google/wiki40b huggingface dataset:
Petr Pohl

Seuraura

Pohl on HC Vítkovicen kasvatti. QMJHL-joukkue Gatineau Olympiques varasi hänet neljäntenä pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2003. Pohl siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2003–2004. Hän voitti kauden päätteeksi QMJHL:n mestaruuden. Pohl pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa. Columbus Blue Jackets varasi hänet viidennellä kierroksella kesällä 2004. Kaudella 2004–2005 Pohl oli Olympiquesin toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 27+32=59. Hän jakoi kevään 2005 pudotuspeleissä joukkueen sisäisen maalipörssin voiton kuudella osumallaan Sam Robertsin kanssa. Kaudeksi 2005–2006 Pohl vaihtoi QMJHL-seuraa siirryttyään Acadie-Bathurst Titanin riveihin.
Kesäkuussa 2006 Pohl teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Columbus Blue Jacketsin kanssa. Hän pelasi kauden 2006–2007 pääosin ECHL-joukkue Dayton Bombersissa ja sai tililleen yhden AHL-joukkue Syracuse Crunchissa. Kauden 2007–2008 Pohl pelasi lähinnä CHL-joukkue Youngstown Steelhoundsissa, jonka kolmanneksi paras pistemies hän oli tehoilla 24+41=65. Pohl pelasi kauden aikana myös Bombersissa ja Crunchissa. Kauden 2008–2009 hän pelasi lähinnä ECHL:ssä Johnstown Chiefsin riveissä. Pohl voitti joukkueen sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 31+43=74 ja sijoittui koko liigan pistepörssissä seitsemänneksi Wheeling Nailersin Jordan Morrisonin kanssa.
Pohl siirtyi elokuussa 2009 1+1-vuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue Saimaan Palloon. Sopimukseen sisältyi kuukauden mittainen try-out, jonka Pohl kuitenkin läpäisi. Marraskuun 2009 alkupuolella hän loukkasi ranteensa ja myöhemmin joulukuun alkupuolella vamman osoittauduttua pahemmaksi hän joutui 10 viikon sairauslomalle. Pohl palasi kaukaloihin tammikuun puolivälissä ja hän haki pelituntumaa SaiPan yhteistyöjoukkueesta, Mikkelin Jukureista yhden Mestis-ottelun verran. Pohlin kausi SM-liigassa jäi 36 ottelun mittaiseksi. Hän teki niissä tehot 4+7=11 ja keräsi kahdeksan jäähyminuuttia. 
Kaudeksi 2010–2011 Pohl palasi kotimaahansa ja kasvattajaseuraansa HC Vítkoviceen. Hänen ensimmäinen Extraliga-kautensa toi Pohlille myös liigan yhden yhden kauden piste-ennätyksen, kun 52 runkosarjaottelussa syntyi tehot 19+20=39. Hän oli Vítkovicen toiseksi paras pistemies Jiří Burgerin jälkeen. Kevään 2011 pudotuspeleissä Pohl teki 16 ottelussa tehot 2+5=7. Vítkovice eteni Extraligan finaaleihin, jotka vei kuitenkin HC Třinec otteluvoitoin 4–1. Kaudella 2011–2012 hän edusti Vítkovicea myös Spengler Cupissa. Kaudeksi 2012–2013 Pohl siirtyi HC Karlovy Varyyn. Kaudella 2013–2014 hän oli joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä 14 osumallaan.
Pohl siirtyi kaudeksi 2014–2015 kaksivuotisella sopimuksella Saksan DEL-liigan Eisbären Berliniin.

Maajoukkueura

Pohl pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2006, jolloin hän oli Tšekin paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies David Krejčín jälkeen tehoilla 4+1=5. Tšekin A-maajoukkueessa Pohl on pelannut kuusi ottelua tehden kolme syöttöpistettä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 10. huhtikuuta 2014 Děčínissa Tanskaa vastaan.
SiN Episodes

Episodi 1

Pelaaja ottaa alkuperäisen SiN-pelin päähenkilön, HardCorpsin johtajan, eversti John R. Bladen roolin. Tavoitteena on saada pidätettyä Freeport Cityn huumeparoni Viktor Radek, joka on yhteistyössä SiNTekin pääjohtajan, Elexis Sinclairen, kanssa. Bladen apuna on alkuperäisestä SiN-pelistä tuttu hakkeri JC Armack ja uutena jäsenenä Bladen tiimissä toimii nuori nainen nimeltä Jessica Cannon.
Martti Tuukka

Martti Vilhelm Tuukka (ent. Tuukkanen) (10. marraskuuta 1891 Tampere – 5. syyskuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen lavastaja ja näyttelijä.
Tuukan vanhemmat olivat seppä Mikael Tuukkanen ja Vilhelmina Simonsson. Hän aikoi ensin konepiirtäjäksi, mutta opiskeli isänsä kuoltua koristemaalariksi. Jo opiskeluaikanaan hän teki kulissimaalauksia Tampereen Työväen Teatterille, johon hänet palkattiin lavastajaksi. Vuonna 1913 Tuukka siirtyi lavastajaksi Tampereen Teatteriiin, jossa häntä opasti näyttelijä-lavastaja Simo Kaario. 1926–1927 Tuukka perehtyi kulissimaalaukseen Tukholman kuninkaallisessa oopperassa kulissimaalari Thorolf Janssonin johdolla. Pääosin Tampereella Tuukka työskenteli vuoteen 1931 saakka, jolloin hän siirtyi Helsinkiin, Suomalaisen Oopperan lavastajaksi hänet oli siellä kiinnitetty jo 1928. Tunnetuimpia Tuukan lavastuksista lienevät Erkki Melartinin oopperan Aino (1935) ja Alexander Borodinin oopperan Prinssi Igor (1939) lavastukset. Lavastusnäyttelyihin hän osallistui heti ensimmäisestä vuonna 1924 järjestetystä näyttelystä alkaen. Tuukka oli mukana Suomen Lavastustaiteilijan Liiton toiminnasta alusta vuodesta 1928 asti, rekisteröidyn liiton ensimmäinen puheenjohtaja hän oli 1943–1945. Tuukka ryhtyi näyttelemään lavastustyönsä ohella jo 1914, vuodesta 1919 hän oli mukana useissa Erkki Karun Suomi-Filmi Oy:n elokuvissa sekä studiopäällikkönä, lavastusapulaisena että näyttelijänä. Tunnetuimpia näistä lienee lavastus ja kraatari Aapelin rooli Teuvo Puron ohjaamassa Aleksis Kiven teokseen Kihlaus perustuvassa elokuvassa 1922.
Tuukan puoliso vuodesta 1915 oli Emmi Maria Eskola (k. 1952).
Äes

Äestä käytetään maan pehmentämiseen ja hienontamiseen kyntämisen jäljiltä, joskin joskus myös joutomaata voidaan äestää rikkaruohojen kasvun vähentämiseksi.
Äes itsessään on hyvin vanha keksintö, kenties peräisin jo 1100-luvulta, mutta se on aikojen saatossa muuttunut hyvin paljon, kun maatalous on kehittynyt. Ensimmäiset äkeet olivat mahdollisesti yksinkertaisia risukarhia eli risuäkeitä, eli hyvin oksaisia puita kiinnitettiin yhteen, joita sitten vedettiin vaikkapa hevosella pitkin peltoa. Karhi oli alun perin Savossa kehitetty suurkaskille soveltuva äestyyppi, mutta nimitystä käytetään nykyisinkin äkeen yleisnimenä jossain puolilla maata.
Nykyisin äestä vedetään traktorilla.
Stefanie Scott

Yksityiselämä

Scott syntyi Chicagossa, josta hän muutti perheineen Floridan Indialanticiin. Hänellä on kaksi vanhempaa veljeä, Troy ja Trent. Scott kävi koulua Holy Trinity Episcopal Academyssä, kunnes siirtyi kotikouluun vuonna 2010.

Ura

Vuonna 2008 Scott sai ensimmäisen roolinsa esittämällä Katiea kokoperheen elokuvassa Beethoven’s Big Break. Seuraavana vuonna hän sai suuremman roolin Rob Reinerin ohjaamasta Flipped-elokuvasta, joka toi hänelle Young Artist -palkinnon. Scott antoi äänensä Emmalle The Walt Disney Companyn lastensarjassa Erikoisagentti Oso.
Scott esitti Natalie Portmanin esittämän Emma-hahmon nuorta versiota romanttisessa komediassa Näin ystävien kesken (2011). Sitten hän sai suuren roolin Disneyn A.N.T. Farm-sarjasta Lexi Reedinä. Scott on vieraillut sarjoissa kuten Sons of Tucson, Chuck, Kova laki: Erikoisyksikkö ja Jessie.
Vuonna 2009 Scott julkaisi EP:n New Girl in Town. Hän on lisäksi julkaissut viisi singleä.
Little Brother Montgomery

Eurreal Wilford ”Little Brother” Montgomery (18. huhtikuuta 1906 Kentwood, Louisiana – 6. syyskuuta 1985 Champaign, Illinois) oli yhdysvaltalainen jazz- ja bluesmuusikko, pianisti ja laulaja.

Elämä

Montgomery syntyi Kentwoodin sahakaupungissa, joka sijaitsee lähellä Mississippin rajaa ja New Orleansia, jossa hän vietti suuren osan lapsuuttaan. Lapsena hän muistutti isäänsä Harper Montgomerya ja niinpä häntä kutsuttiin Little Brother Harperiksi. Myöhemmin se muuntui loppuelämän säilyneeksi lempinimeksi Little Brother Montgomery. Montgomery alkoi soittaa pianoa neljävuotiaana ja 11-vuotiaana soitteli baareissa ympäri Louisianan. Hän sai musiikillisia vaikutteita Jelly Roll Mortonilta, joka kyläili Montgomereilla.
Montgomery saapui Chicagoon vuonna 1926 ja levytti vuonna 1930 ensimmäiset levytyksensä Paramountille. Hän äänitti neljä kappaletta, joista ”Vicksburg Blues” ja ”No Special Rider” muodostuivat hänen tunnuskappaleikseen. Bluebirdille hän levytti vuosina 1935–1936 New Orleansissa. Vuosina 1931–1938 hän johti yhtyettä Jacksonissa.
Vuonna 1942 Little Brother Montgomery asettui Chicagoon ja soitti klubeilla bluesia ja perinteistä jazzia, silloin tällöin myös neworleansilaisten jazzyhtyeiden kuten Kid Oryn ja Franz Jacksonin kanssa. Vuonna 1956 hän kiersi jonkin aikaa myös Otis Rushin kanssa. Montgomeryn suosio kasvoi 1960-luvulla, jolloin hän levytti useita albumeja, osan omalle vuonna 1969 perustetulle levymerkilleen FM Recordsille. Nimi tuli hänen toisen vaimonsa Janet Flobergin tyttönimestä ja Montgomerysta.
Little Brother Montgomery kuoli syyskuussa 1985 ja hänet on haudattu Oak Woodsin hautausmaalle Chicagoon.
Lutikkalinna

Lutikkalinna on Helsingin Katajanokalla sijaitseva entinen Puolustusvoimien henkilökunnan punatiilinen, kuusikerroksinen asuintalo. Se rakennettiin noin vuonna 1900 Venäjän keisarilliselle armeijalle ja vuonna 1918 rakennus siirtyi Suomen armeijalle, joka käytti sitä 1990-luvulle saakka. Rakennus remontoitiin vuonna 2002.
Talon epäviralliselle nimelle on erilaisia selityksiä. Taustalla saattavat olla todelliset lutikat, joita rakennuksesta kertoman mukaan tavattiin runsaasti siellä asuneiden venäläisten Itämeren laivaston sotilaiden ja heidän perheidensä jäljiltä, kun valkoiset valtasivat Helsingin huhtikuussa 1918. Toisaalta rakennuksen sanotaan olevan Kruunuvuorenselältä nähtynä muodoltaan poikkeuksellisen litteä ja siten muistuttavan lutikkaa. Nimi saattaa viitata myös talossa asuneisiin luutnantteihin.
Eckmann (kirjasintyyppi)

Eckmann on saksalaisen kirjainmuotoilija Otto Eckmannin vuonna 1900 suunnittelema kirjasintyyppi. Eckmann on jugend- tai art nouveau -tyylinen otsikkofontti, jossa on vaikutteita fraktuurakirjaimista. Kirjasintyyppi kuului alun perin kirjasinvalimo Klingsporin valikoimaan, mutta myöhemmin muut kirjasinvalmistajat, mm. Linotype ja Bitstream, ovat tehneet siitä omat versionsa.
Saturday Night Live

The Roxbury Guys

The Roxbury Guys, kertoo veljeksistä Doug ja Steve Butabista (Chris Kattan ja Will Ferrell), jotka viettävät aikaa bailaamalla yökerhoissa ja iskemällä epätoivoisesti naisia. Autoa ajaessa veljekset kuuntelevat Haddawayn esittämää "What Is Love" -kappaletta, samalla nytkyttäen päitään. Erityiseen suosioon nousi sketsi, jossa esiintyi illan vieras, koomikko-näyttelijä Jim Carrey. Sketsin pohjalta tehtiin myös elokuva Bileet Roxburyssa vuonna 1998.
Robin Trower

Robin Trower (s. 9. maaliskuuta 1945 Catford, Englanti) on brittiläinen rockmuusikko, joka mainitaan yleensä yhtenä Jimi Hendrixin musiikillisen perinnön vaalijoista ja kehittelijöistä.
Trower työskenteli Procol Harum -yhtyeen kitaristina vuosina 1966−1971 sekä uudestaan Procol Harumin comeback-levyillä Prodigal Stranger (1991) ja The Long Goodbye (1994). 1970-luvulla hän julkaisi useita myönteisiä arvosteluja saaneita soololevyjä yhdessä basisti-laulaja James Dewarin ja rumpali Reg Isidoren kanssa. Näistä tunnetuin lienee Bridge of Sighs (1974), joka tuo tyylillisesti mieleen Hendrixin myöhäistuotannon.
Trower on myös tehnyt albumeja Bryan Ferryn  ja tunnetun bassokitaristi Jack Brucen kanssa.
Trower on jatkanut uraansa vielä 2000-luvulla.
Hilma Liiman

Hilma Sofia Liiman (27. maaliskuuta 1872 Helsinki – 23. huhtikuuta 1937) oli suomalainen tanssinopettaja. 
Liimanin vanhemmat olivat jalkinetehtailija Paavali Liiman ja Kristiina Niskanen. Hän kävi balettikurssit Pietarin Maria-teatterin balettimestarin johdolla ja teki opintomatkoja muun muassa Venäjälle ja Eurooppaan. Hän näytteli Suomalaisessa teatterissa 1890, 1892–1895, Kansanteatterissa 1895–1898 ja toimi myöhemmin tanssin ja plastiikan opettajana Helsingin teattereissa. Suomalaisessa teatterissa hän teki myös koreografioita, esimerkiksi Prinsessa Ruususeen ja Catulle Mendésin Kuningatar Orlandaan, jonka musiikin oli säveltänyt Erkki Melartin.
Liimanin opettaja oli myös saksalainen Elisabeth Littson. Liimanista on sanottu, että hän on ”ensimmäinen Suomessa, joka tanssi klassisia huntutansseja Isadoran tyyliin”. Hilma Liiman tanssi Duncanin tyyliin jo vuonna 1906, mutta ei kuitenkaan luonut varsinaista uraa esiintyjänä. Hän suunnitteli tanssit 1906 Helsingin seurahuoneella esitettyyn Dionysos-juhlaan.
Liimanin serkku oli tanssija ja pedagogi Toivo Niskanen, joka myös oli Elisabeth Littsonin oppilaita. Liiman oli näyttelijänä Suomalaisessa teatterissa, ja kun hän esitti haaveensa ryhtyä tanssijaksi, Kaarlo Bergbom kannusti häntä järjestämään tanssinäytöksen. Liimanin tanssikoulu toimi vuoteen 1928. Hän opetti balettia, seuratansseja ja modernia tanssia. On esitetty ajatus että Maggie Gripenberg olisi ollut hänen oppilaanaan, mutta Gripenberg ei kuitenkaan mainitse häntä muistelmissaan, kuten ei muitakaan jotka eivät olleet hänen oppilaitaan.
Liiman tanssii tangon Asser Pohjanheimon elokuvassa Salainen perintömääräys vuodelta 1914.
Liiman toi ensimmäiset vakioidut askeleet Verein Berliner Tanzlehrer -järjestön tanssikongressista, kertoi oikeasta askelluksesta ja korjasi tanssijoiden askeleita.
Liimanin aloittaessa uransa suomalainen tanssitaide oli vasta alkuvaiheissaan. Hän oli siten suomalaisen tanssitaiteen uranuurtajia. Hän oli suosituimpia tangon opettajia ja järjesti myös tangonäytöksiä. Suurten joulutanssikurssien järjestelyissä häntä avusti Bärtta Rainio, ja heidän perillisensä perustivat Suomen kulttuurirahastoon Hilma Liimanin nimikkorahaston, joka tukee tanssitaidetta.
Mike Leigh

Mike Leigh (s. 20. helmikuuta 1943 Salford) on englantilainen elokuva- ja teatteriohjaaja, joka on tehnyt elokuvia sekä valkokankaalle että televisioon. Hänen elokuvansa sijoittuvat yleensä Lontooseen.

Elokuvaura

Leigh on palkittu useita kertoja kansainvälisillä elokuvajuhlilla. Esimerkiksi Cannesin elokuvajuhlilla hänet on palkittu vuonna 1993 parhaan ohjaajan palkinnolla elokuvasta Naked, vuonna 1996 Kultaisella palmulla eli parhaan elokuvan palkinnolla sekä ekumeenisen juryn palkinnolla elokuvasta Salaisuuksia ja valheita ja vuonna 2010 ekumeenisen juryn kunniamaininnalla elokuvasta Vuosi elämästä. Vuonna 1997 Salaisuuksia ja valheita sai parhaan eurooppalaisen elokuvan Goya-palkinnon ja vuonna 2004 Vera Drake Venetsian elokuvajuhlien parhaan elokuvan Kultainen leijona -palkinnon. 
Leigh on ollut seitsemästi ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi, viidesti parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen sarjassa (Salaisuuksia ja valheita, Vera Drake, Topsy-Turvy – mullin mallin, Happy-Go-Lucky ja Vuosi elämästä) ja kahdesti parhaan ohjauksen sarjassa (Salaisuuksia ja valheita ja Vera Drake). Vera Draken pääosan esittäjä Imelda Staunton palkittiin naispääosasta Venetsian elokuvajuhlilla. Myös Happy-Go-Luckyn naispääosan esittäjä Sally Hawkins palkittiin lukuisilla palkinnoilla, muun muassa Berliinin elokuvajuhlien parhaan naisnäyttelijän Hopeinen karhu -palkinnolla sekä parhaan naispääosan Golden Globella.
Leighin tapa tehdä elokuvia poikkeaa perinteisestä. Elokuvalla ei ole selvää käsikirjoitusta vaan se muotoutuu koko elokuvanteon ajan. Tällä elokuvantekotavalla hänellä on vaikeuksia rahoittajien saamisessa, ja siksi elokuvat tehdään pienellä budjetilla. Elokuvan nimen Leigh keksii viime tingassa, eikä hän pidä sitä olennaisena.

Teatteri

Elokuvien lisäksi Leigh on ohjannut myös teatterinäytelmiä. Hänen ensimmäinen näytelmäohjauksensa oli The Box Play Birminghamin Midlands Arts Centressä vuonna 1965. Samana vuonna hän valmistui opinnoistaan London School of Film Techniquessa (myöhemmin nimeltään London Film School). Hän ohjasi näytelmiä ahkerasti 1960- ja 1970-luvuilla, mutta 1980-luvun alun jälkeen hän on tehnyt teatteritöitä harvakseltaan. Vuoden 1993 näytelmän It's a Great Big Shame! jälkeen hänen seuraava uusi näytelmänsä oli 2005 ensi-iltansa saanut Two Thousand Years.

Perhe

Leigh oli vuodesta 1973 vuoteen 2001 naimisissa näyttelijä Alison Steadmanin kanssa, jonka kanssa hänellä on kaksi poikaa.
Jääpallon ykkösdivisioona 1993–1994

Pohjoislohko

Lohkojen kaksi parasta jatkosarjaan.
Limppu

Limppu on tavallisesti paksu, pyöreä tai pitkänomainen leipä. Limppua on saatavilla sekä tummana että vaaleana.  Ruistaikinasta leivottua limppua kutsutaan ruislimpuksi.  Muita erityisiä limpputyyppejä ovat mm. joulu-, pääsiäis-, piimä- ja perunalimppu sekä setsuuri.
Kaakkois-Suomessa ja Savon alueella limpulla on tarkoitettu myös ohutta, nostattamatonta leipää.
Helsingin Diskonttopankki

Helsingin Diskonttopankki Oy oli ensimmäinen itsenäisessä Suomessa perustettu uusi pankki. Pankki perustettiin vuonna 1918.
Perustamisen ajatuksena oli Ukrainan ja Saksan kanssa käytävän kaupan rahoittaminen. Perustaja oli ukrainalainen liikemies Niemirovski. Osakkeiden valtaosa oli Pariisissa asuvien venäläisten valkoemigranttien hallussa.
Kylkiäinen

Kylkiäinen on tuote, jonka kuluttaja saa ostaessaan muun tuotteen tai palvelun. Kylkiäisillä pyritään tekemään päätuotteen ostaminen houkuttelevammaksi tai saamaan kuluttaja käyttämään kyseisen yrityksen palveluita uudelleen. Kylkiäiset ovat varsinaista tuotetta halvempia.
Kylkiäinen voi olla esimerkiksi lelu tai muu pienimuotoinen tuote. Se voi olla myös etuseteli, joka oikeuttaa saamaan muun tuotteen tai palvelun ilmaiseksi tai halvemmalla.
Kuluttajansuojalaki määrää, että lapsille suunnatussa mainonnassa kylkiäistä ei saa markkinoida pääasiallisena tuotteena. Viallisia kylkiäisiä koskevat samat säännökset kuin muitakin tuotteita, myös silloin kun kylkiäinen ei kuulu myyjän normaaliin tuotevalikoimaan.
Suomen Luonto -lehti valitsi vuonna 2003 vuoden turhakkeeksi hampurilaisaterian kylkiäisen, joka on usein pieni lelu.
IAAF World Relays 2015

Vuoden 2015 IAAF World Relays pidettiin Nassaussa, Bahamalla 2.–3. toukokuuta 2015.
Rico Rodriguez

Varhainen elämä

Rico Rodriguez syntyi Bryanin pikkukaupungissa Texasissa Diane ja Roy Rodriguezille. Hänellä on kaksi veljeä, Ray ja Roy Junior, sekä sisko Raini Rodriguez.

Ura

Rodriguez kiinnostui näyttelijänurasta vasta kun hänen siskonsa Raini Rodriguez sai ensimmäisen roolin komedia-draamasarjasta Huff vuonna 2006.
Vuonna 2009 Rodriguz valittiin Manny Delgadon rooliin ABC:n komediasarjaan Moderni perhe, josta hän on saanut lukuisia palkintoja.
Rodriguz julkaisi vuonna 2012 kirjoittamansa kirjan Reel Life Lessons... So Far.
Lentotuulivoima

Lentotuulivoima (korkealla toimiva tuulivoima) on kehitteillä oleva tekniikka tuottaa tuulienergiaa satojen metrien korkeudessa, jossa tuulennopeus on suuri. Leijuva tuuliturbiini voi olla leijassa ja turbiinin tuottama energia voidaan siirtää maahan johtoa pitkin, joka samalla pitää leijan kiinni. Generaattori voi olla myös maassa ja leija pyörittää generaattoria kiskomalla köyttä.
Leijapurjeita täytetään myös vähentämään valtamerialusten polttoaineen kulutusta.
Ensimmäinen alan kansainvälinen konferenssi pidettiin 2010 Stanfordin yliopistossa ja toinen Leuvenissä, Belgiassa vuonna 2011.

Vertailu perinteiseen tuulivoimaan

Tuuli on korkealla voimakkaampaa, tasaisempaa ja jatkuvampaa, joten lentotuulivoimala voi toimia perinteistä maanpinnalle sijoitettua tuulivoimalaa tehokkaammin. Lentotuulivoimala ei tarvitse järeitä tornirakennelmia. Suurempi tuulen nopeus kasvattaa saatavaa tehoa kolmannessa potenssissa eli kaksi kertaa nopeammasta tuulen virtauksesta saadaan kahdeksan kertaa enemmän tehoa, jos muut olosuhteet säilyvät samoina.
Megawatin tehon tuottamiseen tarvitaan noin 100 neliömetrin leija (5 m · 20 m). Vastaavasti megawatin tehoinen maassa seisovassa tuulivoimalassa on noin 100 m korkea torni ja halkaisijaltaan 30 m roottori.
Ivica Osim

Ura pelaajana

Osim aloitti peliuransa sarajevolaisessa FK Željezničarissa 1959. Osim oli yksi aikansa parhaista bosnialaispelaajista. Hän pelasi Jugoslaviassa vuoteen 1970 saakka kunnes siirtyi ranskalaisseura RC Strasbourgiin. Osim pelasi uransa loppuvuodet Ranskassa edustaen myös CS Sedania ja Valenciennesiä.
Jugoslavian maajoukkueessa Osim pelasi 16 ottelua ja oli mukana EM-kisoissa 1968 kun Jugoslavia eteni aina finaaliin saakka häviten kuitenkin Italialle.

Ura valmentajana

Pelaajauransa jälkeen Osim palasi Jugoslaviaan ja FK Željezničarin joukkueeseen päävalmentajaksi 1978. Osim luotsasi sarajevolaisseuraa vuoteen 1986 saakka. Tuona aikana FK Željezničar oli parhaimmillaan Jugoslavian liigassa kolmas 1984 ja Cupin finaalissa 1981. Osim toimi myös Jugoslavian olympiamaajoukkueen apuvalmentajana ja oli voittamassa olympiapronssia 1984.
1986 Osim siirtyi Jugoslavian maajoukkueen päävalmentajaksi. Hänen johdollaan Jugoslavia selvisi MM-kisoissa 1990 aina puolivälieriin saakka. EM-kisoihin Osim ei koskaan päässyt, koska 1988 Jugoslavia karsiutui ja 1992 se ei saanut osallistua Jugoslavian hajoamissodan vuoksi.
Jugoslavian maajoukkuevalmennuksen ohella Osim toimi myös FK Partizanin päävalmentajana 1991–1992 luotsaten belgradilaiset Jugoslavian Cupin voittoon 1992. Menestyksen jälkeen Osim lähti ulkomaille siirtyen Panathinaikoksen päävalmentajaksi. Kahden kauden aikana Osim luotsasi Panathinaikoksen Kreikan Cupin voittoon 1993 ja 1994 sekä liigassa hopealle 1993.
Kreikasta Osim siirtyi 1994 itävaltalaisseura SK Sturm Grazin päävalmentajaksi. Osim nosti Sturm Grazin Itävallan jalkapalloilun eliittiin. Osimin johdolla Sturm Graz voitti seurahistorian ensimmäiset mestaruudet Itävallan Bundesliigassa 1998 ja 1999. Lisäksi Sturm Graz voitti Itävallan Cupin kolmesti ja esiintyi Mestarien liigassa 1998–2000. Osim jätti itävaltaisseuran kauden 2001–2002 jälkeen, kun joukkue oli sijoittunut toiseksi niin liigassa kuin cupissakin.
Vuonna 2003 Osim siirtyi Japaniin JEF United Ichihara Chiban päävalmentajaksi. Osimin johdolla JEF United oli J. Leaguen kakkoseksi heti ensimmäisellä kaudellaan. 2005 Osim johdatti JEF Unitedin J. League Cupin voittoon. MM-kisojen 2006 jälkeen 65-vuotias Osim korvasi brasiliaisen Zicon Japanin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi.
Marraskuussa 2007 Osim sai aivoverenkierronhäiriön katsoessaan televisiota kotonaan Chibassa.  Lehtitietojen mukaan Osim on toipumassa vakavasta kohtauksestaan sairaalassa Urayasussa, Chibassa, Japanissa. 
Japanin jalkapalloliiton kerrotaan etsivän seuraajaa veteraanivalmentajalle, koska hänen terveytensä tuskin kestäisi maajoukkuevalmentajan työtä enää tulevaisuudessa. 
7. joulukuuta 2007 Japanin jalkapalloliitto nimesi Takeshi Okadan Osimin seuraajaksi Japanin maajoukkueen päävalmentajaksi. 
Huhtikuussa 2011 FIFA nimesi Osimin johtamaan väliaikaisesti Bosnia ja Hertsegovinan jalkapalloliittoa sen jouduttua sivuun virallisesta maaottelutoiminnasta.
Kantalahden piiri

Hallinnollinen jako

Piirissä on kaksi kaupunkikuntaa (городское поселение) ja kaksi maalaiskuntaa (сельское поселение).

Historiaa

Karjalan autonomiseen sosialistiseen neuvostotasavaltaan kuuluneet Kantalahden ja Koudan kunnat lakkautettiin ja niistä muodostettiin Kantalahden piiri vuonna 1927. Vuoden 1926 väestönlaskennassa piirissä oli 10 249 asukasta, joista karjalaisia oli 1 370 ja suomalaisia 102. Kantalahden kaupungissa oli tuolloin 6 610 asukasta. Vuonna 1938 piiri liitettiin Murmanskin aluetta edeltäneeseen Murmanskin aluepiiriin.
Ylitornion seurakunta

Historia

Ylitornion seurakunta levittäytyi molemmin puolin Tornionjokea aina vuoteen 1809 asti. Tuolloin Haminan rauhansopimuksen mukaan Suomen ja Ruotsin välinen raja piirrettiin keskelle jokea, ja seurakunta jaettiin kahtia. Seurakunnan kaksi kirkkoa, Matarengin ja Hietaniemen kirkot, jäivät Ruotsin puolelle Ylitornion kuntaan. Kirkkojen irtaimisto jaettiin. Tsaari määräsi rakentamaan kirkon Suomen puolelle, ja se rakennettiin nykyiseen Ylitornion kuntakeskukseen. Se valmistui 1818 ja purettiin huonokuntoisena huhtikuussa 1939. Ylitornion nykyinen kirkko rakennettiin samalle paikalle.

Toimitilat

Seurakunnassa on kaksi kirkkoa, Ylitornion kirkko kuntakeskuksessa ja Meltosjärven kirkko noin 50 kilometrin päässä Meltosjärven kylässä. Molempien kirkkojen lähellä on hautausmaa. Seurakuntakoti on kuntakeskuksessa.