google/wiki40b huggingface dataset:
Ghatam

Ghatam on eteläintialaisen taidemusiikin toiseksi käytetyin rytmisoitin, joka usein täydentää mridangam-rumpua karnaattisen musiikin konserteissa ja levytyksissä. Ghatam on rakenteeltaan savesta ja rautajauheesta muovattu, poltettu pyöreäpohjainen ruukku, jonka suuaukko on hieman maaseudulla veden säilyttämiseen käytettävän ruukun (ghaata) suuaukkoa kapeampi. Ghatam on aina valmistettu soimaan jossain tietyssä äänenkorkeudessa – ammattimaisella ghatam-rumpalilla onkin hallussaan useita erikokoisia ruukkuja, joista hän valitsee esiintyjän äänialan (käytännössä esityksen perussävelen = shadźam l. "SA") mukaan sopivan soittimen. Ghatam-rumpuja on rakenteeltaan kahdenlaisia; ohuita harrastelijoille ja paksuseinäisiä (seinämän paksuus n. 2–3 cm) ammattikäyttöön.
Ghatamia soitetaan joko sylissä pitäen tai nykyisin joskus chuttan kaltaisella alustalla käyttäen molempien käsien sormenpäitä, ranteita ja kynsiä useimmiten niin, että vasen käsi soittaa rummun pohjaa ja oikea hallitsee rummun suuta ja tasaista yläosaa. Sylissä pidettäessä ghatamin suu on joskus vasten soittajan vatsaa, jonka avulla soittimesta lähtevien sävelten korkeutta voidaan vaihdella. Ghatamin asentoa muutetaan joskus soiton kuluessa, ja toisinaan soitin jopa heitetään ilmaan kappaleen loppukliimaksin aikana ja otetaan kiinni tai annetaan pudota maahan rytmin viimeisellä iskulla. Ghatam instrumenttina antaa rytmisoittajalle mahdollisuuden virtuoosiseen esitykseen.
Ghatamin sukuisia soittimia käytetään intialaisessa kansanmusiikissa ainakin Rajasthanissa, Kashmirissa ja Keralassa.
Latvialaiset eurokolikot

Latvialaiset eurokolikot ovat Latvialle suunniteltuja eurokolikoita. Latvia siirtyi euroon 1. tammikuuta 2014, jolloin latvialaiset eurokolikotkin tulivat käyttöön, korvaten aikaisemman valuutan latin.
Eurokolikoissa arvo- eli klaavapuoli on kaikissa euromaissa samanlainen, mutta kääntö- eli kruunapuolen jokainen euromaa suunnittelee itse omille kolikoilleen. Latvian yhden, kahden ja viiden sentin kolikoissa on kuvattuna Latvian pienempi vaakuna. Kymmenen, kahdenkymmenen ja viidenkymmenen sentin eurokolikoissa on kuvattuna Latvian suurempi vaakuna. Yhden ja kahden euron kolikoissa on kuvattuna latvialainen nainen, lempinimeltään Milda. Kruunapuolella on kaikissa kolikoissa lisäksi EU:n kaksitoista tähteä ja kolikon lyöntivuosi sekä maan nimi, senttiarvoisissa kolikoissa lyhyessä muodossa "LATVIJA" ja euroarvoisissa pitkässä muodossa "LATVIJAS REPUBLIKA".
DSB

DSB (Danske Statsbaner) eli Tanskan valtion rautatiet on Tanskan liikenne- ja asuntoministeriön (Transport- og Boligministeriet) omistama itsenäinen rautatieyritys joka harjoittaa henkilöliikennettä, mukaan lukien Kööpenhaminan kaupunkijunat. DSB syntyi vuonna 1885 valtio-omisteisten rautatieyritysten De jysk-fynske Statsbaner sekä De sjællandske Statsbaner yhdistyessä. 
Yrityksellä on noin 7400 työtekijää ja liikevaihto on noin 10 miljardia kruunua. Vuosittain tehdään 195 miljoonaa matkaa DSB:n junilla.
Rockefeller

Sijoittaminen

Suvun sijoitusyhtiöitä on muun muassa Venrock.
Senouillac

Nähtävyydet

Kunnan nähtävyyksiä on 1200-luvulta peräisin oleva Temppeliherrain ritarikunnan linna Château de Mauriac. Linna on kuulunut 1960-luvulta lähtien taidemaalari Bernard Bistesille, joka käyttää linnan saleja taideteostensa esittelyyn.
Irena Degutienė

Irena Degutienė (s. 1. kesäkuuta 1949, Šiauliai, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen Kotimaan liittoa edustava poliitikko ja Seimasin nykyinen puhemies. Hän on toiminut kaksi kertaa väliakaisena Liettuan pääministerinä, ensimmäisen kerran 4. toukokuuta - 18. toukokuuta 1999 ja toisen kerran 27. lokakuuta - 3. marraskuuta 1999. Degutienė on myös toiminut sosiaali- ja työministerinä vuosina 1996-2000. 
Degutienė valmistui vuonna 1978 Vilnan yliopiston lääketieteellisesltä linjalta. Noin kahdenkymmenen vuoden ajan hän työskenteli Vilnan Punaisen Ristin sairaalassa. Degutienėn ministeriura alkoi vuonna 1994, jolloin hänet valittiin terveysministeriksi. Vuonna 1996 ja toisen kerran vuonna 2000 hänet valittiin kansanedustajaksi Seimasiin. 17. syyskuuta 2009 Degutienėsta tuli ensimmäisenä naisena Liettuan historiassa Seimasin puhemies.
Laikkuköynnöskasvit

Kuvaus

Laikkuköynnöskasvit ovat monivuotisia puuvartisia kasveja; usein pensaita tai liaaneja, joskus puita. Lehdet ovat yksinkertaisia, korvakkeettomia ja vuorottelevasti asettuneet. Kasvit voivat olla yksi- tai kaksikotisia, ja kukat yksi- tai kaksineuvoisia lajista riippuen. Kukat kasvavat kukinnoissa. Sekä verho- että terälehtiä on yleensä viisi. Heteitä on kymmenen tai enemmän. Emin sikiäin on kehänpäällinen ja sisältää kolmesta viiteen onteloa, joissa on siemenaiheita kymmenen tai enemmän. Hedelmä on marja tai kota.

Levinneisyys

Laikkuköynnöskasveja kasvaa luonnonvaraisena Aasian, Australian, Pohjois-Amerikan ja Etelä-Amerikan trooppisilla, subtrooppisilla ja lauhkeilla vyöhykkeillä. Suurin lajirunsaus on tropiikissa.
Kruunu (päähine)

Morsiuskruunu

Kruunu on ollut entisaikoina morsiamen hääpuvussa merkkinä siitä, että hän menee ensimmäistä kertaa avioliittoon. Vanhoissa kirkonkirjoissa on maininta "Skrud med kronan" tai "Skrud utan krona".
Kruunut olivat käytännössä uniikkikappaleita; Pohjanmaalla tunnettu morsianten pukija Kruunu-Marjaana teki muun muassa kookkaan kruunun, jonka kunniaksi on sävelletty Kruunu-Marjaanan polska (levyttänyt Konsta Jylhä).
Nykyisin tällainen vanhanajan kruunu kuuluu eritysesti näytelmään Nummisuutarit.

Vihkikruunu

Ortodoksiseen avioliittoon vihkimiseen kuuluu erikseen morsiamelle ja sulhaselle oma kruunu.  
Pohjois-Euroopassa ne ovat yleensä jalometalleista, Suomessa etupäässä kullatusta hopeasta tehtyjä.
Mallit ovat moninaisia joskin useimmat pyrkivät jäljittelemään Venäjän keisarin kruunua, koska tapa on Venäjän kirkossa kehittynyt.
Kreikassa käytetään kruunujen sijasta seppeleitä jotka talviaikana voivat olla myös mehiläisvahasta tehtyjä.
Kruunu edustaa vihkimisessä sitä taivaallista kruunua joka odottaa uskovaisia.
Sikiöpiirroskiista

Sikiöpiirroskiista viittaa eräiden 1800-luvun tutkijoiden, muun muassa Haeckelin sikiöpiirroksiin, joiden mukaan eri lajien yksilönkehitys toistaa aikaisempaa evoluutiota.
Aarnionperä

Aarnionperä on Salon kaupunginosa joka sijaitsee kahtena alueena Karjaskylänkadun (vanhan Muurlantien) varrella. Linnunpelto-niminen alue sijaitsee länsirinteessä, Karjaskylänkadun itäpuolella. Toinen, kauempana keskustasta oleva, asuntoalue sijaitsee Kiskontien (Seututie 186) molemmin puolin paikalla, jossa vanhan Muurlantien ja uuden Kiskontien linjaukset yhtyvät.

Palvelut

Alueella sijaitsee Salon kaupungin Karjaskylän koulu

Historiaa

Lukuisat muinaisjäännökset kertovat varhaisesta asutuksesta alueella. Karjaskylän koulun länsipuolella, Katinkallion mäen juurella, on sijainnut kivikautinen asuinpaikka ('Aarnionsuo'). Kivikaudella paikka on ollut kapean merenlahden pohjukassa. Aluetta ympäröivien mäkien huipuilta (Haukkamäki, Aarnionperämäki ja Katinkallio) on löydetty pronssikautisten hautaröykkiöiden jäännöksiä. Linnunpellon alueen läheisyydestä, alueen luoteispuolelta, on tehty rautakautiseen asutukseen ja kalmistoon viittaavia löytöjä.
Alueen vanhempi rakennuskanta on peräisin toisen maailmansodan jälkeiseltä jälleenrakennuskaudelta. Alue kuului Uskelan kuntaan ennen 1.1.1967 tapahtunutta Salon ja Uskelan kuntaliitosta. Ensimmäinen asemakaava alueelle vahvistettiin 29.3.1993. Vasta asemakaavan myötä alueelle on tullut suuremmassa määrin uutta asutusta.
Louis Braunzel

Historia

Braunzel oli 1950-luvulla DARPA:n yksi kokeista, jonka aikana hän sai psyykkisiä voimia, kuten kyvyn manipuloida muiden ajatuksia, tunteita ja luonnetta. Tämän kyvyn avulla Braunzel pakeni DARPA:n laitoksen vankeudesta ja pyrki elämään normaalia elämää.
Myöhemmin hän muutti vuokralaiseksi April O'Neilin asumaan kerrostaloon ja oli todistamassa Raphaelin kidnappausta. Sitä ennen Turtlesien taisteltua kyborgiksi itsensä muunneltua Baxter Stockmania vastaan, jonka jälkeen DARPA sieppasi Raphaelin. Samalla heidän agenttinsa alkoivat tutkia Aprilin asuntoa löytääkseen loput kolme Turtlesia, jolloin Braunzel kertoi Casey Jonesille ja muille Turtleseille kykenevänsä auttamaan heitä Raphaelin etsimisessä. Yhdessä Caseyn, kolmen Turtlesin ja Jonkun he murtautuivat DARPA:n päämajaan ja vapauttivat Raphaelin, sekä muutaman muun tuntemattoman olennon. Pakomatkan aikana he kuitenkin menettivät Jonkun, joka kuoli suuren meritähden näköisen hirviön syödessä sen. Tapahtumaan jälkeen ryhmä palasi New Yorkiin, jossa Braunzel pyyhki muutaman menneen päivän tapahtumat kaikkien Turtlesien paitsi Leonardon mielestä pois. Pian Braunzel jätti Aprilin ja kaiken muun taakseen, ja muutti pois New Yorkista.
Andy Powell

Andy haastaa Richien

1970 Wishbone Ash toimi Deep Purplen lämmittelijänä. Powell oli juoninut ajatuksen päästä soittamaan Ritchie Blackmoren kanssa. Hän oli valmistellut omat vahvistimensa ja soittovälineensä, ja kun Blackmore aloitti oman soundchekinsä Powell hiipi lavalle kytki kitaransa ja alkoi vastata Blackmoren soittoon. Soundchek kehittyi jammailuksi jossa Powell palautti Blackmoren riffejä ja ideoita. Soundchekin päätteeksi Blackmore tuli kommentoimaan Powelille:"I thought you sounded pretty good". Blackmore tutustutti yhtyeen Derek Lawrenceen josta tuli Wishbone Ashin tuottaja. Blackmore myös vakuutti MCA-levyhtiön, joka tekikin hänen suosittelunsa johdosta levytyssopimuksen Wishbone Ashin kanssa
Keijo Virtanen

Keijo Aarre Virtanen (s. 28. elokuuta 1945 Naantali) on suomalainen kulttuurihistorioitsija. Hän toimi vuodesta 1997 vuoteen 2012 Turun yliopiston rehtorina. 
Hänet valittiin yliopiston rehtoriksi viisi kertaa, ja kautensa päättyessä hän oli hoitanut tehtävää 15 vuoden ajan. Hän on Turun yliopiston pitkäaikaisin rehtori. Virtasen toimikausi päättyi 31. heinäkuuta 2012.
Virtanen on Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2000 lähtien.

Ura

Keijo Virtanen on työskennellyt Turun yliopiston palveluksessa vuodesta 1969 alkaen tutkimusapulaisena, assistenttina ja virkaa toimittavana apulaisprofessorina yleisen historian oppiaineessa. Vuodesta 1983 hän toimi kulttuurihistorian virkaa toimittavana professorina. Kulttuurihistorian professoriksi hänet nimitettiin vuonna 1990. Turun yliopiston vararehtorina Virtanen toimi vuosina 1993–1997.
Keijo Virtanen on Viron kunniakonsuli Turussa ja Varsinais-Suomessa vuodesta 2001 lähtien. Hän on Siirtolaisuusinstituutin hallintoneuvoston (aik. valtuuston) puheenjohtaja vuodesta 2000. 
Virtanen on Liettualaisen Klaipedan yliopiston kunniatohtori (2001), virolaisen Tarton yliopiston kunniatohtori (2003) sekä kanadalaisen Lakeheadin yliopiston kunniatohtori (2016). Hänelle on myönnetty sekä Suomen Valkoisen Ruusun Ritarikunnan että Suomen Leijonan Ritarikunnan komentajamerkit sekä muita huomionosoituksia kotimaan lisäksi Virosta, Italiasta ja Venäjältä.
Virtanen on toiminut lukuisien kotimaisten ja ulkomaisten tieteellisten ja muiden organisaatioiden puheenjohtajana ja jäsenenä, mm. valtion tutkimus- ja innovaationeuvoston (aik. tiede- ja teknologianeuvosto) jäsenenä 2002-2005 sekä 2007-2011, TS-yhtymän hallintoneuvoston puheenjohtajana 2001-2015 sekä Journal of American Historyn Suomen toimittajana 1992-2009.

Koulutus ja tieteellinen työ

Keijo Virtanen valmistui ylioppilaaksi Naantalin Yhteiskoulusta vuonna 1964 sekä filosofian kandidaatiksi 1972, filosofian lisensiaatiksi 1977 ja filosofian tohtoriksi 1980 Turun yliopistosta. Hän työskenteli tutkimusassistenttina Michiganin yliopistossa 1974-1975 sekä samassa yliopistossa Fulbright-tutkijana 1988-1989. Hän on tehnyt lukuisia tutkimusmatkoja etenkin Yhdysvaltoihin ja Kanadaan.
Hänen julkaistut tutkimuksensa ovat keskittyneet valtamerten takaiseen siirtolaisuuteen ja etnisyyteen, Yhdysvaltojen ja Kanadan historiaan ja yhteiskuntaan, amerikkalaisen kulttuurin vaikutuksiin Euroopassa ja Suomessa, Euroopan integraatioprosesseihin, kulttuurihistorian metodologisiin kysymyksiin sekä yliopisto- ja tiedepolitiikkaan.
Senaatti

Senaatti on valtion hallintoelin. Nimeä käytetään nykyisin yleensä parlamentin ylähuoneesta. Lakeja säädettäessä ne on hyväksyttävä sekä ylä- että alahuoneessa eli molemmissa kamareissa. Sana senaatti (senatus, vanhempain neuvosto) juontaa juurensa latinan sanasta senex (vanha mies), ja alkuperäinen senaatti olikin Rooman kaupungin senaatti. 
Joissain maissa senaatin jäsenet valitaan äänestämällä samalla kun parlamentin jäsenet, mutta esimerkiksi Kanadassa senaatin jäsenet nimittää kenraalikuvernööri pääministerin suosittelemista ehdokkaista. Yhdysvalloissa jokaisesta osavaltiosta valitaan kaksi senaattoria, kun taas kongressiedustajat valitaan edustajainhuoneeseen väkiluvun mukaan, kuitenkin vähintään yksi. Senaattia ja edustajainhuonetta yhdessä nimitetään Yhdysvaltain kongressiksi.
Senaatti voi olla myös vallan kolmijako-opin mukainen toimeenpanovaltaa käyttävä osa. Keisarillinen Suomen senaatti vastasi Suomen suuriruhtinaskunnassa nykyistä hallitusta ja korkeinta oikeutta vuosina 1816–1918. Saksan kaupunkiosavaltioissa Berliini, Bremen ja Hampuri hallinnon toimeenpaneva osa on senaatti ja senaattorit vastaavat ministereitä.
Carinhall

Carinhall oli Hermann Göringin maaseutuasunto ja metsästyslinna. Se rakennettiin suurelle metsästystilalle Berliinin koillispuolelle Schorfheideen Großdöllner Seen ja Wuckerseen väliin Brandenburgin pohjoisosaan.

Historia

Göringin ensimmäisen vaimon, ruotsalaisen Carin Göringin (1888–1931) mukaan nimettyä residenssiä rakennettiin vuodesta alkaen 1933 mittasuhteiltaan valtavaksi mutta muistuttamaan metsästyslinnaa. Sen pääarkkitehti oli Werner March, joka suunnitteli Berliinin olympiastadionin. Carin Göringin ruumis siirrettiin vuonna 1934 alkuperäisestä hautapaikasta Ruotsista Carinhallin alueelle. 1951 löytyi luuranko jota pidettiin Carin Göringin luurankona, ja se vietiin Ruotsiin. 1990-luvulla Karinhallista löytyi kuitenkin toinen luuranko, joka dna-tutkimuksissa on osoitettu Carin Göringin luurangoksi. Se on haudattu Ruotsiin.
Carinhallissa järjestettiin 10. huhtikuuta 1935 Göringin hääjuhla, kun Göring vihittiin toisen vaimonsa, näyttelijä Emmy Sonnemannin kanssa.
Carinhalliin päätyi runsaasti saksalaisten eri puolilta miehitettyä Eurooppaa ryöstämiä taideaarteita.

Kohtalo

Görin räjäytytti Carinhallin 28. huhtikuuta 1945 estääkseen sitä joutumasta lähestyvän puna-armeijan käsiin. Taideaarteet oli siirretty etukäteen Berchtesgadeniin.
Jäljellä on rauniot, muutamia perustuksia ja mahtavat portit.

Perintö

Vuonna 1999 ilmestynyt kirja Görings Reich: Selbstinszenierungen in Carinhall herätti uuden kiinnostuksen Carinhallia kohtaan. Paikalle tuli aarteenetsijöitä, ja paikasta pelättiin tulevan uusi natsien pyhiinvaelluspaikka. Brandenburgin osavaltionhallinto määräsi Göringin vaimon haudan hävitettäväksi.
Mytilíni

Maantiede

Mytilíni sijaitsee Lesboksen saaren kaakkoisrannikolla ja se on länsi- ja pohjoispuolelta vuorten ympäröimä. Mytilínin vanha kaupunki on niemellä, jonka itäisin osa oli antiikin aikana saari. Sillä sijaitsi antiikin aikainen akropolis ja keskiajalta lähtien Mytilínin linna. Kaupungin satama on lahdessa niemen eteläpuolella. Uudempi kaupunki levittäytyy lahden rannalle sekä keskustan länsipuolisilla kukkuloille.

Keskiajalta nykyaikaan

Kaupunki säilyi asuttuna läpi keskiajan nykyajalle saakka, ja se on Egeanmeren saarten harvoja antiikin ajalta peräisin olevia kaupunkeja, joissa asutus vaikuttaa jatkuneen keskeytyksettä. Bysanttilaisella kaudella kaupungin antiikin aikaiselle akropoliille rakennettiin Mytilínin linna. Mytilene oli muun Lesboksen tavoin genovalaisen Gattilusion (Gateluzzien) suvun hallussa vuosina 1355–1462. Nämä uusivat linnan vuonna 1373. Keskiajalla kaupunki antoi nimensä koko saarelle, ja saari tunnettiin useimmiten Lesboksen sijasta Mytilenenä.
Mytilene tuhoutui maanjäristyksessä vuonna 1401. Vuonna 1462 valta kaupungissa ja saarella siirtyi turkkilaisille. Nämä kunnostivat linnan vuonna 1677. Vuonna 1771 Venäjän laivasto ampui turkkilaisia Mytilínin satamassa. Kansallismielinen Filikí Etaireía aloitti toimintansa kaupungissa vuonna 1817. Vuonna 1905 kaupunki oli kansainvälisessä laivastosaarrossa turkkilaisten painostamiseksi. Turkkilaisvalta kesti vuoteen 1912 saakka. Kaupungista ja saaresta tuli osa Kreikkaa vuonna 1913. Vuoden 1922 jälkeen kaupunki kasvoi voimakkaasti, kun sinne muutti paljon evakkoja Kreikan ja Turkin väestönvaihdon seurauksena. Nykyisin kaupunki tunnetaan nykykreikkalaisessa nimimuodossa Mytilíni.
Mytilíni oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Lesboksen kunnaksi yhdessä Agía Paraskevín, Agiásoksen, Eresós-Ántissan, Evergétoulaksen, Géran, Kallonín, Loutrópoli Thermíin, Mantamádoksen, Míthymnan, Pétran, Plomárin ja Polichnítoksen kanssa.

Kaupunki

Nykyinen Mytilínin kaupunki on yksi Egeanmeren saarten suurimpia kaupunkeja ja merkittävä hallinnollinen keskus, sillä se on muun muassa Pohjois-Egean saarten alueen pääkaupunki. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Mytilínin linna, Mytilínin arkeologinen museo sekä Vapaudenpatsas. Merkittävin kirkko on useita eri tyylisuuntia yhdistelevä Pyhän Theraponin kirkko. Kaupungin rakennuskannassa on paljon sekä italialaisia että turkkilaisia vaikutteita, kun taas 1800-luvulta lähtien sinne on rakennettu myös useita uusklassista arkkitehtuuria edustavia rakennuksia.
Mytilíni on Lesboksen merkittävin satama. Mytilínin kansainvälinen lentoasema sijaitsee noin seitsemän kilometriä kaupungista etelään. Egean yliopiston pääpaikka ja yksi kuudesta yksiköstä toimii Mytilínissä. Siellä toimivat yliopiston yhteiskuntatieteellinen ja ympäristötieteellinen tiedekunta.
Ruslan Rotan

Ruslan Petrovytš Rotan (ukr. Руслан Петрович Ротань, s. 29. lokakuuta 1981 Pultava) on ukrainalainen jalkapalloilija, joka on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Rotan aloitti uransa FK Dnipro Dnipropetrovskin riveissä kaudella 1999–2000. Hän pelasi joukkueessa 105 ottelua tehden niissä 11 maalia. Rotan siirtyi Kiovan Dynamoon kesällä 2005.
Ukrainan maajoukkueessa Rotan on pelannut 22 ottelua, joissa hän on tehnyt kolme maalia (tilanne 19. kesäkuuta 2006). Hän kuului maajoukkueeseen Saksan MM-kisoissa 2006 ja pelasi kolmessa Ukrainan viidestä ottelusta.
O mio babbino caro

O mio babbino caro on sopraanoaaria Giacomo Puccinin vuoden 1918 oopperasta Gianni Schicchi, jossa sen laulaa Lauretta.
Aaria esitettiin ensimmäisen kerran Gianni Schicchin ensiesityksessä Metropolitan-oopperassa New Yorkissa 14. joulukuuta 1918 englantilaisen sopraanolaulajan Florence Eastonin laulamana.

Sanat

O mio babbino caro,

mi piace, è bello, bello.

Vo’andare in Porta Rossa

a comperar l’anello!

Sì, sì, ci voglio andare!

e se l’amassi indarno,

andrei sul Ponte Vecchio,

ma per buttarmi in Arno!

Mi struggo e mi tormento!

O Dio, vorrei morir!

Babbo, pietà, pietà!

Babbo, pietà, pietà!
August Johann Rösel von Rosenhof

August Johann Rösel von Rosenhof (1705–1759) oli saksalainen luonnontutkija ja eläinmaalari. Hän teki hyvin pikkutarkkoja kuvia eläimistä ja hyönteisistä. Kuvat ilmestyivät teoksessa Insektenbelustigungen (4 osaa, 1746–1761).
M2-liekinheitin

M2-liekinheitin (M2-2) on yhdysvaltalainen toisen maailmansodan aikainen liekinheitin, jota käytettiin mm. Iwo Jiman taistelussa. Sen todellinen "polttoaika" oli noin 7 sekuntia ja liekin tehokas kantama noin 33 metriä. Panssarivaunut ja erityisesti panssarivaunuihin asennetut liekinheittimet korvasivat sodan edetessä M2-2:n käyttöä sotilaiden kannalta turvallisempana vaihtoehtona.
M2-2:n käyttöönotto tapahtui kesällä 1944 Guamin kampanjassa. M2-2 painoi 19,5 kg tyhjänä, 31 kg täynnä. M2-2:ssa oli kolme säiliötä: kahdessa säiliössä oli polttoaineena yhteensä 15 litraa napalmia, kolmannessa säiliössä oli ajoaineena typpeä.
M2-2:ta edeltäviä yhdysvaltalaisia liekinheittimiä olivat M-1 ja sen seuraaja, ensimmäinen napalmia käyttävä liekinheitin M-1-1. M2-2:ssa oli parannettu luotettavuutta ja sytysjärjestelmää M1-1:een verrattuna.
M2A1-7 oli M2-2:stä kehitetty versio. Sitä käytettiin mm. Vietnamin sodassa.
Suomukorppikotka

Koko ja ulkonäkö

Suomukorppikotkan pituus on 85–97 cm, paino 6,4–9,0 kg ja siipiväli 226–255 cm. Molemmat sukupuolet ovat saman näköisiä ruskean tai mustan kirjavia, vatsa on paljon vaaleampi ja päätä ja kaulaa peittää harmaa nukka.

Levinneisyys

Suomukorppikotkia esiintyy koko Sahelin alueella: lännestä Senegalin, Gambian ja Malin alueilta itään Sudaniin ja Etiopiaan, kuten myös eteläisemmillä savannialueilla Itä-Afrikassa: Keniassa, Pohjois-Tansaniassa ja Mosambikissa. Aiemmin runsaslukuinen laji on harvinaistunut varsinkin levinneisyysalueen länsiosissa ja useimmat yksilöt elävät nykyisin suojelualueilla.
Lajia ei ole tavattu Suomessa, mutta joitain yksilöitä eksyy vuosittain Etelä-Eurooppaan, muun muassa Espanjaan ja Etelä-Ranskaan.

Lisääntyminen

Suomukorppikotkat pesivät yhdyskuntina kalliojyrkänteillä. Pesä on kuitenkin yleensä puussa, toisinaan kallion ulkonemalla.

Ravinto

Suomukorppikotkat ovat raadonsyöjiä ja kaartelevat nousevien ilmavirtausten avulla ravintoa etsiessään.
Jeff Fraza

Contender - Haastaja

Ensimmäisellä kaudella Jeff päätyi idän joukkueeseen. Lännen joukkueen Joey Gilbertin oli tarkoitus haastaa Jeff kisan ensimmäisellä viikolla, mutta antoi paikkansa Alfonsolle ja Peterille. Neljännellä viikolla Jeff sairastui vesirokkoon ja joutui lähtemään kisasta ottelematta
Ennen finaaleja hän kohtasi Brent Cooperin näytösottelussa, josta Jeff vei pistevoiton haja-äänin.

Contender 2

Jouduttuuaan lähtemään ensimmäisestä kisasta ilman ottelemista, Jeff sai toisen tilaisuuden päästen toiselle kaudelle. Hänet valittiin mukaan keltaiseen joukkueeseen. Hän otteli ensimmäisen kierroksen toiseksi viimeisessä ottelussa ystäväänsä Nick Acevedoa vastaan. Jeff hävisi ottelun yksimielisin pistein. Tämä ottelu jäi hänen viimeisekseen.

Kuolema

Jeff Fraza kuoli 4.2.2012. Uutisten mukaan hän jai junan alle.
Kuntoilu

Kuntoilu eli kuntoliikunta tai kuntourheilu on yleiskunnon kohentamiseksi harrastettavaa liikuntaa.

Ympäristövaikutukset

Kestävän kehityksen mukaista on erityisesti hyötyliikunta sekä luonnossa liikkuminen: lenkkeily, pyöräily, sauvakävely, hiihto, melonta, marjastus, avantouinti, parkour ja luistelu. Liikuntapaikalle kulkeminen kävellen, polkupyörällä tai linja-autolla on luontoystävällisempää kuin autoilu.