google/wiki40b huggingface dataset:
Richard Donner

Uran alku

Donnerin ohjaajaura alkoi television palveluksessa. Vuonna 1961 hän ohjasi ensimmäisen teatterielokuvansa X-15 lähtövalmis, jonka pääosassa nähtiin Charles Bronson. Yhteistyö Bronsonin kanssa jatkui vuonna 1969 valmistuneen Raju romanssi -draamakomedian myötä. Vuotta aikaisemmin valmistui Donnerin ohjaama Salt and Pepper -komedia, joka sai pari vuotta myöhemmin jatko-osan Jerry Lewisin ohjauksessa. Donner jatkoi pääosin televisiotöissä, kunnes vuonna 1976 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva Ennustus muodostui hitiksi. Se voitti Oscarin musiikistaan ja keräsi yli 60 miljoonan dollarin lipputulot, kun tuotantokustannuksia kertyi vain 2,8 miljoonaa dollaria.
Donnerin seuraava ohjaustyö Teräsmies (1978) oli suurhitti, joka keräsi yli 300 miljoonan dollarin lipputulot maailmanlaajuisesti. Elokuva sai kolme Oscar-ehdokkuutta ja voitti erikois-Oscarin erikoistehosteistaan. Donner valittiin elokuvan ohjaajaksi Steven Spielbergin ja Guy Hamiltonin kieltäydyttyä. Hän sai ohjattavakseen myös elokuvan jatko-osan, mutta elokuvan ollessa jo kuvausvaiheessa hänet korvattiin Richard Lesterillä. Vasta vuonna 2006 Donnerin versio elokuvasta julkaistiin.
Donner jatkoi hittien ohjaajana 1980-luvullakin, ja lähes poikkeuksetta hänen elokuvansa olivat menestyksiä. Steven Spielbergin ja Chris Columbusin kirjoittama Arkajalat oli Donnerin suurin ohjaustyö ennen Tappava ase -toimintakomediaa, jolle Donner ohjasi menestyksekkäästi kolme jatko-osaa (Tappava ase 2, Tappava ase 3 ja Tappava ase 4). Maverick- ja Salaliittoteoria-hitit olivat niin ikään Mel Gibsonin tähdittämiä Donner-elokuvia. 2000-luvulla Donner on ohjannut elokuvat Aikamatka ja 16 Blocks.
Harri Hakkarainen

Harri Tapio Hakkarainen (s. 16. lokakuuta 1969 Kaavi) on suomalainen keihäänheittäjä. Häntä valmensi hänen isänsä Erkki Hakkarainen. Seuratasolla hän edusti Kaavin Kaikua sekä myöhemmin Kuopion Sisu-Veikkoja. Hakkaraisen henkilökohtainen ennätys on 87,82 metriä Kuortaneen juhannuskisoista vuodelta 1995. Tulos on edelleenkin Suomen kaikkien aikojen keihästilaston kahdeksas.
Will Sasso

William "Will" Sasso (s. 1975) on kanadalainen stand up -koomikko ja näyttelijä.
Täplämonninen

Koko ja ulkonäkö

Täplämonninen on kookkaaksi kasvava monninen ja voi saavuttaa jopa 7 cm pituuden. Täplämonnisesta on myynnissä myös albiinomuotoa, jonka voi erottaa kuparimonnisen albinomuodosta silmien ympäryksen värin perusteella. Täplämonnisilla on silmien ympärillä tummat rinkulat, kun taas kuparimonnisten silmät ovat samasta kohtaa valkoiset.

Alkuperä

Täplämonninen on kotoisin Etelä-Amerikasta.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Kuten muut monniset, täplämonninen oleilee mieluiten pohjassa, jonka soran pitää olla pienirakeista ja pyöreää ilman teräviä reunoja, jotta se ei vahingoita siihen viiksiään. Täplämonninen viihtyy parvessa, jossa pitää olla vähintään 5-6 yksilöä, mieluiten enemmänkin. Akvaarion vähimmäiskoon tulee olla 80-100 litraa, ja pituuden vähintään 70 cm. Täplämonninen lisääntyy samalla samalla tavalla kuin sukulaisensa kuparimonninen. Täplämonninen on helposti lisääntyvä, mutta poikaset eivät selviä seura-akvaariossa elossa kauan.

Vesiolot ja ravinto

Viileässä vedessä viihtyvälle täplämonniselle sopiva lämpötila on 20-24 °C, pH 6-8 ja vesi pehmeästä keskikovaan (dH 2-25). Ruoaksi kelpaavat pohjalle putoavat hiutaleruuat ja monnien tabletit. Vaihteluna ruokavalioon voi antaa pakastesurviaista.
BioShock (pelisarja)

Uusintaversiot

Ensimmäinen ja toinen osa on julkaistu Remastered versioina uudelleen vuonna 2016 Steam-palvelussa.
Pentti Papinaho

Pentti Papinaho (2. kesäkuuta 1926 Multia – 8. maaliskuuta 1992) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hän opiskeli Taideteollisessa ammattikoulussa ja taideteollisessa oppilaitoksessa 1947-1951 sekä Suomen Taideakatemian koulussa 1951-1952. Papinahon ensimmäinen näyttely oli Helsingissä 1953. Hän teki reliefejä ja veistoksia julkisille paikoille. Hän opetti Lahden taideteollisessa oppilaitoksessa ja Lahden taidekoulussa 1970-luvun alussa. Tunnustukseksi Papinaholle myönnettiin Pro Finlandia-mitali 1976. Orimattilan taidemuseossa esitellään Papinahon töitä. Papinaholle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1982.
Valkoiset

Valkoiset on nimitys Suomen sisällissodan toiselle, hallituksen joukkojen riveissä taistelleelle osapuolelle. Toista, hallitusta vastaan kapinaan noussutta osapuolta kutsutaan punaisiksi.
Valkoisen armeijan rungon tai ytimen muodostivat suojeluskunnat. Vuonna 1917 suojeluskuntien suurimman sosiaalisen ryhmän muodostivat talonpojat (44 %) ja alempi (33 %) ja ylempi keskiluokka (17 %). Työväestön osuus oli 5 % ja varsinaisen yhteiskunnallisen eliitin osuus 1 % (kirkollinen ylin johto, korkein upseeristo, suurmaanomistajat, tehtaanjohtajat, aateliset). Sodan alkaessa taistelutoimissa oli 15 000–17 000 vapaaehtoista suojeluskuntalaista, mutta asevelvollisuuden, värväyksien ja värväytymisten myötä valkoisen armeijan koko kasvoi 55 000–60 000 mieheen. Tällöin työväestön (työmiehet, työläiset, loiset, itselliset, irtolaiset) osuus valkoisesta armeijasta kasvoi reiluun viidennekseen tai vajaaseen neljännekseen rintamajoukoista.
Valkoisen armeijan ylipäällikkönä oli ratsuväenkenraali C. G. E. Mannerheim. Valkoinen armeija muodostui suojeluskunnista, värvätyistä joukoista sekä asevelvollisista joukoista. Merkittävän osan valkoisen armeijan johtamisosaamista muodosti keisarillisessa Saksassa koulutetut vapaaehtoiset, jääkärit.
Valkoiset saivat merkittävää tukea saksalaisilta joukoilta, joiden käyttöä muun muassa Mannerheim ja Maalaisliiton Alkio vastustivat.

Valkoisten lentotoiminta

Valkoisten lentotoiminta sai alkunsa ruotsalaisista lahjoituskoneista ja venäläisiltä jääneistä koneista. Valkoisella puolella oli enimmäkseen ruotsalaisia ja venäläisiä lentäjiä. Toiminta oli hajanaista tiedustelua, kunnes Saksan asevoimat toivat omat lentokoneensa, mutta niidenkin käyttö oli sodan kulun kannalta merkityksetöntä. Sodan aikana ainoa jääkärilentäjä B. Mårtenson ryhtyi hankkimaan kalustoa tuleville Suomen ilmavoimille Saksasta.

Tilanne sodan jälkeen

Sodan jälkeistä tilannetta marras–joulukuuhun 1918 voidaan kutsua valkoisimman Suomen ajanjaksoksi, jota väritti sisällissodan voittaneen valkoisen osapuolen ehdoton valtakausi ja vahva saksalaissuuntaus Suomessa. Jakso päättyi Saksan tappioon ensimmäisessä maailmansodassa syksyllä 1918. Sen jälkeen Suomessa alkoi sisäpoliittisen tilanteen tasapainottuminen, jota vahvistivat vuoden 1918 lopussa järjestetyt kunnallisvaalit ja kevättalvella 1919 eduskuntavaalit. Muutos huipentui tasavaltaisen valtiomuodon hyväksymiseen ja K. J. Ståhlbergin valintaan ensimmäiseksi tasavallan presidentiksi heinäkuussa 1919.
Acca larentia

Acca larentia (lat. Ăcca Lārentĭa tai Laurentĭa, -ae) on melko hämäräksi jäänyt antiikin Rooman jumalatar, joka joskus yhdistetään sabiinien jumalattareen Larentaan tai Larundaan. Acca larentian juhlaa vietettiin antiikin Rooman Velabre-kaupunginosassa Larentalian päivänä 23. joulukuuta.
Karl von Oberkamp

Karl Ferdinand Reichsritter von Oberkamp (1893 -1947) oli SS-Brigadeführer ja Waffen-SS-joukkojen kenraalimajuri toisen maailmansodan aikana.
Oberkamp komensi 7. SS-vapaaehtoisvuoristodivisioona Prinz Eugenia, 38. SS-Divisioona Nibelungenia ja V SS-vuoristoarmeijakuntaa. Hänen alaisuudessaan Prinz Eugen-divisioona syyllistyi sotarikoksiin Balkanilla taistelussa sikäläisiä partisaaneja vastaan. Kokonaisia kyliä asukkaineen päivineen poltettiin kostoksi jugoslavialaisten tappamista saksalaisista. Sodan jälkeen liittoutuneet luovuttivat Oberkampin Jugoslaviaan, jossa tätä syytettiin sotarikoksista. Oikeudenkäynnissä hän sai kuolemantuomion ja hirtettiin Belgradissa 4. toukokuuta 1947.
Kortejärvi (Tampere)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 7,1 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Pulesjärven valuma-alueeseen (35.318) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 136,6 metriä mpy.
Barga

Nähtävyyksiä

Kunnan näkyvin rakennus on keskiaikainen tuomiokirkko Duomo di Barga. Kirkon vieressä olevalla nurmikentällä, jonka nimi on Arringo, pidettiin keskiajalla kokouksia. Bargassa on myös teatteri, jonka juuret ylettyvät vuoteen 1668.

Kuuluisia kaupunkilaisia

Italialainen runoilija Giovanni Pascoli asui Bargassa olevassa Castelvecchio Pascolin kylässä.
Kristina Riska

Kristina Riska (s. 16. tammikuuta 1960 Helsinki) on keramiikkataiteilija, joka työskentelee Arabian Taideosastoyhdistyksen tiloissa Helsingin Arabiassa. Hänen puolisonsa vuodesta 1986 on arkkitehti Kimmo Friman (s. 1956).

Opinnot

Riska opiskeli 1979–1984 Taideteollisessa Korkeakoulussa Kyllikki Salmenhaaran oppilaana. Valmistumisen jälkeen 1985 Riska toimi ensin Minni Lukanderin assistenttina ja sitten tanskalaisen Bente Hansenin ateljeessa harjoittelijana.

Toiminta taiteilijana

1986–1987 Riska oli vierailevana taiteilijana Arabian Taideosastolla. Riska on ollut alusta asti vahvasti suuntautunut taidekeramiikkaan ja hänen ominaislaatunsa taiteilijana nousi esiin jo näyttelyssä ’Hauras aika’ Arabian galleriassa keväällä 1987. Esillä oli käsin rakennettuja korkeita ja ohuenohuita ruukkuja, jotka installoituna lähinnä toivat mieleen puiden rungot. Poikkeuksellinen mittasuhdemaailma, hauraus ja pintojen matta hehku ovat siitä asti olleet Riskan keramiikalle ominaisia.
Vuonna 1991 hän esitteli 15 metrisen Meandra-teoksen, josta hän itse toteaa: ”teos vapautti minut astiamuodosta, joka mahdollisti uudenlaisen lähestymistavan keramiikan muotoiluun.” Tuon jälkeen Riskan teoksissa oli paljon yhtymäkohtia arkkitehtuuriin – ne rakentuivat osista ja loivat tiloja, joissa valoilla ja varjoilla oli suuri osuus. 
Vuodesta 1993 Riska on työskennellyt vakinaisesti Arabian taideosastolla, ja sen myötä osallistunut myös Hackmanin Pro Arte -kokoelman kartuttamiseen. Vuonna 1996 ilmestyi hänen Loru-vatinsa. Yhdessä keramiikkataiteilija Kati Tuominen-Niittylän kanssa he suunnittelivat Hackmanista Iittalaksi muuttuneelle yritykselle suositun Koko-astiasarjan vuonna 2005. Samana vuonna he yhdessä kuvanveistäjä ja keraamikko Pekka Paikkarin kanssa toteuttivat Gekko-teoksen Kampin keskukseen Helsinkiin. 
Riskan muotokieli taiteilijana on muuttunut yhä elastisemmaksi – mutta hänen värimaailmansa on pysynyt koko ajan niukkana käsittäen valkoisen ja mustan lisäksi harmaan ja ruskean sävyjä.
Hugh McDonald

Hugh McDonald (s. 28. joulukuuta 1950 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen sessiomuusikko. Hän on levyttänyt muun muassa Willie Nelsonin, Steve Goodmanin, Ringo Starrin, Lita Fordin, Michael Boltonin, Cherin, Alice Cooperin ja Ricky Martinin kanssa.
Hugh McDonald on soittanut bassokitaraa Bon Jovissa Alec John Suchin lähdettyä yhtyeestä vuonna 1994. Hän on ollut yhtyeen virallinen jäsen vasta vuodesta 2016.
Cory Joseph

Elämä ja ura

Joseph pelasi yliopistokoripalloa Texasin (Austin) yliopistossa kauden 2010–2011. San Antonio Spurs varasi hänet NBA:han 29. vuorolla vuoden 2011 varaustilaisuudessa. Vuonna 2014 Joseph juhli Spursissa NBA:n mestaruutta.
Vuonna 2015 Joseph siiryi vapaana pelaajana Toronto Raptorsiin. Vuonna 2017 hänet kaupattiin Indiana Pacersiin.
Joseph on kuulunut myös Kanadan miesten maajoukkueeseen, jonka kapteenina hän myös on toiminut. Vuoden 2015 Amerikan-mestaruuskilpailuissa hän onnistui Kanadan pronssimitalin varmistaneessa viime hetken heitossa.
Josephin veli Devoe Joseph on myös koripalloilija.
Masovia

Masovia (puolaksi Mazowsze) on maantieteellinen ja historiallinen alue itäisessä Puolassa. Alue on tunnettu myös latinaksi nimellä Mazovia.

Historia

Puolan hallitsijan Boleslaw III:n kuoltua vuonna 1138 muodostui Masoviasta hänen poikansa Boleslaw IV:n johdolla Masovian herttuakunta, hallitsijoinaan Piast-suvun sikäläinen haara. Masovia pysyi erillään muusta Puolasta aina viimeisen herttuan Janusz III Mazowieckin kuolemaan, vuoteen 1526, asti.
Vuonna 1999 alueelle muodostettiin Masovian voivodikunta.
KDM Fyrholm (A542)

Palvelus

Alus on palveluksessa 2015.
Taivalkosken kirkonkylä

Taivalkosken kirkonkylä on Taivalkosken kunnan keskustaajama. Keskustaajama sijaitsee Iijoen varressa valtatien 20 varrella, noin 155 kilometriä Oulusta koilliseen. Kuusamosta matkaa on noin 65 kilometriä. Taajamassa asui vuoden 2014 lopussa 1 945 asukasta.
Taivalkosken kirkonkylälle rakennettiin 1800-luvulla saha, jonka myötä asukkaiden määrä kasvoi. Vuonna 1879 päätettiin jokiteitse siirtää Jokijärveltä Taivalkosken ensimmäinen kirkko kirkonkylään. Kirkko oli käytössä vuoteen 1925, jolloin se paloi salamaniskusta. Uusi kirkko valmistui vuonna 1933.
Kirkonkylältä löytyy taivalkoskelaisten keskeisimmät palvelut. Kirkonkylällä sijaitsee muun muassa Suomen vanhin edelleen toiminnassa oleva kauppa Jalavan kauppa, joka on toiminut nykyisellä paikallaan vuodesta 1883. 
Kirkonkylän pohjoispuolella sijaitsee lakkautettu Taivalkosken rautatieasema, joka oli Paltamon Kontiomäeltä lähtevän Ämmänsaaren-Taivalkosken-radan pohjoisin asema.
Kirkonkylältä lähtevät tieyhteydet Pudasjärvelle, Kuusamoon, Posiolle, Jokijärven kylään sekä Puolangalle. Talonpojantien ja valtatien 20 risteyksestä lähtevä seututie 800 on Suomen pisin seututie, joka kulkee Metsäkylän, Näljängän ja Joukokylän kautta Puolangan kirkonkylälle, josta se etenee Vaalan, Siikalatvan ja Haapaveden kautta Ylivieskaan.
HMS Magne (P153)

Palvelus

Alus myytiin jo 1988, mutta se poistettiin palveluksesta vasta 21. huhtikuuta 2001.
Tunteiden virrat

Tuotanto

Tunteiden virrat kuvattiin paljolti Cassavetesin ja Rowlandsin yhteisessä kodissa, ja Cassavetesin muista elokuvista poiketen siinä ei käytetä lainkaan käsivarakuvausta. Elokuva jäi Cassavetesin toiseksi viimeiseksi ohjaustyöksi ennen vuoden 1986 elokuvaa Big Trouble.

Vastaanotto

Tunteiden virrat voitti Kultaisen karhun Berliinin elokuvajuhlilla.
Vuonna 1994 julkaistussa Video-oppaassa Kati Sinisalo piti Tunteiden virtoja Rowlandsin ja Cassavetesin yhteistyönä parhaimmillaan: ”Riipaisevaa näyttelemistä, absurdia huumoria eikä yhtään falskia elettä.”
Jaakko Lassila

Elämäkerta

Lassila toimi vakuutusyhtiö Pohjolan toimitusjohtajana vuosina 1974 - 1983 sekä Kansallis-Osake-Pankin pääjohtajana vuosina 1983 - 1991. Lassilalla oli lukuisia kotimaisia ja kansainvälisiä elinkeinoelämän luottamustehtäviä. Hän toimi muun muassa Suomen Pankin johtokunnan jäsenenä vuosina 1970 - 1974. 
Uransa loppupuolella hän sai kritiikkiä niin sanotuista Kouri-kaupoista, joissa KOP toimi osakekauppojen rahoittajana. Yksityiskohtien paljastuttua tiedotusvälineille hänet pakotettiin eroamaan tehtävistään. Lassilan pääjohtajakaudella Kansallis-Osake-Pankki teki maaliskuussa 1984 Suomen siihen saakka suurimman pankkikaupan hankkimalla liki 60 prosentin osake-enemmistön sveitsiläisestä Nordfinanz-Bankista Zürichistä ja perusti helmikuussa 1985 ensimmäisenä suomalaisena pankkina sivukonttorin New Yorkiin Yhdysvaltoihin. Tamminiemen pesänjakajat -kirjassa Lassila nimettiin "rahavallan Reaganiksi" mahdollisena elinkeinoelämän presidenttiehdokkaana vuoden 1982 presidentinvaalissa.
Muistelmansa Markka ja ääni - suomalaisen pääoman palveluksessa Lassila julkaisi vuonna 1993. Jaakko Lassila väitteli kauppatieteiden tohtoriksi Helsingissä vuonna 1966. Hän toimi Helsingin kauppakorkeakoulun kanslerina vuosina 1989-1992.
Lassila toimi monien muiden luottamustehtäviensä ohella sukunsa yhtiön Lassila & Tikanojan johtokunnan jäsenenä vuodesta 1963 alkaen sekä johtokunnan ja myöhemmin hallituksen puheenjohtajana 1970–1998. Hän piti tätä tehtävää omakohtaisesti tärkeämpänä kuin kymmeniä muita hallitustehtäviään eri yhtiöissä.
Lassila kuului suomalaisten taloustieteilijöiden O-ryhmään.
Bah’matš

Historiaa

Bah’matš mainitaan kirjallisissa lähteissä ensi kerran vuonna 1781. Paikkakunta kasvoi 1860- ja 1870-luvuilla merkittävästi tsaarinajan rautateiden rakennustyöläisten asuinpaikkana. Tammikuussa 1919 paikkakunnalla käytiin taisteluja bolsevikkien ja Ukrainan kansantasavallan joukkojen välillä.
Kaupungissa on kemian teollisuuden laitevalmistusta ja elintarviketeollisuutta.

Liikenneyhteydet

Paikkakunta on tärkeä Ukrainan päärautatieverkon risteyspaikkakunta, jonka kautta kulkee päärata Kiovasta niin Moskovaan kuin Valko-Venäjän Gomeliinkin, josta kautta voi jatkaa esimerkiksi Minskiin tai Pietariin. Bah’matšin matkustaja-asema on päärautatieasema, jonka lisäksi kaupungissa on Gomelin asema ja Kiovan asema. Maantieyhteyksistä merkittävimpiin kuuluu Kiovan suunnalta saapuva valtatie M02 (eurooppatie E101), joka kulkee piirin läpi koilliseen 14 kilometriä kaupungin pohjoispuolella.
Nankanset

Nankanset ovat Punaisen Voltan oikealla rannalla Ghanan ja Burkina Fason rajaseudulla asuva kansa. He puhuvat gurilaista kieltä. Vuonna 1978 nankanseja arvioitiin olevan 400 000 henkeä.
Perinteisiä elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Monet käyvät palkkatöissä Etelä-Ghanan kaakaoviljelmilä. Suurin osa nankanseista harjoittaa perinteisiä uskontoja, osa on muslimeja.
Affiinikuvaus

Affiinin kuvauksen käyttö

Affiineja kuvauksia voidaan käyttää monella tapaa. Geometrisesti affiini kuvaus kuvaa tangentit tangenteiksi, ympyrät ellipseiksi, suunnikkaat suunnikkaiksi ja nelikulmiot nelikulmioiksi. Näitä tuloksia voidaan käyttää hyödyksi todistamaan ominaisuuksia esimerkiksi ellipsille. Tiedetään, että on olemassa sellainen affiini kuvaus, joka kuvaa ellipsin ympyrälle. Ympyrää voidaankin pitää erikoistapauksena ellipsistä. Tällöin voidaan todistaa ominaisuus helpommin ympyrälle ja yleistää tulos koskemaan kaikkia ellipsejä. 
Esimerkki:
Oletetaan, että ellipsin pisteisiin A ja B piirretyt tangentit leikkaavat pisteessä T. Osoitetaan, että pisteen T ja ellipsin keskipisteen O kautta piirretty suora puolittaa janan AB
Todistus:
Tiedetään, että on olemassa jokin affiini kuvaus f, joka kuvaa annetun ellipsin ympyräksi. Perustulosten mukaan tangentit kuvautuvat tangenteiksi, joten merkitään A’T’ ja B’T’ olemaan ympyrän tangentteja. Tästä seuraa, että saadaan yhteneviä kolmioita ja suora O’T’ puolittaa janan A’B’.
Aiemmin esitetyn lauseen nojalla affiini kuvaus säilyttää janojen 
jakosuhteet, joten suora OT puolittaa ellipsin janan AB
Émile Taranto

Émile Taranto (1878 Montreal – 27. elokuuta 1936 Montreal) oli kanadalainen viulisti, musiikkipedagogi ja säveltäjä.  
Taranto syntyi italialaisille vanhemmille ja aloitti kuusivuotiaana viulunsoiton opiskelun Frantz Jehin-Prumen johdolla. Vuonna 1894 Taranto oli jo Montrealin sinfoniaorkesterin jäsen, joka oli pitänyt myös useita resitaaleja. Kesäkuussa 1903 hän lähti Brysseliin opiskelemaan Eugène Ysaÿen johdolla. Palattuaan Montrealiin hän soitti kotikaupunkinsa sinfoniaorkesterin kanssa Max Bruchin viulukonserton nro 1 huhtikuussa 1904 ja toimi saman orkesterin konserttimestarina 1904–1907. Vuonna 1904 hän myös perusti Mendelssohn-trion. Hän osallistui Beethoven-trion konsertteihin ja kiersi Eurooppaa vuosina 1907 ja 1914. Konserttiartistina toimimisen sivussa hän myös vietti paljon aikaa opettaen; hänen oppilaidensa joukossa olivat Jean Deslauriers, Marthe Lapointe, Annette Lasalle-Leduc ja Lucien Sicotte.
Taranto sävelsi viulukappaleita, joihin kuuluvat Danse caprice (1923) ja Mouche à feu. Helmikuussa 1930 hän soitti Windsor-salissa Émiliano Renaud'n yksiosaisen sonaatin sekä romanssin. Säveltäjä itse toimi pianistina.
Sukselaisen I hallitus

Sukselaisen I hallitus oli Suomen tasavallan 41. hallitus. Hallituksen muodostivat Maalaisliitto, Ruotsalainen kansanpuolue, sosialidemokraattien oppositio ja Suomen kansanpuolue.
Toimikautensa aluksi hallitus isännöi Neuvostoliiton puoluejohtajan Nikita Hruštšovin ja pääministerin Nikolai Bulganinin vierailua Suomessa ja ajoi eduskunnassa läpi lain vuoden 1956 yleislakon aikana tehtyihin rikoksiin ja rikkomuksiin syyllistyneiden armahtamisesta.
Kesäkuussa 1957 hallitus esitti eduskunnalle taloudellisen hätäohjelman, johon sisältyi hintojen ja verojen korotuksia sekä lapsilisien yhden maksuerän siirtäminen yli vuodenvaihteen. Ohjelman vesitti kuitenkin SKDL:n lapsilisäasiassa aloittama jarrutus, jonka vuoksi päätöksen teko siirtyi ohi vuosineljänneksen päättymisen. Kykenemättä suoriutumaan maksuistaan valtio joutui laittomaan tilaan. Vastalauseeksi tälle RKP veti ministerinsä pois hallituksesta heinäkuun alussa 1957 ja näiden tilalle nimitettiin yksi kansanpuoluelainen ja kaksi maalaisliittolaista ministeriä. Elokuussa 1957 kesken kesäloman koolle kutsuttu eduskunta yritti "mätäkuun valtiopäivillä" löytää ratkaisua valtiontalouden pulmiin, mutta tuloksetta.
Syyskuun alussa hallitusta puolestaan täydennettiin viidellä SDP:n skogilaisen vähemmistön niin kutsutulla ”ottopoikaministerillä”. SDP:n johto paheksui nimityksiä voimakkaasti, koska puolueen päättävät elimet oli asiassa sivuutettu. SDP vaati kyseisiä ministereitä eroamaan hallituksesta ja näiden kieltäydyttyä ilmoitti, etteivät nämä edustaneet puoluetta hallituksessa. Pääministeri Sukselainen katsoi kuitenkin hallituksensa pohjan laajenneen 66:sta 90 kansanedustajaan. Tapaus kiihdytti SDP:ssa puhjenneita sisäisiä kiistoja ja johti osaltaan puolueen hajoamiseen. Repeämä ulottui lisäksi ammattiyhdistysliikkeeseen SAK:n opposition perustaessa muutamaa vuotta myöhemmin uuden keskusjärjestön Suomen Ammattijärjestön (SAJ). Myös Työväen Urheiluliitto (TUL) hajosi.
Niin kutsuttuihin ottopoikaministereihin kuulunut, vain 27-vuotias Olli J. Uoti oli Suomen siihen saakka nuorin valtioneuvoston jäsen. Seuraava häntäkin nuorempi ministeri oli Paasion toisen hallituksen opetusministeriksi helmikuussa 1972 tullut 26-vuotias Ulf Sundqvist.
Hallitus toimi 27. toukokuuta 1957 – 29. marraskuuta 1957 187 päivää. Hallitus sai lokakuussa eduskunnalta vasemmistopuolueiden esittämän epäluottamuslauseen äänin 75−74 ja jatkoi toimitusministeristönä marraskuun lopulle.
Wilbur

Juoni

Tarinassa nuori mies Harbour ja hänen itsetuhoisuuteen taipuvainen veljensä Wilbur perivät isävainajansa kirja-antikvariaatin Glasgow’ssa. He alkavat tavata uusia ihmisiä, kuten Alice-rouvaa ja tämän tytärtä Marya, joka voisi helpottaa Wilburin ongelmia.
Chad Donovan

Chad Donovan (s. 11. tammikuuta 1972 Ohio) on yhdysvaltalainen homopornonäyttelijä. Hän aloitti uransa esiintyjänä vuonna 1994 ja aloitti lisäksi ohjaustyöt vuonna 2001. Hän on käyttänyt myös nimiä Chad Donavan ja Aaron West. Hän on 175-senttinen. Vuonna 2005 Donovanille myönnettiin Hall of Fame -paikat sekä GayVN- että Grabby-palkintojen jaon yhteydessä.
Eero Kalaja

Eero Armas Kalaja Kalaja (30. lokakuuta 1901 Kotka – 31. joulukuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri. Hän suunnitteli ja rakensi tehdaslaitoksia, muun muassa sulfaattiselluloosatehtaat 1926–1928 Kemi Oy:lle Kemiin, 1926–1936 Enso-Gutzeitille Ensoon ja Kaukopäähän sekä 1936–1943 Oulu Oy:lle Ouluun. Hän työskenteli arkkitehti Väinö Vähäkallion toimistossa. Kalaja oli vuosina 1943–1946 Puukemia Oy:n rakennustoiminnan johtajana, vuosina 1946–1951 kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön rakennusasioiden osaston päällikkönä, Helsingin Verkatehtaan varatoimitusjohtajana 1952–1956 ja Keri Oy:n toimitusjohtajana vuodesta 1956. Hän oli myös Lapin läänin kauppakamarin johtaja vuosina 1964–1967. Hänelle myönnettiin Viron kunniakonsulin arvo vuonna 1936 ja Suomen kulttuurirahaston tunnustuspalkinto 1977. Hän osallistui upseerina talvi- ja jatkosotaan ja oli vuodesta 1942 majuri.
Kalajan veli oli lääkäri, sisätautiopin professori Lauri Kalaja.
Lokalahti

Seurakunta

Vuoteen 2008 asti itsenäinen Lokalahden seurakunta, vuodesta 2009 lähtien Uudenkaupungin seurakunnan Lokalahden kappeliseurakunta on runsaan tuhannen asukkaan rannikkoseurakunta, joka sijoittuu länsirannikolle.

Kylät

Alhontaka, Apali (Åböle), Haaroinen, Hakula, Heikkalanpää, Hermansaari (Hermansö), Kaimanen, Kelo, Korpi (Skog), Korvenranta (Skogstrand), Kutkumaa, Kuusisaari (Granö), Lokalahti (Lokalax), Loppmeri, Marttila (Martböle), Mattinen (Mattböle), Muntila (Mundila), Mähkärlä, Nopperla, Oja, Palkkinen (Balkis), Perkiö (Björkö), Pietinalho, Pinipaju, Pitkäluoto (Långholm), Pyöli (Böle), Ranta (Strand), Rauttinen, Riihiranta (Ristrand), Ruissaari (Rågö), Tammisto, Teerimaa, Tirkkala, Varanpää, Vartsaari, Viljattula, Väättänen
Vuoden 1980 taajamarajauksen mukaan Lokalahden ainoa taajama oli 305 asukkaan kirkonkylä.