google/wiki40b huggingface dataset:
Chimor

Chimor (Chimú) oli esikolumbiaaninen intiaanivaltio nykyisen Perun rannikon pohjoisosissa noin vuosien 1000 ja 1470 välillä. Inkat valtasivat Chimorin vuonna 1475, 50 vuotta ennen konkistadorien saapumista alueelle. Valtion pääkaupunki oli Chan Chan -niminen kaupunki, joka sijaitsi lähellä nykyistä Trujillon kaupunkia. Chan Chan oli Amerikkojen suurin kaupunki ennen espanjalaisten valloituksia. Chimorin valtakuntaan kuului sen ollessaan laajimmillaan melkein tuhat kilometriä Tyynen valtameren rannikkoa.
Yhteiskunta jakautui luokkiin ja ammattikuntiin. Kuningasta palvottiin puolijumalana. Valtiolla oli keskitetty hallinto, ja valtion laajetessaan siitä tuli valtioliitto. Laajenemisen syinä on saattanut olla hallitsijoiden ahneus rikkauksille. Valtakuntaan kuului laajimmillaan 20 jokilaaksoa ja 20 miljoonaa asukasta.
Valtakunta alkoi laajeta 1200-luvulla, jolloin pääkaupungissa oli noin 8 000 asukasta. Keskeisenä vastustajana oli pohjoisen Sicán. Inkat nousivat vastustajaksi vasta 1400-luvulla. Inkat valloittivat alueen 1462-1475. Laajimmalle kulttuuri levisi juuri inkojen valtakaudella, kun chimut tuottivat inkoille tavaroita.

Kulttuuri

Chimorin kansaa sanotaan chimuiksi ja kulttuuria Chimúksi. Chimú nousi Moche-kulttuurin raunioille. Kulttuurista tiedetään vähän ja vain sen verran, mitä arkeologisista löydöistä on pystytty päättelemään. 
Chimorin kansa valmisti keramiikkan käyttämällä muotteja ja kokosi isoimmat astiat erikseen valmistetuista osista. Astioiden muodot ja koristeaihiot saivat pitkälti vaikutteita Moche-keramiikkasta. Chimú-kulttuuri kehittyi korkealle tasolle myös metallurgiassa. Useista raaka-aineista, esimerkiksi kuparista, hopeasta ja kullasta, valmistettiin tavallisia käyttösineitä, kuten pikareita, lautasia ja koruja. Kankaiden raaka-aineina kulttuuri käytti puuvilla, mutta myös laamaeläinten villaa. Kankaat olivat kuvioituja, ja niitä saatettiin vielä koristella esimerkiksi höyhenillä ja metallikoristeilla.

Lapsiuhrit

Joukko Perussa toimivia tutkijoita löysi keväällä 2018 Huanchacon alueelta muinaisen joukkohaudan, joka sisälsi 140 uhratun lapsen ja 200 uhratun laaman jäänteet. Lasten rintarangat oli viilletty auki, ja heiltä oli poistettu sydämet. Jonkin matkan päästä tutkijat löysivät toisen joukkohaudan, jossa oli 227 lapsen jäänteet. Tutkijat epäilevät että nämä iältään 4-14-vuotiaat lapset oli joskus 1400-luvulla uhrattu rituaalissa Chimu-kulttuurin jumalille, jotta jumalat lopettaisivat El Niño -ilmiön aiheuttamat rankkasateet ja lepyttäisivät tulvat.
Eino Virtanen (muusikko)

Eino Virtanen (10. joulukuuta 1925 Helsinki – 26. marraskuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen laulaja, säveltäjä, kapellimestari, sovittaja ja trumpetisti. Hän teki paljon duolevytyksiä Brita Koivusen kanssa. Virtanen myös antoi äänensä Pikkuoraville "Saukki ja Oravat" -levytyksissä ja esiintyi muutamassa elokuvassa omana itsenään.
Musiikkiopintojen lisäksi Eino Virtanen opiskeli lakia Helsingin yliopistossa. Hän teki musiikki- ja muitakin ohjelmia Yleisradiolle niin televisioon kuin radion musiikkiosastolle. Hän oli Radion tanssiorkesterin jäsen.
Emil Hästbacka

Johan Emil (J.E.) Hästbacka (30. kesäkuuta 1872 Teerijärvi – 17. tammikuuta 1951 Teerijärvi) oli pankinjohtaja, maanviljelijä ja ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustaja.
Hästbackan vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Hästbacka ja Maria Hästbacka. Hän kävi kansakoulun ja toimi sitten maanviljelijänä Teerijärvellä vuosina 1890–1951. Hästbacka oli myös Wilh. Schaumanin palveluksessa ensin puutavaraliikkeen metsäpäällikkönä 1896–1912 ja sitten puutavaraliikkeen toisena johtajana 1912–1929. Samaan aikaan hän toimi Puutavara Oy Ykspihlajan isännöitsijänä 1911–1916 ja Oy Furun toisena johtajana 1916–1924. Viimeksi Hästbacka oli Teerijärven säästöpankin toimitusjohtajana vuosina 1930–1949. Hän sai talousneuvoksen arvonimen 1932.
Hästbacka oli RKP:n kansanedustajana vuosina 1917–1948 edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän kuului valtiontilintarkastajiin ja oli mukana kunnallispolitiikassa Teerijärven kuntakokouksen ja kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Hästbacka oli jäsenenä Vaasan läänin pohjoisen vaalipiirin keskuslautakunnassa ja Ruotsalaisen kansanpuolueen lisätyssä keskushallituksessa.
Hästbacka oli naimisissa vuosina 1891–1897 Emma Lovisa Sågslampin kanssa. Vuodesta 1898 hän oli naimisissa Aina Maria Kuleniuksen kanssa.
Dzong

Dzong on buddhalaisten valtioiden rakennustyyppi, jossa yhdistyy luostari, temppeli, hallintorakennus ja puolustuslinnoitus. Sekä uskonnolliset että valtiolliset johtajat ovat asuneet dzongeissa. Dzongeissa on myös käyty kauppaa ja vietetty kansallisia juhlia. Dzongeja on Himalajalla sekä Bhutanissa että Tiibetissä.
Pinto Colvig

Vance DeBar "Pinto" Colvig (11. syyskuuta 1892 Jacksonville, Oregon – 3. lokakuuta 1967 Woodland Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen vaudeville-, radio- ja ääninäyttelijä sekä sanomalehtisarjakuvien piirtäjä ja sirkustaiteilija. Hän valmistui Oregon State Universitystä 1911.
Ehkä parhaiten Colvig tunnetaan ääniroolistaan The Walt Disney Companyn piirroselokuvien Hessu Hopona. Hän esitti myös muita rooleja Disneyn elokuvissa: yhtenä porsaana Kolmessa pienessä porsaassa, Jörönä ja Uneliaana Lumikissa ja seitsemässä kääpiössä sekä haukkuvana Plutona. Hän oli myös alkuperäinen Bozo-klovni, jota hän esitti vuodesta 1946 lähtien kokonaisen vuosikymmenen. Colvig ei työskennellyt ainoastaan Disneylle vaan myös muille elokuvastudioille: Warner Bros. -animaatiostudiolle, Fleischerin studioille ja MGM:lle. Viimeksi mainitun elokuvista hänellä oli äänirooli Ihmemaa Ozissa (1939). 
Colvig kuoli 75-vuotiaana keuhkosyöpään. Hän oli tupakoinut koko ikänsä ja oli Yhdysvalloissa ensimmäisiä, jotka yrittivät saada tupakka-askeihin syöpävaroitusta.
Metsä-Lappi

Metsä-Lappi on Lapin luonnonmaakunta, joka sijaitsee Peräpohjolan pohjoispuolella ja Tunturi-Lapin eteläpuolella. Se jakautuu Outalappiin ja Inarin järvimaahan. Outalappi ulottuu Enontekiön etelärajan tuntumasta ja Muoniojoesta Ounasjärvelle saakka. Sen alueella sijaitsee Saariselän tunturialue. Inarin järvimaa ulottuu Outalapin itärajalta Venäjän rajalle. Sen alueella sijaitsee Sevettijärven järviketju.
Teemu Nikkanen

Ura

Nikkanen on pesäpallossa edustanut vain Hyvinkään Tahkoa, mutta hän on pelannut myös seuran yhteistyöseuroissa. Nikkasen kasvattajaseuraksi on ilmoitettu sekä Tahko että Riihi-Pesis. Debyyttinsä Superpesiksessä Nikkanen teki vuonna 2010 Tahkon joukkueessa. Nikkasen ensimmäinen ottelu Superpesiksessä oli Vimpelin Vetoa vastaan. Sitä ennen hän oli pelannut Suomensarjassa, Ykköspesiksessä sekä juniorisarjoissa. Debyyttivuotensa aikana hän pelasi pääasiassa Suomensarjaa Tahkossa mutta myös Ykköspesistä Jokioisten Koetuksen joukkueessa.
Vuonna 2011 Nikkanen vakiinnutti paikkansa Tahkon edustusjoukkueessa: hän pelasi runkosarjassa 17 ottelussa 26:sta. Lisäksi hän pelasi poikien Superpesiksessä, Suomensarjassa sekä Tahkon yhteistyöseuran Puna-Mustien joukkueessa Ykköspesiksessä.
Vuonna 2012 Nikkanen pelasi Tahkon edustusjoukkueessa varsinkin numerolla kolme. 26. toukokuuta 2012 Nikkanen loukkaantui Hyvinkään ampumavälikohtauksessa. Samassa joukkueessa pelannut Topi Koistinen kuoli saamiinsa vammoihin. Myös toinen joukkuekaveri Miikka Matikka loukkaantui. Luoti osui Nikkasta korvan yläpuolelle. Nikkanen kuitenkin palasi joukkueeseen pian tapahtumien jälkeen ja pelasi kauden aikana 27:ssä Tahkon 32 ottelusta. Hän jatkoi Tahkon joukkueessa myös kaudella 2013, jonka aikana hän pelasi 24 ottelussa pelaten kopparina. Nikkanen kärsi kauden aikana alaraajavammasta, jonka takia hän oli kuukauden pelaamatta. Nikkanen pelasi kauden aikana A-poikien Itä–Länsi-ottelussa.
Nikkanen pelaa kopparina ja kotiuttajana. Hän voitti kaudella 2012 Tahkossa A-poikien SM-pronssia. Lisäksi Nikkanen valittiin 2013 nuorten Itä–Länsi-ottelussa Hyvinkäällä joukkueensa parhaaksi.
Mattlidens gymnasium

Mattlidens gymnasium on Espoon Matinkylässä sijaitseva noin 500 opiskelijan lukio. Se on Espoon ainoa ja Suomen suurin ruotsinkielinen lukio. Opiskelijoista 130 opiskelee IB-linjalla. Samassa rakennuksessa sijaitsee myös ruotsinkielinen peruskoulu Mattlidens skola. Lukuvuonna 2014–2015 lukiossa oli 169 aloituspaikkaa, joista 47 IB-linjalle. Sisäänpääsykeskiarvo yleislinjalle oli 7,31 ja pisteraja IB-linjalle 14,84.
International Baccalaureate -toiminta (IB) alkoi Mattlidens gymnasiumissa keväällä 1993, ensimmäisenä Suomessa yhdessä Helsingin Suomalaisen Yhteiskoulun kanssa.
Michel de Certeau

Michel de Certeau (17. toukokuuta 1925-9. tammikuuta 1986) oli ranskalainen kulttuurintutkija. Hän syntyi Savoijissa ja suoritti opintonsa Grenoblessa, Lyonissa ja Pariisissa. Lyonissa de Certeau vihittiin jesuiitaksi.
Michel de Certeaun tuotanto on laaja-alainen ja ammentaa erilaisista lähteistä. Teoksessaan La Fable Mystique (1982) de Certeau kirjoittaa keskiajan katolisista mystikoista. Teoksessaan L'invention du quotidien (1980) Michel de Certeau puolestaan analysoi valtarakenteiden purkamista pienissä arkielämän käytännöissä. Kirjassaan hän jatkaa Michel Foucault'n ajatusta vallankäytön jakautumisesta arkisiin käytäntöihin ja ihmissuhteisiin.
Under the Cherry Moon

Under the Cherry Moon on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut musikaalinen draamaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Prince, Jerome Benton, Kristin Scott Thomas, Steven Berkoff, Emmanuelle Sallet, Alexandra Stewart ja Francesca Annis. Elokuvan on ohjannut Prince. Elokuva ei menestynyt taloudellisesti ja ”voitti” viisi Razzie-palkintoa huonoimmasta elokuvasta, huonoimmasta miespääosasta, huonoimmasta ohjauksesta, huonoimmasta miessivuosasta ja huonoimmasta laulusta.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo elokuvan sisältävän ”kolhon näennäisjuonen, huonoa huumoria ja narsistista rakastelua” ja antaa sille yhden tähden viidestä lähinnä musiikin ansiosta.
Alex Freeman

Alexander Hales "Alex" Freeman (s. 28. huhtikuuta 1972 Raleigh, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) on Suomeen asettunut yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän aloitti säveltämisen 13-vuotiaana ja opiskeli nuorena sekä pasuunansoittoa että sävellystä Bruce Reinoson johdolla. Hän lähti Pohjois-Carolinasta vuonna 1990 opiskelemaan Eastman School of Musicissa, jossa hänen opettajinaan toimivat Samuel Adler, Warren Benson, Joseph Schwantner ja David Liptak. Hän sai maisterinarvon Bostonin yliopistosta opiskeltuaan Lukas Fossin johdolla. Vuonna 1998 Freeman muutti New Yorkiin aloittaakseen tohtorikoulutuksen Juilliard Schoolissa Christopher Rousen johdolla. Hän lähti Suomeen väitöskirjansa The First Movement of Sibelius's Fourth Symphony: Sketch Study and Style Analysis aihepiirin innoittamana. Suomessa Freeman on ollut Eero Hämeenniemen, Jouni Kaipaisen ja Magnus Lindbergin opissa.
Vuosina 2007–2014 Freeman opetti Carleton Collegessa. Hänellä on suomalainen vaimo ja kaksi poikaa.
Freemanin teosten joukossa on toukokuussa 2018 Helsingin kamarikuoron kantaesittämä Under the Arching Heavens: A Requiem, joka on Suomen sisällissodan uhrien muistolle sävelletty requiem.
Ambiorix

Ambiorix oli kelttiheimo eburonien päällikkö, jota pidetään kansallissankarina Belgiassa. Ambiorix johti eburoneja näiden sodassa roomalaisia vastaan 54–51 eaa .
Vuosina 58–51 eaa. Julius Caesar löi Galliaan asettuneet belgit ja alisti Gallian pohjoisosat Rooman valtaan. Vuonna 54 eaa. Gallian koillisosiin leiriytyneet legioonat pakottivat eburonit luovuttamaan suurimman osan sadostaan valloittajille. Tätä eburonit eivät antaneet anteeksi. Ambiorix onnistui houkuttelemaan yhden legioonan väijytykseen, jossa kaikki roomalaiset tapettiin.
Vuonna 53 eaa. roomalaiset tekivät kostoretken, jossa suurin osa eburoneista tuhottiin. Ambiorix pakeni Reinin yli, eikä hänen myöhemmistä vaiheistaan ole tietoa.
FS La Capricieuse (P684)

Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus sijoitettiin Martiniquelle Fort de Franceen. Se avusti syyskuussa 1989 hurrikaani Hugon tuhoalueella. Alus siirrettiin 1990 Ranskan Guaynaan Degrad des Cannesin tukikohtaan.
HMS Vanadis (1862)

Valmistus

Alus tilattiin Karlskronan telakalta ja se laskettiin vesille 30. huhtikuuta 1862. Alus otettiin palveluksen 6. elokuuta.
Alus oli kolmimastoinen ja sen purjepinta-ala oli 1 643 neliömetriä.

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 22. joulukuuta 1893.
Jooli

Jooli on kaksimastoinen purjealus, jossa peräsinakseli on taemman eli mesaanimaston etupuolella. Jos peräsinakseli on mesaanimaston perän puolella, alustyyppiä kutsutaan nimellä ketsi.
Useimmat nykyajan kaksimastoiset purjealukset ovat ketsejä, jooli on tyyppinä huomattavasti harvinaisempi. Joissain nykyaikaisissa retkipurjejollissa käytetään joolitakilaa, mistä esimerkkinä on suosittu Navigator-vene.
Leveyspiiri

Leveyspiiri eli paralleelipiiri on maapallon kiertävä päiväntasaajan suuntainen piiri. Sen maanpinnan kohdan sijainti päiväntasaajasta pohjoiseen tai etelään voidaan kertoa leveysasteen, minuuttien ja sekuntien avulla.
Päiväntasaajan ja napojen lisäksi tärkeitä leveyspiirejä ovat Kravun kääntöpiiri (23° 26′ 22″ N) pohjoisella ja Kauriin kääntöpiiri (23° 26′ 22″ S) eteläisellä pallonpuoliskolla, jotka antavat auringon pohjoisimman ja eteläisimmän zeniittiaseman, sekä napapiirit (66° 33′ 39″), jotka kuvaavat kaamoksen rajaa.

Leveysaste

Leveysastetta (φ) mitataan astein (°) kulmamittana päiväntasaajan 0°:sta (matalat leveysasteet) napojen 90°:seen (korkeat leveysasteet). Leveyspiirin sijainnilla on absoluuttinen arvo, mutta leveysaste on arvojen vaihteluväli. Leveysaste (°) voidaan jakaa 60 minuuttiin (′) ja edelleen 60 sekuntiin (″). Nämä minuutit ja sekunnit ilmoitetaan maapallon navan puolelta, eli esim. leveyspiiri 23° 26′ 22″ S on kauempana päiväntasaajalta kuin leveyspiiri 23° 00′ 00″ S.
Pohjoista leveyttä merkitään yleensä kirjaimella N, eteläistä kirjaimella S. Joskus eteläinen leveys annetaan negatiivisena, pohjoinen positiivisena. Esimerkiksi Suomen mantereen pohjoisin kohta Utsjoen Nuorgamissa sijaitsee leveyspiirillä 70° 05′ N ja eteläisin Hangon Tulliniemessä vastaavasti kohdalla 59° 48′ N.
Ekliptisessä koordinaatistossa, jonka pohjana on eläinrata, määritellään ekliptinen latitudi. Galaktinen latitudi on leveysaste galaktisessa koordinaatistossa. Galaktinen 0-leveysaste seuraa Linnunradan tasoa.
Munch-museo

Rakennus

Rakennuksen osoitteessa Tøyengata 53 Itä-Tøyenissä Oslossa ovat suunnitelleet arkkitehdit Gunnar Fougner ja Einar Myklebust. Myklebust suunnitteli myös museon kunnostuksen ja laajennuksen, joka vihittiin käyttöön vuonna 1994, jolloin Munchin kuolemasta oli kulunut 50 vuotta.
Museossa on nykyisin muun muassa näyttelytilat, valokuvaus- ja konservointitilat, toimistotiloja, kirjasto ja varastotilat. Museon keskellä on luentosali, jota käytetään myös näyttelyihin, konsertteihin, teatteri- ja elokuvanäytöksiin, ja uudessa osassa on museokauppa ja kahvila.

Kokoelmat

Edvard Munch testamenttasi Oslon kaupungille noin 1 100 maalausta, 15 500 grafiikanlehteä 700 aiheesta, 4 700 piirrosta sekä kuusi veistosta. Lisäksi testamenttiin kuului 500 painolevyä, 2 240 kirjaa, muistiinpanokirjoja, asiakirjoja, valokuvia, työkaluja ja huonekaluja. Munchsin laajan kirjekokoelman testamenttasi myöhemmin museolle hänen sisarensa Inger Munch, ja testamenttiin sisältyi myös huomattava määrä alkuperäisteoksia, etenkin 1880-luvulta.
Nykyisin museon omistuksessa on lahjoitusten ja vaihtojen ansiosta runsaasti yli puolet Munchin maalauksista, kaikki grafiikan aiheet ja kaikki olemassa olevat painolaatat. Niiden ja laajan kirjaston ansiosta Munch-museo on kansainvälisesti ainutlaatuinen. Kokoelmien ansiosta museossa käy runsaasti niin koti- kuin ulkomaisiakin tutkijoita ja opiskelijoita.

Muutto

Ehdotukset museon siirtämisestä uuteen paikkaan on aiemmin aina tyrmätty, mutta 28. toukokuuta 2008 tehtiin päätös, että Munch-museo ja Stenersen-museo sijoitettaisiin yhteisiin tiloihin Bjørvikaan Akerselvan itäpuolelle.
Erkki Elorinne

Erkki Veli Elorinne (s. 20. heinäkuuta 1935 Mikkeli) on suomalainen kirjailija.
Lars Rosenblad

Lars Rosenblad (s. Parainen 5. huhtikuuta 1965) on Mantra Communicationsin konsultti. Hänestä tuli valtiotieteiden kandidaatti vuonna 1993 ja valtiotieteiden maisteri vuonna 1994. Hän oli Yleisradio Oyj:n toimittaja vuosina 1988–1994, Svenska social- och kommunalhögskolanin journalistiikan opettaja ja tutkija vuosina 1994–1998, Nya Ålandin päätoimittaja vuosina 1998–2002, toimitusjohtaja ja kustantaja vuosina 2001–2002, Vasabladetin varapäätoimittaja vuosina 2003–2006, vastaava päätoimittaja vuosina 2009–2010 ja HSS Median liiketoiminnan kehitys- ja uusmediapäällikkö vuosina 2007–2009.
Helsingin Ratsastajat

Helsingin Ratsastajat on Helsingissä toimiva ratsastusseura.

Historia

Yhdistys syntyi Keskustalli Oy:n yhteyteen, joka aloitti toimintansa Kampin kasarmialueella muonavarikon tallissa, nykyisen Hotelli Presidentin paikalla. Ratsastajien määrä kasvoi ja kaivattiin yhdistystä luomaan selkeät puitteet harrastustoiminnalle ja mahdollistamaan kilpailujen järjestäminen. Perustava kokous pidettiin syyskuun 1. päivänä 1930.
Keskustalli ja sen mukana Helsingin Ratsastajat siirtyivät 1940 Ruskeasuon ratsastushallin loistaviin tiloihin. Vuonna 1967 yhdistys vuokrasi Helsingin kaupungilta tallin Tuomarinkylän kartanosta ja vuokrasi sen edelleen Maire Andersson-Blondyxille ja Jouni Taivalojalle. Näin sai alkunsa Ratsastusopisto. Tuomarinkylästä kehittyi sittemmin yksi maamme suurimmista ratsastuskeskuksista.
1970-luvulla alkoi niin kansallisten kuin kansainvälisten kilpailujen järjestäminen ja niihin osallistuminen olla rutiinia. Molemmat silloiset olympiaratsastajat, Kyra Kyrklund kouluratsastuksessa ja Christopher Wegelius esteratsastuksessa, ovat seuran kasvatteja jo juniorista alkaen.
Bentoniitti

Bentoniitti on luonnon savea, jonka oleellisimpana osana on montmorilloniittisavi. Se pystyy absorboimaan suuria määriä vettä ja suotuisissa oloissa laajenemaan sen seurauksena tilavuudeltaan jopa kymmenkertaiseksi. Bentoniittia esiintyy yleisesti ympäri maailmaa, mutta Suomessa sitä tavataan vain vähäisissä määrin. Suomessa käytetty bentoniitti tuodaan muualta, kuten Yhdysvalloista tai Euroopan eteläosista.
Bentoniitin sulamispiste on yli 1 200 °C, tiheys 2,5 g/cm³ ja CAS-numero 1302-78-9.
Bentoniitin kemiallinen kaava on Al₂O₃.4(SiO₂).H₂O ja moolimassa 360,31 g/mol.

Bentoniitti rakentamisessa

Bentoniittia käytetään yleisesti rakentamisessa ja ympäristötekniikassa. Esimerkiksi betonin valumuottien tiivistykseen käytetään usein bentoniittia tai bentoniittilietettä. Sitä käytetään myös rakennusmateriaalien, kuten tiilien ja betonin vedeneristyskyvyn parantamiseen. Ympäristötekniikassa sitä käytetään esimerkiksi kaatopaikoilla estämään myrkkyjen ja tiestöllä pohjavesialueilla öljyn imeytyminen pohjaveteen.

Bentoniitti muussa teollisuudessa

Hyvän vedensitomiskykynsä takia bentoniittia käytetään usein lisänä kissanhiekkavalmisteissa ja kotiviinin valmistuksessa kirkasteena. Elintarviketeollisuus puolestaan käyttää sitä paakkuuntumisenestoaineena E-koodilla E558. Rehuteollisuudessa sitä käytetään sideaineena. Erään yhdysvaltalaisen bentoniitintoimittajan mukaan, rehuun lisättynä se sitoo elimistössä erilaisia myrkkyjä, nopeuttaa villan kasvua lampailla ja parantaa munatuotantoa kanaloissa. Sillä ei ole todettu olevan lisäaineena vahingollisia sivuvaikutuksia.
Bentoniitissa voi olla myös maaperän haitallisia aineita. Vuonna 2016 Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto FDA varoitti sisäisestikin nautittavaksi tarkoitetun bentoniittituotteen korkeasta lyijypitoisuudesta. FDA:n mukaan terveysvaikutteisena markkinoitu tuote voi aiheuttaa lyijymyrkytyksen.
Operaatio Nordlicht (1944–1945)

Operaatio Nordlicht (suom. revontulet) oli toisen maailmansodan aikainen sotilasoperaatio, jossa natsi-Saksan Pohjois-Suomessa ja Pohjois-Norjassa olleet joukot vetäytyivät uudelle puolustuslinjalle Ruotsin pohjoiskärjen ja Norjan Yykeänvuonon väliin Yykeän–Narvikin alueelle. Vetäytyminen oli operaatio Birken jatkotoimi.

Suunnittelu ja toteutus

Operaatiosuunnitelma oli laadittu ennakkoon, mutta vain kesäkautta varten. Vetäytymisen toteuttaminen talvisaikaan tiedettiin olevan hyvin riskialtista. Syyskuussa 1944 Saksan pääesikunta OKW oli vielä sitä mieltä että armeijan tulisi peräytyä Yykeään, mutta ettei operaatiota voitaisi toteuttaa ennen kuin kesällä 1945. Pääesikunta OKW:n operaatioesikunta teki syyskuun 1944 lopulla Skandinavian ja Suomen strategisen tilanteen kokonaistarkastelun. Arvion mukaan Ranskan rannikon sukellusvenetukikohtien menettäminen nostaisi Norjan tukikohtien merkitystä. Raportti arvioi brittien siirtävän pohjoiseen lennostoaan ja laivastoaan Ranskasta. Kohteena olisivat sukellusvenetukikohdat ja 20. Vuoristoarmeijan pitkät, haavoittuvat huoltoyhteydet. Lisämotiivina olisi jalansijan saanti Skandinaviaan ennen Neuvostoliiton oletettua valtausta.
Johtopäätöksenä oli, että 20. Vuoristoarmeijan pitäisi vetäytyä ennen britti-invaasiota, tai tappiot tulisivat olemaan suuret. Pohjois-Suomi oli menettänyt strategisen asemansa samalla kun varusteluministeri Albert Speer oli ilmoittanut Saksaan varastoidun riittävästi nikkeliä. Vetäytymisellä saataisiin voimaa Norjan puolustukseen ja turvaa rannikkolaivaliikenteelle. Ruotsi oli peruuttanut kauppasopimuksensa Saksan kanssa ja näytti liukuvan vihollispuolelle: vetäytymisellä saataisiin Narvikin alue turvattua ruotsalaisilta.
Hitler hyväksyi vetäytymisen Yykeä-asemaan 3. lokakuuta 1944. OKW kehitti suunnitelman peitenimeltään Nordlicht (suom. revontulet). Saksalaisjoukkojen komentaja Lothar Rendulic antoi määräyksen operaatio Nordlichtin toteuttamiselle 4. lokakuuta 1944, ja tämä merkitsi ettei Lappiin rakennettuja Sturmbock- ja Schutzwall-puolustusasemia miehitettäisi pysyvästi, vaan jatkettaisiin vetäytymistaisteluja käyden suoraan Norjaan. Tammikuun loppuun mennessä joukot oli siirretty Yykeään ja Operaatio Nordlicht suoritettu.

Lapin ja Ruijan hävittäminen

Vetäytyessään saksalaiset toteuttivat poltetun maan taktiikkaa. Lapin liikenneverkosto tuhottiin ja rakennuskannasta hävitettiin suuri osa. Norjan Ruijasta 45 000 asukasta pakkoevakuoitiin etelämmäksi ja käytännössä maakunnan koko rakennuskanta tuhottiin.

Operaation onnistuminen

Yli 200 000 sotilaan vetäytyminen Pohjois-Suomesta onnistui saksalaisten kannalta erinomaisesti. Hanke oli poikkeuksellisen vaativa: armeija vetäytyi arktisen talven kynnyksellä lähes tuhat kilometriä muutamassa kuukaudessa erittäin harvan ja tasoltaan hyvin vaatimattoman tieverkoston alueella, samanaikaisesti kun sen piti käydä viivytystaisteluja ja hävittää mennessään infrastruktuuri. Huolellisen operaatiovalmistelun ja äärimmäisen tiukan marssikurin ansiosta vetäytyminen onnistui yli Saksan sodanjohdon odotusten: niin miehistö- kuin kalustotappiot olivat suhteellisen vähäisiä.
David Ireland

David Neil Ireland (s. 24. elokuuta 1927) on australialainen kirjailija. Hän syntyi Lakembassa Uudessa Etelä-Walesissa. 
Ireland voitti 1970-luvulla kolmesti Miles Franklin -palkinnon. Hänelle on myönnetty Australian kirjallisen yhdistyksen kultamitali vuonna 1985. Hänestä tehtiin Australian ritarikunnan jäsen 1981.
David Irelandin tunnetuimpien romaanien joukkoon lukeutuu The Unknown Industrial Prisoner, joka toi kirjoittajalleen tämän ensimmäisen Miles Franklin -palkinnon vuonna 1971.
Mannerheim-solki

Mannerheim-solki on Suomen partiolaisten ansiomerkki. Se nimettiin perustajansa Carl Gustaf Emil Mannerheimin mukaan, ja sen on suunnitellut Akseli Gallen-Kallela.
II luokan Mannerheim-solki voidaan myöntää 17-19-vuotiaalle partiolaiselle, joka on toiminut partiotehtävissä erityisen ansiokkaasti ja on sitoutunut partion arvoihin sekä partio- että muussakin toiminnassaan. I luokan Mannerheim-solki voidaan myöntää toiminnassaan erityisesti aatteellisesti kunnostautuneelle, enintään 23-vuotiaalle partiolaiselle.
Mannerheim sai ajatuksen Mannerheim-soljen perustamisesta tavattuaan virkamatkojensa aikana useita partiolaisia vuosina 1918–1919 ollessaan valtionhoitajana.