Alexander Halonen

Varhaiset vuodet ja siirtolaisena Pohjois-Amerikassa

Alex Halonen syntyi varakkaaseen pietarinsuomalaiseen perheeseen. Käytyään koulua sekä Venäjällä että Suomessa, hän muutti 1800-luvun lopussa Yhdysvaltain itärannikolle. Halonen oli tutustunut työväenliikkeeseen jo Suomessa, mutta lähti varsinaisesti mukaan toimintaan vasta Yhdysvalloissa vuonna 1899. Tammikuussa 1900 hän oli perustamassa New Yorkin Harlemissa ilmestynyttä Amerikan Työmiestä yhdessä J. W. Lähteen, A. F. Tannerin ja Martin Hendricksonin kanssa, mutta henkilöristiriitojen vuoksi lehti jäi vain muutaman kuukauden ikäiseksi. Halonen palasi jo keväällä lyhyeksi aikaa Suomeen, toimien sosialidemokraattisen puolueen kiertävänä puhujana. Matkustettuaan takaisin Yhdysvaltoihin, Halonen työskenteli aluksi toimittajana Michiganin Calumetissa ilmestyneissä Päivälehdessä ja Amerikan Uutisissa, jotka eivät kuitenkaan olleet työväenlehtiä. Seuraavaksi Halonen oli Michiganin Hancockissa Työmiehen toimitussihteerinä ja Soihtu-kuukausilehden päätoimittajana, sekä vielä lyhyen aikaa Raivaajan toimittajana Massachusettsin Fitchburgissa, ennen paluutaan Suomeen talvella 1907. Halonen julkaisi Yhdysvalloissa myös kaksi runokokoelmaa, joista ensimmäinen Kulkurin kujilla ilmestyi 1902.

Paluu Suomeen

Syksyllä 1907 hän aloitti Kansan Lehden toimittajana Tampereella. Halonen valittiin eduskuntaan sosialidemokraattien listalta Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuoden 1910 eduskuntavaaleissa, mutta hänen kautensa jäi lyhyeksi, kun tsaari Nikolai II hajotti eduskunnan jo vajaan vuoden kuluttua. Halonen toimi myös sosialidemokraattisen puolueen kiertävänä luennoitsijana ja hänellä oli myös Tampereella toiminut kirjankustantamo, joka kuitenkin meni konkurssiin talvella 1911. Toukokuussa 1911 hän sai Turun hovioikeudelta kuuden kuukauden tuomion majesteettirikoksesta loukattuaan keisaria Turussa elokuussa 1909 pitämässään puheessa. Prokuraattori Aleksei Hosiainovin tekemän valituksen jälkeen senaatti korotti sen vuotta myöhemmin kahdeksaan kuukauteen. Halonen suoritti rangaistuksensa Vaasan lääninvankilassa, jossa samaan aikaan olivat majesteettirikoksesta saamiaan tuomioita kärsimässä myös Ali Aaltonen ja Lauri Letonmäki. Vankilan ala-arvoisissa oloissa sairastunut Halonen siirrettiin tuomionsa loppuvaiheessa Vaasan lääninsairaalaan, josta hän vapautui maaliskuussa 1913.
Halonen oli vankilasta päästyään muuttanut Haapamäelle, josta käsin hän jatkoi edelleen sosialidemokraattisen puolueen kiertävänä puhujana ja työskenteli myös Henkivakuutusyhtiö Suomen asiamiehenä. Syksyllä 1915 hänet valittiin sosialidemokraattien Vaasan läänin itäisen vaalipiirin puhujaksi. Vuotta myöhemmin hän siirtyi SDP:n Mikkelin läänin piirisihteeriksi. Halonen oli muun muassa organisoimassa marraskuun 1917 yleislakkoa Mikkelissä ja tammikuun alussa 1918 hän oli osallisena Savonlinnassa puhjenneissa levottomuuksissa. Ne kuitenkin ratkesivat kaupungin, punakaartin ja suojeluskunnan välisissä neuvotteluissa, joihin Halonen osallistui puolueen edustajana.

Sisällissota ja maanpako

Sisällissodan käynnistyttyä 27. tammikuuta, valkoiset ottivat Mikkelin haltuunsa kaksi päivää myöhemmin, jolloin Halosen ja Anshelm Kanniston johtama Mikkelin punakaarti antautui taisteluitta. Halonen oli vankina Savonlinnassa, kunnes elokuun lopussa 1918 Mikkelissä kokoontunut valtiorikosoikeus tuomitsi hänet 12 vuoden kuritushuonerangaistukseen. Halosen katsottiin jolukuussa 1917 vapauttaneen Mikkelin lääninvankilasta erään murhayrityksestä syytetyn miehen, agitoineen laillista järjestystä vastaan Savonlinnassa loppiaisena 1918 sekä toimineen Mikkelin punakaartin päällikkönä ja hankkineen sille aseita.
Halonen siirrettiin Lahdessa toimineelle Hennalan vankileirille, jossa hän sairastui kulkutautiin, mutta onnistui kuitenkin pakenemaan lokakuussa 1918. Halonen yritti Vaasan kautta Ruotsiin, mutta joutui kaupungissa viranomaisten käsiin. Tällä kertaa hän pakeni poliisin kuulusteluhuoneesta ja pääsi Ruotsiin paikallisen kalastajan salakuljettamana. Ruotsissa Halonen yöskenteli kertomuksensa mukaan konetehtaan konttoristina. Joulukuussa nostettiin Väinö Tanneria vastaan syyte, koska hän oli lähettänyt Ruotsin sosialidemokraattien puoluesihteerille Gustav Möllerille suosituskirjeen Halosen puolesta. Syyttäjä piti Tanneria kirjeen vuoksi yhteiskunnalle vaarallisena, mutta Helsingin raastuvaoikeus vapautti Tannerin kaikista syytteistä.
Huhtikuussa 1919 ruotsalainen sanomalehti Folkets Dagblad Politiken paljasti, että Halonen oli lähettänyt Suomen lähetystösihteerinä Tukholmassa toimivalle Werner Cajanukselle kirjeen, jossa hän tunnusti hankkineensa aseita Suomessa maanalaisesti toimiville kommunisteille. Aseet oli kuljetettu Tornionjokilaaksoon maiden väliselle rajalle ja sieltä edelleen Suomen puolelle. Niitä oli myöhemmin tarkoitus toimittaa Suomeen myös meriteitse. Lehti väitti, että Ruotsissa salanimeä Dahlberg käyttänyt Halonen oli todellisuudessa vakoillut maahan paenneita entisiä punakaartilaisia Suomen hallitukselle lähetystösihteeri Cajanuksen toimeksiannosta. Lisäksi hänen väitettiin vakoilleen jonkin ulkovallan hyväksi 800 kruunun kuukausipalkkaa vastaan. Halonen puolustautui väittämällä Cajanuksen käsiin joutuneen kirjeen olleen tarkoitettu suomalaisille sosialidemokraateille, joita hän halusi auttaa taistelussa bolševikkien maanalaista toimintaa vastaan. Lisäksi Halonen kielsi vakoilleensa minkään ulkovallan laskuun. Syyskuussa 1919 hän palasi Suomeen ja ilmoittautui Etsivälle keskuspoliisille Helsingissä. Lehtitietojen mukaan hän ilmoitti olevansa valmis kärsimään vankeusrangaistuksensa loppuun. Sosialidemokraattien piirissä häntä pidettiin kuitenkin edelleen urkkijana.

Viimeiset vuodet

Vapauduttuaan punakaartilaisten yleisen armahduksen myötä, Halonen muutti 1920-luvun alussa jälleen Yhdysvaltoihin. Hän toimi muun muassa pappina, raittiustyöntekijänä sekä pelimerkkien laskijana pelihuoneistossa. Halonen kuului myös Duluthissa toimineen Työväen Opiston johtokuntaan. Hän toimitti Yhdysvalloissa muun muassa tunnetun teoksen Suomen luokkasota. Vuosikymmenen puolivälin jälkeen Halonen palasi Suomeen ja työskenteli viimeiset 20 elinvuottaan suomentajana Hämeenlinnassa. Tammikuussa 1948 kuollut Alex Halonen on haudattu Ahveniston hautausmaalle.

Perhe

Alex Halonen oli kahdesti naimisissa. Ensin vuodet 1901–1918 Hilja Leedi Komssin kanssa ja myöhemmin vuodet 1923–1926 Olga Johanna Mastolan kanssa.

Tuotanto

Alex Halonen julkaisi poliittisen kirjallisuuden lisäksi kaksi runokokoelmaa ja suomensi muun muassa Tom Mannin, Ivan Turgenevin ja Horace Annesley Vachellin teoksia. Hänen runojaan ilmestyi myös lukuisissa työväenliikkeen julkaisuissa. Halosen tunnetuin teos on vuonna 1928 Yhdysvalloissa ilmestynyt Suomen luokkasota, joka on ensimmäinen Suomen sisällissodan rintamatapahtumia punaisten kertomana kuvaava kirja.