google/wiki40b huggingface dataset:
Pekka Lounela

Pekka Elias Lounela (20. elokuuta 1932 Helsinki – 2. joulukuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen kriitikko, pakinoitsija, kirjailija ja runoilija.
Lounela vietti lapsuus- ja nuoruusvuotensa Turussa, minkä jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopistossa estetiikkaa, kirjallisuutta, taidehistoriaa ja filosofiaa.
Lounela toimi Parnasson toimitussihteerinä 1955–1957 ja Yleisradion teatteriosastolla dramaturgina 1957–1963 ja teatteriosaston päällikkönä 1965–1973. Kriitikonuransa hän aloitti Ylioppilaslehden teatterikriitikkona.
Lounelan kirjalliseen tuotantoon kuului pakinoita, pamfletteja, runoja, matkakirjoja, pienoisromaaneita ja näytelmiä. Hänen esikoisteoksensa, runokokoelma Epätieto, ilmestyi 1954. Lehtipakinoita Lounela on julkaissut nimimerkillä Kala. Pakinat ilmestyivät ensin Ylioppilaslehdessä ja myöhemmin Suomen Kuvalehdessä. Kalan pakinoista on koottu kolme kokoelmateosta. Monet niiden tarinat on sijoitettu kuvitteelliseen Luomen valtioon. Tekstit ovat kirjallisesti korkeatasoisia ja niissä on usein allegorinen tai vertauskuvallinen rakenne. Lukija jää usein pohtimaan, että tekstissä on jokin avain, joka on nykylukijalle vaikea löytää, koska ei enää tunneta asiaa, jonka kustannuksella Kala pilailee. Sen sijaan ne tekstit, joissa kuvataan arki- tai perhe-elämää, ovat kestäneet paremmin ajan kulutusta.
Keltapyrstövälskäri

Koko ja ulkonäkö

Keltapyrstövälskäri voi kasvaa 25 cm pitkäksi. Sen vartalo on litteä ja orvokinsininen, suu välskäreille ominainen pitkähuulinen ja pyrstö kirkkaan keltainen.  Pyrstön tyvessä ovat veitsimäiset ulokkeet, joita kala voi käyttää taisteluaseena heiluttamalla vartaloaan. 
Nuoret yksilöt ovat hennosti vaakaraitaisia.

Alkuperä

Keltapyrstövälskäri elää luonnossa Punaisellamerellä ja Persianlahdella.
Se elää 2-20 metrin syvyydessä merenpohjan kalliorinteillä tai koralleja kasvavilla alueilla.

Käyttäytyminen

Keltapyrstövälskäri tarvitsee runsaasti uintitilaa, ja se voi käyttäytyä aggressiivisesti muita välskäreitä kohtaan. Jos se ehtii vallata reviirin akvaariosta, se voi hyökätä myöhemmin tulleiden kalojen kimppuun, siksi suositellaan, että keltapyrstövälskäri laitetaan akvaarioon viimeisenä kalana.
Luonnossa keltapyrstövälskärit liikkuvat uteliaina pitkin koralliriuttaa ja napostelevat jatkuvasti levää. Riutta-akvaariossa ne saattavat joskus näykkiä myös pitkälonkeroisia koralleja ja jättiläissimpukoita, varsinkin jos eivät saa tarpeeksi mieluista ruokaa.
Keltapyrstövälskärit kutevat avoveteen, sekä mäti että siitä kuoriutuneet toukat ajelehtivat planktonin seassa. Poikaset asettuvat riutalle toisen muodonmuutoksensa jälkeen. Laji on hyvin vaikea saada lisääntymään vankeudessa.

Vesiolot ja ravinto

Keltapyrstövälskäri syö luonnossa pääravintonaan kivillä ja koralleilla kasvavaa makrolevää, mutta tulee sen joukossa nielaisseeksi myös pieniä selkärangattomia. Akvaariossakin se nyppii elävää levää, mutta sille syötetään sen lisäksi kasvispitoista ruokaa kuten kuivattua levää.  Kala tarvitsee monipuolisesti erilaisia ruoka-aineita säilyttääkseen värinsä. 
Sopiva lämpötila on 24–28 °C, suolapitoisuudesta kertova ominaispaino  1.020–1.02 ja pH 8.1–8.4.
Doris Day

Ura

Doris Day aloitti tanssijana mutta päätyi lopulta elokuviin, ja hänen ensimmäinen elokuvansa Valtameren romanssi valmistui vuonna 1948. Seuraavana vuonna Day levytti ensimmäisen kerran, ja hänestä tuli yksi 50- ja 60-lukujen suosituimmista näyttelijöistä ja laulajista.   
Vuonna 1956 valmistui Alfred Hitchcockin trilleri Mies joka tiesi liikaa, jossa Day osoitti näyttelijänlahjansa. Hän lauloi siinä myös ikivihreän kappaleen ”Que Sera, Sera”. Hänen loistavat komediennen kykynsä pääsivät oikeuksiinsa kolmessa aikanaan rohkeina pidetyssä komediassa Kaikki alkoi puhelimesta (The Pillow Talk, 1959), Rakkaani, tule takaisin (Lover Come Back, 1961) ja Älä lähetä kukkia (Send Me No Flowers, 1964), joissa miespääosaa esitti Rock Hudson. Vuonna 1962 hän loisti Cary Grantin kanssa komediassa Minkin kosketus. Day teki viimeiset elokuvansa vuonna 1968. 
Vuosina 1968–1973 Daylla oli oma sitcom-komediasarja nimeltään Doris Day Show, jonka tunnussävelmänä oli "Que Sera, Sera". 
Vuonna 1985 Day juonsi omaa lemmikkieläimistä kertovaa talk show’taan Doris Day’s Best Friends, jonka ensimmäisenä vieraana oli vaikeasti sairas Rock Hudson. Day on myös kirjoittanut omaelämäkerran Doris Day: My Own Story.
Vuonna 2008 Daylle myönnettiin Grammy-palkinto elämäntyöstä, mutta hän ei tullut hakemaan sitä, mikä osoittaa, että hän on yksi täydellisimmin julkisuudesta vetäytyneistä Hollywood-tähdistä.

Yksityiselämä

Doris Day oli naimisissa neljä kertaa, mutta kolme avioliittoista päättyi avioeroon ja yksi leskeytymiseen. Hänellä oli yksi lapsi ensimmäisestä avioliitosta, muusikko Terry Melcher, joka syntyi vuonna 1942 ja kuoli syöpään vuonna 2004.
Elokuvauransa jälkeen hän keskittyi eläinsuojelutyöhön. Hän luopui taiteilijanimestään, minkä jälkeen hänet tunnettiin nimellä Clara Kappelhoff.
Day kuoli keuhkokuumeeseen 97-vuotiaana kotonaan Carmel Valleyssa, Kaliforniassa 13. toukokuuta 2019. Oman toiveensa mukaisesti hänelle ei järjestetä hautajaisia tai edes hautakiveä.
Rupert Everett

Rupert James Hector Everett (29. toukokuuta 1959 Norfolk, Englanti) on englantilainen näyttelijä.
Everett aloitti näyttelijänuransa 1980-luvun alussa. Hänen läpimurtoelokuva oli Vakoojan tarina (Another Country, 1984), jota pääosissa nähtiin myös muun muassa Colin Firth ja jonka näytelmäversiossa Everett oli näytellyt pari vuotta aikaisemmin. Hänen uransa muita tunnettuja elokuvia ovat muun muassa Tähdenlento (Heart of Fire, 1987), Kuka sanoo tahdon? (My Best Friend's Wedding, 1997), Ihanneaviomies (An Ideal Husband, 1999) ja William Shakespearen Kesäyön unelma (A Midsummer Night's Dream, 1999). Tämän lisäksi hän on näytellyt runsaasti televisiossa, muun muassa Sherlock Holmesia televisioelokuvassa Sherlock Holmes: Tapaus silkkisukka (Sherlock Holmes and the Case of the Silk Stocking, 2004). Tämän lisäksi hän on ääninäytellyt elokuvissa Villit marjaset (The Wild Thornberrys Movie, 2002), Shrek 2 (Shrek 2, 2004), Narnian tarinat: Velho ja leijona (The Chronicles of Narnia: The Lion, the Witch and the Wardrobe, 2005) ja Shrek kolmas (Shrek the Third, 2007).
Rupert Everett on avoimesti homoseksuaali.
Frithjof Schuon

Frithjof Schuon (18. kesäkuuta 1907, Basel – 5. toukokuuta 1998, Bloomington, Indiana) oli sveitsiläinen filosofi, suufimystikko, runoilija ja taidemaalari, joka tunnetaan ennen kaikkea metafysiikastaan ja uskonnonfilosofiastaan.
Metafysiikassa Schuon sovelsi Platonin ja Adi Shankaran ajattelua. Hän kuuluu metafysiikan traditionalistisen koulukunnan perustajiin René Guénon'n ja Ananda Coomaraswamyn ohella. Schuon on kirjoittanut myös vertailevaa uskontotiedettä.
Koulumatti

Koulumatti on shakkipelissä neljännellä siirrolla tehty matti, jonka valkea saattaa tehdä siirroilla 1.e4 2.Lc4 3.Df3 (tai Dh5) 4.Dxf7#. Siirrot voivat tapahtua eri järjestyksessä tai välissä voi olla useampia eri siirtoja, mutta idea on aina sama. Kuningatar lyö f7:ään lähetin suojatessa sen, jolloin se tekee vastustajan kuninkaasta matin. Koulumatti voi esimerkiksi mennä seuraavasti. 1.e4 e5 2.Dh5 Rc6 3.Lc4 Rf6 4.Dxf7#
Koulumatti on hyvin yleinen aloittelijatasolla, mutta sen idea on sama myös monessa muussa avauksessa. Valkea hyökkää mustan heikon f7-ruudun kimppuun. Tämä näkyy esimerkiksi preussilaisessa pelissä, jossa valkea hyökkää siirroilla 1.e4 e5 2.Rf3 Rc6 3.Lc4 Rf6 4.Rg5!? f7-sotilaan kimppuun.
Insectivorous Plants

Insectivorous Plants on brittiläisen luonnontieteilijä ja evoluutioteorian edelläkävijä Charles Darwinin kirja, joka julkaistiin Lontoossa 2. heinäkuuta 1875.
Osana Darwinin luonnonvalintateoriaan liittyvää teosten sarjaa, kirja on lihansyöjäkasvien tutkimus, jossa kiinnitetään erityistä huomiota niiden sopeumiin, joiden avulla ne voivat elää vaikeissa olosuhteissa. Se sisältää Darwinin omia piirroksia, mutta myös hänen poikiensa George ja Francis Darwinin piirroksia.
Kirja kertoo Darwinin kokeista eri lihansyöjäkasveilla, joissa hän huolellisesti tutkii niiden ruokailujärjestelmiä. Darwin kokeili useita menetelmiä kasvien ansamekanismien aktivoimiseksi, kuten ruokkimalla niitä lihalla ja lasilla, puhaltamalla niiden päälle ja tökkimällä niitä hiuksilla. Hän havaitsi, että vain eläinten liikkeet saivat kasvit reagoimaan ja totesi, että tämä oli evoluution sopeuma energian säästämiseksi ja ärsykkeiden sivuuttamiseen, jotka eivät todennäköisesti ravitse kasvia. Hän havaitsi myös, että vaikka joillakin kasveilla on erilaisia ansankaltaisia ​​rakenteita, toiset tuottavat tahmeita nesteitä napatakseen saaliinsa ja totesi, että tämä oli esimerkki luonnonvalintapaineesta, joka johti erilaisiin ravinnonhankintatapoihin.
Ensimmäisen painoksen määräksi ilmoitettiin 3 000 kopiota. Se käännettiin useille kielille Darwinin elinaikana, mukaan lukien saksankielisen painoksen. Toinen englanninkielinen painos julkaistiin vuonna 1889 Darwinin kuoleman jälkeen. Sitä on muokattu Francis Darwinin lisäyksillä ja alaviitteillä.
Philip Roth

Elämä ja teokset

Rothin isän vanhemmat olivat juutalaisia maahanmuuttajia Galitsiasta. Roth vietti lapsuutensa Weequahicin alueella Newarkissa. Hän opiskeli Bucknellin ja Chicagon yliopistoissa englannin kieltä ja kirjallisuutta. Kirjailijanuransa ohessa hän toimi vuoteen 1992 opettajana Iowan, Princetonin ja Pennsylvanian yliopistoissa.
Rothin kirjailijanuran alku ajoittuu samaan aikaan 1960-lukulaisen yleisen amerikanjuutalaisen kirjallisuuden nousun kanssa. Hän muodosti Saul Bellowin ja Bernard Malamudin kanssa juutalaiskirjailijoiden troikan, jota kutsuttiin New Yorkissa toimivan vaatturiliikkeen mukaan nimellä Har, Schaffner & Marx.
Roth kuvasi teoksissaan juutalaisten elämää sodanjälkeisessä Amerikassa, ja tapahtumapaikkana on usein Newarkin juutalaisyhteisön asuinseudut. Ensimmäisestä kirjastaan, novellikokoelmasta Hyvästi, Columbus (Goodbye, Columbus, 1959), hän sai National Book Awardin. 
Rothin tunnetuin romaani on 1969 ilmestynyt Portnoyn tauti. Monissa hänen teoksissaan on kertojana ja päähenkilönä hänen vain kevyesti verhottu alter ego Nathan Zuckerman. Haastattelussa vuonna 2007 Roth sanoo, että Haamu poistuu on viimeinen kirja, jossa Nathan Zuckerman esiintyy. Ensimmäisen kerran Roth käytti Zuckermania vuonna 1979 ilmestyneessä kirjassa Haamukirjoittaja.
Nemeses-sarja on kvartetti, johon kuuluvat teokset Jokamies (2006), Tuohtumus (2008), Nöyryytys (2009) ja Nemesis (2010).
Rothia pidettiin yhtenä 2000-luvun suurimmista suosikeista Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaksi, mutta häntä ei palkittu. Hän arveli itse Helsingin Sanomien haastattelussa 2009, että hän ei ole ehkä riittävän vasemmistolainen Ruotsin akatemialle.
Syksyllä 2012 haastattelussa ranskalaiselle Les Inrocks -lehdelle Roth kertoi päätöksestään lopettaa kirjoittaminen. Roth kuoli sydämen vajaatoimintaan toukokuussa 2018.

Kunnianosoituksia

Roth on saanut useita yhdysvaltalaisia ja eurooppalaisia kirjallisuuspalkintoja, muun muassa vuonna 1997 Pulitzer-palkinnon romaanista Amerikkalainen pastoraali sekä kahdesti National Book Awardin (1960 Hyvästi, Columbus ja 1995 Sabbath’s Theater). Hänelle on myönnetty vuonna 1998 National Medal of Arts, ja hän on ollut vuodesta 1970 American Academy of Arts and Lettersin jäsen. Roth on kolmas yhdysvaltalainen kirjailija, jonka teokset Library of America julkaisee täydellisenä laitoksena tämän elinaikana. Vuonna 2011 hänelle myönnettiin neljännen kerran jaettu kansainvälinen Booker-palkinto.
Stavangerin lentoasema

Terminaali

Lentoasemalla on yksi terminaali, jossa on yhdeksän matkustajasiltaa. Kaikki sillat on suunnattu kapearunkoisille koneille. Terminaalissa on suurehko verovapaa myymälä, joka myy makeisia, kosmetiikkaa, parfyymejä ja juomia. Lisäksi terminaalissa on viisi ravintolaa ja kahvilaa sekä kaksi muuta myymälää. Terminaalissa on myös pieni pankki.

Liikenneyhteydet

Lentoasemalle pääsee useita kertoja päivässä linja-autolla ja takseilla.

Tulevaisuus

Avinor aloittaa terminaalin kunnostuksen, joka tosin koskee vain saapuvien matkustavien tiloja.
Äitini linna

Vastaanotto

Mikael Fränti kirjoitti Helsingin Sanomissa elokuvan televisioesityksen alla, ettei mitään näin aurinkoista ja elämäniloista ole näkynyt pitkään aikaan elokuvassa. Hän sanoi Äitini linnan olevan ranskalaista laatutyötä, jossa ei ole mitään pingotettua tai tekotaiteellista:
»Yves Robert välittää sointuvin ja taipuisin kuvin Marcel Pagnolin omakohtaiset sanat, tilanteet ja tunnot. Samanlaista perhetunteen ylistystä näkee enää harvoin.» 
()
Arte (yhdistys)

Historiaa

Arten perustajat olivat osa Turun taiteilijaseurasta 1950-luvun lopulla erimielisyyksien vuoksi eronneesta taiteilijajoukosta. Artelaisten tavoitteina oli taiteilijoiden työskentelyolosuhteiden parantaminen näyttelyiden ohella. Perustajat olivat osin samoja taiteijoita, jotka olivat aiemmin toimineet taiteilijaryhmissä Ryhmä 9 ja Pro Arte 57. Jäsenistö ja kulloinkin ajankohtainen taiteellinen ilmaisu on vaihdellut ajan myötä. Alkuun 1960-luvulla artelaiset edustivat Turun koulun tyyppistä surrealistissävyistä, lyyristä ilmaisua sekä ekspressionistista realismia. Abstraktien kokeilujen rinnalla taidetta leimasi figuratiivisuus. Ensimmäisen vuosikymmenen lopulla Arteen liittyi uusia nuoria taiteilijoita. Uusrealismi yhdisti artelaisia 1970-luvulla ja ajan tapaan yhteiskunnallinen vaikuttaminen ja vasemmistolaiset yhteydet olivat pinnalla. Ilmaisu oli lyhyen tendenssivaiheen jälkeen lähintä elämänpiiriä kuvaavaa ihmisläheistä realismia.

Titanik-galleria

Titanik-galleria on Arten ylläpitämä näyttelytila jossa esitettävät näyttelyt ja tapahtumat valitsee Arte ry:n jäsenistöstä koostuva hallitus. Arte ry hallinnoi myös Suomen ainoaa äänitaiteeseen keskittynyttä residenssiohjelmaa kansainvälisille taiteilijoille.
Vallijamit

Vallijamit on vuosittainen jazz-tapahtuma Luumäen Taavetissa. Sen järjestää Luumäkiseura yhteistyössä TaavettiSwingin kanssa. Vallijamien pääkonsertti pidetään Taavetin linnoituksessa. Ensimmäistä kertaa tapahtuma järjestettiin vuonna 2002.
Alexander Ferdinand Luther

Alexander Ferdinand Luther (1877–1970) oli suomalainen eläintieteilijä ja Helsingin yliopiston professori. Hän oli aikansa merkittävimpiä värysmatojen tutkijoita ja toimi myös selkärankaisten eläinten vertailevan anatomian alalla.

Virkaura

Luther oli Helsingin yliopiston eläinmuseon amanuenssi 1900-1912 ja  1917-1918 eläinmuseon kustos. Yliopiston eläintieteen ylimääräisenä professorina hän toimi 1918-1946 ja samalla  Tvärminnen eläintieteellisen aseman esimiehenä 1919-1953.

Opinnot ja tutkimukset

Uransa alkuaikoina Luther paneutui faunistiikkaan, tutki erityisesti Lohjanjärven eläimistöä ja julkaisi mm. Suomen nilviäisten levinneisyyttä koskevan kokonaisesityksen. Hän opiskeli Itävallassa 1902-1903 erikoistuen värysmatojen morfologiaan, ja julkaisi niiden systematiikkaa koskevan väitöskijrjatyön sekä useita muita tutkimuksia. 
Sittemmin hän opiskeli Saksan Heidelbergissa 1905-1907 vertailevaa anatomiaa ja julkaisi haiden ja muiden rustokalojen leukalihaksistoa koskevia töitä ja myöhemmin tutkimuksia sammakkoeläinten anatomiasta. Hän tutki vielä Münchenissä ja Rostockissa anatomiaa ja kehitysfysiologiaa 1912-1914 mm. Hans Spemannin johdolla. Luther teki tutkimusmatkan Kaukoitään ja Ceylonille 1910.  
Professorikautenaan Luther jatkoi perinpohjaista värysmatojen anatomian ja systematiikan tutkimusta, ja lopulta julkaisi Itä-Fennoskandian värysmatofaunaa koskevan kokonaisesityksen "Die Turbellarien Ostfennoskandiens" I-IV (1960-1963), jota Tor Karling täydensi viidennellä osalla. "Lutherin ansiosta Suomesta tuli yksi värysmatotutkimuksen johtavista maista ja erityisesti Tvärminnestä alan keskeinen tutkimuspaikka."

Perhe

Alexander Luther oli baltiansaksalaista sukua. Hänen Suomeen muuttanut isänsä perusti Janakkalan Leppäkoskelle Rauhaniemen tiilitehtaan, ja Alexander Luther toimi myös sen toimitusjohtajana vuosikymmenten ajan.
Lutherilla oli kuusi poikaa, joista vanhin oli  kasvitieteen professori Hans Luther.
5. arrondissementti (Pariisi)

Pariisin 5. arrondissementti (ransk. 5ᵉ arrondissement de Paris) on yksi Pariisin kahdestakymmenestä arrondissementista eli hallintoalueesta. Se tunnetaan myös nimellä "arrondissement du Panthéon". Se jaetaan edelleen neljään kortteliin (ransk. quartiers), jotka ovat Saint-Victor, Jardin-des-Plantes, Val-de-Grâce ja Sorbonne.
Arrondissementin länsiosa sekä sitä lähellä oleva osa viereistä 6. arrondissementtia tunnetaan paremmin nimellä Latinalaiskortteli (ransk. Quartier latin), joka ei kuitenkaan tällä nimellä kuulu Pariisin virallisiin kaupunginosiin. Näiden arrondissementtien rajana on Boulevard Saint-Michel. Pariisin yliopistojen historiallinen päärakennus Sorbonne sijaitsee 5. arrondissementissa.
Arrondissementti sijaitsee Pariisin vasemmalla rannalla. Sitä reunustavat pohjoisessa Seine-joki ja 4. arrondissementti, lännessä 6. arrondissementti ja etelässä 14. ja 13. arrondissementti.
Arrondissementin pinta-ala on 2,54 km² ja asukasluku oli 60 800 henkeä vuonna 2011.
Ihmistiikeri

Ihmistiikeri on tarun mukaan ihminen joka muuttuu öisin ihmistiikeriksi. Se kuuluu intialaiseen tarustoon mutta on sittemmin levinnyt ympäri Aasiaa. Ihmistiikerin sanotaan olevan vahva kuin tiikeri ja älykäs kuin ihminen. Tuntomerkkeinä on pitkät terävät hampaat, teräväkyntiset käpälät ja tiikerin ruumis ilman häntää. Ihmistiikeriä esiintyy samoilla seuduilla kuin tiikereitä aasiassa.
Ihmistiikeri eroaa ihmissudesta siten että ihminen voi itse päättää haluaako hän ihmistiikeriksi toisin kuten ihmissusi joka muuttuu tahtomattaan ihmissuden pureman vuoksi. Tarun mukaan ihminen pystyy muuttumaan ihmistiikeriksi monin eri keinoin. Tapa vaihtelee riippuen mistä osasta aasiaa tarina tulee. Malesiassa vain noidat omaavat tiedon ihmisen muuttamiseksi hirviöksi ja he veloittavat palveluksesta melkoisesti. Jaavalla riittää, että ihminen lausuu loitsun sanat tiikerin turkki tai vastaava vaate päällään. Balilla rituaali on kaikkein vastenmielisin ja henkisesti sairain: ihmisen on anastettava vainajan suolet, keitettävä ne ja juotava kammottava liemi.  
Tarun mukaan ihmistiikerin voi päivällä tunnistaa alaselän tummasta laikusta. Täplän ajatellaan syntyneen paikalle, josta häntä on palanut. Paikoin uskotaan, että vain vainajat voivat muuttua ihmistiikereiksi. Mikäli paha ihminen rukoilee kuolemansa hetkellä anteeksiantoa, hän voi herätä henkiin ja hitaasti muuttua tiikeriksi.
Raskaustesti

Raskaustesti on koe, jolla voidaan määrittää, onko henkilö raskaana. Nykyään raskaustestin voi suorittaa laboratorion asemasta itse kaupallisilla testituotteilla, jotka antavat lähes yhtä luotettavan tuloksen kuin laboratoriossa tehtävä koe. Kotitestejä voi ostaa apteekista, hyvin varustetuista päivittäistavarakaupoista ja internetin kautta.

Toimintaperiaate

Raskaustestit mittaavat verestä tai virtsasta istukkahormonin (hCG, humaani koriongonadotropiini) pitoisuuksia. Suurin osa testeistä käyttää vasta-ainetta, joka sitoutuu istukkahormonin β-alayksikköön. Istukkahormonia erittää alkio pian hedelmöityksen jälkeen, ja kun alkion implantaatio kohtuun on tapahtunut, hormonin eritys siirtyy istukan tehtäväksi. Hormonin pitoisuus veressä kaksinkertaistuu noin 48 tunnin välein ja saavuttaa huippunsa 50–70 päivän kohdalla. Istukkahormoni on noussut mitattavalle tasolle 11 päivää hedelmöityksen jälkeen 98 prosentilla naisista.
Raskaustesti voi antaa joko kvalitatiivisen (on tai ei ole raskaana) tai kvantitatiivisen tuloksen (istukkahormonin määrä noin tarkkuudella 1 IU/l). Jälkimmäisiä testejä käytetään laboratoriossa muun muassa raskauden kehittymistä seurattaessa ja diagnosoitaessa kohdunulkoista raskautta tai rypäleraskautta.
Ennen kemiallisten testien kehittämistä raskauden testaamiseen käytettiin 1940- ja 1950-luvuilla kynsisammakkoa. Sammakkoon ruiskutettiin naisen virtsaa ja mikäli hän oli raskaana, sammakko alkoi laskea kutua, koska gonadotropiini aiheuttaa sammakonmunien kypsymisen alle vuorokaudessa. Kynsisammakon käyttö oli ensimmäinen luotettava raskaustesti.

Luotettavuus

Kuten suurin osa testeistä, raskaustestikin voi antaa vääriä positiivisia tai vääriä negatiivisia tuloksia. Pääosin raskaustestit ovat kuitenkin varsin luotettavia.
Väärä negatiivinen tulos voidaan saada, jos testi tehdään liian varhain. Vain viidellä prosentilla raskaana olevista naisista on mitattavia istukkahormonin pitoisuuksia veressä kahdeksan päivää hedelmöityksen jälkeen. Muutama päivä kuukautisten poisjäännin jälkeen tehty testi antaa useimmiten luotettavan tuloksen, jos naisen kuukautiskierto on säännöllinen. Epäiltäessä väärää negatiivista tulosta kannattaa raskaustesti toistaa muutaman päivän kuluttua.
Väärä positiivinen tulos voidaan joskus nähdä verikokeessa, jos muut veressä olevat yhdisteet häiritsevät käytettyä testimenetelmää. Tällaisia yhdisteitä ovat muun muassa luteinisoiva hormoni (LH), reumatekijä, tietyt vasta-aineet ja aivolisäkkeen tuottama hCG. Väärä positiivinen tulos saadaan näissä tapauksissa paljastettua esimerkiksi tekemällä raskaustesti virtsasta tai käyttämällä toista testimenetelmää. Myös tietyt sairaudet, kuten trofoblastitauteihin kuuluvat istukkasyöpä ja rypäleraskaus, voivat aiheuttaa väärän positiivisen tuloksen. Jos naiselle annetaan hedelmöityshoitojen yhteydessä istukkahormonia pistoksina, raskaustesti voi näyttää väärää positiivista.
Julia Gillard

Pääministeriksi

Gillardista tuli Australian ensimmäinen naispääministeri 24. kesäkuuta 2010 Kevin Ruddin jouduttua luopumaan tehtävästään. Tätä ennen Gillard toimi Kevin Ruddin hallituksen varapääministerinä vuodesta 2007 alkaen. Gillard on tullut valituksi Australian parlamenttiin Lalorin vaalipiirin edustajana vuosien 1998, 2001, 2004, 2007 ja 2010 vaaleissa.

Vaalit 2010

Alle kuukausi pääministeriksi nousemisensa jälkeen Gillard sai kenraalikuvernööri Quentin Brycelta pyytämänsä luvan hajottaa liittovaltion parlamentin ja määrätä parlamenttivaalit pidettäviksi 21. elokuuta 2010. Vaalikampanjan aikana Gillard ilmoitti kannattavansa Australian valtiomuodon muuttamista tasavallaksi kuningatar Elisabet II:n jälkeen.
Vuoden 2010 tasaväkisissä parlamenttivaaleissa kumpikaan suurista puolueista ei saavuttanut riittävää määrää paikkoja edustajainhuoneessa voidakseen muodostaa hallituksen yksinään. Gillard sai kuitenkin jatkaa pääministerinä vaalien jälkeen, kun vihreiden kansanedustaja Adam Bandt ja kolme sitoutumatonta kansanedustajaa Andrew Wilkie, Rob Oakeshott ja Tony Windsor ilmoittivat tukevansa Gillardin hallitusta. Sitoutumattomien ja vihreiden tuki nosti hallitusta tukevien kansanedustajien paikkamäärän tarvittavaan 76:een, kun parlamentin alahuoneessa on yhteensä 150 edustajaa. Gillardia tukeneet sitoutumattomat mainitsivat tukensa syiksi muun muassa valokaapeleihin perustuvan kansallisen laajakaistaverkkohankkeen ja työväenpuolueen ilmastonmuutospolitiikan.

Politiikka

Gillardin hallituksen ajama hiilivero hyväksyttiin Australian parlamentissa 8. marraskuuta 2011. Uuden lain myötä noin 500 eniten hiilidioksidipäästöjä tuottavaa australialaista yritystä alkoi maksaa veroa hiilidioksidipäästöistä heinäkuusta 2012 alkaen. Veron suuruus on 23 Australian dollaria tonnilta, ja hallitus suunnittelee tukitoimia, kuten verohelpotuksia ja sosiaaliturvan parannuksia, kompensoidakseen kuluttajille osan hiiliveron aiheuttamasta kustannusten noususta. Oppositio arvosteli Gillardia vaalilupauksen pettämisestä, sillä ennen vuoden 2010 vaaleja Gillard oli luvannut, ettei hänen hallituksensa tule esittämään hiilidioksidiveroa.