google/wiki40b huggingface dataset:
Liittovaltion hallinnoima heimoalue

Liittovaltion hallinnoima heimoalue (urduksi ‏قبائلی علاقہ جات‎, Qabā’īlī ʿIlāqah Jāt, engl. Federally Administered Tribal Areas) oli itsehallinnollinen alue Pakistanin luoteisosassa Afganistanin vastaisella rajalla. Alueen asukkaat kuuluvat pataaneihin, joista pääosa asuu Afganistanin alueella sen valtaväestönä.
Väestö jakautui kahdelle alueelle kun brittiläisen Intian ja Afganistanin välistä rajaa määriteltiin. Britannian ulkoministeri Henry Mortimer Durand sai tehtäväkseen vetää rajan kartalle, ja 1893 se kirjattiin asiakirjaan ja tunnetaan nimellä Durand-linja. Vuoristoalueella rajalla ei ollut käytännön merkitystä, ja asukkaille myönnettiin lupa 1901 päättää asioistaan itsehallinnollisesti. Kun Pakistan itsenäistyi Intiasta, alue jäi Pakistanille mutta sopimus itsehallinnosta jäi voimaan ja alue nimettiin Pakistanin heimoalueiksi. Alueella asuu 3,5 miljoonaa asukasta. 
Alueella ei päde Pakistanin lainsäädäntö, eikä Pakistanin poliisilla ja armeijalla ole siellä toimintaoikeuksia, ellei presidentti nimenomaan määrää. Hallinnosta vastaa heimojohtajien muodostama jirga-kokous.
Yhteiskunnallisesti seutu on kehittymätöntä. Lukutaitoisia on asukkaista 20 prosenttia, eikä alueella ole muita kouluja kuin uskonnollisia madrassoja, joista on lähtöisin muun muassa suuri osa talibanien taistelijoista.
Seutu on luoksepääsemättömyytensä vuoksi talibanien ja al-Qaidan tukialuetta. Yhtenä syynä siihen, ettei Afganistanin tilannetta saada rauhoitetuksi, pidetään juuri alueen riippumattomuutta Pakistanin hallinnosta, sillä Afganistanin puolella toimivan liittouman Isaf-joukot eivät voi toimia alueella terroristien tavoittamiseksi. Osa heimoista käy sotaa terroristeja vastaan, mutta usein ne joutuvat sallimaan kapinallisten toiminnan. Yhdysvallat käyttää alueella sotimiseen miehittämättömiä lennokkeja, mutta sotilaita se ei voi viedä sinne.
Afganistan ei ole virallisesti hyväksynyt rajaa. Afganistanin emiiri Abdur Rahman Khan solmi sopimuksen Intian ja itsenäisen Afganistanin rajasta Britannian kanssa, eikä Pakistania vielä silloin ollut olemassa. Siksi osa afganistanilaisista poliitikoista on esittänyt alueen liittämistä Afganistaniin.
Heimoalue liitettiin Khyber Pakhtunkhwan maakuntaan vuonna 2018.
KOKO

KOKO (alueellinen koheesio- ja kilpailukykyohjelma) on työ- ja elinkeinoministeriön koordinoima ohjelma. Se käynnistyi vuoden 2010 alussa ja jatkui vuoden 2013 loppuun. Ohjelman tavoitteena oli alueiden kilpailukyvyn parantaminen ja alueellisten toimijoiden sekä ministeriöiden välisen yhteistyön lisääminen. KOKO oli osa maakunnallista suunnittelu- ja aluekehittämisjärjestelmää.
KOKO oli alueiden kehittämisestä annetun lain (1651/2009) 24 § mukainen erityisohjelma. Valtioneuvosto hyväksyi 19.11.2009 KOKO:n ohjelma-asiakirjan, ohjelma-alueet ja verkostot. Ohjelma rahoitettiin maakunnan kehittämisrahalla, jonka osuus oli yleensä 50 % kokonaismenoista. Kunnat vastasivat lopusta rahoituksesta. KOKO:n vuosittainen budjetti oli noin 20 miljoonaa euroa.
KOKO:oon kuului yli 200 toimenpidekokonaisuutta, ja sitä toteutettiin 52 ohjelma-alueella, jotka kattoivat 322 kuntaa manner-Suomen 326 kunnasta. Ohjelmaan kuului myös kansallisia verkostoja. Niiden teemat olivat innovaatiot, hyvinvointi, luovat alat, MAL (maankäyttö, asuminen, liikenne), kansainvälistyminen Venäjälle, matkailu ja ikärakenteeltaan haasteellisten alueiden erityiskysymykset.

Arvioita ohjelmasta

Etukäteisarvioinnin mukaan KOKO oli aidosti koko maan kattava kehittämisohjelma, jossa alueilla oli hyvät valmiudet onnistuneeseen ohjelmatoteutukseen. Arvioinnin mukaan monien alueiden toimijat olivat kaavailleet ohjelmalle keskeistä roolia strategisessa kehittämisessä. Ohjelman haasteena oli arvioinnin mukaan se, että se säilyisi joustavana, uusia kokeiluja mahdollistavana ja aluelähtöisenä.
OECD kommentoi KOKO:a Suomen hallinnon maa-arvioinnissaan kesäkuussa 2010. KOKO edisti OECD:n mukaan sitoutumista yhteisiin tavoitteisiin muuttamalla valtion sekä alue- ja paikallishallinnon suhdetta. ”KOKO:n fokus on alhaalta ylöspäin tapahtuva osallistuminen ja ideoiden työstäminen” arvioinnissa todetaan. OECD:n mukaan ohjelma tarjosi ”onnistuneen mallin yhteiselle omistajuudelle alue- ja paikallishallintotasolla”.
Kumbri

Kumbri on nykyisessä Pohjois-Englannissa Cumbriassa ja sen lähiseuduilla enintään noin 1300-luvulle saakka puhuttu kelttiläinen kieli. Nykykielistä sen lähin sukulaiskieli on kymri. Kumbri hävisi alueen englanninkielistyttyä, mutta jotkin kumbrinkieliset paikannimet säilyivät ja lisäksi alueella puhuttava englannin murre sai lainasanoja kumbrista.
Gluteeni

Gluteeni on vehnän, ohran ja rukiin sisältämien varastoproteiinien, gliadiinin ja gluteniinin muodostama aine. Gluteenilla on merkittävä rooli leivän ja leivonnaisten valmistuksessa. Jauhoista ja vedestä tehtyä taikinaa vaivattaessa gliadiini ja gluteniini järjestyvät gluteeniksi eli tiiviiksi, venyväksi ja joustavaksi verkostoksi, joka antaa taikinalle sen sitkon.

Keliakia

Joillakin ihmisillä on keliakia, jossa gluteenin prolamiiniosa gliadiini aiheuttaa ohutsuolessa tulehduksen. Keliaakikoille on olemassa tuotteita, jotka on valmistettu luontaisesti gluteenittomista aineksista tai joista gluteeni on poistettu teollisesti. Ne jaetaan kahteen luokkaan: Erittäin vähägluteeninen tuote saa sisältää gluteenia enintään 100 mg/kg. Gluteeniton tuote saa sisältää gluteenia enintään 20 mg/kg. Luontaisesti gluteenittomia viljoja ovat muun muassa riisi, hirssi, tattari ja maissi sekä puhtaasti tuotettu kaura, jonka joukkoon ei ole päätynyt gluteenipitoisia viljoja.
Keliaakikot ja gluteenia huonosti sietävät ihmiset noudattavat usein gluteenitonta ruokavaliota.

Vehnägluteeni

Vehnägluteenista valmistetaan seitania, jota voidaan käyttää lihan korvikkeena.
Silmäkiitäjä

Koko ja ulkonäkö

Kiitäjille tyypilliseen tapaan silmäkiitäjän molemmat sukupuolet ovat samannäköiset, mutta naaraat ovat hieman koiraita kookkaampia. Etusiivet ovat pohjaväriltään ruskeanharmaat ja niissä on tummanruskeaa kuviointia. Värityksen sävy vaihtelee yksilöittäin. Sisempi poikkijuova tekee mutkan siiven ulkoreunaa kohti ja siiven kärjessä on vaalea juova. Takasiivet ovat kellertävät ja tyvestään punaiset. Siiven keskellä on suuri, sininen, mustareunainen silmätäplä. Lepäävän perhosen takasiipien etureuna ulottuu hieman etusiiven etureunan etupuolelle rikkoen perhosen hahmon vaikeammin hahmotettavaksi. Lepäävän perhosen takaruumis on taivutettuna ylöspäin, mikä rikkoo hahmoa myös tehokkaasti. Ruumis on tukeva ja väriltään harmaa. Keskiruumiin selkäpuoli on leveälti tummanruskea. Siipiväli on koiraalla 67–83 mm ja naaraalla 76–95 mm jolloin naaraat ovat selvästi koiraita kookkaampia. 
Toukka on väriltään vihreä, hivenen sinertävänsävyinen ja kauttaaltaan vaaleiden nystyjen peittämä. Sen kyljillä on vaaleita vinojuovia ja peräpäässä on turkoosinsininen piikki. Täysikokoinen toukka on 60–80 mm pitkä.

Levinneisyys ja lentoaika

Levinneisyydeltään eurooppalainen, yleinen laji. Levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki Etelä-Skandinaviaan, Iraniin ja Altaivuorille. Espanjassa ja Portugalissa lajia tavataan vain paikoittain etelässä. Suomessa silmäkiitäjää tavataan Etelä- ja Keski-Suomessa. Aikuiset perhoset lentävät öisin yhtenä sukupolvena toukokuun lopulta heinäkuun lopulle.

Elinympäristö ja elintavat

Silmäkiitäjä on lehtimetsien laji, jota tavataan pajuja kasvavilla paikoilla. Se viihtyy myös puistoissa ja puutarhoissa. Päivisin perhoset lepäävät lehvästön joukossa etusiipien erinomaisen suojavärin ja erikoisen lepoasennon turvin. Häirittynä perhonen levittää nopeasti etusiipensä ja paljastaa näin takasiipien silmätäplät. Tarvittaessa eläin pudottautuu maahan. Perhonen aktivoituu auringonlaskun jälkeen ja lentää pääasiassa iltayöstä. Lajilla ei ole vaellustaipumusta. Aikuisen yksilön suuosat ovat surkastuneet, eikä se käy lainkaan kukilla, mutta etenkin koiraat lentävät valolle. Aikuinen perhonen elää vain kolmesta viiteen vuorokautta.
Parittelu alkaa yöllä jatkuu seuraavaan iltaan saakka. Koiras roikkuu koko ajan naaraan peräpäästä pää alaspäin. Parittelun päätyttyä naaras aloittaa munimisen heti ja munii 150–200 munaa yksittäin tai pareittain ravintokasvien lehdille. Naaras kuolee heti saatuaan munimisen päätökseen muutamaa yötä myöhemmin. Munat kuoriutuvat parin viikon kuluttua ja pienet toukat elävät melko liikkumattomina oksilla. Toukka on aktiivinen öisin ja syö usein lähes kaikki lehdet siltä oksalta, jolla se oleskelee. Päivät se lepää sfinksiä muistuttavassa asennossa lehtien alapuolella. Toukka on täysikasvuinen elokuun loppupuolella, jolloin se kaivautuu maahan ja koteloituu. Laji talvehtii kotelona muutaman senttimetrin syvyydessä maan alla. Joinakin vuosina loiset voivat hävittää huomattavan suuren osan toukista.

Ravintokasvi

Ravinnokseen toukka nauttii useiden lehtipuiden kuten pajujen (Salix), koivujen (Betula), tuomen (Prunus padus) ja omenapuiden (Malus domestica) lehtiä.
World of Warcraft: Warlords of Draenor

Tarina

Garrosh Hellscream onnistuu pakenemaan Pandariasta 35 vuoden takaiseen Draenoriin. Hän luo vaihtoehtoisen aikajatkumon estämällä örkkejä koskaan juomasta Mannorothin verta ja muodostamalla isänsä, Grommash "Grom" Hellscreamin, kanssa Rautalauman (engl. Iron Horde), joka käyttää nykyajan tekniikkaa. Tämän sekaantumisen takia Rautalaumaan liittyy muitakin kuuluisia örkkijohtajia kuten Blackhand ja Ner'zhul. He alkavat rakentaa portaalia vaihtoehtoisen aikajanan ja Azerothin välille. Samalla Azerothissa Synkkä portaali (engl. Dark Portal) muuttuu sisäänkäynniksi vaihtoehtoiseen Draenoriin, jonne Liittouman ja Lauman joukkojen on matkustettava Rautalauman pysäyttämiseksi.
Paula Cole

Paula Cole (s. 5. huhtikuuta 1968 Rockport, Massachusetts, Yhdysvallat) on Grammy-palkittu yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hänen menestyneimpiin hitteihinsä kuuluvat "Where Have All the Cowboys Gone" ja "I Don't Want to Wait". 
Cole esiintyi 1990-luvun alussa Peter Gabrielin maailmankiertueella ja sai pian sen jälkeen levytyssopimuksen. Hänen ensimmäinen albuminsa Harbinger ilmestyi vuonna 1994. 
Colen ensimmäinen studioalbumi kahdeksaan vuoteen julkaistiin kesäkuussa 2007.
Jääpallon Viron-mestaruuskilpailut 1921

Mestarijoukkue

Sportin joukkue: Paul Bersing, Christfried Burmeister, Edgar Klumberg (Kolmpere), Heinrich Paal, Rudolf Paal, Otto Saulep, Reinhold Saulmann, Harald Stunde, Vladimir Tell, Georg Turgan, Oskar Üpraus.
6. divisioona (jatkosota)

6. divisioona (6. D) oli Perä-Pohjolan sotilasläänin perustama divisioona Suomen jatkosodassa. Tähän sotilaslääniin kuuluivat Pohjanmaan ja Länsi-Pohjan suojeluskuntapiirit.

Toiminta

Divisioona liitettiin Saksan XXXVI vuoristoarmeijakuntaan Pohjois-Suomessa kesällä 1941. Operaatio Napaketussa divisioona hyökkäsi Sallaan ja edelleen kohti Kantalahtea yhdessä Saksan SS Division Nordin ja Saksan 169. jalkaväkidivisioonan kanssa. Operaatio epäonnistui.
Vuonna 1942 6. divisioona järjestettiin uudelleen 12. prikaatiksi, mutta laajennettiin uudelleen divisioonaksi vuonna 1943. Joukko siirrettiin Maaselän rintamalle 1942, ja Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua kesällä 1944 Kannaksen rintamalle, jossa se osallistui Tali-Ihantalan taisteluihin.
Jatkosodan päätyttyä divisioona osallistui Lapin sotaan. Yksikön vallattua Rovaniemen divisioona hajotettiin.

Tappiot

Yhtymien Päämajalle tekemien määräaikaisilmoitusten mukaan 6. divisioonan kokonaistappiot olivat kaatuneina, haavoittuneina ja kadonneina yhteensä 9 479 miestä.
Bill Bryson

Elämäkertaa

Bryson syntyi Des Moinesissa, Iowan osavaltiossa. Hän opiskeli Drake Universityssä, kunnes lähti vuonna 1972 matkailemaan Eurooppaan.
1970-luvun puolivälissä Bryson työskenteli Yhdistyneessä kuningaskunnassa psykiatrisessa sairaalassa, jossa tapasi ensi kertaa vaimonsa Cynthian. He muuttivat Yhdysvaltoihin, jossa Bill päätti opintonsa, ja palasivat Englantiin 1977. Siellä he asuivat pohjoisessa Yorkshiressa. Bill Bryson toimi lähinnä toimittajana mm. The Times - ja The Independent -lehdille. Toimittajantyönsä hän lopetti kolme vuotta kolmannen lapsensa syntymän jälkeen, vuonna 1987.
Bryson palasi Yhdysvaltoihin 1995 ja asui Hanoverissa New Hampshiressa joitain vuosia. Vuonna 2003 hän palasi jälleen perheineen Englantiin. Nyt perhe asuu Wymondhamin lähellä Norfolkissa.
Vuonna 2003 kirjan ja ruusun päivän yhteydessä britit valitsivat teoksen Muistiinmerkintöjä pieneltä saarelta kirjaksi, joka parhaiten tiivistää brittiläisen identiteetin ja kansakunnan tilan. Vuonna 2004 hän voitti Aventis-säätiön palkinnon parhaasta yleistiedekirjasta teoksellaan Lyhyt historia lähes kaikesta.
Bryson on ollut Durhamin yliopiston kansleri vuodesta 2005 lähtien. Hänellä on kunniatutkintoja useista yliopistoista. Vuonna 2006 Brysonille myönnettiin Brittiläisen imperiumin upseerin arvonimi (OBE).
Olli Miettinen (kansanedustaja)

Olli Miettinen (1. syyskuuta 1869 Tuusniemi, Suomen suuriruhtinaskunta – 28. syyskuuta 1946 Tuusniemi, Suomi) oli suomalainen maanviljelijä ja  sosiaalidemokraattien kansanedustaja Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä.
Miettinen syntyi maatilan poikana tilallinen Salomon Miettisen sekä Susanna Kekäläisen perheeseen. Hän avioitui 1888 Reetta Juliana Smolanderin kanssa.
Työuransa hän teki kotitilallaan Tuusniemellä, aluksi vuokraviljelijänä 1887–1912 ja myöhemmin itsenäisenä maanviljelijänä 1912–1946. Hän toimi myös Tuusniemen osuuskassan rahastonhoitajana sekä Tuusniemen kunnanvaltuutettuna. Miettinen oli kansanedustajana 1. maaliskuuta 1910 – 1. helmikuuta 1914, ollen Suuren valiokunnan sekä Talousvaliokunnan jäsen.
Roll This!

Kappaleet

Kaikki kappaleet Jussi Raulamo ja Petri Pylvänen.
Ch'ongryŏn

Ch'ongryŏn on Japanissa asuvien etnisten korealaisten järjestö. Sillä on läheiset siteet Pohjois-Koreaan; Mindan on toinen etnisten korealaisten järjestö, ja sillä on siteet Etelä-Koreaan. Ch'ongryŏn perustettiin 25. toukokuuta 1955. Järjestön avulla kymmenettuhannet Japanin korealaiset pääsivät muuttamaan Pohjois-Koreaan. Pohjois-Koreaan lähetettiin myös monia etnisesti japanilaisia naisia, jotka olivat menneet naimisiin korealaisten kanssa. Jotkut Japanista Pohjois-Koreaan muuttaneet pyysivät saada palata uudesta kotimaastaan Japaniin ja joutuivat siksi vangituiksi.
Ch'ongryŏnilla on nykyisin noin 220 000 jäsentä.
Opiskelijaliike

Opiskelijaliikkeet olivat maailmanlaajuinen ilmiö 1960-luvun Euroopassa ja jonkin verran myös Aasiassa ja Afrikassa. Yhteistä linjausta ei opiskelijaliikkeiden tavoitteille voi nimetä, mutta useimmissa tapauksissa oli kysymys sodanvastaisesta viestistä, yliopistojen autoritaarisen hallintokoneiston uudistamisesta, sekä erilaisista sisäpoliittisista kysymyksistä. Opiskelijaliikkeen juuret olivat vasemmisto-liberalistisissa mielipiteissä, mutta ajan myötä - osaksi koska opiskelijaliikkeiden vaatimukset kaikuivat kuuroille korville - radikalismi (vallankumouksellinen marxilaisuus, trotskilaisuus ja maolaisuus) nostivat päätään. Radikaaleja opiskelijaliikkeissä oli suhteellisen harvassa, mutta ne olivat äänekäs vähemmistö.

Historia

Uusvasemmistolainen opiskelijaliike sai vaikutteita Herbert Marcusen ajatuksista. Marcusen mukaan työläisten elintason noustua opiskelijat ja akateeminen väki olivat nykyaikana ainoita, jotka yhä olivat kiinnostuneita yhteiskunnan vääryyksistä ja toisaalta myös ainoita, jotka ymmärsivät "kapitalismin mädännäisyyden".

Länsi-Saksa

Aika: 1960-luvun loppu ja 1970-luvun alkuvuodet.
Saksan Liittotasavallassa (Länsi-Saksa) 2.6.1967 Persian shaahin vastainen mielenosoitus muuttui väkivaltaiseksi ja poliisi Karl-Heinz Kurras ampui Freie Universität -yliopiston opiskelijan Benno Ohnesorgin, mikä radikalisoi vasemmiston. Vasta 2000-luvulla paljastui, että Kurras oli Itä-Saksan Stasin agentti ja Stasi lietsoi vastakkainasetteluja Länsi-Saksassa.
Vuonna 1968 vasemmisto-opiskelijat vaativat samaisella Freie Universität -yliopistolla yliopistouudistuksia vallankumoushengessä. Opiskelijaliikkeen johtohahmoja oli yliopistossa opiskellut Rudi Dutschke.
Saksalainen opiskelijaliike nivoutui pääosin sosialististen saksalaisten opiskelijaliiton ympärille (Sosialistische Deutscher Studentenbund, SDS), jonka rinnalla toimi hajanaisesti järjestäytynyt ulkoparlamentaarinen oppositio (Ausser-Parlamentarische Opposition, APO). Karismaattinen Dutschke oli SDS:än johtohahmo, ja hänet nähtiin usein myös APO:n johtajana.
Opiskelijoiden mieliä kuohutti suurelta osin maan sisäpoliittinen tilanne. Maan poliittista päätöksentekoa hallitsi "kolmen suuren koalitio", johon kuuluivat sosiaalidemokraattinen puolue, kristillisdemokraatit ja liberaalit. Opiskelijat katsoivat, että koska suuri liittouma hallitsi Bundestagia lähes 95 prosentin enemmistöllä, ei poliittisella oppositiolla ollut toimintatilaa. Toisaalta saksalaista opiskelijaliikettä askarruttivat yliopistojen voimakkaan autoritaarinen luonne, jossa opiskelijoilla ei ollut minkäänlaista hallinnollista valtaa yliopiston asioihin.
Saksalainen opiskelijaliike onnistui jossain määrin toteuttamaan koulutuspoliittisia tavoitteitaan ja Liittotasavallassa siirryttiin kolmikantaiseen yliopistohallintoon (edustuksessa ylempi henkilökunta, alempi henkilökunta ja opiskelijat, kullakin 1/3 äänivallasta).
Opiskelijaliikkeestä ja Kurrasin tekemästä taposta sai alkunsa myös Punainen armeijakunta (RAF) -terroristiryhmä.
Etnosentrismi

Etnosentrismi on taipumusta uskoa oman etnisen ryhmän olevan keskeisesti tärkeä, ja arvioida kaikkia muita ryhmiä suhteessa omaan.
Etnosentrinen yksilö tuomitsee muita ryhmiä suhteessa omaan erityiseen ryhmänsä tai kulttuuriinsa, kantaen erityisesti huolta kielestä, käyttäytymisestä, tavoista ja uskonnosta. Näiden etnisten jaotteluiden ja niiden osajaotteluiden tarkoitus on määritellä etnisyyden oma, ainutlaatuinen kulttuurinen identiteetti.
Savilammi (Jämsä)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,9 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 131,6 metriä mpy.
Korkeaoja

Korkeaoja on kylä Kokemäellä noin 15 kilometrin päässä pohjoiseen Kokemäen keskustaajamasta. Postinumeroalueen 32860 Korkeaoja väkiluku on 163 henkeä (31.12.2015). Korkeaojalla toimii Halkeenkiven kesäteatteri. Korkeaoja valittiin Satakunnan vuoden kyläksi vuonna 1997.
Moon Child

Juonikuvaus

Sho on orpo, joka elää Mallepan ankarilla kaduilla isoveljensä Shinjin ja ystävänsä Toshin kanssa. Eräänä päivänä pojat varastavat eräältä mieheltä täynnä rahaa olevan salkun, ja paettuaan takaisin piilopaikkaansa ränsistyneeseen rakennukseen Sho löytää varjossa lojuvan miehen. Hän pelastaa miehen auringonvalolta, joka saa tämän käden savuamaan, vieden hänet syvemmälle rakennuksen uumeniin. Kiinalainen mies, jonka rahat pojat varastivat, löytää kuitenkin heidän piilopaikkansa, ja saapuu paikalle juuri kun Toshi ja Shinji ovat saaneet avattua salkun. Toshi pakenee, ja kiinalaismies ampuu Shinjia jalkaan, aiheuttaen tälle elinikäisen vamman, käskien sen jälkeen Shon hakemaan paenneen ystävänsä. Kun Sho juoksee huhuilemassa kadonneen Toshin perään, kuuluu takaa karmaiseva huuto; orpopojan auringonvalosa pelastama mies onkin vampyyri, Kei.
Sho ja Kei ystävystyvät, ja taistelevat yhdessä Toshin kanssa paremmasta elannosta. Toshi työskentelee Happy Pizza -nimisessä pizzeriassa, ja vie huumaavia pizzoja sovittuun paikkaan, jonka jälkeen Sho ja Kei hoitavat homman loppuun ryöstämällä rahat. Shinjillä on kalakauppa, mutta hän käyttää päivänsä paremmin pilvenpoltteluun.
Eräällä ryöstökeikallaan Sho ja Kei kohtaavat Sonin, taiwanilaisen miehen, joka on tullut kostamaan mykän siskonsa Yi-Chen puolesta tämän raiskanneille miehille. Sho, Kei ja Son liittoutuvat taistelussa, ja niin heistä sekä Toshista ja Yi-Chestä muodostuu viisikko, jonka päivät näyttävät hetken aikaa onnellisilta. Mutta Mallepan kadut ovat liian raa'at, ja etnisten ryhmien muodostamien jengien välisiltä taisteluilta on mahdotonta välttyä, jos tahtoo nousta nokkimisjärjestyksessä ylöspäin.
Zenon Kitionilainen

Zenon Kitionilainen (m.kreik. Ζήνων, n. 333–264 eaa.) oli kreikkalainen filosofi, jota pidetään stoalaisuuden perustajana.

Elämä

Zenon oli kotoisin Kitionista, nykyisestä Lárnakasta, Kyprokselta. Hän oli kauppiaan poika, ja toimi itsekin kauppiaana 42-vuotiaaksi saakka, jolloin hän perusti stoalaisen koulukunnan.
Zenonin opettajina toimivat sekä Krates Thebalainen, Akatemian silloinen johtaja Polemon, että megaralaiset Stilpon ja Diodoros Kronos. Zenon aloitti oman opetuksensa vuonna 301 Ateenassa sijaitsevassa pylväshallissa, jota kutsuttiin nimellä Stoa poikile ("Kirjava pylväshalli"), josta juontui nimi koko koulukunnalle. Hän kuoli tekemällä itsemurhan sen jälkeen kun hän oli saanut onnettomuudessa vakavia vammoja.
Mervi Kianto

Mervi Hilkka Elisabet Kianto (vuodesta 1978 Kianto-Wichmann; s. 1947) on suomalainen pianisti ja pianopedagogi.
Kianto opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemian nuorisokoulutuksessa 1961–66 ja yleisellä osastolla 1966–1969 Meri Louhoksen ja Rolf Bergrothin johdolla. Hän suoritti soitonopettajan tutkinnon ja sai päästötodistuksen 1969. Vuonna 1970 hän suoritti pianonsoiton diplomitutkinnon. Hän on opiskellut Münchenissä 1971–73 Sibelius-stipendiaattina Rosl Schmidtin johdolla, Sommerakademie Salzburgissa 1967–72 Kurt Neumüllerin, Hans Leygrafin ja Carlo Zecchin johdolla sekä osallistunut Timo Mikkilän ja Guido Agostin mestarikursseille. Lisäksi Kianto suoritti filosofian maisterin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1977 pääaineenaan musiikkitiede.
Kianto piti ensikonserttinsa Helsingissä 1975 ja on konsertoinut ympäri Suomea sekä tehnyt radionauhoituksia. Hän on toiminut pianonsoitonopettajana Itä-Helsingin musiikkiopistossa 1968–70, Sibelius-Akatemiassa 1971–76 ja 1981–84 sekä Helsingin yliopiston opettajankoulutuslaitoksessa lehtorina 1977–81. Vuonna 1984 hänet nimitettiin Sibelius-Akatemiaan pianomusiikin ja pianopedagogiikan lehtoriksi.
Kianto on toiminut freelancer-toimittajana Yleisradiossa ja tehnyt musiikkiohjelmia. Lisäksi hän on kirjoittanut artikkeleita ja musiikkiarvosteluja mm. Rondoon, Aamulehteen ja Demariin). Hän on toiminut avustajana Otavan Ison Musiikkitietosanakirjan osien 4–5 toimitustyössä. Kianto on laatinut tutkielman Bach-tulkinta tyylin ja tradition valossa: J.S. Bachin Das Wohltemperierte Klavier II:n preludien ja fuugien nro 17–24 pianotulkintojen vertailua (Helsingin yliopiston pro gradu 1977) sekä julkaissut kirjan Matka pianon soittamiseen: Kirja pianonsoiton ja pianopedagogiikan opettajille ja opiskelijoille (Otava 1994).
Mervi Kiannon isä oli rovasti Otso Kianto ja isänisä kirjailija Ilmari Kianto.