google/wiki40b huggingface dataset:
Tupolev Tu-22

Malleja

Koneen esityyppi oli Tupolevin 1954 suunnittelema Samoljot 105 (lentokone 105). Uusien tehokkaampien moottorien tultua käyttöön kone suunniteltiin uudelleen hyödyntämään area rulea transsoonisen kitkan vähentämiseksi. Prototyyppi 105A lensi ensilentonsa syyskuussa 1959. Ensimmäinen sarjatuotantomalli Tu-22B valmistui Kazanin tehtaalta 22 vuonna 1960.
NATO oli aikeissa antaa koneelle koodin Beauty (kauneus), joka koettiin liian positiiviseksi. Siksi kone saa koodinimen Blinder (sokaisija).
Tupolev Tu-22 tuli palveluskäyttöön 1962. Käyttöönottonsa jälkeen koneet kärsivät huolto-ongelmista ja kuumenemisesta suurilla nopeuksilla, ja aiempia suurempien laskeutumisnopeuksien vuoksi useita tuhoutui lentäjien virheiden vuoksi. Toisin kuin Tu-16:ssa, koneessa oli vain yksi lentäjä, joten lentäjän työmäärä kasvoi. Lisäksi Tu-22:n lentomatka oli lyhyempi ja asekuorma suurempi kuin edeltäjänsä, joten pommittajia rakennettiin vain 15. Tiedusteluversio Tu-22R oli menestyksekkäämpi, ja sitä valmistettiin 127, joista puolet meritiedustelulle. Taistelukäytössä koneen käyttökelpoisuutta paransi vuodesta 1965 strategisille ilmavoimille ja meri-ilmavoimille rakennettu Raduga Kh-22 (AS-4 Kitchen) -ohjuksilla varustettu Tu-22K.
Viimeinen lentokone kaikkiaan 311 koneesta valmistettiin 1969. Pommitusversioihin kuuluvia lentokoneita rakennettiin 15, tiedusteluversioita 127, signaalitiedustelun versiota 47, ohjusten laukaisualustoina käytettäviä 76 ja harjoituskoneita 46.
Konetta myytiin 1970-luvulla Libyalle ja Irakille. Myös Egypti pyysi niitä, mutta kauppaan ei suostuttu maiden suhteiden viilennyttyä Jom Kippurin sodan jälkeen. Libya käytti koneita muun muassa iskussa Mwanzaan Tansaniaan tukeakseen ugandalaisia liittolaisiaan, sekä Tšadia ja Sudania vastaan. Irak käytti niitä sodassaan Irania vastaan. Neuvostoliitto käytti taisteluissa ainoastaan elektronisen sodankäynnin Tu-22PD:ta Afganistanissa suojaamaan Tu-22M-koneita.

Muuta

Venäjän–Georgian sodassa 9. elokuuta 2008 Georgia pudotti yhden Venäjän Tupolev Tu-22MR:n. Sen epäillään tulleen pudotetuksi yhdellä kymmenestä Ukrainan Georgialle toimittamasta S-200-ilmatorjuntaohjusjärjestelmästä. Myöhemmin epäilykset kohdistuvat Ukrainan Georgialle toimittamiin BUK M1 -alueilmatorjuntaohjuksiin.

Museokoneita

Kone on esillä Moninon ilmailumuseossa Moskovan lähellä.
Erich von Hornbostel

Erich Moritz von Hornbostel (25. helmikuuta 1877 Wien, Itävalta – 28. marraskuuta 1935 Cambridge, Englanti) oli itävaltalainen musiikintutkija, joka tunnetaan erityisesti nykyaikaisen etnomusikologian perustajana.

Elämäkerta

Horbostel kasvoi musikaalisessa kodissa ja opiskeli pianonsoittoa, harmoniaa ja kontrapunktia. Vaikka hän teini-iässä oli jo taitava esiintyjä ja säveltäjä, hän keskittyi yliopisto-opinnoissaan Heidelbergin yliopistossa (1895–1899) luonnontieteisiin ja filosofiaan. Hän väitteli tohtoriksi kemiasta vuonna 1900.
Muutettuaan Berliiniin hän opiskeli musiikkitiedettä ja psykologiaa, minkä jälkeen hänestä tuli Berliinin yliopiston psykologian laitoksen fonogrammiarkiston johtaja. Arkisto kehittyi hänen aikanaan kansainvälisesti merkittäväksi äänitearkistoksi.
Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen noustua valtaan hän joutui lähtemään maanpakoon vuonna 1933 ja hän toimi muun muassa luennoitsijana New Yorkissa. Viimeiset aikansa hän työskenteli Cambridgessa Euroopan ulkopuolisen kansanmusiikin arkistossa. Hän kuoli Cambridgessa vuonna 1935.

Tuotanto

Hornbostel tunnetaan erityisesti hänen yhdessä Curt Sachsin kanssa luomastaan soitinten luokitusjärjestelmästä, mikä on julkaistu suomeksi T. Leisiön toimittamassa kirjassa Musiikki 1974. Hänen kootut teoksensa, Hornbostel opera omnia, on julkaistu vuonna 1975. Vuonna 1933 ilmestyi kirja The Ethnology of African Soundinstruments. Kirjojensa lisäksi hän julkaisi useita tutkimuksiaan alansa tieteellisissä lehdissä ja kokoomateoksissa.
Lilli ja kukkaisystävät

Lilli ja kukkaisystävät (engl. Fifi and the Flowertots) on englantilainen nukkeanimaationa toteutettu lasten televisiosarja. Sarja kertoo puutarhassa asuvasta Lilli Lemmikistä ja hänen kukka- sekä ötökkäystävistään. Sarjan on tuottanut Chapman Entertainment, HiT Entertainment ja Cosgrove Hall Films.
Suomessa on esitetty Pikku kakkosessa ainakin vuosina 2008 ja 2016. Ääninä toimivat  Sanna-June Hyde, Liisa Kuoppamäki ja Petri Poikolainen.
RN Muzio Attendolo (1934)

Palvelus

Muzio Attendolo liitettiin 6. syyskuuta 1933 koeajojen päätyttyä 2. laivueen 7. risteilijäviirikköön, jossa alus palveli edelleen toisen maailmansodan alkaessa. Se suojasi saattueita sekä osallistui viirikkönsä mukana Calabrian taisteluun. Se siirrettiin 3. joulukuuta suojaamaan Albaniaan matkanneita saattueita ja 9. joulukuuta alus liitettiin 8. risteilijäviirikköön.
Alus kuljetti 23. joulukuuta kolme mustapaitapataljoonaa Valonaan. Se palasi 9. helmikuuta 1941 7. risteilijäviirikköön, jonka mukana alus teki miinoitusmatkoja muun muassa huhtikuussa Cape Bonin, kesäkuussa Tripolin edustalle ja heinäkuussa Sisilian kapeikkoon. Se liitettiin 21. elokuuta uudelleen 8. risteilijäviirikköön, jonka mukana se yritti 22.-28. elokuuta estää liittoutuneiden operaation Mincemeatin toteuttamisen sekä syyskuussa operaatio Halberdin estämiseen.
Muzio Attendolo siirrettiin 3. lokakuuta jälleen takaisin 7. risteilijäviirikköön suojaamaan Pohjois-Afrikkaan matkanneita saattueita. Tässä tehtävässä ollessaan se osallistui ensimmäiseen Syrtin lahden taisteluun. Alus jatkoi 1942 samoissa tehtävissä, kunnes osallistuessaan elokuussa Pedestal saattueen torjuntaan siihen osui Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusveneen HMS Uprightin laukaisema torpedo Aeolian saaristossa. Osuma katkaisi aluksen keulan, mutta siitä huolimatta se kykeni palaamaan Messinaan.
Alukselle tehtiin tarvittavat tilapäiskorjaukset, jotta se kyettiin siirtämään Napoliin. Alus siirrettiin telakalle 6. syyskuuta, mutta alus tuhoutui 4. joulukuuta Yhdysvaltain pommittaessa Napolia.  Alus nostettiin sodan päätyttyä, jolloin alkuperäisenä suunnitelmana oli korjata alus ilmatorjuntaristeilijäksi. Suunnitelmasta kuitenkin luovuttiin ja alus romutettiin.
F. A. Kaselius

Frans August Kaselius (sukunimi esiintyy myös muodossa Caselius) oli suomalainen 1800-luvun lopulla elänyt runoilija ja arkkiveisujen tekijä. Omana aikanaan laajalti Suomessa tunnettu Kaselius julkaisi ainakin 68 erilaista arkkiveisuvihkoa, arkkiveisut käsittelivät pääasiassa erilaisia ajankohtaisia uutistapahtumia, kuten onnettomuuksia, murhia, sotia ja Venäjän keisariperheen vaiheita. Kaseliuksen arkkiveisu Sotilas Otto Luodin nuoruus sekä lankeemus ja kauhia kuolema joutui poikkeuksellisesti painoylihallituksen kieltämäksi ja sen painos poltettiin.
Ripsa Koskinen-Papunen

Ripsa Koskinen-Papunen (s. 22. huhtikuuta 1967)  on MTV3:n uutisankkuri, toimittaja ja juontaja.  
Koskinen-Papunen aloitti työnsä MTV3:n uutisankkurina vuonna 1991, kun hän oli valmistunut valtiotieteiden maisteriksi. Aluksi hän esiintyi  Seitsemän uutisissa ja myös Kymmenen uutisissa. Lisäksi hän teki juttuja uutisiin ja Mediauutisiin.
Vuosina 2003–2004 Koskinen-Papunen  juonsi Huomenta Suomea, minkä jälkeen hän oli jälleen uutisankkurina syksyn ajan. Vuosina 2005–2014 hän juonsi ja teki juttuja suosittuun ja palkittuun 45 minuuttia -ajankohtaisohjelmaan. Tuolloin hän teki uutisankkurin töitä vain kesäisin 45 minuuttia -ohjelman ollessa kesätauolla.
MTVllä Koskinen-Papunen on juontanut myös lukuisia television erikoislähetyksiä kuten hyväntekeväisyysgaaloja, Linnan juhlia sekä Suuri Journalistipalkinto -gaaloja. Lisäksi hän on tehnyt TV-dokumentteja. Paljon kiitosta saanut, vakavasti loukkaantuneen nuoren tytön selviytymistarina Ratikkaa vahvempi tyttö näytettiin ensimmäisen kerran syksyllä 2012. Kouran kunniamaininnalla palkittu dokumentti Kyynelten saari (2013) puolestaan kertoo Sri Lankassa kovia kokeneen suomalaisnaisen vaikeasta taistelusta saada pahantekijät oikeuden eteen maassa, jossa naisten asema on erittäin huono. 
Toukokuussa 2015 näytettiin Koskinen-Papusen dokumentti nimeltä Yksinäisyyden yllättämät. Dokumentissä viisi eri-ikäistä ja eri tavalla yksinäistä suomalaista kertoo avoimesti, miksi heistä on tullut yksinäisiä ja miten yksinäisyyden kanssa voi elää. Isänpäivänä 2015 esitettiin Koskinen-Papusen dokumentti Lainsuojaton isä. Dokumentti kertoo entisen liigakiekkoilija Mikael Jämsäsen sitkeästä ja monimutkaisesta isyystaistelusta. Dokumentissa seurattiin kuuden vuoden ajan, kuinka Jämsänen taisteli biologisen isyytensä vahvistamiseksi ja vanhentuneen isyyslain muuttamiseksi.
Ennen kevään 2019 eduskuntavaaleja Koskinen-Papunen teki pidetyn Vapaalla Ripsan kanssa -sarjan, jossa hän tapasi eduskuntapuolueiden puheenjohtajat vapaa-ajalla. Sarja kuului MTV Uutisten vaaliohjelmiin ja se toi vaaliväittelyiden vastapainona esiin minkälaisia ihmisiä puoluejohtajat ovat poliitikon roolin takana. 
Koskinen-Papunen on ennen televisiouraansa toiminut muun muuassa radiotoimittajana. Hän on työskennellyt  Radio Etelän Äänessä, Radio Ykkösessä ja Radio Cityssä uutistoimittajana sekä tehnyt Yleisradion Lahden radiolle nuortenohjelmaa. Hänellä on myös cameorooli MTV:n jännityssarjassa Ratamo.
Ripsa Koskinen-Papunen on kouluttautunut myös personal traineriksi ja hyvinvointivalmentajaksi.
Uusikaupunki Areena

Remontit

Kesällä 2005 oli hallin neliosaisen remontin ensimmäinen vaihe, jolloin hallin äänentoisto uusittiin. Toinen vaihe käynnistyi kesällä 2006, jolloin areenan parketti vaihdettiin. Syksyllä 2008 halliin asennettiin uusi tulostaulu ja korien yläpuolelle asennettiin myös uudet pienet näytöt.
Kesän 2009 aikana hallia remontoitiin, jolloin nykyinen pääkatsomo siirtyi eteläiseen päätyyn ja tilalle tuli uusi teleskooppikatsomo. Uuteen katsomoon mahtui 365 henkeä, jolloin Pohitullin uusi istumakapasiteetti on 1 201 henkeä tai vaihtoehtoisesti kapasiteetti on 927 istumapaikkaa ja 600 seisomapaikkaa.
Samalla kenttä laajennettiin FIBA:n vuoden 2012 sääntöjen mukaisesti: kolmen pisteen viiva siirtyi puoli metriä taaksepäin ja lisäksi korin alle piirrettiin törmäysalue. Areena onkin tiettävästi ensimmäinen pelipaikka Suomessa, jossa siirryttiin jo tuleviin sääntömuutoksiin.
Hollandaisekastike

Hollandaisekastike (ransk. Sauce hollandaise) on yksi vanhimmista emulsiokastikkeista. Sen kuvasi ensimmäisen kerran vuonna 1651 burgundilainen François Pierre de La Varenne uraa uurtavassa keittokirjassaan Le cuisinier françois.
Kastike valmistetaan veden, etikan ja sitruunamehun reduktioliemestä, johon lisätään munankeltuaisia ja voita. Kastikkeen valmistus vaatii taitoa, mutta onnistuessaan se on kermaisen kuohkeaa ja juoksevaa. Kastiketta käytetään yleensä kuorruttamiseen ja kastikkeeksi äyriäisille, vihanneksille, vaalealle lihalle ja linnuille. Kastike ei kestä lämpösäilytystä, koska se juoksettuu hyvin herkästi.

Muunnelmat

Hollandaisekastikkeesta on monia muunnelmia, joista tunnetuin on luultavasti béarnaisekastike, joka maustetaan kirvelillä ja rakuunalla. Hollandaise, jossa on valkoviiniin keitettyä kalalientä on nimeltään sauce vin blanc. Jos hollandaiseen lisätään kermaa, on se nimeltään mousseline.
Tom Green

Suhde Drew Barrymoreen

Tom Green ja Drew Barrymore alkoivat tapailla maaliskuussa 2000 ja he karkasivat tasan vuotta myöhemmin eteläiselle Tyynellemerelle mennäkseen naimisiin. He menivät uudelleen naimisiin Kaliforniassa heinäkuussa. Avioliitto oli Greenin ensimmäinen ja Barrymoren toinen.
Vain vajaan vuoden kestäneen avioliiton jälkeen Tom Green haki avioeroa Barrymoresta. "Drew on ihana nainen. Rakastan häntä todella paljon. Olisin toivonut, 
että avioliittomme olisi toiminut. Haluan Drew'n olevan onnellinen," Green totesi lausunnossaan. Avioerohakemukseen Green kirjoitti eron syyksi sovittamattomat ristiriidat.
Aleksi Rautiainen

Aleksi Rautiainen  (s. 13. helmikuuta 1986) on tohmajärveläinen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä Joensuun Mailaa. Rautiainen on edustanut Superpesiksessä myös Kiteen Palloa, jossa voitti pesäpallon SM-kultaa vuonna 2005. Joensuun Mailassa Rautiainen on voittanut Suomen-mestaruuden kaudella 2018 ja saavuttanut SM-pronssia  kausina 2013–2017. Hän voitti B-poikien SM-kultaa 2003 kasvattajaseurassaan Tohmajärven Pompussa. Rautiainen on pelannut Itä–Länsi-ottelussa kahdesti, vuosina 2009 ja 2012. Hän toimii sisäpelissä vaihtajana ja kotiuttajana, ulkopelissä hänen paikkansa on polttolinjassa. Rautiainen on pelannut Superpesiksen runkosarjassa 158 ottelua, joissa hän on lyönyt 167 juoksua, tuonut 47 juoksua ja kerännyt 558 kärkilyöntiä. Pudotuspeleissä Rautiainen on pelannut 40 ottelua, joissa hän on lyönyt 39 juoksua, tuonut 11 juoksua ja kerännyt 133 kärkilyöntiä.
Nick McCrory

Ura

McCrory saavutti olympiapronssia yhdessä David Boudian kanssa 10 metrin kerroshyppyjen parikilpailusta vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. MM-kilpailuihin McCrory on osallistunut kahdesti, vuosina 2009 ja 2011. McCrory lopetti uransa alkuvuodesta 2015 vedoten loukkaantumisiin.
McCroryn eno Gordon Downie on olympiapronssimitalisti uinnista vuodelta 1976. McCroryn pikkuveli Lucas taas kilpailee uimahypyissä paralympiatasolla.
Levytanko

Levytanko on voimaharjoitteluväline, jota käytetään voimaharjoittelussa, painonnostossa ja voimanostossa. Tanko on valmistettu metallista ja sen normaali pituus on 2,2 metriä. Halkaisijaltaan se on 25 millimetriä ja päistä 50 millimetriä. Tanko on laakeroitu päistä jotta levypainot saavat pyöriä vapaasti esimerkiksi tehtäessä tempausta. Otekohdissa siinä on karhea pinta, joka auttaa nostajaa saamaan pitävämmän otteen. Tangon kumpaankin päähän lastataan kulloinkin halutun painoisia kiekkomaisia painoja. Jotta kiekot eivät pääsisi putoamaan tangolta käytön aikana, ne yleensä lukitaan paikalleen puristamalla ne otekohdan ulkopuolella olevia vastinkappaleita vasten kiertovipusalpainten avulla. Salpalaitteita kutsutaan tavallisesti lukoiksi. Lukituksen pitävyys usein varmistetaan salpaan asetettavalla sokalla. Kuntosaleillakin käytettävät harjoittelutangot painavat normaalisti 20 kiloa.
On myös olemassa epävirallisempia erityisesti kotikäyttöön suunniteltuja 25mm/30mm halkaisijalla olevia tankoja joihin käy 25mm/30mm reiällä olevat levypainot. Tankojen pituus vaihtelee yleensä noin 150–180cm välillä ja paino noin 6–10kg välillä.

Miesten tanko

Miesten olympialaisissa käyttämä tanko on 2,2 metrin pituinen ja painaa 20 kiloa. Kansainvälinen painonnostoliitto IWF ei hyväksy pitempien tai paksumpien tankojen käyttöä. Voimanostossa kuitenkin usein käytetään epävirallisemmissa kilpailuissa tätä tukevampaa tankoa. Otekohtien väli on normaalisti 810 millimetriä.

Naisten tanko

Naisten tanko on samankaltainen kuin miestenkin, mutta pituudeltaan 2,05 metriä ja painoltaan 15 kiloa.

Lukot

Peruslukot ovat useimmiten metallia, mutta voivat olla muutakin materiaalia. Niiden paino on niin miehillä kuin naisillakin maksimissaan 2,5 kiloa. Tangon kokonaispaino ilman levykiekkoja on riippuvainen lukkojen painosta; miehillä se on enimmillään 25 kiloa ja naisilla 20 kiloa.
Luxottica

Historiaa

Luxottican perusti Leonardo Del Vecchio vuonna 1961 Italian Agordoon Bellunon maakunnassa. Nykyisin yrityksen pääkonttori on Milanossa.
Del Vecchio aloitti uransa tarkkuuskonepajan harjoittelijana, kunnes keksi soveltaa taitojaan silmälasien osiin. Hän teki ensin komponenttien alihankintaa muille merkeille, kunnes vuonna 1967 päätti alkaa myydä kokonaisia kehyksiä omalla Luxottica-merkillään. Ratkaisu oli niin onnistunut, että vuonna 1971 hän luopui osien valmistuksesta muille ja keskittyi kokonaistoimituksiin. Yhdysvaltojen markkinoille Luxottica eteni vuonna 1970 tekemällä lisenssisopimuksen Avant Garde -yhtiön kanssa.
Pyrkiessään vertikaaliin integraatioon eli koko toimitusketjun hallintaan Del Vecchio hankki 1974 omistukseensa silmälasien jakeluyrityksen Scarronen. Vuonna 1981 Luxottica perusti tytäryhtiön Saksaan, mistä alkoi yhtiön nopea kansainvälistyminen. Ensimmäinen lisenssinantaja kokonaiselle kehysmallistolle oli Giorgio Armani vuonna 1988. Luxottica eteni merkkikehysten valmistajana solmimalla sopimukset Giugiaron, Gennyn ja Byblosin kanssa 1989, Valentinon 1990 ja Yves Saint-Laurentin kanssa 1991.
Luxottica listautui New Yorkin pörssiin 1990 ensimmäisenä italialaisyrityksenä, joka ei ollut ennestään noteerattu Milanon pörssissä. Sinne Luxottica listautui vasta vuonna 2000. 1990-luvun puolivälissä Luxottica osti US Shoe -yrityksen saadakseen omistukseensa sen tytäryhtiön, 700 optikkoliikettä Pohjois-Amerikassa käsittävän LensCraftersin. Kenkäliiketoiminnan se myi edelleen Nine West -yhtiölle.
Aurinkolaseissa Luxottica laajeni ostamalla 1999 Bausch & Lombin aurinkolasiliiketoiminnan, johon kuuluivat muun muassa merkit Ray-Ban, Revo ja Killer Loop. Luxottica suostutteli myös Chanel-yhtiön sen ensimmäiseen lisensiointisopimukseen. Vuonna 2001 Luxottica osti toisenkin pohjoisamerikkalaisen optiikkaketjun Sunglass Hut Internationalin.

Vähittäiskauppa

Luxotticalla on yli 7 000 omaa vähittäismyymälää Yhdysvalloissa ja Kanadassa, Etelä-Amerikassa, Kiinassa, Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Etelä-Afrikassa, Britanniassa ja Arabiemiraateissa.. Vähittäiskauppaketjun pääkonttori on Masonissa Yhdysvaltojen Ohion osavaltiossa.

Kritiikkiä

Vuonna 2012 yhdysvaltalainen ajankohtaisohjelma 60 Minutes teki jutun siitä, miten Luxottica pitää hintoja korkeina määräävän markkina-asemansa ja aukottoman vertikaalisen integraationsa turvin.

Yritys Suomessa

Espoossa toimii Luxottica Finland Ab Oy, jonka liikevaihto vuonna 2014 oli 1,6 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 8.
FS Aigle (1853)

Valmistus

Alus tilattiin 31. joulukuuta 1851 Cherbourgin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 16. syyskuuta 1852. Alus laskettiin vesille 17. syyskuuta 1853 ja se otettiin palvelukseen 13. huhtikuuta 1854. Alus valmistui saman vuoden huhtikuussa.

Palvelus

Alus osallistui Oolannin sodan Ranskan laivaston sekä ensimmäiseen että toiseen purjehduskesään. Ensimmäisenä kesänä alus osallistui Bomarsundin taisteluun 15. elokuuta 1854 ja toisena kesänä se oli aseistettuna joukkojenkuljetusaluksena osallistuen 9.-11. elokuuta 1855 Suomenlinnan piiritykseen.
Alus lähti 1. syyskuuta 1857 Toulonista Senegaliin.
Alus nimettiin 8. maaliskuuta 1858 Épervieriksi, jotta nimi Aigle vapautuisi uudelle valmisteilla olevalle keisarilliselle jahdille. Alus tuhoutui Gabonissa Comojoella reilua kuukautta myöhemmin 30. huhtikuuta ja se poistettiin virallisesti alusluettelosta 8. toukokuuta.
Bakteeritauti

Bakteeritauti on tauti, jonka on aiheuttanut suoraan bakteeri tai bakteerin erittämät aineet. Bakteeritaudit hoidetaan antiobiooteilla. Bakteeritautien hoitaminen on vaikeutunut antibioottiresistenssin yleistyttyä.
Ekofasismi

Ekofasismi on radikaali luonnonsuojeluaate, jonka mukaan elämää tulisi suojella totalitaristisen hallinnon keinoin, joilla kansalaisia kontrolloidaan erittäin tiukasti. Aatteen nimitys viittaa fasismiin, ja jotkin ryhmät ovat avoimesti käyttäneet sitä itsestään.
Ekofasismi voidaan lukea yhdeksi ympäristöfilosofian syväekologiseksi suuntaukseksi. Sen lähtökohtana on luonnon suojeleminen luonnon itsensä vuoksi eikä ihmisen oman edun ajamiseksi. Ihmisen vaikutus luontoon on pyrittävä supistamaan minimiin, minkä katsotaan edellyttävän erityisesti jyrkkää ihmisväestön vähentämistä.
Ekofasistit ovat huolestuneita väestönkasvun vaikutuksesta maapalloon, ja he kannattavat maapallon väestön vähentämistä ja eugeniikkaa. Ekofasistiksi määritelty Pentti Linkola pitää liikakansoitusta ympäristön tuhoutumisen syynä ja suhtautuu myös demokratiaan epäilevästi. Moni ekofasisti vastustaa maahanmuuttoa siksi, että se pahentaa ylikansoitusta kohdemaissa ja sitä kautta tuhoaa luontoa eri tavoin. Maahanmuuttajien ei myöskään uskota kunnioittavan uuden maansa luontoa samalla tavalla kuin alkuperäisväestö.
Ekofasismilla on erilaisia muotoja. Monia ekofasisteja yhdistäviä käsityksiä ovat esimerkiksi veganismi, monikulturismin vastustus, valkoinen nationalismi, kertakäyttömuovin käytön vastustus, juutalaisvastaisuus sekä kiinnostus skandinaaviseen mytologiaan, jossa jotkut ekofasistit sanovat arvostavansa sen luontokuvastoa ja esi-isien palvontaa.
Tunnettuja ekofasisteiksi leimattuja henkilöitä ovat Pentti Linkola, Savitri Devi, Julius Evola ja Herbert Gruhl.
Jotkut joukkomurhaajat ovat kutsuneet itseään ekofasisteiksi tai julkaisseet ekofasistisia kannanottoja ennen surmatekoaan. Tällaisia ovat Brenton Tarrant, Uuden-Seelannin moskeijaiskujen pääepäilty ja Patrick Crusius, 20 ihmisen joukkomurhasta El Pasossa elokuussa 2019 epäilty. Vahvistamattomien tietojen mukaan Crusius siteerasi Tarrantin manifestoa ja kertoi pyrkivänsä vähentämään ihmisten määrää ympäristön pelastamiseksi.
Soanlahti (kylä)

Soanlahti (ven. Соанлахти) on Loimolan maalaiskuntaan kuuluva kylä Karjalan tasavallan Suojärven piirissä Venäjällä. Se sijaitsee kunnan länsiosassa Jänisjärven itärannalla vajaa 30 kilometriä Loimolan keskuskylästä länteen. Soanlahti sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella ja se oli Suomelle kuuluessaan Soanlahden kunnan kirkonkylä.

Kylä Suomen aikana

Suomelle kuuluessaan Soanlahden kylä sijaitsi Soanlahdenn kunnan eteläosassa Suistamon ja Värtsilän välisen maantien varrella. Varsinaisen kirkonkylän keskustan lisäksi kylään kuuluivat myös Hartikanvaara, Laaja, Lehtomäki, Pohjoispää, Polvivaara, Prolavaara, Päätyy, Suvipää ja Ypäkkö -nimiset kylänosat kirkonkylän ympäristöstä, jotka kuitenkin yleensä luettiin omaksi kylikseen. 
Kirkonkylässä sijaitsivat Soanlahden kunnantalo ja kotitalouskoulu sekä Soanlahden luterilainen kirkko ja Soanlahden ortodoksinen kirkko. Pankkitoimintaa kirkonkylässä edustivat Soanlahden säästöpankki ja osuuskassa. Kylässä oli myös OTK:n ja SOK:n osuuskaupat sekä useita yksityiskauppoja. Yhdistystoimintaa edustivat nuorisoseurantalo ja suojeluskuntatalo.
Troizen

Historia

Troizen oli alun perin joonialaisten perustama. Sen varhaisia nimiä olivat Oraia ja Althepia. Muiksi nimiksi mainitaan myös Afrodisias, Anthanis, Apollonias, Poseidonias ja Saronia. Myöhemmin kaupunki joutui Argoksen vallan alle ja oli osa Peloponnesolaisliittoa.
Kreikkalaisessa mytologiassa jumalat Athene ja Poseidon kilpailivat Troizenin omistuksesta samoin kuin Ateenassa. Troizenin tapauksessa he päätyivät toimimaan yhdessä kaupungin suojelijana. Siksi kaupungin kolikoissa oli kuvattu sekä Athene että Poseidonin kolmikärki. Myyteissä Troizen oli Ateenan kuningas Theseuksen äidin Aithran kotipaikka. Kaupunki liittyi myös Theseuksen pojan Hippolytoksen ja toisen vaimon Faidran traagiseen tarinaan.
Ateenalla ja Troizenilla oli läheiset yhteydet historiallisestikin. Kaupungista on löydetty muun muassa stele eli piirtokirjoituskivi, joka sisältää Themistokleen määräyksen ateenalaisten evakuoimisesta Troizeniin juuri ennen Salamiin meritaistelua vuonna 480 eaa. Kyseessä oli myöhempi kopio tekstistä. Ennen meritaistelua kreikkalaisten laivasto kokoontui Troizenissa.
Peloponnesolaissodassa Troizen oli ensin Ateenan ja sitten Spartan puolella. Kaupunki kukoisti erityisesti roomalaisella ajalla. Troizenin alueeseen kuuluivat myös Hydran ja Kalaureian (nykyinen Póros) saaret. Troizenilaiset perustivat Halikarnassoksen siirtokunnakseen.
Bysanttilaisella ajalla asutus sai nimen Damalas. Kaupungin arkeologiset kaivaukset alkoivat 1890–1899. Niitä ovat suorittaneet ranskalaiset arkeologit.

Rakennukset ja löydökset

Kaupungissa oli akropolis eli linnavuori, joka oli suojattu muurilla. Alakaupunki levittäytyi tasangolle sen pohjoispuolelle. Sen muuri rakennettiin vasta 200-luvulla eaa. Osa linnoitusrakennelmista on näkyvissä. Kaupungissa oli muun muassa Hippolytokselle, Athenelle, Artemiille, Asklepiokselle, Afrodite Akraialle ja Isikselle omistetut temppelit. Hippolytoksen temppeli oli rakennettu 300-luvulla eaa. ja sen koko oli noin 10 x 12 metriä. Hippolytokselle oli omistettu myös gymnasion ja stadion. Kaupungissa oli myös Asklepieion eli Asklepiokselle omistettu kulttipaikka, johon kuului muun muassa propylon, temppeli ja monumentaalilähde.
Nooan tulva

Nooan tulva on Benjamin Brittenin säveltämä yksinäytöksinen ooppera. Ooppera on suunnattu amatööriesiintyjille, erityisesti lapsille. Se esitettiin ensi kertaa 18. kesäkuuta vuonna 1958 Aldeburghin festivaaleilla. Ooppera perustuu 1400-luvulta peräisin olevaan näytelmään, jossa kerrotaan Vanhan testamentin tarina Nooan arkista. Britten tähdensi, että oopperaa tulisi esittää kirkoissa tai isoissa saleissa, ei teatterissa.