google/wiki40b huggingface dataset:
Sampoo

Sampoo, myös shampoo tai šampoo, on hiusten pesuun tarkoitettu pesuaine. Sampoita valmistetaan muun muassa normaaleille, värjätyille ja hilseileville hiuksille. Myös lemmikkieläimille on omat erikoissampoonsa.

Alkuperä

Alun perin sampoo oli intialainen hierontaöljy. Sana sampoo onkin peräisin hindin sanasta champna (चम्पु), joka merkitsee hieromista.

Vaikutus

Sampoo toimii poistamalla hiuksista karvatupen tuottamaa talia. Rikkoutumaton hius on itsessään vettähylkivä, joten pelkällä vedellä suoritettava pesu ei ole kovin tehokasta. Sampoon anioniset tensidit pienentävät hiuksen pinnan ja pesuaineen välistä pintajännitystä, mikä mahdollistaa talin poistamisen.

Haitat

Sampoon tiheän käytön seurauksena päänahan luonnolliset öljyt huuhtoutuvat pois ja hiuksista voi tulla heikot ja kiillottomat. Sampoon kemikaalit voivat ärsyttää silmiä ja ihoa sekä aiheuttaa hiustenlähtöä. Sampoon kemikaalit myös saastuttavat ympäristöä. Joidenkin iholääkärien mukaan tiheä sampoopesu saa talirauhaset tuottamaan liikaa öljyä, minkä seurauksena hiukset rasvoittuvat pesun jälkeen nopeasti, jolloin ne täytyy pestä pian uudelleen. Sampoon käytön vähentämisen seurauksena rauhaset alkavat tuottaa vähemmän öljyä, jolloin hiukset säilyvät rasvoittumattomina pidempään.
Pentti Mäensyrjä

Pentti Mäensyrjä (8. tammikuuta 1926 Loppi – 28. lokakuuta 1992 Rovaniemi) oli suomalainen toimittaja ja eräkirjailija.
Karkkilan Vaskijärveltä kotoisin ollut Mäensyrjä muutti 1955 Kuusamoon, jossa hän toimi Koillissanomien toimitussihteerinä. Hän siirtyi kuitenkin pian Rovaniemelle, jossa hän oli Lapin Kansan toimittajana eläkkeelle jäämiseensä saakka.
Eräkirjojen lisäksi Mäensyrjä kirjoitti myös Sielupensseli-nimisen romaanin nuoruudenystävästään, taidemaalari Ilmari Huitista.
Clojure

Yleistä

Clojure on moderni Lisp-murre, joka painottaa funktionaalista ohjelmointityyliä. Clojuressa keskeisessä asemassa on identiteetin käsite ja sen yhteys arvoihin ja tilaan.
Clojuren merkittävä yksilöivä piirre Lisp-murteiden joukossa on sen tiivis symbioosi toteutusalustansa kanssa. Clojuren JVM-toteutus mahdollistaa olemassa olevan Java-koodin kutsumisen suoraan Clojure-koodista. Clojure-koodi käännetään Javan tavukoodiksi.
ClojureScript on Clojuren toteutus JavaScriptin päälle Google Closure Compiler -kääntäjää hyödyntäen. ClojureScript-koodi käännetään JavaScriptiksi, jota voidaan ajaa selainympäristöissä.
Nimi Clojure viittaa sulkeumaan.

Esimerkkejä

(println "hello, world")(defn factorial [n]
  (reduce * (range 1 (inc n))))
Lasagne

Lasagne on italialaislähtöinen uunissa paistettava pastaruoka. Sen valmistukseen käytetään yleensä muun muassa juustoa ja valkokastiketta pastalevyjen välissä kerroksittain. Esikeitetyt lasagnelevyt valmistetaan durumvehnäjauhosta ja vedestä, ja ne ovat ohuita ja suoria. Kastikkeen lisäksi täytteenä voi olla esimerkiksi lihaa, mereneläviä tai kasviksia. 
Lasagne on syntynyt Pohjois-Italiassa Emilia-Romagnan maakunnassa luultavasti 1400-luvulla. Sana lasagna on ilmeisesti johdettu kreikkalaisten yöastiaa eli pottaa merkitsevästä sanasta, joka on siirtynyt latinaan muodossa lasanum ja tarkoitti antiikin Roomassa keittoastiaa.
Napolissa on perinteenä syödä laskiaisena ennen paastoaikaa carnival-lasagnea, joka voi sisältää muun muassa lihapullia, makkaraa, ricottajuustoa, mozzarellaa ja kananmunaa.
Gibson Marauder

Historia

Marauderin valmistus aloitettiin vuonna 1974. Ensimmäiset Marauderit maksoivat yleensä hieman alle 400 Yhdysvaltain dollaria. Ensimmäisenä vuonna niitä myytiin ainoastaan yksi kappale. Varsinaisesti Marauderit tulivat myyntiin vuonna 1975. Samaan aikaan julkaistiin Gibson Grabber -bassokitara, jossa oli paljon samoja ominaisuuksia kuin Marauderissa.
Ensimmäisessä Marauderissa oli Grabberin tavoin lepästä tehty runko ja pultattu vaahterakaula. Kitaran lapa oli saman mallinen kuin Gibson Flying V -kitarassa. Marauderin ruusupuisessa otelaudessa oli 22 nauhaa ja pisteen muotoiset otelautamerkinnät.
Marauderissa oli kaulamikrofonina Gibsonin Super Humbucker -mikrofoni ja tallamikrofonina yksikelainen mikrofoni. Yksikelaisessa tallamikrofonissa on tavallisten napapalojen tilalla putkimainen metallinpala. Molemmat mikfofonit ovat päällystetty läpinäkyvällä epoksimuovilla, joten niistä on mahdollista nähdä mikrofonien käämit. Nämä mikrofonit suunnitteli kitarantekijä Bill Lawrence, joka on suunnitellut myös muun muassa Gibson L6-S -kitaran ja Marauderin S-1-sisarmallin mikrofonit.
Marauderissa oli Tune-O-Matic-talla, yhdet nikkelillä tai kromilla päällystetyt äänenvoimakkuuden ja äänenvärin säätimet sekä kitaran alaosassa mikrofonien vaihtoon kolmiasentoinen kytkin. Myöhempiin malleihin kytkimeksi vaihdettiin käännettävä potentiometri, joka sijoitettiin äänevoimakkuuden jä äänenvärin kytkimien väliin sen sijaan, että se olisi ollut kitaran alaosassa. Kaikki säätimet olivat asetettu plektrasuojan päälle. Tämä menetelmä oli helpompi ja nopeampi, joten se nopeutti suuresti kitaran tuotantoa.

Kehitys

Vuonna 1975 alettiin valmistaa Marauder Customia, jossa oli Gibsonin kitaroille tyypilliset neliön muotoiset (small block) otelautamerkinnät ja kultaiset säätimet. Customia valmistettiin vain Sunburst-värityksellä. Sen valmistus lopetettiin kuitenkin jo vuonna 1977.
Marauderin rungossa käytettiin aluksi leppää, joka oli huomattavasti halvempaa kuin muut materiaalit. Vuodesta 1978 eteenpäin runko voitiin valmistaa lepän lisäksi vaahterasta tai mahongista. Samana vuonna kaulaa alettiin myös valmistaa mahongista.
Marauderia valmistettiin aluksi vain viininpunaisena ja Natural Satin -värityksellä. Vuosien varrella tuli myyntiin monia eri värivaihtoehtoja. Vuonna 1978 Marauderia sai ostettua lähes kaikilla väreillä, mutta 1970-luvun lopulla sen suosio laski huimasti ja vuonna 1979 Marauderia valmistettiin vain yhdellä värillä. Muutamia Maraudereita valmistettiin aina vuoden 1981 alkuun saakka, kunnes sen tuotanto lopetettiin kokonaan. Myöhäisimmät kitarat olivat harvinaisia Candy Apple Red -värisiä, joita ei ollut ennen valmistettu.
Vuodesta 1980 eteenpäin Gibson alkoi valmistaa Sonex-kitarasarjaa, jonka tarkoitus oli paikata Marauder ja vuonna 1979 lopetettu S-1. Nykyään sekä Marauder että S-1 ovat keräilyharvinaisuuksia.
Yellowhead Highway

Historia

Ajatus Yellowhead tiestä syntyi pian ensimmäisen maailmansodan päättymisen jälkeen. Maanmittaaja Fred Driscoll ehdotti tietä rakennettavaksi hylätyn rautatielinjauksen paikalle, ja yhdessä Edmonton Automobile and Good Roads Associationin johtaja Charles Grantin kanssa perustivat kilpailun, jossa palkintona oli kultainen mitali ensimmäiselle autokunnalle, joka matkustaisi Edmontonista Victoriaan. Ensimmäisenä Edmontonista matkalle 17. kesäkuuta 1922 lähtivät Charles Neiymer ja Frank Silverthorne Overland Four -autolla. Viikkoa myöhemmin George Gordon ja J. Sims lähtivät samalle matkalle Ford Model T -autolla. Molemmat ryhmät saapuivat Victoriaan 4. heinäkuuta ja molemmat saivat palkinnokseen kultaisen mitalin.
Toisen maailmansodan aikana tien rakentamisessa käytettiin internoituja japanilaisia, Noin 1500 rakentajaa perusparansivat 30 kilometriä hylättyä rautatienpohjaa tieksi, rakensivat kokonaan uutta tietä 40 kilometriä ja 19 siltaa. Vuonna 1944 metsäautotietyyppinen tie (Tote road) oli valmis. Vuonna 1952 Trans Mountain Oil Pipe Line Company rakensi öljyputken tielinjauksen viereen ja rakennustöiden aikana metsäautotie tuhoutui lähes täysin. Vuoteen 1969 mennessä tie oli rakennettu uudelleen ja asfaltoitu. Seuraavan vuoden elokuussa Brittiläisen Kolumbian pääministeri W.A.C. Bennett avasi Yellowhead -tien virallisesti.
Aptameeri

Aptameeri on oligonukleotidi tai peptidi, joka voi kytkeytyä tiettyyn molekyyliin.
Ne jaetaan kahteen ryhmään: peptidiaptameereihin sekä DNA- ja RNA-aptameereihin. Jälkimmäinen on lyhyt DNA- tai RNA-nauha, joka sitoutuu tiettyyn molekyyliin muuttamatta muotoaan.
Peptidi-aptameerit ovat lyhyitä aminohappojen ketjuja.
Aptameereilla voi olla lääkekäyttöä. Niiden avulla voidaan tunnistaa yksittäisiä proteiineja monimutkaisista seoksista.
Rouge the Bat

Kyvyt

Rouge kykenee liitämään ja lentämään. Lisäksi hän on taitava kiipeämään seiniä. Rouge ei kykene Knucklesin tavoin havaitsemaan aarteita (esimerkiksi Master Emerald-smaragdin sirpaleita) vaistonvaraisesti, mutta hän käyttää apunaan toisinaan tutkaa aarteiden löytämiseksi. Rougen taisteluliikkeisiin kuuluvat erilaiset potkut. Sonic "Nextgen"issa hän käyttää apunaan kahdenlaisia pommeja.
Apuvälineinä Rouge on käyttänyt mm. kaivuutyökalua (Pick Nails) ja "Treasure Scope"-nimistä välinettä erilaisten salaisuuksien paljastamiseksi. Lisäksi hänellä on usein mukanaan radiopuhelin yhteydenpitoa varten.

Suhteet muihin hahmoihin

Shadow the Hedgehog on yleensä Rougen liittolainen. Rouge ja Shadow ovat lähes aina samassa paikassa samaan aikaan ja Shadow on muutamaan kertaan pelastanutkin Rougen, kuten Prison Islandin räjähdykseltä, kun Rouge jäi loukkuun Security Hall-kassakaappiin (Sonic Adventure 2), sekä Dr. Robotnikin väijytyksestä (Sonic the Hedgehog (2006)). Prison Islandilla Shadown motiivina olivat Rougen hallussa olleet 3 Kaaossmaragdia.
Knuckles the Echidna pelasti Rougen putoamasta laava-altaaseen Sonic Adventure 2ssa, todellisuudessa hän oli huolissaan myös Rougen hallussa olleista Master Emeraldin kappaleista.
Jasna Gora

Jasna Gora on katolinen luostari eteläisessä Puolassa Częstochowan kaupungin lähellä. Jasna Goran luostari on yksi katolisen maailman tunnetuimpia pyhiinvaelluskohteita. 1300-luvulla perustetun luostarin maalaus, Musta madonna eli Pyhä madonna, on katolisessa kulttuurissa monien tarinoiden ja pelastuskertomusten lähde.
Mikko Tulokas

Mikko Juhani Tulokas (s. 7. tammikuuta 1946 Tuulos) on suomalainen lakimies.

Ura

Tulokas valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1969, lisensiaatiksi 1972 ja tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1979. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 1973 auskultoituaan Hauhon tuomiokunnassa.
Tulokas toimi vuosina 1969–1992 asianajajana eri asianajotoimistoissa, vuodesta 1971 alkaen osakkaana. Välillä hän kuitenkin toimi Helsingin yliopiston siviilioikeuden vt. assistenttina, yliassistenttina ja apulaisprofessorina sekä Helsingin kauppakorkeakoulun ylimääräisenä opettajana 1975–1977. Hän toimi kilpailuneuvoston puheenjohtajana vuosina 1992–2002. 
Tulokas oli vuosina 1986–1993 Suomen Asianajajaliiton julkaiseman Defensor Legis -lehden päätoimittaja. Hän on kirjoittanut lukuisia oikeustieteellisiä artikkeleita eri julkaisuihin pääosin prosessioikeuden ja kuljetusoikeuden alueilta.
Tulokas nimitettiin korkeimman oikeuden jäseneksi 1. toukokuuta 1992 alkaen. Julkisuudessa esiintyneiden tietojen mukaan Tulokas oli vuonna 2005 ehdokkaana korkeimman oikeuden presidentiksi, mutta häntä ei valittu. Hän jäi eläkkeelle korkeimmasta oikeudesta keväällä 2012.
Korkeimman oikeuden jäsenenä Tulokas tuli tunnetuksi mielipiteitä herättäneiden näkemysten esittäjänä. 
Hänen puolisonsa on oikeustieteen tohtori, professori Lena Sisula-Tulokas (1980-).

Tupakkateollisuuden asianajajana

Tulokas on toiminut myös tupakkayhtiöiden asianajajana kanteissa, joissa savukkeiden polttajat ovat yrittäneet saada oikeusteitse korvauksia kärsimistään terveydellisistä haitoista. Tulokas toimi Pentti Ahon jutussa Rettigin palkkaamana. Tulokas konsultoi yhdysvaltalaista asianajajaa James Gooldia, joka oli yhdysvaltalaisen tupakkateollisuuden tärkeimpiä oikeudenkäyntistrategeja.

Välimiesoikeustapaus

Helsingin Sanomat kertoi vuonna 2011 Tulokkaan ottaneen vastaan välimiespalkkioita salaisilta tahoilta vuonna 2010. Verotiedoista käy Helsingin Sanomien mukaan ilmi Tulokkaan ottaneen salaisilta tahoilta vastaan 370 000 euron välimiespalkkion, joka on kolminkertainen hänen 121 000 euron virkapalkkaansa verrattuna. Tulokas on Helsingin Sanomien mukaan kerännyt välimiespalkkioita vuosikausia ratkomalla yritysriitoja välimiesmenettelyissä. Isojen sivutulojen maksamista Suomen korkeimmille oikeusvallan käyttäjille on arvosteltu, koska juttujen sisältö ja osapuolet ovat salaisia, Helsingin Sanomat kertoi. Ongelmana on Helsingin Sanomien mukaan se, etteivät kansalaiset saa tietää, minkä yrityksen palkkioilla tuomarit rikastuvat. Kun samat tuomarit ratkovat virkavastuullaan olevia riitoja korkeimmassa oikeudessa, ei kytkennöistä saada tietoa.
Hail, Caesar!

Juoni

Eddie Mannix (Josh Brolin) toimii Hollywoodissa ”fiksaajana” eli henkilönä, jonka tehtävänä on muun muassa pitää näyttelijöiden skandaalit poissa lehdistöstä. Mannix on mukana eeppisen elokuvan Hail, Caesar! kuvauksissa, jonka kuuluisa pääosan esittäjä Baird Whitlock (George Clooney) kidnapataan. Sieppaajiksi paljastuu kommunistinen ryhmä, ja Whitlockin takaisin saadakseen Mannixin studion tulee makaa 100 000 dollarin lunnaat.
Kaukajärvi (Ikaalinen)

Maantietoa

Järven pituus on 2 kilometriä, leveys 250 metriä ja sen pinta-ala on 23 hehtaaria. Se sijaitsee erämaassa Vahojärven ja Hulppojärven puolivälissä. Järvi on muodoltaan suora ja kapea ja sen rannat ovat paikoin jyrkätkin. Suurin tulojoki on Vesajärvestä alkuunsa saava 650 metriä pitkä joki, jossa on pudotusta 3,2 metriä. Siihen laskee vielä viisi muuta suo- ja metsäojaa. Järven luusua sijaitsee sen 2,6 kilometriä pitkä laskujoki Hihkiönjoki, joka laskee Vahojärveen. Hihkiönjoki virtaa vuolaasti parissa koskessa, mutta sitä se on etenkin joen alajuoksulla, ja sen kokonaispudotus on yli 23 metriä. Rantaviivan pituus on 5,8 kilometriä. Rannan läheisyydessä on sijainnut maatila, joka ei ole enää toiminnassa. Rannoille on rakennettu alle 15 vapa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet yhdystieltä 2764.

Etymologia

Kaukajärvien nimissä on niiden alkuosalle kauka ehdotettu selitykseksi pitkä. Järvien nimet voivat olla hyvinkin vanhoja, jolloin nimen alkuperäinen merkitys on voinut unohtua. Ante Aikio ehdottaakin, että Kaukajärvi tarkoittaisikin Pitkäjärveä. Koska ajatus on uusi ja sen idea sisältää epävarmuustekijöitä, tulisi lukijan suhtautua tähän varauksella.

Virkistys

Järvi sijaitsee opastetulla Sipsiöjoen melontareitillä Liesijärvi– Petäjäjärvi– Vuorijärvi– Vesajärvi– Kaukajärvi– Vahojärvi– Sipsiöjärvi– Ohistonlampi– Kyrösjärvi.
Kantaskandinaavi

Kantaskandinaavi tai pohjoisgermaani on oletettu kantakieli, jota on puhuttu nykyisen Skandinavian alueella noin vuosina 200–600. Sen olemassaolo on päätelty riimukirjoituksista, joita on löydetty ennen kaikkea Skandinaviasta ja jotka ovat vanhimpia germaanisella kielellä kirjoitettuja tekstejä.
Kantaskandinaavi kehittyi germaanisesta kantakielestä, joka jakaantui kolmeen osaan: itägermaaniin eli goottiin, länsigermaaniin (josta kehittyivät saksa ja englanti) ja pohjoisgermaaniin. Toisaalta länsi- ja pohjoisgermaani olivat vielä pitkään toisiinsa sidoksissa. Kantaskandinaavista voidaan alkaa puhua siinä vaiheessa, kun anglit ja juutit olivat muuttaneet Englantiin ja Eiderin joesta oli vakiintunut raja skandinaavien ja saksalaisten välille. Kantaskandinaavista kehittyi edelleen muinaisnorja ja nykyiset skandinaaviset kielet norja, islanti, fääri, tanska ja ruotsi.
John De Lorean

John Zachary De Lorean (6. tammikuuta 1925 Detroit – 19. maaliskuuta 2005) oli yhdysvaltalainen autonkehittäjä. De Lorean suunnitteli nimeäänkantavan DeLorean DMC-12 -urheiluauton, joka nähtiin esimerkiksi elokuvassa Paluu tulevaisuuteen. De Loreanin nimellä on yli 200 autotekniikkaan liittyvää patenttia. 
De Lorean opiskeli Chrysler Institutessa ja siirtyi valmistuttuaan Packard Motor Car Companyn palvelukseen. De Lorean oli General Motorsin Pontiacin Advanced Engineering -osastolla luomassa muun muassa Pontiac GTO:ta. De Lorean lähti vuonna 1973 General Motorsilta perustaakseen oman autotehtaansa. Saatuaan tarpeeksi rahaa sijoittajilta hän päätti perustaa De Lorean Motor Companyn. DMC-12 -auton sarjavalmistusta suunniteltiin, mutta autoa valmistettiin vain kolmen vuoden ajan 1981–1983 Pohjois-Irlannissa. DMC ei kuitenkaan pystynyt saamaan rahoitusta ja ajautui konkurssiin.
3. jääkäripatteristo

3. jääkäripatteristo oli valkoisten itäarmeijan jääkäritykistöprikaatiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Patteriston komentaja oli jääkärikapteeni Aarne Snellman.

3. ammuskolonna

Päällikkö: jääkärivänrikki Paul Emil Påhlson.

Patteristossa palvelleet Saksan jääkärit

Jefreitteri Elis Evert Halonen, patteri- ja tähysupseerina jääkärivänrikki Hannu Esa Hannuksela, jaosjohtajana jääkärivaravääpeli William Leonard Häkli, työskenteli esikunnassa jääkärivääpeli Kaarlo Jalmari Hämäläinen, kuormastonjohtajana jääkärivaravääpeli Emil Johannes Rauta, patteriston esikunnassa jääkärialiupseeri Juho Albert Villman.
Kuusijuhla

Kuusijuhla tai joulujuhla on koulujen juhla, jota vietetään syyslukukauden päätteeksi joululoman alkaessa.
Monessa koulussa kuusijuhla on suuri juhla, jota valmistellaan viikkoja ja joka pidetään koulun juhla- tai voimistelusalissa ja johon kutsutaan mahdollisuuksien mukaan myös lasten vanhemmat ja sisarukset. Kuusijuhla on perinteisesti uskonnollissävyinen, lämpimän lapsenmielinen tilaisuus. Kuusijuhlaan kuuluvat kynttilät – paloturvallisuuden vuoksi yhä useammin sähkökynttilät – suuri joulukuusi, ”Enkeli taivaan” -virsi, tonttuleikit, lasten esittämä joulukuvaelma Jeesuksen syntymästä tai muu satunäytelmä, jota on harjoiteltu viikkokausia. Tilaisuuden päättää usein makeisia jakava joulupukki, joka toivotetaan tervetulleeksi ”Joulupukki, joulupukki” -laululla.

Historiaa

Ennen kansakoulujen aikaa koulujen syyslulukausi loppui Lucian päivän 13. joulukuuta tienoilla. 1700-luvun loppupuolen triviaali- eli alkeiskoulun joulujuhla oli samalla myös tentti, jossa oppilaita kuulusteltiin arvovaltaisen yleisön läsnä ollessa. Lopuksi koulun oppilaat, kaikki tuohon aikaan poikia, esittivät vanteita pyöritellen vanhan kaaritanssin laulaen samalla latinankielistä jouluaiheista ylistysvirttä. Yhteisiä aineksia nykyajan joulujuhlan kanssa olivat jo tuolloin kynttilät, lattialle levitetyistä kuusenhavuista tullut kuusentuoksu, joululaulut, joululeivonnaiset ja tanssileikki.
Merkittävä joulukuusi- ja kuusijuhlaperinteen aloittaja ja levittäjä Suomessa oli 1863 perustettu, suomenkielisiä kansakoulunopettajia kouluttanut Jyväskylän seminaari, jossa alettiin pitää joulun alla omia kuusijuhlia. Kunniapaikalle seminaarin juhlasaliin tuotiin suurikokoinen kuusi, jonka ympärillä pidettiin puheita, esitettiin kuvaelmia ja laulettiin joululauluja. Tämä tapa levisi sitten seminaarista valmistuneiden opettajien mukana ympäri maata. Joulukuusi levisi suomalaisten koteihin juuri kansakoulujen kuusijuhlien myötä.
Jo alusta saakka Jyväskylän seminaarin kuusijuhlaan kuuluivat kädentaitoja korostavat, itse tehdyt joulukoristeet sekä joulukuusi. Musiikki oli toinen tärkeä elementti kuusijuhlaperinnettä luotaessa. Seminaarin musiikinlehtori P. J. Hannikainen sävelsi monia yhä tutuimpien joukkoon kuuluvia joululauluja, kuten ”Joulupukki, joulupukki”, ”Tuikkikaa, oi joulun tähtöset” ja ”No, onkos tullut kesä”.
Koulujen kuusijuhlilla on 1800-luvun loppupuolelta alkaen ollut suuri vaikutus kotien juhlatapoihin. Menneinä vuosikymmeninä joulupukki saattoi jaella köyhimmille lapsille makeisten lisäksi kenkiä ja vaatteita.
Koulujen kuusijuhlaperinne on levinnyt myös muiden yhteisöjen käyttöön päiväkodeista aina aikuisten pikkujouluperinteeksi.
Matteo Marsaglia

Matteo Marsaglia (s. 5. lokakuuta 1985 Rooma) on italialainen alppihiihtäjä, joka kilpailee enimmäkseen vauhtilajeissa.
Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 Marsaglia sijoittui 15:nneksi supersuurpujottelussa. Schladmingissa 2013 hän oli samassa lajissa 11:s ja Vailissa / Beaver Creekissä 2015 14:s. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui syöksylaskussa 13:nneksi.
Alppihiihdon maailmancupissa Marsaglia laski ensimmäisen kerran helmikuussa 2008 Val d'Isèren superalppiyhdistetyssä sijoittuen 16:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Kitzbühelin alppiyhdistetyssä tammikuussa 2011 laskettuaan yhdeksänneksi. Ensimmäisen voittonsa ja palkintokorokesijoituksensa Marsaglia saavutti joulukuussa 2012 Beaver Creekin supersuurpujottelussa. Hän oli samalla kaudella toinen Val Gardenan supersuurpujottelussa. Supersuurpujottelucupissa hän sijoittui toiseksi.
Illyria

Antiikin Illyria oli alue Länsi-Balkanilla. Alueella asuivat illyrialaiset heimot, joiden arvellaan puhuneen indoeurooppalaista kieltä.
300-luvulla eaa. Illyrian valtaa kasvatti kuningas Bardhyllus. Vuonna 359 eaa. Makedonian kuningas Perdikkas III kuoli taistelussa illyrialaisia vastaan. Vuonna 358 eaa. Makedonian Filippos II kukisti illyrialaiset. Aleksanteri Suuri löi illyrialaiset toistamiseen vuonna 335 eaa. Aleksanterin Persian sotaretkellä oli mukana illyrialaisia joukkoja. Aleksanterin kuoleman jälkeen Illyria riistäytyi Makedonian vallasta.
Illyrialaissodissa vuosina 229 eaa. ja 219 eaa. Rooman valtakunta kukisti illyrialaisen kuningaskunnan, joka harjoitti merirosvoutta roomalaisia kauppalaivoja kohtaan. Rooman keisari Tiberiuksen aikana roomalaiset valtasivat koko Illyrian ja tekivät siitä provinssin.
Long Play (verkkojulkaisu)

Long Play on suomalainen hitaaseen journalismiin erikoistunut digitaalinen julkaisu, joka on perustettu tammikuussa 2013. Sitä julkaisee Long Play Media Oy, jonka osake-enemmistön omistavat julkaisun perustajat.
Long Play julkaisee tutkivaa journalismia, laajoja reportaaseja, henkilökuvia, esseitä ja muita pitkiä artikkeleita digitaalisessa muodossa. Maksulliset artikkelit ovat pidempiä kuin lehtiartikkelit, mutta lyhyempiä kuin kirjat. Toimitukseen ovat kuuluneet Hanna Nikkanen, Antti Järvi, Ilkka Karisto, Reetta Nousiainen, Ilkka Pernu, Riku Siivonen, Anu Silfverberg ja Johanna Vehkoo.
Helsingin Sanomain Säätiö palkitsi vuonna 2013 Long Playn Uutisraivaaja-kilpailun 250 000 euron arvoisella palkinnolla.
Lars Johan Prytz

Lars Johan Prytz (9. huhtikuuta 1789 Tarvasjoki, Juvan kapteenin puustelli – 23. kesäkuuta 1823 Turku) oli suomalainen lääkäri ja lintutieteilijä.

Elämäkerta

Lars Johan Prytzin vanhemmat olivat kapteeni Anders Johan Prytz ja Hedvig Maria von Mell, jotka muuttivat Tarvasjoelta Turkuun 1790-luvun alussa. Hänellä oli ainakin viisi sisarusta.
Prytz opiskeli Turun Akatemiassa vuodesta 1805 vuoteen 1810, jolloin hän sai maisterin paperit. Pro gradu-väitöstään hän puolusti 27.6.1810, preeseksenä toimi professori Johannes Gadolin. Prytz tutki kotinsa Kuitian lähellä Paraisten Lemlahdessa elänyttä naurulokkiyhdyskuntaa ja lajin biologiaa. Naurulokki oli tuohon aikaan Suomessa hyvin harvinainen ja myöhemmin Prytzin tutkimustulokset asetettiin kyseenalaisiksi, kunnes nykyinen tutkimus on vahvistanut hänen tieteelliset ansionsa. Vuonna 1811 Lars Johan Prytz toimi nuoremman veljensä Lars Adolf Prytzin ohjaajana tämän väitellessä naurulokin biologiasta. Samana päivänä puolusti Fredrik Adolf Holm omaa naurulokkiväitöstään, myös Prytzin johdolla. Kolmas osa naurulokkityöstä esitettiin kuukautta myöhemmin, kun David Emanuel Kriander puolusti väitöstään Prytzin toimiessa jälleen preeseksenä.
Lars Johan Prytz nimitettiin Turun Akatemian luonnontieteen dosentiksi 1811. Hän lähti saman vuoden syksyllä opiskelemaan Uppsalan yliopistoon, mistä hän valmistui lääketieteen tohtoriksi kesäkuussa 1813. Samana vuonna hänet nimitettiin Turun Akatemian filosofisen tiedekunnan apulaiseksi ja kasvitieteen demonstraattoriksi, ja 1814 edellisen toimen ohessa lääketieteellisen kollegion sihteeriksi. Vuonna 1819 Prytz lähti akatemiasta ja teki pitkän tutkimusretken Lappiin. Retken antina hänellä oli yli 20 000 näytettä, kasveista ja hyönteisistä enimmäkseen, jotka hän lahjoitti akatemian museolle.
Lars Johan Prytz toimi Saarijärven piirilääkärinä vuodesta 1821 kuolemaansa saakka. Hänen puolisonsa Anna Carolina af Tengström, vihitty Turussa 24.6.1814, oli arkkipiispa Jakob Tengströmin tytär, ja heille syntyi ainakin neljä lasta, joista viimeinen, Lars Anton Wilhelm, syntyi isän kuoleman jälkeen. Prytz kuoli lavantautiin ja haudattiin Paraisille.
Georg Rosenlew

Georg Wilhelm Rosenlew (18. elokuuta 1863 Pori – 28. joulukuuta 1906 Pori) oli suomalainen W. Rosenlew & Co Ab:n johtaja. 
Rosenlewin vanhemmat olivat kauppaneuvos Fredrik Wilhelm Rosenlew ja Emma Karolina Björkman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1884 Helsingin ruotsalaisesta reaalilyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa oikeustiedettä.
Rosenlew oli W. Rosenlew & Co Ab:n johtajana ja hän toimi Ruotsin ja Norjan varakonsulina Porissa vuodesta 1892 alkaen.