google/wiki40b huggingface dataset:
Martina McBride

Martina McBride, alk. Martina Mariea Schiff, (s. 29. heinäkuuta 1966 Kansas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen country-laulaja. McBridea on nimitetty "kantrimusiikin Celine Dioniksi"
McBride julkaisi esikoisalbuminsa The Time Has Comen vuonna 1992. Hän nousi nopeasti suosioon tulevien julkaisujensa turvin ja on ollut ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi. Hänet on valittu kolmesti Academy of Country Musicin "vuoden naislaulajaksi". 
Martina meni 15. toukokuuta 1988 naimisiin John McBriden kanssa. Parilla on kolme tytärtä: Delaney Katharine (s. 1994), Emma Justine (s. 1998) sekä Ava Rose Kathleen (s. 2005). Perhe asuu Nashvillessä.
Subcomandante Marcos

Subcomandante Marcos on Zapatistisen kansallisen vapautuksen armeijan (EZLN) puhehenkilö, jonka tarkkaa roolia organisaatiossa ei tiedetä. Marcosin useat esiintymiset eri tiedotusvälineissä EZLN:n edustajana ovat muodostaneet hänestä lehdistön silmissä eräänlaisen järjestön johtohahmon. Marcos on kuitenkin aina kiistänyt olevansa zapatistien johtohahmo, vaan pelkästään heidän sanansa välittäjä.
Lempinimi Marcos on kunnianosoitus hänen sotilastulessa kuolleelle ystävälleen. Marcosin todellinen henkilöllisyys on hämärän peitossa, Meksikon hallitus uskoo Marcosin olevan Rafael Sebastián Guillén Vicente -niminen Tamaulipasin osavaltiosta kotoisin oleva vuoden 1968 murhatöiden radikalisoima entinen korkeakouluopettaja.
Toukokuun 25. päivänä vuonna 2014 Subcomandante Marcos palasi julkisuuteen viiden vuoden tauon jälkeen ja piti puheen otsikolla "Entre la luz y la sombra". Puheessa hän ilmoitti, ettei Subcomandante Marcosina tunnettua hahmoa kyseisestä päivästä lähtien enää ole olemassa. Jatkossa Marcos sanoi olevansa Subcomandante Insurgente Galeano, kunnianosoituksena toukokuun 2. päivä 2014 murhatulle zapatisti-opettajalle José Luis Solís Lópezille, joka tunnettiin nimellä Galeano. Puheessaan Marcos sanoi, "Ajattelemme, että jonkun meistä täytyy kuolla, jotta Galeano eläisi." Marcos jätti kuitenkin epäselväksi, mikä tulee olemaan Subcomandanten Insurgente Galeanon rooli tulevaisuudessa. Jäähyväispuheessaan Marcos kertoi varsin paljon niistä tekijöistä, jotka saivat zapatistit aikoinaan kehittämään myyttisen Marcos-hahmon. Hän myös kertoi, että monet Marcosiin liitetyt huhut olivat heidän itsensä alulle panemia.

Kirjallisuus

Vuosien 1992 ja 2007 välillä Marcos on kirjoittanut yli 200 poliittiseen ja filosofiseen tematiikkaan keskittyvää esseetä. Marcos kirjoittaa tekstinsä yleensä faabeleina, täynnä epäsuoraa kerrontaa ja symbolismia.
Eräs Marcosin tunnetuimmista teoksista on Maya-intiaanien myytteihin nojaava lastenkirja La Historia de los Colores. Kirjan keskeisiä teemoja ovat suvaitsevaisuus ja erilaisuuden kunnioitus.
Jalo Heikkinen

Jalo Aarre Heikkinen (s. 23. helmikuuta 1942 Suomussalmi) on suomalainen Suomussalmella asuva kirjailija.
Kirjailija, kulttuurisihteeri Jalo Heikkisen kotitalo Rauhala on Pesiönlahden takana Kylmälläniemellä. Jalon isä Rauhalan Setti oli tunnettuja Kurimon Heikkisiä. Jalo Heikkinen on monissa teoksissaan tallentanut suomussalmelaista elämänmenoa aina lapsuusmuistoistaan alkaen. Merkittävän elämäntyön hän on tehnyt Ilmari Kiannon tuotannon järjestelijänä ja tutkijana.
Taavetti Kalliokorpi

Taavetti Jeremias (Daavid Jeremias, D.J.) Kalliokorpi (aik. Noppa, Järvinen, 25. heinäkuuta 1869 Hämeenkyrö – 5. huhtikuuta 1949 Tampere) oli maanviljelijä, lehtimyyjä ja yksi Suomen ensimmäisistä kansanedustajista. Kalliokorpi toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1907–1908. Hänet valittiin kansanedustajaksi Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä.
Torppareiden Taavetti Jeremias Nikodemus Nopan ja Anna Lovisa Taavetintyttären poika Taavetti työskenteli Hämeenkyrössä torpparina ja puuseppänä kunnes 1902 sai hankittua oman tilan Viljakkalasta. Sittemmin hän muutti Tampereelle, jossa hän toimi kirjallisuuden ja lehtien myyjänä kuolemaansa saakka.
Kalliokorpi meni 1920 naimisiin Laina Vilhelmiina Järvisen kanssa.
Grönlund–Nisunen

Grönlund–Nisunen on Tommi Grönlundin (s. 1967) ja Petteri Nisusen (s. 1962) muodostama taiteilijapari. Heidän yhteiset teoksensa ovat tieteen ja tekniikan estetiikasta ammentavia installaatioita. Grönlund ja Nisunen voittivat yhdessä Vuoden nuori taiteilija -palkinnon vuonna 1997.
Sekä Grönlund että Nisunen ovat koulutukseltaan ja ammatiltaan arkkitehteja. Nisunen on toiminut vuodesta 2012 Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun nykytaiteen Professor of Practice -tehtävässä.
Kuvataiteilija ja tutkija Jyrki Siukonen on tulkinnut Grönlundin ja Nisusen yhteistuotantoa tieteen lainalaisuuksien esittämisen ja erityisesti suoran, kentän ja ympyrän käsitteiden kautta. Cristina Cupero on korostanut taiteilijoiden 2000-luvun taitteen näyttelyn yhteydessä installaatioita koeasetelmina ja yrityksinä tuoda näkyviksi näkymättömiä ilmiöitä. Molemmat ovat tuoneet esiin myös sattumanvaraisuuden merkitystä taiteilijoiden teoksissa.
Kesäkuussa 2013 Grönlund ja Nisunen palkittiin Maailman kulttuurineuvoston myöntämällä Leonardo da Vinci World Award of Artsilla.

Esimerkkejä teoksista

Ultraääni-installaatiossa (1996) kaksi kaiutinta toistaa korkeaäänisiä siniaaltoja näyttelytilan vastakkaisista päistä. Toisen kaiuttimen äänenkorkeus vaihtelee siihen kytketyn Geigermittarin mittaustulosten mukaan tuottaen kahden äänen interferenssistä kolmannen äänen.
Slidepipe-teos (2008) koostuu tilassa riippuvasta teräsputkesta. Sen läpi yleisö voi lähettää teräskuulia, jotka tuottavat ääntä.
Myös teoksessa Steel Ball Installation | Wall Installation (1999) alumiinialtaaseen upotetut hienovaraisesti liikkuvat teräskuulat olivat äänilähteenä.
Keilaniemen metroaseman laiturialueen katossa on valoputkista koostuva taideteos Light Weave (2016).
Irakli Tsereteli

Irakli Georgijevitš Tsereteli (ven. Ираклий Георгиевич Церетели georg. ირაკლი წერეთელი, 20. marraskuuta 1881 Kutaisi, Georgia – 21. toukokuuta 1959 New York, Yhdysvallat) oli huomattava gruusialaissyntyinen Venäjän vallankumouksiin vaikuttanut poliitikko.

Elämäkerta

Tseretelin isä Georgi Tsereteli oli merkittävä gruusialainen kirjailija ja aatelisruhtinas. Vuonna 1900 Irakli pääsi Moskovan yliopiston oikeustieteelliseen tiedekuntaan. Siellä hän osallistui opiskelijoiden liikehdintään johtotasolla. Hänet karkotettiin Siperiaan vuonna 1901, josta hän vapautui 1903. Hän organisoi siten Venäjän sosialidemokraattisen puolueen Tbilisin komiteaa. Puolueensa toisesta edustajakokouksesta lähtien hän lukeutui menševikkeihin ja toimi Kvali-lehden päätoimittajana.
Vuonna 1904 Tsereteli pääsi Berliinin yliopistoon. Huolimatta sairastamastaan tuberkuloosista hän päätti palata Venäjälle 1905 vallankumousyrityksen yhteydessä. Vuonna 1907 hänet valittiin toiseen Venäjän duumaan, jossa hän toimi sosialidemokraattien ryhmäjohtajana ja maatalouskomission jäsenenä. Tsaari Nikolai II:n lakkautettua duuman jo samana vuonna Tsereteli tuomittiin pakkotyöhön viideksi vuodeksi. Sairauden vuoksi tuomio muutettiin kuudeksi vuodeksi vankeutta ja karkotukseksi Siperiaan.
Helmikuun vallankumouksen 1917 jälkeen Tsereteli osallistui työläisten neuvostojen organisointiin Irkutskissa sekä Pietarissa. Tähän aikaan hän oli Venäjän näkyvimpiä menševikkejä. Hänet lähetettiin keväällä 1917 ottamaan selvää tilanteesta sotarintamalla. Hän päätyi suosittelemaan demokratian puolustajille rintamien vahvistamista ja joukkojen lisämobilisointia. Tässä hän joutui jyrkkään vastarintaan bolševikkijohtaja Leninin kanssa, jonka huhtikuun teesit edellyttivät rauhantekoa ilman aluevaatimuksia. Toukokuussa 1917 Tseretelistä tuli väliaikaisen hallituksen posti- ja lennätinministeri. Hän vahvisti yhteistyötä porvarillisen Kadettipuolueen kanssa. 
Bolševikkien suorittaman lokakuun vallankumouksen jälkeen Tsereteli siirtyi Gruusiaan valmistelemaan maan itsenäistymistä vuonna 1919. Puna-armeija voitti sielläkin 1921, jolloin Tsereteli emigroitui Ranskaan. Vuodesta 1940 alkaen hän asui New Yorkissa Yhdysvalloissa.
Irakli Tsereteli osallistui Neuvostoliiton jo synnyttyä emigranttina Toisen internationaalin toimeenpanevan komitean työskentelyyn Gruusian edustajana.
Suiko

Suiko (jap. 推古天皇, Suiko-tennō, 554–15. huhtikuuta 628) oli perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin 33. hallitsija ja ensimmäinen maata varmuudella hallinnut keisarinna. 
Suiko nousi valtaistuimelle keisari Sushunin jälkeen vuonna 592. Soga-klaanin päämies Soga Umako murhautti Sushunin, sillä keisari oli ollut liian itsenäinen; Sushun oli nostettu valtaistuimelle Soga- sekä Mononobe- ja Nakatomi-klaanien välisen ja Soga-klaanin voittaman valtataistelun seurauksena. Suiko oli Sushunin nuorempi sisar, Soga Umakon sisarentytär ja aiemman keisari Bidatsun vaimo. Hänen isänsä oli keisari Kimmei. Suikon valtaannousu merkitsi huomattavaa poikkeusta perinteestä, sillä vaikka Japanilla oli ollut legendaarisia naishallitsijoita, edellisinä vuosisatoina kaikki keisarit olivat olleet miehiä.
Soga-klaanin jäsenet olivat buddhalaisia, joten uskonto levisi Japanissa Suikon hallinnon aikana. Soga no Umako nimitti Suikon sijaishallitsijaksi prinssi Shōtokun, joka oli vastuussa monista uudistuksista: maassa otettiin käyttöön kiinalainen kalenteri ja byrokraattinen hallintojärjestelmä, keisarista tehtiin absoluuttinen hallitsija ja maahan tuotiin kiinalaisia ja korealaisia käsityöläisiä.
Pilvilinna joka romahti

Vastaanotto

Tv-Nytissä neljä kriitikkoa antoi elokuvalle tähtiä keskiarvolla 2,3.
Turun Sanomien Tapani Maskula kirjoitti elokuvan todistavan Ruotsin elokuvaa vaivaavaa ilmiötä, jossa mitkä tahansa aiheet ”turpoavat omahyväiseksi rusinapullaksi vakuuttaessaan kansankodin huolehtivan kovia kokeneista lapsistaan”. Hänestä elokuva ei tahdo käynnistyä, kun se joutuu löytämään tietään edellisosan Tyttö joka leikki tulella väkivaltaisesta huipennuksesta eteenpäin. ”Mitä enemmän koukeroiseen kertomukseen ilmaantuu lisää inhottavia roolihahmoja, sitä vähemmän katsoja uskoo käsikirjoittajan tyrkyttämiin taustamotiiveihin. Synkkiä salaisuuksia penkovan Lisbethin törmääminen pelkästään sovinistisiin ja pahoihin psykopaattisetiin alkaa lopulta tuntua puisevalta vitsiltä.”
Filmgoer-sivuston Nanna Yli-Hukka sanoi pohjana olevaa romaania kirjasarjan vaativimmaksi teokseksi monine sivujuonteineen, joita on siivottu elokuvasta paljon pois. Häntä häiritsi monien henkilöhahmojen yhtäkkinen ilmaantuminen ilman taustatarinaa: ”Elokuvan seuraaminen on paikka paikoin hankalaa, varsinkin jos kirjasarja ja aikaisemmat filmatisoinnit eivät ole tuttuja.”
Suomen ralli 2013

Erikoiskokeet

Rallissa ajettiin 23 erikoiskoetta, joiden yhteispituus oli 324,21 kilometriä.
Arnold Denker

Arnold Sheldon Denker (20. helmikuuta 1914 – 2. tammikuuta 2005) oli yhdysvaltalainen shakinpelaaja, suurmestari sekä shakkikirjailija.
Torso

Torso, eli yläruumis, on anatominen termi, joka tarkoittaa eläimen tai ihmisen keskivartaloa pois lukien sen ulokkeet; pää, kädet ja jalat. Torsoon kuuluvat olennaisesti rintakehä ja alavatsa.
Margareta Dume

Margareta (Greta) Lambrektintytär Dume, syntymäaika tuntematon, kuollut 1410, oli ruotsalainen perijätär. Hänellä oli jokseenkin merkittävä rooli sisällissodassa, jonka laukaisi erimielisyydet hänen puolisonsa Bo Joninpoika Gripin perinnöstä vuonna 1386. Hän seurasi kuningas Albrekt Mecklenburgilaista sodassa kuningatar Margareetaa vastaan.

Elämäkerta

Greta kuului aateliseen saksalaiseen Dumen sukuun, joka asettui Suomeen noin vuonna 1362. Hänen sisariaan olivat Klaus, Gerhard, Henneke, Volrad ja Berthold Dume. Greta avioitui vuonna 1373 poliittisesti vaikutusvaltaisen drotsin Bo Joninpoika Gripin kanssa. Hänen veljensä Henneke oli miehen voutina Viipurissa.
Miehensä Bo Joninpojan kuoleman jälkeen vuonna 1386 Greta oli jätetty testamenissa suurimmaksi osaksi ilman osuutta hänen omaisuudestaan. Nimittämällä kuningas Albrektin holhoojaksi itselleen ja lapsilleen hän teki kuninkaasta etujensa valvojan, kun taistelut puhkesivat hänen miehensä valtavasta perinnöstä vuonna 1387. Kuninkaan kannattajat saattoivat siten esiintyä hänen edustajinaan konfliktissa ja heitä kutsuttiin hänen "avustajikseen". Hän sai vaikutusvaltaisen aseman hovissa: vuonna 1388 hän myötävaikutti muun muassa siihen, että eräs aatelin edustaja sai takaisin takavarikoidun omaisuutensa. Vuonna 1389 hän oleskeli vielä hovissa, mutta on sitten mennyt maanpakoon, luultavasti Mecklenburgiin. Hän oli naimisissa vuonna 1394 ritari Bengt Niklissonin kanssa sopiessaan erimielisyytensä kuningatar Margareetan kanssa. Hänen kannattajansa polttivat Loftan kirkon vuonna 1409, mikä mainitaan hänen testamentissaan.
Margareta Dume haudattiin Bo Joninpojan hautaan Vadstenan luostarikirkossa 13. helmikuuta 1410.
Aivoverenvuoto

ICH

Varsinaisesta aivoverenvuodosta eli intraserebraalivuodosta käytetään useimmiten lyhennettä ICH (intracerebral hemorrhage). Tällöin vuoto syntyy johonkin aivokudoksessa kulkevaan verisuoneen ja veri purkautuu aivokudokseen (kuten nimikin viittaa). Intraserebraalivuodot voivat olla kooltaan millimetreistä aina useisiin senttimetreihin. Ventrikkeleiden (aivokammioiden) lähelle syntyneet tai suuremmat vuodot purkautuvat usein ventrikkeleihin (intraventrikulaarinen vuoto) ja aiheuttavat näin ollen usein aivo-selkäydinneste- eli likvorkierron häiriöitä.
Aivoalueesta riippuen ICH aiheuttaa erilaisia oireita aina päänsärystä, lievistä tuntupuutoksista tai halvausoireista aina syvään tajuttomuuteen ja elintoimintojen häiriintymiseen. Suuret ja esimerkiksi elintoiminnoista vastaaville aivoalueille sijoittuvissa vuodoissa leikkaushoidosta usein pidättäydytään ja vuoto johtaa lähes aina kuolemaan.

SAV

Subaraknoidaalivuoto purkautuu aivojen lukinkalvonalaiseen tilaan. Vuoto näkyy tietokonekerroskuvauksessa aivojen reuna-alueilla sirppimäisenä alueena, joten se voi olla vaikeampi havaita kuin aivokudokseen purkautuva vuoto. Subaraknoidaalivuoto hoidetaan akuutissa vaiheessa yleensä kirurgisesti, krooninen (pitkittynyt, ei-akuutti) vuoto voidaan hoitaa kirurgisesti tai konservatiivisesti (ei kirurgisia hoitotoimenpiteitä).

Oireet ja tutkimukset

Vuoto alkaa usein valveilla ollessa. Päässä voi tuntua äkillinen humahdus, kipu tai risahdus. Alkuoireita seuraa voimakas päänsärky, johon liittyy pahoinvointia ja oksentelua. Ylä- ja/tai alaraajojen halvaantuminen joko tois- tai molemminpuolisesti on tavallinen oire. Se voi ilmetä pelkästään lihasten halvaantumisena tai siihen voi liittyä tuntohäiriöitä.
Pikkuaivojen lisäksi verenvuodossa syntyy halvausten asemasta liikkeiden yhteistoimintahäiriöitä. Verenvuoto aivojen alempiin osiin aiheuttaa usein tajuttomuutta ja häiriöitä hengityksen säätelyssä. Vuoto kohottaa yleensä painetta kallon sisällä, ja verenpaine nousee. Aivoverenvuoto varmistetaan ja erotetaan aivoinfarktista  tietokonekerroskuvauksella.
Nodar Kumaritašvili

Elämä ja ura

Nodar Kumaritašvili syntyi 25. marraskuuta 1988 Bordžomissa, silloisessa Georgian sosialistisessa liittotasavallassa, Neuvostoliitossa. Hän varttui alueella, jossa oli paljon laskettelumäkiä, ja hän nautti erilaisista talviurheilulajeista. Itse kelkkailun hän aloitti 13-vuotiaana. Kumaritašvili osallistui ensimmäisen kerran ohjaskelkkailun maailmancupiin kaudella 2008–2009. Kauden lopputuloksissa hän sijoittui 55:nneksi 62:sta osallistujasta. Kaudella 2009–2010 Kumaritašvili oli maailmancupissa 44. Kausi jäi hänen viimeisekseen.
Hänen isänsä David Kumaritašvili on entinen kelkkailija. Nodarin isän serkku Felix Kumaritašvili on puolestaan Georgian kelkkailujärjestön johtaja.
Kelkkailuharjoitusten lisäksi Kumaritašvili valmistui Georgian teknillisestä yliopistosta, jossa hän suoritti kandidaattitutkinnon vuonna 2009. Kumaritašvili oli myös Georgian patriarkaatin harras jäsen. Hän muun muassa rukoili ennen lähtöä talviolympialaisiin.
Kumaritašvili oli kelkkaillut kilpaa vuodesta 2008 ja hän asui tuohon aikaan Bakurianissa, Georgiassa.

Kuolema

Kumaritašvili laski olympialaisten toisissa harjoituksissa radan viimeiseen jyrkästi oikeaan kaartuvaan mutkaan liian leveällä linjalla ja osui mutkan ylälaitaan, minkä seurauksena hän törmäsi mutkan jälkeisen suoran oikeaan laitaan ja lensi yli toisen puolen matalan laidan. Hän osui radan teräksisiin rakennepaaluihin ja jäi lopuksi makaamaan maahan. Vauhtia koko tilanteessa oli 143,6 km/h. Häntä yritettiin elvyttää välittömästi paikan päällä, mutta matkalla sairaalaan hänet todettiin kuolleeksi. Radan turvallisuutta oli epäilty jo ennen kisojen alkua. Jotkut olivat nimittäneet ulosajomutkaa "Kuoleman mutkaksi".
Enetsin kieli

Enetsin kieli (aikaisempi nimitys jeniseinsamojedi) on Venäjällä Krasnojarskin aluepiirin Taimyrin piirissä asuvien enetsien puhuma uralilaisen kieliperheen samojedilaiseen haaraan kuuluva kieli.
Enetsi kuuluu pohjoissamojedilaisiin kieliin. Sen lähimmät sukukielet ovat nenetsi ja nganasani. Kieli jakautuu pohjoisiin tundra- ja eteläisiin metsämurteisiin, joita eräät tutkijat ovat pitäneet erillisinä kielinä. Metsäenetsit (noin 150 henkeä) asuvat Dudinkan kunnan Potapovon kylässä ja tundraenetsit (noin 50 henkeä) Karaulin kunnan Vorontsovossa. Molemmat kylät sijaitsevat Jenisein rannalla 300–400 kilometrin päässä toisistaan. Potapovossa asuu enetsien lisäksi nenetsejä, evenkejä, venäläisiä ja toisen maailmansodan aikana karkotettuja saksalaisia. Vorontsovossa on myös nenetsejä, nganasaneja, venäläisiä ja muualta tulleita siirtotyöläisiä. Noin kolmannes enetseistä on muuttanut Krasnojarskin aluepiirin kaupunkeihin.
Vuonna 1989 enetsejä laskettiin olevan Venäjällä 198 henkeä, joista 92 puhui enetsiä äidinkielenään ja 14 toisena kielenä. Venäjää puhui äidinkielenään 70 henkilöä ja nenetsiä 22. Vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 237 enetsiä ja 119 enetsin puhujaa. Kielen puhujista 66 asui Taimyrin piirikunnassa ja vain kuusi ei osannut venäjää. Aktiivisia enetsin kielen käyttäjiä on arvioitu olevan vieläkin vähemmän, enintään 20 henkeä. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 43 enetsin puhujaa.
Vuonna 1986 julkaistiin N.M. Tereštšenkon laatima kyrillinen enetsin aakkosto. Sen jälkeen enetsiksi on ilmestynyt kolme kirjaa: pieni kansanperinnekokoelma (1992), katkelma Luukkaan evankeliumista (1995) ja koulusanakirja (2001). Piirin sanomalehti Taimyr julkaisee toisinaan enetsinkielistä sivua ja paikallisessa radiossa lähetetään enetsinkielisiä ohjelmia. 1990-luvun puolivälissä Potapovossa toimi vähän aikaa lapsille tarkoitettu kielikerho.
Enetsiä voidaan pitää kuolevana kielenä. Vuosituhannen vaihteessa sitä osasivat Potapovossa vain yli 50-vuotiaat ja Vorontsovossa yli 40-vuotiaat. Vanhuksista monet puhuvat myös nenetsiä, nganasania tai evenkiä. Nuoriso osaa yleensä vain venäjää.
Anne Niilola

Anne Marjukka Niilola (s. 9. heinäkuuta 1963 Kuusankoski) on suomalainen näyttelijä. Hän valmistui ylioppilaaksi Kuusankosken lukiosta vuonna 1982. Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta hän valmistui näyttelijäksi vuonna 1991. Parhaiten hänet tunnetaan Maalaiskomedia-televisiosarjan Virpi Hakkaraisen roolista. 
Niilola on vieraillut Vaasan kaupunginteatterissa, Porin Teatterissa, teatteri Raivoisissa Ruusuissa, Pyynikin kesäteatterissa ja Tampereen työväen teatterissa. Hän on kiinnitettynä Kotkan kaupunginteatterissa. Lisäksi hän on näytellyt useassa televisiosarjassa ja opettanut improvisaatiota.
Karhuriipi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,8 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Lankojärven alueella (67.94), jonka Konttajoen alaosan alueeseen (67.942) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 83,2 metriä mpy.
François Colímon

François Colímon (s. 10. heinäkuuta 1934) on haitilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Montfort-lähetyssaarnaajien papiksi 11. helmikuuta 1962 ja nimitettiin Port-de-Paix'n hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 18. syyskuuta 1978. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Luigi Conti, jota avustivat François-Wolff Ligondé, François Gayot, Jean-Jacques Claudius Angénor, Emmanuel Constant ja Joseph Willy Romélus.
Colímonista tuli 22. helmikuuta 1982 Port-de-Paix'n piispa, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään hiippakuntansa johdossa 1. maaliskuuta 2008.
Suomen krematoriot

Suunnitteilla

Krematorioita on kaavailtu lähivuosien aikana muun muassa Rovaniemelle, Kokkolaan sekä Porvooseen. Tuhkahautausten lisääntyminen on aiheuttanut tarvetta uusien krematorioiden rakentamiselle ja vanhojen kunnostamiselle.  Suomessa vuonna 2011 oli 41 % tuhkahautauksia, mutta esimerkiksi Helsingissä 4/5, kun tuhkaukset ovat muutenkin selvästi yleisempiä kaupungeissa kuin maaseudulla.
Escuela Finlandesa

Escuela Finlandesa, toiselta nimeltään Aurinkorannikon suomalainen koulu on Espanjassa Fuengirolassa sijaitseva yksityinen suomalainen peruskoulu. Koulu on toiminut vuodesta 1991 lähtien. Se tarjoaa virallista perusopetusta vuosiluokilla 1–9 ja syksystä 2007 alkaen lukiokoulutusta. Vuonna 2017 koulussa opiskeli noin 300 oppilasta. Nykyisin koululaisille tarjotaan myös uutta mahdollisuutta käydä suomalaista koulua, mutta asua espanjalaisessa perheessä.
KHO:n vuoden 2017 päätöksen mukaan koulu joutuu maksamaan takaisin runsaat 616 000 euroa vuosina 2009–2011 saamiaan tukia. Ministeriö ja Opetushallitus tulkitsivat, että Aurinkorannikon suomalaisen koulun oppilaista osa oli asettunut pysyvästi Espanjaan.
Luciano Burti

Formula 1 -ura

Burti starttasi 15 F1-kisaan keräämättä pisteen pistettä. Hän loukkaantui ulosajossa Belgian GP:ssä 2001. Sen jälkeen hän on toiminut muun muassa Ferrarin testikuljettajana vuosina 2002–2004. Parhaimmillaan Burti oli kahdesti kahdeksas.
Huarpan kulttuuri

Huarpan kulttuuri eli Warpa kukoisti pienellä alueella eteläisessä Keski-Perussa 400 eaa. – 400 jaa. Toinen ajoitus antaa ajan 200 eaa. – 550 jaa. jolloin Perussa oli monia paikallisia valtakeskuksia. Suunnilleen samoihin aikoihin Perun pohjoisrannikolla kukoisti Moche. Viljavassa Ayacuchon laaksossa Etelä-Perun Andeilla oli monia pienehköjä kyliä, joissa asuttiin melko vaatimattomasti, vaikka oli julkisia rakennuksiakin. Huarpan kulttuurin sanotaan joissain lähteissä kuuluvan seuraavaa Warin valtiota edeltävään Vista Alegre -vaiheeseen. Huarpan vaiheen lopulla näyttää ainakin joillain Ayacuchon laakson alueilla kyliä äkkiä tyhjentyneen. Kauden lopulla nousi alueella Chonchapatan keskus, joka toi Warille tyypillisen kulttuurin.
Naomi Kawase

Naomi Kawase (30. toukokuuta 1969 Nara, Japani) on japanilainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -näyttelijä.

Ura

Kawasen vanhemmat erosivat hänen ollessaan lapsi, eikä hän nähnyt isäänsä kuin vasta aikuisena. Kawase valmistui Osakan kuvataidekorkeakoulusta vuonna 1989. Ensimmäinen dokumenttielokuva Ni tsutsumarete (1992) käsitteli häntä jäljittämässä isäänsä. Vuonna 1994 ilmestyneessä dokumentissa Katatsumori Kawase kuvaa isoäitiään. Kumpikin elokuva palkittiin vuoden 1995 Yamagatan dokumenttifestivaalilla.
Vuonna 1997 Kawasesta tuli nuorin Camera d'orin voittaja elokuvallaan Moe no suzaku.  Hotaru-elokuva voitti Locarnon elokuvajuhlilla Fipresci-järjestön palkinnon ja Cicae-palkinnon vuonna 2000. Cannesin elokuvajuhlilla ovat olleet esillä Sharasôju vuonna 2003, Mogari no mori (Tuomariston valinta -palkinto 2007), Hanezu no tsuki 2011 ja Futatsume no mado 2014.
Kawasen elokuvaura on ollut esillä näyttelyissä Euroopassa, esimerkiksi Pariisin Jeu de Paume -museossa vuonna 2002. Vuonna 2010 hän perusti Kansainvälisen Naran elokuvafestivaalin halutessaan tuoda nuorten ohjaajien elokuvia esiin. Vuonna 2013 Kawase toimi yhtenä Cannesin tuomareista. Vuonna 2015 Ranskan kulttuuriministeri myönsi hänelle Taiteen ja kirjallisuuden kunniamerkin.
Kirsikkapuiden alla -elokuva esitettiin Helsingin Rakkautta ja Anarkiaa -festivaalilla nimellä An vuonna 2015. Suomessa sen ensi-ilta elokuvateattereissa oli 8.4. 2016.

Yksityiselämä

Kawase oli naimisissa elokuvatuottaja Takenori Sentôn kanssa vuodesta 1997 vuoteen 2000, jolloin hän käytti sukunimeä Sentô.