google/wiki40b huggingface dataset:
Patrick Liewig

Valmennusura

Liewig aloitti valmennustehtävät vuonna 1989 toimiessaan vuoteen 1999 asti Paris Saint-Germainin harjoituskeskuksen pääjohtajana. Sittemmin hän toimi samantapaisessa tehtävässä arabiemiirikuntalaisen Al Wahdan harjoituskeskuksessa.
Varsinaisen valmentamisen Liewig aloitti vuonna 2001 toimiessaan Arabiemiirikuntien alle 20-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajana. Hän toimi tehtävässään aina vuoteen 2003 asti, jonka aikana Liewig johdatti maan puolivälieriin Aasian nuorten kisoissa 2002, jossa se hävisi Japanille 3-0.
1. syyskuuta 2003 Liewig nimitettiin norsunluurannikkolaisen Mimosasin päävalmentajaksi, jonka peräsimessä hän saavutti paljon menestystä. Joukkue taisteli mestaruudesta ensimmäisestä valmennus vuodesta alkaen. Liewig johdatti Mimosasin kolmeen peräkkäiseen liigamestaruuteen vuosina 2004, 2005 ja 2006, jonka lisäksi joukkue sijoittui toiseksi vuosina 2007 ja 2008. Mimosas menestyi myös cupeissa voitettuaan Norsunluurannikon cupin kolmesti. Liewig luotsasi joukkueen myös vuoden 2006 Afrikan Mestarien liigan semi-finaaliin saakka, jossa se hävisi eteläafrikkalaiselle Orlando Piratesille. Liewig saavutti vielä viimeisellä valmennuskaudellaan Houphouet-Boigny Cupin voiton ennen siirtymistään Tunisiaan.
Liewig allekirjoitti kolmen vuoden sopimuksen toukokuussa 2009 tunisialaisen Stade Tunisienin kanssa. Ensimmäisen kautensa aikana hänet liitettiin Tunisian maajoukkueen uudeksi päävalmentajaksi, kun Tunisian jalkapalloliitto harkitsi vuoden 2010 Afrikan kisojen aikana Liewigin palkkaamista Tunisian jäätyä kisoissa alkulohkoon. Liewig valmensi Stade Tunisienia kahden kauden ajan, josta paras sijoitus oli Tunisian pääsarjassa viides tila. Sitä vastoin Tunisian cupissa joukkue eteni kaksi kertaa peräkkäin välieriin.
Kesällä 2011 Liewig nimitettiin Club Africainin tekniseksijohtajaksi. Faouzi Benzartin erottua Club Africainin päävalmennuksesta 8. joulukuuta 2011 Liewig nimitettiin joukkueen väliaikaiseksi päävalmentajaksi, kunnes joukkue palkkasi tilalle algerialaisen Abdelhak Ben Chikhan.
Chanel No. 5

Chanel No. 5 on Chanel-tuotemerkin tunnetuimpia hajuvesiä. Sen kehitti venäläis-ranskalainen kemisti ja parfymisti Ernest Beaux vuonna 1921. 
Chanel No 5:n tuoksu on klassinen, ja se on edelleen yksi maailman myydyimmistä hajuvesistä. Tuote sai nimensä, kun ranskalainen Coco Chanel arvioi erilaisia hajuvesiehdotuksia ja hänen suosikkinsa oli näyte pullossa numero viisi – No. 5. Suuren suosionsa kyseinen tuoksu on saavuttanut muun muassa sillä, että Marilyn Monroe kertoi tarvitsevansa ”yöpuvukseen” vain pari tippaa Chanel No. 5:sta. Parfyymin mainoskampanjoissa ovat esiintyneet muun muassa näyttelijät Catherine Deneuve ja Nicole Kidman.
Chanel No. 5:n ensituoksu koostuu aldehydeistä, bergamottista, sitruunasta ja nerolista, sydäntuoksu jasmiinista, ruususta, kielosta ja orris-juuresta, ja pohjatuoksu vetivertista, santelipuusta, vaniljasta ja meripihkasta.
Vanttila (Punkalaidun)

Vanttila on pirkanmaalaisen Punkalaitumen kunnan läntisin kylä Huittisten rajalla. Kylä sijaitsee Punkalaitumenjoen ja Taikayöntieksi nimetyn Huittinen-Urjala maantien (seututie 230) varrella. Vanttila on maatalousvaltainen kylä. Vähäistä teollisuutta edustaa Vanttilan Muovi Oy.

Historia

Vanttila on tarun mukaan saanut nimensä Fant-nimisestä sotilaasta, joka on vartioinut alueella ollutta kohtaa, missä Punkalaitumenjoki muinoin laski mereen. Kylän nimi Fanttila on sittemmin muuttunut Vanttilaksi. Alueelta on löydetty kivikautinen asuinpaikka sekä monia kivikauden esinelöytöjä.
Vanttilan kyläyhdistys perustettiin vuonna 2001. Vuonna 2002, jolloin Punkalaidun kuului vielä Satakuntaan, Vanttila valittiin Satakunnan vuoden kyläksi.
Von der Skyline zum Bordstein zurück

Oikeussyyte

Ranskalainen goottiyhtye Nox Arcana nosti syytteen Bushidoa kohtaan väittäessään rap-artistin samplanneen vähintään kuutta kappaletta ilman lupaa.
Pikes Peak International Hill Climb

Pikes Peak International Hill Climb (tunnetaan myös nimellä The Race to the Clouds) on vuosittainen auto- ja moottoripyöräkilpailu, jossa noustaan Coloradossa sijaitsevan Pikes Peak -vuoren huipulle. Kisassa ajetaan 20 kilometriä pitkä tie, joka vie reitin 2 800 metristä 4 300 metrin korkeuteen. Tiellä on kaikkiaan 156 mutkaa. Suomalaisista rallikuskeista Ari Vatanen voitti kisan vuonna 1988 Peugeot 405 T16 -autolla, tehden tuolloin reittiennätyksen.
Vuonna 2013 Sébastien Loeb rikkoi Peugeot 208 T16 -autolla 9 minuutin rajapyykin ajalla 8.13,878. Vatasen ennätys oli ajettu soratiellä ja Loebin asfaltilla.
Keski-Maksinka

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria, se on 50 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Kuusjärven alueeseen (14.285) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 102,2 metriä mpy.
Aglona

Aglona on kylä Aglonan kunnassa Latgallian maakunnassa Latviassa. Kylä sijaitsee kymmenen kilometriä kaakkoon Rēzeknen ja Daugavpilsin väliseltä valtatieltä, P62-tien varressa kahden järven välisellä kannaksella. Aglona on tunnettu leipämuseosta ja roomalaiskatolisesta basilikasta. Niiden ansiosta kylä on melko vilkas, vaikka kunnan asukasluku on vain noin tuhat henkeä.
Kylä alkoi kehittyä katolisuuden keskukseksi 1700-luvun alussa, kun paikallinen kartanonomistaja ja dominikaanijärjestö perustivat paikalle nunnaluostarin ja koulun. Nykyinen Aglonan kirkko sai basilikan statuksen vuonna 1980. Paavi Johannes Paavali II vieraili Aglonassa vuonna 1993. Basilika kokoaa vuosittain elokuun puolivälissä noin satatuhatta pyhiinvaeltajaa. Tällöin alttariseinältä paljastetaan 1700-luvulta peräisin oleva Aglonan ihmeidentekijä Neitsyt Marian maalaus. Pyhiinvaeltajat käyvät myös luostarin sisäpihalla olevalla pyhällä lähteellä, jonka veden uskotaan parantavan sairauksia.
Pyhän veden vastapainoksi Aglonan kunnan alueella, noin 9 kilometrin päässä kirkolta on Paholaisenjärvi (latv. Čertoks, Velnezers). Se on 1,8 hehtaarin kokoinen, niukkaravinteinen ja kirkkaan sinivihreän veden järvi. Sen syvänteiden on uskottu kätkevän yliluonnollisia voimia.
Kirkon lähellä toimii Aglonan leipämuseo. Sinne on koottu viljanviljelyyn ja leivänvalmistukseen liittyviä esineitä. Museossa on myös leipomo ja leipäkauppa. Leipomista voi itsekin kokeilla.
Limoges

Maantiede

Limoges sijaitsee Keski-Ranskan ylängön länsilaidalla noin 150 kilometrin päässä Atlantin valtamerestä. Ilmasto on merellinen ja vuorten takia sademäärä on jopa 910 mm vuodessa. Kaupungin läpi virtaa Vienne-joki. Junamatka Pariisiin kestää noin kolme tuntia.

Historia

Kaupungin perustivat roomalaiset vuonna 10 eaa. nimellä Augustoritum. Keisari Augustus teki kaupungista lemoviikkien  pääkaupungin. Paikka valittiin, koska se sijaitsi Välimeren ja Bretagnen rannikot yhdistävän tien sekä Lyonin (Lugdunum) ja Saintesin (Mediolanum) yhdistävän reittien risteyksessä. Kaupungissa on roomalaisten ensimmäisellä vuosisadalla rakentaman amfiteatterin sekä toisella vuosisadalla rakennetun kylpylän rauniot. 200-luvun loppupuolella asukkaat vähitellen hylkäsivät kaupungin germaanien hyökkäysten takia.
1000-luvun alkupuolella Augustoritum oli jakaantunut kahteen osaan, kaupunkiin (cité) ja linnaan. Kaupunki tuhoutui hyökkäyksessä vuonna 1370. Keskiajalla linnan ympärille kohosi esikaupunkeja.
Cité yhdistettiin linnan alueeseen 1792 ja kaupunki otti nimekseen Limoges. Ranskan suuri vallankumous sai Limogesissa paljon kannatusta ja vuonna 1792 Saint-Martialin luostari tuhottiin kuudessa päivässä. 1700-luvun lopulla kaupunkiin syntyi posliini- ja emaliteollisuutta. Teollisuus synnytti kaupunkiin myös Ranskan ensimmäisen ammattiyhdistysliikkeen vuonna 1895.
Vladimir Voronin

Elämäkerta

Voronin on kotoisin Corjovan kylästä Dubăsarin kunnasta (raionul) läheltä Chișinăuta. Hän opiskeli tekniikkaa ja taloutta Chișinăun teknillisessä koulussa ja metallurgisessa instituutissa (1961) ja elintarviketeollisuuden liiton instituutissa (1971) ja johti leipätehdasta. Voronin toimi Dubăsarin ja Unghenin kaupunkineuvostoissa ja Unghenin piirin toimeenpanevassa komiteassa. Vuodesta 1983 hän oli Moldavian kommunistisen puolueen organisaation varajohtaja.
Voronin oli Moldavian sosialistisen neuvostotasavallan 10. ja 11. korkeimman neuvoston jäsen 1985 lähtien. Vuodet 1985–1989 hän oli Benderin kaupunginkomitean ensimmäinen sihteeri ja 1989–1990 Moldavian SNT:n sisäministeri, joten hänellä on Neuvostoliiton sisäministeriön kenraalimajurin sotilasarvo.
Vuonna 1993 Voroninista tuli uuden Moldovan tasavallan kommunistisen puolueen (Partidul Comuniștilor din Republica Moldova) organisaatiokomitean varapuheenjohtaja. Vuonna 1994 hänet valittiin puolueen pääsihteeriksi. Samana vuonna hän oli presidenttiehdokkaana. Maaliskuussa 1998 hänet valittiin jäseneksi Moldovan 14. parlamenttiin ja parlamentin pysyvän byroon jäseneksi.
Helmikuussa 2001 kommunistit saivat tyrmäävän vaalivoiton presidentti Petru Lucinschiin kohdistuvan tyytymättömyyden vuoksi, ja 71/101 parlamenttipaikasta. Vuoden 2000 lainmuutosten jälkeen presidentistä oli tehty parlamentin valitsema, ja suurimman puolueen johtajana Voronin valittiin presidentiksi 7. huhtikuuta 2001.
Voronin on sitoutunut jatkamaan edellisen presidentin suunnitelmia yksityistämisestä ja talouden vapauttamisesta, mutta on myös pyrkinyt vähentämään köyhyyttä varaamalla varoja terveydenhuoltoon, koulutukseen ja korottanut eläkkeitä ja palkkoja.
Voroninin hallitus määräsi venäjän jälleen pakolliseksi oppiaineeksi kouluissa, mikä johti protesteihin ja päätöksen pikaiseen peruuttamiseen. Hän on kuitenkin edelleen ajanut venäjän ottamista maan toiseksi viralliseksi kieleksi vaalilupauksensa mukaan. Romanian sotilasattašea karkotettiin maasta maaliskuussa 2002, jonka jälkeen Romania karkotti Moldovan diplomaatin.
Vuonna 2003 Moldova vetäytyi Venäjän neuvottelemasta liittovaltiosopimuksesta Transnistrian kanssa ja Voronin nimitti 2004 sen johtajia "rikollisjengiksi" ja määräsi alueen taloussaartoon Transnistrian viranomaisten suljettua moldovankielisiä kouluja.
Maaliskuun 2005 parlamenttivaaleissa kommunistipuolue sai 46,1 % äänistä ja 56 paikkaa, mitä riitti hallituksessa pysymiseen muttei presidentin uudelleenvalintaan, joka vaatii 61 ääntä. Voronin valittiin uudelleen Kristillisdemokraattisen kansanpuolueen ja Demokraattisen ja Sosiaaliliberaalin puolueen tuella, kun Voronin lupasi uudistusten jatkuvan ja lähestyä Euroopan unionia ja lisätä NATO-yhteistyötä.
Voroninin presidenttikauden jälkeen paljastuivat hänen ja hänen poikansa Olegin taloudelliset kytkökset. Poikaa epäillään veronkierrosta - hän käytti luottokorttejaan ulkomailla 8 miljoonan dollarin edestä kun samaan aikaan ilmoitetut tulot olivat paljon vähemmän. Myös Vladimir Voroninin maakaupat presidenttikauden loppuvuosina herättivät kysymyksiä.
Independence-luokka (lentotukialus)

Taustaa

Vuonna 1942 Yhdysvaltain laivasto havaitsi, ettei se saisi ennen vuotta 1944 uusia lentotukialuksia palvelukseen. Kyseisenä vuonna valmistuisivat ensimmäiset Essex-luokan alukset. Presidentti antoi määräyksen muuttaa rakenteilla olevat Cleveland-luokan risteilijät lentotukialuksiksi, mikä oli ollut esillä jo elokuusta 1941 alkaen. Varustelutoimisto vastusti esitystä, koska alukset olisivat vain toisen luokan lentotukialuksia. Toisaalta USS Essex valmistui etuajassa jo joulukuussa 1942 eli jo ennen ensimmäisenkään Independence-luokan aluksen valmistumista.
Róbert Mak

Seurajoukkueura

Mak on ŠK Slovan Bratislavan kasvatti. Hän siirtyi vuonna 2004 englantilaisen Manchester Cityn joukkueeseen. Hän ei pelannut seuran edustusjoukkueen paidassa yhtään virallista peliä. Heinäkuussa 2010 Mak siirtyi Saksan Bundesliigan 1. FC Nürnbergiin. Hän debytoi pääsarjatasolla elokuussa 2010 SC Freiburgia vastaan. Avausmaali syntyi saman vuoden marraskuussa 1. FC Kaiserslauternin verkkoon. Yhteensä Mak pelasi Nürnbergin paidassa 77 ottelua tehden kuusi maalia.
Heinäkuussa 2014 Nürnbergin pudottua 2. Bundesliigaan Mak siirtyi Kreikan Superliigan PAOK FC:hen. Avauskaudellaan hän debytoi Eurooppa-liigassa ja pelasi Superliigassa 25 ottelua tehden seitsemän maalia.

Seurajoukkueura

Mak on edustanut Slovakian nuorten maajoukkueita. Slovakian jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi helmikuussa 2013 ystävyysottelussa Belgiaa vastaan. Avausmaali syntyi seitsemännessä maaottelussa, saman vuoden marraskuussa Puolaa vastaan.
Valheenpaljastin

Valheenpaljastin on laite, joka mittaa ja tallentaa ihmisen fysiologisia reaktioita, kun hänelle esitetään kysymyksiä, jotka liittyvät esimerkiksi rikokseen.

Anturipaljastin

Perinteinen testilaite polygrafi kytketään ihmisen kehoon, ja se mittaa ihmisen fysiologisista toimintaa, yleensä sydämen sykettä, verenpainetta ja ihon sähkönjohtavuutta, kun häneltä kysytään kysymyksiä. Näiden mittausten perusteella laitteen käyttäjä yrittää tulkita henkilön hermostuneisuutta ja sitä kautta hänen antamien vastaustensa todenmukaisuutta. Tulosten luotettavuutta häiritsee muun muassa muista syistä kuin valehtelusta johtuva hermostuneisuus ja henkilön kyky säädellä mitattavia elintoimintoja.
Suomessa tätä käytetään muistijälkien testaamiseen, ei varsinaisen valehtelun paljastamiseen. Sillä tutkitaan tutkittavan reaktioita erilaisiin vaihtoehtoihin, jotka liittyvät tapahtumaan. Testillä voidaan paitsi etsiä syyllistä, myös sulkea pois syyttömiä. Testiin osallistuminen on vapaaehtoista, ja tuomioistuin voi halutessaan käyttää tuloksia aihetodisteina. Testi ei toimi psykopaateilla, jotka eivät yleensä reagoi kysymyksiin mitenkään.

Kamerapaljastin

Uudempaa tekniikkaa edustaa järjestelmä, jossa on kaksi kameraa, joista toinen seuraa ilmeitä, toinen kasvojen ihonalaista lämpötilaa, jopa yksittäisiä verisuonia. Ilmeistä jäävät yleensä huomaamatta mikroilmeet, joita taitavakaan ihminen ei pysty hallitsemaan, mutta tällä tekniikalla niitäkin voi tutkia. Valehtelun paljastamisen tarkkuus tälläkin menetelmä on kuitenkin vain 70 prosenttia.
Laitteella voidaan esimerkiksi lentoasemalla seuloa epäilyttäviä henkilöitä, ja Britanniassa on testattavana tällainen laite yhdellä lentoasemalla, jonka nimeä ei paljasteta.

Luotettavuus

Valheenpaljastimen epäluotettavuuden vuoksi sen antamia tuloksia ei yleensä käytetä oikeudenkäynneissä. Erilaisissa viranomaisten tekemissä turvallisuustarkastuksissa (erityisesti tiedustelualalla) sen käyttö on kuitenkin yleistä. Monet kuuluisat vakoojat, muun massa Aldrich Ames, Karl Koecher, Ana Belen Montes, ja Leandro Aragoncillo läpäisivät heille tehdyt valheenpaljastustestit.
Pentti Paasonen

Pentti Kalervo Paasonen (s. 31. joulukuuta 1929 Käkisalmi) on entinen suomalainen maahockeypelaaja ja jääkiekkoilija.
Paasonen oli Suomen maahockeyn olympiajoukkueen varamies Helsingissä 1952. Vuonna 1953 hän pelasi maajoukkueessa Hollantia ja Tanskaa vastaan. Hän voitti Suomen mestaruuden Hämeenlinnan Pallokerhon joukkueessa vuosina 1951, 1952 ja 1954 sekä SM-hopeaa vuonna 1953. Jääkiekon SM-sarjassa hän pelasi kahdeksan ottelua kaudella 1954–1955.
Sanghai

Jako

Kaksi tavallista 52 kortin pakkaa eli 104 korttia. Korttien arvojärjestys: ässä (pelaajan valinnan mukaan 1 tai 14) – muut kortit silmäluvun mukaan. Mustat kakkoset toimivat villeinä kortteina eli voivat edustaa mitä tahansa pakan korttia pelaajan valinnan mukaan. Pelaajille jaetaan 12 korttia paitsi etumiehelle, joka saa 13 korttia.

Pelin kulku

Etumies aloittaa laittamalla yhden kortin pöydälle kuvapuoli ylöspäin avopakan pohjakortiksi. Seuraavalla pelaajalla on oikeus ottaa poislaitettu kortti itselleen. Jos hän ei halua sitä, on muilla pelaajilla oikeus ottaa se huutamalla "Shanghai!". Pelaaja, joka huutaa shanghailla kortin itselleen, joutuu ottamaan umpipakasta yhden sakkokortin käteensä eikä hän saa laittaa yhtään korttia pois. Vuoro jatkuu shanghai-huudon jälkeen pelaajasta, jonka vuoro olisi ollut. Hänen on pakko ottaa kortti umpipakasta. Jos vuorossa oleva pelaaja ei halua ottaa poislaitettua korttia eikä kukaan huuda shanghai, hän ottaa umpipakasta yhden kortin. Pelaaja voi pöydätä valmiit korttiryhmät omalla vuorollaan. Kaikki pelikierroksella vaaditut ryhmät on pöydättävä kerralla. Vaadittuja ryhmiä saa jatkaa (esim. kolmosiin voi pelata neljännen, viidennen jne. kortin ja suoraa pidentää), mutta muita kuin kierroksella valittuja ryhmiä ei saa pöydätä. Kun vaaditut korttiryhmät on pöydätty, on pelaajalla oikeus jatkaa myös vastustajien pöytäyksiä. Esim. jos vastustaja on pöydännyt 555 ja pata-6789, voi lyödä vastustajan pöytäykseen kaikki kädessä olevat vitoset ja pata-10:n. Viimeisen eli seitsemännen kierroksen lisäsääntö: pelaajan tulee tehdä pöytäys ja lopettaa peli samalla vuorolla eli käsi pitää saada kerralla tyhjäksi. Kun pöytäykset on tehty, on pelaajalla lisäksi oikeus vuorollaan vaihtaa vastustajan pöytäämä villi kortti (musta kakkonen) omassa kädessä olevaan korttiin, joka sopii villin kortin tilalle. Esim. jos vastustaja on pöydännyt ruutu-10:n, hertta-10:n ja pata-2:n, saa minkä tahansa omassa kädessä olevan kympin vaihtaa tähän pata-2:een. Vaihdossa saatu villi kortti on pöydättävä välittömästi omiin tai vastustajien pöytäyksiin, sitä ei saa ottaa käteen.
Kierros päättyy, kun yhdeltä pelaajalta loppuvat käsikortit.

Erikoistilanteet

Jos umpipakka loppuu, poislaitettujen korttien pino sekoitetaan ja siitä tehdään uusi umpipakka. Tämän  jälkeen pakasta nostettua korttia ei saa laittaa samalla vuorolla pois, vaan täytyy laittaa joku muu käsikortti.
Jos umpipakka ja poislaitettujen korttien pino loppuvat, kukin pelaaja laittaa vuorollaan yhden kortin pois (on edelleen mahdollista huutaa shanghai). Sakkokortteja ei tässä tilanteessa enää ole.
Saint Vincent ja Grenadiinien lippu

Saint Vincent ja Grenadiinien lippu otettiin käyttöön 21. lokakuuta 1985. Sen mittasuhteet ovat 2:3. Keskellä lippua on kahden kapeamman kentän välissä leveä keltainen kenttä. Tangon puolella sijaitseva kenttä on sininen ja liehuvan puolella oleva puolestaan vihreä. Lipun keskikentässä on kolme V-kuvion Saint Vincentin mukaan muodostavaa vihreää timanttia. Timantit viittaavat saarten lempinimeen Antillien jalokivet. Sininen väri kuvaa merta ja taivasta. Keltainen kuvaa Grenadiinien kultaisia hiekkarantoja, ihmisten sydämellisyyttä ja iloista luonnetta. Vihreä puolestaan kuvaa ihmisten kestävää elinvoimaisuutta ja Saint Vincentin rehevää kasvillisuutta. Myös lipusta käytetään lempinimeä Jalokivet.
Takyoni

Takyoni on hypoteettinen hiukkanen, joka kulkee aina valoa nopeammin. Jos sen energia ja liikemäärä ovat reaalisia, sen lepomassa on imaginaarinen. On vaikea tulkita, mitä kompleksinen massa voisi todellisuudessa olla. Takyonin näkemä aika on myös imaginaarinen. Se ei voi koskaan kulkea valoa hitaammin. Teorian mukaan sen nopeus myös lisääntyy, kun energia vähenee.
Nimitys takyoni tulee kreikan sanasta ταχύς (takhys), ’nopea’, johon on liitetty yleinen alkeishiukkasten nimissä esiintyvä sananloppu -oni.

Takyonien tutkimus

Takyonin olemassaolon esitti ensimmäisen kerran saksalainen fyysikko Arnold Sommerfeld vuonna 1904. Termi takyoni on kuitenkin peräisin Gerald Feinbergiltä, joka ensimmäisenä käytti sanaa tachyon hypoteettisista, valoa nopeammista hiukkaista.
Takyonit olivat fyysikoiden kiinnostuksen aiheina 1960–1970-luvuilla, mutta mielenkiinto niihin loppui kokeellisen näytön puuttuessa. Ajateltiin myös, että ne rikkoisivat kausaliteettia. Tästä huolimatta takyonit ovat yhä jonkin verran fyysikoiden tutkimuksen kohteena. Jotkin säieteoriat sisältävät takyoneja. Lisäksi takyoneista ollaan kiinnostuneita kvanttioptiikan ja tunneloitumisen yhteydessä.

Takyoni populaarikulttuurissa

Takyoni tunnetaan lähinnä Star Trekin, The Flashin ja Babylon 5:n kaltaisista tieteissarjoista, joissa niitä tyypillisesti käytetään selittämään nykytieteelle tuntemattomia tai mahdottomia ilmiöitä kuten aikamatkustusta. Takyonit esiintyvät myös Alan Mooren palkitussa Watchmen-sarjakuvassa.
Hugh Aitken

Hugh Aitken (7. syyskuuta 1924 New York – 24. joulukuuta 2012) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. 
Aitken opiskeli kahden vuoden ajan kemiaa New Yorkin yliopistossa. Toisen maailmansodan jälkeen hän pääsi Juilliard School of Musiciin ja opiskeli säveltämistä Bernard Wagenaarin, Vincent Persichettin ja Robert Wardin johdolla. Hän valmistui vuonna 1950.
Aitkenin teosluetteloon sisältyvät muun muassa Aspen Concerto viululle ja jousiorkesterille sekä ooppera Felipe. Viimeksi mainittuun kirjoitti libreton säveltäjän vaimo Laura Isabel Tapia.
Pekolan Liikenne

Historia

Yhtiön perustaja Kalle Arvid Pekola (1893–1945) sai liikenneluvan linjalle Koski Hl–Lahti huhtikuussa 1925, mutta todennäköisesti hän oli aloittanut liikenteen tällä välillä jo edellisenä vuonna. Hieman myöhemmin hän avasi linjan Koski–Järvelän asema (Kärkölä). Pekola hoiti molempia linjoja aluksi vain yhdellä autolla (Ford T), kunnes hän sai toisen linja-autonsa vuonna 1927. Tärkeimmän runkolinjansa Lahti–Lammi–Hämeenlinna Pekola aloitti vuonna 1931. Pekolan linjaliikenne kasvoi tämän jälkeen niin ripeästi, että vuonna 1939 hänellä oli jo 17 autoa. Yhtiön liikennealueeksi muodostui Lahti–Hämeenlinna-akseli. Kalle Pekola osallistui aktiivisesti liikennealan järjestötoimintaan ja hän oli mm. silloisen Linja-autoliikennöitsijäin Liiton Lahden osaston perustajajäsen 1930-luvun alussa. 
Kalle Pekolan kuoltua vuonna 1945 yritys muutettiin osakeyhtiöksi. Pekolan Liikenne sai ensimmäisen pikavuoronsa välille Lahti–Hämeenlinna–Somero–Turku vuonna 1956. Hämeenlinnan ja Turun väli ajettiin tuolloin historiallista Hämeen Härkätietä pitkin. Yhtiön kotipaikaksi tuli Hämeenlinna vuonna 1966. 1970-luvun puolivälissä sillä oli vajaat 40 linja-autoa. Pekolan Liikenne kasvoi voimakkaasti 1980-luvun aikana yrityskaupoin, joita tehtiin kaikkiaan toistakymmentä. Vuonna 1987 yhtiö osti Lopella toimineen Yhdysliikenne Oy:n ja seuraavana vuonna forssalaisen Soini Hellsten Ky:n, joista muodostettiin konsernin tytäryhtiöt. Pekolan Liikenteeseen kokonaan sulautettuja yhtiöitä ovat mm. luopioislaisen Anton Mäntylän (1973) ja janakkalalaisen Matti Koskelan (1988) yhtiöt. Lukuisista yrityskaupoista on seurannut automäärän lisääntymisen ohella jossakin määrin myös kaluston keski-iän nousu. Vuonna 1990 Pekolan Liikenteellä oli 98 linja-autoa, yhtiössä työskenteli 143 henkilöä ja sen liikevaihto oli noin 38 miljoonaa markkaa. Noin 7,8 miljoonan kilometrin vuotuisesta ajosuoritteesta runsaat 60 prosenttia kertyi vakiovuoroista, noin 20 prosenttia pikavuoroista ja loput tilausliikenteestä.

Pikavuoroliikenne

Vuonna 1991 Pekolan Liikenne oli yksi ExpressBus-järjestelmän perustajaosakkaista. Yhtiö ajaa pikavuoroja reiteillä Lahti–Hämeenlinna- Forssa–Turku, Lahti–Riihimäki–Forssa-Turku sekä Lahti–Tampere. Entisiä pikavuororeittejä olivat Hämeenlinna–Lahti–Hamina ja Hämeenlinna-Jyväskylä.
Pierre Valdes

Pierre Valdes (tunnettu myös nimillä Pierre Valdo, Pierre Vaudès, Pierre de Vaux, Peter Waldo ja suomessa myös Petrus Valdus ja Pietari Valdes) (1140–1207) oli ranskalainen uskonnollinen johtaja. Hänen seuraajiaan kutsutaan valdolaisiksi.
Sekä liikkeen että miehen nimi tulee ranskan ja italian kielen sanoista: "vaux" ja "vallis", eli laakso, ja "Valdes" tuskin oli Pierren alkuperäinen sukunimi.
Pierre Valdes oli rikas kauppias Lyonista. Saatuaan uskonnollisen herätyksen hän luopui omaisuudestaan. Valdolaisten ohjenuorana oli Kristuksen laki, jonka käskyä lähteä maailmasta ja elää köyhyydessä ja laupeudessa tuli ehdottomasti noudattaa.
Valdesin tarinasta on useita versioita, eikä ole aivan selvää, onko hän koskaan ollut olemassakaan. Etunimi Pierre mainitaan ensimmäisen kerran 1300-luvun puolivälin valdolaisten kirjeissä, ja se voi liittyä yrityksiin liittää valdolaisuus apostoli Pietariin ja sitä kautta evankeliseen perinteeseen. Erään tarinaversion mukaan mukaan Pierre Valdes kuuli trubaduurin laulavan legendaa 400-luvun pyhästä Aleksioksesta, ja päätti ottaa tästä oppia. Toisen version mukaan Valdes pelkäsi suuren omaisuutensa estävän taivaaseen pääsyn, koska Luukkaan evankeliumin 18:18-30 varoittaa, etteivät rikkaat pääse taivaaseen.