Francon aika – näin sen koimme

Alcantaran perhe

Alcántarat ovat alun perin köyhä pienviljelijäsuku, joka on kotoisin Albacetesta, Kastilia- La Manchasta. Paremman elämän toivossa, yleiseurooppalaisen rakennemuutoksen aikaan, jolloin muuttoliike suuntautui maaseuduilta kaupunkeihin, Alcántarat muuttivat Madridissa sijaitsevaan kuvitteelliseen San Genaron lähiöön, jonka asukkaat ovat kotoisin alun perin maaseudulta.
Yhteiskunnallisessa asemassa Alcántarat ovat alempaan keskiluokkaan kuuluvia "valkokaulustyöläisiä", jotka asemassaan kipuavat koko ajan enemmän keskiluokkaan.

Antonio

Antonio Alcántara Barbadillo (s. 1926, es. Imanol Arias) on syntynyt kuvitteellisessa Sagrillasin kylässä, Albacetessa. Hänen isänsä ja veljensä kuolivat Espanjan sisällissodan aikana hänen ollessaan vielä lapsi. Näistä kokemuksista hän on omaksunut jyrkän kielteisen kantansa politiikkaan ja korostaa aina, että perheen elättäminen ja paremman elintason hankkiminen on paljon tärkeämpää kuin sekaantuminen politiikkaan. Espanjan hallintoon ja Francoon hän suhtautuu neutraalin kunnioittavasti. Nuorena miehenä hän muutti köyhästä kylästä tuoreen vaimonsa Mercedesin ja tämän äidin, anoppinsa Herminian kanssa Madridiin jättäen äitinsä kotikylään. Madridia ja kotikyläänsä pidemmäksi Antonio ei ole juurikaan mennyt lukuun ottamatta kahden vuoden armeijakomennusta Pohjois-Afrikassa 1940-luvun puolivälissä.

Mercedes

Mercedes "Merche" Fernández de Alcántara (s. 1929, es. Ana Duato) on Antonion Alcántaran vaimo. Hän meni nuorena naimisiin itseään hieman vanhemman kotikylän Antonion kanssa ja muutti miehensä sekä äitinsä kanssa Madridiin. Sarja kuvaa erityisesti ensimmäisissä jaksoissa Mercedesin kautta millainen oli naisen asema perinteisessä espanjalaisessa yhteiskunnassa Francon aikana. Nainen oli kodin henki, joka yhdessä äitinsä ja tyttärensä kanssa vastasi kodintöistä, kuten kaupassa käynnistä, ompelemisesta, pyykkäämisestä, siivoamisesta ja ennen kaikkea ruoanlaitosta.

Herminia

Herminia (s. 1902, es. María Galiana) on myös kotoisin Sagrillasin kylästä. Hän kuuluu sodan kokeneeseen sukupolveen ja hänen sukuunsa on kuulunut surmansa saaneita tasavaltalaisia. Herminia ei suhtaudu nykyaikaistumiseen kriittisesti, vaan hänen mielestään monet keksinnöt, kuten e-pillerit olisivat saaneet olla jo hänen aikanaan. Uusiin keksintöihin hän suhtautuu ensin nuivasti, mutta lopulta omaksuu ne itselleen. Perinteisessä ajattelussaan hän on kuitenkin pitäytynyt. Francoon hän suhtautuu neutraalin kunnioittavasti ja pitää Caudillon hallintoa rauhan sekä hyvinvoinnin takeena. Herminia pelkää uutta sotaa, mikä näkyy hänen reaktionaan Pariisin vuoden 1968 opiskelijamellakoihin, eikä hän suostu kuvittelemaan aikaa ilman Francoa.

Toni

Toni (Antonio) on (s. 1950, es. Pablo Rivero) on perheen vanhin poika ja nimetty isänsä mukaan. Hän on menestynyt koulussa hyvin ja pääse lopulta opiskelemaan yliopistoon oikeustieteelliseen tiedekuntaan. Hän on ensimmäinen koulutettu Alcántara. Pian yliopistolle tultuaan hän ihastuu ja lopulta rakastuu Marta-nimiseen tyttöön, joka toimii marxistiopiskelijajohtajana. Martan mukana Toni alkaa pyöriä vasemmistolaisissa opiskelijapiireissä ja osallistua politiikkaan vastoin isänsä neuvoja.

Inés

Inés (s. 1948, es. Irene Visedo) on perheen lapsista ensimmäinen. Aluksi hän seurusteli Galerías Preciados-tavaratalossa työskennelleen Jèsusin kanssa, mutta pani suhteen poikki, koska ei halunnut vakiintua heti morsiameksi ja pian nuoreksi kotiäidiksi perinteiseen espanjalaiseen tyyliin. Hän on pakollisen koulun jälkeen joutunut menemään jo nuorena teinityttönä töihin. Hän työskenteli Nievesin kampaamossa ystävättärensä Pilin kanssa aina siihen asti, kunnes kumpikin siirtyi Meyni-vaateliikkeeseen töihin.

Vastaanotto

Francon aika on saanut useita kansallisia ja kansainvälisiä tunnustuksia, joihin kuuluvat Espanjan kulttuuriministerin vuonna 2009 myöntämä Premio Nacional de Televisión, kahdesti voitettu Premios Ondas (Kansainvälinen TV-palkinto 2002 ja Paras kotimainen TV-sarja 2003), kolmesti saatu New York Latin ACE Award (2008, 2009 ja 2010) ja Soulin kansainvälisillä draamafestivaaleilla 2007 voitettu parhaan draamasarjan Silver Bird -palkinto. Se myös oli ehdokkaana parhaan kansainvälisen draamasarjan Emmyn saajaksi vuonna 2003. Yhteensä sarja, sen esittäjät ja henkilökunta ovat saaneet 70 palkintoa.