google/wiki40b huggingface dataset:
Antti Ahtiainen

Antti Oskar Ahtiainen (7. kesäkuuta 1895 Imatra – 30. huhtikuuta 1938) oli suomalainen luutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Heikki Ahtiainen ja Anna-Liisa Mansikka ja puolisonsa Paulina Siviä Miikki. Hän kävi kansakoulua ja kaksi luokkaa Imatran yhteiskoulua. Hän toimi maanviljelijänä Imatralla ja osallistui voimistelunjohtajakurssille Viipurissa 1913. Vuosina 1913–1916 hän toimi johtajana urheiluseuroissa Imatran Jyske ja Korvenkylän Honka. Hän suoritti yksityisesti keskikoulun Viipurin reaalikoulussa vuonna 1925, kävi reserviupseerikoulun 1926 ja osallistui luutnanttikurssille suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1937.

Jääkäriaika

Ahtiainen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 10. syyskuuta 1916. Hänet siirrettiin 3. komppaniaan 1. maaliskuuta 1917.

Aunuksen sotaretki

Ahtiainen liittyi Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan. Palveli ensin tykistössä Vitelessä, 6. kesäkuuta 1919 alkaen 2. rykmentin 3. pataljoonan 3. komppaniassa päällikkönä ja 27. kesäkuuta 1919 lähtien joukkueenjohtajana 2. komppaniassa. Ahtiainen osallistui Aunuksen sotaretkellä Vitelen, Vilgajoen, Matrossan, Suollusmäen ja Sääntäjärven taisteluihin.

Palvelus puolustusvoimissa

Suomen sisällissodan päätyttyä Ahtiainen jäi puolustusvoimien palvelukseen ja palveli aluksi komppanianpäällikkönä Pohjois-Pohjanmaan rykmentissä, josta sittemmin muodostettiin Oulun–Vaasan vartiopataljoona. Hänet siirrettiin 1. joulukuuta 1918 Helsingin etappipataljoonaan ja komennettiin 1. Divisioonaan esikuntavääpeliksi. Puolustusvoimista hän erosi 11. helmikuuta 1919. Puolustusvoimista eronsa jälkeen hän toimi Joutsenon suojeluskunnan kasvatuspäällikkönä ajalla 1. tammikuuta 1919 – 3. toukokuuta 1919. Kymin suojeluskunnan paikallispäällikkönä Ahtiainen toimi 1. syyskuuta 1919 – 30. kesäkuuta 1920. Ahtiainen astui uudelleen armeijan palvelukseen 1. tammikuuta 1921 ja toimi vääpelinä Viipurin rykmentissä 1. toukokuuta 1926 saakka, jolloin hänet siirrettiin Polkupyöräpataljoona 3:een. Hänet komennettiin pataljoonan konekiväärikomppaniaan nuoremmaksi upseeriksi 3. helmikuuta 1927. Seuraavaksi hän siirtyi 16. huhtikuuta 1929 Suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja määrättiin Mikkelin suojeluskuntapiirin 6. alueen ja 1. marraskuuta 1933 8. alueen päälliköksi.
Kim Little

Kim Little (s. 29. kesäkuuta 1990) on skotlantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Skotlannin naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 136 maaottelua ja tehnyt niissä 54 maalia. MM-kilpailuissa hän pelasi Skotlannin kaikki kolme ottelua alusta loppuun ja teki maalin Argentiinaa vastaan. Lontoon olympialaisissa 2012 hän pelasi Ison-Britannian joukkueessa.
Little edustaa englantilaisseura Arsenalia.
Kalkunjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 38 hehtaaria. Se on 1,3 kilometriä pitkä ja 400 metriä leveä. Salmenvainion niemi jakaa lounaispää kahteen lahteen, joista eteläisemmässä on luusua. Järvellä on kartan mukaan yksi saari ja se on asuttu. Järven rantaviivan pituus on 3,6 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata ja peltomaata. Järvellä on yksi maatila ja seitsemän vapaa-ajan asuntoa. Sulkusalmen ylittää Hallin ja Länkipohjan välinen maantie. Se alkaa valtatieltä 9.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueeseen (35.72), jonka Eväjärven valuma-alueeseen (35.723) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 105,7 metriä mpy, mikä on sama kuin Myllyvedellä ja Väärä-Kalkulla. Ainoa vesistö, joka laskee järveen, on Velhonvesi. Sen lasku-uomana on Mäntyskoski, jossa on kahden metrin pudotus.

Historiaa

Vuoden 1965 peruskartassa oli järvellä vielä neljä maatilaa ja vuoden 1981 kartassa näkyy järvellä jo neljä mökkiä. Halliin menevä tie kulki Kalkun talon vierestä, mutta sen kulku on muutettu 1990-luvulla tai sen jälkeen.

Melontareitti

Hallista Längelmäelle on opastettu melontareitti: Eväjärvi–Kilvenvesi–Velhonvesi–Kalkunjärvi–Myllyvesi–Haapaoja–Ylinenlampi–Jänenjärvi–Koljonselkä.
Buzludža

Buzludža (bulg. Бузлуджа) on Balkanvuoriin (Stara Planina) kuuluva 1441 metriä korkea huippu Bulgariassa.
Vuonna 1868 vuorella käytiin Hadži Dimitărin ja Stefan Karadžan johtama taistelu turkkilaisia vastaan. Vuori nimettiin 1942 virallisesti Hadži Dimităriksi (bulg. Хаджи Димитър). Vuonna 1891 vuorella pidettiin vapaamielisten ajattelijoiden salainen kokous, joka johti maan vasemmistolaisen liikkeen perustamiseen.
Vuonna 1981 vuoren huipulla paljastettiin monumentti Bulgarian valtion perustamisen 1300-vuotispäivänä. Samalla tuli kuluneeksi 90 vuotta maan sosialistisen liikkeen edeltäjän perustamisesta. Monumentin vierellä on 70-metrinen betoninen pylväs ja sisällä mosaiikki, joka kuvaa Bulgarian ja Neuvostoliiton kommunistijohtajia, kuten Dimităr Blagoev, Georgi Dimitrov, Todor Živkov, Vladimir Lenin, Josef Stalin ja Leonid Brežnev.
Zaitsevin sääntö

Zaitsevin säännön mukaan eliminaatioreaktiossa vety lohkeaa siitä hiiliatomista, jossa on vähemmän vetyä. Yleisemmin Zaitsevin sääntö voidaan muotoilla niin, että jos eliminaatioreaktiossa voi syntyä kaksi erilaista alkeenia muodostuu termodynaamisesti stabiilimpi (enemmän substituoitu) alkeeni. Zaitsevin sääntöön on poikkeuksia, muun muassa Hofmannin säännön mukaiset reaktiot.Sääntö on nimetty kehittäjänsä Alexander Zaitsevin mukaan.
Helsingin yliopiston ylioppilaskunta

Historia

Ylioppilaskunta syntyi alkuaan osakuntien yhteistyöelimeksi. Se perustettiin virallisesti vuonna 1868, kun keisari Aleksanteri II antoi asetuksen, jolla virallistettiin ylioppilaiden yleiset kokoukset. Silloisessa Keisarillisessa Aleksanterin-Yliopistossa opiskeli alle tuhat ylioppilasta. Ylioppilaskunnan vuosipäivää vietetään Vanhan ylioppilastalon vihkiäispäivän muistoksi 26. marraskuuta. Yhteisön alkuperäinen nimi oli Suomen ylioppilaskunta, mikä muutettiin vuonna 1928, muotoon Helsingin yliopiston ylioppilaskunta, kun Suomeen oli jo perustettu myös muita monialaisia yliopistoja. 
Ylioppilaiden (todellisen tai pelätyn) alkoholinkäytön ja rettelöinnin tähden ylioppilaskunnalle myytiin tontti silloisen Helsingin kaupunkikeskustan eli Senaatintorin ympäristön ulkopuolelta, Espoon tullinpuomin vierestä. Tälle Heikinkadun (nykyinen Mannerheimintie) ja Aleksanterinkadun kulmauksessa sijaitsevalle tontille valmistui vuonna 1870 nykyinen Vanha ylioppilastalo, jonka rakentamiseen käytetyt varat hankittiin osaksi kansalaiskeräyksellä ja suurelta osin pitkäaikaisina lainoina. Viereen valmistui vuonna 1910 Osakuntatalo. Myöhemmin rakennuksesta alettiin käyttää nimeä Uusi ylioppilastalo.
Toisen maailmansodan jälkeen suuri rakennushanke oli vuosina 1947–1952 Etu-Töölöön rakennettu Domus Academican opiskelija-asuntola. Samoihin aikoihin rakennettiin lisäksi Vanhan ja Uuden ylioppilastalon viereen, Kaivokadun puolelle ylioppilaskunnan omistama, liiketiloiksi vuokrattu Kaivotalo, joka myöhemmin, 1980-luvun alussa laajennettiin nykyiseksi Kaivopihan liikekeskukseksi.
Ylioppilaskunnan keskeinen toimintamuoto oli myös oma kirjasto, joka oli perustettu jo vuonna 1858 yhdistämällä osakuntien kirjakokoelmat. Tämä Almänna studentbibliotek eli myöhempi Opiskelijakirjasto toimi HYY:n kirjastona vuoteen 1974, jolloin sen hallinta siirtyi yliopistolle. Ylioppilaskunnan oma lehti Ylioppilaslehti alkoi ilmestyä 1913. Vuonna 1953 ylioppilaskunta alkoi perustaa opiskelijaruokaloita, joista kehittyi nykyinen UniCafe -ketju.

Talous

HYY on yksi maailman vauraimmista ylioppilaskunnista. Tämä johtuu siitä, että kaupungin sille aikanaan ”keskustan ulkopuolelta” myymät alueet sijaitsevat nyt aivan Helsingin liikekeskustassa ja kuuluvat kaupungin kalleimpiin neliöihin. Ylioppilaskunta harjoittaa liiketoimintaa HYY Yhtymän kautta. Kiinteistötaloutensa kautta ylioppilaskunta omistaa Vanhan ja Uuden ylioppilastalon sekä Kaivopihaa ympäröivät liikerakennukset. HYY Yhtymän markkina-arvo oli syksyllä 2007 lähes 200 miljoonaa euroa.

Kulttuuritoiminta

Musiikin alalla HYY:n ehkä tunnetuin edustaja on Ylioppilaskunnan Laulajat.
Ylioppilasteatteri toimii Vanhan ylioppilastalon tiloissa.
Vanhan ylioppilastalon taidekokoelma käsittää muun muassa kansallisromantiikan ajan teoksia.
Oleg Makarov

Elämäkerta

Oleg Makarov valmistui insinööriksi moskovalaisesta Bauman-instituutista vuonna 1957. Hän pääsi Vostok-avaruusaluksen suunnitteluinsinööriksi. Hän osallistui myös Saljut-avaruusaseman suunnitteluun. Vuonna 1966 hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen. Hän kuuluin niihin kosmonautteihin, jotka koulutettiin Neuvostoliiton suunnittelemaa Kuu-lentoa varten.
Vuonna 1973 Makarov lensi ensi kerran avaruuteen, aluksena oli Sojuz 12. Vuonna 1975 hän oli valmis Sojuz 18-1 -lennolle, jonka laukaisu jäi ballistiseksi lennoksi. Vuonna 1978 Makarov lensi Saljut 6 -avaruusasemalle Sojuz 27 -aluksella palaten Sojuz 26 -aluksella. Viimeisen avaruuslennon hän teki vuonna 1980, kun hän oli osa Saljut 6:n yhdeksättä miehistöä, avaruusalus oli Sojuz T-3. Kaikkiaan hän oli avaruudessa 21 vuorokautta.
4. huhtikuuta 1986 Makarov erosi kosmonauttijoukoista. Hänestä tuli NPO Energijan (nykyinen Energija) tekninen johtaja. Hän osallistui Mir-avaruusaseman ja Buran-avaruussukkulan suunnitteluun.
Makarov kuoli vuonna 2003 sydänkohtaukseen. Hän oli naimisissa ja perheessä on kaksi lasta.
Oleg Makarov sai kahdesti Neuvostoliiton sankari -mitalin ja neljä kertaa Leninin kunniamerkin.
Katenaatio

Katenaatio tarkoittaa kemiassa saman alkuaineen atomien sitoutumista toisiinsa kovalenttisilla sidoksilla pitkähköiksi ketjumaisiksi tai rengasmaisiksi molekyyleiksi.
Katenaatio on erityisen tyypillistä hiilelle, mutta sitä esiintyy muillakin ryhmän 14 alkuaineilla, kuten piillä ja germaniumilla, sekä jossakin määrin muillakin alkuaineilla esimerkiksi rikillä. Orgaanisten yhdisteiden suuri lukumäärä johtuukin juuri hiiliatomien kyvystä sitoutua toisiinsa pitkiksi, usein haaraisiksikin ketjuiksi, joissa hiiliatomien välillä saattaa olla myös kaksois- ja kolmois­sidoksia.
Yksinkertaisimpia orgaanisia yhdisteitä, joissa hiili­atomit ovat katenoituneet, ovat alkaanisarjan hiilivedyt. Niiden molekyyli­kaava voidaan esittää muodossa CₙH₂ₙ₊₂, missä n on mieli­valtainen posi­tiivinen kokonais­luku. Ketjussa olevien hiili­atomien luku­määrälle ei tunneta ylärajaa. Myös pii ja germanium muodostavat vastaavan­laisia yhdisteitä, silaaneja ja germaaneja, mutta ne ovat selvästi vähemmän kestäviä kuin hiili­vedyt, ja näiden sarjojen suuri­mole­kyyli­simmät­kin tunnetut yhdisteet sisältävät vain 11 pii- tai 9 germanium­atomia. Samaan ryhmään kuuluvilla tinalla katenaatiota ei käytännössä esiinny eikä varsinkaan lyijyllä, joskin tinan ja vedyn yhdisteitä tunnetaan kaksi, joista toisessa, distannaanissa (Sn₂H₆) on kaksi tina-atomia toisiinsa sitoutuneina.
Muihin ryhmiin kuuluvista alkuaineista muun muassa rikki muodostaa vapaana alkuaineena esiintyessään ketjumaisia tai rengasmaisia molekyylejä, joista tavallisin on rengas­mainen S₈.
Kannuslampi (Soini)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,6 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Kolunjoen alaosan alueeseen (35.461) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 183,4 metriä mpy.
Topologinen aliavaruus

Topologinen aliavaruus on topologinen avaruuden osajoukko varustettuna alkuperäisen avaruuden topologian indusoimalla topologialla. Aliavaruuden topologiaa sanotaan myös indusoiduksi topologiaksi eli relatiivitopologiaksi.

Määritelmä

Olkoon  topologinen avaruus ja S jokin X:n osajoukko. Olkoon ' inkluusio, toisin sanoen sellainen kuvaus, että  kaikilla . Tällöin :n indusoima topologia joukossa S on , toisin sanoen tässä topologiassa avoimia joukkoja ovat X:n avointen joukkojen ja S:n leikkaukset. Tätä inkluusion indusoimaa topologiaa sanotaan S:n relatiivitopologiaksi jonka S perii X:stä, ja joukkoa S tällä relatiivitopologialla varustettuna X:n aliavaruudeksi.
Vaihtoehtoisesti osajoukon  relatiivitopologia voidaan määritellä karkeimmaksi topologiaksi, jolla inkluusiokuvaus  on jatkuva.
Yleisemmin voidaan olettaa, että  on mikä tahansa injektio joukosta  topologiseen avaruuteen . Tällöin S :n relatiivitopologia määritellään karkeimpana topologiana, jossa  on jatkuva. Avoimia joukkoja tässä topologiassa ovat kaikki muotoa  olevat joukot, joissa  on :n avoin osajoukko. Tällöin  on homeomorfinen :ssä olevan kuvajoukkonsa kanssa, kun tämä joukko on varustettu relatiivitopologialla. Tällaista kuvausta  sanotaan topologiseksi upotukseksi.
:n aliavaruutta sanotaan avoimeksi aliavaruudeksi, jos injektio  on avoin kuvaus, toisin sanoen jos jokaisen :n avoimen joukon kuva tässä kuvauksessa on :n avoin joukko. Vastaavasti sitä sanotaan suljetuksi aliavaruudeksi, jos  on suljettu kuvaus.
Lost Highway (albumi)

Albumin taustatiedot

Lost Highway on päätyyliltään pophenkistä kantrirokkia. Idea kantrialbumin tekemiseen lähti alun perin tyyliä edustavan, yhtyeen menestyksekkään singlen Who Says You Can't Go Homen suosion myötä. Albumia päätettiinkin lähteä nauhoittamaan "kantrimusiikin pääkaupunkiin", Nashvilleen.
Ilmestymisviikollaan Lost Highway sijoittui ensimmäiselle sijalle Sveitsin, Japanin, Saksan ja Tanskan albumilistoilla. Lisäksi albumi oli toisella sijalla Yhdistyneen kuningaskunnan virallisella albumilistalla. Irlannissa ja Australiassa levy oli listansijalla 5, ja nousi Bon Jovin Australian-kiertueen jälkeen toiselle sijalle Australiassa. Albumi julkaistiin Japanissa vasta 14. kesäkuuta, ja ilmestymisviikollaan sitä myytiin yli 73,212 kappaletta. Yhdistyneessä kuningaskunnassa albumi julkaistiin 11. kesäkuuta, ja ilmestymisviikollaan sitä myytiin 79,000 kappaletta.
RIAA myönsi yhtyeelle albumista platinalevyn, kun levy ohitti platinalevyn myynnin oikeuttavan määrän ilmestymisvuotensa loppupuolella.
Kurjet (laulu)

Kurjet (ven. Журавли, Žuravli), on neuvostoliittolainen laulu, joka kertoo toisesta maailmansodasta. Vuonna 1969 julkaistun laulun on säveltänyt Jan Frenkel dagestanilaisen runoilijan Rasul Gamzatovin runoon. Sen levytti ensimmäisenä Mark Bernes. Siitä tuli yksi suosituimmista sotaa kuvaavista lauluista Neuvostoliitossa ja myös monissa muissa maissa.
Suomenkieliset sanat lauluun on tehnyt Pauli Salonen, joka suomensi monia venäläislauluja. 12/8-tahtilajiin kirjoitetun dramaattisen kappaleen ovat levyttäneet Suomessa muun muassa Vera Telenius, Marion, Pasi Kaunisto ja Esko Rahkonen.

Syntyhistoriaa

Gamzatov sai runoonsa idean Japanissa, jossa hän näki Hiroshiman pommituksen muistomerkin ja kuuli paikallisesta uskomuksesta, että sairas ihminen voi parantua taittelemalla paperista kurkia. Hän kuuli, miten eräs ydinpommin uhri, nuori tyttö, oli epätoivoisesti taitellut tuhatkunta paperikurkea mutta kuoli siitä huolimatta säteilyvammoihin. Pian Gamzatov sai Neuvostoliitosta sähkeen äitinsä kuolemasta ja palasi nopeasti kotiin, jossa runo syntyi.
Gamzatovin runo innosti näyttelijä-laulaja Mark Bernesiä pyytämään monien menestyskappaleiden tekijää Jan Frenkeliä säveltämään sen laulettavakseen. Hän sai myös runoilijan suostumuksen muuttaa runon kuvaamat ratsumiehet sotilaiksi, jotta teksti muistuttaisi kuulijoita paremmin toisesta maailmansodasta. Sävellyksen teko oli Frenkelille vaikeaa, mutta kun hän lopulta kutsui Bernesin kuulemaan sitä, tämä puhkesi kyyneliin.
Runoilija Gamzatov on myöhemmin kertonut Neuvostoliiton viranomaisten pitäneen laulua uskonnollisuuteen viittaavana, kuin rukouksena, mikä oli maassa kiellettyä. Lopulta itse Leonid Brežnev antoi luvan laulun julkaisemiseen.
Laulu jäi Mark Bernesin viimeiseksi menestyslevyksi, sillä hän kuoli vielä samana vuonna keuhkosyöpään. Säveltäjä Frenkelistä ja runoilija Gamzatovista tuli laulun myötä elinikäiset ystävät.
Laulun levyttivät Bernesin jälkeen muiden muassa Iosif Kobzon, Müslüm Maqomayev ja Dmitri Hvorostovski.
Kurulanlammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Haukkasalon saaren keskiosassa saaren poikki kulkevasa laaksossa. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja sen lähiympäristo on soistunutta metsämaata. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä ja sen lähiympäristö on ollut kuttuurialuetta, koska lähellä sijaitsevien pientilojen peltomaat ovat reunustaneet lampea . Sen rantojen läheisyydessä sijaitsee kolme vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet saaren läpi kulkevalta kylätieltä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 79,1 metriä mpy. Siihen on johdettu laakson pohjaa seuraava oja ja itäiseltä rinteeltä laskeva puro. Sen laskuoja laskee Kortelammiin, joka on Päijänteen Sormiolahdesta penkereellä erotettu lahden pohjukka .

Historiaa

Vuoden 1965 peruskartassa lammen länsipuolella oli peltopalsta ja sen eteläpuolella samoin. Laskuoja varressa pienellä mäellä sijaitsi kansakoulu. Tuolloin oli järven karttanimi vielä ”Sorminjärvi”. Koulu oli lopetettu vuoden 1986 kartassa.
SMORK

SMORK on tanssiorkestereiden Suomenmestaruuskilpailu, jonka finaali järjestettiin vuoteen 2009 saakka Ylläksellä. Kilpailu elvytettiin vuonna 2017 ja se järjestettiin Seinäjoen Tangomarkkinoiden yhteydessä.
J. Alexander

Jay Alexander (tunnetaan myös nimellä K. Takalo, s. 1958) on entinen malli ja nykyinen catwalk-opettaja. J. Alexander on tullut televisionkatsojille tutuksi yhtenä Huippumalli haussa -ohjelman tuomareista. Alexander toimi Suomen Huippumalli haussa -ohjelmassa vierailevana tuomarina ensimmäisellä tuotantokaudella 5. jaksossa ja vieraili kilpailussa uudelleen vuonna 2010 jaksossa 10. Alexander asuu nykyisin Pariisissa, Ranskassa.
Niña

Niña (suom. tyttö) oli yksi kolmesta Kristoffer Kolumbuksen ensimmäisellä, vuonna 1492 Atlantin poikki länteen suuntautuneella matkalla käytetyistä purjelaivoista. Muut Kolumbuksen ensimmäisen tutkimusmatkan purjealukset olivat Santa María ja Pinta. Niña oli karaveli-tyyppinen purjealus. Niña oli matkan kolmesta purjealuksesta pienin. Sen uskotaan olleen Kolumbuksen suosikkilaiva.
Myrskyn jälkeen (kirja)

Kirjan tapahtumat

Kirja sijoittuu sodan jälkeiseen Suomeen. Kosti Mäkinen palaa vaimonsa ja poikiensa kanssa Tampereelta takaisin Sääskilammille. Selkosten asukkaiden usko parempaan tulevaisuuteen on kasvamassa, vaikka ruoka on vähissä ja rakennustarvikkeista on pulaa.
Maanpuolustusmitali

Maanpuolustusmitali (Mpm) on 5. toukokuuta 1989 perustettu muistomitali osallistumisesta maanpuolustustehtäviin vuoden 1945 jälkeen. Siihen on oikeutettu henkilö, joka on osallistunut kertausharjoituksiin tai niihin verrattaviin vapaaehtoisiin koulutustilaisuuksiin. Maanpuolustusmitalitoimikunta myöntää mitalit hakemuksen perusteella. Maanpuolustusmitalitoimikunta muodostuu seuraavien yhdistysten edustajista: Maanpuolustuksen Tuki, Maanpuolustuskiltojen liitto, Maanpuolustuskoulutus, Naisten Valmiusliitto, Reserviläisliitto ja Suomen Reserviupseeriliitto.
Maanpuolustusmitalin on suunnitellut vantaalainen kunniamerkkiasiantuntija Juha E. Tetri.
Karl Thorsten Brunou

Karl Thorsten Brunou (10. elokuuta 1894 Helsinki – 17. syyskuuta 1968) oli suomalainen jääkäriluutnantti ja liikemies. Hänen vanhempansa olivat asemapäällikkö Torsten Einar Brunou ja Maria Viktoria Galle. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1931 Lydia Alastalon kanssa.

Opinnot

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Iisalmen keskikoulun jatkoluokilta vuonna 1915 ja liittyi Savolaiseen osakuntaan. Hän jatkoi opintojaan Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan maanviljelystaloudellisella osastolla kevätlukukauden vuonna 1915. Liikealalle perehtymisopintomatkan hän suoritti vuonna 1923 ja se suuntautui Ranskaan, Englantiin ja Tanskaan.

Jääkäriaika

Hän keskeytti opintonsa, koska liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan jouluaattona 1916, josta hänet siirrettiin 18. huhtikuuta pataljoonan haupitsipatteriin ja edelleen 4. elokuuta 1917 pataljoonan 4. komppaniaan ja takaisen haupitsipatteriin 30. joulukuuta 1917. Saksassa oloaikanaan hänet komennettiin Suomeen 7. tammikuuta 1916, missä toimi jääkärivärvärinä ja Haaparannalla ja Ruotsin Ylitorniolla vastaanottamassa Saksaan matkaavia jääkäreitä. Saksaan hän palasi 1. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella, Ekkau-Kekkaussa ja Aa-joella.

Sisällissodan jälkeinen aika

Suomen sisällissodan jälkeen hän palveli Suomen tykistökoulun adjutanttina ja syksystä 1918 Sotaministeriön tykistötoimistossa. Vuonna 1919 hän oli komennettuna erikoistehtävissä Viroon yhden kuukauden ajaksi. Armeijasta hän erosi 3. lokakuuta 1919. Armeijauran jälkeen hän pääsi R. V. Hoffströmin metsätoimiston palvelukseen ja toimi toimistossa vuoteen 1922 asti. Porissa sijainneen Kalle Ritalan puutavaraliikkeen palvelukseen hän astui vuonna 1922 ja palveli liikettä aina vuoteen 1924 asti, jonka jälkeen hän oli lyhyen ajan liikemiehenä, kunnes vuonna 1926 muutti Yhdysvaltoihin ja siirtyi ravintola-alalle ja alalla hän toimi aina vuoteen 1940 asti, jolloin matkusti Suomeen todistamaan sen kohtalonhetkiä.

Jatkosota ja sotien jälkeinen aika

Jatkosotaan hän liittyi Raahen suojeluskuntapiirin esikuntaan adjutantiksi ja edelleen hänet siirrettiin adjutantiksi Jalkaväenkoulutuskeskus 15:sta, huoltopäällikkönä hän toimi vuodesta 1942 lähtien. Sotien aikana ja jälkeen hän toimi maanviljelijänä Kestilässä vuosina 1941–1946 sekä Kuusjoella vuosina 1947–1968. Henkivakuutusyhtiö Salaman piiritarkastajana hän toimi vuonna 1947. Hän työskenteli H. Brunou Ky:n palveluksessa vuosina 1958–1963.

Luottamustoimet

Kestilän kunnanvaltuuston ja verolautakunnan jäsenenä hän toimi vuosina 1944–1945. Hänet on haudattu Kuusjoelle.
Dmitri Muratov

Dmitri Muratov on venäläisen sanomalehden Novaja Gazetan päätoimittaja. Oppositiolehti Novaja Gazetan työntekijöistä on murhattu neljä tai viisi, tunnetuimpana heistä Anna Politkovskaja.
Dmitri Muratov otti kesäkuussa 2009 vastaan Helsingissä Kansainvälisen lehdistöinstituutin eli IPI:n sananvapauspalkinnon.
Markku Siukonen

Markku Siukonen (2. helmikuuta 1948 – 14. toukokuuta 2016) oli suomalainen urheilukirjailija. Hän osallistui noin 140 kirjan toimitus- ja kirjoitustyöhön, joista yli 80 teoksessa päätoimittajana ja -kirjoittajana tai vastaavana toimittajana.
Näistä Suuri Olympiateos on valittu Vuoden urheilukirjaksi 1988 sekä vuosikymmenen urheilukirjasarjaksi (Suomen Urheilumuseosäätiön kirjastotoimikunta) ja kaikkien aikojen urheilukirjaksi Suomessa (Suomen Urheilutietäjät, 1994). Urheilun vuosikirja taas on valittu vuoden urheilukirjaksi 2000 (Suomen Urheilukirjaston kirjastotoimikunta). Kaikki urheilusta sai Suomen Urheilumuseosäätiön palkintoraadin kunniamaininnan 2007.
Markku Siukoselle myönnettiin Kansainvälisen Olympiakomitean Olympic Movement Unity -palkinto 1995 ja Suomen Olympiakomitean ansioristi 2007. Suomen tietokirjailijat ry myönsi hänelle Tietokirjailijapalkinnon vuonna 2010.
Lotus Esprit

Lotus Esprit on Lotus-automerkin malli, jota valmistettiin Britanniassa vuosina 1976–2004. Esprit oli teräsrungon varaan rakennettu kaksipaikkainen lasikuitukorinen urheiluauto, jossa oli pitkittäin sijoitettu keskimoottori ja viisivaihteinen käsivalintainen vaihteisto. Auton alkuperäinen muotoilija on Giorgetto Giugiaro; 1987 esitellyn, uudemman korimallin muotoili Peter Stevens. Useimmissa malleissa moottorina käytettiin Lotuksen omaa 4-sylinteristä twin cam -moottoria, jonka iskutilavuus vaihteli 2,0–2,2 litran välillä ja suurin teho versiosta riippuen oli 150–300 hevosvoimaa. Viimeisissä Esprit-versioissa käytettiin niin ikään Lotuksen itse suunnittelemaa ja valmistamaa V8-moottoria.