google/wiki40b huggingface dataset:
Renaissance (yhtye)

Renaissance on englantilainen sinfonista progressiivista rockia edustava yhtye, jonka suosio oli suurimmillaan 1970-luvulla. Yhtye menestyi paremmin Yhdysvalloissa kuin kotimaassaan. Sinfonisuutta yhtyeen levyille toi muun muassa yhteistyö Royal Philharmonic Orchestran kanssa.
Englantilaisen rhythm and blues -yhtyeen The Yardbirdsin hajottua kesäkuussa 1968 yhtyeen laulaja Keith Relf ja rumpali Jim McCarty perustivat aluksi akustisen folk-duon nimeltä Together.
Renaissance-yhtyeen ensimmäiseen kokoonpanoon tulivat lisäksi basisti Louis Cennamo, kosketinsoittaja John Hawken ja laulajaksi Relfin nuorempi sisar Jane Relf. Myöhemmin yhtyeen hovisanoittajaksi saatiin Cornwallissa asuva eksentrinen runoilija Betty Thatcher, alkujaan Newsinger. Hän oli kouluaikoina tutustunut Jane Relfiin ja edelleen tämän veljeen Keithiin.
Vuonna 1969 julkaistiin yhtyeen nimeä kantanut esikoisalbumi. Yhtyeen kokoonpanossa tapahtui muutoksia, ja vuonna 1971 Jane Relfin tilalle puhdasääniseksi laulajaksi tuli 24-vuotias Annie Haslam, joka oli toiminut vaatesuunnittelijana ja suorittanut jonkin verran lauluopintoja oopperalaulaja Sybil Knightin johdolla. Haslamin kuulaan lauluäänensä kerrotaan kattaneen parhaimmillaan viisi oktaavia.
Vuonna 1972 julkaistulla kolmannella albumilla Prologue mukana olivat basisti Jon Camp, kitaristi Rob Hendry, rumpali Terence Sullivan ja pianisti John Tout. Albumin nimikappale käynnistyy Frédéric Chopinin ”Vallankumousetydillä” ja siinä on muitakin vaikutteita klassisesta musiikista, kuten Bachin preludeista. Hendry jätti kuitenkin pian yhtyeen. Tilalle tuli kitaristiksi Michael Dunford, joka vastasi sittemmin suurimmaksi osaksi yhtyeen musiikista Toutin ohella.
Vuonna 1974 ilmestyi albumi Ashes Are Burning, joka nousi Yhdysvaltain albumilistalla sijalle 171. Albumilla radiosoittoon sopivia lyhyempiä kappaleita edusti ”Carpet of the Sun”. Vielä saman vuonna julkaistiin albumi Turn of the Cards. Sen päätösraita ”Mother Russia” on yhtyeen tunnetuimpia teoksia. Sen sanoitus on saanut vaikutteita Aleksandr Solženitsynin romaanista Ivan Denisovitshin päivä ja yleensäkin kirjailijan sananvapaudesta. Korkeimmillaan albumi oli Yhdysvalloissa sijalla 97.
Vuonna 1975 ilmestyi albumi Scheherazade and Other Stories, jonka avauskappaleeseen ”Trip to the Fair” John Tout on saanut vaikutteita Dmitri Šostakovitšilta. Albumi nousi Yhdysvaltain listalla sijalle 48.
Vuonna 1977 ilmestyi livetuplan jälkeen albumi Novella ja vuonna 1978 A Song for All Seasons, jolla on muun muassa kappale ”Closer Than Yesterday” sekä hieno folk-vaikutteinen kappale "Back Home Once Again". Se on ollut televisiosarjan The Paper Lads tunnussävel ja julkaistu myös singlenä, mutta ilman suurempaa menestystä. Tässä vaiheessa yhtye oli saamassa suosiota myös kotimaassaan, mutta ns. uuden aallon myötä Renaissancen ura alkoi hiipua, vaikkakin se julkaisi vielä muutamia albumeita.
Petteri Salminen

Elämä ja ura

Salminen asui Ruoveden Kekkosen kylässä. Hän aloitti kitaransoiton blues-pohjalta 1969–1970. Kitaransoittotekniikan alkeet hänelle opetti veli Jukka Salminen, jolla oli sähkökitara- ja vahvistinkalustoa ja merkittävä levykokoelma. Petteri Salminen kehitti tyylinsä ja soundinsa lähes valmiiksi jo 1970-luvun alussa ollessaan 15–17-vuotias koulupoika. Hän on ollut merkittävä esikuva monille kitaristeille ja soittonsa kautta taustavaikuttaja suomalaisessa kevyessä musiikissa, erityisesti suomirockin kehittymisen alussa. Eräs Salmisen kitaransoiton oppilaista oli Jari Yliaho. Salminen oli kitaransoiton ohella klassisen musiikin ammattilainen ja toimi myös pianonsoiton opettajana (pianodiplomi Sibelius-Akatemiasta 1982). 
Esikuvinaan Salminen mainitsi kuuntelevansa paljon seuraavia: Mike Bloomfield, Jeff Beck, Johnny ja Edgar Winter, Jimmy Page, Eric Clapton, Peter Green & Jeremy Spencer (Fleetwood Mac), Jukka Tolonen. 
Salminen oli tyylitaituri, joka ei käyttänyt kitaransoitossaan efektipedaaleja. Hänen luultavasti tunnetuin kitarasoolonsa on Juice Leskisen "Syksyn sävelessä" (1975). Juice Leskisen kappaleessa "3.30" (1975) hän soittaa kitarasoolon käyttäen plektrana 50 pennin kolikkoa.
Petteri Salminen suoritti siviilipalveluksen Huutijärven B-sairaalan musiikkiterapeuttina.
Hän kuoli keuhkosyöpään kesällä 1985 Pikonlinnan sairaalassa vain 30-vuotiaana.

Soittimet

Kitaranaan Salminen käytti useimmiten Fender Stratocasteria, joita hänellä oli ainakin kaksi (sunburst-värinen sekä musta). Hänellä oli myös Ibanez 2671 Randy Scruggs Signature, joka on todella harvinainen instrumentti nykypäivänä. Kitaravahvistimena hänellä oli useimmiten Marshallin valmistama nuppi ja kaappi, Fender Twin Reverb, tai Gibson G80.

Opetustyö

Vuosina 1982–1983 Petteri Salminen opetti Pirkanmaan Musiikkiopistossa Tampereella pianonsoittoa.

Sävellykset

Salminen teki kaksi levyä yhdessä Heikki Silvennoisen kanssa Frendz-kokoonpanossa. Final Awakening -levyllä Salminen oli mukana sävellystyössä, kappaleessa "Piano - playing - preacher".
Veritas Stadion

Historia

Kupittaanpuiston ensimmäiset jalkapalloharjoitukset pidettiin jo vuonna 1890 ja saman vuosikymmenen lopulla alkoi turkulainen voimisteluopettaja August Blomberg järjestää luokkienvälisiä jalkapallo-otteluita. Aukio, jonka laidalla Veritas-stadion sijaitsee onkin nimetty hänen muistokseen. Itse stadionin nimi oli valmistuessaan Kupittaan jalkapallostadion, mutta uuden pääkatsomon valmistuttua 2003 se sai nykyisen nimensä.
Uutuuttaan hohtanut Kupittaan jalkapallostadion oli yksi Helsingin olympialaisten jalkapalloturnauksen pääareenoista. Kupittaalla pelattiin kaksi alkusarjan ottelua sekä kaksi varsinaisen ensimmäisen kierroksen ottelua. Alkusarjan ottelut olivat Unkari–Romania 15. heinäkuuta 1952 ja Brasilia–Alankomaat 16. heinäkuuta. Jatko-ottelut olivat Saksa–Egypti 20. heinäkuuta sekä Tanska–Puola 21. heinäkuuta. Kaikki neljä ottelua vetivät paikalle mukavasti yleisöä, eniten (16 000 katsojaa) oli Brasilia–Hollanti- ja vähiten (8 000) Tanska–Puola-ottelussa.
Liigakauden 2006 alkuvaiheessa Veritas-stadionin nurmi oli todella ala-arvoisessa kunnossa. Huonon kunnon syyksi esitettiin pinnan ja lämmitysjärjestelmän väliin muodostunut tiivis savikerros, joka esti järjestelmän toiminnan. Huonokuntoisella savikentällä jouduttiin kuitenkin jatkamaan sarjan kesätaukoon asti, jolloin ryhdyttiin suurimittaisiin huoltotöihin. Kentän pinnasta kuorittiin usean sentin savikerros lämmityksen toiminnan varmistamiseksi ennen uuden siirtonurmen ja kasvukerroksen asentamista. Operaation hinnaksi tuli noin 70 000 euroa. Loppukausi Turussa pelattiinkin erinomaisella nurmella.
TPS piti Kupittaan jalkapallostadionia kotikenttänään Mestaruussarjassa ja Veikkausliigassa vuoteen 2014 asti. TPS putosi kauden 2014 päätteeksi Ykköseen ja siirtyi Turun Urheilupuiston yläkentälle taloudellisten vaikeuksien takia kaudesta 2015 alkaen. TPS palasi Veritas Stadionille kaudella 2017.

Ominaisuudet

Stadion käsittää kolme katsomoa: vuoden 1952 olympialaisiin valmistuneen Olympiakatsomon, vuonna 2003 valmistuneen uuden pääkatsomon sekä vuoden 2009 jalkapallon naisten EM-kisoihin valmistuneen päätykatsomon. Olympiakatsomon on suunnitellut arkkitehti Erik Bryggman ja uuden pääkatsomon Schauman Arkkitehdit. Näiden istumapaikkakapasiteetti on yhteensä 8 072 paikkaa, jonka lisäksi stadionilla on optio 1 300 seisomapaikalle. Veritas Stadionin omistavat Turun kaupunki sekä Kupittaan Stadion Oy.

Ennätykset

Veritas-stadionin yleisöennätys on 19. lokakuuta 2019 Suomen mestaruuden ratkaisseesta Interin ja KuPS:n ottelusta, jota seurasi 9 125 katsojaa.
Jos aika ennen nimenvaihdosta ja uuden katsomon valmistumista lasketaan mukaan, kamppailee ennätyksestä kaksi ottelutapahtumaa: TPS:n ja italialaisen Internazionalen UEFA Cup -ottelu vuodelta 1987, joka veti noin 15 000 katsojaa sekä edellä mainittu Helsingin olympialaisten kamppailu Brasilia–Alankomaat (16 000 katsojaa). Molemmat luvut ovat tosin arvioita eivätkä tarkkaa faktatietoa.
DS Virgin Racing

Kausi 2014−2015

Formula E -sarjan debyyttikaudella kaudella 2014–2015 tallin nimi oli Virgin Racing ja tallin kuljettajina toimivat brittiläinen Sam Bird ja espanjalainen Jaime Alguersuari. Venäjän osakilpailussa ilmenneiden terveysongelmien johdosta Alguersuari menetti FIA:n superlisenssinsä, eikä voinut ottaa osaa kauden päätösviikonloppuun. Hänen paikkansa tallissa otti sveitsiläinen Fabio Leimer. Kauden aikana Bird kilpaili numerolla 2, Alguersuari ja Leimer numerolla 3.
Talli saavutti ensimmäisen voittonsa kauden toisessa kilpailussa Malesiassa, kun Sam Bird ajoi kilpailun voittoon. Bird otti tallille toisen voiton kauden viimeisessä osakilpailussa Lontoossa.

Kausi 2015−2016

7. toukokuuta 2015 ilmoitettiin Virgin Racingin ja Citroënin yhteistyösopimuksesta kaudeksi 2015–2016. Talli sai uudeksi nimekseen DS Virgin Racing.
Bird jatkoi tallin kuljettajana myös sarjan toisella kaudella. Toiseksi kuljettajaksi talli palkkasi ranskalaisen entisen Formula 1 -kuljettajan Jean-Éric Vergnen, joka ajoi edellisellä kaudella Andrettilla.

Kausi 2016−2017

Kaudella 2016–2017 tallin kuljettajina ajavat brittiläinen Sam Bird ja argentiinalainen José María López.
Torgny Segerstedt

Torgny Karl Segerstedt (1. marraskuuta 1876 Karlstad – 31. maaliskuuta 1945 Göteborg), oli ruotsalainen lehtimies ja uskonnonhistorian tutkija.
Segerstedt oli Tukholman korkeakoulun professori 1913–1917. Hän muutti Göteborgiin ja ryhtyi Göteborgs Handels- och Sjöfartstidningenin päätoimittajaksi. Hänestä tuli kaupungin tärkein sanomalehti- ja kulttuurivaikuttaja sekä yksi Ruotsin vaikutusvaltaisimmista henkilöistä. Hän loi lehteen oman persoonallisen, tyylillisen ja poliittisen (liberaalin) leimansa. Hän oli yksi Göteborgin liberalismin aatesuunnan tunnetuimmista äänenkannattajista. Vuodesta 1933 hän edusti jyrkkää kansallissosialismin vastaista asennetta.
Vuonna 1918 hän kannatti Ruotsin hallituksen puolueettomuutta Suomen valkoista hallitusta kohtaan. Hän hyökkäsi jatkosodan aikana Suomen ja natsi-Saksan aseveljeyttä vastaan ja arvosteli Ruotsin hallitusta kallistumisesta Saksan puolelle.
Muistomerkki hänen kannanotolleen natsismia vastaan on pystytetty Göteborgin Vasaplatsenille. Segerstedt on haudattu Kvibergin hautausmaalle samaan kaupunkiin.
Francesco Bartolozzi

Francesco Bartolozzi (1727–1815) oli italialainen vaskenpiirtäjä, aikansa kuuluisimpia graafikkoja. Bartolozzi jäljensi 1600-luvun italialaisia maalauksia sekä englantilaisia muotokuvia itse kehittämällään punkteeraustavalla. Hän opiskeli Venetsiassa ja vuodesta 1764 teki työtä Lontoossa, minne lanseerasi uudenaikaisen italialaisen kuparinpiirrostaidon. Bartolozzi oli varsin tuottelias: arvioiden mukaan hänen tuotantonsa käsittää jopa yli 2100 lehteä. Vuonna 1802 hänestä tuli Lissabonin taideakatemian johtaja.
Jakovlev Jak-7

Jakovlev Jak-7 (ven. Яковлев Як-7) oli neuvostoliittolainen toisen maailmansodan aikainen yksimoottorinen, joko yksi- tai kaksipaikkainen hävittäjälentokone.

Tausta

Jak-7 suunniteltiin kaksipaikkaiseksi jatkokoulutuskoneeksi. Uuden koneen perustana oli Jakovlev Jak-1:n prototyyppi I-26. Tämän UTI-26-koneen prototyyppi lensi ensilentonsa 4. heinäkuuta 1940. 
UTI-26-koneessa oli kaksi ohjaamoa peräkkäin ja näiden välinen kommunikointijärjestelmä sekä yksi 7,62 mm ŠKAS-konekivääri. Siipiä oli siirretty taaksepäin tasapainon vuoksi.
Ensimmäisissä Jak-7UTI-malleissa oli sisäänvedettävä laskuteline. Osa alkuperäisistä sarjatuotantokoneista oli kaksipaikkaisia Jak-7V-koneita (V - "Vyvozoni", tutustuminen). Tässä oli kiinteä laskuteline. Kaksipaikkaisesta harjoituskoneesta kehitettiin nopea versio matkustajan kuljettamiseen, Se sai tunnuksen Jak-7K ("Kurjerski" eli kuriiri).
Jak-7:ta kehitti eteenpäin K. A. Sinelštšikovin ryhmä, joka oli määrätty suunnitteluryhmästä valvomaan koneiden valmistusta. Sinelštšikov kehitti koneesta aseistetun mallin  20 mm ŠVAK-tykillä ja kahdella 7,62 mm ŠKAS-konekiväärillä. Takaohjaamo säilytettiin mahdollisia kuriiritehtäviä tai lisäpolttoainetta varten. Kone sai tyyppimerkinnän Yak-7/M-105P käyttämänsä Klimov M-105PA-moottorin mukaan. Jakovlev suhtautui epäillen uuteen koneeseen, mutta tehdastesteissä kone osoittautui paremmaksi kuin Jak-1. Osasyynä olivat koulutusmalliin tehdyt muutokset, kuten suuremmilla pyörillä ja paremmilla jarruilla varustettu laskuteline ja parempi korkeusperäsin.
Puolustuskomitea määräsi elokuussa 1941 koneen sarjavalmistukseen tehtaissa N°301 ja N°153, mutta tehdas 301 oli evakuoitava Novosibirskiin. Näin vuonna 1941 saatiin valmistettua vain 60 konetta.
Alkuvuodesta 1942 valmistettu kone sai tyyppimerkinnäkseen Jak-7A. Aseistuksena oli kaksi 7,62 mm ŠKAS-konekivääriä ja yksi 20 mm ŠVAK-tykki. Kone pystyi kuljettamaan kuusi RS-82 -rakettia tai kaksi FAB 100 kg -pommia. Lentäjät pitivät koneen raskaasta aseistuksesta ja ohjattavuudesta. Myös raskasta 37 mm konetykkiä, tyypiltään MPŠ kokeiltiin A-sarjan mallimuunnoksessa.  Edelleen 45 mm tykkiä, mallia NS-45 koetettiin evaluoida, joskin enemmän Jak-9:ään.
Eniten valmistettu oli Jak-7B, jonka valmistus alkoi toukokuussa 1942 ja jatkui joulukuuhun 1943. Tässä mallissa ŠKAS:t korvattiin raskailla 12,7 Berezin UB -konekivääreillä. Kesään 1942 mennessä sen voimanlähteeksi saatiin parannettu Klimov M-105PF -moottori (1 180 hv).
Heinäkuussa 1942 koelennettiin Jak-7D-versio (D - Dalnyi eli pitkänmatkan versio). Kehitystyön tuloksena valmistui Jak-7DI ("Dalnyi Istrebitel") joka sai nimen Jak-9.
Jak-7 koneita valmistettiin 6 399 kappaletta vuoden 1943 alkuun mennessä. Näistä yli 5 000 oli tyyppiä Jak-7B.
Matteus Marttila

Ura

Uransa aikana hän toimi usean vuosikymmenen aikana lavastajana lukuisissa elokuva- ja televisiotuotannoissa. Hänen uransa alun merkittävimpiä seikkoja oli vain vähän aikaa kestänyt hedelmällinen yhteistyö Filminor Oy:ssä ohjaaja Risto Jarvan kanssa, jolle hän lavasti elokuvat Mies, joka ei osannut sanoa ei (1975), Loma (1976) ja Jäniksen vuosi (1977). Alku-uran merkittäviin töihin lukeutuu myös lavastus Tapio Suomisen elokuvaan Täältä tullaan, elämä! (1980), joka oli ensi-iltavuotensa katsotuin kotimainen elokuva.
Vuodesta 1981 2000-luvun puoliväliin Marttila työskenteli Tampereella Yleisradion TV 2:n teatteritoimituksessa lavastaen lukuisia TV-elokuvia, -sarjoja ja muita tuotantoja. Eläkkeelle jäätyään hän toimi aktiivisesti Risto Jarva -seurassa, jonka puheenjohtajana hän toimi vuodesta 2011 kuolemaansa asti.
Uransa aikana hänet palkittiin lukuisasti lavastustyöstään, muun muassa Jussi-patsaalla vuonna 1979 Jaakko Pakkasvirran elokuvasta Runoilija ja muusa (1978). Hänen viimeiseksi isommaksi työkseen jäi lavastus Katariina Lillqvistin animaatioon Uralin perhonen (2008).

Kuolema

Marttila kuoli kotonaan Tampereen Pispalassa saamaansa sairaskohtaukseen perjantaina 13. tammikuuta 2012.
Brentanon koulukunta

Brentano koulukunta viittaa filosofeihin, jotka opiskelivat Franz Brentanon (1838–1917) oppilaana ja saivat tältä vaikutteita. Brentanon filosofinen ajattelu on levinnyt hyvin laajalle hänen oppilaidensa töiden ansiosta, ja sillä on ollut paljon vaikutusta nykyajan filosofiaan, mielenfilosofiaan, psykologiaan ja kognitiotieteeseen. Vaikka koulu ei koskaan ollut koulukunta perinteisessä merkityksessä, Brentano pyrki pitämään sen jotakuinkin yhtenäisenä. Brentanon kaksi tunnetuinta oppilasta, Alexius Meinong ja Edmund Husserl, kuitenkin siirtyivät lopulta yhä kauemmaksi Brentanon teorioista.
Isomorfismi

Matematiikassa isomorfismi on algebrallisten rakenteiden välinen kuvaus, joka säilyttää laskutoimituksen tai -toimitukset. Epämuodollisesti kuvaten kaksi isomorfista rakennetta ovat sama asia eri tavalla nimettynä.
Matemaattisesti sanoen isomorfismi on bijektiivinen kuvaus f, jolle sekä f että f⁻¹ ovat homomorfismeja.

Käyttö

Matemaatikot käyttävät isomorfismia usein säästääkseen työtä. Jos kahden ennestään tuntemattoman matemaattisten struktuurien välille löydetään sopiva isomorfismi, voidaan monet lauseet siirtää toista struktuuria koskevaksi. Samoin uudessa ympäristössä ongelmaan voidaan löytää uusia ratkaisukeinoja ja käyttää hyväksi alkuperäisen struktuurissa hyväksi havaittuja ratkaisukeinoja.
Westmorland

Westmorland on yksi 39:stä Englannin historiallisesta kreivikunnasta ajalla 1889–1974, minkä jälkeen siitä tuli osa Cumbriaa. Alue sijaitsee Luoteis-Englannissa Applebyn ja Kendalin kaupunkien ympäristössä ja on väestöltään hyvin harvaan asuttua sekä konservatiivista.
Westmorland ei jakautunut kihlakuntiin vaan kahteen barony-nimiseen hallintoyksikköön (Westmorland/Appleby ja Kendal), ja nämä puolestaan kahteen wardiin.
Numakaze (1922)

Palvelus

Alus upotettiin 19. joulukuuta 1943.
OB-assosiaatio

OB-assosiaatio on nuori, juuri syntynyt, hajaantumassa oleva tähtijoukko, joka on niin pieni, ettei se pysy koossa tähtien keskinäisen painovoiman ansiosta. OB-assosiaatio on tähtien syntyalue. OB-assosiaatioissa on nuoria, massiivisia, kirkkaita kuumia sinisiä O ja B spektriluokkien tähtiä noin 10 -- 100 kappaletta. Nämä tähdet ovat pääsarjan tähtiä, jättiläisiä ja ylijättiläisiä. OB-assosiaatioita on kohtalaisen nuorten galaksien kierteishaaroissa. OB-assosiaatiot koostuvat monista tähtienvälisen pilven osista, jotka ovat syntyneet eri pilvien tai pilven osien tiivistyttyä tähdiksi. Kuuluisin OB-assosiaatio on Orionin assosiaatio, johon kuuluu Orionin sumua M42 valaiseva Trapetsi.

Orionin OB1-assosiaatio

Hyvä esimerkki OB-assosiaatiosta on kohtalaisen läheinen Orionin OB1-assosiaatio, jonka tähtien ikä on jopa 12 miljoonaa vuotta. Tämän tähtiassosiaation lähellä on kirkkaita kaasupilviä ja valtava molekyylipilvikompeksi, josta tähdet ovat syntyneet. Tämä assosiaatio on merkittävä kaikilla mittareilla mitattuna, siinä on 56 06-B2-tyypin jättiläistä ja kaikkiaan 1000 tähteä. Assosiaatio jakautuu neljään osaan, a, b (Orionin vyö), c ja d. Tähän assosiaatioon kuuluvat Theta, Beta, Gamma, Delta, Epsilon, Zeta, Eta, Iota, Kappa, Lambda, Sigma and Ypsilon Orionis. Tähdet ovat 60x200 valovuoden alueella meistä katsoen. Orionin assosiaation tähdet valaisevat kaasusumuja kuten tunnettu M42, johon liittyy pilvi Orion A ja NGC 2024, johon liittyy Orion B. Orionin sumussa M42:ssa olevan Trapetsin tähdet ovat 1-4 miljoonaa vuotta vanhoja. Assosiaatiot hajoavat siten, että niistä karkailee tähtiä, kun tähdet liikkuvat vapaasti toistensa lomassa. Kahden tähden ohittaessa toisensa läheltä toinen tähti voi saada vauhtia painovoimalingon avulla toisesta tähdestä. Tunnetaan muutama Orionin assosiaatiosta karannut tähti, esimerkiksi sininen muuttuva tähti AE Aurigae, joka liikkuu 130 km/s Orionin pois alueelta. Sen etäisyys on 1600 valovuotta ja spektri O9.5 V. Toinen pakenija 53 Arietis, spektriluokka B2 V pakenee vauhdilla 60 km/s. Kolmas pakenija liikkuu vauhdilla 120 km/s ja on Myy Columbae, joka on spektriluokaltaan O9.5 V. Nämä tähdet ovat paenneet Orionin sumusta 2 -- 5 miljoonaa vuotta sitten. Orionin assosiaatioon kuuluvat NGC 1981, Collinder 70 -tähtijoukko.

Muutama läheinen OB-assosiaatio

Muita läheisiä OB-assosiaatioita ovat Perseus OB2, josta on karannut Ksii Persei. Scorpius-Centaur-assosiaatio ulottuu Skorpionista Etelän Ristiin. Tähän assosiaatioon kuuluvat muun muassa Alpha ja Beta Crucis, Beta ja Delta Centauri. Scorpius OB 2 on tämän assosiaation osa. Sco OB2:sta on karannut tähti Zeta Ophiuchi. Lacerta OB1 1900 valovuoden päässä, sisältäen alle 30 miljoonan vuoden ikäisiä tähtiä.
Studio JJ

Studio JJ on vuonna 1980 perustettu äänitysstudio, joka sijaitsee Tampereen keskustassa. Sen omistaja on Juuso Nordlund. Studio soveltuu erityisesti live-tyyppiseen musiikin tallentamiseen.
Studio JJ on yksi Suomen vanhimmista analogisista studioista. Sen alkuajat olivat hankalat, sillä studion valmistuessa 1980-luvun puolivälissä alkoi digiaika.
HMS Comus (1914)

Palvelus

HMS Comus liitettiin palvelukseen otettaessa  Suuren laivaston (engl. Grand Fleet) 4. Kevyt risteilijäviirikköön. Alus otti osaa 29. helmikuuta 1916 saksalaisen saarronmurtajan Greifin upotukseen. Skagerrakin taistelussa HMS Comus palveli osana 4. Kevyt risteilijäviirikköä yhdessä sisaralustensa HMS Carolinen ja HMS Cordelian kanssa.
HMS Comus oli 1. Kevyt risteilijäviirikössä maaliskuusta huhtikuuhun 1919 ennen siirtoa telakalle Rosythiin. Alus palasi palvelukseen lokakuussa ja liitettiin 4. Kevyt risteilijäviirikköön Itä-Intian osastoon. Alus oli viirikön tilapäisenä lippulaivana 1921.
HMS Comus oli telakalla Portsmouthissa marraskuusta 1922 heinäkuuhun 1923 ja sen jälkeen tilapäisesti sijoitettiin 3. Kevyt risteilijäviirikköön Välimerelle. Alus palveli Välimerellä joulukuuhun 1924, jolloin se siirrettiin Noren reserviin.
HMS Comus otettiin uudelleen palvelukseen syyskuussa 1925 Atlantin laivaston 2. Kevyt risteilijäviirikköön ja huollon jälkeen uudelleen samaan yksikköön elokuussa 1927, josta risteilijä HMS Norfolk vapautti sen toukokuussa 1930.
HMS Comus siirrettiin reserviin Devonportiin ollen vanhemman lippu-upseerin sijoituspaikkana huhtikuusta 1931, kunnes alus joulukuussa 1933 sijoitettiin poistolistalle. Alus myytiin romutettavaksi heinäkuussa 1934.
Saunalahden koulu

Saunalahden koulu on peruskoulu Espoon Saunalahden kaupunginosassa. Koulussa on tilat myös kirjastolle, päivähoidolle ja nuorisotoimelle. Saunalahden koulu toimii myös Espoon esi- ja alkuopetuksen oppimiskeskuksena ja aluksi myös lähikoulujen peruskorjausten vuoksi väliaikaistilana. Koulun ensimmäinen lukukausi käynnistyi syksyllä 2012. Koulu aloittaa esikouluna ja 1–3-luokkien kouluna ja kasvaa vähitellen, vuosiluokka kerrallaan noin 750 oppilaan yhtenäiseksi peruskouluksi, jossa on  esikoulu ja luokat ensimmäisestä yhdeksänteen.
Saunalahden koulun piha palkittiin Vuoden 2013 Ympäristörakenteena.
Nenäontelo

Nenäontelo (lat. cavum nasi) on parillinen sokkeloinen käytävä, joka ulottuu ulkonenästä nenänieluun. Edessä nenäontelo rajoittuu nenäontelon eteiseen, ylhäällä seulaluuhun, ja takana koana-aukkoihin. Sivuseinissä sijaitsevat parilliset ala-, keski- sekä yläkuorikot, jotka muodostavat väleihinsä ilmakäytäviä (ala-, keski- sekä yläkäytävät). Keskilinjassa nenän puolet erottaa toisistaan nenän väliseinä (lat. septum nasi), jonka etuosa on rustorakenteinen, takaosa luurakenteinen. Alhaalla nenäonteloa rajaa kova suulaki.
Kaikista nenän sivuonteloista on yhteys nenäonteloon. Poskiontelon ja otsaontelon tiehyet laskevat keskikäytässä sijaitsevaan hiatus semiluminaris nimiseen poukamaan. Seulalokeroiden tiehyet laskevat joko keski- tai yläkäytävään. Kitaontelon tiehyt laskee nenäontelon takaosaan. Kyynelkanava laskee alakäytävään.
Pintarakenteensa puolesta nenäontelo jaetaan regio vestibularikseen, respiratoriaan sekä olfactoriaan. Vestibularis joka sijaitsee uloimpana on ihoa karvoineen ja talirauhasineen. Regio respiratorian pintasolukkona on värekarvallinen lieriöepiteeli. Regio olfactoria, joka käsittää n. 5 cm² nenäontelon katosta, on hajuepiteeliä.
Yrjö Sallgén

Yrjö Sallgén (28. elokuuta 1892 Kokemäki – 24. marraskuuta 1962) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen äitinsä oli Josefiina Sallgén. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1929 Elli Aina Laineen kanssa, Hänen vaimonsa kuoli vuonna 1936.

Opinnot

Sallgén kävi viisi luokkaa Porin klassillista lyseota ja Suomen liikemiesten kauppaopiston vuosina 1912 - 1915.

Jääkärikausi

Tämä Kokemäkeläinen konttoristi liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 31. elokuuta 1917, josta hänet siirrettiin 1. komppaniaan 1. lokakuuta 1917.

Suomen sisällissota

Sallgén saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan talousaliupseeriksi ylennettynä komppanianvääpeliksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan ja otti osaa Suomen sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella, Rajamäellä, Tarpilassa ja Raivolassa. Hän haavoittui lievästi Tampereen valtauksessa.

Sisällissodan jälkeinen aika

Sallgén toimi sisällissodan jälkeen edelleen 1. komppanian vääpelinä 2. Jääkärirykmentissä, mikä nimettiin myöhemmin oli Porin jalkaväkirykmentti n:o 2:ksi. Hänet siirrettiin 14. huhtikuuta 1919 Keski-Suomen rykmenttiin, jossa määrättiin rykmentin esikunnan vääpeliksi ja 1. tammikuuta 1920 majoitusmestariksi sekä 1. huhtikuuta 1922 alkaen 3. pataljoonan adjutantiksi. Armeijasta hän erosi 27. marraskuuta 1922 ja siirtyi eri liikkeiden kauppamatkustajaksi.