Lockstedtin harjoitusjoukko

Lockstedtin harjoitusjoukko (saks. Ausbildungstruppe Lockstedt) on Lockstedter Lagerissa Saksan Holsteinissa vuosina 1915–1916 koulutetun suomalaisen sotilasyksikön nimitys. Lockstedtin harjoitusjoukko on jääkäriliikkeen eräs vaihe.

Konekiväärikomppania

Konekiväärikomppania kuului Lockstedtin harjoitusjoukon 2. syyskuuta 1915 vahvistettuun kokoonpanoon. Tilapäisten johtojärjestelyiden jälkeen komppanianpäälliköksi komennettiin rintamalta yliluutnantti Lemcke. Suomalainen Oberzugführer oli Gabriel von Bonsdorff.
Aikaisemmassa konekiväärikoulutuksessa oli käytetty venäläisiä aseita. Lokakuussa 1915 saatiin uusia saksalaisia aseita ja hevosia niiden kuljettamiseen. Yhteensä komppanialla tuli olemaan 6 konekivääriä ja miesten henkilökohtaisina aseina Parabellum-pistoolit m/08.
A-luokan jääkärit käyttivät saksalaisia aseita B-luokan jääkärien (alokkaiden) harjoitellessa venäläisillä Maxim-konekivääreillä.
Koulutuksen lopulla pidetyn tarkastuksen toimitti eversti von Humbold. Hänen päätelmänsä oli, että Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppania on parhaimman saksalaisen kk-komppanian veroinen.

Pioneerikomppania

Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania oli erityisessä asemassa ollessaan Saksan armeijan ainoa jääkäripioneerikomppania. Sen miehet koulutettiin periaatteessa sekä jalkaväki- että pioneeritehtäviin. Komppanianpäällikkö oli kapteeni Just, jonka on kerrottu sanoneen, että jos tavalliset jääkärit eli jalkaväki harjoittelee 10 tuntia päivässä on hänen alaistensa harjoiteltava 20 tuntia oppiakseen myös teknilliset taidot. Pioneerikomppanian suomalainen Oberzugführer oli Georg Mandelin.
Pioneerikomppanian kantajoukkona oli noin 30 siviilissä teknillisen koulutuksen saanutta pfadfinderiä. Pioneerikoulutukseen kuului mm. "vallitustyöt, esteiden ja uivien siltojen rakentaminen, sillat, miinanheitto- ja räjähdysoppi, valoheittäjän käyttö, rakennustyöt y.m. y.m." Myös viestihenkilöstön koulutusta annettiin pioneerikomppaniassa lokakuusta 1915 alkaen. Muista komppanioista valittiin muutama mies koulutettavaksi puhelinmiehiksi niiden omiin tarpeisiin.

Kenttähaupitsijaos

Jälleen poiketen tavanomaisesta kokoonpanosta, pataljoona sai myös omaa tykistöä kenttähaupitsijaoksen muodossa maaliskuussa 1916. Ajatus herätti vastustusta sekä periaatteellisesti - miten jääkärijoukkoihin voisi kuulua tykistöä? - että taloudellisesti: kouluttajia, kalustoa ja hevosia oli vaikea saada näin outoon yksikköön.
Jaokseen valittiin kantajoukoksi mm. tekniikan alan taitajia (Malmberg, Eklund) sekä tykistölle välttämättömien hevosten tuntijoiksi eläinlääketieteen opiskelijoita (Pasma, Palmén, Lesch).
Osastoa johti luutnantti Zimmer, joka vuoroin käytti osastostaan ylpeilevää nimitystä Jäger-Artillerie (suom. jääkäritykistö) vuoroin pilkkanimeä Jagende Artillerie (suom. "metsästävä tykistö"). Torsten Leschistä tuli jaoksen Oberzugführer.
Kantajoukolle annettiin koulutusta aluksi Itzehoen pikkukaupungissa sijaitsevassa Tykistörykmentti 9:n varuskunnassa.
Kun koulutus laajeni ja muuttui käytännölliseksi, siihen sisältyi säännöllisesti tykkien siirto miesvoimin puolen kilometrin päässä kasarmeilta olevalle harjoitusalueelle. Siellä eräs harjoite oli rintakuviin ampuminen shrapnelleilla (=tykin hauliammuksilla).