Väestönkasvu

Väestönkasvu tarkoittaa väkiluvun kasvua. Yksinkertaisia väestönkasvun malleja ovat logistinen malli ja malthusilainen kasvumalli. Väestönkasvu lasketaan syntyvyyden, kuolleisuuden ja muuttoliikkeen erotuksena. 
The World Factbook arvioi vuoden 2011 väestönkasvuksi 1,092 % koko maailmassa. Tähän vaikuttavat syntyvyys 19,15 syntymää tuhatta asukasta kohti, ja kuolleisuus 8,12 kuollutta tuhatta asukasta kohti. Maailman mittakaavassa muuttoliikkeen vaikutusta ei tarvitse ottaa huomioon. Väestönkasvu on hidastunut kaikissa maanosissa. Väkiluku alkanee pienetä vuoden 2100 jälkeen käytyään 9-11 miljardissa.
Maapallon väestö kasvoi voimakkaimmin 1990-luvun alussa, yli 80 miljoonaa henkeä vuodessa. Teollisuusmaissa väestönkasvu on hidastunut 1950-luvulta asti, ja kehitysmaissakin perheiden lapsiluku pienenee. Tämä ei riitä kuitenkaan pienentämään väkilukua, sillä suuri määrä nykyisiä lapsia ja nuoria on tulossa perheenperustamisikään.

Suomessa syntyvyys oli 50 321, kuolleisuus 53 722 ja nettomaahanmuutto 16 986 henkeä vuonna 2017.

Tuleva väestönkasvu

YK:n vuoden 2017 ennusteen mukaan vuonna 2100 maailmassa on 11,2 miljardia ihmistä, ja sen jälkeen väkiluku alkaa laskea. Eräs tutkijaryhmä arvioi, että vuonna 2100 ihmisiä olisikin 10,9 miljardia ja kasvu jatkuisi yhä. Eräiden asiantuntijoiden mukaan väkiluku on 9 miljardia vuonna 2050, minkä jälkeen se alkaa laskea.
Tiedetoimittaja Marko Hamilon mukaan hedelmällisyysluku on ongelmallisen korkea enää vain Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, jossa esimerkiksi hiilipäästöt ovat muutenkin vähäisiä, joten väestönkasvu ei ole keskeistä ilmastonmuutokselle. Muualla väestön ikärakenne alkaa olla suurempi ongelma. Vielä 1970-luvulla peloteltiin maailman väkiluvun kasvavan 20-30 miljardiin, vaikka tällaista ei ole näköpiirissä.
Myös Osmo Soininvaara toteaa hedelmällisyyslukujen laskeneen kestävälle tasolle muualla kuin Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, jossa sielläkin ne ovat laskeneet seitsemästä viiteen. Siksi hän puolustaa YK:n väestöohjelman rahoitusta.
Kiinan syntyvyys on jo huolestuttavan alhainen, alle 0,6 %. Tämä uhkaa aiheuttaa vakavan huoltosuhdeongelman. Lisäksi poikia syntyy 18 % enemmän kuin tyttöjä, mikä voi lähivuosikymmeninä aiheuttaa vakavaa epävakautta.

Aiemmat ennusteet

1900-luvun lopulla ensin väestön väitettiin räjähtävän, sitten ennuste pudotettiin 15 miljardiin, sitten 12 miljardiin, sitten 10 miljardiin. Muissakin tuomiopäivänennusteissa on ensin esitetty aivan perustelemattoman liioiteltuja väitteitä, joita on sittemmin vaivihkaa pienennetty myöntämättä virhettä.
Esimerkiksi väestöguru Paul Ehrlich väitti, että globaalit nälänhädät tappaisivat miljardeja 1970- ja 1980-luvuilla, mutta aliravittujen määrä romahtikin.

Väestönkasvun seuraukset

Vielä vuonna 1962 asiantuntijat kiistelivät YK:ssa siitä, pystytäänkö ikinä tuottamaan ruokaa 3 miljardille ihmiselle (silloinen väkiluku). Puolet maailman väestöstä näki tuolloin nälkää. 
Jo pelkän 1960-luvun teknologian avulla maapallo elättäisi Harvardin yliopiston Roger Revellen mukaan 40 miljardia ihmistä, Colin Clarkin mukaan 157 miljardia. Michael Lindin mukaan teknologian kehitys on monesti tehnyt virheellisiksi esitetyt arviot maapallon kantokyvystä. Nälänhädät ovat tyypillisesti johtuneet omavaraisuuteen pyrkivästä politiikasta.
Ruoan- ja energiantuotantoa on pystytty lisäämään nopeammin kuin väestömäärä on kasvanut ja raaka-aineiden niukkuuskin on vähentynyt (reaalihinnoilla mitattuna). Väestön 6-kertaistuessa 1776-1975 maailman reaalinen kansantuote 80-kertaistui. 
World Resources Institute arvioi, että maailmassa tarvitaan vuonna 2050 väestönkasvun vuoksi noin puolet enemmän ruokaa nykytilaan verrattuna (2018).
Voimakkaalla väestönkasvulla ja samanaikaisella elintason nousulla on ollut katastrofaaliset ekologiset seuraukset. Esimerkiksi selkärankaislajien populaatioiden yksilömäärät ovat vähentyneet 60 prosenttia vuosina 1970–2014. On alettu puhua ihmisen aiheuttamasta kuudennesta joukkosukupuutosta, jonka taustalla on väestön ja kulutuksen kasvu.