Argentiinan laivasto

Argentiinan laivasto (esp. Armada de la República Argentina) on Argentiinan asevoimien merellinen puolustushaara, ja se muodostaa yhdessä ilma­voimien ja maavoimien kanssa Argentiinan asevoimat. Argentiinan laivaston alusten etuliitteenä käytetään lyhennettä ARA.
Merivoimien juhlapäivä on 17. toukokuuta, jolloin juhlitaan Espanjasta 1814 saavutettua voittoa Montevideon taistelussa. Taistelu oli osa Argentiinan itsemäisyystaistelua.

Historia

Argentiinan laivasto perustettiin 25. toukokuuta 1810 itsenäisyystaistelun alettua. Laivaston ensimmäinen komentaja irlantilainen everstiluutnantti William Brown loi vuoteen 1814 mennessä laivastosta merkittävän tekijän itsenäisyystaisteluissa. Argentiinan asevoimien modernisointi aloitettiin 1800-luvun lopulla.
Argentiinan laivasto kärsi 1906-1921 rahapulasta. Argentiina ja Chile olivat juuri käyneet laivastojen välisen varustelukilpailun, joka oli saatu päättymään 1904 niin kutsutulla toukokuun sopimuksella. Kuitenkin Brasilian vuoden 1904 laivasto-ohjelmaan oli maan vastattava. Brasilian halu ostaa Dread­nought-tyyppinen taistelulaiva teki Argentiinan laivastosta kerralla vanhentuneen, joten maalle tuli tarve hankkia uutta kalustoa. Jatkuvat rajakahakat Brasilian ja Uruguayn kanssa muokkasivat kansan myönteiseksi varustelulle ja siten kyettiin ostamaan kaksi Dreadnoughtia ja luomaan mahdollisuuden kolmannen hankkimiselle tarvittaessa.
Argentiinan hallitus hyväksyi 1907 laivasto-ohjelman, minkä mukaan oli mahdollista hankkia kolme panssaroitua alusta (dreadnoughts), yhdeksän torpedovene-tyyppistä hävittäjää ja 21 torpedovenettä. Hankintoihin oli käytettävissä 145 miljoonaa frangia. Lisäksi oli varattu 45 miljoonaa frangia tykkiveneisiin ja kuljetuskalustoon. Pääosa laivasto-ohjelmasta jäi kuitenkin toteuttamatta varojen loputtua.

Ensimmäinen maailmansota

Argentiina pysyi ensimmäisen maailmansodan puolueettomana. Vuonna 1915 kolmeen otteeseen maa internoi saksalaisen kauppa-aluksen, joka rikkoi sen riippumattomuutta: 18. tammikuuta Patagonia, 23. tammikuuta Seydlitz ja 26. helmikuuta Holger. Argentiinan laivasto oli kuten monet muutkin Etelä-Amerikan maat riippuvainen Britannian kivihiilestä. Sota keskeytti hiilen toimitukset, jolloin laivaston kyky toimia rajoittui merkittävästi.
Sodan alkuvuosina argentiinalaisten mielipide sukellusvenesodasta oli olematon, koska maalla oli ainoastaan pieni kauppalaivasto, joka toimi lähinnä rannikkovesillä. Mutta meriliikenteen rajoitukset aiheuttivat argentiinalaisille tarpeen päästä ulkomerelle toimittamaan tuotteitaan ostajille. Argentiinalainen kauppalaiva Monte Protegido joutui huhtikuussa 1917 sukellusveneen upottamaksi, ja vaikka Saksa maksoi korvauksia tapahtuman johdosta, niin vielä kaksi alusta (Oran ja Guazo) upotettiin kesäkuun 1917 aikana ja neljäs tammikuussa 1918.
Argentiinan laivasto kärsi pahoin sodasta. Maa oli tilannut 1910 kaksitoista torpedovenehävittäjää, joista neljän piti valmistua Cammell Lairdin telakalta Britanniasta, neljän Chantiers de la Bretagnelta Ranskasta ja kaksi sekä Kruppilta ja kaksi Schichaulta Saksasta. Britannian rakentamat alukset myytiin lokakuussa 1912 Kreikkaan ,ja Ranskassa valmistetut alukset liitettiin elokuussa 1914 Ranskan laivastoon. Argentiinan hallitus tilasi Saksasta neljä alusta lisää korvaamaan Kreikalle toimitetut, mutta alukset eivät koskaan valmistuneet.
Laivastoon kuului 1906 noin 8500 henkeä, joka nousi tuhannella vuoteen 1919. Tämän lisäksi laivaston reserviin kuului 8000 henkeä ja 10000 nostoväkeen. Buenos Airesissa, joka oli maan tärkein laivastotukikohta, oli kaksi telakkaa. Lisäksi Puerto Belgranoon valmistui 1919 kaksi telakkaa ja uuteen tukikohtaan Rio Santiagoon kolme telakkaa, joista kaksi oli kelluvia.
Maan kauppalaivastoon kuului 1919 317 höyrylaivaa, joiden yhteenlaskettu kantavuus oli 222533 grt. Tähän oli laskettu mukaan yli 100 tonnin purjealukset.

Sotien välillä

Maan budjetin ongelmat vaikeuttivat maan laivaston uudistamista heti sodan jälkeen, mutta 1924-1926 maan molemmat Rivadavia-luokan taistelulaivat toimitettiin Yhdysvaltoihin modernisoitaviksi. Maan hallitus hyväksyi 75 miljoonan kultapeson varaamisen kymmenen seuraavan vuoden aikana toteutettavan laivasto-ohjelman toteuttamiseksi. Ohjelma säilyi lähes koskemattomana, ja maa osti kaksi raskasta risteilijää, kevyen risteilijän, kaksitoista hävittäjää ja kolme sukellusvenettä, joten toisen maailman­sodan syttyessä maalla oli merkittävä laivasto.
Argentiinalla, kuten ei muillakaan Latinalaisen Amerikan maille, ei ollut kapasiteettia valmistaa hävittäjiä tai sitä suurempia sotalaivoja, joten tarvittiin suurehko voimanponnistus telakkateollisuuden luomiseksi. Yhdeksän Bouchard-luokan miinanraivaajaa valmistettiin 1930-luvun lopulla ja näitä seurasi kahden King-luokan partioaluksen rakentaminen.

Toinen maailmansota

Argentiina pysyi toisenkin maailmansodan ajan puolueettomana, joten sen laivasto vastasi ainoastaan aluevesien valvonnasta.

Toisen maailmansodan jälkeen

Argentiina ja Chile kävivät rajakiistojen vuoksi taisteluita 1978.

Nykyinen laivasto

Laivaston poistaessa palveluksesta toisen maailmansodan aikaiset Fletcher- ja Gearing-luokkien hävittäjät, ne korvattiin MEKO360-luokan hävittäjillä ja MEKO140-luokan korveteilla (fregateilla). Samoin sukellusvenelaivastoa modernisoitiin hankkimalla Saksasta kaksi TR-1700 luokan alusta, mutta luokan Argentiinassa rakennettavat yksiköt eivät valmistuneet.
Laivaston maihinnousukykyyn vaikutti merkittävästi ainoan maihinnousualuksen ARA Cabo San Antonion (Q-42) poistaminen palveluksesta ja sen korvaaminen tehtäviin muunnetuilla kauppa-aluksilla. Tilanne parani vuonna 2006, kun Ranskasta saatiin ensimmäinen Ouragan-luokan maihinnousualus, mutta hankintaa viivyttää kiista asbestin käytöstä aluksilla.
Ranska toimitti tukilaiva ARA Patagonian (B-1) (ex-FS Durance), joka paransi laivaston kykyä toimi avomerellä.
Argentiina oli ainoa Etelä-Amerikan maa, joka osallistui 1991 Persian­lahden sotaan. Maa lähetti alueelle Almirante Brown -luokan hävittäjän ja Espora-luokan korvetin sekä niitä tukemaan tukialuksen. Myöhemmin alus lähetti alueelle vielä toisen korvetin osallistumaan Yhdistyneiden kansakuntien valvontaoperaatioon (operaatio Alfil).
Argentiinan laivasto osallistui 2003 ensimmäistä kertaa yhteistoimintaharjoitukseen Yhdysvaltain laivaston tukialusosaston kanssa, kun hävittäjä ARA Sarandi liittyi USS Enterprisen tukialusryhmään ja 18. hävittäjälaivueeseen Solid Step harjoituksessa Välimerellä.
Argentiinan laivasto osallistuu yhteistoimintaharjoituksiin säännöllisesti yhdessä Yhdysvaltain, Espanjan, Ranskan, Kanadan, Etelä-Afrikan, Italian, Uruguain ja 1990-luvulta alkaen Chilen kanssa. Esimerkkeinä vuotuisista harjoituksista ovat UNITAS, ARAEX, TEMPEREX, FRATERNO ja ATLASUR.

Laivaston ilmavoimat

Laivaston ilmavoimat (esp. Comando de Aviación Naval, COAN) käsittää viisi lentotukikohtaa (engl. Base Aeronaval), jotka ovat Comandante Espora (BACE), Almirante Zar (BAAZ), Punta Indio (BAPI), Ezeiza (ETAE)ja Almirante Quijada (BARD).

Merijalkaväki

Argentiian merijalkaväki (esp. Infanteria de Marina de la Armada de la República Argentina,IMARA) on osa Argentiinan laivastoa. Merijalkaväen arvoasteet ja arvomerkit ovat samat kuin muualla laivastossa. Se koostuu Merijalkaväkiosastosta (merijalkaväkipataljoona sekä tykistö, ilmatorjunta, viesti, huolto, pioneeri ja kuljetusyksiköitä), Eteläisesta merijalkaväkiosastosta (kaksi merijalkaväkipataljoonaa), jokipataljoonasta, erikoisyksiköstä sekä erilaisista suojausyksiköistä ja komppanioista.