google/wiki40b huggingface dataset:
Ruohomaluri

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan ruohomaluri on noin 15–20 cm. Lajin selkä ja siivet ovat punaruskeat ja tiheästi valkoisen ja mustan raidoittamat. Päässä on ruskeat silmän päällystät. Ruohomalurin pyrstö on pitkä ja mustan ruskea. Linnun kurkku on valkoinen ja vatsa vaalean ruskea ja valkoisen raidoittama.  Naaras ruohomalurilla on siipien alla kastanjanruskea laikku, jota koiraalla ei ole. Muuten sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Ruohomalurit sulautuvat väritykseltään hyvin elinympäristöihinsä kuiviin ruohikkoihin ja savanneille.

Elinympäristö

Ruohomaluria tavataan alueella, joka ulottuu Luoteis-Australiasta Australian kaakkoisosiin. Lajin elinympäristöä ovat avointen eukalyptusmetsien ruohoa ja pensaikkoja kasvavat pohjakerrokset, joissa esiintyy erityisesti Triodia-suvun heinäkasveja. Erityisesti Uuden Etelä-Walesin alueella sopivaa elinympäristöä on tuhoutunut ja ruohomalurin nimialalaji A. s. striatus luokitellaan siellä vaarantuneeksi.

Elintavat

Ruohomalurit elävät pareittain tai joskus kolmen linnun ryhmissä. Linnuilla on noin kolmen hehtaarin kokoinen reviiri, jota ne puolustavat. Naaras rakentaa pesän elo- tai syyskuussa ruohoista ja risuista. Naaras munii kahdesta kolmeen munaa, joita se hautoo kaksi viikkoa.  Pesästään poikaset lähtevät, kun niiden kuoriutumisesta on kulunut kaksi viikkoa. 
Ravintonsa ruohomaluri etsii maasta. Laji syö selkärangattomia, siemeniä ja kukkia.
Lautkankareen linnamäki

Linnamäki

Linnamäki sijaitsee Sauvon kirkolta noin 2,4 kilometriä luoteeseen yhdystien 12074 varressa Lautkankareen eteläpuolella. Mäen eteläpuolella virtaa Vallerinnanoja, joka laskee Kärkiniemenlahteen. Mäki on 180x100 metriä suuri ja sen huippu kohoaa lähes 25 metriä ympäristöään korkeammalle. Mäen rinteet ovat jyrkät ja länsipuolella sijaitsee vielä jyrkänne. Kallion laki on kalliopohjainen ja sieltä löytyy sorapohjainen notkelma. Lakialueelta on löydetty pronssikaudelle tai varhaiselle rautakaudelle liittyviä löytöjä. Kaakkoisrinteessä on kaksi terassimaista tasannetta, joista ylimmällä on löytynyt rautakauden loppuun liityviä löytöjä. Laen notkelmassa on kivistä muodostuva rivistö, jonka Kimmo Seppänen tulkitsi vallin jäänteiksi.

Tutkimukset

Hjalmar Appelgren-Kivalo tutki mäkeä 1800-luvulla inventoinnin yhteydessä aivan kuten Marketta Waris teki vuonna 1960. Vuonna 1978 suorittivat Kimmo Seppänen ja Jukka Luoto arkeologisia kaivauksia.
Ginnungagap

Ginnungagap ("ammottava kuilu") on skandinaavisessa mytologiassa maailman alussa ollut tyhjyys, joka erotti Niflheimin ja Muspelheimin toisistaan. Kylmyyden maailmasta Niflheimistä valui vettä Ginnungagapiin ja jäätyi siellä. Tulen maailman Muspelheimin kuumat höyryt sulattivat osan jäästä, ja sulassa vedessä syntyi elämä ja ensimmäinen elollinen olento, jääjättiläinen Ymir.
White Noise (elokuva)

Juoni

Elokuva kertoo Jonathan Riversistä, jonka vaimo kuolee auto-onnettomuudessa. Pian kuoleman jälkeen Jonathan tutustuu Raymondiin, joka tutkii EVP-ilmiötä. Tämän avulla Jonathan pääsee kommunikoimaan vaimonsa kanssa, mutta pian televisiossa alkaa näkyä muitakin kuin hänen vaimonsa. Onko EVP sittenkään niin turvallista?
Robin Lardot

Robin Derek Lardot (s. 10. joulukuuta 1962 Helsinki) on suomalainen oikeustieteilijä ja Keskusrikospoliisin päällikkö lokakuusta 2013 alkaen. Lardot on suorittanut poliisimiehistön virkatutkinnon 1986 ja valmistunut oikeustieteen kandidaatiksi 1994.
Lardot on toiminut Oulun ja Tornion poliisipiirissä, keskusrikospoliisissa ja oikeusministeriössä. Hän on ollut myös Kristiinankaupungin ja Uudenkaarlepyyn nimismiehenä. 
Lardot oli yhtenä syytettynä Suomen historian suurimmassa poliisioikeudenkäynnissä, jossa selvitettiin ylimmän poliisijohdon ja Helsingin poliisilaitoksen menettelyä tietolähteiden rekisteröinnissä. Hänet vapautettiin syytteistä. 
Syyskuussa 2019 hovioikeus päätti ottaa Lardotin virkarikossyytteen käsittelyyn.
HMNB Harwich

Her Majesty's Naval Base (HMNB) Harwich oli ensimmäisen maailmansodan aikana Harwichiin muodostettu laivastotukikohta. Harwich muodostui Alankomaiden ja Englannin välisen liikenteen tärkeimmäksi satamaksi. Satamalla oli tähän hyvät edellytykset, koska sinne oli Lontoosta hyvät junayhteydet ja satama oli riittävän suojainen.
Tukikohtaan oli sijoitettu kaksi kommodorien johtamaa osastoa: sukellusvenelaivue kommodori (myöhemmin kontra-amiraali) Roger Keyesin komennossa ja hävittäjäosasto kommodori (myöhemmin kontra-amiraali) Reginald Tyrwhittin komennossa. Hävittäjäosasto koostui suurimmillaan kahdesta laivueesta eli yhteensä yli kahdestakymmenestä hävittäjästä, joiden johtoaluksina toimivat kevyet risteilijät.
Jari Kolivaara

Jari Henrik Kolivaara (k. 1. tammikuuta 2019) oli suomalainen ammattirikollinen, jonka on sanottu olleen vuosikymmeniä osa Suomen järjestäytyneen rikollisuuden kovinta ydintä.
Kolivaara oli tuomittu muun muassa murhasta, törkeästä raiskauksesta ja raiskauksesta sekä useista muista rikoksista. Tammikuussa 1992 hän onnistui pakenemaan Helsingin rautatieasemalla vankivaunusta mutta jäi kiinni seuraavan helmikuun alkupuolella. Kolivaara kuului pitkään pahamaineisena rikollisjärjestönä pidettyyn United Brotherhood -jengiin kunnes erosi tai erotettiin raiskaustuomion jälkeen. Raiskausten tekopaikkana oli Vantaan Pähkinärinteessä sijainnut United Brotherhood -kerhotila.
Kolivaara muistetaan erityisesti vuonna 1995 tapahtuneen Osmo ”Lusu” Ahlqvistin murhasta, josta hän sai elinkautisen vankeusrangaistuksen. Ahlqvist oli Kotkan alueen markkinoita hallitseva huumeparoni. Kolivaara ajoi aseistettuna Helsingistä Kotkaan ja ampui hänet piittaamatta siitä, että Ahlqvistin poika oli tämän sylissä ja sai myös osuman luodista. Murhan ja murhan yrityksen lisäksi Kolivaara tuomittiin samana vuonna myös paristakymmenestä muustakin rikoksesta, joihin kuului muun muassa törkeitä pahoinpitelyjä ja törkeitä huumausainerikoksia. 
Elinkautisen vankeutensa aikana Kolivaara ja toinen vanki pahoinpitelivät metalliputkella ja teräaseella ulkomaalaisvangin Lounais-Suomen vankilassa maaliskuussa 2004. Turun käräjäoikeus langetti molemmille saman vuoden syyskuussa kaksi vuotta ja kuusi kuukautta vankeutta. Rangaistusta kovennettiin, koska teon motiivi katsottiin ainakin osin rasistiseksi. Helsingin hovioikeuden päätöksellä Kolivaara pääsi elinkautisesta ehdonalaiseen vapauteen vuodenvaihteessa 2010–2011.
Kolivaara löydettiin tammikuussa 2019 kuolleena Helsingin Tapulikaupungissa sijaitsevasta asunnosta, jossa hän asui. Poliisi ilmoitti tutkivansa Kolivaaran kuolemaa henkirikoksena,, ja 2. maaliskuuta 2019 Helsingin käräjäoikeus vangitsi vuonna 1981 syntyneen miehen epäiltynä taposta. Ilta-Sanomien mukaan 54-vuotiaana kuolleen Kolivaaran kuolinpäiväksi on merkitty 29. joulukuuta 2018, mutta käräjäoikeuden vangitsemista koskevien tietojen mukaan kuolinpäivä oli 1. tammikuuta 2019.
Kolivaaran surmaaja, Jani Istankuru kertoi teon motiiviksi Kolivaaran häneen kohdistaneen lähentelyn. Hän kertoi myös joutuneensa 12-vuotiaana Kolivaaran seksuaalisen hyväksikäytön uhriksi. Kolivaaran Istankuru oli surmannut kuristamalla sähköjohdolla. Helsingin käräjäoikeus tuomitsi hänet Kolivaaran taposta 9,5 vuodeksi vankeuteen.
Koiralampi (Orivesi)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä ja sen rannat ovat suota.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueella (35.7) Längelmäveden alueeseen (35.72) , jonka Koljonselän alueeseen (35.722) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 104,1 metriä mpy. Siihen on johdettu ympäröivältä suolta kuivatusojia. Yksi niistä muodostaa sen laskuojan, joka laskee Koljonselän Viuhkoselällä Hirvelänlahteen.

Historiaa

Vuoden 1957 peruskartassa sen itä- ja länsipuolilla sijaitsi peltopalstat. Lampeen ei oltu johdettu vielä kuivatusojia, mutta seuraavassa vuoden 1977 kartassa molemmilta pelloilta tuli ojat lampeen. Suon ojitus totetutettiin vasta vuoden 1986 kartan julkaisun jälkeen.
EPIC

Embedded Platform for Industrial Computing (EPIC) on PC-tietokoneiden teollisuuskäyttöön suunniteltu emolevymuoto (engl. form-factor). Se on kooltaan 115 mm × 165 mm (4.5” × 6.5”) ja sijoittuu siten kooltaan EBX:n ja PC/104:n väliin. Se on suunnattu lähinnä sulautettuihin järjestelmiin ja sallii tehokkaammat suorittimet kuin aikaisemmat standardit ja mahdollistaa PCI Express -väylän käytön.
EPIC-standardi on luotu viiden lähinnä yhdysvaltalaisen tietotekniikka-alan yrityksen – WinSystems, Ver-saLogic, Octagon Systems, Micro/sys ja Ampro – yhteistyönä. EPIC on avoin standardi, josta ei tarvitse maksaa lisenssimaksuja.
Valtatie 3 (Viro)

Valtatie 3 on Virossa pohjois–etelä-suuntainen valtaväylä. Se alkaa Koillis-Virossa sijaitsevasta Jõhvista valtatie 1:ltä. Tie kulkee etelään Peipsijärven länsirantaa seuraten, kiertää Mustveen kaupungin, jatkuu Tarton kaupungin läpi ja päättyy Valgaan Latvian rajalle. Valtatie on 219,7 kilometriä pitkä.
Valtakunnallisessa yleissuunnitelmassa "Eesti 2010" tie tunnetaan nimellä Via Hanseatica.

Tien kulku

Tie kulkee neljän maakunnan ja seuraavien kuntien kautta.
Saksan koripalloliitto

Saksan koripalloliitto on saksalaisen koripalloilun kattojärjestö.
Liitto perustettiin vuonna 1949 Düsseldorfissa. Vuonna 1969 liitto muutti toimipaikkansa Kölnistä Hageniin, jossa se on siitä lähtien toiminut.
Peleus

Peleus (m.kreik. Πηλεύς) oli kreikkalaisessa mytologiassa Aiginan kuningas Aiakoksen ja Endeiksen poika ja Akhilleuksen isä.
Tapettuaan veljensä Telamonin kanssa velipuolensa Fokoksen hänen täytyi paeta Aiginasta. Fthiassa kuningas Eurytion puhdisti hänet synnistään ja antoi hänelle hänen tyttärensä Antigonen vaimoksi. Kalydonin metsäkarjun metsästyksen yhteydessä Peleus kuitenkin vahingossa osui keihäällään Eurytioniin tappaen tämän ja joutui taas pakenemaan – tällä kertaa Iolkokseen.
Iolkoksessa Peleuksen vapahti murhastaan Akastos. Akastoksen puoliso Astydameia rakastui Peleukseen, joka kuitenkin torjui tämän. Tästä katkeroituneena Astydameia lähetti Antigonelle viestin, jossa hän väitti Peleuksen aikovan naida Akastoksen tyttären Steropen; tästä murtuneena Antigone hirtti itsensä. Lisäksi Astydameia kertoi miehelleen Peleuksen aikoneen viedä hänen kunniansa. Tästä suuttuneena tämä päätti tappaa kerran puhdistamansa miehen ja kutsui Peleuksen metsästysretkelle. Kun Peleus oli nukahtanut metsästyksen jälkeen, Akastos kätki tämän miekan ja hylkäsi tämän. Aamun valjetessa Peleuksen yllätti joukko kentaureja, ja hän olisi kohdannut loppunsa, ellei Kheiron olisi säästänyt häntä. Kheiron jopa palautti Peleukselle hänen miekkansa, jonka oli löytänyt. Myöhemmin Peleus palasi Iolkokseen Iasonin ja dioskuurien kanssa ja kosti Astydameialle revityttämällä tältä raajat irti ja marssituttamalla armeijansa kaupunkiin hänen lävitseen.
Antigonen kuoltua Peleus nai meri-nymfi Thetiksen, ja tämä synnytti hänelle Akhilleuksen. Häälahjaksi Peleus sai Poseidonilta kaksi kuolematonta hevosta: Ksanthos ja Balios. Heidän häistänsä sai myös alkunsa riita, joka johti Pariksen tuomioon ja myöhemmin Troijan sotaan.
Edgar Kennedy

Edgar Livingston Kennedy (26. huhtikuuta 1890 Monterey, Kalifornia – 9. marraskuuta 1948 Woodland Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä ja -ohjaaja, joka tunnettiin rooleistaan komedioissa.
Kennedy aloitti uransa nyrkkeilijänä ja vaudeville-esiintyjänä ennen siirtymistään elokuviin. Hän esiintyi uransa aikana noin 300 elokuvassa, joista noin 100 oli pitkiä elokuvia. Vuodesta 1914 Kennedy työskenteli Mack Sennettille ja muun muassa esitti epäpätevää poliisia useissa varhaisissa Keystone Kops -elokuvissa. Siirryttyään vuonna 1928 tuottaja Hal Roachin leipiin hän esiintyi sivuosissa useissa Oliver Hardyn ja Stan Laurelin sekä Charley Chasen elokuvissa ja ohjasi niistä muutamia (mm. lyhyet mykkäelokuvat Keitosta pähkinöihin ja Iloiset soittoniekat). Hän oli pääosassa lyhyessä komediassa A Pair of Tights (1928). Eräs Kennedyn tunnetuimmista rooleista on pienehkö sivurooli huono-onnisena limonaadinmyyjänä Marx-veljesten elokuvassa Neljä naurettavaa naapuria (1933).
Vuodesta 1931 kuolemaansa asti Kennedy oli tähtenä RKO:n tuottamassa The Average Man -nimisessä lyhyiden tilannekomedioiden sarjassa, joita tehtiin kuusi vuodessa. Uransa myöhemmässä vaiheessa hän esitti sivurooleja muun muassa elokuvissa San Franciscon maanjäristys (1936), Tähti on syttynyt (1937), Laulaen maihin (1945), Voi mikä keskiviikko (1947) ja Onko rouvani uskoton? (1948). Hän kuoli 58-vuotiaana kurkkusyöpään. Kennedyn viimeiseksi elokuvaksi jäi Doris Day -musikaali Jazzityttö, joka valmistui hänen kuolemansa jälkeen 1949.
Kennedyllä on oma tähti Hollywood Walk of Famella.
Kennedy tunnettiin lempinimellä ”slow burn”, sillä hän näytteli usein hahmoja, joille oli ominaista hidas suuttuminen ja pidätelty kiukku. Hänellä oli tapana näissä kohtauksissa hieroa tunnusomaisella tavallaan kämmentä kasvojaan vasten. Näissä kohtauksissa hän esitti usein omaan arvovaltaansa uskovaa poliisia. Tämän itseluottamus ei horjunut, vaikka vastapuoli piti häntä pilkkanaan.
Kuoleman laiva

Juoni

Hylätyn oloinen mystinen musta rahtialus avomerellä suuntaa suoraan kohti matkustaja-alusta törmäyskurssilla. Matkustaja-aluksen kapteeni Ashland (George Kennedy) on perheineen aluksella, sillä matkan piti olla kapteenille uran päätösmatka ja samalla ensimmäinen laivan tulevalle kapteenille Marshallille (Richard Crenna). Väistäminen osoittautuu mahdottomaksi ja raju törmäys avomerellä surmaa suuren määrän matkustajia ja upottaa risteilylaivan. Pieni joukko eloonjääneitä pääsee nousemaan mustalle laivalle. Se  vaikuttaa epäilyttävältä ja pelottavalta ja sen tyhjiä käytäviä ja huoneita korostavat hämähäkkien seitit ja 1930-luvulta peräisin oleva rekvisiitta eikä tilannetta paranna se, että osa ovista ja luukuista tuntuvat aukeilevan itsekseen ja mitä pahimmissa tilanteissa selviytyjien kannalta. 
Ryhmälle selviää pian, että laiva on natsien laivaston entinen vankialus, mutta suurin yllätys on se, että miehistön ja vankien haamut ovat jääneet asuttamaan laivaa ... ja niillä on kyky kaapata haltuunsa elävien selviytyneidenkin tahto ja keho.

Kohtelu Suomessa

Valtion Elokuvatarkastamo kielsi ennakkotarkastuksessa elokuvan antamalla sille ikärajan KK (Kokonaan kielletty) 24.9.1980 käyttäen kieltoperusteena elokuvan raaistavuutta, joten elokuvaa ei saanut Suomessa näyttää eikä levittää laillisesti. Uusintatarkastukessa vuonna 1984 elokuvan noin 3 minuuttia lyhennetylle versiolle heltisi jo ikäraja K18.
Sorvanjärvi (Luhanka)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,5 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 107,8 metriä mpy.
Harry Lehto

Harry J. Lehto (s. 30. maaliskuuta 1958) on tähtitieteen professori Turun yliopistossa. Hän on erikoistunut muun muassa astrobiologiaan. Lehdon tutkimuskohteita ovat muun muassa mustat aukot, eksoplaneetat, magneettiset kaksoistähdet sekä elämän mahdollisuus Marsissa ja Titanissa. Lehto kuuluu Tuorlan observatorion henkilökuntaan.
Lehto suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon tähtitieteestä Turun yliopistossa vuonna 1982 ja väitteli tohtoriksi Virginian yliopistossa vuonna 1989.
Harry Lehto on naimisissa kasvivirologi ja astrobiologi Kirsi Lehdon kanssa, joka myös työskentelee Turun yliopistossa. He ovat olleet naimisissa vuodesta 1984, ja heillä on kaksi lasta. Harry Lehto harrastaa muun muassa luontoa ja valokuvausta.
Nijolė Ambrazaitytė

Nijolė Ambrazaitytė (21. helmikuuta 1939 Burokai – 27. marraskuuta 2016) oli liettualainen oopperalaulaja ja poliitikko. Hän mukana allekirjoittamassa 11. maaliskuuta 1990 julistusta, jolla Liettuan sosialistisen neuvostotasavallan korkein neuvosto ilmoitti eroavansa Neuvostoliitosta ja palauttavan näin maan itsenäisyyden.

Elämänvaiheita

Ambrazaitytėn vanhemmat pakenivat toisen maailmansodan aikana ensin Saksaan ja myöhemmin Kanadaan. Tytär jäi asumaan isovanhempien luokse maaseudulle Raseiniain alueelle. Hän karkotettiin Siperiaan vuonna 1948 ja hän pääsi takaisin Liettuaan vuonna 1956. Samana vuonna hän aloitti lauluopinnot Liettuan konservatoriossa. Hän osallistui ja menestyi laulukilpailussa Riiassa, Minskissä ja Bukarestissa.
Laulajanuransa Ambrazaitytė aloitti vuonna 1956. Hän esiintyi monissa eri oopperataloissa ympäri maailmaa ja teki 30 levytystä. Hänen roolejaan eri oopperoissa olivat muiden muassa Lola Cavalleria Rusticanassa, Amneris Aidassa ja Marina Minszek Boris Godunovissa. Hän esiintyi Neuvostoliitossa, Norjassa, Yhdysvalloissa, Italiassa, Mongoliassa, Iso-Britanniassa ja Suomessa. Vuosina 1979– 1990 hän opetti laulua Liettuan konservatoriossa.
Ambrazaitytė valittiin kansanedustajaksi ensimmäisen kerran vuonna 1990 ja uudelleen vuosina 1992 ja 1996. Hän oli jäsenenä myös valtion eläkekomiteassa. Hänet palkittiin Gediminaksen ritarikunnan mitalilla merkittävästä elämäntyöstään vuonna 1996.
Kellonvalaja (kirja)

Juoni

Susikettu Urgan Nagru ja hänen vaimonsa Harmaaturkki valloittivat Miekkalinnan ja ottivat hallintaansa koko Lounakedon oravakuningas Juliuksen päästettyä heidät linnaan. Kuningatar Serena, heidän poikasensa Terho sekä lastenhoitajamäyrä Muta yritivät karata linnasta saukkojen avustuksella. Serena, Terho ja Muta pääsivät pakoon, mutta Julius jäi vangiksi.
Joseph Kellonvalajan tytär Mariel ja hänen ystävänsä Dandin olivat neljättä vuotta pois Redwallin luostarista. He tapasivat lumikoiden orjana olleen siilin Pulli Piikkikyljen ja vapauttivat tämän. Ystävykset kohtasivat Susiketun sotilaita, jotka ahdistelivat myyräperhettä. Taistelussa sotilaita vastaan heitä tuli auttamaan jäniskenraali Kukistamaton Kustaa ja hänen kurittomat veljenpoikansa. Kustaa, Mariel ja Dandin hyökkäsivät sotilaita vastaan ja jäivät vangeiksi.
Joseph Kellonvalaja näki unen, jossa luostarin soturi Martinin henki, Mariel ja Dandin pyysivät apua. Hän lähti merelle etelään yhdessä siili Tero Pistiäisen, orava Risto Pörröhännän, Pomomyyrän, jänisrouva Roosa Suolaheinän sekä POSSUn (Päästäisten Oma Sammalkukkametsän SissiUnioni) päästäisten kanssa. Rannalla he tapasivat merisaukko Finbar Myrskynkyntäjän, jonka kanssa he ottivat laivarotilta aikoinaan Finbarille kuuluneen Helmiäiskuningatar-laivan ja lähtivät purjehtimaan kohti etelää.
Redwallin luostariin saapui kaksi laivarottaa, Limaska ja Pahamaha. Limaska oli varma, että luostarissa oli aarre ja kaksikko alkoi etsiä sitä. Heitä varjosti pelottava kummitus, joka paljastui myöhemmin sokeaksi Simeoniksi, joka vain piti rottia silmällä, koska hänestä heissä oli jotain epäilyttävää. Luostarin kesäjuhlien aikana myyrätyttö Verttuli ja hänen ystävänsä hiirivauva johdattivat laivarotat aarteen luo. Aarre oli kuitenkin vain Natiaisten aarre: värikkäitä lasinsirpaleita, nauhoja, linnun höyheniä ja tammenterhoja. Tästä raivostuneena Limaska uhkasi tappaa Natiaiset, mutta luostarin mäyrämuori Mellus ja Simeon ehtivät hätiin. Kahakassa Mellus sai surmansa Limaskan tikarista. Laivarotat pakenivat luostarista kesäjuhlien esiintymispalkinto, mäyräpokaali mukanaan, mutta myöhemmin Pahamaha tappoi entisen kapteeninsa Limaskan ja palautti pokaalin redwallilaisille. Pahamaha lähti luostarista ja asettui merenrannalle. Hänestä tuli veneentekijä.
Mariel, Dandin ja Kustaa pääsivät karkuun vankilasta ja vapauttivat myös kuningas Juliuksen ja lepinkäinen Piikkinokan. Ystävykset taistelivat yhdessä saukkojen ja Helmiäiskuningattarella saapuneiden kanssa. Finbar Tappoi Susiketun, mutta kuoli itse saamiinsa vammoihin. Mariel, Dandin, Tero, Risto, Pomomyyrä ja Roosa palasivat luostariin, mutta Joseph Kellonvalaja jäi Lounakedolle auttamaan ja valoi kellon sodan muistomerkkiin. Myöhemmin Pulli, Dandin ja Mariel lähtivät purjehtimaan Helmiäiskuningattarella uusiin seikkailuihin.
Maija Salmi

Maija Salmi (s. 1985) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Salmen esikoisteos Paholaisen juna oli ehdolla Aikakauslehti Kanavan ja Otavan kirjasäätiön jakaman Kanava-tietokirjatunnustuspalkinnon saajaksi vuonna 2015.
Dimetyylitelluridi

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Dimetyylitelluridi on ulkomuodoltaan kellertävää nestettä ja sillä on tyypillinen valkosipulia muistuttava haju. Se liukenee hyvin etanoliin, mutta hajoaa vesiliuoksina. Dimetyylitelluuri on telluurin aineenvaihduntatuote monilla eliöillä muun muassa ihmisellä ja mikro-organismeilla.
Dimetyylitelluridia voidaan valmistaa usealla tavalla. Valmistusmenetelmiä ovat muun muassa natriumtelluridin ja metyylihalogenidin reaktio faasinsiirtokatalyytin, kuten setrimoniumbromidin läsnä ollessa, dimetyylitelluuridihalidin pelkistyksellä natriumsulfiitin avulla, tai telluurin reaktiolla metanolin kanssa emäksisissä olosuhteissa tina(II)kloridin läsnä ollessa, ja tässä valmistustavassa liuottimena käytetään dimetyylisulfoksidia.
Dimetyylitelluridia voidaan käyttää kasvattamaan puolijohdemateriaaleja, kuten elohopeakadmiumtelluridia tai kadmiumtelluridia, metallo-orgaanisella kaasufaasiepitaksialla.
Simon Schama

Simon Schama (s. 2. helmikuuta 1945) on Yhdysvalloissa opettava Britanniassa syntynyt professori. Liettuanjuutalaiset juuret omaava Schama tunnetaan muun muassa taidehistoriasarjastaan ”Power of Art”.
Hänelle on myönnetty Brittiläisen imperiumin komentajan arvonimi vuonna 2001.
Leijamaailma

Leijamaailma (englanniksi Kiteworld) on englantilaisen tieteiskirjailijanKeith Robertsin kirjoittama aikuisille tarkoitettu tieteisromaani kuvitteellisesta papiston hallitsemasta ydinsodan jälkeisestä taantuneesta yhteiskunnasta.
Teos Kiteworld ilmestyi englanniksi 1985 ja suomennos Leijamaailma Jalavan scifi-sarjassa neljäntenä teoksena vuonna 1988. Kiteworld on alkuaan ollut novellisarja niin kuin monet muutkin Robertsin englanniksi ilmestyneet teokset.

Kuvaus

Leijamaailma perustuu pitkälti tyypilliseen H.G. Wellsin viitoittamaan pessimistisen englantilaisen tieteiskirjallisuuden perinteeseen. Yhteiskunnaltaan keskiaikaa tai uuden ajan alkua muistuttavassa tulevaisuuden Englannissa sijaitsevan Leijamaailman ulkopuolella on merta ja suureksi osaksi kuollut mutanttien asuttama alue, Kirottu maa. Kirkko pitää yllä armeijaa, jonka tehtävä on lennättää ihmisiä suurilla leijoilla demonien pois ajamiseksi. Muutenkin leijojen lennättämisen uskotaan torjuvan paholaisia. Kaikki eivät kuitenkaan tähän usko. Kirjoittaja kuvaa Varianttikirkon hallitsemaa Leijamaailmaa muun muassa leijakapteenin, pienen kerjäläistytön ja kirkon tarkastajan silmin. Kirjan lopussa Leijamaailma ajautuu uskontojen väliseen sisällissotaan ja yhä pahenevaan väkivallan kierteeseen. niinpä kirjailija tarkastelee teoksessaan teokratiaa, totalitaristista vallankäyttöä, uskonnon ja moraalion kysymyksiä ja uskottavuutta ihmisten kannalta. Kirjailija käsittelee myös ihmisten moraalisia valintoja ja alttiutta pahoihin tekoihin erilaisten yllykkeiden takia.