google/wiki40b huggingface dataset:
Riihimäen rautatieasema

Historia

Riihimäen rautatieasema on yksi vuonna 1862 avautuneen Helsinki–Hämeenlinna-radan alkuperäisistä liikennepaikoista. Alun perin asemarakennus suunniteltiin rakennettavan tiilestä, koska se oli Turengin ja Hämeenlinnan kanssa ehdolla Pietarin radan risteysasemaksi. Risteysaseman sijainnin jäätyä kuitenkin epävarmaksi asema suunniteltiin lopulta puusta. Radanrakennuksen taloudellisista vaikeuksista johtuen asema jäi rakentamatta, vaikka perustukset olivatkin jo valmiina. Rautatien avautuessa Riihimäellä oli tavaramakasiini, vesitorni, puuvaja sekä laiturikatos.
Pietarin rata päätettiin lopulta vuonna 1867 rakentaa Riihimäen kautta sopivan maaston sekä sotilaallisten syiden takia. Ensimmäinen varsinainen asemarakennus Riihimäelle tuli seuraavana vuonna, kun Hyvinkäältä siirrettiin työpäällikön asuinrakennus, jota laajennettiin kaksikerroksisella lisäsiivellä. Myöhemmin rakennusta laajennettiin useaan otteeseen tilan kasvattamiseksi ja uusien toimintojen lisäämiseksi.
Nykyinen asemarakennus oli alkuperäisissä suunnitelmissa tarkoitus sijoittaa keskelle ratapihaa, mutta siitä luovuttiin kalliin hinnan vuoksi. Lopulta Thure Hellströmin suunnittelema funktionalistinen rakennus valmistui entisen paikalle vuonna 1935.
Syyskuussa 2006 avattiin Lahden oikorata, jolloin Riihimäen kautta aiemmin kulkeneet Kouvolan ja Helsingin väliset kaukojunat sekä Venäjän junat siirtyivät kulkemaan uutta oikorataa pitkin Helsinkiin helpottaen samalla Riihimäen aseman ruuhkaista liikennettä. 
Rautatieaseman eteläpuolelle avattiin matkakeskus huhtikuussa 2009. Samassa yhteydessä myös asemarakennuksen sisätiloja peruskorjattiin.Riihimäen lipunmyynti lakkautettiin vuoden 2016 alusta, mutta matkalippuja voi edelleen ostaa lippuautomaateista sekä asemarakennuksen R-kioskista.
Riihimäen henkilöratapihalla on ollut käynnissä uudistustyöt, joiden yhteydessä muun muassa laiturit korotetaan ja laiturikatokset, hissit, valaistus uusitaan.

Hotelli

Riihimäen-Lopen rautatien omistaja H. G. Paloheimo omisti yhdessä Valtion Rautateiden kanssa Riihimäen asemaa vastapäätä hotellin, joka oli rakennettu vuonna 1878. Vuoden vanhana hotelli paloi, mutta uudelleen rakennettuna se palveli aseman läpi kulkevia matkustajia usealla eri nimellä vuoteen 1943 asti, jonka jälkeen siitä tuli Paloheimo-yhtiön pääkonttori.
Toivo Pawlo

Toivo Pawlo (25. joulukuuta 1917 Lontoo – 14. kesäkuuta 1979 Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä. Hänen vanhempansa olivat ooppera- ja operettilaulajia, ja hän opiskeli Kuninkaallisen draamateatterin oppilaskoulussa 1930-luvulla. Hän näytteli myös Riksteaternissa sekä Malmön ja Tukholman kaupunginteattereissa. Malmössä hän kuului Ingmar Bergmanin teatteriseurueeseen.
Vuonna 1976 Pawlo sai parhaan näyttelijän Guldbagge-palkinnon elokuvasta Hallo Baby. Samana vuonna hänet palkittiin teatterialan O’Neill-palkinnolla. 
Pawlon äänirooli Tyko Jonssonina animaatiossa Karl-Bertil Jonssonin jouluaatto on Ruotsissa hyvin tunnettu. Animaatiota on esitetty myös Suomessa useasti jouluisin. Lisäksi hän on kertojanäänenä Kallen kiipeilypuussa sekä Barbro Lindgrenin lastenkirjaan perustuvassa animaatiossa Loranga, Masarin och Dartanjang.
Toivo Pawlo on haudattu Skogskyrkogårdenin muistolehtoon Tukholmassa.
The Sisters of Mercy

The Sisters of Mercyn paluusta

Wayne Hussey sanoi haastattelussa vuonna 2016, että hän kuunteli vuoden 1985 Sisters of Mercy -debyyttilevyä First and Last and Always uudelleen vasta sitten, kun The Smashing Pumpkins -yhtyeen Billy Corgan lähestyi häntä. Husseyn mielestä levy kuullosti mahtavalta, ja se innoiti häntä The Missionin Another Fall From Grace -levyn teossa, jossa myös on käytetty rumpukonetta. Hussey ei pahemmin ollut välittänyt ajatella Sisters of Mercy -kauttaan, koska se päättyi vihanpitoon Eldritchin kanssa. Wayne Hussey piti heidän aikaansaamaansa musiikkia kuitenkin niin hienona, ja aika on parantanut haavoja – ettei hänellä ja Craigilla olisi mitään sitä vastaan, jos Eldritch-Marx-Hussey-Adams-kokoonpano soittaisi livenä vanhojen aikojen musiikkia. Hussey oli saanut myös negatiivisia kommentteja The Missionin levystä, että se kuulostaa liikaa The Sisters of Mercyltä. Hussey itse kommentoi tätä: "No minähän soitan kitaraa niillä molemmilla levyillä! Kuinka itseään voi muka plagioida?"
Taifuuni Hagibis

Valmistelut

Japanissa valmistauduttiin taifuunin tuloon monin tavoin. Yli miljoonaa ihmistä 800 000 taloudessa yhdentoista prefektuurin alueella pyydettiin jättämään kotinsa ja siirtymään myrskysuojiin; noin 230 000 ihmistä evakuoitiin. Lento- ja junaliikenne keskeytettiin suuressa osassa Japania. Rugbyn maailmanmestaruuskilpailujen pelejä ja Formula 1:n Japanin Grand Prix -ajoja peruutettiin myrskyn vuoksi.

Vaikutukset

Taifuuni aiheutti itäisessä Japanissa voimakkaita tuulia, laajoja tulvia ja maanvyöryjä. Myrsky aiheutti ainakin 78 ihmisen kuoleman ja yli kahdensadan ihmisen loukkaantumisen. Taifuuni tuhosi täysin tai osittain noin 2 400 kotia ja jätti noin 250 neliökilometriä maata tulvavesien alle. Pelastustöihin osallistui poliisi- ja palolaitosten lisäksi rannikkovartiosto ja noin 27 000 verran Japanin itsepuolustusvoimien henkilöstöä.
Lassi Vanhatalo

Ura

Vanhatalo on Tapparan oma kasvatti. Hän nousi kaudella 2017–2018 seuran A-nuorten varakapteeniksi. Vanhatalo jakoi tehoilla 15+17=32 joukkueen sisäisen maalipörssin kolmannen sijan Pete Niemen ja Patrik Puistolan kanssa sekä sisäisen pistepörssin neljännen sijan Niemen kanssa. Pudotuspeleissä hän oli Tapparan paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 6+4=10. Vanhatalo jakoi myös joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Hans Hastion ja Toni Utusen kanssa lukemalla +3.
Kaudella 2018–2019 Vanhatalo oli Tapparan A-nuorten paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 28+30=58. Hän oli A-nuorten SM-liigan alkusarjan ja runkosarjan pistepörssit yhteenlaskettuna sarjan toiseksi paras maalintekijä Sportin Santeri Haaralan kanssa edellään vain Kärppien Eetu Päkkilä. Vanhatalo debytoi kauden aikana myös miesten peleissä. Hän pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen ottelunsa Tapparan SM-liigajoukkueessa 8. tammikuuta 2019 vieraissa Mikkelin Jukureita vastaan. Vanhatalo merkittiin joukkueen nelosketjun vasempaan laitaan Juhani Jasun ja Patrik Puistolan keskelle. Hän sai ottelussa jääaikaa 5.53 minuuttia. Vanhatalo pelasi kauden aikana myös lainalla Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa, jossa hän pelasi maali per peli -tahdilla 11 runkosarjaottelua tehopistein 11+4=15 sekä 13 playoff-ottelua tehopistein 6+6=12. Vanhatalo valittiin sarjan helmikuun 2019 kuukauden tulokkaaksi sekä kuukauden kentälliseen.
Huhtikuussa 2019 Vanhatalo teki Tapparan kanssa kaksivuotisen SM-liigasopimuksen. Elokuussa seura lainasi hänet toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Mestis-joukkue TuToon.
Riian eläintarha

Riian eläintarha (latv. Rīgas Zooloģiskais dārzs) on Ķīšezers-järven rannalla Mežaparksin alueella Riiassa, Latviassa sijaitseva eläintarha. Se oli alun perin toiminnassa vuosina 1912–1917 ja avattiin uudelleen vuonna 1933. Siellä on noin 3 000 eläintä, jotka edustavat lähes viittäsataa eri lajia. Vuosittain eläintarhassa vierailee 250–300 000 henkilöä.
Riian eläintarhaa pidettiin eräänä parhaista Neuvostoliitossa.
Vuonna 1996 Riian eläintarha laajensi toimintaansa perustamalla uuden Cīruļi-puiston Liepājan piiriin.
Pons Aemilius

Historia

Pons Aemiliuksen nykyiselle paikalle rakennettiin 200-luvulla eaa. puinen silta, joka 100-luvun eaa. alussa tuhoutui tulvassa. Silta päätettiin korvata kivisellä, ja sensorit Marcus Aemilius Lapidus (jonka mukaan silta lopulta nimettiin) ja Marcus Fulvius Nobilior valittiin valvomaan sen rakentamista. Se oli antiikin Rooman kivisilloista pisin, yli 150-metrinen, ja luultavasti myös ensimmäinen. Rakennustyöt aloitettiin 179 eaa., ja silta valmistui 142 eaa.
Silta sijaitsi joen mutkassa ja saaren vieressä, minkä vuoksi pyörrevirtaukset olivat sen kohdalla voimakkaammat ja veden virtausnopeus suurempi. Niinpä silta kului jatkuvasti, ja jo 200 vuoden jälkeen silta vaati laajamittaista kunnostamista. Kunnostustöiden jälkeenkin kuluminen jatkui voimakkaana, ja silta romahti lopulta 1200-luvulla. Se rakennettiin uudelleen, mutta jo kahden vuosisadan kuluttua se vaurioitui jälleen vakavasti.
1400-luvulla tulvat vaurioittivat siltaa ja siitä tuli epävakaa. Vuonna 1552 aloitettiin suuret korjaustyöt, joissa yksi sillan pilareista rakennettiin kokonaan uudelleen. Siitä huolimatta silta tuhoutui jälleen tulvassa vuonna 1557. Paavi Gregorius XIII päätti 20 vuotta myöhemmin rakennuttaa sillan uudelleen. Pons Aemiliusta pitkin kulkevien vesiputkien ansiosta Trasteveren alueelle saatiin juokseva vesi 1500-luvun lopulla.
Jouluaattona 1598 Roomaa koetteli historian pahin tulva, jossa vesi nousi viisi metriä katutason yläpuolelle. Pons Aemiliuksen itäpuolen kaaret tuhoutuivat tulvassa, eikä siltaa enää kunnostettu. Sillantynkää käytettiin kalastuslaiturina, kunnes vuonna 1853 paavi Pius IX rakennutti rautaisen jalkankulkusillan romahtaneen itäisen osan paikalle. Vanhan kivisillan rakenteet eivät kuitenkaan kestäneet rautaista jatketta, ja silta oli suljettava turvallisuussyistä vuonna 1887. Sen tilalle rakennettiin uusi Ponte Palatino. Se tuli niin lähelle vanhaa siltaa, että Pons Aemiliuksen länsipää oli purettava tilan tekemiseksi. Sillan keskimmäinen kaari jätettiin paikoilleen luultavasti kustannussyistä.
Brian Keith

Brian Keith (14. marraskuuta 1921 – 24. kesäkuuta 1997) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi kahden näyttelijän, Robert Keithin ja Helena Shipmanin poikana New Jerseyn Bayonnessa ja teki elokuvadebyyttinsä itsekin jo vuonna 1924.
Keith oli Air Medalilla palkittu toisen maailmansodan veteraani.
Keith oli luonut pitkän uran jo ennen tähtirooliaan vuosina 1966–1971 näytetyssä Family Affair -sarjassa. Muita elokuvia, joissa hän esiintyi, ovat muiden muassa Tuuli ja leijona (1975) ja Meteori (1979). Hänellä oli rooli myös minisarjassa Kolmas maailmansota (1982). Näyttelijä oli vuosina 1967–1969 kolminkertainen Emmy-ehdokas Family Affairin ansiosta.
Keith oli kolmesti naimisissa ja hänellä oli sekä biologisia että adoptoituja lapsia. Hän teki itsemurhan Malibussa, Kaliforniassa 75-vuotiaana sairastettuaan emfyseemaa ja keuhkosyöpää. Kaksi kuukautta aiemmin oli tehnyt itsemurhan hänen tyttärensä, joka on haudattu hänen viereensä.
Autoasi

Autoasi on suomalainen korjaamo- ja varaosaliikeketju. Autoasilla on Suomessa yhteensä yli 250 korjaamotoimipistettä. Taloustutkimuksen tekemän tutkimuksen mukaan Autoasi on tällä hetkellä Suomen tunnetuin korjaamoketju. Autoasi-myymälöillä sekä sen jälleenmyyjillä on käytössä Autoasi-järjestelmä, joka antaa rekisterinumeron perusteella tiedon määräaikaishuolloissa tarvittavista osista tai nesteistä.
Autoasi-ketjukonseptin omistaa Örum Oy Ab , joka kuuluu suomalaiseen Mercantile-konserniin. Huhtikuussa 2008 Autoasi ja Teboil olivat solmineet sopimuksen, jonka jälkeen merkittävä osa huoltotöitä tekevistä Teboil-huoltokeskuksista muuttui Autoasi-korjaamoiksi.
Kuorelampi (Heinola)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ala-Rievelin alueeseen (14.171) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 91,2 metriä mpy.
Aleksi Nikko

Ura

Nikko on Vaasan Sportin kasvatti. Hän oli kaudella 2014–2015 seuran B-nuorten paras pistemies B-nuorten Mestiksessä tehoilla 12+28=40. Kaudella 2015–2016 Nikko nousi Sportin SM-liigajoukkueeseen. Hän teki liigadebyyttinsä 22. lokakuuta 2015 Porin Ässiä vastaan. Nikko sai ottelussa jääaikaa 3.22 minuuttia. Ottelu jäi hänelle kauden ainoaksi SM-liigassa.
Kauden 2016–2017 Nikko pelasi kokonaan Sportin A-nuorissa. Hän voitti 108 minuutillaan koko A-nuorten SM-liigan jäähypörssin, vaikka Nikko pelasi kauden aikana vain 19 runkosarjaottelua. Myös alkukauden 2017–2018 hän vietti Sportin A-nuorissa, kunnes helmikuussa 2018 seura lainasi Nikon loppukaudeksi Mestis-joukkue Kokkolan Hermekseen. Hän teki siellä kuudessa runkosarjaottelussa kaksi maalia, kuten myös neljässä karsintasarjan ottelussa.
Nikko teki kaudeksi 2018–2019 vuoden mittaisen sopimuksen Hermeksen kanssa. Hänen varsinainen tulokaskautensa Mestiksessä toi 33 runkosarjaottelussa tehot 3+6=9 ja kuudessa playoff-ottelussa kaksi maalia.

Muuta

Aleksin isoveli Joni Nikko pelaa SM-liigaa hyökkääjänä Saimaan Pallossa. Veljesten isä Anssi Nikko on pelannut jääkiekkoa hyökkääjänä alemmissa sarjoissa ja setä Jani Nikko pelasi omalla urallaan puolustajana yli 300 SM-liigaottelua.
Pyrofobia

Pyrofobia on sairaalloinen pelko tulta kohtaan. Pyrofobian ajatellaan olevan hyvin alkukantainen pelko ja sen historian oletetaan juontavan aina aikoihin, jolloin ihminen oppi hyöndyntämään tulta. Pyrofobia johtuu tavallisesti traumaattisesta kokemuksesta. Pyrofobiasta kärsivä henkilö saattaa pakkomielteisesti tarkastaa palovaroittimen paristoja tai katsoa, onko uuni pois päältä. Hän saattaa saada pahoinvointikohtauksia haistaessaan savun.
Urheilutoimittajain Liitto

Urheilutoimittajain Liitto on urheilutoimittajien koulutus- ja etujärjestö, joka on perustettu vuonna 1931 nimellä Urheilutoimittajien kerho. Liittoon kuuluu 500 jäsentä ja paikallisyhdistysten kautta 910 jäsentä. 
Kun lehtien urheilukirjoittaminen oli 1920-luvulla vilkastunut, kerhoa perustettaessa siihen hyväksyttiin jäseneksi ”kaikki vakinaiset ja tilapäiset urheilutoimittajat”. Aluksi toiminta oli Helsinki-keskeistä, ja pääasiallisia toimintamuotoja olivat jäsentenväliset urheilukilpailut ja kerhoillat. Ammatillista koulutusta alettiin järjestää 1941. Kerho muuttui 1951 liitoksi, ja jäsenistö jaettiin kahtia: päätoimiset urheilutoimittajat A-jäseniksi, sivutoimiset B-jäseniksi. 1970-luvun lopulla liitto sai keskusjärjestön muodon, siitä tuli ammattilaisten liitto. Henkilöjäsenten lisäksi liitossa on 15 paikallisyhdistystä, joiden kautta jäseninä (noin 910) ovat sivutoimiset urheilutoimittajat.
Julkisuudessa näkyvin liiton tapahtuma on Vuoden urheilija -tapahtuma, jossa on vuodesta 1947 julkistettu vuoden urheilija ja myös eri lajien parhaat.
Järjestön perustamisen henkinen isä oli Idrottsbladetin toimitussihteeri Henning Relander, joka pohjusti yhteisen yhdistyksen perustamista ja kirjoitti asiasta. Hänen kanssaan perustamisasiakirjan allekirjoittivat Martti Jukola, Tauno Tattari ja Einari Mannelin (Mannerla).

Hallitus

Vuonna 2019 liiton hallitukseen kuuluivat Kari Linna (pj.), Asko Tanhuanpää (varapj.), Esko Hatunen, Jussi Heimo, Markus Karjalainen, Matti Lehtisaari, Taru Nyholm, Tommi Roimela ja Nina Vanhatalo.
Vuonna 2019 liiton puheenjohtajaksi valittiin Kari Linna.
Punaotsalurikki

Koko ja ulkonäkö

Punaotsalurikin pituus on noin 17 cm ja paino 30–35 g. Koiraan höyhenpuku on pääosin vihreä, vatsapuolelta kellanvihreä. Otsa, pyrstön ja siiven alapeitinhöyhenet sekä rinnan sivulla oleva laikku ovat punaiset, pitkähkön pyrstön sulkien kärjet keltaiset ja siipien alapinnalla on keltainen raita. Korvan peitinhöyhenet ovat säihkyvän siniset. Nokka on punainen, iiris oranssi ja koivet punaiset. Naaraalla punaiset osat ovat vihreitä ja korvan peitinhöyhenet ovat säihkyvän vihreät. Nuori yksilö muistuttaa puvultaan enemmän naarasta ja sen iiris on ruskea.

Esiintyminen

Punaotsalurikki elää Papua-Uusi-Guinean länsipäässä sekä Salawatin ja Biakin saarilla. Lajin elinympäristön ala on 50 000–100 000 neliökilometriä. Populaation koko on arviolta yli 100 000 yksilöä. Laji on lemmikkinä melko harvinainen.

Elinympäristö

Punaotsalurikit esiintyvät alavien maiden metsissä alle 850 metrin korkeudella. Yleensä ne liikkuvat puiden latvustoissa pieninä noin kymmenen yksilön parvina, usein muiden lurikkien tai mesikoiden seurassa.

Lisääntyminen

Pesinnästä tunnetaan havaintoja vankeudessa elävistä linnuista. Pesä on puunkolossa. Munia on yleensä kaksi, kooltaan 17*13,5 mm. Haudonta kestää noin 23 päivää ja pesäpoikasaika on noin seitsemän viikkoa.

Ravinto

Punaotsalurikit syövät siitepölyä, kukkia, mettä ja hedelmiä.
Tanssihitit Vol 2

Tanssihitit Vol. 2 on Smurffien toinen albumi vuodelta 1997. Se ylitti 5 x kultalevy ja 2 x platinalevy rajan.
Shannon

Sijainti

Shannonin lähde on Cuilcaghvuorella Cavanin ja Fermanaghin kreivikuntien rajalla Pohjois-Irlannissa, josta se virtaa Shannon Caven läpi ja nousee Lag na Sionnaan Cavanin kreivikunnassa. Joki virtaa yhdentoista Irlannin kreivikunnan läpi, kun kaikkiaan Irlannissa on 32 kreivikuntaa. Shannonin varrella olevia järviä on muun muassa Lough Allen, Lough Ree ja Lough Derg. Shannonin sivujokiin lukeutuvat Inny, Suck ja Brosna. 
Shannonista on kanavayhteys Dubliniin. Se on myös yhdistetty Ernejokeen laivaväylän kautta.

Asutus

Shannonin varrella ovat muun muassa Dowra, Carrick-on-Shannon, Roosky, Tarmonbarry, Athlone, Shannonbridge, Banagher, Meelick, Portumna, Mountshannon, Dromineer, Killaloe/Ballina, O'Briensbridge/Montpelier, Castleconnell ja Limerick. Shannonin estuaarin alueella sijaitsee myös Shannon, Ballynacally, Killadysert, Foynes, Loghill, Labasheeda, Glin, Knock, Tarbert, Killimer, Kilrush, Moyasta, Carrigaholt ja Beal.

Historia

Joki syntyi viime jääkauden jälkeen noin 10 000 vuotta sitten. Viikingit asuttivat aluetta 900-luvulla ja käyttivät jokea ryöstääkseen rikkaita luostareita sisämaassa. Vuonna 937 Limerickin viikingit ottivat yhteen dublinilaisten viikinkien kanssa ja hävisivät.
1600-luvulla Irlannin sotaretken aikana Shannonilla oli tärkeä asema sotilaallisesti, koska se muodosti rajan idän ja lännen välille. Yhdentoista vuoden sodan aikana 1641-1653 irlantilaiset perääntyivät Shannonin taakse vuonna 1650 ja taistelivat sieltä käsin vielä kaksi vuotta Englannin parlamentaarista armeijaa vastaan. Suunnitellessaan maan asuttamista ja viljelemistä Irlannin valloittamisen jälkeen Oliver Cromwell käski jäljellä olevia irlantilaisia maanomistajia "painumaan joko helvettiin tai Connaughtiin" ("Hell or Connaught") pakottaen heidät muuttamaan tai kuolemaan.
Jakobiittikapinan aikana (1689-1691) jakobiitit perääntyivät Shannonin taakse Boynen tappionsa jälkeen 1690. Athlonen ja Limerickin kaupungit, jotka hallitsivat siltoja joen yli, joutuivat kokemaan monia verisiä piirityksiä.
Vuonna 1916 Pääsiäiskapinan johtajat suunnittelivat joukkojensa sijoittamista länteen pitämään "Shannonin-linjan". Kapinalliset eivät kuitenkaan olleet tarpeeksi hyvin varustautuneita tai valmistautuneita toteuttamaan niin kunnianhimoista suunnitelmaa.

Talous

Shannonin alkulähde on joen pituudesta huolimatta vain 76 metriä merenpinnan yläpuolella, joten joki on helposti purjehduskelpoinen eikä siinä ole kuin muutama sulku. Yksi suluista on ESB:n (irlantilainen sähköyhtiö) omistuksessa oleva vesivoimala Ardnacrushassa.
Kuljetustoimintaa kehitettiin laajamittaisesti 1980-luvulla yli 2,5 miljardilla eurolla. Sillä rahalla rakennettiin muun muassa tankkeriterminaali Foynesin ja öljylaituri Shannonin lentokentälle. Vuonna 1982 suuri alumiinin erottelulaitos rakennettiin Aughinishiin. Nykyään kauppalaivat tuovat 60 000 tonnia bauksiittia Länsi-Afrikan kaivoksilta erottelulaitokseen, jossa bauksiitista erotellaan alumiini. Erottelun jälkeen se kuljetetaan Kanadaan, jossa se jalostetaan lopulliseen muotoonsa. Vuonna 1985 Moneypointiin avattiin valtava hiilivoimala.
Helmina von Chézy

Helmina von Chézy (alk. Wilhelmine Christiane von Klencke; 26. tammikuuta 1783 Berliini — 28. tammikuuta 1856 Genève) oli saksalainen runoilija, toimittaja ja libretisti.
Wilhelmine von Klencke syntyi kirjalliseen sukuun. Hän oli kirjailija Caroline Louise von Klencken (1754–1802) tytär ja runoilija Anna Louisa Karschin (1722–1791) tyttärentytär; hänen isänsä oli Preussin armeijan upseeri Karl Friedrich von Klencke (1760–1826). Wilhelminen syntyessä vanhemmat olivat jo eronneet, ja hän asui ajoittain isoäitinsä hoivissa.
Wilhelmine von Klencke aloitti kirjailijanuransa jo vuonna 1797. Uransa ajan hän edusti romanttista koulukuntaa. Hän avioitui vuonna 1799 vapaaherra Gustav von Hastferin kanssa, mutta liitto päättyi eroon jo seuraavana vuonna. Vuonna 1801 hän muutti Félicité de Genlis'n kutsusta Pariisiin ja työskenteli saksalaisten lehtien kirjeenvaihtajana nimellä Helmina von Hastfer. Koska hän kirjoitti kriittisesti poliittisista tapahtumista, hän joutui toistuvasti kahnauksiin sensuurin kanssa. Hänellä oli lyhyt suhde Adelbert von Chamissoon, ja tämä antoi romaaninsa Peter Schlemihl (Varjoa vailla) sankarittarelle nimen Mina Helminan mukaan. Pariisissa Helmina von Hastfer seurusteli kuuluisuuksien kanssa ja kuvasi kulttuuripiirien elämää kaksiosaisessa teoksessaan Leben und Kunst in Paris seit Napoléon I. (1805 ja 1807).
Friedrich Schlegelin kautta von Klencke tutustui orientalisti Antoine-Léonard de Chézyhin (1773–1832) ja avioitui tämän kanssa 1805. Heille syntyi kaksi poikaa, mutta avioliitto oli onneton ja von Chézy palasi Saksaan vuonna 1810. Vapaussotien aikana ja niiden jälkeen hän työskenteli sairaaloissa ja keräsi veteraaneille rahaa kirjallaan Neue auserlesene Schriften. Kun hän arvosteli sotilassairaaloiden oloja vuonna 1816, häntä syytettiin herjauksesta, mutta E. T. A. Hoffmannin johtama tuomioistuin vapautti hänet syytteestä.
Vuodesta 1817 alkaen von Chézy asui Dresdenissä ja kirjoitti muun muassa libreton Carl Maria von Weberin oopperaan Euryanthe, ja Franz Schubert sävelsi musiikkia hänen näytelmäänsä Rosamunde, Kyproksen ruhtinatar.
Koko elämänsä ajan von Chézy muutti kaupungista toiseen. Pariisin jälkeen hän ehti asua Heidelbergissa, Frankfurt am Mainissa, Kölnissä, Münchenissä, Wienissä ja useissa muissa kaupungeissa, ennen kuin asettui Genèveen vuonna 1852.
Aviomiehen A.-L. de Chézyn kuoltua Helmine von Chézyn taloudellinen tilanne heikkeni. Pojan Max von Chézyn kuolema vuonna 1846 järkytti häntä niin, ettei hän enää julkaissut paljonkaan. Viimeisinä elinvuosinaan von Chézy kärsi sokeudesta. Vuosina 1853–1855 hän saneli muistelmansa Bertha Christiane Borngräberille, ja ne julkaistiin postuumisti.
Arosirppimatkija

Levinneisyys

Arosirppimatkijaa tavataan Meksikon luoteisosissa ja Yhdysvaltain lounaisosissa. Laji on luokiteltu vaarantuneeksi, koska sen uskotaan olevan vähenemässä nopeasti. Vähenemisen syitä ei kuitenkaan tunneta hyvin.
Jagdbombergeschwader 34

Historia

Lennosto perustettiin 24. marraskuuta 1958 Fassbergin lentotukikohdassa, mistä se siirrettiin 1. huhtikuuta 1959 Memmingerbergin lentotukikohtaan. Saksan puolustusministeri Franz Josef Strauss ja ilmavoimien komentaja Josef Kammhuber ottivat lennoston operatiiviseen palvelukseen 5. toukokuuta ja se liitettiin Natoon 1. lokakuuta. Perustettaessa kalustona olivat Republic F-84F Thunderstreak-hävittäjät. Lennosto vastaanotti ensimmäiset Lockheed F-104 Starfighterit vuonna 1964, ja kalustaminen saatiin päätökseen 1968. JaBo 34 varustettiin 1980-luvun lopulla Panavia Tornado IDS:llä, joilla kalustamine alkoi maaliskuussa 1987. 
Lennostolle annettiin vaalittavaksi toisen maailmansodan aikaisen lennoston Jagdgeschwader 54 ”Grunherzin” perinteet. Lennoston nimeen liitettiin 8. toukokuuta 1992 kunnianimi ”Allgäu”. Lennosto lakkautettiin organisaatiomuutoksen seurauksena 30. kesäkuuta 2003.
Kangasjärvi (Mänttä-Vilppula)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 54 hehtaaria, se on 1,6 kilometriä pitkä ja 850 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari.  Sen rantaviivan pituus on 5,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Vehkajärven valuma-alueella (35.49), jonka Kangasjärven alueeseen (35.492) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 118,8 metriä mpy.