google/wiki40b huggingface dataset:
Patronaattioikeus

Patronaattioikeus (lat. ius patronatus, ’suojelusherruus’) merkitsi aateliselle aiemmin kuulunutta oikeutta ottaa pappi seurakuntaan, jossa hänellä oli säteritila.  Alun perin niissä seurakunnissa, joissa joku varakas henkilö, useimmiten aatelinen, oli tehnyt kirkolle huomattavan lahjoituksen, hän oli saanut patronaattioikeuden eli oikeuden seurakunnanpapin nimittämiseen. Patronaattioikeus muodostui keskiajalla ja se oli laajassa käytössä Ruotsin suurvaltakaudella 1600-luvulla. Kustaa II Adolf vahvisti nämä oikeudet vuonna 1612 antamassaan aatelin privilegiossa. Aatelin vallan kasvaessa patronaattioikeus muutti yhä enemmän luonnettaan siihen suuntaan, että jo pelkkä asuinpaikka voitiin tulkita oikeudeksi papin valintaan, vaikka lahjoituksia ei olisi tehtykään.
Patronaattioikeudesta oli haittaa kahdella tavalla: toisaalta se kavensi seurakunnan mahdollisuuksia vaikuttaa papin valintaan samoinkuin piispan ja tuomiokapitulin mahdollisuuksia valvoa virkoihin nimettävien kelpoisuutta; toisaalta se houkutteli pappeja moraalisesti epäilyttävään patronusten mielistelyyn virkapaikkojen toivossa. Pappi saattoi joutua alentavaan riippuvuuteen jo aatelin voudista, joka pienen herran tavoin käyttäytyi mielellään isännän elkein. Näitä epäkohtia kasvatti papinvaalijärjestelmän yleinen epämääräisyys.
Petri Karosen mukaan patronaattioikeuden merkitystä on liioiteltu ja pappien nimittämisessä oli usein kyse aikakaudelle tyypillisestä patronus-klientti-suhteesta. Suurvalta-ajalla seurakuntien pappismiesten määrä kaksinkertaisui. Suurin osa Suomen seurakunnista oli konsistoraalisia, joihin tuomiokapituli ja seurakuntalaiset yhdessä valitsivat papin yhdessä. 
Käytännössä oikeus johtui siitä, että kartano edusti taloudellista kykyä rakentaa kirkkoja, kappeleita tai rukoushuoneita, jolloin kirkkoherran, kappalaisen tai papiston apulaisen, saarnaajan asettaminen vaikutti kohtuulliselta.
Suomessa uusien patronaattioikeuksien jakaminen kiellettiin vuonna 1867, jolloin oikeus oli jäljellä neljällä aateliskartanolla kahdeksan seurakunnan alueella. Viimeisinä Suomessa patronaattioikeuksista luopuivat Åminnen kartano Halikossa vuonna 1896 ja Louhisaaren kartano Askaisissa vuonna 1910. Ennen vuotta 1865 evankelis-luterilaiset seurakunnat Suomessa vastasivat myös paikallishallinnosta ennen kuin maaseudulla kunta-asetuksella erotettiin maallinen kunta evankelis-luterilaisesta seurakunnasta, mihin saakka seurakunnan kirkkoherra toimi myös kunnanjohtajana.
Lauri Viitanen

Lauri Abram Viitanen (18. syyskuuta 1898 Oulu – 19. heinäkuuta 1941) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa veljensä kanssa Saksan itärintamalla Misse-joella. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan ja talvi- ja jatkosotaan, missä hän kaatui taistelussa Aunuksen Karjalassa.

Perhetausta

Viitasen vanhemmat olivat talonomistaja Antti Viitanen ja Maria Tapio. Hänen veljensä oli jääkäriluutnantti Kaarlo Samuli Viitanen.

Opinnot

Viitanen kävi neljä luokkaa Oulun lyseota ja Suomen sahateollisuuskoulun vuosina 1924–1925 sekä Oulun teollisuuskoulun huonerakennusosaston vuosina 1929–1931. Hän kävi Haminan taistelukoulun vuonna 1918 ja taktiikan soveltamiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1928.

Jääkärikausi

Viitanen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 14. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 11. maaliskuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja edelleen 20. heinäkuuta 1916 pataljoonan 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota

Viitanen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa, missä hän haavoittui Kolikkoinmäellä 28. huhtikuuta 1918.

Sisällissodan jälkeinen aika

Viitanen palveli sisällissodan edelleen 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin aluksi Savon jääkärirykmentti 3 ja myöhemmin Uudenmaan rykmentti. Hän toimi rykmentissä nuorempana upseerina muun muassa 3. komppaniassa. Armeijasta hän erosi 24. syyskuuta 1919 ja astui suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja sijoitettiin 1. tammikuuta 1920 alkaen paikallispäälliköksi Kiuruveden suojeluskuntaan, missä hän palveli 19. huhtikuuta 1920 saakka. Kiuruvedeltä hän siirtyi 1. joulukuuta 1920 alkaen paikallispäälliköksi Kosken suojeluskuntaan ja palveli koskella 6. kesäkuuta 1921 saakka. Koskelta hän siirtyi 7. kesäkuuta 1921 niin ikään paikallispäälliköksi Auran suojeluskuntaan ja palveli Auralalla 1. joulukuuta 1921 saakka. Pienen tauon jälkeen hän palasi suojeluskuntaan ja otti vastaan 1. helmikuuta 1922 alkaen paikallispäällikön tehtävät Vanajan suojeluskunnassa, missä tehtävässä hän palveli 1. marraskuuta 1922 saakka. Vanajalta hän matkusti Ouluun missä hän toimi komppanianpäällikkönä Oulun suojeluskunnassa vuosina 1923 – 1924. Myöhemmin hän työskenteli vuodesta 1931 alkaen rakennusmestarina Oulussa.
Alphonso Lisk-Carew

Alphonso Sylvester Lisk-Carew (1887–1969) oli sierraleonelainen valokuvaaja, joka oli aktiivisena noin vuodesta 1905 aina 1920-luvulle asti.

Elämä ja työ

Alphonso Lisk-Carew perusti oman yhtiönsä vuonna 1905, veljensä Arthurin toimien hänen apulaisenaan. Veljekset tekivät valokuvausmatkoja Sierra Leonen sisämaihin ja myös Gambiaan vuoden 1912 tienoilla. Lisk-Carewin veljekset nimettiin myös kuvaamaan Connaughtin herttuaa vuonna 1910 hänen vierailunsa ajaksi.
NZXT

NZXT on vuonna 2004 perustettu yhtiö, joka valmistaa tietokoneen koteloita, emolevyjä, jäähdyttimiä ja tuulettimia, RGB-Ledejä, virtalähteitä ja muita tarvikkeita erityisesti pelaajille.

Kotelot

NZXT valmistaa erilaisia koteloita erityisesti pelaajille. Nykyiset valikoimat sisältävät ns. Classic Seriesit ja Crafted seriesit.
Trinityn piirikunta (Kalifornia)

Asukkaat

Piirikunnan asukkaista 83 prosenttia on valkoisia, 7,21 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 4,29 prosenttia intiaaneja. 10,1 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 96,7 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 50,6 vuotta.
Brainstorm (latvialainen yhtye)

Brainstorm eli Prāta Vētra on latvialainen pop-rock-yhtye. Se perustettiin Jelgavassa vuonna 1989. Latviassa yhtyeen ensisingle nousi listoille vuonna 1992 ja sen jälkeiset albumit olivat paikallisia jättimenestyksiä. Brainstorm tuli kansainväliseen tietoisuuteen osallistuttuaan vuoden 2000 Euroviisuihin kappaleella ”My Star” (myös albumilla Among The Suns), joka sijoittui kilpailussa kolmannelle sijalle. Yhtyeen musiikissa on vaikutteita melodisesta brittipopista.
Sointu Kouvo

Sointu Kouvo (13. toukokuuta 1916 Helsinki – helmikuu 1991) oli suomalainen näyttelijä. Teatterin lisäksi hänet nähtiin sivurooleissa useissa suomalaisissa elokuvissa vuosina 1936–1958.

Ura

Kouvo työskenteli näyttelijänä Suomen Kansallisteatterissa. Hänen varhaisiin töihinsä kuului rooli näytelmässä Tessa. Lokakuussa 1935 Kansallisteatterissa ensi-iltansa saanut näytöskappale saavutti suuren suosion. Nuorena Kouvo näytteli lukuisia niin sanottuja tyttöosia, usein Ansa Ikosen ja Henny Waljuksen rinnalla, kuten kappaleissa Kilpakosijat (syksy 1936) ja Kuriton sukupolvi (kevät 1937). Hänen osastaan Molièren yksinäytöksisessä kirjallisessa ilveilyssä Sievistelevät hupsut kirjoitettiin: "Tyttösiä näyttelivät sirosti Henny Waljus ja Sointu Kouvo". Syksyllä 1938 Kouvo esiintyi yhdessä Tauno Palon kanssa laulajana näytelmässä Pieni laulunäytelmä, jonka pääosassa oli Mary Hannikainen. Keväällä 1940 Kouvo sai osakseen ihailua koomisesta rouvanosastaan komediassa Nelly neidin mies. Tammikuussa 1941 tuli ensi-iltaan Moss Hartin ja George S. Kaufmanin näytelmä Ette voi ottaa sitä mukaanne, jossa Kouvolla oli jälleen kerran tyttären rooli Ikosen rinnalla.
Sointu Kouvon elokuvaura jakautuu kahteen kauteen: 1936–1944 ja 1952–1958. Myös valkokankaalla hän näytteli sivuosia tyttärinä ja mamselleina. Tällaisia elokuvatehtäviä olivat muun muassa komediaelokuva Vaimoke ja epookkidraama Runon kuningas ja muuttolintu. Kouvon merkittävimpiin elokuvatöihin kuuluu Hilkka Rantamon osa Nyrki Tapiovaaran elokuvassa Kaksi Vihtoria vuonna 1939. Hugo Hytösen ja Orvo Saarikiven Maria Jotuni -filmatisoinnissa Miehen kylkiluu (1937) hän näytteli Elliä. Kouvo oli mukana myös kahdessa lyhytelokuvassa: Ankkurikahvilan kantavieraat (1940) ja Takaisin yhteiskuntaan (1953). Ensin mainitussa hän lauloi Matti Jurvan tangosävelmän Uskon lemmen taikaan. Kouvo esitti Jurvan musiikkia myös kahdessa Vihtori ja Klaara -elokuvassa. Vuonna 1958 Kouvolla oli sivuosa peräti neljässä elokuvassa.
Remonttien yleiset sopimusehdot

Remonttien yleiset sopimusehdot ovat yleisesti remontti- ja rakennusalalla käytössä olevia.
Remonttiriitojen ehkäisemiseksi Rakennusteollisuus Ry, Suomen Maalarimestariliitto, Suomen Sähkö- ja teleurakoitsijaliitto, Kattoliitto ja LVI-Tekniset Urakoitsijat LVI-TU ry ovat yhdessä rakentaneet kattavat kuluttajan turvaa suojaavat kuluttajasopimusehdot. Näiden ehtojen lisäksi yksityisten tahojen rakennusprojekteissa sovelletaan kuluttajansuojalakia.

REYS ja RYS

REYS ja RYS -sopimusehdot ovat kuluttaja-asiamiehen tarkistamat ja hyväksymät. Näitä sopimusehtoja toteutetaan, kodin remonteissa koko urakan arvon mukaisesti. REYS-sopimusehtoja, kun urakan arvo on alle 10 000 euroa ja RYS-sopimusehtoja, kun urakan arvo ylittää 10 000 euroa.
Royal Ordnance L7

Historia

Unkarin vuoden 1956 kansannousun aikana neuvostoliittolainen T-54-vaunu ajettiin Britannian Budapestin suurlähetystön pihalle, jossa vaunua päästiin tutkimaan. Vaunussa oli 100 mm tykki ja brittiläisellä 20-paunaisella 84 mm Ordnance QF -tykillä oli vaikeuksia läpäistä sen panssarointi.
Armament Research and Development Establishment (ARDE) -laboratorio Fort Halsteadissa oli aloittanut uuden tykin kehittämisen jo 1950-luvun alkupuolella ja ensimmäiset testiammunnat suoritettiin 1956. L7 suunniteltiin sopimaan edeltävän 20-paunaisen kiinnityksiin, näin brittiläiset Centurionit voitiin vuodesta 1959 eteenpäin päivittää pienin kustannuksin.
Tykki valittiin myös länsisaksalaisen Leopard 1 -vaunun pääaseeksi. Saksalainen versio tunnetaan nimellä L7A3, jossa lukon takareunaa on madallettu jotta aseelle saadaan suurempi alakoro tykin ottamatta kiinni tornin kattoon.
Yhdysvallat otti tykin käyttöön nimellä M68 M60 Patton -vaunujen päivittämiseen. Yhdysvaltalaisessa versiossa lukkomekanismia ja savunpoistinta on muutettu. Tykkiä käytettiin myös M1 Abrams -vaunuissa ennen sen korvaamista 120 mm Rheinmetal L44 -tykillä. Amerikkalainen versio lisensointiin edelleen Turkille, jossa siitä valmistettiin nimellä M68T päivittämään M48 Patton -vaunuja. M68:tä käytetään myös Stryker-miehistönkuljetusvaunusta kehitetyssä M1128 Mobile Gun System -ajoneuvossa. Koreassa M68:ta valmistettiin M48 Pattoneita päivittämään ja K1-vaunuun.
Israelissa tykkiä käytettiin Merkava I ja II -vaunuissa. Israel on myös päivittänyt T-54 ja T-55-vaunuja tällä tykillä. Näistä vaunuista käytetään israelilaista nimitystä nimitys Tiran.
Egyptissä amerikkalaisten avustuksella M68:lla päivitetty T-55 tunnetaan nimellä Ramses II.
Argentiinassa tykkiä valmistettiin TAM-vaunuun.
Intiassa tykkiä käytettiin Vijayanta-vaunussa, joka perustui Vickers MBT -vaunuun.
Sveitsissä tykkiä käytettiin Panzer 61 ja Panzer 68 -vaunuissa.
Japanin Type 74 käytti tykistä muunnettua versiota L7:n putkella ja omalla lukko- ja rekyylinvaimennuksella.
Kiinalaisten uskotaan kopioineen L7-tykin nimellä Type 83. Tällä tykillä on päivitetty kiinalaisia Type 59 (T-55-kopio), Type 69/79, Type 80 ja Type 85-II -vaunuja.
Stockmannin Oulun tavaratalo

Oulun Stockmann oli Suomen toiseksi nuorin ja samalla kaikkein pohjoisin Stockmann-tavaratalo. Tavaratalo avattiin 1. syyskuuta 2001 ja suljettiin 31. tammikuuta 2017. Tavaratalon yhteydessä ollut Akateeminen Kirjakauppa avattiin vuonna 2007 ja suljettiin jo vuonna 2015, kun Stockmann myi ketjun Bonnierille. Stockmannin korttelin uudisrakennukset ja vanhojen rakennusten peruskorjaukset suunnitteli Arkkitehtitoimisto Laatio Oy.
Tavaratalo sijaitsi Oulun Rotuaarilla osoitteessa Kirkkokatu 14.
Kotkat

Kotkat ovat suurikokoisia päiväpetolintuja. Varsinaisten kotkien (Aquila) suvun lisäksi kotkiksi nimitetään myös useita muita haukkojen (Accipitridae) heimoon kuuluvien sukujen lintuja. Kaikki kotkiksi nimitetyt lajit eivät välttämättä ole läheistä sukua toisilleen. Sukupuolten väritykset ovat samanlaiset, mutta naaraat ovat tavallisesti koiraita suurempia. Vanhojen lintujen puku kehittyy vähitellen useiden vuosien kuluessa. Kotkilla on erittäin tarkka näköaisti.
Geoffrey Jenkins

Geoffrey Jenkins (1920 Port Elizabeth - 2001) oli eteläafrikkalainen romaanikirjailija. Hänen ensimmäinen romaaninsa Luurankorannikko (A Twist of Sand) julkaistiin 1959. Kirjasta tehtiin elokuva vuonna 1968, pääosissa Richard Johnson ja Honor Blackman.
Erika Pykäläinen

Erika Pykäläinen (s. 2001) on suomalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Hyvinkään Slalomseura Sukkulaa. Hän kilpailee lähinnä pujottelussa ja suurpujottelussa. Pykäläinen kuuluu Suomen naisten B-maajoukkueeseen.
Pykäläinen kilpaili ensimmäistä kertaa alppihiihdon maailmancupissa lokakuussa 2018 Söldenissä. Hän karsiutui toiselta kierrokselta. Ensimmäisen pujottelun maailmancuposakilpailunsa Pykäläinen laski saman vuoden marraskuussa Levillä. Hän osallistui vuoden aikana kolmeen osakilpailuun pääsemättä kertaakaan toiselle kierrokselle. Pykäläinen kilpaili vuoden 2019 MM-kilpailuissa Åressa. Suurpujoittelussa hän oli sijalla 38, kun pujoittelussa kilpailu päättyi ensimmäiseen laskuun. Pykäläinen oli myös mukana joukkuekilpailussa.
Pykäläinen sijoittui vuonna 2018 alppihiihdon nuorten MM-kilpailuissa 12:nneksi suurpujottelussa. Eurooppa-cupissa hänen paras suorituksensa on 4:s sija suurpujottelussa tammikuussa 2019. Pykäläinen otti ensimmäisen voittonsa FIS-kilpailuista joulukuussa 2017, ja seuraavana vuonna hän voitti neljä FIS-kilpailua.
Pykäläinen on voittanut suurpujottelusta SM-kultaa 2018. Lisäksi hän on voittanut Alpecimbra FIS Cupin alle 16-vuotiaiden tyttöjen sarjassa suurpujottelun, sijoittunut pujottelussa toiseksi ja ollut mukana voittamassa joukkuekilpailua Suomen joukkueessa.
Kerinci Seblatin kansallispuisto

Luonto

Vuoristot peittävät puistosta noin 70 prosenttia, mikä vaikuttaa alueen kasvillisuuteen. Puistossa on noin 4000 kasvilajia, joista 300 on orkideoita. Alle 1500 metrissä on sademetsää, jossa valtalajeina ovat dipterokarpuskasvien ja hernekasvien lajit. Vuoristometsissä (1500–2500 metriä) kasvaa edelleen runsaasti dipterokarpuskasvia, mutta myös laakeri- ja myrttikasveja. Yli 2500 metristä löytyy laakeri-, pyökki- ja kanervakasveja. Kerincin huipulla on enää ruohoja ja yrttejä.
Puistossa elää useita eläinlajeja. Nisäkkäitä on kirjattu 85 ja lintuja 370 lajia. Äärimmäisen uhanalaisista nisäkäslajeista puistossa elää rottasiileihin kuuluva Hylomys parvus, sumatrankaniini, sumatrantiikeri, sumatransarvikuono. Linnuista statuksen äärimmäisen uhanalainen on saanut sumatrankäki. Puisto tunnetaan erityisesti hyvästä sarvikuonopopulaatiostaan. Sumatransarvikuonoja asuu puistossa noin 250–500 yksilöä. Tiikeri- ja sarvikuonopopulaatiot kärsivät kuitenkin siitä, että kansallispuiston raja halkaisee lajien asuinalueet. Gunung Tujuhin järvellä on mielenkiintoisia sammakkoeläin- ja hyönteispopulaatioita. Lisäksi Kerinci Seblatin kansallispuistosta on tehty havaintoja ns. Pendek-miestä, jota pidetään kryptozoologisena olentona.
Vuoden 1918 riisimellakat

Vuoden 1918 riismellakoiksi (jap. 米騒動, kome sōdō) kutsutaan Japanissa heinä-syyskuussa vuonna 1918 tapahtuneita mellakoita, jotka johtivat Terauchi Masataken hallinnon kaatumiseen.

Syyt

Riisin hinnan jyrkkä nousu aiheutti taloudellisia vaikeuksia erityisesti maaseudulla. Riisinviljelijöiden riisistä saama hinta ei noussut riisin jälleenmyyntihinnan noususta huolimatta, joten viljelijät kokivat vihaa riisin jälleenmyyjiä ja valtion virkamiehiä kohtaan. Riisin hinnan nousu liittyi ensimmäisen maailmansodan jälkeiseen inflaatiokierteeseen, jonka myötä useimpien kulutustavaroiden hinnat nousivat. Siperian intervention myötä Venäjä otti takaisin haltuunsa Siperian, mikä entisestään nosti riisin hintaa kun Japanin hallitus osti riisinviljelijöiden varastot Siperiassa olevien joukkojen käyttöön. Hallitus epäonnistui taloudenhoidossa ja levottomuudet levisivät maaseudulta kaupunkeihin.

Mellakat

Mellakat olivat ennennäkemättömiä sekä laajuudeltaan että väkivaltaisuudeltaan. Levottomuudet alkoivat Toyaman prefektuurissa sijaitsevasta Uozun kaupungista 23. heinäkuuta 1918. Mielenosoitus alkoi rauhallisena vetoomuksena, mutta muuttui nopeasti mellakoiksi, ryöstelyksi ja lakoiksi. Syyskuun puoliväliin mennessä oli tapahtunut 623 mellakkaa joihin oli osallistunut yli 2 miljoonaa henkilöä. Noin 25 000 mielenosoittajaa vangittiin ja heistä 8 200 tuomittiin rikoksista eri asteisiin rangaistuksiin lievistä sakoista kuolemaantuomioon saakka.
Julkisen järjestyksen romahduksen myötä pääministeri Terauchi jätti hallituksensa eronpyynnön 29. syyskuuta 1918.
Rintamalehti

Rintamalehti oli nimitys rintamaoloissa oleville sotilaille tarkoitetusta lehdestä. Suomessa ilmestyi talvi- ja jatkosodan aikana runsaasti rintamalehtiä, joita Kansalliskirjaston luettelossa on 197. Niiden ilmestyminen oli vaihtelevaa, jokin lehti ilmestyi vain kerran, toinen taas useita vuosia. Ne saatettiin julkaista paitsi painettuina rintamaoloissa myös monisteina.
Eräät rintamalehdet olivat Neuvostoliiton propagandajoukkojen painamia, ja ne lähetettiin desanttien, lentokoneen tai ammusten avulla suomalaisten sotilaiden luettavaksi. Yksi tällainen lehti oli Sotilaan ääni.
Tomi Räisänen

Tomi Räisänen (s. 2. kesäkuuta 1976 Helsinki) on suomalainen taidemusiikin säveltäjä.
Räisänen valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta, jossa hän opiskeli sävellystä vuosina 2000–2006 Erkki Jokisen johdolla. Hän on täydentänyt opintojaan useilla kansainvälisillä mestarikursseilla.
Vuodesta 2000 lähtien Räisänen on säveltänyt täysipäiväisesti. Hänen on säveltänyt yli 70 teosta: sooloteoksia, kamari- ja vokaalimusiikkia, orkesteriteoksia sekä konserttoja. Räisäsen musiikkia on esitetty kansainvälisesti 39 maassa ympäri Eurooppaa, Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, Aasiassa sekä Australiassa.
Vuonna 2007 Räisänen oli yksi japanilaisen kansainvälisen Irino Prize -sävellyskilpailun kolmesta voittajasta teoksellaan Stheno. Vuonna 2002 hän sai toisen palkinnon kansainvälisessä Concorso Internazionale di Composizione "2 Agosto" -sävellyskilpailussa Bolognassa Italiassa teoksellaan Nomad. Hän on menestynyt myös muissa sävellyskilpailuissa Suomessa ja Australiassa. Suomalainen Edition Troy julkaisee Räisäsen teoksia nuotteina ja äänitteinä.
Opiskeluaikoinaan Räisänen oli aktiivinen Korvat auki -yhdistyksen jäsen. Vuonna 2006 Räisänen oli perustamassa Sävellyspaja-yhdistys ry:tä, jonka puheenjohtajana hän on toiminut siitä pitäen.
Henry Armstrong

Kolmen painoluokan maailmanmestariksi

29. lokakuuta 1937 Henry Armstrong kohtasi hallitsevan höyhensarjan maailmanmestarin Petey Sarronin Madison Square Gardenissa New Yorkissa. Haastaja Armstrong voitti teknisellä tyrmäyksellä kuudennessa erässä. Tämän jälkeen Armstrong kohtasi lähes jokaisen sarjan huippunyrkkeilijän, ja voitti kaikki tyrmäyksellä.
Kun vastustajia ei enää löytynyt höyhensarjasta, Armstrong siirtyi toiseen painoluokkaan. Hän ei noussut yhden luokan verran, vaan kaksi luokkaa välisarjaan kohtaamaan luokan maailmanmestaria Barney Rossia. Maailmanmestarit kohtasivat 31. toukokuuta 1938 ja Barnes voitti 15-eräisen ottelun yksimielisellä tuomaripäätöksellä. Kymmenen viikkoa myöhemmin, 17. elokuuta Armstrong siirtyi alas kevytsarjaan kohtaamaan maailmanmestaria Lou Ambersia. Tämänkin ottelun Armstrong voitti, ja hän oli täten maailmanmestari välisarjassa, kevytsarjassa ja höyhensarjassa.
Jatkossa Armstrong keskittyi lähinnä välisarjan mestaruuden puolustamiseen, ja hän kohtasi sen ajan parhaat nyrkkeilijät. Koska hän oli nyrkkeillyt välisarjassa, Armstrongin oli vaikeata pudota painoa kun hänen tulisi kohdata Lou Ambersin kevytsarjan uusintaottelussa 22. elokuuta 1939. Siksi Armstrong ei pystynyt säilyttämään mestaruutensa, vaan Ambers voitti pisteillä. Tämän jälkeen Armstrong päätti luopua myös höyhensarjan mestaruudesta. Sen sijaan Armstrong siirtyi keskisarjaan kohtaamaan Ceferino Garciaa MM-ottelussa. Ottelu käytiin Los Angelesissa 1. maaliskuuta 1940 ja päättyi ratkaisemattomana kymmenen erän jälkeen. Carcia sai siis pitää mestaruutensa, eikä Armstrong saavuttanut neljännen luokan maailmanmestaruuden.
Hän palasi välisarjaan ja puolusti mestaruutensa menestyksekkäästi neljä kertaa kunnes hän yllättäen hävisi Fritzie Zivicille pisteillä 4. lokakuuta 1940. Uusintaottelussa kolme kuukautta myöhemmin Armstrong hävisi tyrmäyksellä 12 erässä. Armstrong oli hävinnyt tyrmäyksellä vain kerran aiemmin, uransa ensimmäisessä ottelussa, heinäkuussa 1931 ja päätti pitää kilpailutaukoa. 17 kuukauden jälkeen hän palasi kehään kesäkuussa 1942 ja vaikka hän menestyikin hyvin, hän ei enää pystynyt voittamaan ajan huippunyrkkeilijöitä. Viimeisen ottelunsa hän kävi 14. helmikuuta 1945, kun hän hävisi Chester Sliderille pisteillä.
Marko Keskitalo

Marko Tapani Keskitalo (s. 7. kesäkuuta 1970 Kungsbacka, Ruotsi) on suomalainen näyttelijä. Hän on työskennellyt lukuisissa teattereissa (mm. Rovaniemen Teatteri, Tampereen Teatteri, Tampereen Työväen Teatteri, Teatteri 2000, Pyynikin Kesäteatteri, Himosteatteri), Tampereen komediateatteri sekä TV-sarjoissa (Lehmän vuosi, Kotikatu, Ojat on rajat). Hän on naimisissa näyttelijä Helena Rängmanin kanssa ja pariskunnalla on yksi lapsi.
Marko myös tutkii Jupe Keskitalon kanssa yliluonnollisia ilmiöitä TV-ohjelmassa Aaveiden Jäljillä.
IAR-93 Vultur

IAR-93 Vultur (suom. Korppikotka) on Romaniassa valmistettu, kahdella jälkipolttimin olevalla suihkumoottorilla varustettu sotilaslentokone. Sen ensilento oli vuonna 1974, ja tuotantoasteelle konetyyppi saapui 1975. Julkinen esittely tapahtui vuonna 1979. Konetta voitiin käyttää lähinnä matalalentotoiminnassa torjuntahävittäjänä sekä tiedustelukoneena ja rynnäkköhävittäjänä maataisteluitten tukemiseen. Avioane Craiovan valmistama IAR-93 Vultur suunniteltiin ja kehitettiin yhteistyönä jugoslavialaisen SOKO-tehtaan kanssa, sekä korvaamaan vanhentuneet MiG-15 ja MiG-17 -konetyypit Romaniassa. SOKO valmisti tätä tyyppiä nimellä Soko J-22 Orao (Kotka). Konetyypin yhtenä suorana edeltäjänä voitaneen pitää G-4 Super Galeb -tyyppiä.
Romanian ilmavoimat ovat poistaneet tämän tyypin sotilaskoneensa käytöstä vuoteen 1998 mennessä, mutta hajonneen entisen Jugoslavian alueen maissa joitain koneyksilöitä saattaa olla vielä rajoitetusti käytössä edelleen. Yhteensä tämän tyypin lentokoneita valmistettiin 165 koneyksilön verran kaikkiaan. Romaniassa tuotettiin sekä A- että B-tyyppiä.
Aerodynaamisesti virtaviivainen, siipiprofiililtaan nuolisiiven ja deltasiiven yhdistelmä: IAR-93 Vultur-lentokone ylsi 1 160 km/h huippunopeuteen, matalalla lähelle 1 Machia. Parhaimman (lakikorkeuden osalta) tämän suoritusarvon omaava variantti eli konemuunnos kykeni saavuttamaan 15 000 m lakikorkeuden. Aseistuksena IAR-93 Vultur-koneessa oli 2x 23 mm GSh-lentokonetykit sekä enintään 2 800 kg verran pudotettavaa aseistusta. Näihin saattoivat kuulua lisäpolttoainetankit, raketit, pommit, rypälepommit, ilmasta-ilmaan ja ilmasta-maahan ammuttavat ohjukset. Ne voitiin sijoittaa 5 eri ripustuspisteeseen eli pyloneihin. Pylonit sijaitsivat 1x rungossa sekä 4x siivissä.
Jälkipoltto toi Oraon lisenssillä valmistamiin Rolls-Royce Viper Mk.633-47 -moottoreihin 20% tehonlisäyksen. 18.47 kN kasvoi 22.68 kN:ksi.