google/wiki40b huggingface dataset:
Iota Scorpii

Iota Scorpii (ι Sco / ι Scorpii) on optinen kaksoistähti, joka koostuu kahdesta täysin erillisestä tähdestä: ι¹ Scorpii and ι² Scorpii. Tähdet ovat taivaalla 0,5 asteen ja ehkä 1 900 valovuoden päässä toisistaan.

ι ² Scorpii

Iota-2 Scorpii on valkea A-tyypin ylijättiläinen, jonka näennäinen kirkkaus on +4,81. Tähden etäisyysarvio on hyvin epätarkka: 3 700 ± 2 700 valovuotta. Tähden pintalämpötila on 8 800 Kelviniä. Koska tähden etäisyys tunnetaan huonosti, myös arvio kokonaissäteilyluminositeetille on karkea, noin 21 000 kertaa Auringon luminositeetti. Lämpötilasta ja tästä luminositeetista arvioitu tähden säde on noin 60 Auringon sädettä. Pyörimisnopeus päiväntasaajalla on vähintään 39 km/s. Iota 2 Scorpii menettää harvinaisen hitaasti massaansa, noin kaksi miljardisosaa Auringon massasta vuodessa.
Jääkiekon nuorten 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2015

A-lohko

1. divisioonan A-lohko pelattiin Asiagossa, Italiassa 14.- 20. joulukuuta 2014.

B-lohko

1. divisioonan B-lohko pelattiin Dunaújvárosissa, Unkarissa 14.- 20. joulukuuta 2014.
Steve Redgrave

Sir Stephen Geoffrey Redgrave (KBE, CBE, MBE, s. 23. maaliskuuta 1962 Marlow) on brittiläinen soutaja ja olympiavoittaja. Hän on ainoa soutaja, joka on voittanut olympiakultaa viisissä peräkkäisissä olympiakisoissa. Samaan kaikki lajit huomioiden ovat pystyneet vain unkarilaiset miekkailijat Aladár Gerevich (kuudet kisat peräkkäin) ja Pál Kovács. Redgrave voitti myös yhden olympiapronssin ja yhdeksän MM-kultaa. Redgraven olympiamitalit tulivat vuosina 1984–2000.
Redgraven uran neljän viimeisen vuoden saavutusten arvo nousee kun otetaan huomioon, että Redgrave kärsii paksusuolentulehduksesta ja vuodesta 1997 diabeteksesta.
Australiantuulihaukka

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 31–36 cm ja paino keskimäärin 172 g. Se muistuttaa suuresti lähisukulaistaan tuulihaukkaa, jonka oseanialainen vastinlaji se on.

Esiintyminen

Australiantuulihaukka elää yleisenä koko Australian mantereella sekä mannerta ympäröivillä saarilla, Papua-Uusi-Guineassa ja osassa Indonesiaa. Sen elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on 100 000–1 000 000 yksilöä.

Elinympäristö

Laji asuu harvapuustoisissa ja aukkoisissa metsissä ja avomailla, ja karttaa sulkeutuneita metsiä.

Lisääntyminen

Pesä on puunkolossa, rakennuksessa, luolassa tai muussa kolossa, tai jonkun muun lintulajin vanhassa pesässä. Naaras munii tavallisesti kolme tai neljä, joskus jopa seitsemän munaa. Naaras hoitaa pääosan haudonnasta ja koiras ruoan hankinnasta. Haudonta-aika on 26–28 päivää ja poikaset jättävät pesän 28–35 päivän ikäisinä.

Ravinto

Ruokalistalle kuuluvat pikkujyrsijät, linnut, matelijat ja hyönteiset.
Geenipooli

Geenipooli on lajin tai eliöpopulaation kaikkien geenien erilaisten muotojen eli alleelien joukko. Suuri geenipooli tarkoittaa suurta geneettistä diversiteettiä, jolloin lajilla on paremmat mahdollisuudet selvitä kilpailussa muiden lajien kanssa. Toisaalta matala geneettinen diversiteetti suurentaa sukupuuton mahdollisuutta.
Metsepole

Metsepole (liiviksi Mõtsa Pūol) on historiallinen Liivinmaalla sijainnut maakunta, jota asuttivat liiviläiset. Alue sijaitsee Latvian pohjoisosassa. Metsepolen nimi juontuu liivinkielen sanasta, joka tarkoittaa "paikkaa metsässä" tai "metsän puolelle". Seutu oli melko harvaan asutettua. Kalparitaristo valtasi alueen 1206 ja käännytti alueen liiviläiset kristinuskoon. Kalparitaristo taisteli alueella virolaisten päällikköä Lembitua vastaan. 1255 alue siirtyi Riian arkkihiippakunnan alaisuuteen. Metsepolen alueesta tuli tärkeä kauppareitti Väinäjoen hyvien kulkuyhteyksien takia.
Art deco

Art deco (ransk. Art Déco) on ensimmäisen ja toisen maailmansodan välissä esiintynyt tyyli koristetaiteissa, josta se levisi vaikuttamaan arkkitehtuuriin, muotoiluun, muotiin ja kuvataiteisiin. Sanaa ryhdyttiin käyttämään vasta 1960-luvun lopulla, ja se juontuu Ranskassa 1925 pidetystä taideteollisuusnäyttelystä Exposition Internationale des Arts Décoratifs et Industriels Modernes.

Art deco Suomessa

Suomessa art decoa pidetään ennen kaikkea taideteollisena tyylinä, joka esiintyi 1920-luvun klassismin ja 1930-luvun funktionalismin rajoilla. Kotimaassaan Ranskassa art deco ymmärretään laajempana käsitteenä, jossa se viittaa klassistisiin piirteisiin kaikissa taiteissa 1900-luvun ensimmäiseltä vuosikymmeneltä 1930-luvun loppuun.
Maalaustaiteessa on alettu tarkastelemaan esimerkiksi Juho Rissasen ja Eero Järnefeltin tuotantoa, joka näyttäytyy uudessa valossa Maurice Denis´n maalausten rinnalla. Kuvanveistossa tunnetaan Wäinö Aaltosen klassismi 1900-luvun alusta, mutta sitä on tarkasteltu harvemmin osana kansainvälisiä virtauksia. Suomalaisen maalaustaiteen art deco -maalareita olivat Nikolai Kaario ja Eva Gyldén.
Suomalaisen art decon helmiä on Eduskuntatalon esineistö taikka Arttu Brummerin art deco -kalusteet, joita arvosti Amos Anderson, jonka laaja rakennustoiminta 1920- ja 1930-luvuilla sai art deco -vaikutteisen klassismin piirteitä.
Merkittävä esimerkki art deco -arkkitehtuurista löytyy Helsingin Töölössä: Jalmari Peltosen vuosina 1931–34 suunnittelema neljän talon rivi Välskärinkadulla erottautuu alueelle tavanomaisesta "töölöläisfunkkiksesta" muun muassa julkisivu- ja porrashuonekoristelunsa ansiosta.
Formikaatio

Formikaatio (latinan sanasta formica ’muurahainen’) on tuntemus, jossa tuntuu siltä kuin hyönteinen (kuten muurahainen) kävelisi iholla tai sen alla. Tunnetaan myös nimillä akarofobia ja parasitofobia. Tuntemuksen saattaa aiheuttaa joidenkin huumausaineiden kuten kokaiinin tai amfetamiinin käyttö tai delirium tremens (juoppohulluus). Se saattaa aiheuttaa potilaalle pelkotiloja, paniikkia ja tarvetta raapia ihoa. Se saattaa myös  johtua MS-taudista, depressiosta, skitsofreniasta ja kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstä, sekä joskus myös dementia sattaa aiheuttaa sitä.
Itsehoitona on käytetty alkoholipitoista desinfektiohuuhdetta. Sen sisältämä alkoholi haihtuu pois 20–30 sekunnissa ja kutina helpottuu kun iho viilenee. Huuhteessa oleva glyseroli jää ihoon ja se sitoo itseensä vettä, ja mahdollisesta ihon kuivuudesta aiheutuva kutina vähenee.
Liiallisen raapimisen takia iho voi tulehtua ja se saattaa johtaa jopa amputaatioon.
Clinchamps-sur-Orne

Clinchamps-sur-Orne on kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 969 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Clinchamps-sur-Ornein pinta-ala on kuusi neliökilometriä.
Gerdt Wrede

Gerdt Henrik Wrede (1. toukokuuta 1896 Leppävirta – 22. kesäkuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen paroni, lentäjä ja MetroAuto-konsernin perustaja ja toimitusjohtaja.
Wreden vanhemmat olivat teollisuusmies Carl Gustaf Garibaldi Fabian (Carolus) Wrede af Elimä (1860–1927) ja Siri Maria Söderhjelm (1862–1933). Wrede valmistui agronomiksi. Hän osallistui Suomen sisällissotaan yhtenä ensimmäisistä valkoisten lentäjistä. Syksyllä 1918 hän kävi läpi 3,5 kuukautta kestäneen merilentäjän koulutuksen Saksan ilmavoimien ilmailukoulussa Liepajassa. Luutnantti Wrede nimitettiin kesäkuussa 1919 Koivistolla Karjalan kannaksella toimineen Ilmailuosasto III:n päälliköksi. Osastolla oli kolme saksalaisvalmisteista Friedrichshafen FF.33E -konetta joilla tehtiin pääasiassa Kronstadtin ympäristöön suuntautuneita tiedustelulentoja. Koivistolle saapui kesäkuun alussa 1919 kontra-amiraali Walter Cowanin johtama brittiläinen laivasto-osasto ja myöhemmin heinäkuussa lentotukialus HMS Vindictive toi Koivistolle RAF:n lento-osaston. Brittien kohteena oli Kronstadt ja siellä olleet Venäjän laivaston alukset. Hyökkäys- ja tiedustelutoimet näitä kohteita vastaan jatkuivat syksyyn 1919 saakka. Laivasto-osasto poistui Koiviston vesiltä joulukuussa 1919. 
Wrede erosi Suomen ilmavoimien palveluksesta syyskuussa 1919. Hän matkusteli sitten ympäri maailmaa oleskellen muun muassa Australiassa ja Kanadassa. Vuonna 1925 Wrede perusti MetroAuto-autoliikkeen Kaisaniemenkadun varrelle Helsinkiin ja oli sitten yrityksen toimitusjohtajana. Hän palveli vielä talvi- ja jatkosodan aikana Mikkelissä päämajan operatiivisella osastolla. Hänet ylennettiin 1942 majuriksi.
Gerdt Wreden veli oli teollisuusjohtaja Gustaf Woldemar Wrede.
Poljarnyi

Historia

Kaupunki perustettiin Aleksandrovsk-nimisenä (ven. Александровск) suojaisen luonnonsataman äärelle 1896, ja se sai kaupunkioikeudet vuonna 1899. Samalla siitä tuli kihlakunnanpääkaupunki, kun entinen Arkangelin kuvernementin Kuolan kihlakunta muutettiin Aleksandrovskin kihlakunnaksi. Se on Kuolan jälkeen Kuolan niemimaan toiseksi vanhin kaupunki. Nimensä Aleksandrovsk sai keisari Aleksanteri III:n mukaan. 
Rautatien rakentaminen Murmanskiin vähensi Aleksandrovskin merkitystä, ja 1926 se alennettiin maaseututaajamaksi. Vuonna 1931 se nimettiin Poljarnojeksi, ja jonkin aikaa 1930-luvulla se oli suomalaisen kansallisen piirin keskus. Vuonna 1939  siitä tuli Poljarnyin kaupunki.
Vuonna 2008 Poljarnyi sai "sotakunnian kaupungin" (Gorod voinskoi slavy) arvonimen.
Vuoteen 2008 Poljarnyi oli kaupunkipiirikunta, johon itse kaupungin lisäksi kuuluivat asutuskeskukset Belokamenka, Gorjatšije Rutšji ja Retinskoje. Vuonna 2008 Poljarnyi yhdistettiin sen naapureina sijaitsevien kahden muun suljetun kaupungin, Gadžijevon (Skalistyi) ja Snežnogorskin kanssa  laajemmaksi Aleksandrovskin kaupunkipiirikunnaksi, jolla myös on suljetun kaupungin status, ja jonka alue kattaa koko Kuolanvuonon länsirannan. Gorjatšije Rutšji lakkautettiin asumattomana vuonna 2009.
Wim Kieft

Willem (Wim) Cornelis Nicolaas Kieft (s. 12. marraskuuta 1962 Amsterdam, Alankomaat) on entinen alankomaalainen jalkapalloilija.
Pelaajaurallaan Kieft edusti Amsterdamin Ajaxia, PSV Eindhovenia, Girondins de Bordeaux'ta, Torino Calciota ja Pisa Calciota. Hän kuuluu samaan ikäluokkaan kuin alankomaalaiset jalkapallolegendat Marco van Basten, Frank Rijkaard ja Gerald Vanenburg, jotka parhaina vuosinaan 1980-luvulla takasivat maalleen menestystä. Kieft oli mukana EM-kisoissa 1988, joissa Alankomaat voitti mestaruuden. Samana vuonna hän voitti myös seurajoukkueessaan PSV:ssä Euroopan cupin. Suomessa Kieft muistetaan voittomaalista Suomea vastaan pelatun MM-karsintaottelun päätösminuuteilla Olympiastadionilla toukokuussa 1989. Tällä hetkellä Kieft toimii jalkapallo-otteluiden kommentaattorina Canal+ ja RTL-televisiokanavilla.
Hans-Henrik Nordstrøm

Hans-Henrik Nordstrøm (s. 1947) on tanskalainen säveltäjä. Hän aloitti säveltämisen 13-vuotiaana ja opiskeli Tanskan kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa. Virallisen ammattimaisen debyyttinsä hän teki vuonna 1990 teoksella The Mountains of Monestiés. Vuonna 1993 Nordstrømistä tuli yksi Susån festivaalin nykymusiikin taiteellisista johtajista.
Nordstrømin tuotanto on pääasiassa soittimilla esitettävää. Hän saa usein musiikkiinsa innoituksen luonnon aiheista ja myös kirjallisuudesta. Tonaaliselta laadultaan hänen musiikkiaan on usein kuvattu pohjoismaiseksi. Kymmeniä hänen teoksistaan on levytetty.
Viestikomppania

Jalkaväkiprikaati-80

1980-luvulla prikaatin viestikomppania jaettiin viestiosastoihin, joista viestiosasto 1 vastasi prikaatin esikunnan alueen lähi- ja kaukoyhteyksistä ja viestiosasto 2 pataljoonan prikaatiin menevistä yhteyksistä. Koulutus oli jakautunut tekniikan asettaman viestin  suuntaamisen johdosta puhelin-, sanoma- ja radiokoulutukseen, minkä seurauksena koulutuksellisesti alokkaat jaettiin sähkötyskykynsä perusteella radio- ja puhelinkoulutukseen. Ne radiopuolen koulutukseen menneet, joiden sähkötystason kehitys ei harjoiteltaessa vastannut muiden radiokoulutuksen saaneiden tasoa, ohjattiin jatkokoulutuksessa sanomaliikenteeseen. Puhelinkoulutus jakautui puhelinkeskuskoulutukseen, linkkikoulutukseen ja kenttäkaukokaapelikoulutukseen.

Jalkaväkiprikaati-70

Jalkaväkiprikaati-70:ssä ensimmäistä kertaa perustettiin viestikomppaniaan viestiosasto-1:n ja viestiosasto-2:n lisäksi viestiosasto-3, jonka tehtävänä oli tukea yleistä prikaatin liikkuvuutta viestiaselajin osalta.  Muutosesitys lähti liikkeelle jalkaväkitoimistosta 5. maaliskuuta 1970, Suomen viestijoukkojen päivänä. Jalkaväkiprikaati-70:n viestikomppanian kirjavahvuus oli 186 edellisen jalkaväkiprikaati-63:n viestikomppanian kirjavahvuuden oltua 195. Viestiosastojen 1-3 lisäksi jalkaväkiprikaati-70:n kokoonpanossa oli komento- ja huoltojoukkue, suuntaradio- ja puhelinjoukkue sekä viestihuoltojoukkue.
Jokaiselle 186:sta oli varattu sukset. Viestikomppanian käytössä oli lisäksi 17 moottoripyörää, yksi maastohenkilöauto, viisi pakettiautoa, seitsemän kuorma-autoa, kolme erikoisajoneuvoa, 14 pyörätraktoria ja 57 polkupyörää.

Jääkäriprikaatin ja valmiusyhtymän viestikomppania

1990-luvulla laitteiden digitalisoiduttua sähkötyskoulutus ja sanomakoulutus menettivät merkityksensä, kun radioihin kyettiin liittämään sanomalaite, joka lähetti viestin purskelähetyksenä salattuna. 2000-luvulla radiossa itsessään on sekä salaus että taajuushyppely.
Organisatorisesti uusissa organisaatioissa ei prikaatin viestikomppania ole enää suoraan prikaatin alainen, vaan kuuluu esikunta- ja viestipataljoonaan.
Afrosuomalaiset

Historia

Tiettävästi ensimmäinen Suomen kansalaisuuden saanut afrosuomalainen oli Ambomaalta lähetyssaarnaajien mukanaan tuoma Rosa Emilia Clay. Hän työskenteli sittemmin kansakoulun opettajana. 1900-luvun puolella afrosuomalainen Rudolf Prüss oli mukana Suojeluskuntien toiminnassa ja johti talvisodassa hiihtopartiota.
Suomalaisten suhtautumista varhaisiin afrosuomalaisiin on kuvailtu lapsekkaaksi uteliaisuudeksi ja ihmetykseksi. Suomalaiset miehet painostivat kuitenkin naisia käyttäytymään siveellisesti ”eksoottisten” tummaihoisten seurassa. Rasismi alkoi kasvaa voimakkaasti somalipakolaisten alkaessa saapua Suomeen 1990-luvun alussa. Suomalaiset skinheadit tekivät hyökkäyksiä afrosuomalaisia vastaan, ja etenkin Joensuu nousi tunnetuksi rasismin keskukseksi. Nastolassa poliisin täytyi suojella paikallista vastaanottokeskusta paikallisten väkivallalta suomalaisten syyllistyttyä ammuskeluihin, joukkopahoinpitelyihin ja rasistisen musiikin soittamiseen radiossa. Euroopan unionin perusoikeusviraston vuonna 2018 julkaistua tutkimusta varten haastatelluista afrosuomalaisista 63 % oli kokenut Suomessa rasistista häirintää, joka oli ilmennyt esimerkiksi loukkaavina eleinä, kommentteina, uhkauksina tai väkivaltana. Lukema oli vertailussa olleista Euroopan unionin valtioista selvästi suurin: esimerkiksi Maltalla samaan kysymykseen vastasi myöntävästi 20 %. Myös 14 % afrosuomalaisista kertoi joutuneensa Suomessa ihonvärinsä takia väkivallan uhriksi. Tämäkin lukema oli Euroopan unionin valtioista selvästi suurin: esimerkiksi Portugalissa samaan kysymykseen vastasi myöntävästi 2 %.
Vuoden 2009 arvion mukaan Suomessa asuu arviolta 20 000 afrosuomalaista. Afrosuomalaiset muodostavatkin suuremman vähemmistön kuin esimerkiksi saamelaiset tai romanit. Afrosuomalaisten oma identiteetti vaihtelee: jotkut pitävät itseään suomalaisina, kun taas osalla on kokonaan erillinen identiteetti.
Koko kaupungin Vinski (elokuva)

Juoni

Vinski on vaaleatukkainen, pisamainen pikkupoika, joka viettää kesäänsä Hömpstadin puutalokaupungissa. Hän ostaa apteekista näkymättömyyspulveria, joka osoittautuukin tehokkaaksi. Näkymättömänä Vinski voi kulkea seinien läpi ja tehdä erilaisia hyviä tekoja. Hän muun  muassa saa Lutikkalinnan laiskat äijät parantamaan tapansa ja pelastaa pienen tytön lukkojen takaa kellotapulista.
Rhett Warrener

Ennen ammattilaisuraa

Warrener edusti ammattilaisuraansa edeltävinä vuosina Saskatoon Blazersiä juniorisarja SMHL:ssä ja Saskatoon Bladesiä juniorisarja WHL:ssä. Hän sai NHL-varauksen, kun Florida Panthers varasi hänet numerolla 27 NHL:n varaustilaisuuden 1994 toisella kierroksella.

Ammattilaisura

Warrener aloitti ammattilaisuransa vuonna 1995. Hän pelasi vielä osan kaudesta 1995–1996 AHL:n Carolina Monarchsissa, mutta pelasi kaudesta 1996–1997 alkaen vakituisesti NHL:ssä. Hän edusti hänet varannutta Florida Panthersia kauteen 1998–1999 asti, jolloin hän siirtyi kesken kauden, maaliskuussa 1999, pelaajakaupan kautta Buffalo Sabresiin. Sabres sai kaupassa hänen lisäkseen Panthersin viidennen kierroksen varausvuoron NHL:n varaustilaisuudessa 1999 (Sabres käytti vuoron maalivahti Ryan Milleriin), kun Panthersiin siirtyi puolustaja Mike Wilson. Sabresissä hän pelasi kauteen 2002–2003 asti, jonka päätyttyä hän siirtyi heinäkuussa 2003 Calgary Flamesiin pelaajakaupassa, jossa Flames sai hänen lisäkseen hyökkääjä Steven Reinprechtin, ja jossa Sabresiin siirtyivät hyökkääjät Chris Drury ja Steve Bégin. Flamesissä hän pelasi kauteen 2007–2008 asti. Työsulun peruuttamalla kaudella 2004–2005 hän ei pelannut missään ammattilaisjoukkueessa.
Warrener pelasi NHL-uransa aikana kolmesti Stanley Cupin loppuotteluissa. Vuonna 1996, tulokaskaudellaan, hän edusti Florida Panthersia Colorado Avalanchea vastaan pelatussa loppuottelusarjassa, vuonna 1999 Buffalo Sabresiä Dallas Starsia vastaan pelatussa loppuottelusarjassa ja vuonna 2004 Calgary Flamesiä Tampa Bay Lightningia vastaan pelatussa loppuottelusarjassa. Kaikilla kertoilla hänen edustamansa joukkue kuitenkin hävisi mestaruuden.
Warrener oli rooliltaan puolustava puolustaja, joka taisi myös kovaotteisen pelin. Hän teki 12 kautta käsittäneellä NHL-urallaan 106 tehopistettä, 24 maalia ja 82 syöttöpistettä, pelaamissaan 714 runkosarjaottelussa sekä kahdeksan tehopistettä, yhden maalin ja seitsemän syöttöpistettä, pelaamissaan 101 pudotuspeliottelussa. Jäähyminuutteja hänelle kertyi runkosarjassa 899 ja pudotuspeleissä 68. Warrener ilmoitti pelaajauransa päättymisestä vuonna 2009. Hän ei pystynyt pelaamaan yhtään NHL-ottelua kaudella 2008–2009 olkapäävamman vuoksi, ja oli sivussa suurimman osan kaudesta 2007–2008 jalkavammojen vuoksi.

Maajoukkue

Warrener ei edustanut urallaan Kanadan jääkiekkomaajoukkuetta aikuisten kansainvälisissä arvoturnauksissa, mutta oli mukana nuorisomaajoukkueissa. Hän osallistui vuonna 1993 alle 18-vuotiaiden Pacific Cup -turnaukseen, jossa hän oli voittamassa pronssia, ja vuonna 1996 alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuihin, joissa hän oli voittamassa nuorten maailmanmestaruutta.

Pelaajauran jälkeen

Pelaajauransa jälkeen Warrenerista tuli syksyllä 2009 Calgary Flamesin pelaajatarkkailija. Myöhemmin hän on toiminut muun muassa jääkiekkoasiantuntijana FAN 960 -radioasemalla ja ollut mukana Spartan Hockey Development Inc.:n toiminnassa.
Dassault Mirage IV

Dassault Mirage IV on Ranskassa suunniteltu ja valmistettu yli äänen nopeudella lentävä eli hypersooninen sotilaslentokone. Sen valmistaja on Dassault Aviation. Koneen ensilento tapahtui 17. toukokuuta 1959 ja esittely julkisesti 1. lokakuuta 1964. Mirage IV -pommituskoneita valmistettiin vuosien 1963—1968 välillä kaikkiaan 66 koneyksilöä, joista 4 kpl oli prototyyppejä. Konetyyppi ei ole enää sotilaskäytössä, se on korvattu muun muassa Mirage 2000N -tyypillä.
Tuoteperheen muista jäsenistä poiketen, oli tämä konetyyppi tarkoitettu strategiseen pommitukseen. Se pystyi käytämään muiden muassa AN-11 ja AN-22 -tyyppisiä taktisia ydinpommeja, joiden lataus saattoi olla 70 kT. Mirage IV pystyi kuitenkin kuljettamaan vain yhden ydinräjähteen kerrallaan. Aseet olivat Ranskan kolmikantaiseen, ydinaseisiin pohjautuvaan, Force de Frappe-sotilasstrategiaan perustuvia. Osaa tämän tyypin koneista käytettiin lentotiedustelutoiminnassa, jossa nämä palvelivat pidempään kuin pommikonetyyppi. Tiedustelukoneet palvelivat vuoteen 2005, pommikoneet vuoteen 1996.
Mirage IV kykeni 2.2 Machin nopeuteen (2 340 km/h) sekä saavuttamaan 20 000 metrin käytännöllisen lakikorkeuden. Koneen 2x Snecma Atar 9K-50 suihkuturbiinit olivat 64,7 kN tehoiset, sekä jälkipoltolla varustetut. Niiden turvin kone pystyi pitämään jatkuvasti yllä 2.0 Machin matkanopeutta.

Kehitys

Dassault Mirage IV suunniteltiin ääntä nopeammaksi ja kykeneväksi iskemään ydinaseilla, kun Ranska kehitti omaa ydinaseohjelmaansa. Ensimmäinen prototyyppi näytti paljon Dassault Mirage III:lta, mutta se pystyi ottamaan lähes kolme kertaa enemmän polttoainetta ja se oli lähes kaksi kertaa isompi ja kaksi kertaa painavampi.
Kone lensi ensimmäisen kerran vuonna 1959 Pariisissa ilmailunäytöksessä. Sarjatuotantoon se pääsi kuitenkin vasta 1963. Silloin koneesta rakennettiin 62 kappaleen sarja, 4:n prototyyppikoneen jälkeen. Nämä otettiin käyttöön 1962–1968.
Vuonna 1996 Mirage IV korvattiin Mirage 2000:lla ja jäljelle jääneet koneet siirrettiin tiedustelutehtäviin. Mirage IV on ollut käytössä vain Ranskan ilmavoimilla.
Kévin Mayer

Henkilökohtaiset ennätykset

Lähde: Tilastopaja
Hyrkkään seisake

Perustaminen

Liikennepaikka sijaitsi Hyrkkään kylän pohjoispuolella Muhoksella. Liikennepaikka otettiin käyttöön 1928 rataosuuden Muhos–Utajärvi valmistuttua. Asemarakennus rakennettiin Thure Hellströmin tyyppipiirustusten pohjalta. Samanlaiset asemarakennukset rakennettiin myös Madekoskelle, Rovalle, Sosoon, Niskaan ja Nuojualle.

Voimalaitostyömaiden aika

1940- ja 1950-lukujen vaihteessa Oulujokeen rakennettiin Muhoksen yläpuolelle kolme voimalaitosta, Montta, Pyhäkoski ja Pälli. Tuolloin Hyrkkäältä rakennettiin sivurata Pällin voimalaitostyömaalle. Sivuraide erkani Hyrkkään ratapihan länsipäästä ja kaartoi jyrkästi kääntyen kohti koillista. Vanha ratapenger toimii nykyisin metsäautotienä. Montan ja Pyhäkosken voimalaitostyömaille erkani sivurata Hyrkkään länsipuolelta Lehtoselästä. Näiden sivuratojen ratapohjat ovat nykyisin käytössä ulkoilu-, moottorikelkkailu- ja ratsastusreitteinä. Lehtoselässä on nykyisin myös suurmuuntajien siirtoraide, jonne ei ole kiinteää raideyhteyttä.

Lakkauttaminen

Tavaraliikenne Hyrkkäällä päättyi 26. toukokuuta 1968, ja henkilöliikenne lättähattuliikenteen päättyessä 1980-luvulla. Hyrkkään liikennepaikka lakkautettiin henkilöliikenteen päättyessä yhdessä usean muun pienemmän liikennepaikan kanssa. Tavaraliikenteen päätyttyä Hyrkäs kuitenkin toimi sepelijunien kuormauspaikkana rataosan Oulu–Kontiomäki perusparannustöiden aikana. Liikennepaikan kaikki sivuraiteet purettiin ratatöiden päätyttyä.
Hyrkkään pysäkkirakennus siirrettiin 19. helmikuuta 2007 maanteitse lavettikuljetuksena kahdessa osassa Oulunsalon Karhuojalle äänitysstudioksi.
Iskemia

Iskemia (kreik. ισχαιμία, iskhemia, sanoista iskh- eli rajoitus ja hema tai haima eli veri) tarkoittaa paikallista hapen tai veren puutetta kudoksessa eli kudoksen paikallista verettömyyttä. Tällöin veritulppa tai muu tukos on tukkinut verenkierron tehden siitä riittämätöntä. 
Sydänlihaskudoksen pitkäaikainen hapenpuute on iskeeminen sydänsairaus. Se voi ilmetä esimerkiksi sydäninfarktina tai rasitusrintakipuna, jota iskeemisen sydänsairauden yhteydessä kutsutaan nimellä angina pectoris. Iskeeminen sydänsairaus voi olla muun muassa sepelvaltimotaudin aiheuttama.
Pitkäaikaisen iskeemisen sydänsairauden takia sairaalahoidossa oli Suomessa vuonna 2002 yhteensä kaikkiaan 9 632 potilasta, mikä on verenkiertoelinten sairauksista neljänneksi eniten. Hoitopäiviä sairaalassa kertyy pitkäaikaisen iskeemisen sydänsairauden tapauksessa kuitenkin vähemmän. Vuonna 2002 se ei ollut viiden eniten hoitopäiviä vaatineiden verenkiertosairauksien joukossa.
Erilaisten kamppailulajien kuten Brasilialaisen jujutsun otteet aiheuttavat hetkellisen iskemian.
Béchara Boutros Raï

Béchara Boutros Raï OMM (arab. مار بشارة بطرس الراعي‎; s. 25. helmikuuta 1940) on libanonilainen maroniitteihin kuuluva katolinen piispa ja yksi kirkon kardinaaleista. Hänet vihittiin papiksi 3. syyskuuta 1967 ja piispaksi 12. heinäkuuta 1986. Hänet nimitettiin toukokuussa 1986 Antiokian vihkipiispaksi ja Caesarea Philippin titulaaripiispaksi. Hänen pääkonsekraattorinsa oli Nasrallah Pierre Sfeir.
9. kesäkuuta 1990 Raï sai nimityksen Jbeilin eparkian johtoon. Hänet valittiin ja asetettiin maaliskuussa 2011 Antiokian patriarkaksi, ja 24. marraskuuta 2012 hänet ylennettiin kardinaaliksi. Hän osallistui vuoden 2013 konklaaviin.