google/wiki40b huggingface dataset:
Albert Jorquera

Ura

Jorquera on edustanut suurimman osan urastaan Barcelonaa, jonka junioreihin hän siirtyi Vilobísta loppuvuodesta 1994. Ensimmäiset ottelunsa aikuisten sarjoissa hän pelasi kaudella 1998–1999 Barcelonan kolmosjoukkueessa. Vuosina 2000–2002 hän pelasi lainalla Segunda División B:n Ceutassa ja Mataróssa.
Barcelonan edustusjoukkueessa Jorquera debytoi 17. tammikuuta 2004 Primera Divisiónin ottelussa Athleticia vastaan. Rüştü Reçberin lähdettyä seuraavana kesänä hän vakiinnutti paikkansa joukkueessa. Víctor Valdés oli kuitenkin selkeä ykkösmaalivahti, joten Jorqueran peliaika jäi vähäiseksi. Runsaan viiden kauden aikana hän pelasi Barcelonan edustusjoukkueessa 24 virallista ottelua, joista seitsemän sarjassa, 13 cupissa, yksi supercupissa ja kolme Mestarien liigassa.
Jorquera on pelannut myös alueellisessa Katalonian joukkueessa. Hän loukkasi vakavasti polvensa ristisiteet Katalonian ja Baskimaan välisessä ottelussa 29. joulukuuta 2007, minkä seurauksena hän oli lähes vuoden pois pelikentiltä. Barcelona hankki tällä välin José Manuel Pinton hänen korvaajakseen.
Manazuru (1900)

Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1919.
Tasavallan palatsi (Berliini)

Rakentaminen

Tasavallan palatsi rakennettiin vuosina 1973–1976 vanhan Hohenzollernien palatsin eli Berliinin kaupunkilinnan paikalle. Linna oli vaurioitunut toisessa maailmansodassa ja Saksan demokraattisen tasavallan viranomaiset olivat purkaneet sen vuonna 1950, koska sitä pidettiin preussilaisen militarismin symbolina. Tasavallan palatsin avajaisseremoniaa vietettiin 23. huhtikuuta 1976 ja rakennus avattiin yleisölle 25. huhtikuuta 1976. Rakennuksen tyyli edusti kansainvälistä modernismia, joka oli vallitseva tyyli tuolloisessa Saksan demokraattisessa tasavallassa. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Heinz Graffunder. Hänen apunaan oli työryhmä, johon kuuluivat Karl-Ernst Swora, Wolf-Rüdiger Eisentraut, Günter Kunert, Manfred Prasser ja Heinz Aust.
Rakennuksen pääaulassa oli 1 001 valaisinta, minkä takia se sai puoluejohtaja Erich Honeckeriin viittaavan lempinimen Erichs Lampenladen (”Erichin lamppukauppa”). Kaikkiaan talossa oli 50 000 hehkulamppua.

Asbestiongelmat ja purkaminen

Juuri ennen Saksan jälleenyhdistymistä lokakuussa 1990 rakennus todettiin runsaan asbestin takia terveydelle haitalliseksi ja se suljettiin yleisöltä 19. syyskuuta. Talon rakenteissa oli kaikkiaan 5 000 tonnia paloeristeeksi tarkoitettua asbestia, joka rakennevirheen seurauksena oli murentunut ja levinnyt asbestipölynä ilmanvaihdon kautta talon sisäilmaan. Vuosia kestänyt asbestin poistaminen Tasavallan palatsin rakenteista aloitettiin vuonna 1997 ja se tuli maksamaan kymmeniä miljoonia. Vuoteen 2003 mennessä kaikki asbesti oli poistettu sisä- ja ulkoverhoilun mukana, ja rakennus oli valmis purettavaksi. Rakennuksen runko avattiin kävijöille kesällä 2003, ja rakennusta käytettiin seuraavana vuonna erilaisten näyttelyiden ja konserttien pitämiseen.
Marraskuussa 2003 Saksan liittopäivät päättivät purkaa rakennuksen ja jättää alueen pysäköintikäyttöön, kunnes kaupunkilinnan jälleenrakentaminen saadaan rahoitettua. Purkaminen aloitettiin 6. helmikuuta 2006 ja se kesti vuoden 2008 lopulle saakka. Kansalaisliike vastusti purkamista. Vuonna 2007 Saksan liittopäivät päättivät, että paikalle rakennetaan kopio vuonna 1950 puretusta linnasta, mutta valtion talousvaikeuksien vuoksi töiden aloittaminen on toistaiseksi lykkääntynyt.
Purkutöiden yhteydessä vuonna 2008 havaittiin vetiseen suomaahan liittynyt ongelma. Rakennuksen painon poistaminen olisi voinut saada sen pohjana olleen betonialtaan liikkumaan pohjaveden paineesta ja vaikuttaa myös muihin lähellä olleisiin arvorakennuksiin. Tämän välttämiseksi betonialtaaseen rahdattiin painoksi 100 000 tonnia hiekkaa sitä mukaa kun purkutyöt etenivät. Kuninkaanlinnan jälleenrakentamisen yhteydessä hiekka on vastaavasti siirrettävä vähän kerrallaan pois. Berliiniläiset antoivat näille vastoinkäymisille nimityksen ”Erichin viimeinen kosto”.
Makromolekyyli

Makromolekyyli on sellainen molekyyli, jolla on joko suhteellisen suuri molekyylimassa tai sellainen rakenne, joka sisältää paljon toistuvia rakenneyksiköitä, joilla on suhteellisen pieni molekyylimassa. Molekyylimassaa voidaan pitää suhteellisen suurena, jos yhden tai useamman rakenneyksikön poistaminen tai lisääminen ei vaikuta merkittävästi yhdisteen ominaisuuksiin (poikkeuksena tilanne, jossa molekyylin hienorakenne ratkaisee molekulaariset ominaisuudet). Jos molekyylillä tai sen osilla on suhteellisen suuri molekyylimassa tai useita toistuvia pienimassaisia yksiköitä, sitä voidaan pitää makromolekulaarisena tai polymeerisenä yhdisteenä.

Esimerkkejä

Makromolekyylisiä yhdisteitä esiintyy kaikkialla elollisessa luonnossa, ja niillä on keskeinen biokemiallinen merkitys. Sellaisia ovat esimerkiksi nukleiinihapot (DNA ja RNA), proteiinit, selluloosa ja tärkkelys. Rakenneyksikköinä ovat nukleiinihapoissa eräät yksinkertaiset sokerit ja orgaaniset emäkset sekä fosforihappo, proteiineissa aminohapot, selluloosassa ja tärkkelyksessä glukoosi.
Keinotekoisesti valmistettuja makromolekyylisiä aineita ovat muovit kuten polyeteeni, polyvinyylikloridi (PVC) ja polyesterit. Niissä rakenneyksikköinä ovat eräät pienimolekyyliset orgaaniset yhdisteet.
Niilo Patinen

Niklas (Niilo) Patinen (14. tammikuuta 1886 Jyväskylän maalaiskunta – 13. syyskuuta 1947 Jämsä) oli jämsäläinen puuseppä ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Patisen vanhemmat olivat loinen Niklas Patinen ja Anna Leena Palonen. Hän oli merimiehenä noin vuoden ajan ja käytyään käsityökoulun toimi puuseppänä eri paikkakunnilla, viimeksi Jämsässä 1910-1912. Vuodesta 1912 lähtien Patisella oli Jämsässä oma puusepänliike jota hän hoiti aina vuoteen 1947 saakka.
Patinen oli kansanedustajana 1919-1922 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hänet vapautettiin edustajantoimesta sairauden takia 14. helmikuuta 1922 ja hänen seuraajakseen tuli sosialidemokraattien Nestori Nättinen. Patinen oli mukana myös kunnallispolitiikassa Jämsän kunnanvaltuuston ja kunnallislautakunnan jäsenenä.
Niilo Patinen oli naimisissa vuodesta 1911 Hilma Lydia Lehtosen kanssa.
Tuulihattu

Tuulihattu on vesihöyryn voimasta uunissa kohoava kuohkea leivonnainen, jonka sisälle jää onnistuessaan tyhjä kolo. Sen valmistus on jonkin verran vaateliasta ja vaatii huolellisuutta. Uunia ei saa avata paiston aikana, vaan leivonnaisten kypsyys on arvioitava ulkopuolelta käsin. Jäähtyneet tuulihatut täytetään suolaisella tai makealla tahnamaisella täytteellä, joko ruiskun avulla tai leikkaamalla ne halki.
Kuuluisa muunnos on lehtitaikinasta ja tuulihattutaikinasta tehty leivonnainen, ranskalaisella nimellä Vol-au-vent (tuulessa lentävä), suomeksi vannike.
Kaupoissa myydään valmiita tuulihattuja, joita voi tarjota heti sulattamisen jälkeen.
Arokissa

Tuntomerkit

Arokissa on pituudeltaan 50–65 senttimetriä ilman häntää. Se painaa 2,5–5,5 kilogrammaa.
Arokissalla on litteä naama ja pienet korvat, jotka sijaitsevat kaukana toisistaan. Sen jalat ja häntä ovat lyhyet. Silmien pupillit ovat pyöreät, toisin kuin muilla kissoilla.
Arokissan turkki on pitkä ja väriltään punertava tai harmaa. Sen hännänpää on musta ja otsassa on mustia laikkuja. Valkoiset karvojen päät saavat arokissan turkin näyttämään huurteiselta. Arokissan pitkä turkki suojaa sitä aron kylmyydeltä. Mahan alla ja hännässä karvat ovat erityisen pitkät.
Arokissa muistuttaa persialaiskissaa mutta ei ole kuitenkaan sen kantamuoto kuten joskus luultiin.

Elintavat

Arokissa lepäilee päivisin pesäkolossaan ja lähtee liikkeelle iltahämärissä. Se on hyvä kiipeilijä vaikka elääkin puuttomilla aroilla. Arokissa on taitava saalistaja, ja se saalistaa lähinnä tarkan näköaistinsa avulla. Ulkonäkönsä vuoksi se myös sulautuu aavikon muotoihin, jolloin saalis ei havaitse sitä. Arokissa syö kaniineja ja joskus harvemmin hiiriä tai muita jyrsijöitä.
Arokissat ovat yksineläjiä kiima-ajan ulkopuolella. Arokissan kiima-aika on keväällä. Sen kantoaika on 60–65 vuorokautta, ja se saa kerrallaan 4–7 poikasta. Vanhin tunnettu arokissa eli 11-vuotiaaksi.

Uhat

Uhanalaisluokitukseltaan arokissa on silmälläpidettävä. Sitä uhkaavat etenkin sen tärkeimmän ravintoeläimen pikan myrkytykset. Arokissaa myös metsästetään sen turkin vuoksi. Arokissalle on perustettu suojelualueita ja sen turkilla käytävää kauppaa on rajoitettu. Lajia saa metsästää vain Mongoliassa.
Jason Dickinson

Pelityyli

The Sports Forecaster -sivuston mukaan Dickinson on lahjakas ja monipuolinen peliä tekevä hyökkääjä, joka pelaa hyvillä hyökkäyspään vaistoilla. Hänellä on myös hyvä runko ja Dickinson on hyvä luistelija. Dickinson tuo sekä sentterin että laiturin taidoillaan arvokasta lisäarvoa hyökkäykseen. Hänen tulisi kuitenkin lisätä voimaa ja kehittää kokonaisvaltaista pelaamistaan maksimoidakseen potentiaalinsa peliä tekevässä roolissa NHL:ssä.

Seuraura

Dickinson aloitti jääkiekkoilun Hallton Hillsissa. Hän toimi kaudella 2010–2011 Halton Hurricanesin varakapteenina SCTAMM:ssä. Guelph Storm varasi Dickinsonin 32. pelaajana OHL:n varaustilaisuudessa 2011. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2011–2012 ja teki tulokaskautensa aikana runkosarjassa tehot 12+13=35. Pudotuspeleissä hän oli kolmella osumallaan Stormin paras maalintekijä Francis Menardin kanssa. Dickinson valittiin kauden päätteeksi OHL:n tulokkaiden toiseen tähdistökentälliseen. Kaudella 2012–2013 hän teki runkosarjassa 47 tehopistettä. Dickinson pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa.
Dallas Stars varasi Dickinsonin ensimmäisellä kierroksella 29. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2013. Kaudella 2013–2014 hän jakoi Stormin OHL-joukkueen sisäisen syöttöpörssin voiton Scott Kosmachukin ja Zack Mitchellin kanssa 52 syöttöpisteellään. Tehopisteitä runkosarjassa kertyi kaikkiaan 78. Dickinson voitti kauden päätteeksi OHL:n mestaruuden, J. Ross Robertson Cupin. Hän eteni Stormin kanssa Memorial Cup -lopputurnauksen finaaliin, mutta mestaruuden vei kuitenkin WHL-joukkue Edmonton Oil Kings lukemin 6–3.
Toukokuussa 2014 Dickinson teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Dallas Starsin kanssa. Hän siirtyi kaudeksi 2014–2015 kuitenkin vielä Guelph Stormin OHL-joukkueen vahvuuteen ja nousi joukkueen kapteeniksi. Dickinson oli tehoilla 27+44=71 joukkueen toiseksi paras syöttäjä ja kolmanneksi paras pistemies. Pudotuspeleissä hän jakoi Stormin sisäisen pistepörssin voiton Tyler Bertuzzin kanssa tehoilla 4+4=8. OHL-kauden jälkeen, huhtikuussa 2015 Dickinson siirtyi AHL-joukkue Texas Starsin vahvuuteen, jossa hän pelasi kaksi runkosarja- ja kolme playoff-ottelua tehden kolme syöttöpistettä. 
Kauden 2015–2016 Dickinson pelasi lähes kokonaan Texas Starsin AHL-joukkueessa, jossa hänen varsinainen tulokaskautensa toi 73 runkosarjaottelussa tehot 22+31=53 ja neljässä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Dickinson jakoi runkosarjassa joukkueen sisäisen maalipörssin kolmannen sijan Greg Rallon kanssa ja sijoittui sisäisessä pistepörssissä neljänneksi. Hän debytoi kauden aikana myös Dallas Starsin NHL-joukkueessa. Dickinson pelasi uransa ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen NHL-ottelunsa runkosarjan toiseksi viimeisellä kierroksella 7. huhtikuuta 2016 Colorado Avalanchea vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 11.55 minuuttia. Dickinson teki ottelussa myös NHL-uransa avausmaalin. Hänet valittiin ottelun kakkostähdeksi. Kaudella 2016–2017 Dickinson pelasi NHL:ssä kymmenen runkosarjaottelua tehden kaksi maalia.

Muuta

Dickinsonin pikkuveli Josh pelaa Clarksonin yliopistojoukkueessa.
Rakkauden rasvaprosentti

Juoni

Timo ”Stigu” Mertala (Mikko Nousiainen) on vannoutunut sinkku, palkittu ja juhlittu mainosmies. Hänet tunnetaan kaupungin yössä. Naisia on ollut ja varsinkin mennyt, sillä Stigu on aina töissä. Viime aikoina Stigua on alkanut häiritä outo tunne. Työ ei enää tuotakaan samanlaista energiaa kuin aiemmin ja Stigu joutuukin yllättäen kamppailemaan työpaikastaan. Ella Sadeoja (Miina Maasola) on tavaratalon vaatemyyjä, jonka pitkäaikaisena haaveena on perustaa oma vaateliike. Se on hänen ainoa päämäärä eikä mikään saa estää häntä toteuttamasta unelmaansa. Kun he tapaavat kuntosalin kahvilassa, Stigu ihastuu korviaan myöten ja Ellakin vaikuttaa kiinnostuneelta, mutta yllättyy kun Ella haluaakin parisuhteelta vain hyvää ja säännöllistä seksiä. Ei sitoutumista eikä edes Facebook-kaveruutta. Stigu on hämillään mutta lähtee leikkiin mukaan, mikä johtaa heidät samaan työprojektiin suunnittelemaan mainosta kestävän parisuhteen puolesta. Ella ei usko aiheeseen ja Stigu taas ei tiedä siitä mitään. He päätyvät syvälle Savoon, maailmankuuluihin Eukonkantokisoihin, missä Stigu päättää saada Ellan kokonaan itselleen, hinnalla millä hyvänsä...
Tiedonsosiologia

Tiedonsosiologia on sosiologian osa-alue, joka tutkii mekanismeja, joilla tieto, vallitsevat käsitykset ja esimerkiksi arkiajattelun uskomukset syntyvät ja muotoutuvat yhteiskunnassa. Tiedonsosiologia liittyy läheisesti tieteenfilosofiaan.
Tiedonsosiologinen tutkimus syntyi 1920- ja 1930-luvuilla. Eräitä tiedonsosiologian keskeisiä teoksia ovat Peter L. Bergerin ja Thomas Luckmannin teos Todellisuuden sosiaalinen rakentuminen (1966), David Bloorin teos Knowledge and Social Imagery (1976) ja Paul Feyerabendin Against method: Outline of an anarchistic theory of knowledge (1975). Muihin tunnettuihin tiedonsosiologeihin lukeutuu Michel Foucault.
Tieto voidaan tiedonsosiologiassa nähdä esimerkiksi yhteisön kognitiivisena tajuntana, jonka yksilöt omaksuvat sosialisaatiossa, ja yhteisöä muokkaavana tekijänä. Eräs tiedonsosiologinen näkökanta on sosiaalinen konstruktionismi, jonka mukaan tiede, tieto ja totuus ovat ensisijaisesti sosiaalisia konstruktioita.
Muun muassa Pierre Bourdieun refleksiivisen sosiologian teoria on saanut vaikutteita tiedonsosiologiasta.
Hatin kieli

Hatin kieli eli hatti on Vähän-Aasian koillisosassa puhuttu, muinaista heettiä edeltänyt isolaattikieli. Sitä kutsutaan myös protoheetiksi. Kieli tunnetaan heettiläisiin savitauluihin sisältyvistä, usein käännöksellä varustetuista rituaaliteksteistä. Hatin on arveltu olevan sukua luoteiskaukasialaisille kielille.
FS Dupuy de Lôme (1890)

Valmistus

Alus tilattiin Brestin telakalta ja sen köli laskettiin 4. heinäkuuta 1888. Alus laskettiin vesille 27. lokakuuta 1890. Alus varustettiin Brestissä, minkä jälkeen se aloitti koeajot 1. huhtikuuta 1892 päällikkönään Capitaine de vaisseau Le Boergne de Kerambosquet.

Koeajot

Koeajoissa 20. kesäkuuta aluksen kattilan putkisto halkesi aiheuttaen vedon estymisen ja höyryn karkaamisen, jolloin kuusitoista miestä loukkaantui. Tapauksen seurauksena valmistaja velvoitettiin tekemään muutoksia keskimmäisten kattiloiden asennukseen sekä asentamaan turvaventtiilit. Muutos aiheutti lähes vuoden viiveen aluksen valmistumiseen.
Koeajoissa todettiin kattiloiden kyvyttömyys ja koneiston tehottomuus tuottaa vaadittava kierrosnopeus ennen potkureiden aiheuttaman värinän alkamista. Ongelmaa pyrittiin korjaamaan muuttamalla potkurin lapojen kulmaa ja halkaisijaa. Lopulta aivan uusien potkureiden käyttöönotolla saatiin pientä parannusta aikaiseksi. 10. lokakuuta 1893 saatiin tuotettua 10 180 CV:tä 24 tunnin testissä.
Alus otettiin palvelukseen 15. toukokuuta 1895.

Palvelus

Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Brestiin sijoitettuun Ranskan pohjoiseen laivueeseen. Se teki lukuisia laivastovierailuita ennen vuonna 1902 alkanutta modernisointia. Työn valmistuttua 1906 alus todettiin vanhentuneeksi ja se sijoitettiin reserviin, jona aikana se oli kerran palveluksessa Marokossa.
Alus myytiin 1912 Perun laivastolle, joka jätti kaksi viimeistä maksuerää suorittamatta. Alus pysyi ensimmäisen maailmansodan Brestissä. Ranska lunasti aluksen takaisin vuonna 1917 pitäen jo maksetut varat. Alus myytiin Belgiaan vuonna 1918 ja se muutettiin rahtialukseksi nimellä Péruvier. Neitsytmatkalla vuonna 1920 aluksen koneet hajosivat ja osa sen hiililastista syttyi tuleen. Alus todettiin kannattamattomaksi korjata ja se hinattiin Antwerpeniin, jossa se romutettiin 1923.
Marja Nuuttila-Helenius

Marja Nuuttila-Helenius (28. elokuuta 1932 Helsinki – 4. maaliskuuta 2016) oli suomalainen arkkitehti, joka teki pääosan urastaan toimiston Castrén-Jauhiainen-Nuuttila (myöhemmin CJN Oy) osakkaana. Hän oli mukana pääsuunnittelijana tai suunnitteluryhmän jäsenenä muun muassa Lappeenrannan kaupungintalon (1983), Espoon virastotalon ja kaupungintalon, Pasilan virastokeskuksen (1982), Pasilan rautatieaseman (1990, purettu 2017) ja Kluuvin gallerian suunnittelussa.
Marja Nuuttila-Helenius syntyi Helsingissä ja valmistui Teknillisen korkeakoulun arkkitehtuuriosastolta vuonna 1959. Hän työskenteli eri arkkitehtitoimistoissa, kunnes vuonna 1964 pääsi Viljo Revellin toimistoon. Revellin kuoleman jälkeen sen toimintaa jatkoivat osakkaina Heikki Castrén, Juhani Jauhiainen ja Marja Nuuttila-Helenius ensin nimellä Heikki Castrén & Co, vuodesta 1972 nimellä Castrén-Jauhiainen-Nuuttila ja vuodesta 1974 nimellä CJN Oy. 
Nuuttila-Helenius toimi vastaavana suunnittelijana Naisarkkitehtien yhdistys Architectan vuonna 1982 Helsingin kaupungin taidemuseossa järjestämässä suomalaisten naisarkkitehtien näyttelyssä, joka kiersi myös Saksassa, Irlannissa, Ruotsissa ja Yhdysvalloissa.
Marja Nuuttila-Helenius jäi pois työelämästä vuonna 1988. Hän oli naimisissa Antti Heleniuksen kanssa. He omistivat Salon Muurlassa sijaitsevan Pullolan kartanon. Nuuttila-Helenius oli Galleria Anhavan perustajaosakas yhdessä Ilona Anhavan kanssa.
Nâzım Hikmet

Nazım Hikmet Ran (20. marraskuuta 1902 Thessaloniki –  3. kesäkuuta 1963 Moskova) oli turkkilainen runoilija. Hän tutustui järjestäytyneiden työläisten kautta Karl Marxin teoksiin, ja matkusti 1921 Moskovaan opiskelemaan marxilaista filosofiaa, taloustiedettä ja sosiologiaa. Hän joutui 1938 kiihottajana vankilaan ja vapautui sieltä 1950 kansainvälisen vastalausekampanjan ansiosta. Sen jälkeen hän muutti maanpakoon Moskovaan, missä hän pääasiassa asui. Hän oli ensimmäinen vapaata mittaa käyttänyt turkkilainen runoilija. Hänen tuotantonsa oli vuoteen 1965 kielletty Turkissa. Nykyisin häntä sanotaan Turkin kansallisrunoilijaksi, ja maailmalla hän on Turkin runoilijoista tunnetuin.
Hänen kreikaksi käännettyjä runojaan on sävelletty lauluiksi. Muun muassa turkkilaissäveltäjä Zülfü Livaneli on säveltänyt Hikmetin runoja kreikkalaiselle Maria Farantourille. Myös Ultra Bran laulu ”Lähettäkää minulle kirjoja” on tehty Hikmetin Rubai-nimisen runon pohjalla.
Korulinja

Korulinjan historia

Korulinjan perustivat vuonna 1984 turkulaiset Eeva ja Markku Hinkkanen. Yli 20 vuotta kestäneen toiminnan jälkeen Hinkkaset myivät yrityksen Salme Mäkiselle, jonka omistuksessa yritys toimi kaksi vuotta. Tämän jälkeen Salme Mäkinen myi Korulinjan Erkki Riitolle ja yrityksen uudeksi viralliseksi nimeksi tuli Jewel Line Oy, mutta virallisena aputoiminimenä ja kutsumanimenä on edelleen Korulinja. Liiketoiminnan myynnin yhteydessä myös liiketilat siirtyivät Turusta Maskuun.

Jälleenmyynti ja tuotteet

Korulinjan jälleenmyyjiä löytyy akselilta Helsinki-Oulu. Korulinjan jälleenmyyjät ovat muun muassa muotiliikkeitä, hää- ja juhla-asuliikkeitä, kampaamoita, päiväkylpylöitä, kauneushoitoloita, kemikalioliikkeitä, lahjatavaraliikkeitä, kukka-alan liikkeitä. 
Korulinjan tuotevalikoima on laaja ja vaihtuu kausittain. Tuotteina ovat kauneudenhoitovälineet, kaulakorut, rannekorut, korvakorut, hääkorut, tiarat, strassikorut, hiuskiinnikkeet, koruvyöt, lannevyöt ja lasten tuotteet.
Korulinja noudattaa tarkoin EU:n nikkelidirektiiviä. Yritys testaa ja tarkastaa kaikki maahantuomansa korut myös itse. Nikkelittömyyden lisäksi Korulinjan ihokosketuksessa olevat korut ovat myös lyijyttömiä ja kadmiumvapaita. Korulinjan koruissa ei ole käytetty palladiumia. Sallittua kobolttia saattaa esiintyä. Vanhemmassa ikäluokassa joka toinen nikkeliallerginen henkilö saattaa olla allerginen myös koboltille.
Apollonin temppeli (Metapontion)

Historia

Metapontionin Apollonin temppeli oli kaupungin muurein ympäröidyn kaupunkialueen tärkein pyhäkkö. Sen oletetaan olleen omistettu Apollonille epiteetillä Lykeios Nikaios. Tutkimuksessa se on tunnettu myös nimellä Temppeli A. Temppeli oli rakennettu kahdessa eri vaiheessa, jotka tunnetaan nimillä AI ja AII. Temppeli AI:sta rakennettiin arkaaisen kauden loppupuoliskolla noin vuosina 570–540 eaa., mutta se jäi keskeneräiseksi. Temppeli AII:n rakentaminen alkoi klassisella kaudella 400-luvun eaa. puolessa välissä, jolloin vanha temppeli purettiin. Temppeli AII tuhoutui 300-luvun eaa. loppupuolella todennäköisesti lukaanien vallattua alueen.

Rakennus

Temppeli sijaitsi kaupungin agoran eli kokoontumis- ja kauppapaikan länsipuolella. Temppelin AI koko oli noin 23,2 x 46,4 metriä. Temppelin AII koko oli puolestaan noin 22,7 x 52,5 metriä (stylobaatin koko noin 20,5 x 50 metriä), ja se käytti vanhan perustuksia, joskin se oli rakennettu hieman eri linjassa. Temppelissä AII oli oletettavasti kahdeksan pylvästä lyhyillä ja 17 pylvästä pitkillä sivuilla, joskin pylväiden määräksi on aiemmin ehdotettu myös 9 x 18. Kumpikin rakennusvaihe edusti doorilaista tyyliä.
Temppeli AII, joka tunnetaan paremmin, oli arkkitehtuuriltaan harvinainen. Siinä oli itäpäässä eli sisäänkäynnin puolella propteron eli kaksi riviä pylväitä. Taempi rivi oli samassa linjassa pitkien sivujen kolmansien pylväiden kanssa. Sisällä temppelissä oli poikkeuksellisen pitkä ja kapea naos eli cella, jonka kummallakin pitkällä sivulla oli seitsemän pylvästä. Naoksen etu- eli itäpuolella oli pronaos, jossa ei ollut tavanomaisia anta-seinien välisiä pylväitä. Rakennuksessa ei ollut myöskään takapäädyn opisthodomosta tai adytonia. Temppelin tyyli on arkaainen ja se muistuttaa monella tavoin Syrakusan Apollonin temppeliä sekä Selinuksen niin kutsuttua Temppeliä C.
Temppelistä on löydetty muun muassa marmorinen kuros-patsas. Temppelin alttari oli tavan mukaan ulkona sen itäpuolella. Se oli temppeliä AII varhaisempi ja samassa linjassa AI:n kanssa.
Kliivia

Tuntomerkit

Kliivialla on paksut juuret, joiden yläosa muistuttaa jonkin verran sipulia. Kapeat, noin puolen metrin mittaiset tummanvihreät lehdet lähtevät suoraan juurakosta. Eri kantaa olevien kasvien lehdet eroavat toisistaan: toisella lehdet ovat kapeat, pitkät ja teräväkärkiset, toisen lehdet ovat lyhyemmät, leveämmät ja pyöreäkärkiset. Lehdet kasvavat viuhkamaisesti kahteen vastakkaiseen suuntaan. Kukkavarsi nousee keväällä lehtien välistä. Noin viiden sentin läpimittaiset kukat muodostavat kukkavarren latvaan pallomaisen kukinnon, jossa voi olla useita kymmeniä kukkia. Vanhassa yksilössä kukkavarsia voi nousta useita, jolloin kukinta voi kestää jopa kaksi kuukautta.
Kliivian lehtien ja kukkavarsien maitiaisneste sekä juuret ovat myrkyllisiä. Juuret ovat kasvin myrkyllisin osa. Kliivian lisäksi huonekasveina kasvatetaan myös sen sukulaislajeja pikkupunasarjaa (Clivia nobilis), Clivia gardeniita ja Clivia caulescensia.

Hoito

Kliiviaa on kaunis viherkasvi varjoisassakin paikassa. Kukinta vaatii kuitenkin kohtalaisesti valoa ja talvisen lepokauden viileässä, noin 10–15 °C:n lämpötilassa. Talvilevon aikana kasvia kastellaan niukasti.
Multa vaihdetaan keväällä kukinnan jälkeen. Nuoret yksilöt tarvitsevat uuden mullan vuosittain, vanhat viihtyvät samassa mullassa useita vuosia. Kesällä kasvia kastellaan varsin runsaasti, mutta niin että mullan pinta saa kastelujen välillä kuivahtaa. Juuret kärsivät liiasta märkyydestä. Keskikesällä kasvin voi sijoittaa varjoisaan paikkaan ulos. Kasvukauden aikana kasvia lannoitetaan parin viikon välein.

Lisääminen

Kliivia kasvattaa vanhetessaan sivuversoja, jotka vähitellen täyttävät ruukun. Kasvia voi lisätä jakamalla mullanvaihdon yhteydessä. Kullakin istutettavalla osalla pitää olla omat juuret ja vähintään neljä lehteä.