google/wiki40b huggingface dataset:
Kris Meeke

Ura

Meeke aloitti uransa vuonna 2000 Peugeotin järjestämissä pikkurallikilpailuissa. Vuonna 2002 Colin McRae alkoi tukemaan Meeken uraa, ja hän debytoi MM-sarjassa Walesin rallissa, jossa keskeytti. Vuosina 2003–2008 Meeke kilpaili JWRC-sarjassa. Samoina vuosina Meeke kilpaili yksittäisissä WRC-kilpailuissa saavuttamatta pisteitä, parhaana sijoituksenaan yhdeksäs sija vuoden 2005 Walesin rallista. Vuonna 2009 Meeke kilpaili IRC-sarjassa voittaen sarjan mestaruuden, ja saavuttaen samalla Vuoden Tulokas -palkinnon. Meeke jatkoi sarjassa seuraavana vuonna sijoittuen sarjan kolmanneksi.

Tehdaskuljettajana MM-tasolla

Vuonna 2011 Meeke kirjoitti sopimuksen MM-sarjaan paluun tehneen Minin kanssa. Hän saavutti ensimmäiset MM-pisteensä Katalonian rallissa, jossa hän ajoi viidenneksi saavuttaen 10 MM-pistettä. Hän oli myös nopein Power Stagella saavuttaen kolme lisäpistettä.
Meeke teki sopimuksen kaudelle 2014 Citroënin tehdastallin kanssa. Suomen rallissa hän saavutti ensimmäisen podium-sijoituksensa yllettyään kolmanneksi. Saksan rallissa Meeke oli hyvin lähellä avausvoittoaan, mutta ajoi kärkipaikalta ulos viimeisenä päivänä. Loppukauden hyvillä suorituksillaan hän onnistui varmistamaan itselleen tallipaikan myös seuraavalle kaudelle.
Meeke otti ensimmäisen MM-rallivoittonsa keskeytysten sävyttämässä vuoden 2015 Argentiinan rallissa. Citroën otti myös kilpailussa pitkän tauon jälkeen kaksoisvoiton Mads Østbergin ajettua toiseksi. Meeke omisti voittonsa vuonna 2007 helikopterionnettomuudessa menehtyneelle Colin McRaelle. Vuonna 2016 Meeke voitti Jyväskylän MM-rallin.
Vuoden 2018 toukokuussa Citroen ilmoitti Meeken saavan potkut lukuisten kolarien takia. Citroenin tiedotteen mukaan Meeken potkut johtuvat vain ja ainoastaan rajuista ulosajoista, jotka ovat aiheuttaneet isoja riskejä kuljettajakaksikolle.

Muuta

Meeke on esiintynyt kahdesti BBC:n suositussa autoiluohjelmassa Top Gearissä, ajaen molemmilla kerroilla yhdessä James Mayn kanssa.
VTB United-liiga

Historia

Ensimmäisen kerran sarjaa pelattiin joulukuussa 2008, jolloin järjestettiin oma Promo-Cup Moskovassa. Kaudella 2009–2010 sarjassa oli mukana kahdeksan joukkuetta ja tulevaisuudessa joukkueiden määrää haluttiin lisätä niin, että mukana olisi kuusitoista joukkuetta. Kiinnostuksensa osoittivat muun muassa seurat Israelista, Puolasta ja Belgiasta. Kaudeksi 2010–2011 sarja laajeni kahdentoista joukkueen suuruiseksi. Kaudesta 2013–2014 lähtien VTB-liiga on toiminut Venäjän koripallon korkeimpana sarjatasona, kun PBL-liiga lakkautettiin.

Sarjasysteemi

Sarjan joukkueet jaetaan kahteen joukkuemäärältään yhtä suureen lohkoon, jossa joukkueet pelaavat kerran jokaista joukkuetta vastaan. Lohkojen kuusi parasta pääsevät puolivälieriin, jotka pelataan paras kolmesta -periaatteella. Välierät ja loppuottelu pelataan paras viidestä -periaatteella.
Sinikurkkuara

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan sinikurkkuara on noin 85 cm. Painoa on keskimäärin 750 g. Sinikurkkuaran selkä, päälaki, kurkku sekä pitkän pyrstön päällihyöhenet ovat väriltään turkoosinsiniset. Vatsan ja pyrstön alaosan höyhenten väritys on keltainen. Lajin silmänympärystät ovat valkeat. Nokka on papukaijoille tyypillisesti suuri ja tukeva. Aikuisen linnun iirikset ovat väriltään keltaiset ja nuoren ruskeat .

Levinneisyys

Sinikurkkuaraa tavataan vain suppealla alueella Benin departementissa Pohjois-Boliviassa.

Elinympäristö

Luonnossa sinikurkkuaran elinympäristöä ovat savannin metsäsaarekkeet. Yleensä lajia tavataan pareittain tai pienissä ryhmissä, mutta jopa 70 yksilön parvia on tavattu .

Uhat ja suojelu

Luonnossa elävän sinikurkkuarakannan kooksi arvioidaan 50–250 yksilöä . Suurimmat uhat lajille ovat laiton pyydystys ja kauppa häkkilinnuiksi. Lisäksi elinympäristöt ovat vähentyneet. Myös kilpailu suurien tikkojen, tukaanien ja muiden papukaijalajien kanssa voi vaikuttaa kannan kokoa pienentävästi. Vankeudessa olevien yksilöiden lukumäärä on monta kertaa suurempi kuin luonnossa asuvien. Niitä pidetään vankeudessa eläintarhoissa ympäri maailmaa. Joissain eläintarhoissa on käynnissä hankkeita, joilla vankeudessa elävien yksilöiden määrää yritetään kasvattaa ja siten vakauttaa kannan kokoa. On myös hankkeita, joilla suojellaan luonnossa elävää populaatiota, mutta kanta on edelleen laskussa.
Lin Hallberg

Lin Hallberg (s. 1956) on ruotsalainen kirjailija, joka tunnetaan hevoskirjasarjoistaan Sinttu ja Eppu. Hän on tehnyt sarjat yhteistyössä Margareta Nordqvistin kanssa, joka on kuvittanut kirjat. Suomeksi sarjoja on kääntänyt Marvi Jalo.
Hallberg on työskennellyt ratsastuksenopettajana ja pitänyt shetlanninponitallia.
Sandra Romain

Sandra Romain (s. 26. maaliskuuta 1978 Timișoara) on vuonna 2000 uransa aloittanut romanialainen pornonäyttelijä. Myös hänen sisarensa Alice Romain on esiintynyt pornoelokuvissa.
Romain on voittanut viisi AVN-palkintoa vuosina 2006–2007. Hän on toiminut myös Penthousen mallina. Hän on naimisissa.
Koiralampi (Keuruu, Haapamäki)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Ristajoen valuma-alueella (35.65), jonka Hylkysenpuron valuma-alueeseen (35.655) se kuuluu.
Syväväyläperiaate

Syväväyläperiaate eli thalweg-periaate (engl. thalweg principle, saksan sanoista T(h)al ’laakso’ + Weg ’tie’) on valtionrajoissa usein käytetty periaate, jonka mukaan kulkukelpoisessa joessa (engl. navigable river) raja kulkee joen syvintä uomaa pitkin, ellei muuta ole sovittu. Järvissä ja ei-kulkukelpoisissa joissa raja sen sijaan kulkee usein keskiviivalla.
Joen uoman vähitellen siirtyessä raja siirtyy vastaavasti. Toisaalta äkillinen joen siirtyminen toiseen paikkaan (engl. avulsion) ei siirrä rajaa, vaan raja jää tällöin kuivuneeseen uomaan. Erottelu näiden kahden tapauksen välillä on joskus tulkinnanvaraista. Vuonna 1895 puhjenneessa Yhdysvaltojen ja Meksikon välisessä Chamizalin kiistassa osapuolet olivat eri mieltä siitä, oliko rajajoki Rio Grande siirtynyt vähitellen vai äkillisesti. Joki oli siirtynyt etelään sekä vähitellen että tulvien seurauksena. 600 eekkerin (2,4 neliökilometrin) aluetta koskenut kiista sovittiin lopullisesti vasta vuonna 1963.
Merkittävä poikkeama syväväyläperiaatteesta on ollut Irakin ja Iranin rajalla Shatt al-Arabissa. Vuoden 1937 sopimuksen mukaan raja kulki joen itärannassa, niin että käytännössä koko joki oli Irakin hallinnassa. Vuonna 1975 solmitun uuden sopimuksen mukaan raja siirtyi joen syvimpään kohtaan, mutta Irak sanoi sopimuksen irti jo 1980. Kiista joen hallinnasta oli yhtenä syynä 1980–1988 käytyyn Irakin ja Iranin väliseen sotaan.
Nikolai Jarošenko

Nikolai Aleksandrovitš Jarošenko (ven. Никола́й Алекса́ндрович Яроше́нко; 13. joulukuuta (J: 1. joulukuuta) 1846 Pultava - 7. heinäkuuta (J: 25. kesäkuuta) 1898 Kislovodsk) oli venäläinen taidemaalari.

Elämäkerta

Nikolai Aleksandrovitš Jarošenko syntyi 13. joulukuuta (1. joulukuuta juliaanista kalenteria) 1846 Pultavassa, Venäjän keisarikunnassa (nykyisessä Ukrainassa) Venäjän keisarillisen armeijan upseerin pojaksi. Hän valitsi sotilasuran opiskellen Pultavan Kadettiakatemiassa ja myöhemmin Mihailovskin sotilastykistöakatemiassa Pietarissa, mutta hän opiskeli myös taidetta Ivan Kramskoin piirustuskoulussa ja Pietarin Keisarillisessa taideakatemiassa.
Vuonna 1876 hänestä tuli venäläisen taiteilijaryhmän Vaeltajien johtava jäsen. Hän sai lisänimen “vaeltajien omatunto“ hänen rehellisyydestään ja kiinnittymisestään ryhmän periaatteisiin. Jarošenko eläköityi armeijan palveluksesta kenraalimajurina vuonna 1892. Hän vietti joitain vuosia Pultavan ja Tšernihivin alueilla nykyisessä Ukrainassa ja myöhäiset vuotensa Kislovodskissa Kaukasus-vuorilla nykyisellä Venäjällä, jonne hän muutti huonon terveytensä vuoksi. Hän kuoli tuberkuloosiin 7. heinäkuuta (25. kesäkuuta juliaanista kalenteria) 1898 ja hänet haudattiin Kislovodskiin.
Jarošenko maalasi monia muotokuvia, laatukuvia ja teki piirustuksia. Hänen laatukuvansa kuvaavat kidutusta, taisteluja, hedelmiä, kylpykohtauksia ja monia muita Venäjän keisarikunnan kohtaamia vaikeuksia. 1800-luvun kahtena viimeisenä vuosikymmenenä hän oli venäläisen realismin johtavia maalareita.
Taiteilijan lesken Maria Pavlivna Jarošenkon testamentin tahdon mukaisesti taiteilijan taidekokoelma testamentattiin Pultavan kunnalliselle taidegallerialle vuonna 1917. Kokoelma sisältää yli 100 taiteilijan maalausta ja 23 hänen luonnoslehtiötään kuten myös monia muita teoksia muilta Vaeltajien taiteilijoilta; ja se muodostaa Pultavan taidemuseon perustan.
Rei Shimura

Hahmo

Rei Shimura on dekkarikirjailija Sujata Masseyn kirjojen kuvitteellinen naishahmo. Rei on päähenkilö Masseyn monikansalliseksi sanotussa romaanisarjassa. Rei on isänsä puolelta japanilainen, äitinsä puolelta amerikkalainen. Romaanisarjan alussa Rei on muuttanut pysyvästi rakastamaansa Japaniin, mutta hän on Yhdysvaltain kansalainen ja hänen vanhempansa asuvat Yhdysvalloissa. Sarjan myöhemmissä osissa liikutaan myös Yhdysvalloissa.
Japanissa Rei hankkii elantonsa ensin opettamalla englantia suuressa yrityksessä, mutta ryhtyy jo ensimmäisessä romaanissa itsenäiseksi antiikinvälittäjäksi. Nimenomaan antiikin kautta hän sotkeutuu erilaisiin murhatutkimuksiin. 
Romaanien pääjuonissa Rei keskittyykin selvittämään nokkelasti ja sitkeästi rikoksia, jotka sivuavat hänen omaa elämäänsä. Motiiveina omille tutkimuksille ovat Rein epäluottamus poliisiin sekä se, että usein Reitä itseään tai hänen läheistään epäillään rikolliseksi. Sivujuonina romaaneissa seurataan toisaalta Rein mies- ja sukulaissuhteita, toisaalta hänen selviytymistään japanilaisessa yhteiskunnassa. Koska Rei on vain puoliksi japanilainen ja lisäksi naimaton nainen, hän kohtaa kielitaidostaan ja kulttuurin tuntemuksestaan huolimatta paljon ennakkoluuloja. Hän joutuukin usein taistelemaan oikeuksiensa puolesta. 
Oikeuksiensa lisäksi Rei kamppailee taloudellisen toimeentulonsa edestä. Yrittäjänä hänen tulonsa eivät ole säännölliset. Rei kieltäytyy kuitenkin ottamasta vastaan rahallista tukea keneltäkään, myöskään vanhemmiltaan. Rein itsenäisen, rohkean ja myös ylpeän luonteen vuoksi hänen isänsä sanookin, että Reissä virtaa isän suvun samurai-veri. Rei on kasvissyöjä ja aloittaa toisessa romaanissa lenkkeilyharrastuksen.
Heikki Salmela

Heikki "Hese" Salmela (s. 30. joulukuuta 1946 Turku) on suomalainen pikaruokala- ja elintarvikeyrittäjä. Hän perusti Hesburger-pikaravintolaketjun ja kehitti siitä menestyvän brändin. Hesburger on nykyään Suomen suurin pikaravintolaketju.

Ura

Salmela aloitti ravintola-alalla 15-vuotiaana keittiöharjoittelijana. Hän työskenteli myös putkiliike Raidassa ”juoksupoikana”. Vuonna 1966, ollessaan 19-vuotias, hän perusti Naantaliin ensimmäisen yrityksensä, kahvila-grillikioskin. Ensimmäisen Hesburgerin hän perusti Turkuun vuonna 1980. Salmela myi ketjun vuonna 1988, mutta osti sen takaisin vuonna 1991.
Salmela oli mukana talousvaikeuksista kärsineen Söder Airlines -yhtiön hallituksessa vuonna 2004, mutta jätti hallitustyöskentelyn, sillä hänellä ”ei ole ymmärrystä lentämisestä”. Salmela oli mukana myös turkulaisessa Caribia-kylpylässä, mutta myi kylpylän loppuvuodesta 2006 tanskalaiselle kiinteistösijoitusyhtiö Property Groupille. Salmela osti Turun keskustassa Aurajoen varrella sijaitsevan Marina-hotellin vuonna 2002.
Salmela on sanonut, että sosiaaliturva heikentää työmotivaatiota, ja hänen mukaansa opiskelu 30-vuotiaaksi on hukkaan heitettyä aikaa. Hän on moittinut Ylen haastattelussa "turhia ja tehottomia yksilöitä".

Yritys

Hesburger on Suomen Asiakastieto Oy:n antamien tietojen mukaan Suomen suurin hampurilaisketju sekä liikevaihdoltaan että toimipaikkojensa lukumäärältä. Nykyään Salmela on keskittynyt jätevesien puhdistamiseen Clewer-yhtiössä, jossa hän toimii hallituksen puheenjohtajana.

Perhe

Salmela avioitui vuonna 1966. Hänellä on vaimonsa Kirstin kanssa kaksi poikaa, Kari ja Marko, ja koko perhe työskentelee Hesburger-konsernissa. 1980-luvun lopussa Salmela on kertonut tulleensa uskoon. Heikki ja Kirsti Salmela ovat osallistuneet aktiivisesti kristilliseen toimintaan ja ovat olleet tukemassa useita eri kristillisiä tapahtumia kuten Joensuun Gospel-festivaaleja.
Silu Seppälä

Antti Juhani ”Silu” Seppälä (s. 20. syyskuuta 1954 Lavia) on suomalainen basisti ja näyttelijä.
Seppälä on soittanut yhtyeissä Fast Beethovens, Problems?, Sleepy Sleepers, Lapinlahden Linnut ja Leningrad Cowboys. Säveltäjänä hän on toiminut Sleepy Sleepersissä ja Leningrad Cowboysissa. Lisäksi Seppälä on säveltänyt Outi Poppille kappaleen "Mies joka tietää". Hän muutti 1990-luvulla Lappeenrantaan ja soittaa Lappeenrannan kaupunginteatterissa.
Seppälän esikoisrooli elokuvanäyttelijänä on kaadettu ohikulkija Antti Peipon elokuvassa Ihmemies. Hän on näytellyt pikkurooleissa Aki Kaurismäen elokuvissa, mutta pääroolisuoritus Mika Kaurismäen elokuvassa Zombie ja Kummitusjuna (1991) toi hänelle Jussi-palkinnon ja Euroopan parhaan näyttelijän palkinnon San Sebastiánin elokuvajuhlilla. Lisäksi hän on ollut osallisena lukuisien sarjojen, kuten esimerkiksi Trabant Express, käsikirjoituksessa ja ohjauksessa.
Malabarinviidakkoharakka

Levinneisyys

Malabarinviidakkoharakkaa tavataan Intian lounaisosissa. Lajin populaatiota ei ole arvioitu, mutta sen on raportoitu olevan paikallisesti yleinen ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kenneth S. Deffeyes

Kenneth S. Deffeyes (s. 1931 Oklahoma) on yhdysvaltalainen geologi, joka työskenteli yhdessä Hubbertin teorian kehittäjän M. King Hubbertin kanssa Shell Oil Companyn tutkimuslaboratoriossa Houstonissa, Teksasissa. Hänellä on öljygeologian alempi luonnontieteellinen tutkinto Colorado School of Mines -yliopistosta sekä geologian tohtorintutkinto Princetonin yliopistosta. Hän aloitti opettamisen Princetonin yliopistossa vuonna 1967 ja on siellä nykyisin emeritusprofessorina. Oman kertomansa mukaan hän polveutuu chickasawi-intiaaneista.
Hän julkaisi vuonna 2001 teoksen Hubbert's Peak, joka käsittelee öljyhuippua. Vuonna 2005 hän puolestaan julkaisi teoksen Beyond Oil: The view from Hubbert's peak, jossa hän arvioi erilaisia korvaavia energianlähteitä öljylle. Helmikuussa 2006 Deffeyes väitti, että maailman öljyntuotanto oli ohittanut tuotantohuipun joulukuun 16. päivänä 2005.
Ray Conniff

Joseph Raymond ”Ray” Conniff (6. marraskuuta 1916 – 12. lokakuuta 2002) oli Grammy-palkittu yhdysvaltalainen viihdemuusikko, pasunisti ja yhtyeenjohtaja. Hän tuli tunnetuksi big bandiä ja sanatonta lauluyhtyettä yhdistävistä, swing-tyyliin tehdyistä levytyksistä suosituista hiteistä, kuten ”We Wish You a Merry Christmas” ja ”Somewhere My Love”. Hän teki orkestereineen ja lauluyhtyeineen 53 menestysalbumia vuosien 1957 ja 1974 välillä, ja kaikkiaan uransa kuluessa yli sata albumia.
Conniff syntyi Massachusettsissa ja oppi isältään pasuunansoiton taidon. Hän perusti ensimmäisen yhtyeensä jo junior high schoolissa ja opiskeli sovittamista kirjekurssin avulla. Valmistuttuaan high schoolista Conniff muutti Bostoniin, jossa hän liittyi Dan Murphy’s Musical Skippers -yhtyeeseen. Pari vuotta myöhemmin vuonna 1936 hän siirtyi Hank Biaginin yhtyeeseen ja muutti New Yorkiin, jossa hän soitti ensin Bunny Beriganin ja sitten Bob Crosbyn ja Artie Shawin orkestereissa, samalla kun opiskeli Juilliardissa.
Conniff turhautui, kun swing-tyyli joutui tekemään tilaa bebop-jazzille 1940-luvun lopulta alkaen ja työskenteli vuosia musiikkielämän ulkopuolella. Hän myös tutki populaarimusiikkia ja sen kaupallista menestystä. Vuonna 1954 hän soitti pasuunaa televisioyhtiöiden ABC ja NBC studio-orkestereissa ja sai 1955 paikan Columbia Recordsin sovittajana ja kapellimestarina. Tämä työ tuotti useita hittejä muun muassa Johnnie Raylle, Guy Mitchellille, Frankie Lanelle ja Johnny Mathisille.
Conniffin omalla nimellä tehty levytysura sai alkunsa vuoden 1956 albumista ’S Wonderful!, joka koostui popstandardien swing-sovituksista big bandille ja sanattomasti hyräilevälle kuorolle. Perusresepti oli, että miesäänet tuplaavat pasuunastemmaa ja naisäänet trumpettistemmaa. Tätä seurasivat samoilla aineksilla tehdyt albumit ’S Marvelous (1957) ja ’S Awful Nice (1958), jotka kaikki nousivat albumilistan kymmenen myydyimmän joukkoon. Vuonna 1959 Conniff perusti oman lauluyhtyeen The Ray Conniff Singers.
1960-luvulla Conniff julkaisi lauluyhtyeineen ainakin kolme albumia vuodessa, joista yksi oli usein joululevy. Sanatonta laulua käyttävät levyt menestyivät Pohjois-Amerikan markkinoiden lisäksi hyvin myös Britanniassa ja Etelä-Amerikassa, jonka markkinoille hän levytti myös sinne erityisesti suunnattuja albumeja.
Conniff levytti Columbialle aina vuoteen 1995 asti ja siirtyi sitten omalle Ivy Music -⁠levymerkilleen, jonka jakelusta huolehti PolyGram. Vuonna 1997 hän julkaisi sadannen albuminsa I Love Movies.
Tšapajevsk

Historia

Paikkakunta on saanut alkunsa vuosina 1909–1911 rakennetun räjähdysainetehtaan asutuksesta. Vuonna 1912 sinne valmistui kemian tehdas. Vuonna 1927 taajamasta tuli kaupunki nimellä Trotsk (Lev Trotskin mukaan). Vuonna 1929 se nimettiin uudelleen Tšapajevskiksi Vasili Tšapajevin muistoksi.
Kemiallisten aseiden ja lannoitteiden tuotannon seurauksena Tšapajevsk on yksi Venäjän saastuneimmista kaupungeista.

Liikenne

Kaupungin läpi kulkee Moskovan ja Samaran välinen rautatie. Rautatieliikennettä palvelee kaupungissa oleva Tšapajevskin asema.
Kari Mattila (feministi)

Koulutus ja ura

Kari Mattila valmistui insinööriksi Tekniska läroverketistä, minkä jälkeen hän opiskeli kieliä. Myöhemmin hän työskenteli perustamassaan Tekniikan Käännökset -nimisessä käännöstoimistossa vuoteen 1988 asti. Yritys oli aikanaan edistyksellinen toimiessaan verkostomaisesti yhdessä eri alojen asiantuntijoiden kanssa.
Pääosan elämästään Kari Mattila asui Espoossa. Hän kuului sosiaalidemokraattiseen puolueeseen ja toimi kaupunginvaltuutettuna vuosina 1980–1984. Tuolloin Espooseen perustettiin hänen aloitteestaan naisten turvakoti. Mattila kuului myös Espoon teatterin perustajiin sekä vaikutti muun muassa Karhusaaren Sinebrychoffin huvilan säilyttämiseen ja saamiseen kulttuurikäyttöön.

Feministinen aktivismi

Kari Mattila vaikutti Naisasialiitto Unionissa 1970-luvun alusta aina kuolemaansa saakka vuoteen 2003. Hänet valittiin Unionin puheenjohtajaksi 1976, jolloin vuonna 1892 perustettu vanha suffragettiyhdistys alkoi uudistua ulospäin suuntautuvaksi naisten tasa-arvoa ajavaksi liikkeeksi. Taloudellinen tasa-arvo, päivähoitokysymykset, isyysloma, naisen esineellistämisen kieltäminen mainonnassa, naistutkimus, naiskiintiöt politiikkaan, synnytyskipujen lievitys, naisiin kohdistuva väkivalta ja turvakotien tarve ovat muutamia esimerkkejä teemoista, joita Unioni toi julkisuuteen vakiinnuttaen asemaansa yhteiskunnallisena vaikuttajana. Unionin näkyvä toiminta vaikutti muihin, myös poliittisten puolueiden perinteisiin naisjärjestöihin.
Mattila oli perustamassa uusia liikkeitä, kuten Naisten Kulttuuriyhdistys ja Naisten Rakentavan Asumisen Yhdistys. Naisryhmät Pohjoismaissa ja Keski-Euroopassa olivat Mattilalle tuttuja ja kansainväliset feministiset virtaukset saavuttivat paljolti hänen ansiostaan myös Naisasialiitto Unionin. Hänen sinnikkyytensä johdosta Unioni sai järjestettäväkseen vuonna 1982 IAW:n (International Alliance of Women) kansainvälisen kongressin Helsingissä.
Kari Mattila on toimittanut muistelmateoksen Viattomat, vallattomat ja rohkeat, joka ilmestyi 1994.

Kari Mattilan säätiö

Mattila toivoi tasa-arvotyön vahvistuvan ja kasvavan. Sitä tavoitetta hän myös itse halusi tukea perustamalla säätiön, joka itsenäisenä yhteistyökumppanina Naisasialiitto Unionin kanssa jatkaa työtä hänen hengessään.
Kari Mattilan säätiö aloitti toimintansa vuonna 2005 tarkoituksenaan tukea feminististä ideologiaa ja pyrkiä muuttamaan niitä yhteiskunnan rakenteita, jotka ovat tasa-arvon toteutumisen esteenä. Sääntöjensä mukaisesti säätiö järjestää ja avustaa kokouksia, kursseja sekä esitelmä-, keskustelu- ja tiedotustilaisuuksia. Se voi myös tilata selvityksiä, harjoittaa julkaisutoimintaa, jakaa apurahoja ja toimia yhteistyössä muiden yhteisöjen kanssa.
Keltakultakäpy

Ulkonäkö ja koko

Kukat ovat pienet, valkoiset ja viuhkamaiset. Keltakultakävyn "kukka" sen sijaan on kukinto, joka muodostuu enimmäkseen kukkien suurista suojuslehdistä, jotka ovat keltaiset.

Levinneisyys

Kasvi on lähtöisin Etelä-Amerikasta, Perusta.

Elinympäristö

Kasvi viihtyy valoisalla kasvupaikalla viileähkössä huoneessa.

Käyttö

Keltakultakäpyä käytetään huonekasvina.
Kari Suhonen

Kari Juhani Suhonen (s. 1963) on suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.
Suhonen on ollut Varkauden Teatterin johtajana vuodesta 2015, sitä ennen hän on työskennellyt näyttelijänä mm. Kajaanin ja Kokkolan kaupunginteatterissa sekä Varkauden Teatterissa.
Hän soittaa kitaraa, mandoliinia, saksofonia, viulua ja bassoa.
Bernard Yago

Bernard Yago (heinäkuu 1916 – 5. lokakuuta 1997 Abidjan) oli norsunluurannikkolainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja ensimmäinen maastaan valittu kardinaali. Hän opiskeli Abidjanissa ja Pariisissa. Hän sai pappisvihkimyksen 1. toukokuuta 1947, ja hänet valittiin Abidjanin arkkihiippakunnan johtoon 5. huhtikuuta 1960. Piispaksi konsekroinnin suoritti 8. toukokuuta 1960 paavi Johannes XXIII, jota avustivat Napoléon-Alexandre La Brie ja Fulton John Sheen. Samassa seremoniassa konsekroitiin Paul Zougrana, Jérôme Rakotomalala ja Peter Poreku Dery. 
Yagon motto piispana oli Ut omnes unum sint. Hän osallistui 1960-luvulla Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hänestä tehtiin San Crisogonon kardinaalipappi 2. helmikuuta 1983. Hän vetäytyi arkkipiispan tehtävistä 19. joulukuuta 1994 ja menetti äänioikeutensa konklaaveissa täytettyään 80 vuotta heinäkuussa 1996. Yago kuoli 81-vuotiaana, ja hänet haudattiin Pyhän Paavalin tuomiokirkkoon Abidjaniin.
Yagon edeltäjä Abidjanin arkkipiispana oli Jean-Baptiste Boivin, ja hänen seuraajakseen nimitettiin Bernard Agré.
Rogue (sarjakuvahahmo)

Voimat ja varusteet

Roguen tärkein supervoima on kyky imeä kosketuksellaan muiden supervoimat ja muistot. Rogue imi rikollisuransa aikana Carol Danversilta voimat, jotka jäivät hänelle pysyvästi. Näihin kuuluvat kyky lentää, yli-inhimillinen voima ja haavoittumattomuus. Myöhemmin Rogue myös imi Aurinkotulen voimat.

X-Men

Rogue esiintyi X-Men -televisiosarjassa (1992-1997), jossa hän oli yksi tärkeimmistä Ryhmä-X:n jäsenistä. Tässä animaatiosarjassa hänellä oli kaikki sarjakuvista tutut voimansa, mukaan lukien Neiti Ihmeeltä viemänsä voimat. Hänen äänenään toimi Lenore Zann.

X-Men: Evolution

Rogue esiintyi X-Men: Evolution -televisiosarjassa (2000-2003) ja hänen äänenään oli Meghan Black. Hahmoa kuvattiin sarjassa passiivisena goottina, hyvin erilaisena kuin vuoden 1992 animaatiosarjassa.

Elokuvat

Anna Paquin esitti Rogueta elokuvissa X-Men (2000), X-Men 2 (2003) ja X-Men: Viimeinen kohtaaminen (2006).
Järvelän Kino

Järvelän Kino on vuodesta 1949 Päijät-Hämeen Kärkölässä toiminut elokuvateatteri. Se sijaitsee Kärkölän kuntakeskuksessa Järvelän Hähkäniementiellä.
Järvelän Kinon perustivat Risto Koskinen ja Ruben Jokiniemi. Vuodesta 1956 vuoteen 1978 teatteria pyöritti Arvo Kanerva. Toiminta oli tuolloin vilkasta ja näytöksiä oli usein. Vuosina 1978–2004 Sisko Hennala ja hänen kaksi poikaansa huolehtivat elokuvateatterin ylläpidosta. Vuodesta 2004 lähtien Järvelän Kino on toiminut Maija ja Veli-Matti Saarisen johdolla.
Elokuvateatteri sai toukokuussa 2012 Suomen elokuvasäätiön digitalisointituen. Digitalisoidut näytökset aloitettiin 21.10.2012. Uusi tekniikka mahdollistaa sen, että ensi-illat voivat olla yhtä aikaa isojen teatterien kanssa.
Järvelän Kinossa käy vuosittain noin 1500 kävijää. Elokuvanäytöksiä järjestetään syksystä toukokuun loppuun.
Silttikivi

Silttikivi on sedimentti- eli kerroskivilaji, joka muodostuu kivirakeista ja sidosaineesta.  Raekoko  on pienempi kuin hiekkakivessä, mutta suurempi kuin savikivessä, eli 0,0039-0,063 mm. Sitä syntyy paikoissa, joissa vesi, tuuli tai jää kasaa silttiä, joka sitten tiivistyy kiveksi. Silttiä kasaantuu sedimenttialueilla kaikkialla maailmassa, paikkoihin joissa virtaus, aallot tai tuulienergia ovat hiekkaa ja savea kasaavien voimien väliltä. Siltti on paljon harvinaisempaa kuin hiekkakivi tai savikivi.