google/wiki40b huggingface dataset:
Messukylän kaksoismurha 1924

Messukylän kaksoismurha tapahtui Tampereen lähellä Messukylässä aamuyöllä 5. elokuuta 1924. Murhan rikospaikkatutkinta epäonnistui täysin ja tekoon syyllinen paljastui vasta syksyllä 1929. Lehdistö arvosteli voimakkaasti poliisin epäonnistunutta tutkintaa ja kritiikki johti osaltaan siihen että rikospoliisin koulutusta ja organisaatiota kehitettiin ja rikostutkimuskeskus perustettiin Helsinkiin.
5. elokuuta aamulla noin viiden aikaan huviajelulla olleet autonkuljettaja Paavo Allonen ja olympiavoittaja Ville Ritola havaitsivat sähköpylvääseen törmänneen henkilöauton Messukylän Takahuhdin kylässä lähellä Linnan taloa. Auton takapenkillä oli kaksi kuoliaaksi ammuttua miestä, toinen autonkuljettajan ja toinen rautatieläisen virkapuvussa. He hakivat paikalle tamperelaisia passipoliiseja Tammelantorilta mutta nämä olivat oman toimialueensa ulkopuolella eivätkä tienneet miten toimia. Paikalle saapunut Kangasalan nimismiespiirin konstaapeli määräsi sitten auton siivottavaksi verijäljistä jotta Allonen voisi ajaa sen Messukylään. Tampereen poliisilaitoksen etsivän osaston etsivät pääsivät rikospaikalle vasta tunteja myöhemmin kun auto ja surmattujen ruumiit olivat jo Messukylän ruumishuoneella ja rikospaikka oli täynnä sivullisten jalanjälkiä.
Kuoliaaksi ammutut miehet olivat taksiautonkuljettaja Isak Rudolf Selin ja hänen veljensä rautatieläinen Frans Mikael (Mikko) Selin. Selvisi että kello kahden aikaan aamuyöllä Selin oli saanut Tampereen rautatieasemalta autoonsa kyytiin miehen joka halusi päästä Messukylän Irjalan taloon. Koska Isak Selin ei tuntenut hyvin tietä sinne hänen veljensä Mikko joka oli asemalla asemamiesten esimiehenä lähti mukaan oppaaksi.
Poliisin tutkimukset asiassa eivät kuitenkaan edistyneet ja vaikka useita henkilöitä oli epäiltynä teosta he osoittautuivat syyttömiksi. Murha selvisi vasta syksyllä 1929 kun Helsinkiin muuttanut Orimattilasta kotoisin ollut viilaaja Yrjö Fredrik Lintupää (s. 1900) oli humalapäissään kerskaillut teolla. Lintupää pidätettiin ja hän kiisti aluksi kaiken kuulusteluissa mutta teki sitten lopulta täydellisen tunnustuksen. Lintupää oli tullut Tampereelle 3. elokuuta 1924 ja hänellä oli tällöin mukanaan taskuase ja hän oli asunut Tammelassa Väinölänkatu 15:ssä. Murhat hän teki alkoholipsykoosin vallassa nähdessään harhoja sotakokemuksistaan Viron vapaussodassa, johon hän oli osallistunut 1. suomalaisen vapaajoukon 3. komppanian sotilaana. Teon jälkeen Lintupää asui Tampereella marras-joulukuun vaihteeseen saakka toimien autokuljettajana eräässä autoyhtiössä. Hän palasi sitten Orimattilaan ja muutti sieltä myöhemmin Helsinkiin.
Ramón Sampedro

Ramón Sampedro Cameán (5. tammikuuta 1943 Porto do Son, A Coruñan maakunta, Espanja – 12. tammikuuta 1998 Boiro, A Coruñan maakunta, Espanja) oli espanjalainen merimies, kirjailija ja eutanasian puolestapuhuja.
Espanjan luoteisrannikolta Galiciasta kotoisin ollut Sampedro pestautui kauppalaivastoon 19-vuotiaana tavoitteenaan nähdä maailmaa. Hän työskenteli laivoilla mekaanikkona. 25-vuotiaana hän joutui sukellusonnettomuuteen, jonka seurauksena hän neliraajahalvaantui ja päätyi vuoteenomaksi. Sampedro taisteli oikeudestaan eutanasiaan lopun elämänsä lähes 30 vuotta. Perusteena oli hänen oma vakaa tahtonsa kuolla, mutta halvaantumisesta johtuva kykenemättömyys tehdä itsemurha. Hän koki itsemurhan olevan oikeus, joka häneltä kiellettiin. Sampedro oli ensimmäinen espanjalainen, joka anoi virallisesti eutanasiaa. Hän haki tilanteeseensa lainopillista apua ensin espanjalaisista oikeusasteista ja lopulta Euroopan ihmisoikeuskomissiosta, mutta ilman toivottua tulosta. Tapaus sai huomiota ympäri maailman.
Sampedro kuoli kaliumsyanidimyrkytykseen Boirossa 12. tammikuuta 1998. Joitain päiviä myöhemmin hänen läheinen ystävänsä Ramona Maneiro pidätettiin ja asetettiin syytteeseen avunannosta itsemurhaan. Hänet kuitenkin vapautettiin syytteestä todisteiden puutteen vuoksi eikä uusia syytteitä Sampedron kuolemaan liittyen ole nostettu. Seitsemän vuotta myöhemmin, tapauksen vanhennuttua lainopillisesti, Maneiro myönsi Espanjan television keskusteluohjelmassa asettaneensa Sampedron ulottuville syanidia sisältäneen juoman ja pillin, ja kuvanneensa tämän viimeiset sanat. Hän sanoi ”tehneensä sen rakkaudesta”.
Ennen kuolemaansa Sampedro kirjoitti suullaan kaksi teosta, Cartas desde el infierno (1996, ISBN 8408056328) ja Cando eu caia (julkaistu postuumisti 1998, ISBN 8427031122). Hänen elämästään tehtiin myös Alejandro Amenábarin ohjaama ja Javier Bardemin tähdittämä elokuva Meri sisälläni (Mar adentro, 2004), joka voitti parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarin ja Golden Globen sekä 14 Goyaa.
Nastolan kirkko

Kirkon historia

Nastolan vanhin tunnettu kirkko sijaitsi nykyisen sankarihautausmaan alueella. Ensimmäinen kirjallinen tieto kirkosta löytyy vuodelta 1640. 1700-luvun loppupuolelle tultaessa kirkko oli käynyt liian pieneksi ja huonokuntoiseksi. Uuden kirkon rakentamisesta päätettiin vuonna 1778. Puisen ristikirkon rakensi Matias Åkergren, ruoveteläinen kirkonrakentaja.
Kirkko perustuu Tukholman intendenttikonttorissa Askolan kirkkoa varten laadittuihin piirustuksiin.
Hieman yli kahdensadan vuoden aikana kirkkoa on ehditty kunnostaa jo moneen kertaan. Vuonna 1891 kirkkoon asennettiin ensimmäiset lämmityslaitteet.
Vuoden 1935 muutostyöt suunnitteli viipurilainen arkkitehti Juhani Viiste.
Silloin kirkon tornia kohotettiin ja sai lähes nykyisen ulkoasunsa ja kirkkoon saatiin myös sähkö.
Talvella 2000–2001 kirkossa tehtiin mittavia muutos- ja korjaustöitä. Suunnittelijana toimi arkkitehti Reino Toivonen ja pääurakoitsijana oli Uudenkaarlepyyn Paanukatto. Kirkko otettiin uudelleen käyttöön palmusunnuntaina 8.huhtikuuta 2001.

Sankarihautausmaa

Nastolan kirkonmäellä, aivan kirkon juurella, sijaitsee myös Nastolan sankarihautausmaa. Sankarihautausmaan paikalla toimi kirkko vuosina 1660–1804. Sankarihautausmaalle on haudattu paikkakuntalaisia vuosina 1660–1850 ja isänmaan puolesta kaatuneet vuosina 1940–1944. Lisäksi sankarihautausmaa on yhden, YK-rauhanturvaajatehtävissä menehtyneen paikkakuntalaisen viimeinen leposija. YK-päivänä sotilaan haudalle lasketaan kukkia ja muistokynttilä. Itsenäisyyspäivänä partiolaiset marssivat kynttiläkulkueena sankarihautausmaalle kunnioittamaan sodissa kaatuneita. Lisäksi reserviläiset järjestävät paikalle kunniavartion. Sankarihautausmaan Pro Patria -sankarimuistomerkin on suunnitellut arkkitehti Sirkka Tarumaa.
Jaakko Rytsölä

Jaakko Rytsölä (s. 26. heinäkuuta 1973) on suomalainen yrittäjä, joka muistetaan erityisesti niin sanotun IT-kuplan aikana miljoonaomaisuuden keränneenä Jippii Groupin (ent. Saunalahden serveri) omistajana.
Jaakko Rytsölä perusti vuonna 1995 yhdessä veljensä Antin kanssa internet-palveluja tuottaneen Data Link Connection (DLC) -yrityksen. Se fuusioitui pari vuotta myöhemmin Nettilinja Oy:n ja Sci.fi kanssa Saunalahden serveriksi ja Rytsölät tulivat yhtiön osakkaiksi. Parhaimmillaan Jaakko Rytsölän osakkeiden laskennallinen arvo oli yli 60 miljoonaa markkaa.  Rytsölä menetti yhdessä yössä 36 miljoonaa markkaa kun Jippii Groupin osakekurssi romahti 90 prosenttia elokuussa 2001.
Maaliskuussa 2003 Rytsölä todettiin varattomaksi 1,3 miljoonan euron verorästin perintäyrityksessä. Heinäkuussa 2008 Rytsölä tuomittiin Helsingin käräjäoikeudessa törkeästä velallisen epärehellisyydestä.
Abstrakti olio

Abstrakti olio (lat. abstractum, mon. abstracta) on filosofinen käsite, joka viittaa sellaiseen olioon, joka ei ole konkreettinen, päinvastoin kuin esimerkiksi fysikaaliset kappaleet.
Abstraktionismi on ontologinen kanta, jonka mukaan abstrakteja olioita (tai entiteettejä yleisesti) on olemassa, ja konkretismi puolestaan tälle vastakkainen kanta.

Määritelmä

Filosofit ovat erimielisiä siitä, mikä tarkkaan ottaen tekee oliosta tai entiteetistä abstraktin. Erään määritelmän mukaan olio on abstrakti, jos ja vain jos siltä puuttuu aika-avaruudellinen sijainti tai se on ajasta ja avaruudesta riippumaton. Tällöin esimerkiksi oikeus on abstrakti olio, koska se ei sijaitse missään tietyssä paikassa.
Toisen määritelmän mukaan abstrakteja ovat oliot, joilta puuttuvat kaikki kausaaliset voimat. Kausaalisella voimalla tarkoitetaan olion kykyä vaikuttaa johonkin muuhun syy-seuraussuhteen mukaisesti. Tällöin esimerkiksi tyhjä joukko on abstrakti olio, koska se ei voi vaikuttaa mihinkään toiseen olioon.
Kaikki abstraktit entiteetit ovat ei-materiaalisia, mutta kaikki ei-materiaaliset entiteetit eivät ole abstrakteja: muun muassa aistinsisällöt voidaan nähdä aika-avaruudellisina, konkreettisina ei-materiaalisina entiteetteinä.

Abstraktit oliot filosofisena ongelmana

Abstraktit oliot ovat usein filosofisen huomion kohteena, koska ne nostavat esiin ongelmia yleisesti hyväksytyissä teorioissa. Ontologiassa abstraktit oliot ovat ongelmallisia fysikalismin ja naturalismin kannalta. Historiallisesti merkittävin ontologinen abstrakteihin olioihin liittynyt väittely on koskenut universaalien ongelmaa (muun muassa keskiajan universaalikiista).
Tietoteoriassa abstraktit oliot ovat ongelmallisia empirismin kannalta. Jos abstrakteilla olioilla ei ole sijaintia tai kausaalisia voimia, kuinka tiedämme niistä? On vaikea sanoa, millä tavalla ne vaikuttavat aistihavaintoihimme, ja silti vaikuttaa siltä, että olemme yksimielisiä useista niitä koskevista asioista. Jotkut, kuten Edward N. Zalta ja tavallaan myös Platon ideaopissaan, ovat katsoneet, että abstraktit oliot muodostavat metafysiikan ja koko filosofisen tutkimuksen keskeisimmän ja määrittävän aiheen. Jos filosofia nähdään erillisenä empiirisestä tutkimuksesta ja empiiriset kysymykset erillisinä abstrakteja olioita koskevista kysymyksistä, abstraktit oliot vaikuttavat filosofian omimmalta alueelta.
Lucky duckies

Lucky duckies (suom. Onnekkaat sorsat) on yhdysvaltalainen epävirallinen loukkaava termi, jolla viitataan yhdysvaltalaisiin köyhiin henkilöihin, joiden tulot ovat niin pienet, ettei heiltä peritä liittovaltion tuloveroa.
Lehtoritvasammal

Ulkonäkö

Lehtoritvasammal on hyvin hento sammal. Sen lehdet ovat tyvestä leveät ja niissä on pitkä kapea kärki. Hento keskisuoni ulottuu lehden puoliväliin asti. Lehtoritvasammalella on usein itiöpesäkkeitä.

Levinneisyys

Lehtoritvasammal esiintyy molemmilla pallonpuoliskoilla lauhkeilla ja viileillä alueilla. Se esiintyy koko Suomessa.

Elinympäristö

Lehtoritvasammal viihtyy kosteilla, varjoisilla ja vähintään keskiravinteisilla paikoilla, esimerkiksi lehdoissa.
Polyksene

Polyksene (m.kreik. Πολυξένη) oli kreikkalaisessa mytologiassa Priamoksen ja Hekaben kaunis tytär ja Troijan prinsessa. Hän ei esiinny Homeroksen Iliaassa, joskin hänellä on tärkeä osa jo Kypria-runoelmassa.
Oraakkelin ennustuksen mukaan Troija ei kukistuisi Troija sodassa kreikkalaisten hyökkäyksessä, jos Troilos, Polyksenen veli, saavuttaisi kahdenkymmenen vuoden iän. Näin jo sodan alkuvaiheessa Akhilleus väijytti Troiloksen, kun tämä oli sisarensa kanssa juottamassa hevosia lähteellä.
Polyksenan kuolemasta on toisistaan eroavia versiota. Perinteisemmän mukaan Akhilleuksen haamu ilmestyi Troijan kukistumisen jälkeen ja vaati Polyksenan uhraamista. Neoptolemos, Akhilleuksen poika, tekikin näin isänsä haudalla. Jossain lähteissä syyksi esitetään merenkäynnin rauhoittuminen, joka tapahtuisi ainoastaan uhrauksen jälkeen. Näissä tapahtumat yhdistetään Ifigeneiaan, joka samoin uhrattiin, jotta kreikkalaisten laivasto pääsi kymmenen vuotta aiemmin purjehtimaan Troijaan.
Toisen version mukaan Akhilleus rakastui Polykseneen palavasti tämän tavattuaan. Dares Fryygialainen kertoo, että Akhilleus lähetti palvelijansa kysymään Priamokselta mahdollisuutta saada tämä vaimokseen. Muutenkin hän taisteli innottomammin rakkautensa takia. Myöhemmin Hektorin ja Troiloksen saatua surmansa Akhilleuksen kädestä, Hekabe pyysi poikaansa Aleksanderia surmaamaan tämän. Aleksander lähettikin kutsun Akhilleukselle saapua temppeliin, jonne Akhilleus tuli rakkaudesta Polykseneen. Akhilleus sai surmansa väijytyksessä. Myöhemmin, Troijan kukistuttua, Neoptolemos, Akhilleuksen poika, surmasi Polyksenen isänsä haudalla kostoksi tämän osallisuudesta isänsä murhaan. Flavius Philostratus puolestaan kertoo Polyksenen heittäytyneen itse miekkaan Akhilleuksen haudalla rakkaudesta häneen.
Rauman fransiskaanikonventti

Rauman fransiskaanikonventti oli Raumalla 1400-luvun alkupuoliskolta vuoteen 1538 toiminut fransiskaaniluostari.

Perustaminen

Fransiskaanimunkkien asettumisesta Raumalle ei ole varmaa tietoa. Erään näkemyksen mukaan he saapuivat kaupunkiin vasta Rauman saatua kaupunkioikeudet vuonna 1442. On kuitenkin mahdollista, että munkit asettuivat paikkakunnalle jo vuosisadan alkupuolella, jonka jälkeen asutusta alkoi muodostua myös luostarin ympärille. Ensimmäinen kirjallinen maininta fransiskaanikonventista on jouluaatolta 1449, jolloin ritari Henrik Djäkn lahjoitti sille viljaa ja karjaa.

Luostarin toimintaa

Luostariyhteisö sijaitsi Vanhan Rauman pohjoispuolella Raumanjoen varrella. Kivikirkkoa paikalle ryhdyttiin rakentamaan 1400-luvun jälkipuoliskolla. Pyhän Ristin kirkko vihittiin käyttöön ilmeisesti vuonna 1512. Tutkija Markus Hiekkasen mukaan paikalla on saattanut olla puukirkko jo 1420-luvulla.
Munkkien toiminta ulottui Rauman ja lähiseutujen lisäksi pitkälle sisämaahan, aina Hämeeseen asti, sekä myös Pohjanlahden rannikkoa ylöspäin. Raumalla fransiskaanimunkit organisoivat keskieurooppalaiseen tapaan kaupungin köyhien ja sairaiden hoidon. Luostarin yhteyteen perustettiin myös koulu, Collegium Raumenses. Se lopetti toimintansa luostarin lakkauttamisen johdosta vuonna 1538. Rauman lisäksi fransiskaaneilla oli Suomessa luostarit Viipurissa ja Kökarissa.

Uskonpuhdistus lopettaa luostarin

Rauman fransiskaanikonventti joutui lopettamaan toimintansa vuonna 1538 Kustaa Vaasan aloittaman uskonpuhdistuksen myötä. Samalla munkit karkotettiin Raumalta väkivalloin. Luostarialue muutettiin aluksi luterilaisen seurakunnan pappilaksi ja myöhemmin vuonna 1551 kuninkaankartanoksi. Joidenkin lähteiden mukaan Pyhän Ristin kirkosta tehtiin makasiini. Tieto ei välttämättä pidä paikkaansa, koska sen lasi-ikkunoita tiedetään korjatun vielä 1580-luvulla.
Pyhän Kolminaisuuden kirkon tuhouduttua tulipalossa vuonna 1640 fransiskaanien kirkko otettiin käyttöön luterilaisena kirkkona, jollaisena se toimii edelleen. Luostarin aikaisista rakennuksista saattaa 1800-luvun alussa laajennetun kirkon lisäksi olla jäljellä sen vieressä sijaitseva kirkonkellari, joka on mahdollisesti peräisin 1400-luvulta.

Fransiskaanien perintö nykypäivänä

Nykyään fransiskaanien muistoa vaalitaan Rauman seurakunnassa monin eri tavoin. Munkkien rakentama Pyhän Ristin kirkko on toiminut kaupungin pääkirkkona vuodesta 1640 lähtien. Raumalle perustettiin Suomen ensimmäinen diakonin virka 1800-luvulla jatkamaan fransiskaanimunkkien perinteitä vähäosaisten auttamisessa. Vuonna 1974 pystytettiin Pyhän Ristin kirkon edustalle munkkiveljeskunnan perustajan Franciscus Assisilaisen patsas.
Rauman seurakunta avasi vuonna 2010 kauppatorin laidalla sijaitsevan Franciscus-talon. Se toimii seurankuntalaisten kokoontumispaikkana ja vapaaehtoistyön keskuksena.
Novitšok

Novitšok (ven. новичок, tarkoittaa tulokasta) tarkoittaa useita hermokaasuja, jotka Neuvostoliitto kehitti sotilaskäyttöön 1970-luvulla ja 1980-luvulla. Niiden väitetään olevan vaarallisimpia hermokaasuja, joita on koskaan tehty, ja jotkin muunnelmat voivat olla viidestä kahdeksaan kertaa tehokkaampia kuin VX, mitä tosin ei ole todistettu.
Novitšok-myrkkyä käytettiin Sergei ja Julia Skripalin myrkytykseen Britanniassa keväällä 2018. Venäjä on saattanut käyttää sitä Britanniassa aiemminkin, mutta se on jäänyt huomaamatta. Brittiläinen mies ja nainen altistuivat myrkylle heinäkuussa 2018, ja nainen kuoli.
Novitšok-myrkyn monista muunnelmista Skripalien myrkytykseen käytetty oli oletettavasti A-234:ää. A-230:n sanotaan olevan jopa kahdeksan kertaa myrkyllisempi kuin VX. A-230:stä on useita muunnelmia, kuten A-232, jonka pohjalta kehitettiin Novitšok-5-nimellä tunnettu kemiallinen ase.
Altistuminen Novitšok-myrkylle tapahtuu hengityksen kautta tai ihon kautta. Joillekin versioille altistuminen voi tapahtua nopeasti: 30 sekunnista 2 minuuttiin. 
Hengitettynä aine vaikuttaa heti, mutta sen imeytyessä ihon kautta vaikutus ilmenee hitaammin, useiden tuntien kuluttua. Aine aktivoituu kosketuksesta veden kanssa, imeytyy huokosten kautta ja etenee hitaasti ihonalaisessa rasvassa. Aluksi vaikutus tuntuu paikallisesti altistumiskohdassa. Verenkiertoon päästessään se aiheuttaa lihaskouristuksia, pupillien supistumisen ja hengityksen muuttumisen raskaaksi. 
Altistuminen johtaa myös nesteen kertymiseen keuhkoihin ja elimistön vajaatoimintaan, ja joskus muodostuu vaahtoa suuhun. Tässä vaiheessa voi auttaa vain atropiini, jonka vaikutuksesta aine muuttuu muotoon, jossa se voi siirtyä elimistön aineenvaihduntaan. Jos uhri on jo kuollut, syy voi vaikuttaa sydänkohtaukselta.
Tohtori Vil Mirzajanovin mukaan Novitšok-myrkylle on olemassa vasta-aineita, kuten atropiini ja athene, jotka auttavat pysäyttämään myrkyn vaikutuksen, mutta ne eivät ole parannuskeino, vaan myrkyn uhri vammautuu loppuiäksi. 
Novitšok kehitettiin Neuvostoliiton aikana laboratoriossa, joka sijaitsee Šihanyssa, joka on pieni kaupunki Volgan rannalla 805 km Moskovasta kaakkoon Saratovin alueella. Laitos on edelleen toiminnassa, ja nykyään sitä hallinnoi Venäjän orgaanisen kemian ja teknologian tieteellinen tutkimuslaitos Gosniiokht. Yhdysvaltalaiset laboratoriot lopettivat hermomyrkkyjen tuotannon vuoden 1970 tienoilla, kun kolmannen sukupolven hermomyrkyt, kuten sariini ja VX, oli kehitetty, mutta Neuvostoliiton tutkijat jatkoivat työtä vielä kaksikymmentä vuotta ja kehittivät neljännen sukupolven hermomyrkyn. Novitšok oli kiinteässä muodossa, kuten jauheena tai tahnana. Jotkut muunnelmat ovat nestemäisessä muodossa. Joidenkin sanotaan koostuvan kahdesta vähemmän vaarallisesta ainesosasta, jotka voidaan yhdistää, jolloin ne reagoivat yhdessä tuottaen myrkkyä.
Kemiallisten aseiden kieltosopimuksen mukaisesti Venäjä on tuhonnut 39 967 tonnia kemiallisia aseita, mutta Novitšokeja ei ole ilmoitettu OPCW:lle eivätkä ne kuuluneet mihinkään vähennysohjelmaan. Naton käyttämät menetelmät eivät tunnista sitä.
Mad Croc

Mad-Croc on alankomaalainen hiilihapollinen tauriini-, vitamiini- ja kofeiinipitoinen energiajuoma. Se lanseerattiin Yhdysvalloissa vuonna 2003.
Juomavaihtoehdot ovat tavallinen, sokeriton, kola, maitokahvi, maitokaakao ja Juiced Energy makuja ovat Peach Tea, Green Apple, Orange Cola, Orange ja Red Berry. Muita juomatyyppejä ovat energy shot ja alkoholipitoinen Croc-Tail sekä muina tuotteina energy gum -purukumi ja uutena tullut viinikumi energia sekoitus pussi. Croc Tailia myydään nykyään uudistetussa 0,25 l:n tölkissä ja 0,20 l:n kuohuviinipullossa, ja makuina ovat Original, Red Berry, Omena ja Kola. 
Mad-Croc oli GP2-kuljettaja Markus Niemelän sponsori. Nykyään se on F1-veneilijä Filip Romsin, Sami Seliön, speedway-kuljettaja Timo Lahden ja rata-autoilija Mikko Eskelisen sponsori. Lisäksi Mad-Croc on Suomen alppimaajoukkueen virallinen yhteistyökumppani. Mad-Croc oli myös suomalaisen F1-kuljettaja Heikki Kovalaisen henkilökohtainen sponsori.
Mad-Croc on yksi tämänhetken nousevimmista energiajuomista. Mad-Croc on panostanut näkyvyyteen erilaisissa tapahtumissa ja kilpailuissa, se sponsoroi Assembly pelitapahtumaa 2017.
Jaakko Elenius

Jaakko Juhani Elenius (4. elokuuta 1939 Ylihärmä – 14. kesäkuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen teologi ja journalisti. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Lapuan yhteiskoulusta ja oli koulutukseltaan teologian kandidaatti (1965).
Elenius kuului uskonnolliselta taustaltaan herännäisyyteen eli körttiläisyyteen. Valmistumisensa jälkeen hän toimi Herättäjä-Yhdistyksen pappina sekä myöhemmin Herättäjä-Yhdistyksen toiminnanjohtajana (1983–1991) ja puheenjohtajana (1995–2002). Vuosina 1969–1982 hän toimi tutkijana Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa. Elenius oli ehdolla arkkipiispaksi vuonna 1998.
Elenius oli päätoimittajana Pohjalaisessa 1991–1996 ja Kotimaassa 1996–2005.
Elenius liikkui kirkon ja muun yhteiskunnan välisellä alueella koko elämänsä. Hän liittyi 1960-luvulla Sadankomiteaan ja muutenkin teki koko elämänsä ratkaisunsa kritiikistä riippumatta. Rauhanjärjestöön liittyminen sai aikaan polemiikkia, sillä hän oli ilmavoimien reservin vänrikki. Vanhoilliset herännäisjohtajat syyttivät häntä vasemmistolaissävyisen ylioppilasradikalismin sympatisoinnista. Piispojen epäröidessä kantojaan kirkon suhteessa homoseksuaalisuuteen, Elenius arveli heidän kärsivän homofobiasta.
Elenius on kirjoittanut muutaman kirjan, ollut mukana tekemässä uskonnon oppikirjoja ja toimittanut Paavo Ruotsalaisen kirjeenvaihdon (2005). Elenius sai professorin arvonimen vuonna 2001.
Elenius pelasi 1960-luvulla pesäpalloa mestaruussarjatasolla helsinkiläisessä Puna-Mustissa ja sitä ennen Ylihärmän Junkkareiden edustusjoukkueessa 1958–1962 .
Purajärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 9,6 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Iso-Vietosen–Raanujärven alueella (67.96), jonka Matalajoen valuma-alueeseen (67.965) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 143,5 metriä mpy.
Orfeus ja Eurydike

Orfeus ja Eurydike (Wq. 30, ital. Orfeo ed Euridice, ransk. Orphée et Eurydice) on Christoph Willibald Gluckin  Raniero da Calzabigin librettoon säveltämä ooppera, jota pidetään ensimmäisenä Gluckin niin sanotuista reformioopperoista, joiden avulla säveltäjä uudisti opera serian sävel- ja muotokieltä. Teos sai ensi-iltansa Wienin Burgtheaterissa 5. lokakuuta 1762. Oopperan libretisti Calzabigi halusi ottaa italialaiseen oopperaan vaikutteita ranskalaisesta oopperasta.
Oopperan ensi-ilta oli suuri menestys, ja Gluck päätti myöhemmin yrittää uudistaa myös ranskalaista tragédie en musique -oopperaa. Hän sovitti Orfeus ja Eurydiken uudelleen ranskaksi, ja se esitettiin Pariisissa. Alkuperäisen Orfeuksen roolin oli esittänyt kastraatti, mutta ranskankielisessä versiossa roolin lauloi kontratenori. Pariisin versioon Gluck lisäsi loppuun balettikohtauksen.
Ranskalainen Hector Berlioz teki oopperasta vuonna 1859 vielä kolmannen version, jossa hän pyrki yhdistelemään ranskan- ja italiankielisiä versioita ja jossa Orfeon roolista tehtiin housurooli.
Alejandro Avila

Rikos

15. heinäkuuta 2002 Samantha Runnion pelasi Stantonissa lautapeliä ystävänsä, 6-vuotiaan Sarah Ahnin kanssa. Avila liikkui alueella ja kysyi tytöiltä, ovatko he nähneet hänen chihuahuaansa. Samantha oli eläinten ystävä ja itsekin kissanomistaja, joten hän kiinnostui ja kyseli mieheltä koiran koosta.
Avila otti Samantha Runnionin vaaleanvihreään Hondaansa, ja seuraavana päivänä tytön alaston ruumis löytyi Kalifornian Riversiden piirikunnasta. Poliisi pääsi pian Avilan jäljille, sillä hän oli jo aiemmin saanut syytteen tyttöystävänsä 9-vuotiaan sisaren ja tämän serkun seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Äitinsä ja siskonsa kanssa asunut Avila oli tullut Samanthan kuolinpäivänä hyvin myöhään kotiin eikä kyennyt selittämään tekemisiään.
Todisteet Avilaa vastaan kävivät lopulta hyvin raskauttaviksi, ja hänet tuomittiin kuolemaan 22. heinäkuuta 2005. Hän odottaa tuomion täytäntöönpanoa San Quentinissa.
Carlo Lizzani

Carlo Lizzani (3. huhtikuuta 1922 Rooma – 5. lokakuuta 2013 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän sai David di Donatello -palkinnon 1996 elokuvansa Celluloide käsikirjoituksesta kahden muun kanssa ja vuonna 2007 elämäntyöstään. Lisäksi hän oli ehdolla muun muassa Berliinin elokuvajuhlien Kultaisen karhun saajaksi 1968 ja 1969 sekä Oscar-palkinnon saajaksi vuonna 1951 elokuvan Katkeraa riisiä toisena käsikirjoittajana. Hän kuului 1987 Venetsian elokuvajuhlien ja 1994 Berliinin elokuvajuhlien tuomaristoon.
Lizzanin käsikirjoituksia on varhainen mestariteos Saksa vuonna nolla (1948). Myöhempiin ohjauksiin kuuluvat muiden muassa Tarina köyhistä rakastavaisista vuodelta 1954 ja Nitistäjä vuodelta 1974.