google/wiki40b huggingface dataset:
John Rutter

John Milford Rutter (s. 24. syyskuuta 1945 Lontoo) on englantilainen säveltäjä, kuoronjohtaja ja kapellimestari, joka tunnetaan erityisesti melodisista hengellisistä kuoroteoksistaan, joululauluistaan ja vanhojen joululaulujen uusista sovituksista. Hän on Cambridge Singers -kuoron perustaja. Rutteria pidetään maailman eniten esitettynä kuorosäveltäjänä. 
Rutterin laajoja kuoroteoksia ovat Gloria (1977), Requiem (1985), Magnificat (1990), Mass of the Children (2003), The Gift of Life (2015) ja Visions (2016). Hän on säveltänyt myös kaksi pianokonserttoa The Beatles -yhtyeen teemoista. Rutter on erittäin suosittu etenkin kotimaassaan Britanniassa ja muissa englanninkielisissä maissa, mutta myös monien musiikkikriitikoiden vieroksuma populaarin tyylinsä takia.
Vuonna 2006 Rutter sai kuningatar Elisabet II:lta Brittiläisen imperiumin ritarikunnan kunnianosoituksen Commander of the Order of the British Empire (CBE).
Keltavahvero

Koko ja ulkonäkö

Väriltään keltavahvero on munankeltainen, vanhemmiten haalistuva. Sen lakki on melko pieni, noin 4–8 cm leveä, harvoin yli 10 cm leveä. Lakin tasainen pinta on kuiva ja aaltoileva. Varsi on alaosasta usein vaaleampi. Helttamaiset poimut ovat paksut, johteiset ja haaraiset. Malto on paksua, lähes valkoista ja miellyttävän tuoksuista. Maku on raakana aavistuksen verran kirpeä, mutta kirpeys katoaa täysin kypsennettäessä. Itiöpöly on vaalean kellertävää.

Kasvuaika ja -paikka

Keltavahvero kasvaa yleisenä Etelä- ja Keski-Suomessa, Pohjois-Suomessa se on harvinainen. Esiintymiä on kuitenkin löydetty Tunturi-Lapistakin. Sitä tavataan luonnossa jo kesäkuusta lähtien. Yleisin se on heinä-lokakuussa. Keltavahveron tyypillisimpiä kasvuympäristöjä ovat erilaiset koivuvaltaiset metsät, mutta toisinaan myös mäntykankaat ja lehdot. Yleisiä kasvupaikkoja ovat polkujen varret ja muut kovaksi painautuneet, karikkeiset ja valoisat maastonkohdat. Keltavahverot kasvavat yleensä ryhmissä, vuodesta toiseen samoissa paikoissa.
Kantarelleja tavataan Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa sekä Aasiassa, mukaan lukien Himalajan vuoristo, sekä Afrikassa.
Brian Naylor

John Brian Naylor (24. maaliskuuta 1923 Salford – 8. elokuuta 1989 Marbella, Espanja) oli brittiläinen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui kahdeksaan F1-osakilpailuun kausina 1957–1961. Hän oli parhaimmillaan kolmastoista Saksan GP:ssä 1957 ja Britannian GP:ssä 1960. Muuten hän keskeytyi tai karsiutui.
Naylor kilpaili itserakentamallaan Cooperiin perustuvalla JBW-autolla.
Verisuoni

Verisuonten rakenne

Verisuonten sisällä on ontelo (lumen) eli tila, jossa veri kulkee. Valtimoiden luumen on pienempi kuin laskimoiden, joissa veri virtaakin hitaammin. Valtimoissa ja laskimoissa on kolme kerrosta; laskimoissa kerrokset ovat ohuemmat. Sisäkalvo on litteää yhdenkertaista levyepiteeliä eli endoteeliä, jossa on mukana hieman myös kimmoisaa sidekudosta. Keskikalvossa on sileitä lihassyitä sekä kimmosyitä. Kimmosyitä on etenkin suurissa valtimoissa, jotka toimivat paineen tasaajina. Sileitä lihassyitä on puolestaan pienemmissä valtimoissa sekä laskimoissa. Etenkin keskikalvo on valtimoissa huomattavasti paksumpi kuin laskimoissa. Ulkokalvo on tiivistä sidekudosta, joka liittää verisuonen ympäristöönsä. Hiussuonet (kapillaarit) koostuvat pelkästään endoteelista ja sen ulkopuolella olevasta ohuesta tyvikalvosta.
Mutta kukaan ei tiedä paljonko niitä on ihmisessä.

Veren kulku verisuonissa

Ihmisen suurin verisuoni on aortta. Sydämen supistuessa hapekas ja ravintopitoinen veri työntyy aorttaan ja keuhkovaltimorunkoon. Valtimoita pitkin veri saapuu kudosten hiussuoniin. Ravintoaineita, happea ja nestettä siirtyy solujen väliseen tilaan hiussuonten seinämien läpi, josta ne edelleen päätyvät solujen käyttöön. Samalla siirtyy vereen muun muassa hiilidioksidia ja muita kudokseen syystä tai toisesta päätyneitä kuona-aineita. Hiussuonia on noin millimetrin välein lähes kaikissa kudoksissa. Verisuonia ei ole rustoissa, sarveiskalvolla, lasiaisessa, mykiössä, epiteelikudoksessa eikä sarveistuneissa kudoksissa kuten kynsissä (eläinten kavioissa, sorkissa jne). Verenpaine on suurin aortassa ja isoissa valtimoissa ja se laskee vähitellen mitä pienemmiksi valtimot jakaantuvat. Hiussuonissa paine ei enää vaihtele sydämen työ- ja lepovaiheiden aikana, laskimoissa paine on tasainen. Laskimoiden tilavuus on suurempi kuin valtimoiden ja veri virtaa niissä hitaammin. Ohjaamalla verta iholaskimoihin, keho poistaa luontaisesti ylimääräistä lämpöä. Supistamalla ihon pintalaskimoita verta ohjataan enemmän syvällä oleviin laskimoihin, jolloin lämpöä poistuu elimistöstä vähemmän. Koska laskimoissa paine on pienempi, suurissa laskimoissa on läppiä, jotka eivät päästä verta virtaamaan kuin yhteen suuntaan. Laskimot yhdistyvät suuremmiksi ja veri päätyy lopulta ylä- ja alaonttolaskimon kautta sydämen oikeaan eteiseen, josta se puhdistuneena ja uudelleen happivarattuna alkaa uuden kierron.

Verisuonten supistuminen ja laajentuminen

Verisuonia laajentavia aineita ovat K-ionit, hapot (esimerkiksi maitohappo) ja hiilidioksidi. Lisäksi verisuonia laajentavat lämpötilan nousu, happamuuden kasvu ja hapen väheneminen kudoksissa. Verisuonia supistaa lämpötilan lasku sekä verenvuodossa esiintyvät serotoniini ja tromboksaani. Verisuonten seinämän endoteelisolut erittävät verisuonia supistavaa endoteliinia sekä verisuonia laajentavaa typpioksidia.
Nalmefeeni

Rakenne

Nalmefeeni eroaa naltreksonista 6-kohdassa olevan ketoniryhmän kohdalla, missä metyleeniryhmä (CH₂) korvaa jälkimmäisessä olevan hapen (O). Metyleeniryhmä lisää sen sitoutumisvoimaa erityisesti μ-opioidireseptoriin. Nalmefeeni toimii "universaalina antagonistina" myös muihin opioidireseptoreihin.

Lääkkeenä

Suomalainen Biotie Therapies on kehittänyt nalmefeenista tablettina annosteltavan (aiemmin vain injektiomuoto) lääkkeen, joka vähentää halua juoda paljon alkoholia. Se ei estä alkoholin juomista, mutta se estää ylenpalttisen juomisen, kun se kiinnittyy opioidireseptoreihin ja vähentää alkoholin tuomaa mielihyvää. Ainetta markkinoidaan tuotenimellä Selincro. Aiemmin sitä on markkinoitu tuotenimellä Revex vastalääkkeeksi opioidiyliannostukseen, mutta siihen tarkoitukseen harvemmin käytetty koska naloksoni on vakiintuneempi ja halvempi vaihtoehto.
Yleisimmät haittavaikutukset, joita nalmefeenia saaneet potilaat saivat, olivat huimaus, unettomuus ja pahoinvointi. Ne olivat kuitenkin yleensä lieviä ja ohimeneviä. Tutkimuksessa havaittiin nalmefeenin vähentävän raskaiden juomapäivien lukumäärää ja alkoholin kokonaiskulutusta yli 50 prosentilla lähtötilanteeseen verrattuna. Tutkimuksiin on osallistunut kaikkiaan 3000 alkoholiriippuvaista. Nalmefeeni vähensi juomista puolen vuoden hoitojakson aikana keskimäärin kahdella kolmanneksella.
Nalmefeenia koskevat kolmannen vaiheen tutkimukset saatiin päätökseen kesään 2011 mennessä. Lääkeaineen myyntilupahakemus Euroopassa jätettiin marraskuussa 2011.
Euroopan lääkeviraston Lääkevalmistekomitea näytti nalmefeenille vihreää valoa joulukuussa 2012. Euroopan komissio antoi helmikuun lopulla alkoholismilääkkeelle myyntiluvan kaikkien EU-maiden alueelle. Markkinoille se tuli toukokuussa 2013.
Kaarlo Hemmo

Kaarlo Herman Tiihonen, kirjailijanimeltään Kaarlo Hemmo (7. lokakuuta 1858 Rautalampi – 4. helmikuuta 1940 Rautalampi) oli suomalainen Rautalammilla asunut toimittaja ja kirjailija. Hemmo Tiihonen oli mukana myös yhteiskunnallisessa vaikuttamisessa edustaessaan talonpoikaissäätyä v. 1904-1905 valtiopäivillä. Hän kirjoitti myös nimimerkeillä Hemmo, K. Hemmo, K.H.T, K-o H-o ja Huvineuvos.
Tiihosen vanhemmat olivat maanviljelijä Paavo Juhonpoika Tiihonen ja Ulrika Heikintytär Sorri. Perheessä oli muitakin vaikuttajia, hänen veljensä Leander Tiihonen oli mukana 500 miehen lähetystössä, joka lähti viemään suurta adressia Pietariin 13.–20.3.1899.  
Karlo Herman Tiihonen oli naimisissa vuosina 1905-1929 Anna Johanna Lindblad-Salmisen kanssa. Jäätyään leskeksi Tiihonen meni 1935 uusiin naimisiin Matilda Josefina Helanderin kanssa. 
Tiihonen toimi vt. kansakoulunopettajana, sanomalehtimiehenä, asioitsijana ja viimeksi maanviljelijänä Rautalammilla.
Heiti Talvik

Heiti Talvik (9. marraskuuta 1904 Tartto, Viro – 18. kesäkuuta 1947 Tjumenin alue, Neuvostoliitto) oli virolainen runoilija.

Elämä

Heiti Talvik syntyi hyvinkoulutettuun tarttolaiseen lääkäriperheeseen. Hänen äitinsä oli pianisti. Vuonna 1924 hän lopetti yllättäen koulun ja siirtyi työskentelemään Kohtla-Järven öljyliuskekaivoksille. Samanaikaisesti hän kirjoitti runoja, joita hän lähetti kulttuurilehti Loomingin päätoimittajalle Friedebert Tuglasille.
Vuonna 1926 hän valmistui Pärnun iltalukiosta ja opiskeli vuodesta 1926 vuoteen 1934 filosofista kerrontaa Tarton yliopistossa.
Vuodesta 1928 lähtien Talvik omistautui enemmän lyriikalle. Vuonna 1934 hän julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa Palavik (suom. kuume), jonka avulla hänestä tuli tunnetuin virolainen runoilija ja kirjallisuuskerho Arbujadin (suom. shamaanit) jäsen. Kerhon jäsenenä toimi myös runoilija Betti Alver, joka avioitui Talvikin kanssa vuonna 1937.
Neuvostoliiton miehittäessä Viron Talvik lähetettiin Siperiaan, minkä jälkeen jäljet katosivat. Hänen uskotaan kuolleen kesäkuussa 1947 karkotuksen yhteydessä. Haudan sijaintia ei tiedetä.
Antti Ilveskoski

Antti Juhani Ilveskoski (10. toukokuuta 1944 Sortavala – 28. huhtikuuta 2008 Espoo) oli arkkitehti, joka keskittyi työssään etenkin julkisiin tiloihin. Hän vastasi Yrjönkadun uimahallin restauroinnista ja Tampereen taidemuseon laajennuksesta. Ilveskoski voitti myös useita arkkitehtuurikilpailuita.
Ilveskoski piti tärkeänä, että vanhoja rakennuksia säilytetään ja kohdellaan kunnioittavasti. Hän halusi töidensä sopeutuvan ympäristöön ja korosti rakennusten toiminnallisuutta. Hänen ammatillisia esikuviaan olivat arkkitehdit Aarne Ervi ja Alvar Aalto. Ilveskosken uranvalintaan vaikutti vahvasti hänen isänsä Jaakko Ilveskoski, joka toimi Tampereen kaupunginarkkitehtina vuosina 1953–1972.
Antti Ilveskoskella oli arkkitehtitoimisto Helsingissä ja sivutoimisto Tampereella. Hän kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen kotonaan keväällä 2008.
Mikromaksu

Mikromaksu tarkoittaa pientä rahallista korvausta jostain palvelusta. Mikromaksuja käytetään useimmiten verkon välityksellä, kuten erilaisissa verkkopalveluissa ja videopeleissä; etenkin pelien yhteydessä puhutaan mikromaksuihin perustuvasta ansaintamallista mikrotransaktioina. Mikromaksulla voi esimerkiksi ostaa musiikkikappaleen internetistä ladattavaksi omalle koneelle tai hankkia verkkopelin hahmolle uusia vaatteita.
Mikromaksuja on toteutettu pääasiassa kahdella tavalla, joista käytetään termejä "open loop" ja "closed loop". Open loop -maksut perustuvat siihen, että käyttäjällä on yksi tili, kuten pankkitili tai luottokortti, jolla maksuja suoritetaan.
Closed loop -järjestelmä perustuu siihen että asiakas maksaa etukäteen palvelussa olevalle tililleen summan (esim. luottokortillaan), ja voi sitten käyttää näitä varoja mikromaksuihin. Closed loop vertautuu esim. reaalimaailman lahjakortteihin.
Useita mikromaksujärjestelmiä kehitettiin 1990-luvulla, mutta mikromaksut eivät vielä tällöin menestyneet.
Kuluttajat eivät suostuneet maksamaan edes senttejä hyödykkeistä, jos niitä oli aiemmin saanut ilmaiseksi, kuten lehtiartikkeleista.
Etenkin aluksi kaavailluissa open loop -järjestelmissä siirtomaksut muodostuivat esteeksi. On arvioitu ettei alle 1,5 dollarin maksuja kertakaikkiaan kannata tehdä pankkien ja luottokorttiyhtiöiden vaatimien maksujen vuoksi. Lisäksi alle 0,75 dollarit maksut on järkevämpi korvata verkkosivulle laitettavilla mainoksilla.
Nykyisin menestyneet palvelut kuten iTunes  perustuvat closed loop -järjestelmään, jossa kuluttaja maksaa etukäteen myyjän tilille ennen ostosten tekemistä.
Mikromaksujen toinen aalto tapahtui 2010-luvulla.
Simo Rantalainen

Simo Rantalainen (s. 6. elokuuta 1961 Lahti) on suomalainen entinen toimittaja ja tv-persoona. Hän aloitti Mainostelevision urheilu-uutisten juontajana 1990-luvun alussa ja tuli tunnetuksi Jari Sarasvuon ohella Hyvät, pahat ja rumat -talk show’n juontajana. 
Rantalainen on opiskellut puheviestintää ja käynyt Yleisradion urheilutoimittajakurssin. Hän harrastaa erilaisia kamppailulajeja ja toimi nyrkkeilijä Tarmo Uusivirran managerina 1990-luvun alussa. Rantalainen on kirjoittanut Uusivirrasta Tare – mestarinyrkkeilijän muotokuva -nimisen kirjan, joka julkaistiin helmikuussa 2017. Hän on myös ollut rauhanturvaajana Suomen YK-pataljoonassa (FINBATT-UNDOF) Golanin kukkuloilla 1980-luvulla.
Vuonna 1993 Rantalainen kääntyi islaminuskoiseksi ja myöhemmin 2000-luvulla omaksui nimen Mujahed bin Risto Faisal.

Oikeudessa

Televisiouransa jälkeen Rantalainen on esiintynyt suomalaisessa sensaatiohakuisessa lehdistössä pääosin oikeusjuttujensa myötä. Vuonna 1999 hänet tuomittiin Helsingin käräjäoikeudessa 50 päiväsakkoon kunnianloukkauksesta. Vuonna 2006 hän joutui maksamaan korvauksia kunnianloukkauksesta ja laittomasta uhkauksesta.
4. joulukuuta 2006 hänet tuomittiin kolmen kuukauden ehdolliseen vankeuteen perättömästä vaarailmoituksesta. Rantalainen oli tehnyt poliisille perättömän ilmoituksen, jonka mukaan porvoolaisessa ravintola Seurahovissa olisi pommi. Poliisi ei löytänyt pommia. Porvoon käräjäoikeus määräsi Rantalaisen maksamaan 12 000 euron korvaukset ravintolassa keskeytyneen nyrkkeilyillan järjestäjille.
Lokakuussa 2008 Rantalainen sai Helsingin käräjäoikeudessa neljän kuukauden ehdottoman vankeusrangaistuksen kahdesta pahoinpitelystä.
Goljathaikara

Ulkonäkö ja koko

Goljathaikara on suurikokoinen lintu; sen pituus on 135-150 cm ja siipien kärkiväli 210-230 cm. Linnun vatsapuoli, pää sekä kaulan takaosat ovat punaruskeat. Kaulan etupuoli taas on valkoinen ja mustien juovien koristama.  Siivet ovat harmaat. Jalat ja nokka ovat väriltään mustat. Vanhoilla yksilöillä on lisäksi punaruskea töyhtö takaraivollaan. Nuorilta se puuttuu ja ne ovat lisäksi vähän himmeämmän värisiä kuin vanhat yksilöt.
Marja-Liisa Vartio

Elämä

Marja-Liisa Vartion vanhemmat, sairaanhoitaja Aino Sairanen (o.s. Luukkanen) ja kansakoulunopettaja Valter Sairanen, olivat eronneet ennen hänen syntymäänsä. Hänen isoveljensä Uuno ja Kauko asuivat isän luona toisella paikkakunnalla, eikä äiti ilmoittanut tyttären syntymästä entiselle miehelleen. Vartion tultua kouluikään hänen äitinsä lähetti hänet isän luokse Nurmijärvelle. Siellä hän kävi kansakoulun ja yhteiskoulun lukuun ottamatta vuosia 1939–1940, joiksi äiti sijoitti tyttärensä Pieksämäelle Mikkosen perheeseen asumaan. Loma-aikojaan hän vietti äitinsä luona Säämingissä.
Vartio pääsi ylioppilaaksi Nurmijärven yhteiskoulusta vuonna 1944. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa kirjallisuutta, taidehistoriaa ja filosofiaa ja valmistui filosofian maisteriksi pääaineenaan taidehistoria vuonna 1950.
Keväällä 1945 Vartio avioitui toimitusjohtaja Valter Vartion kanssa ja he adoptoivat Laritsa-nimisen tytön. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1955, ja Laritsa jäi Valterille. Samana vuonna Vartio meni naimisiin kirjailija Paavo Haavikon kanssa. Liitosta syntyi kaksi lasta, Johanna (1956) ja Heikki (1960). Vartio kuoli 41-vuotiaana Savonlinnan keskussairaalassa kesällä 1966. Hän oli sairastellut jo aiemmin ja sai kesäkuussa korkean kuumeen, joka johti tajuttomuuteen ja aivokuolemaan. Vartio on haudattu Savonlinnaan Talvisalon hautausmaalle.

Kirjailijanura

Kirjallisen uransa Vartio aloitti 1950-luvun alussa lyyrikkona mutta keskittyi myöhemmin proosaan. Hänen esikoisrunokokoelmansa Häät ilmestyi vuonna 1952 ja toinen kokoelma Seppele seuraavana vuonna. Vuonna 1955 ilmestyi novellikokoelma Maan ja veden välillä.
Vartion pääteoksena pidetään postuumisti ilmestynyttä romaania Hänen olivat linnut (1967). Teos rakentuu suurelta osin leskiruustinna Adelen ja hänen Alma-palvelijansa keskusteluille.
Vartiolle myönnettiin valtion kirjallisuuspalkinto vuosina 1954 ja 1958. Kirjailijan päiväkirjamerkintöjä ja kirjeitä on julkaistu 1990-luvulla kolmena niteenä. Tekstit on toimittanut Vartion miniä Anna-Liisa Haavikko.
Vastaventtiili

Vastaventtiili on venttiili joka sallii virtauksen vain yhteen suuntaan.
848 Naval Air Squadron

Historia

Laivue oli mukana Falklandin sotatoimissa osana 3. kommandoprikaatia.
Sveitsin liittokokous

Liittokokous (saks. Bundesversammlung, ransk. Assemblée fédérale, ital. Assemblea federale, retorom. Assamblea federala) on Sveitsin parlamentti eli lakiasäätävä kansanedustuslaitos. Se on kaksikamarinen; alahuoneessa eli kansallisneuvostossa (saks. Nationalrat, ransk. Conseil National, ital. Consiglio Nazionale, retorom. Cussegl Naziunal) on 200 jäsentä, ja ylähuoneessa (saks. Ständerat, ransk. Conseil des Etats, ital. Consiglio degli Stati, retorom. Cussegl dals Stadis) 46 jäsentä, kaksi jokaisesta kantonista ja yksi ns. puolikantoneista. Kummankin kamarin vaalikausi on neljä vuotta.
Nexhmije Hoxha

Elämäkerta

Nexhmije Hoxha, syntyjään Xhuglini, syntyi Bitolassa 7. helmikuuta 1921. Hän valmistui pedagogisesta tyttökoulusta Tiranassa vuonna 1941 ja työskenteli sittemmin opettajana samassa kaupungissa. Hoxha oli vuodesta 1937 ollut yhteyksissä shkodërilaiseen kommunistiryhmittymään ja oli kommunistisen puolueen jäsen vuodesta 1941. Hänet tuomittiin kommunistiyhteyksistään poissaolevana 12 vuoden vankeusrangaistukseen ja vuodesta 1944 hän taisteli kommunistisissa sissijoukoissa ja kuului kansallisen vapautusrintaman johtoon. Vuosien 1945 ja 1991 välillä Hoxha oli kansanedustaja ja vuodesta 1948 myös Albanian työn puolueen keskuskomiteassa toimien useissa erilaisissa kulttuuriin, koulutukseen ja propagandaan liittyneissä tehtävissä. 
Hoxha aviopuoliso ja maan diktaattori Enver Hoxha kuoli vuonna 1985, jonka jälkeen Nexhmijeä pidettiin puolueen kovan-linjan edustajien ytimenä. Hänet erotettiin Albanian työn puolueesta kesäkuussa 1991 sen jälkeen, kun häntä oltiin kritisoitu suurellisista elämäntavoista. Hoxha pidätettiin 4. joulukuuta 1991 ja tammikuussa 1993 hänet tuomittiin yhdeksän vuoden vankeusrangaistukseen 750 000: Albanian lekin kavalluksesta. Valituksen jälkeen tuomiota korotettiin yhteentoista vuoteen. Hoxha vapautui vankeudesta tammikuussa 1997 ja julkaisi seuraavan vuoden puolella teoksen Jeta imë më Enverin: Kujtime (vapaasti käännettynä "Elämäni Enverin kanssa: Muistelmat").
Yann Sommer

Seurajoukkueura

Yann Sommer aloitti ammattilaisuransa vuonna 2005 FC Baselin kakkosjoukkueessa. Vuonna 2007 hän teki sopimuksen ykkösjoukkueen kanssa, mutta siirtyi samana vuonna lainalle Sveitsin sarjoissa pelaavaan liechtensteiniläiseen FC Vaduziin. Vaduzissa Sommer pelasi tammikuuhun 2009 asti, kunnes hän palasi takaisin lainalta Baseliin ykkösmaalivahti Franco Costanzon loukkaannuttua. Sommer tekikin debyyttinsä Raiffeisen Super Leaguessa saman vuoden helmikuussa BSC Young Boys-ottelussa, joka päättyi Baselin 3-2-tappioon. Hän pelasi kuusi peliä kauden loppuun mennessä. Kesällä Sommer siirtyi lainalle Baselin kilpailijaan Grasshoppersiin yhden kauden kestävällä lainasopimuksella. Hän oli tuon kauden joukkueen ykkösmaalivahti.
Kauden jälkeen Sommer palasi Baseliin, jonka kanssa hän teki viiden vuoden sopimuksen. Sommer oli yhä Costanzon kakkosmaalivahtina. Costanzon sopimus kuitenkin päättyi maaliskuussa 2011 ja hän sai lähteä. Sommer oli näin FC Baselin ykkösmaalivahti. Seuraavalla kaudella Sveitsin mestaruuden voittanut Basel pääsi Mestareiden liigaan. Mestareiden liigassa Baseli yllätti monet voittamalla Manchester Unitedin ja häviämällä vasta neljännesvälierissä Bayern Münchenille. Kotimaassaan Sommer voitti Baselin kanssa tuplan, eli liigan ja cupin. Liigan Basel voitti myös kausina 2012-13 ja 2013-14 ja Uhren Cupin vuonna 2013.
Kesällä 2014 Sommer siirtyi Bundesliigassa pelaavaan Borussia Mönchengladbachiin, kun seuran ykkösmaalivahti Marc-André ter Stegen siirtyi FC Barcelonaan. Hän pelasi hienon kauden torjuen täydet minuutit jokaisessa ottelussa ja pitäen 16 kertaa nollapelin.

Maajoukkueura

Nuorten maajoukkueissa Sveitsiä edustanut ja alle 21-vuotiaissa EM-hopeaa vuonna 2011 voittanut Sommer debytoi Sveitsin jalkapallomaajoukkueessa vuonna 2012 harjoitusottelussa Romaniaa vastaan Luzernissa. Toukokuussa 2014 maajoukkueen silloinen päävalmentaja Ottmar Hitzfeld nimesi Sommerin Sveitsin joukkueeseen kesän MM-kisoihin. Kisoissa Sommer ei pelannut otteluakaan ja oli pitkään Diego Benaglion varjossa, vaikka joidenkin mielestä Sommer oli parempi kuin kokenut Benaglio. Benaglion jätettyä maajoukkueen elokuussa 2014 Sommer taistelee ykkösmaalivahdin paikasta Roman Bürkin ja Marwin Hitzin kanssa.
Taavi Heikkilä

Taavi Kalevi Heikkilä (s. 4. syyskuuta 1962 Helsinki) on suomalainen yritysjohtaja. Hän on toiminut S-ryhmää johtavan Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan (SOK) pääjohtajana vuodesta 2014 alkaen. Aikaisemmin Taavi Heikkilä toimi Osuuskauppa Hämeenmaan toimitusjohtajana, josta hän siirtyi S-ryhmää johtavan Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan (SOK) pääjohtajaksi.
Heikkilä on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri (1988). Hän valmistui Helsingin kauppakorkeakoulusta. Työurallaan hän on toiminut SOK:n palveluksessa 1988–1994 apulaisrahoitusjohtajana, rahoituspäällikkönä ja kassapäällikkönä, rahoitusjohtajana hän oli 1994–1997, kehitysjohtajana 2000–2004 ja pääjohtajana vuodesta 2014. Intrade Partners oy:n toimitusjohtajana hän toimi 1997–2000 ja Osuuskauppa Hämeenmaan toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana 2004–2013.
Hänen aikanaan Osuuskauppa Hämeenmaa sai Työministeriön Hyvän työnantajan palkinnon 2006. Lisäksi Heikkilä valittiin Fakta-lehden vuoden johtajaksi 2012 ja Vuoden vaikuttajaksi 2013.
Heikkilä sai vuorineuvoksen arvon vuonna 2017

Yksityiselämä

Heikkilällä on puoliso ja kolme lasta. Hän asuu Helsingissä, mutta on asunut lapsena Tikkakoskella silloisessa Jyväskylän maalaiskunnassa. Hän pelasi nuorena aktiivisesti koripalloa.
Kalle Paronen

Kalle Paavali Paronen (s. 24. tammikuuta 1888 Ruovesi) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Kuusaankoski

Kuusaankoski on yksi Keski-Suomen suurimmista koskista. Sen kautta laskevat Vatianjärven vedet Saraaveteen Laukaan Kuusaan kylässä. Se kuuluu Keiteleen kanavareittiin. Se on suojeltu vuonna 1987 koskiensuojelulailla. Kosken keskivirtaama on 90 m³/s. Luontaisia saalislajeja ovat harjus, taimen, ahven, hauki sekä säynävä. Istukaslajeina ovat järvilohi, siika, harjus sekä taimen. Sallittuja kalastusmenetelmiä koskessa ovat heittokalastus sekä perhokalastus. Oman veneen käyttö on kielletty. Vain väkäsettömän koukun käyttö on sallittu.

Historia

Rakentaminen on muuttanut Kuusaankosken olemusta 1860-luvulta alkaen. Ensimmäinen muutos oli kosken perkaaminen uittoa varten vuonna 1860: yläpuolinen Horhankoski perattiin kivettömäksi (nykyinen Horhanvirta). Vuonna 1862 kosken yli tehtiin ensimmäinen maantiesilta ja saaren kautta kulkeva venekanava. Maantiesillan länsirannalla on ollut kaksi sahaa ja Varjolan tilan mylly, itärannalla Saarikon tilan mylly. Kosken alapuolelle valmistui rautatiesilta vuonna 1898 ja sen viereen viime vuosikymmenillä maantiesilta. Kosken itäpuolelle rakennettiin vuosina 1990–1993 Keiteleen kanavaan kuuluva Kuusaan sulku, jonka putouskorkeus on noin 4 m.
Adam Matuszczyk

Adam Matuszczyk (s. 14. helmikuuta 1989 Gliwice, Puola) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa 2. Bundesliigan Fortuna Düsseldorfia. Matuszczyk valittiin vuoden 2012 EM-kilpailuihin.