google/wiki40b huggingface dataset:
USS Iowan tykkitornin räjähdys

Räjähdys

Taistelulaiva USS Iowa osallistui kovapanosammuntaan 330 merimailia Puerto Ricosta koilliseen. Harjoituksen oli määrä alkaa 19. huhtikuuta 1989 kello 10:00 paikallista aikaa ja sitä oli seuraamassa laivan kannella vara-amiraali Jerome L. Johnson. 9:55 voimakas räjähdys vavisutti alusta, minkä jälkeen kuumat palokaasut täyttivät koko tornin. Räjähdyksen seurauksena kuoli 47 miestä. Ruutivarastossa, joka sijaitsee erillään tornista, olleet 11 miestä säilyivät ilman vammoja.

Räjähdyksen jälkiseuraukset

Tulipalon sammuttaminen kesti 90 minuuttia jolloin tykkitornin alatasot päästettiin täyteen vettä. Ruumiiden löytöpaikkoja ei merkitty kunnolla vaan tehtiin pelkkä hätäinen piirros. Tornista tuoduista roskista ja tuhoutuneista laitteista ei tehty luetteloa ja niistä otettiin vain pari valokuvaa ennen kuin ne heitettiin laidan yli. Seuraavana päivänä ruumiit lennätettiin helikopterilla Roosevelt Roadsin tukikohtaan, josta ne tuotiin C-5 Galaxy-koneella Doverin lentotukikohtaan Delawareen. Iowa palasi 23. huhtikuuta kotisatamaansa Norfolkiin, jossa pidettyyn muistotilaisuuteen osallistuivat presidentti George H. W. Bush ja puolustusministeri Dick Cheney.
Kymmenen päivää onnettomuuden jälkeen erään uhrin sisar Kathy Kubicina kirjoitti aluksen kapteeni Fred Moosallylle kirjeen, jossa kertoi veljensä Clayton Hartwigin henkivakuutuksen edunsaajan olleen toinen merimies Kendall Truitt.

Laivaston onnettomuustutkinta

Luettuaan Kubicinan kirjeen amiraali Richard Milligan otti yhteyttä Naval Investigative Serviceen, joka tutki mahdollisuutta että Hartwig olisi joko murhattu tai lavastanut itsemurhansa räjähdysonnettomuudeksi.
Senaattorit Howard Metzenbaum ja John Glenn pyysivät senaatin puolustusvaliokuntaa järjestämään kuulemistilaisuuden Milliganin tutkimusraportista. Sam Nunnin johtama valiokunta käsitteli istunnossaan 16. marraskuuta 1989 itse onnettomuuden tutkinnan lisäksi muun muassa miehistön koulutusta.

Sandia National Laboratories'n tutkinta

Sandian tutkimus vahvisti laivaston raportissa esitetyn väitteen, että ruuti oli stabiilia ja sitä oltiin survottu liian kovaa.

Oikeudenkäynnit

Hartwigin perheenjäsenet nostivat kanteen laivastoa vastaan henkisten vammojen aiheuttamisesta (inflicting emotional distress). Moosally ja kolme muuta upseeria haastoivat "A Glimpse of Hell: The Explosion on the USS Iowa and Its Cover-Up" -kirjan kirjoittajan Charles C. Thompson II:in ja julkaisijan W.W. Norton & Co. Inc. oikeuteen kunnianloukkauksesta. Thompson ilmoitti seisovansa kirjansa takana. Asia sovittiin salassa julkisuudelta helmikuussa 2007.
David Woodard

Koulutus

Woodard sai koulutuksensa The New School for Social Research ja Kalifornian yliopisto, Santa Barbara.

Nueva Germania

Vuonna 2003 Woodard valittiin Juniper Hillsin (kunta Los Angelesissa) kunnanvaltuutetuksi Kaliforniassa. Tässä asemassa hän ehdotti Nueva Germaniaa Paraguaissa sisarkaupungiksi. Edistääkseen suunnitelmaansa, Woodard matkusti silloiseen kasvissyöjä/feministi-utopiaan ja tapasi sen kunnanjohtoa. Ensivierailun jälkeen, hän päätti olla edistämättä suhdetta, mutta piti yhteisöä tutkimuskohteenaan myöhemmille kirjoituksilleen. Häntä kiinnostivat erityisesti pohdiskelevan suunnittelijan, Richard Wagnerin ja Elisabeth Förster-Nietzschen, kanta-transhumanistiset ideat. Förster-Nietzsche perusti siirtokunnan miehensä, Bernhard Försterin kanssa, ja asuivat siellä vuodesta 1886, vuoteen 1889.
Vuosina 2004–2006 Woodard johti useita tutkimusmatkoja Nueva Germaniaan, saaden puolelleen silloisen Yhdysvaltain varapresidentin, Dick Cheneyn tuen. Vuonna 2011 Woodard myönsi sveitsiläiselle novelistille, Christian Krachtille luvan julkaista heidän mittavan, keskinäisen, pitkälti Nueva Germaniaa koskevan kirjeenvaihtonsa kahdessa osassa, Hanoverin yliopiston Wehrhahn Verlag -painossa.  Frankfurter Allgemeine Zeitung sanoi kirjeenvaihdosta, että "[Woodard ja Kracht] hävittivät rajat elämän ja taiteen väliltä.” Der Spiegel esitti, että ensimmäinen osa, Five Years, Vol. 1, on "hengellistä valmistautumista" Krachtin jälkeenpäin julkaisemaan romaaniin Imperiumi.
Andrew McCannin mukaan, "Kracht seurasi Woodardia matkalle sinne, mitä on jäljellä paikasta, jossa alkuperäisten asukkaiden jälkeläiset asuvat radikaalisti huonommissa olosuhteissa. Kuten kirjeenvaihto paljastaa, Kracht edesauttoi Woodardin unelmaa edistää yhteisön kulttuuriprofiilia ja rakentaa pienoisversio Bayreuthin oopperatalosta Elisabeth Förster-Nietzschen perheen kodin entiselle paikalle.” Viime vuosina Nueva Germania on tasaantunut mukavammaksi kohteeksi, josta löytyy majoitusta ja väliaikainen, historiallinen museo.

Dreamachine

Vuosina 1989–2007 Woodard rakensi jäljennöksiä Dreamachinesta, Brion Glysinin ja Ian Sommervillen kehittämästä stroboskooppisesta vempeleestä, joka on kuparista tai paperista tehty, sähkölampun ympärillä pyörivä sylinteri, jossa on aukkoja. Kun sitä seuraa silmät suljettuina, laite voi laukaista huumeiden vaikutukseen tai uneen verrattavia mielentiloja. Lahjoitettuaan Dreamachinen William S. Burroughsin vuoden 1996 LACMAssa pidettyyn visuaaliseen retrospektiin, Ports of Entry, Woodard ystävystyi kirjailijan kanssa ja antoi hänelle "Bohemian model" (paperi) Dreamachinen 83-vuotissyntymäpäiväjahjaksi. Sotheby's huutokauppasi ensimmäisen laitteen yksityiselle keräilijälle vuonna 2002 ja jälkimmäinen on Spencer Museum of Artissa, pidennetyssä lainassa Burroughsin perikunnalta.
Pähkinähakki

Koko ja ulkonäkö

Vartalon höyhenpeite on suklaanruskea, ja siinä on vaaleita selvärajaisia pilkkuja. Siivet ja pyrstö ovat tummat, siivissä on sinivihreä metallinkiilto. Pyrstösulkien kärjet ovat leveälti valkoiset, myös alaperä on valkoinen.
Pituus: 32–35 cm Siipiväli: 52–58 cm Paino: 140–190 g.
Tyypillinen ääni on varismainen mutta hiljaisempi rääkynä (närhi saattaa joskus matkia sitä erehdyttävästi). Laulu on hiljaista, närhimäistä tai harakkamaista kitinää ja narinaa.
Vanhin suomalainen rengastettu pähkinähakki on ollut 16 vuotta 1 kuukautta 19 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut ruotsalainen vähintään 16 vuoden 3 kuukauden ikäinen yksilö.

Levinneisyys

Pähkinähakkia tavataan Pohjois-Euroopassa, Siperiassa ja Japanissa, sekä etelämpänä vuoristoalueilla. Läntisessä Euroopassa pesii 186 000 – 250 000 paria.
Etelä-Suomessa paikoitellen pesivä läntinen caryocatactes-alalaji eroaa siperialaisesta macrorhynchos-alalajista nokan muodon perusteella: siperialaisen nokka on kapeampi ja pitempi. Siperialainen alalaji pesii harvinaisena Punkaharjulla, pysyvä kanta. Muualla ei pesi ilmeisesti, vaeltajat palaavat muualta Suomesta keväällä Venäjälle. Suomen pesimäkanta koostuu pääasiassa läntisen alalajin linnuista, ja on suuruudeltaan noin 1 800 paria. Valtaosa pareista asustaa Lounais-Suomen tammi- ja pähkinäpensasvyöhykkeellä, erityisesti Lohjan–Karjaan seudulla kanta on vahva.
Hyvän pesimäkauden jälkeen siperialaiset hakit voivat lähteä länteen suuntautuvalle vaellukselle. Silloin niitä tavataan Suomessakin tuhansittain. Vaellus alkaa heinäkuun lopulla ja eniten vaeltajia tavataan elokuun lopulla – syyskuun alkupuolella. Erehtymättömästi ne löytävät sembramännyt, joiden siemenet ovat niiden pääravintoa. Syövät myös esimerkiksi omenia, pähkinöitä ja lintulautojen antimia. Osa vaeltajista jatkaa matkaansa Ruotsiin ja Norjaan, josta ne palaavat talven ja kevään mittaan takaisin itään.

Elinympäristö

Pähkinähakki viihtyy etenkin sulkeutuneissa kuusimetsissä, joiden lähistöllä on pähkinäpensaslehtoja. Siperialaisen alalajin yksilöt voivat jäädä pesimään puistoihin.

Lisääntyminen

Pähkinähakin pesä on havupuussa, tavallisimmin kuusessa. Se muistuttaa närhen pesää. Muninta alkaa huhtikuussa, ja munia on kahdesta viiteen kappaletta. Molemmat emot hautovat, naaras kuitenkin enemmän. Haudonta-aika on 18–19 päivää. Poikaset ovat lentokykyisiä 3–4-viikkoisina. Emot huolehtivat niistä vielä viikkojen, jopa kuukausien ajan.

Ravinto

Pähkinähakki on lähes kaikkiruokainen. Syksyllä hasselpähkinät ovat niiden tärkeintä ravintoa, ja ne varastoivat pähkinöitä suuria määriä sammalikkoon talven varalle. Siperialaiset hakit syövät pääasiassa sembramännyn siemeniä, ja niiden nokka on sopeutunut avaamaan käpysuomuja, ollen pitempi ja kapeampi kuin läntisen alalajin pähkinöiden särkemiseen erikoistunut nokka. Syö muitakin havupuiden siemeniä, etenkin kuusen ja viljeltyjen makedonianmäntyjen siemeniä. Linnulle kelpaavat myös selkärangattomat, marjat, hedelmät, jätteet, lintulautojen antimet ja silloin tällöin pienet selkärankaiset.
Byh’au

Historia

Kaupungissa oli aikoinaan vahva Dneprin liikennettä valvonut Byh’aun linnoitus, jonka rakentaminen alkoi 1590-luvulla. Liettuan suuriruhtinaskunnassa sijainnut, Puolan kuninkaan luvalla kohonnut kivilinnoitus korvasi aiemmin jokilinnoituksille tyypillisen puisen suojavarustuksen. Strategisen merkityksensä vuoksi mahtaviksi kohonnut linnoitus joutui Puolan ja Venäjän välisen sodan 1654–1667 aikana piiritykseen (1659), jossa linnoitus kärsi merkittäviä vaurioita. Kohta seuranneen Pohjan sodan aikana Pietari Suuren joukot pitivät linnaa tukikohtanaan vuosia ja pois lähtiessään räjäyttivät sen bastionit. Nykyään linnoituksen jäänteet ovat suurelta osin sään armoilla.
Bergvikin kartano

Bergvikin kartano (ruots. Bergvik gård) sijaitsee Salon Hirsijärven rannalla Etelä-Suomessa. Kartano mainitaan asiakirjoissa jo vuonna 1796, jolloin se muodostettiin everstiluutnantti De la Motten upseerin virkakartanoksi. Osa kartanon julkisivusta edustaa myöhäisbarokkityylisuuntausta. Kartanolla on ollut useita omistajia, muun muassa 1950-luvulle asti Suomen Sokerin pääjohtaja John Grundström. 
Nykyisin kartano toimii Riitta Pätiälä-Saarisalon perustaman Vapaan Evankeliumisäätiön toimintakeskuksena ympärivuotisesti. Hänen puolisonsa professori Aapeli Saarisalo oli toiminnassa mukana vuosina 1966-1986. Toimintakeskuksessa järjestetään koulutus- ja seminaaritapahtumia, retriittejä sekä rippi- ja leirikouluja. Vuokrattavana on kesämökkejä. Alueella on myös kappeli ja luontopolku.
Sperlonga

Nähtävyyksiä

Sperlongan päänähtävyys on Tiberiuksen huvilan paikalle perustettu museo. Huvilaan kuului grotto-luola, josta on löytynyt merkittäviä veistoksia. Nykyisin museossa olevat veistokset kuvaavat Skyllan hyökkäystä Odysseuksen laivaa vastaan, Polyfemoksen sokaisua, Palladionin ryöstöä ja Odysseusta nostamassa Akhilleen ruumista. Teoksia pidetään kolmen roodoslaisen kuvanveistäjän Hagesandrosin, Athenodoroksen  ja Polydoroksen  tekeminä, ja Plinius vanhemman mukaan heidän oletetaan veistäneen myös Laokoon-ryhmän.
Vanhin kirkko Santa Maria 1100-luvulta on suljettuna mosaiikkien restauroinnin vuoksi.
Sperlongassa käy matkailijoita etenkin sen uimarantojen vuoksi.
Hannu Niklander

Hannu Niklander (s. 16. maaliskuuta 1951 Helsinki) on suomalainen kirjailija. Hän valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1983.
Niklanderin tuotanto on monipuolinen ja käsittää muun muassa romaaneja, novelleja, matkakirjoja sekä runoutta. Hänelle myönnettiin vuonna 1999 romaanista Aurinko katsoo taakseen Kirjallisuuden valtionpalkinto.
Niklander varttui Helsingin Käpylässä, mutta perheellä oli tiivit yhteydet Vihtiin, missä sijainnut Salmen  kartano, jonka kirjailijan isoisä Alvar Niklander vuonna 1963 oli myynyt ulkoilualueeksi Helsingin kaupungille, oli kirjailijan isän lapsuudenkoti. Sittemmin Niklander asui myös itse Vihdissä. Niklanderin puoliso on dosentti Kirsti Salmi-Niklander, ja heillä on kaksi lasta. He asuvat Karkkilan Fagerkullassa.
Niklanderille myönnettiin valtion taiteilijaeläke 2013.
Niina Koskela

Niina Koskela (s. 8. elokuuta 1971) on suomalaissyntyinen norjalainen shakinpelaaja. Koskela sai naisten suurmestarin arvon vuonna 2006 ja hän on toistaiseksi ainoa tämän arvon saavuttanut suomalaispelaaja. Norjaa hän on edustanut vuodesta 2012.
Koskela on koulutukseltaan diplomi-insinööri. Hän osallistui shakin cup-muotoiseen naisten MM-kilpailuun vuonna 2000 selviten toiselle kierrokselle, sijoille 17.-32.
Koskelan uran korkein eloluku on 2312, jonka hän saavutti huhtikuun 2003 listalla. Koskela on rauhallinen asemapelaaja, jonka pelityylissä ei ole selviä heikkoja kohtia.
Sierra de Guadarrama

Sierra de Guadarrama (Guadarraman vuoristo) on vuoristo Keski-Espanjassa. Se kuuluu Kastilian rajavuoriin. Vuoriston korkein kohta on Peñalara 2 428 m.
Kansainvälinen joukkoliikenneliitto

Kansainvälinen joukkoliikenneliitto UITP (Union Internationale des Transports Publiques, perustettu 1885) on joukkoliikenneliikennöitsijöiden ja joukkoliikenneviranomaisten kansainvälinen yhteistyöjärjestö. Järjestön tehtäviin kuuluu tietovaihto jäsenten välillä, joukkoliikenteen tutkimus ja edunvalvonta. Järjestön toimipaikka on Bryssel.
Maailmanlaajuisesti  liitossa on noin 1 400 jäsentä yhteensä 96 valtiosta. UITP pitää maailmankonferenssin kahden vuoden välein, vuonna 2005 konferenssipaikka oli Rooma, vuonna 2007 Helsinki. Suomessa UITP:n jäseniä ovat Helsingin seudun liikenne, Helsingin kaupungin liikennelaitos, Tampereen kaupunkiliikenne sekä Turun joukkoliikennetoimisto. 
UITP:llä on Brysselissä sijaitsevan päärakennuksen lisäksi 12 alueellista toimistoa maailmanlaajuisesti.
FS Duchaffault (1872)

Palvelus

Duchaffault poistettiin alusluettelosta 17. marraskuuta 1896, jonka jälkeen se oli hiiliproomuna Korsikalla vuonna 1898 ja Bizertessä vuosina 1899-1907. Alus romutettiin vuonna 1907.
Bunny Wailer

Elämäkerta

Bunny Wailer ja reggaelegenda Bob Marley kasvoivat samassa perheessä, vaikka he eivät olleet veljeksiä. Bunnyn isä Thaddeus "Toddy" Livingston eli Bobin äidin Cedella Bookerin kanssa, ja heillä oli myös tytär, Pearl Livingston. Wailer perusti Marleyn ja Peter Toshin kanssa The Wailers -yhtyeen 1960-luvun alussa. Hänen roolinsa yhtyeen laulajana ja lauluntekijänä jäi jonkin verran Marleyn ja Toshin varjoon. Wailerin 1960-luvulla yhtyeelle tekemät kappaleet olivat gospel- ja Curtis Mayfield -vaikutteisia.
Wailer jätti The Wailersin vuonna 1973 ja ryhtyi soolouralle, joka jatkuu edelleen. Hän on levyttänyt niin omia kappaleitaan kuin myös versioitaan vanhoista Wailersin kappaleista. Hänelle myönnettiin vuosina 1990, 1994 ja 1996 Grammy-palkinto vuoden parhaasta reggae-albumista. Wailer on uskonnoltaan rastafari.
Jane Asher

Jane Asher (s. 5. huhtikuuta 1946 Marylebone, Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen näyttelijä, jonka televisioura alkoi hänen ollessaan 6-vuotias (1952) elokuvassa Mandy.
Asher tunnettiin 1960-luvulla Beatles-yhtyeen Paul McCartneyn tyttöystävänä. Hän on ollut vuodesta 1981 naimisissa kuvittaja Gerald Scarfen kanssa, ja heillä on kolme lasta.
Jane Asher on kitaristi Peter Asherin pikkusisko.
Avrami Smolenskilainen

Avrami Smolenskilainen (noin 1172 - 1224) oli pyhittäjä, joka saarnasi erityisesti katumuksesta ja viimeisestä tuomiosta  1200-luvulla.
Hänet vihittiin munkkeuteen Jumalansynnyttäjän luostarissa, runsaan viiden kilometrin päässä Smolenskista, Selišassa. Kilvoiteltuaan yli 30 vuotta luostarissa hän igumenin suostuttelemana otti vuonna 1198 vastaan pappeuden arvon.
Pyhittäjä Avrami Smolenskilainen kuoli noin vuoden 1224 tienoilla vietettyään munkkeudessa 50 vuotta. 
Pyhittäjä Avrami Smolenskilaisen muistopäivä on Suomen ortodoksisessa kirkossa elokuun 21. päivänä.
Christian Sinding

Christian August Sinding (11. tammikuuta 1856 – 3. joulukuuta 1941) oli norjalainen säveltäjä.

Elämä

Sinding syntyi Kongsbergissä. Hän opiskeli musiikkia Oslossa ennen siirtymistään Saksaan. Siellä Sinding opiskeli konservatoriossa Leipzigissä Salomon Jadassohnin johdolla.
Vuonna 1920 Sinding siirtyi Yhdysvaltoihin opettamaan sävellystä. Hän kuoli Oslossa.
Meri Utrio

Meri Marjatta Utrio (o.s. Vitikainen; 23. maaliskuuta 1919 Kotka – 14. joulukuuta 2004 Somero) oli suomalainen toimittaja ja kääntäjä. Hän oli naimisissa kustannusliike Tammen toimitusjohtajan Urho Untamo Utrion kanssa, ja heillä on kolme yhteistä lasta: Kaari (s. 1942), Pirkka (s. 1943) ja Martti (s. 1945). Heistä Kaari Utrio on kirjoittanut yli neljäkymmentä historiallista romaania ja useita tietokirjoja, jotka käsittelevät naisten ja lasten asemaa Euroopan historiassa.
Sultsina

Sultsina on perinteisesti Laatokan Karjalassa ja Pohjois-Karjalassa valmistettu karjalainen leivonnainen, jonka kuori tehdään samasta taikinasta kuin karjalanpiirakat eli nostattamattomasta ruistaikinasta.
Taikina tehdään sekoittamalla ruisjauhoista ja vedestä tiivis taikina, joka kaulitaan kauttaaltaan ohuiksi pyöreiksi levyiksi karjalanpiirakan kuorien tapaan. Kalvomaisen ohuet kuoret paistetaan molemmilta puolilta hiilloksella, uunin arinalla tai liedellä rasvattomalla valuraudalla/paistinpannulla. Paistolämpötila on melko korkea. Kuoret voidellaan voisulalla tai voisula-vesiseoksella, joko vain toiselta puoleltaan (tai molemmilta puolilta) ja kasataan pinoksi vadille liinan alle.
Täyte lisätään vasta hetki ennen syömään käymistä, usein vasta ruokapöydässä. Täytteenä on ohra-, riisi- tai mannaryyneistä keitettyä puuroa, joka levitetään kuoren voitelemattoman puolen keskiosaan poikittain. Täyte saa olla notkeampaa kuin karjalanpiirakoihin laitettava. Sultsinan reunat käännetään hetken pehmenemisen jälkeen ensin vastakkain täytteen päälle ja sitten vielä kaksin kerroin. Käärö syödään sormin.
Sultsinat, kuten monet muutkin karjalaisen ruokaperinteen leivonnaiset, ovat parhaimmillaan aivan tuoreina. Sultsinoita tehtiin kerralla syötävä määrä, eikä niitä varastoitu.
Sultsinoita myydään muun muassa Joensuun torilla ja kauppahallissa sekä joissakin alueen ruokakaupoissa.
Einsteinium

Kemialliset ominaisuudet

Vain muutamia einsteiniumyhdisteitä on valmistettu. Einsteiniumin kemian selvittämistä vaikeuttaa syntetisoinnin hankaluus ja radioaktiivisuuden aiheuttama nopea hajoaminen sekä lämmöntuotto. Kuten kaikki aktinoidit, einsteinium on sangen reaktiivistä ainetta. Ensimmäisten yhdisteiden joukossa opittiin tuntemaan einsteiniumoksidi Es₂O₃ ja einsteiniumin halidit. Kiderakenne tunnetaan yhdisteille EsCl₃, EsOCl, Es₂O₃, EsBr₃, ja einsteinium(III)jodidille EsI₃.
Einsteinium esiintyy yleensä hapetusluvulla +III, varsinkin kiinteissä yhdisteissä ja liuoksissa. Toisin kuin useimmilla muilla aktinoideilla, sillä on lisäksi hapetusluvun +II yhdisteitä, varsinkin kiinteässä olomuodossa. Hapetusluku +IV on ennustettu, mutta näiden yhdisteiden olemassaolo on epävarmaa.
Tarto maa rahwa Näddali-Leht

Tarto maa rahwa Näddali-Leht oli ensimmäinen vironkielinen sanomalehti. Se alkoi ilmestyä 1806. Lehteä julkaisi kolme saksalaispappia, ja sen aineisto perustui ulkomaanasioihin keskittyvään tarttolaiseen saksankieliseen lehteen Dörptsche Zeitungiin. Aineiston vuoksi siinä ei kerrottu paikallisia uutisia. Ulkomaanuutisten lisäksi siinä oli maataloutta ja teveydenhoitoa koskevia käytännön neuvoja. Se oli tarkoitettu maaorjatalonpojille.
Poliittinen korrektius

Amerikkalainen alkuperä

Aikaisemmin käsite tarkoitti englannin kielessä vain yhdenmukaisuutta vallitsevan yhteiskunnallisen ajattelun tai politiikan kanssa. Silloin poliittinen korrektius tarkoitti kirjaimellisesti korrektia, soveliasta, viittaamatta enemmälti sellaiseen kieleen, jota joku voisi pitää ei-liberaalina tai syrjivänä. Tämä merkitys juontuu 1700-luvulle. Esimerkiksi J. Wilson huomautti U. S. Republic -lehdessä vuonna 1793: 
”Huomiomme kiinnittyy säännöllisesti valtioihin pikemminkin kuin kansoihin, joiden takia valtiot ovat olemassa. – – Tämän epätarkkuuden kaltaiset tunteet ja ilmaisut hallitsevat yleistä, jopa vakuuttavaa kielenkäyttöä. – – Maljoja kohotetaan ’Yhdysvalloille’ eikä ’Yhdysvaltain kansalle’. Tämä ei ole poliittisesti korrektia.”
Ilmausta (engl. politically correct, lyh. PC tai PC-puhe) alettiin käyttää Yhdysvalloissa 1970-luvulla feminististen ja vasemmistolaisten liikkeiden vaikutuksesta. Varhaisimman yksiselitteisen viittauksen poliittisesti korrektiin nykyisessä yleisesti ymmärretyssä mielessä on esittänyt Toni Caden lehdessä The Black Woman (1970): "Mies ei voi olla yhtä aikaa poliittisesti korrekti ja sovinisti."
Yhdysvalloissa liberaalin vasemmiston käyttämää "poliittista korrektiutta" tai jopa sen määrittelyä ovat voimakkaasti kyseenalaistaneet muiden poliittisten näkökantojen edustajat ja jopa vasemmistolaiset itse. Joidenkin näkemysten mukaan myös jopa itse ilmaus "poliittisesti korrekti" on englannin kielessä halventava, koska se esittää sellaisen poliittisen näkökannan, jota he vastustavat "virheettömänä". Gary Martinin mukaan ilmauksen merkityksestä ja alkuperästä on vaikea keskustella ilmaisematta poliittista mielipidettään. 

Toimittaja Sanna Ukkola totesi syksyllä 2016 Yhdysvaltain presidentinvaalien keskustelua kommentoidessaan: 
”Mitä rajummin Trump kommentoi, sitä kovemmin hänen kannattajansa innostuvat ja nauraa röhnöttävät. He nauravat, koska tietävät, miten pahasti sanat loukkaavat sydänjuuriaan myöten kaikesta mahdollisesta pahastuvaa PC-porukkaa. Poliittinen korrektius on muuttunut monen mielessä vitsiksi. Ja lisävaatimukset korrektiudesta johtavat päinvastaiseen lopputulokseen – entistä rumempaan kielenkäyttöön.”

Käyttö Suomessa

Suomessa esimerkiksi mustaa ihmishahmoa esittävä Fazerin lakritsikääre sai kielteistä palautetta ulkomailta. Lakritsipatukan ulkomaanvientimahdollisuudet osoittautuivat olemattomiksi. Englantilainen markkinatutkimustoimistokaan ei suostunut edes testaamaan brittikuluttajien mielipidettä mustasta lakritsihahmosta. Yhtiö antoi muotoilutoimistolle tehtäväksi uuden, ”ajankohtaisemman” kääreen suunnittelun. Uuden kääreen suunnittelua pidettiin poliittisesti korrektina menettelynä.
Kääntäjä Kristiina Rikman totesi haastattelussa vuonna 2006, ettei puuttuisi Astrid Lindgrenin poliittiseen epäkorrektiuteen, kuten tarkistetuissa Peppi Pitkätossun suomennoksissa on tehty. Neekerikuninkaasta oli tullut alkuasukaskuningas ja mustista lapsista kurrekurredut-lapsia.