google/wiki40b huggingface dataset:
AFI:n 100-vuotissarjan 50 suurinta elokuvasankaria ja -roistoa

AFI:n 100-vuotissarjan 50 suurinta elokuvasankaria ja -roistoa (engl. AFI's 100 Years...100 Heroes and Villains) on kuudes American Film Instituten 100-vuotissarjan osa, johon on valittu 100 suurinta elokuvahenkilöhahmoa (sankari- ja roistokategorioista molemmista 50).
Lista julkaistiin kesäkuussa vuonna 2003 CBS-kanavan erikoisjaksossa, jonka juonnossa toimi Arnold Schwarzenegger. Tosi-tv-erikoisjakso oli ehdokkaana Emmy-palkintoon.

Näyttelijät

Gary Cooper on ainoa näyttelijä, joka esiintyy listalla kolme kertaa; kaikki hänen kolme valittua rooliaan on valittu elokuvasankareihin.
Kymmenen näyttelijää esiintyy kaksi kertaa samalla listalla: James Cagney, Robert Mitchum ja Jack Nicholson elokuvaroistojen listalla ja Humphrey Bogart, Henry Fonda, Harrison Ford, Paul Newman, Robert Redford, Charlton Heston ja James Stewart elokuvasankarien listalla. Kolme näyttelijätärtä myös esiintyy kahdesti samalla listalla; kaikki kolme elokuvaroistoissa: Bette Davis, Glenn Close ja Faye Dunaway.
Al Pacino ja Arnold Schwarzenegger ovat ainoat näyttelijät, jotka esiintyvät molemmilla listoilla; molemmat esiintyvät yhdesti kummassakin.
Listojen kaikista näyttelijöistä 21 heistä — Kathy Bates, Marlon Brando, Gary Cooper, Russell Crowe, Robert Donat, Michael Douglas, Sally Field, Louise Fletcher, Jodie Foster, Gene Hackman, Tom Hanks, Anthony Hopkins, Ben Kingsley, Frances McDormand, Gregory Peck, Julia Roberts, George C. Scott, Kevin Spacey, Spencer Tracy, Denzel Washington ja John Wayne — vastaanotti Oscar-palkinnon heidän roolisuorituksistaan; Gary Cooper voitti kahdesti, kerran Will Kanen roolista ja kerran Alvin Yorkin roolista (hän myös sai kolmannen Oscar-ehdokkuuden Lou Gehrigin roolista, jota hän ei voittanut). Jäljellä olevista näyttelijöistä Judith Anderson, Anne Baxter, Warren Beatty, Linda Blair, Humphrey Bogart, Glenn Close, Bette Davis, Geena Davis, Faye Dunaway, Ralph Fiennes, Henry Fonda, Alec Guinness, Angela Lansbury, Charles Laughton, Paul Muni, Liam Neeson, Paul Newman, Robert De Niro, Laurence Olivier, Peter O'Toole, Al Pacino, Susan Sarandon, Sylvester Stallone, Barbara Stanwyck, James Stewart, Meryl Streep ja Sigourney Weaver olivat myös ehdokkaina rooleistaan, mutta eivät voittaneet.
Joseph Gurney Cannon

Joseph Gurney Cannon (7. toukokuuta 1836 Guilford, Pohjois-Carolina – 12. marraskuuta 1926 Danville, Illinois) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja lakimies. Hän toimi Yhdysvaltain edustajainhuoneen puhemiehenä 1903–1911 ja häntä pidetään yhtenä vaikutusvaltaisimmista puhemiehistä Yhdysvaltain historiassa.

Ura

Cannon opiskeli lakia Cincinnati Law Schoolissa ja työskenteli syyttäjänä Illinoisissa vuodesta 1861 vuoteen 1868. Cannon valittiin kongressiin ensimmäisen kerran vuonna 1872 Illinoisin republikaaniedustajana. Hän aloitti ensimmäisen kautensa edustajainhuoneessa maaliskuussa 1873 ja palveli yhtäjaksoisesti aina vuoteen 1891 saakka, jolloin hän tippui edustajainhuoneesta yhden kauden ajaksi. Cannon kuitenkin palasi edustajainhuoneeseen taas vuonna 1893 alkaneelle kaudelle ja työskenteli edustajainhuoneessa yhtäjaksoisesti uudelleen maaliskuuhun 1913 saakka, jolloin hän jälleen tippui yhden kauden ajaksi kongressista ennen paluutaan sinne 1915. Cannonin viimeinen jakso kongressissa päättyi lopulta vuonna 1923, kun Cannon ei enää pyrkinyt jatkokaudelle, vaan vetäytyi julkisuudesta.
Cannon oli edustajainhuoneen puheenjohtajana 58.–61. kongressien ajan (1903–11). Lisäksi hän pyrki kerran republikaanien presidenttiehdokkaaksi vuoden 1908 presidentinvaaleihin, muttei tullut 58 äänellään valituksi republikaanien puoluekokouksessa.
Cannon vastusti Yhdysvaltain liittymistä ensimmäiseen maailmansotaan ja jäsenyyttä Kansainliitossa.
Cannon jäi eläkkeelle vuonna 1923 ja viimeisenä päivänään virassa hänestä tuli ensimmäinen henkilö Time-lehden kansikuvassa. Hän kuoli 12. marraskuuta 1926.

Perintö

Kongressiedustajien toimistorakennus on nimetty Cannonin mukaan.
Rumfordin keitto

Rumfordin keitto oli aikainen yritys tuottaa ravitsemustieteellisesti hyvää ruokaa halvalla. Keiton kehitti vuonna 1795 Rumfordin kreivi Benjamin Thompson alun perin Baijerin armeijan tarpeisiin ja myöhemmin paikallisten köyhäintalojen asukkaille, mutta se levisi pian ympäri Eurooppaa soppakeittiöiden kautta. Keittoa tarjoiltiin köyhille laajasti myös Ruotsissa, ja alkaen vuodesta 1801 se levitettiin maaherrojen ja seurakuntien kautta Suomeen, sillillä höystettynä.
Ensimmäisessä Rumfordin keitossa ei käytetty ollenkaan perunoita, mutta hyvin pian osa ohrasta korvattiin perunalla, koska todettiin keiton tulevan näin halvemmaksi. Rumford myös suositti keiton syömistä leivän kanssa, koska "pureskelu edistää ruoansulatusta ja pidentää syömisen nautintoa". Myöhemmin keittoa alettiin syödä myös porvariston keskuudessa, tosin luu- tai lihaliemeen keitettynä ja juureksilla ja yrteillä paranneltuna.

Ravitsemus ja muunnoksia

Rumfordin keitto on vähärasvainen, ja siinä on paljon proteiinia ja hiilihydraatteja: proteiinia herneistä, hiilihydraatteja perunasta ja ohrasta. Sen sijaan vitamiinipitoisuus keitossa on alhainen, minkä takia siihen on lisätty silliä (D-vitamiini) ja tuoreita kasviksia (C-vitamiini).
Keiton suositellun annoskoon energiamäärä on 1,4 megajoulea, jolloin päivittäinen energiamäärä kahdesta annoksesta olisi 2,8 megajoulea. Lisäksi kreivi Rumford suositti tarjottavaksi ruisleipää, joka olisi nostanut päivittäisen energiamäärän 4,7 megajouleen. Yleensä ihmisen energian kulutus on noin 10 megajoulea päivässä.
Isak Wilhelm Fellman

Isak Wilhelm Fellman (27. maaliskuuta 1828 Oulu – 9. marraskuuta 1900 Oulu) oli suomalainen Oulussa vaikuttanut kauppias, laivanvarustaja ja teollisuudenharjoittaja.
Fellmanin vanhemmat olivat oululainen kauppias ja laivuri Isak Esaiaksenpoika Fellman (1792–1863) ja englantilaissyntyinen Anna Narcissa Machell (1801–1881). Hän oli naimisissa vuodesta 1854 Anna Charlotta Heikelin (1831–1918) kanssa, jonka isä oli Rovaniemen kirkkoherra Petter Samuel Heikel (1784–1862).
Fellman osti vuonna 1862 Henrik Tornbergilta Toppilansalmessa sijainneen viinanpolttimon ja muutti sen sitten oluttehtaaksi. Hän rakensi oluttehtaalle myös uuden tehdasrakennuksen, joka valmistui 1864. Toppilansalmen oluttehdas valmisti oluen lisäksi sahtia ja portteria. Oluttehdas joutui vararikkoon 1867, ja sen osti huutokaupassa 1868 oululainen kauppaneuvos J. W. Snellman G:son. Fellman omisti 1860–luvun alussa jonkin aikaa myös Iissä sijainneen Nybyn lasitehtaan.
Konkurssin jälkeen Fellman perusti uuden pienemmän oluttehtaan 1869 Oulun Nuottasaareen. Tämä Nuottasaaren oluttehdas toimi vuoteen 1914 saakka.
FS Armorique (1862)

Valmistus

Alus tilattiin Lorientin laivastontelakka ja sen köli laskettiin 19. huhtikuuta 1850. Alus laskettiin vesille 1. maaliskuuta 1862 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1863.

Palvelus

Armoriquen runko sahattiin muutostöiden yhteydessä poikki ja sitä jatkettiin keskeltä osana vuoden 1858 laivasto-ohjelmaan sisällytettyjä muutostöitä, joilla purjealuksia muutettiin höyrykäyttöiseksi. Muutostöiden jälkeen aluksen mitat olivat pituus 76,95, leveys 13,5 ja syväys 5,89 metriä.
Alus oli Gabonissa syyskuusta 1863 maaliskuuhun 1866. Se poistettiin alusluettelosta 8. marraskuuta 1884.
James Harrington

James Harrington (joskus myös muodossa Harington; 3. tammikuuta 1611 – 11. syyskuuta 1677) oli englantilainen yläluokkainen kirjailija ja yhteiskuntatieteilijä, jonka tunnetuin teos on The Commonwealth of Oceana (1656). Teoksessa Harrington esittelee käsitystään parhaasta valtiomuodosta, jonka hänen mielestään on tasavalta.
Harrington kävi koulua Oxfordin yliopiston Trinity Collegessa vuodesta 1629. Hänen käsityksensä eri valtiomuodoista muodostui 1630-luvulla tehdyllä Euroopan-matkalla, jonka aikana hän innostui erityisesti Venetsian tasavallan hallintotavasta.
Harrington kuului Englannin kuninkaan Kaarle I:n läheiseen ystäväpiiriin. Kuninkaan teloitusta seuranneen tasavallan ja Oliver Cromwellin protektoraatin aikana hän julkaisi tunnetuimman teoksensa, tasavaltalaisen Oceanan. Harrington joutui vankilaan vuonna 1661 Stuart-suvun restauraation myötä.
Manuel Gaspar Haro

Ura

Manolo aloitti ammattilaisuransa kotikaupunkinsa Málagan reservijoukkueesta. Vuonna 2004 hän siirtyi toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen Almeríaan. Kahden kauden jälkeen Almeríassa, hän siirtyi Levanteen.
Levanten tiputtua pääsarjasta Manolo palasi Málagaan, joka vastaavasti nousi pääsarjaan kahden vuoden tauon jälkeen.
Leppävaaran VPK

Leppävaaran VPK on vuonna 1925 perustettu vapaapalokunta, joka toimii Suur-Leppävaaraan alueella. VPK:n uusi paloasema valmistui syksyllä 1989 osoitteeseen Portinvartijantie 3. Leppävaaran VPK:lle tulee vuosittain hälytystehtäviä noin 50 kappaletta. 
Leppävaaran VPK:lla on kolme osastoa: hälytysosasto, nuoriso-osasto ja järjestöosasto. Osastojen lisäksi toimintaa tukee erillinen kannatusyhdistys.
Päijänne (Mäntyharju)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 4,2 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 112 metriä mpy.
Alisa Vainio

Yleisurheilu

Vainio on saavuttanut kestävyysjuoksussa useita nuorten SM-mitaleja. Kesäkuussa 2014 hän paransi 3 000 metrin estejuoksun alle 18-vuotiaiden Suomen ennätystä Lahdessa ja Jämsässä, jossa juoksi ajan 10.15,22. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Eugenessa 2014 Vainio karsiutui estejuoksun alkuerissä. Hän saavutti pronssia alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Eskilstunassa 2015 ajalla 10.30,83. Samojen kisojen 5 000 metrillä hän sijoittui neljänneksi silloisella omalla ennätyksellään 16.27,91.
Kalevan kisoissa 2015 Vainio voitti Suomen-mestaruuden 10 000 metrin juoksussa ajalla 32.58,18, joka oli tuolloin Suomen kaikkien aikojen viidenneksi paras aika. Lisäksi hän saavutti SM-hopeaa 5 000 metrillä ennätysajallaan 16.11,87. Alle 20-vuotiaiden SM-kisoissa elokuussa 2015 Vainio voitti 3 000 metrin estejuoksun ylivoimaisesti tehden ennätyksensä ja ikäluokkansa Euroopan kärkiajan 10.03,97. Elokuun lopulla alle 20-vuotiaiden Pohjoismaiden mestaruuskisoissa Espoossa Vainio voitti kultaa 3 000 metrin esteissä jälleen uudella ennätysajalla 10.02,45 parantaen samalla Euroopan alle 20-vuotiaiden tilaston kärkiaikaa.
Syyskuussa 2015 Vainio juoksi elämänsä ensimmäisellä maratonilla ajan 2.33.24, joka alitti Rion olympialaisten tulosrajan ja sijoittui Suomen kaikkien aikojen listalla kuudenneksi. Vainio ei voinut kuitenkaan osallistua olympiamaratonille, koska oli sääntöjen mukaan liian nuori. Tulos on juniorien, eli alle 20-vuotiaiden epävirallinen Euroopan ennätys maratonilla. Samoin tulos on myös Suomen ennätys alle 23-vuotiaiden sarjassa sekä epävirallinen ennätys alle 20-vuotiaiden sarjoissa.
Vainio nimettiin marraskuussa 2015 Suomen joukkueeseen kesän 2016 yleisurheilun EM-kisoihin 10 000 metrin matkalle. Hän kuitenkin ilmoitti toukokuun lopulla 2016, ettei aio osallistua kisoihin.
Kalevan kisoissa 2018 Vainio voitti toisen kerran 10 000 metrin Suomen-mestaruuden ja oli 5 000 metrillä kolmas. Syyskuussa 2018 hän voitti maratonin Suomen-mestaruuden ajalla 2.34.49. Kalevan kisoissa 2019 Vainio sijoittui 10 000 metrillä hopealle.
Dohan MM-kisoissa 2019 Vainio oli erittäin kuumissa ja kosteissa olosuhteissa juostulla maratonilla 26. ajalla 2.56.30. Hän kärsi juoksussa nestehukasta ja kuivumisesta, ja hänelle jouduttiin antamaan ensiapua maaliintulon jälkeen.
You Us It!

You Us It! on brittiläisen punk-yhtye 999:n kolmastoista albumi. Albumi sisältää hittejä, kuten "Bye Bye England" ja "Black Flowers For The Bride". Albumi nauhoitettiin vuonna 1993.
Ole Torvalds

Ole Torvald Elis Torvalds (4. elokuuta 1916 Tammisaari – 8. helmikuuta 1995 Turku) oli suomenruotsalainen toimittaja ja runoilija. Hän oli Nils Torvaldsin isä ja Linus Torvaldsin isoisä.
Torvaldsin nimi oli Ole Torvald Elis Saxberg, ja hänet tunnettiin myös nimellä Karanko isäpuolensa Toivo T. Karangon mukaan. Hän muutti nimensä Torvaldsiksi muutettuaan Helsinkiin opiskelemaan 1935. Vuonna 1944 Torvalds sai Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinnon (jaettu palkinto Harry Martinsonin, Lars Ahlinin ja Elly Jannesin kanssa). Hän sai Åbo Akademin kunniatohtorin arvon 1978.
Toimittajan uransa Torvalds aloitti Västra Nylandissa toimittajana ja oli sen päätoimittaja 1941–1945 Hän asui tuolloin Tammisaaressa, missä hän asui aina toiseen maailmansotaan saakka. Hän työskenteli Kokkolassa ilmestyvän Österbottningenin toimittajana 1947–1948. Myöhemmin hänestä tuli Åbo Underrättelserin toimittaja, ja hän työskenteli lehdessä 1948–1981.
Ole Torvalds käänsi ruotsiksi Mika Waltarin pääteoksen Sinuhe egyptiläinen.
Torvalds oli naimisissa Märta von Wendtin kanssa, ja he saivat kolme lasta. He erosivat, ja hän avioitui 1948 Elin Margareta Gyllenbergin (Meta Torvalds) kanssa.
Billy Smith

William John "Battlin' Billy" Smith (s. 12. joulukuuta 1950, Perth, Ontario, Kanada) on entinen jääkiekkomaalivahti, joka tunnetaan useista Stanley Cup -voitoistaan sekä siitä, että hänelle merkittiin ensimmäisenä NHL-maalivahtina maali. Tämä tapahtui 28. marraskuuta 1979 pelissä Colorado Rockiesia vastaan.
Lempinimi Battlin' Billy tuli hänen temperamenttisuudestaan ja säälimättömästä mailankäytöstään maalin edustalle maskiksi tulleille pelaajille.
Playoff-otteluihin Smith suhtautui niin suurella vakavuudella, ettei hän koskaan kätellyt vastustajan pelaajia otteluiden jälkeen. Ei liene yllätys että temperamenttisuuden ja intohimoisen voitontahdon tuloksena Billy Smithillä on NHL-maalivahdeista eniten jäähyminuutteja.
Eräissä harjoituksissa Billy Smith oli hyökätä mailansa kanssa häntä kohti laukoneen Mike Bossyn kimppuun, mutta joukkuetoverit estivät tämän.
Itämerennorppa

Levinneisyys

Itämerennorppia elää Pohjanlahdella, Saaristomerellä, Riianlahdella ja Suomenlahdella. Esiintymisen painopiste on Pohjanlahdella, jossa eli vuoden 2015 arvion mukaan 17 600 yksilöä. Riianlahdella laskettiin vuonna 1 400 yksilöä, mutta lukumäärä on ollut vähenemään päin. Itäisellä Suomenlahdella puolestaan elää enää noin sata yksilöä. Vaikka itämerennorppien kokonaismäärä on pienempi kuin 1900-luvun alussa, niiden yksilömäärä on ollut kasvussa 1970-luvun jälkeen. Alalajia pidetään siksi kansainvälisesti elinvoimaisena. Suomessa se luokitellaan silmälläpidettäväksi.

Ulkonäkö ja koko

Itämerennorpan ruumiin pituus on 100–160 senttimetriä ja paino 45–90 kilogrammaa. Aikuinen norppa on harmaankirjava, vastasyntynyt kuutti on kermanvalkoinen. Pää on kapeampi kuin saimaannorpalla.

Elinympäristö

Norpat viettävät kesää ulkosaariston luodoilla. Talvella ne uivat jääpeitteen alla ja tekevät jäähän hengitysavantoja. Nuoremmat yksilöt pysyttelevät jään reunalla. Norppa on ainoa puhtaasti arktinen hyljelajimme ja se myös poikii keskelle jääkenttiä. Poikaspesä on yleensä yhteenajautuneiden jäiden alla suojassa vihollisilta. Norpan elinympäristölle asettamat vaatimukset estävät sen leviämisen eteläisille ja jäättömille merialueille.
Ilmastonmuutoksen on arveltu muuttavan radikaalisti Itämeren talvisia jääolosuhteita. Heikot jäätalvet vaikeuttavat norppien lisääntymistä, ja tulevaisuudessa kuuttien kannalta riittävästi jäätä löytyy ehkä vain Pohjanlahdelta. Norppien kannan kasvua uhkaa myös ympäristömyrkyistä johtuva hedelmättömyys, jonka takia viidesosa aikuisista naaraista on pysyvästi lisääntymiskyvyttömiä.
Muualla Itämerellä itämerennorppa on rauhoitettu, mutta Suomessa sitä on saanut metsästää vuodesta 2010 alkaen. Metsästys on sallittua Pohjanlahdella kalaverkkojen läheisyydessä.

Ravinto

Norpat syövät kalaa ja pohjaeläimiä, kuten äyriäisiä ja muita selkärangattomia.

Lisääntyminen

Norppanaaraat saavuttavat sukukypsyyden 5–8 vuoden iässä, urokset kuusivuotiaina. Kantoaika on 10,5–11 kuukautta. Poikaset syntyvät kevättalvella jäälle emon kaivamaan lumiluolaan. Kuutit ovat syntyessään noin puolimetrisiä ja painavat 4–5 kiloa. Niillä on paksu valkoinen turkki, joka vaihtuu harmaaksi noin kolmen viikon kuluttua syntymästä.
Missään maailmassa ei ole pysyvää norppakantaa ilman jäätä lisääntymisaikaan. Jos norppa joutuu pesimään rantalouhikkoon, kuutti on helppo saalis ketulle ja merikotkille. EU:n luontodirektiivi vaatii, että itämerennorpan levinneisyysalue ei saa pienentyä.
Robert Nyholm

Seuraura

Nyholm aloitti jääkiekon IFK Lepplaxissa. Hän pelasi juniorina myös Kokkolan Hermeksessä, josta Nyholm siirtyi kaudeksi 2004–2005 Helsingin IFK:n A-nuoriin. Kaudella 2005–2006 hän oli joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä 11 osumallaan. Columbus Blue Jackets varasi Nyholmin viidennellä kierroksella 129. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2006. Samana kesänä myös OHL-joukkue Kingston Frontenacs varasi hänet CHL:n varaustilaisuudessa.
Kaudeksi 2006–2007 Nyholm siirtyi Frontenacsiin ja tulokaskausi toi siellä 66 runkosarjaottelussa tehot 13+21=34. Toinen kausi 2007–2008 meni kuitenkin pilalle rannevamman takia ja Nyholm teki 27 runkosarjaottelussa tehot 1+4=5. Hän palasi heinäkuussa 2007 HIFK:hon ja siirtyi try-outille sen SM-liigajoukkueeseen. Nyholm sai sopimuksen ja hän teki SM-liigadebyyttinsä 13. marraskuuta 2008 vieraissa Tapparaa vastaan. Nyholm pelasi kauden aikana yhteensä 17 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä, mutta suurin osa kaudesta kului kuitenkin Mestis-joukkue Kiekko-Vantaassa, jossa hän teki 25 runkosarjaottelussa tehot 7+4=11. Nyholm pelasi myös kuusi ottelua HIFK:n A-nuorissa.
Varsinaisella tulokaskaudellaan 2009–2010 Nyholm pelasi HIFK:ssa 28 runkosarjaottelua tehoin 2+6=8. Hän teki liigauransa ensimmäisen maalin HIFK:n kauden neljännessä ottelussa 18. syyskuuta 2009 vieraissa Porin Ässiä vastaan. Nyholm pelasi kauden aikana myös viisi ottelua lainalla Kiekko-Vantaassa tehoin 2+2=4. Hän teki toukokuussa 2010 vuoden mittaisen jatkosopimuksen HIFK:n kanssa. Kevään 2011 pudotuspeleissä Nyholm ratkaisi HIFK:lle 13. huhtikuuta 2011 ensimmäisen finaaliottelun voiton Espoo Bluesia vastaan tekemällä 3–2-voittomaalin ajassa 52.35. Hän teki neljässä finaaliottelussa kaikkiaan kolme maalia ja voitti kauden 2010–2011 päätteeksi Suomenmestaruuden. Nyholm pelasi samalla kaudella myös kymmenen ottelua lainalla Kiekko-Vantaassa tehoin 6+4=10. 
Toukokuussa 2011 Nyholm teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen HIFK:n kanssa. Syyskuun 2011 lopulla hän siirtyi lainalle Kiekko-Vantaaseen, jossa Nyholm pelasi kauden 2011–2012 aikana neljä ottelua lainalla.
Kaudella 2012–2013 Nyholm mahtui HIFK:n kokoonpanoon vain yhteen SM-liigaotteluun, sillä hän pelasi syyskautensa suurimmaksi osaksi lainalla sen uudessa yhteistyöjoukkueessa, Mestiksen nousijajoukkue HC Keski-Uusimaassa. Nyholm oli 11 osumallaan joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä. Tammikuussa 2013 HIFK lainasi hänet loppukauden kattavalla lainasopimuksella Espoo Bluesiin. Nyholm ei kuitenkaan saanut siellä nostetta uralleen ja hän jäi varsin näkymättömäksi.
Nyholm siirtyi kaudeksi 2013–2014 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Vaasan Sportiin. Kauden 2014–2015 alun Nyholm oli pelaamatta, ja siirtyi joulun jälkeen kasvattajaseuraansa IFK Lepplaxiin pelaamaan III-divisioonaa.
Venus näköpiirissä

Venus näköpiirissä (Venus Observed) on brittiläisen näytelmäkirjailija Christopher Fryn kirjoittama komedia, joka sai kantaesityksensä vuonna 1949.

Juoni

Ikääntyvä Altairin herttua on kutsunut kolme entistä rakastajatartaan katsomaan auringonpimennystä omasta observatoriostaan: kansanomaisen Jessien, brittiläisen pidättyväisen Hildan ja temperamenttisen näyttelijän Rosabelin. Herttua haluaisi poikansa valitsevan heidän joukostaan suosikkiäitipuolensa, mutta siitä ei tahdo tulla mitään. Kun itse nuoruus, Perpetua, ilmestyy paikalle, nuorukainen haluaa ehdottomasti hänet äitipuolekseen. Herttua hyväksyy tämän ja ilmentää muutenkin kykyä olla hyvä häviäjä ja luopua aiemmista saavutuksistaan.
Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituutit

Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituutit ovat eri puolilla maailmaa toimivia itsenäisiä organisaatioita, jotka edistävät suomalaisen taiteen, kulttuurin ja tieteen kansainvälistä liikkuvuutta, näkyvyyttä ja yhteistyötä. Instituutit ovat asiantuntijaorganisaatioita, jotka tekevät tiivistä yhteistyötä keskenään. 
Verkoston muodostavia instituutteja on seitsemäntoista. Hanasaaren ruotsalais-suomalainen kulttuurikeskus toimii Suomessa, muut instituutit ulkomailla. Kunkin instituutin taustalla on toimintaa ylläpitävä säätiö, rahasto tai yhdistys. Instituuttien perusrahoitus tulee opetus- ja kulttuuriministeriöltä. 
Kulttuuri- ja tiedeinstituuttien yhteistyöelimenä on syksyllä 2005 perustettu Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituutit ry (SKTI), joka toimii Helsingissä. Yhdistys avustaa instituutteja kotimaan viestinnässä, edunvalvonnassa ja hallintopalveluissa. Myös instituuttiyhdistyksen perusrahoitus tulee OKM:ltä.
Instituuttien toimiala on laaja ja monipuolinen. Ne luovat ja ylläpitävät kansainvälisiä yhteistyöverkostoja taiteen ja tieteen osaajien käyttöön, minkä lisäksi ne tuottavat tapahtumia, näyttelyitä, seminaareja ja muuta ohjelmaa. Instituutit myös ylläpitävät ammattilaisten liikkuvuus- ja residenssiohjelmia. Osa instituuteista on keskittynyt tekemään tieteellistä tutkimusta, joidenkin kohdalla se on kulttuurityön rinnalla osa tehtävänkuvaa. Instituutit tukevat suomalaisten taiteen ja tieteen ammattilaisten kansainvälistä toimintaa ja jakavat kohdemaissaan tietoa suomalaisesta kulttuurista, tieteestä ja yhteiskunnasta.
Vuonna 2018 Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituutit järjestivät kaikkiaan noin 1 400 tapahtumaa, jotka tavoittivat yli 900 000 henkilöä. Instituuteilla oli toimintaa kaikkiaan 43 maassa. Yhteistyökumppaneita oli noin 700 ympäri maailmaa.
Glukoosi-6-fosfataasi

Glukoosi-6-fosfataasi on entsyymi, joka katalysoi glukoneogeneesin ja glykogenolyysin eli glykogeenin hajotuksen viimeistä vaihetta. Entsyymi hydrolysoi glukoosi6-fosfaatin glukoosiksi ja fosfaatti-ioniksi. Glukoosi-6-fosfataasin EC-numero on EC 3.1.3.9.

Toiminta

Nisäkkäillä glukoosi-6-fosfataasia esiintyy kiinnittyneenä maksan ja munuaisten endoplasmakalvostoon ja puuttuu esimerkiksi aivoista ja lihaksistosta. Nisäkkäiden entsyymi koostuu 357 aminohaposta ja on hyvin hydrofobinen proteiini. Glukoosi-6-fosfataasin aktiivinen kohta muistuttaa lipidifosfataasien ja vanadiinihaloperoksidaasien rakennetta ja katalyyttisesti tärkeitä aminohappoja ovat histidiini-, lysiini- ja arginiiniaminohapot. Histidiiniaminohappo muodostaa glukoosi-6-fosfaatin fosforyyliryhmän kanssa fosfoentsyymi kompleksin, joka on nukleofiilinen ja katalysoi hydrolyysiä. Toisen histidiiniaminohapon tehtävänä on toimia protonin lähteenä katalyysissä. Kaksi arginiiniaminohappoa ja mahdollisesti myös lysiini muodostavat vetysidoksia ja siten stabiloivat reaktion siirtymätiloja.
Glukoosi-6-fosfataasi vaatii toimiakseen Ca²⁺-ioneihin sitoutuvan stabilisoivan proteiinin. Entsyymin aktiivisuutta säätelee pääasiassa substraatin glukoosi-6-fosfaatin ja tuotteen glukoosin konsentraatio solussa. Kun glukoosia on solussa paljon on glukokinaasin toiminta aktiivisempaa kuin glukoosi-6-fosfataasin ja glykolyysi käynnistyy. Kun glukoosin konsentraatio laskee, aktivoituu glukoosi-6-fosfataasi. Insuliini on osittainen entsyymin inhibiittori ja tämä johtuu mahdollisesti insuliinin aktivoimasta proteiinista.

Glukoosi-6-fosfataasi ja sairaudet

Mutaatiot, jotka aiheuttavat entsyymin aktiivisen kohdan aminohappojen muuntumisen toisiksi johtavat toimimattomaan glukoosi-6-fosfataasientsyymiin. Tämä aiheuttaa von Gierken tautia, joka on glykogeenin varastointisairaus. Se johtaa glykogeenin kertymiseen maksaan ja oireina ovat muun muassa hypoglysemia, kasvun hidastuminen ja laktinen asidemia. Mutaatiot periytyvät aurosomaalisesti ja ovat resessiivisiä. Entsyymin liiallinen tuotanto johtaa epänormaalin voimakkaaseen glukoosin tuotantoon maksassa.