 1154 julkaistussa arabialaisen maantieteilijän Al-Idrisin teksteissä joen nimi kirjoitettiin Magra. Hän mainitsi joelta löytyvät arvokkaita kiviä.
Vaarojen Atlantis

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano moittii elokuvan huvittavia efektejä ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Jorma Pulla

Jorma Kalevi Pulla (8. marraskuuta 1945 Helsinki – 25. kesäkuuta 2007 Vihti) oli suomalainen arvorakennusten entisöijä.
Pulla oli koulutukseltaan puuseppä ja käynyt myös koristeveistäjän kurssin Ateneumissa, mutta muuten alallaan itseoppinut. Hän perusti vuonna 1966 antiikkikehysten entisöintiliikkeen ja sai ensimmäiseksi suureksi kohteekseen Kämp-hotellin kipsikoristeet. Vuonna 1969 Pulla perusti yrityksensä Entisöinti Pullan, jota johti kuolemaansa saakka.
Pullan entisöintikohteita olivat muun muassa Helsingissä Säätytalo, Vanha ylioppilastalo, Esplanadin kappeli, Ateneum, Fennia sekä Helsingin tuomiokirkko, Johanneksenkirkko, Kallion kirkko ja Presidentinlinna. Erityistä huomiota herätti hänen työnsä Kotkan Pyhän Nikolaoksen kirkon enkeliveistosten entisöinnissä: katkelmia hänen työskentelystään sekä lopulta valmiiden kuvien kantaminen paikoilleen yhdessä kirkkoherra isä Veikko Lisitsinin kanssa kuvattiin erääseen mainokseen joka käytti tehokeinonaan korkeata ammattitaitoa.
Pulla oli entisöimässä myös Moskovan Metropol-hotellia ja puolustusministeriötä sekä Pietarin Astor-hotellia ja Eremitaašin teatteriosaa. Pulla palkittiin kirkkotaiteen Engel-palkinnolla.
Vuonna 1997 Pulla osti Vihdissä sijaitsevan Olkkalan kartanon, jonka entisöi entiseen loistoonsa. Hän toimi kartanon isäntänä ja esitteli rakennusta ahkerasti yleisölle .
Pulla oli kirjailija Armas J. Pullan nuorin poika ja oli perustamassa tämän nimikkoseuraa Armas J. Pulla -seura.
Venezuelankypärähokko

Koko ja ulkonäkö

Venezuelankypärähokko on suurikokoinen kanalintu ja voi saavuttaa 91 cm:n pituuden. Lajilla on nokan tyvessä sinertävänharmaa korkea luukypärä. Lajin hyöhenys on suurimmaksi osaksi kiiltävä sinertävän tai vihertävän musta. Vatsa, alaperä ja pyrstön kärki ovat valkoiset. Naaraalla on harvinainen punaruskea ja mustaraidallinen värimuoto. Venezuelankypäränhokon nokka ja jalat ovat väriltään punaiset.

Levinneisyys ja elinympäristö

Venezuelankypärähokolla on kaksi alalajia. Näistä nimialalaji P. p. pauxi elää Venezuelan länsiosissa ja Kolumbian koillisosista. Alalajia P. p. gilliardi  tavataan pieneltä alueelta Kolumbian ja Venezuelan rajan pohjoisosasta. Lajin elinympäristöä ovat tiheät vuoristometsät 500–2 200 metrin korkeudessa ja sitä tavataan erityisesti rotkoista tiheää aluskasvillisuutta kasvavilta alueilta. Laji välttelee metsien reuna-alueita. Venezuelankypärähokko liikkuu pääasiallisesti pareina tai pieninä ryhminä. Linnun ravintoa ovat maahan pudonneet hedelmät ja siemenet, lehdet, kukkien nuput ja ruohot. Venezuelankypärähokon lisääntymisaika on keväällä ja pesä rakennetaan puuhun jnoin 4–15 metrin korkeuteen maaliskuussa. Naaras munii tyypillisesti 2 munaa.
Venezuelankypärähokkokannan kooksi arvioidaan 1 000–2 500 yksilöä. Lajia uhkaa elinympäristön pirstoutuminen ja väheneminen hakkuiden vuoksi. Edelleen jatkuva metsästys on myös uhka venexuelankypärähokkokannalle.
Runoilija

Runoilija on luova ja taiteellinen kirjailija, joka kirjoittaa runoja. Historian ensimmäisenä nimeltä tunnettuna runoilijana pidetään mesopotamialaista Enheduannaa 2200-luvulta eaa. Maailmankirjallisuudessa kuuluisia runoilijoita ovat muiden muassa Homeros, William Shakespeare ja Johann Wolfgang von Goethe. Suomalaisia runoilijoita ovat muun muassa J. L. Runeberg, Eino Leino, Edith Södergran ja Aila Meriluoto.
RT-21M Pioneer

RT-21M Pioneer eli SS-20 Saber/Sabre oli Neuvostoliiton keskipitkän matkan ohjus (IRBM) kylmän sodan aikoina 1976–1988. Se oli eräs 1980-luvun ns. euro-ohjuksista, jotka hävitettiin 1987 keskimatkan ohjukset kieltävän sopimuksen mukaan 1991 liikkuvine laukaisualustoineen.
Tämä ohjus lienee ollut tuon ajan kehittyneimpiä ja oli varsin tehokas ohjusase ja käyttökelpoinen pelote. Se oli kaksivaiheinen, kiinteäpolttoaineinen ja lasikuiturakenteinen. Ohjus voitiin suhteellisen nopeasti laukaista mistä tahansa, sillä se kulki liikuteltavalla laukaisualustalla. (MAZ-547A/MAZ-7916) Se oli tarkoitettu uhkaamaan nimenomaan Eurooppaa. Ohjuksen kantama oli 600–5 000 kilometriä. Yhdysvaltain vastaveto RT-12M-ohjusten (SS-20) uhalle olivat BGM-109 Tomahawk ja Pershing II-ohjukset.
Ohjuksen venäläiset GRAU-indeksit olivat 15Zh45, 15Zh45UTTKh ja 15Zh53 ja kansainvälinen tunniste RSD-10. Alussa ohjuksessa oli yksi 1,6 megatonnin kärki, myöhemmin 1–2 pienempää kärkeä ja 1980 3 MIRV-kärkeä. Tarkkuus oli alussa 550 metriä, myöhemmin 450 metriä.
Ohjus perustui SS-16 Sinner-ohjuksen alempiin vaiheisiin. Ohjus kantoi 600–5 000 kilometriä, myöhemmät mahdollisesti jopa 7 500 kilometriä.
Ohjus korvasi aikaisemmat SS-4 Sandal ja SS-5 Skean-ohjukset. Ohjuksen kehittely alkoi 1966, ensilento 1974 ja ohjusta alettiin sijoittaa paikoilleen 1976. Tämä ohjus on myöhempien ohjusten kehittelyn pohja.
Kirsti Manninen

Kirsti Marjatta Manninen (o.s. Aukia, s. 22. lokakuuta 1952 Seinäjoki) on suomalainen kirjailija ja käsikirjoittaja, joka on julkaissut toistasataa teosta omalla nimellään ja kirjailijanimellä Enni Mustonen. Mannisen laajaan tuotantoon kuuluu lastenkirjoja, historiikkeja, näytelmiä, televisiokäsikirjoituksia, historiallisia romaaneja, naisviihdettä, dekkareita ja kirjallisuudentutkimuksia.

Elämä ja ura

Manninen opiskeli Helsingin yliopistossa kotimaista kirjallisuutta, Suomen historiaa, suomen kieltä, kasvatusoppia ja tiedotusoppia. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1987 Ylioppilaslehden pakinoista (Ollista Bisquitiin – Ylioppilaslehden pakinat 1913–1968).
Mannisen tunnetuin teos on Pirkko Kanervan kuvittama Tivolimäellä tavataan, josta tehtiin animaatiosarja vuonna 1989.
Vuonna 2006 Manninen sai yhdessä Jussi Kaakisen ja Juha Kuisman kanssa Suomen tietokirjailijat ry:n Tietopöllö-palkinnon teoksesta Suomen lasten historia. Vuonna 2009 hänelle myönnettiin Kaarina Helakisa -palkinto.
Kirsti Mannisen isä on kirjailija Pekka Aukia ja tytär kirjailija Katri Manninen. Pojat Kusti ja Jaakko ovat muusikoita.
Manninen asuu Mäntsälän Jokelanseudulla ja on kirjoittanut paikkakunnan historiasta. Hän sai törkeästä veropetoksesta ja kirjanpitorikoksesta kuuden kuukauden ehdollisen vankeusrangaistuksen maaliskuussa 2017.
Lampaankääpä

Koko ja ulkonäkö

Lampaankäävän lakki on nuorena kermanvalkoinen, mutta vanhemmiten se muuttuu kellertäväksi ja vaaleanruskean pilkulliseksi. Lampaankäävän lakki on epäsäännöllisen muotoinen ja paikoitellen painunut. Sen leveys on noin 5–20 cm. Jalka on valkoinen, tukeva ja lyhyt. Pillit ovat valkoiset, matalat, tiheät ja johteiset. Sen tuoksu on hyvin mieto. Paksu malto on valkoista, mutta kuumennuksen jälkeen ja vanhemmiten se muuttuu keltaiseksi. Mahdollisesti on olemassa kaksi läheistä/rinnakkaista lajia, joista toisen värin muuttuminen keltaiseksi on hyvin heikkoa ja paistettu sieni lähes valkoista.

Samankaltaiset lajit

Lampaankääpää muistuttavia sieniä ovat typäskääpä (Albatrellus ovinus/confluens), mäntykankaiden harvinainen laji vuohenkääpä (Albatrellus subrubescens) sekä vaaleaorakas (Hydnum repandum). Typäskäävästä lampaankäävän voi erottaa esimerkiksi keittämällä tai paistamalla sienet. Lampaankäävän malto kellastuu kuumennettaessa, kun taas typäskäävällä se värjäytyy vaalean ruskeaksi.

Kasvuaika ja -paikka

Sieni kasvaa elokuun ja lokakuun välillä. Lampaankääpää kasvaa yleisimmin tuoreissa havu- ja sekametsissä Suomen keski- ja eteläosassa, mutta sitä tavataan aina napapiirillä asti. Lampaankääpää kasvaa myös kuusikkoisissa rinteissä. Laji on satoisa ja kasvaa usein suurina ryhminä. Vanhana sienet muuttuvat usein toukkaisiksi.

Käyttö ravinnoksi

Ruokasienenä lampaankääpä on parhaimmillaan nuorena. Sille ei tarvitse tehdä esikäsittelyä. Sientä voi käyttää mm. paistettuna tai kuivattuna. Lakin voi esimerkiksi leivittää korppujauhoissa ja paistaa pihviksi. Kuivattavaksi lampaankääpä ei sovi kovin hyvin, koska sienistä tulee kuivattaessa kovia.
Väinö Heino

Väinö Johannes Heino (27. helmikuuta 1893 Rauma – 6. tammikuuta 1944) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat työmies Johan Pihl ja Amanda Tamlander. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Alma Elviira Leppälän kanssa.

Opinnot

Heino oli kansakoulun käynyt.

Jääkärikausi

Heino oli ammatiltaan merimies ja oli palveluksessa suomalaisessa parkkilaiva Plejonessa, kun ensimmäinen maailmansota syttyi. Sodan syttyessä saksalaiset kaappasivat parkin Pohjanmerellä 9. elokuuta 1914 ja kuljettivat sen miehistöineen Hampuriin, missä heidät internoitiin, mutta kun hänelle tuli tilaisuus päästä vapauteen niin hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 10. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Heino osallistui Polangenissa vuonna 1917 järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).

Sisällissodan jälkeinen aika

Heino siirrettiin sisällissodan jälkeen suoritetun armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä Suomen valkoisen kaartin 7. komppaniaan ja 17. elokuuta 1918 alkaen Karjalan kaartin rykmentin 1. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 28. helmikuuta 1919 ja liittyi suojeluskuntajärjestöön paikallispäälliköksi ensin Pohjois-Lohjan suojeluskuntaan ja myöhemmin Pornaisten suojeluskuntaan. Suojeluskunnista hän erosi 1. kesäkuuta 1920 ja toimi sen jälkeen erilaisissa tilapäistöissä.

Talvi- ja jatkosota

Talvisotaan Heino osallistui 29. Kuormastokomppanian päällikkönä. Välirauhan aikana hän palveli Huoltokoulutuskomppaniassa ja Ampumatarvikevaraston päällikkönä. Jatkosotaan hän osallistui Topografipataljoonan kartoituskomppaniassa ja palvelikin komppaniassa koko sodan ajan.
Köntäslammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 6,6 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan 5 saarta. Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Karjulanjoen valuma-alueella (35.36), jonka Myllyojan valuma-alueeseen (35.367) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 168,2 metriä mpy.

Luontoarvoja

Lampi sisältyy Helvetinjärven kansallispuistoon ja se sijaitsee sen länsipuolella.
Saltasaurus

Koko ja ulkonäkö

Saltasauruksen pituus oli 12 metriä. Se oli suhteellisen pieni titanosauri, ja se oli suojautunut hyvin hyökkäyksiltä. Suuret saalistajat eivät pystyneet repimään sen paksua panssaroitua nahkaa, jossa oli luisia levyjä ja nastoja. Ne olivat Saltasauruksella 10–12 senttimetriä leveitä, ja ne näyttävät muodostaneen matalia, kartionmuotoisia piikkejä. Näitä luisia muodostumia oli itse asiassa löydetty ennen Saltasauruksen pääjäänteiden löytämistä, ja niiden ajateltiin kuuluneen panssaroidulle ankylosaurille. Tämän jälkeen myös muilla sauropodeilla on huomattu olleen samankaltaisia luisia muodostumia. Saltasauruksen löytäminen oli paljastus siitä, että ainakin joillakin titanosaureilla oli selässään luisia muodostumia.
Saltasauruksen vahva lantio ja ylemmät häntäluut viittaavat siihen, että se saattoi pystyä seisomaan takajaloillaan tukien itseään hännällään. Saltasauruksen etujaloissa ei ollut varpaita ja kynsiä.

Fossiililöydöt

Saltasauruksesta on löydetty fossiilimateriaalia ainakin kahdesta yksilöstä. Lisäksi on löydetty Saltasauruksen munia ja alkioita. Jäänteitä on löydetty Saltan maakunnassa, Argentiinassa.
Saltasauruksen pesimäalue on löydetty Patagonian alueella, Argentiinassa. Keskimäärin 25 11–12 senttimetrin mittaista munaa sisältäneitä pesiä on löydetty alueelta, jota satojen Saltasaurus-naaraiden on ajateltu käyttäneen. Munien sisälle fossiloituneet alkiot ovat paljastaneet, että jo munan sisällä Saltasauruksella oli luinen panssari pitkin selkää. Pesien suuri määrä ja läheisyys toinen toisistaan osoittaa Saltasauruksen eläneen laumoissa, ehkäpä lisäsuojana petoja, kuten Abelisaurusta ja Carnotaurusta vastaan.
Karkausvuosi (elokuva)

Juoni

Elokuvan alussa esitellään nainen, jolla on suuri halu päästä naimisiin. Hänen nykyinen poikaystävänsä ei vain ole sattunut vielä kosimaan häntä. Alussa hänen isänsä kertoo hänelle, että Irlannissa on karkauspäivänä perinne, että naiset voivat kosia miehiä. Hänen miesystävänsä menee Irlantiin työmatkalle, jolloin nainen saa päähänsä, että hänen pitäisi mennä Irlantiin kosimaan miestään.
Asia muodostuu vaikeammaksi kuin hän on ajatellut. Hän matkustaa jonnekin päin Irlantia, mutta päätyykin Jumalan selän taakse, josta ei lähde lentoja, ei busseja eikä liioin taksejakaan. Hän tapaa komean ja kiinnostavan miehen, jota hän muka-vihaa. Miehellä on taksi ja hän lähtee viemään naista hänen haluamaansa määränpäähän. Välillä nainen on vihainen miehelle ja vaihtaakin kyytiä, jolloin hänen Lois Vuittonin matkalaukkunsa ryöstetään. Hän ja kyseinen irkkumies lähtevät läheiseen pubiin vaatimaan naisen omaisuutta takaisin. Näin laukusta muodostuu heille inside-vitsi, joka lähentää heidän välejään.
He yöpyvät myöhemmin paikassa, jossa heidän luullaan olevan naimisissa ja heidän pitää esittää olevansa, koska muuten majatalon pitäjä ei hyväksyisi heitä yöpymään. He suutelevat pakolla, ensin vähän vaivaannuttavasti, mutta sitten vähän aidommin ja silloin heidän kemiansa alkoivat kohdata. He nukkuvat samassa huoneessa, mutta tyytyvät kuitenkin myöhemmin nukkumaan samassa sängyssä. Kun viimein nainen pääsi haluamaansa määränpäähän, yllätys! Hänen miesystävänsä kosiikin häntä, mutta nainen saakin selville, että hän kosi vain siksi, että he eivät olisi saaneet haluamaansa taloa, jos he ei eivät olisi olleet naimisissa. Nainen kiiruhtaa Irlantiin ja siellä irkkumies ja hän ikään kuin tunnustavat rakkauttaan toisilleen. Elokuva loppuu siihen, kun he matkustavat autollaan ja Lois Vuittonin laukku on auton katolle sidottuna ja he riitelevät/väittelevät entisellä tavallaan.

Arvioita

Tv-Nytissä kolme kriitikkoa antoi elokuvalle tähtiä keskiarvolla 1,7.
Satuhäät (elokuva)

Juoni

Kaksi ystävystä matkustaa viikonlopuksi ylelliselle rantatalolle. Marshall (Reece Thompson) uskoo, että matkan syy on setviä heidän ystävyyssuhteensa ongelmia, mutta Samilla (Michael Angarano) on aivan toiset suunnitelmat. Talon kun omistaa menestynyt elokuvaohjaaja, joka on sattumalta Samin ex-tyttöystävän (Uma Thurman) kanssa. Samilla on suunnitelma, miten voittaa tämä takaisin.
Kurt Kuhnke

Kurt Kuhnke (30. huhtikuuta 1910 Szczecin – 8. helmikuuta 1969 Braunschweig) oli saksalainen F1-kuljettaja.

Alkuvaiheet

Kuhnke aloitti kilpa-ajajan uransa ajamalla moottoripyöräkisoja ennen 2. maailmansotaa. Hän siirtyi vuonna 1951 Formula 3 -luokkiin ja pärjäsi niissä vaihtelevalla menestyksellä, mm. sijoittumalla vuonna 1953 Saksan Formula 3 -luokassa toiseksi.
Ensisilmäyksellä

Tuotanto

Idean ”kirjoitetaan kavereistamme ja kaikesta tyhmästä mitä teimme New Yorkissa” inspiroimana käsikirjoittajat Carter Bays ja Craig Thomas kehittivät sarjan alkuperäisen idean. Bays ja Thomas alkoivat ideoimaan sarjaan henkilöhahmoja omasta tuttavapiiristään: päähenkilö Ted Mosby perustuu osittain Baysiin, ja Marshall Eriksen sekä Lily Aldrin perustuvat Thomasiin ja tämän vaimoon. Thomasin vaimo Rebecca ei aluksi innostunut siitä, että Lilyn hahmo perustuisi häneen. Hän kuitenkin myöntyi ajatukselle sillä ehdolla, että Alyson Hannigan valittaisiin Lilyn rooliin.
Tedin ja Marshallin rooleihin valitut Josh Radnor ja Jason Segel olivat aiemmalta näyttelijätaustaltaan varsin tuntemattomia kasvoja elokuva- ja televisioalalla. Barney Stinsonin roolin kaavailtiin alun perin pohjautuvan koomikko John Belushiin, mutta Neil Patrick Harrisin tultua valituksi Barneyn osaan hahmon taustaa muokattiin hänelle sopivammaksi. Robin Scherbatskyn roolia tarjottiin alun perin Jennifer Love Hewittille, mutta hän kieltäytyi. Tämän jälkeen rooliin valittiin Cobie Smulders, joka oli Josh Radnorin ja Jason Segelin tavoin melko tuntematon ja uransa alussa ollut näyttelijä saadessaan roolin. Ohjaaja Pamela Fryman kutsui Bob Sagetin toimimaan sarjan kertojaäänenä, vuoden 2030 Ted Mosbyna.
Toisin kuin muut perinteiset monikamerajärjestelmällä kuvattavat tilannekomediasarjat, yhden sarjan jakson kuvaamiseen käytettiin tavallisesti noin kolme päivää, ja sarjaa kuvattiin Los Angelesin Soundstage 22 -studiolla. Sarjassa kuultava naururaita luotiin ja äänitettiin esittämällä valmistunut jakso liveyleisölle. Craig Thomasin mukaan sarjan kuvaaminen yleisön edessä olisi ollut mahdottomuus, koska sarjan tapahtumissa liikutaan nykyhetken, menneisyyden ja tulevan välillä. Myöhempien tuotantokausien aikana sarjaa kuitenkin kuvattiin myös yleisön läsnä ollessa.
Sarjan tunnuskappaleen ”Hey, Beautiful” esittää Carter Baysin ja Craig Thomasin perustama The Solids -yhtye. MacLaren’s-baari, joka toimii sarjan lavasteena, perustuu New Yorkissa sijaitsevaan baariin nimeltä McGee’s.
Youwaroun piiri

Maantiede ja ilmasto

Youwaroun piiri muodostaa 9,0 % Moptin alueen pinta-alasta. Se rajoittuu idässä Moptin alueen Moptin ja etelässä Ténenkoun piireihin, lännessä Ségoun alueen Nionon piiriin ja pohjoisessa Timbuktun alueen Niafunkén ja Goundamin piireihin.
Piiri sijaitsee Nigerin sisämaasuistossa. Se on pinnanmuodostukseltaan etupäässä tasankoa. Paikoittain esiintyy hiekkadyynejä. Piirin läpi virtaa Niger ja sen haarajoet Issa Ber ja Ambiri. Järviä ovat Débo ja Walado.
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 200–400 millimetriä. Säätä leimaavat hiekkamyrskyjä aiheuttava harmattan ja sateita tuova monsuuni. Kasvillisuus on pensassavannia ja ruohoniittyä. Eläinkunta on rikas.
Piirissä sijaitsevat Moptin alueen kaikki seitsemän suojeltua metsää. Ihmisen toiminnan ja ilmasto-olosuhteiden takia niiden alkuperäisestä 8 000 hehtaarin pinta-alasta oli vuonna 2007 jäljellä enää 942 hehtaaria. Débo- ja Waladojärvien niityt muodostavat 150 000 hehtaarin laajuisen karjan laidunalueen, joka kärsii ylilaiduntamisesta kauden lopussa.

Hallinnollinen jako ja asutus

Youwaroun piiri erotettiin Niafunkén piiristä Timbuktun alueen perustamisen yhteydessä vuonna 1977. Siihen kuuluu seitsemän maalaiskuntaa: Bembéré Tama, Déboye, Dirma, Dongo, Farimaké, N’Dodjigu ja Youwarou. Kyliä on yhteensä 177. 
Väestöltään Youwarou on Moptin alueen piireistä pienin. Asukastiheys 14,5 henkeä neliökilometrillä on Douentzan piirin jälkeen toiseksi alhaisin (yhdessä Tenenkoun piirin kanssa). Asukkaat ovat fulbeja, bambaroita, mandinkoja, bozoja, somonoja ja songhaita.

Liikenne ja elinkeinot

Piirin tärkein liikenneväylä on Nigerjoki. Maanteitä ei ole käytännössä katsoen lainkaan.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi ja hirssi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja. Bozojen ja somonojen harjoittama kalastus on hyvinä vuosina huomattavaa, mutta kärsii kuivuudesta ja välineiden puutteesta. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.

Palvelut

Piirissä toimii 32 alakoulua ja kaksi yläkoulua (vuonna 2003/2004). Youwarou on Moptin alueen piireistä ainoa, jossa ei ole keskikoulua. Terveyspalvelut käsittävät piirin poliklinikan ja seitsemän kunnallista terveyskeskusta (vuonna 2008). Kulttuurilaitoksia ovat kirjasto ja kaksi nuorisotaloa. Vesihuolto kattaa 88,4 % tarpeesta. Piirissä on lanka- ja matkapuhelinverkot, mutta ei sähköverkkoa.
Oskar Pöysti

Elämä ja ura

Pöysti valmistui näyttelijäksi Teatterikorkeakoulusta 2010. Hän on tehnyt uraansa pääosin Viirus-teatterissa, lisäksi hän on näytellyt muun muassa Svenska Teaternissa.
Pöystin näyttämötehtäviä ovat olleet muun muassa Robertin rooli Marius von Mayenburgin komediassa Perplex ja Simonin rooli Stig Larssonin komediassa Toimitusjohtaja. Giuseppe Verdin oopperassa Rigoletto Pöysti teki kaksi sivuroolia, Marullon ja palkkamurhaajan. Pöystin ääniala on baritoni.
Pöystin elokuvarooleista mainittakoon Cedric 1900-luvun alkupuolen Helsinkiä kuvaavassa epookkidraamassa Missä kuljimme kerran. Aku Louhimiehen elokuvassa Tuntematon sotilas Pöysti teki vääpeli Sinkkosen roolin. Yle TV2:n komediasarjassa Maailma on valmis Pöysti näytteli Stondis Vapaamäen roolin.