google/wiki40b huggingface dataset:
CSX Transportation

Historia

CSX Transportation muodostettiin 1. kesäkuuta 1986, kun sen edeltäjä Seaboard System Railroad fuusioitui Atlantic Coast Line Railroadin, Louisville and Nashville Railroadin ja Seaboard Air Line Railroadin sekä useiden pienien yhtiöiden kanssa. 31. elokuuta 1987 Chesapeake and Ohio Railway fuusioitiin CSX Transportationin kanssa: C&O oli fuusioitunut saman vuoden huhtikuussa Baltimore and Ohio Railroadin kanssa. 
23. kesäkuuta 1997 CSX Transportation sekä Norfolk Southern hakivat yhdessä Surface Transportation Boardilta lupaa ostaa, jakaa ja liikennöidä 17 700 ratakilometrin laajuinen Consolidated Rail Corporation (Conrail). Valtion omistama Conrail oli ollut toiminnassa vuodesta 1976 alkaen, ja se oli yhdistänyt useita pienempiä rautatieyhtiöitä valtiolliseksi rautatieyhtiöksi. Hakemus hyväksyttiin 6. kesäkuuta 1998 ja omistussuhteiden siirron takarajaksi asetettiin 22. elokuuta. CSX hankki omistukseensa 42% ja Norfolk Southern sai loput 58% Conrailin omistuksesta. Kaupan myötä CSX:n rataverkon laajuus kasvoi noin 6 100 ratakilometrillä: valtaosa tästä oli entisen New York Central Railroadin rataa. CSX aloitti liikenteen entisellä Conrailin rataverkolla 1. kesäkuuta 1999.

Yhtiön nimi

Yhtiön nimi syntyi, kun Chessie System, Inc. ja Seaboard System Railroad  (yleisesti Chessie ja Seaboard) aloittivat fuusioitumisneuvottelut. Tuolloin puheenjohtaja oli sitä mieltä, että muodostettavan uuden yhtiön nimessä ei olisi kummankaan aiemman yhtiön nimeä yhteistyön vuoksi. Ehdotuksia nimeksi kysyttiin molempien yhtiöiden työntekijöiltä, ja suurin osa niistä oli alkukirjainten yhdistelmiä. Samaan aikaan Interstate Commerece Commissionille annettiin väliaikainen nimilyhenne CSC (Chessie-Seaboard Company), joka kuului virginialaiselle rekkafirmalle. Myös CSM (Chessie-Seaboard Merger) oli jo varattu, joten lakimiehet päättivät ottaa käyttöön lyhenteen CSX, joka jäi pysyvästi käyttöön.
Julkisessa tiedonannossa sanottiin: ”CSX on sopiva, sillä C voi tarkoittaa Chessietä ja S Seaboardia, ja X, kertomerkki, voi tarkoittaa että yhdessä olemme enemmän”. Perään liitettiin myöhemmin T-kirjain, muodostaen lyhenteen CSXT. Tämä tehtiin sen vuoksi, että X-kirjaimeen päättyvät lyhenteet oli varattu rautatiekalustoa omistaville yhtiöille, jotka eivät olleet rautatieliikennöitsijöitä.
Wilhelm von Bode

Wilhelm von Bode (10. joulukuuta 1845 Calvörde, Preussin kuningaskunta – 1. maaliskuuta 1929 Berliini) oli saksalainen taidehistorioitsija ja vaikutusvaltainen museonjohtaja. Hän työskenteli Berliinin valtionmuseoiden palveluksessa lähes puoli vuosisataa ja kartutti niiden kokoelmia. Hänen mukaansa on nimetty Berliinin Bode-museo, joka perustettiin hänen johdollaan vuonna 1904. Boden aikana Berliinin museoiden kokoelmat kohosivat maailmanmaineeseen.
Bode vietti nuoruutensa Braunschweigissa ja kiinnostui jo varhain taiteesta. Hän toimi Braunschweigin herttuallisessa taidemuseossa kokoelmien luetteloijana ja museo-oppaana. Isänsä tahdosta hän opiskeli kahden vuoden ajan oikeustiedettä Göttingenin ja Berliinin yliopistossa ennen kuin omistautui taidehistorialle. Käännekohdaksi Boden elämässä muodostui vuonna 1871 Italiaan tehty matka, jonka aikana hän vakuuttui kutsumuksestaan. Vuonna 1872 hänestä tuli Berliinin kuninkaallisten museoiden veistososaston kipsikokoelman kuraattori. Hänet nimitettiin 1883 koko veistoskokoelman ja 1890 Gemäldegalerie-maalauskokoelman johtajaksi. Hänen johdollaan Berliinin museosaarelle perustettiin uusi taidemuseo, Kaiser-Friedrich-Museum, jonka ensimmäisenä johtajana hän toimi 1904–1920. Bode sovelsi museossaan uudenlaista konseptia, jossa samaa aikakautta mutta eri taiteenlajeja edustaneita teoksia, esimerkiksi veistoksia ja maalauksia, asetettiin näytteille rinnakkain, jotta yleisö voisi aistia menneiden aikojen hengen. Monet muut museot omaksuivat myöhemmin saman mallin. Oman museonsa johtamisen ohella Bode toimi myös kaikkien Preussin kuninkaallisten museoiden ylijohtajana vuodesta 1906 aina eläkkeellejäämiseensä asti. Bode aateloitiin vuonna 1914. Kaiser-Friedrich-Museum nimettiin vuonna 1956 hänen mukaansa Bode-museoksi.
Boden aloittaessa uransa Berliinin museoihin kerättiin pääasiassa kipsikopiota kuuluisista veistoksista ja myös tunnetuista maalauksista aiottiin hankkia lähinnä kopioita. Bode otti kuitenkin tavoitteeksi alkuperäisten mestariteosten keräämisen. Hän vieraili monesti ulkomaisissa museoissa ja loi paljon suhteita taiteenkeräilijöihin, lahjoittajiin ja poliittisiin päätöksentekijöihin. Koska taideostoihin käytettävissä olleet julkiset varat olivat rajalliset, hän tarjosi opastusta yksityisille taiteenkeräilijöille, jotta nämä vastapalveluksena lahjoittaisivat taideteoksiaan museolle. Hänen on sanottu omistautuneen kokoelmiensa kartuttamiselle intohimoisesti ja häikäilemättömästikin. Hän pyrki myös luetteleloimaan museonsa kokoelmia tieteellisesti. Taidehistorioitsijana Bode julkaisi arvostettuja tutkimuksia hollantilaisesta maalaustaiteesta sekä saksalaisesta ja italialaisesta kuvanveistosta. Hänen erikoisalojaan olivat Rembrandt, 1600-luvun hollantilainen maalaustaide ja Italian renessanssin kuvanveisto. Boden teokset vaikuttivat moniin vaikutusvaltaisiin taiteenkeräilijöihin.
Bode oli koko ikänsä sairaalloinen ja oman museonsa avajaisiinkin hän joutui osallistumaan pyörätuolissa istuen. Vähän ennen kuolemaansa hän julkaisi muistelmateoksen Mein Leben.
Simpsiö

Historia

Simpsiö on ollut merkittävä paikka lapualaisille jo useita vuosisatoja. Synkempää lukua sen historiassa edustaa rinteessa vielä 1700-luvulla käytössä ollut mestauspaikka, jonka vuoksi Simpsiötä pidettiin menneisyydessä pelottavanakin paikkana. 
Simpsiö-nimen alkuperä on jäänyt arvailujen varaan. Joidenkin tarinoiden mukaan Simpsiön huipulla olisi ollut järvi, jonka ruotsinkielisestä nimestä ”Simsjö” (suom. Uimajärvi) olisi johdettu paikan suomenkielinen nimi. On myös arveltu, että vuorella mahdollisesti vieraillut piispa olisi nimennyt paikan Raamatun Simsonin mukaan. Kumpaakaan selitystä ei ole voitu varmentaa oikeaksi. Lapualaiset ovat joka tapauksessa tunteneet paikan aina Simpsiönä. 
Simpsiö esiintyy myös kansataruissa, joissa mielikuvitus sekoittuu tosiasioihin. Eräässä tarussa Töysän jättiläismiehen Tohnin kerrotaan kantaneen Simpsiöltä kauniiksi katsomansa suuren kiven Kyrön kirkon rakennustarpeiksi. Tavallisia miehiä tämän kiven kantoon olisi tarinan mukaan tarvittu kymmenen. On kuitenkin totta, että Simpsiön yli on kulkenut Töysästä alkanut ikivanha kirkkotie Kyrön kirkkoon. Polun sanotaan olleen olemassa jo 1300-luvulla.
Eräs Simpsiön tarinoista kertoo vuoressa asuneista vahvoista vuorenpeikoista, jotka vaativat Simpsiön yli kulkevilta veroksi kiviröykkiöön heitettävän lantin; ne jotka lantin jättäisivät heittämättä, saisivat kokea pahoja asioita eikä paluuta olisi. Vuorenpeikkojen häätämiseksi paikalle oli kutsuttu piispa Hemming, joka onkin todellinen historiallinen henkilö. Piispan levähdyspaikaksi tiedetty paikka Simpsiöllä tunnetaan edelleen piispanpenkkinä. Varmaa todistetta piispan vierailusta Simpsiöllä ei ole.

Hiihtokeskus

Simpsiön modernimpi kehitys alkoi 1960-luvun jälkeen. Tuolloin Simpsiön maasto-olosuhteita alettiin käyttää yhä lisääntyvän vapaa-ajan liikunnan ja ulkoilun harrastuspaikkana. Murtomaahiihto, mäkihyppy, luistelu ja kesäiset liikuntamuodot löysivät Simpsiön alueelta omat suorituspaikkansa.
Simpsiönvuori Oy:n nimellä kulkeva rinnehiihtokeskus näki päivänvalonsa vuonna 1984. 1990-luvun taitteessa laskettelijoita oli Simpsiöllä vuosittain parhaimmillaan jopa yli 100 000. Maaliskuussa vuonna 2004 rinnehiihtokeskukseen avattiin K-36-hyppyrimäki. Kesällä vuonna 2010 vanha hyppyrimäki purettiin ja tilalle rakennettiin uusi hyppyrimäki. Uusi HS-55-mäki vihittiin käyttöön helmikuussa vuonna 2011.
Simpsiölle on syntynyt myös mökkikylä, jossa sijaitsee noin 40 pääasiassa vapaa-ajan asuntoa.
Kid vs. Kat

Juoni

Coop pelaa baseballia isänsä ja pikkusiskonsa kanssa, kun pallo lentää pensaikkoon. Coop menee hakemaan palloa, mutta  samaan aikaan pensaiden taakse laskeutuu olio, joka säikäyttää Coopin karkuun. Coopin pikkusisko Milly menee katsomaan mitä Coop säikähti ja palaa pensaikosta kissa sylissään. Milly kysyy isältä saako hän pitää sen, ja hänen ryhdyttyä huutamaan isän ei auta kuin suostua. Milly nimeää kissansa Herra Katiksi. Pian Coop kuitenkin huomaa, että Hr. Katti ei ole maapallolta kotoisin ja se aiheuttaa tahallaan Coopille harmia. Muut perheenjäsenet eivät usko Coopia, kun hän yrittää kertoa kissan olevan erittäin älykäs, häijy ja kotoisin toiselta planeetalta. Coopin on maksettava samalla mitalla Herra Katille, mutta se ei ole helppoa, kun kissa hallitsee myös muukalaisten teknologian.
Obvodnyi-kanava

Obvodnyi-kanava (ven. Обво́дный кана́л, Obvodnyi kanal) on Nevan ja Suomenlahteen laskevan Jekateringofka-joen yhdistävä kanava Pietarin keskustan eteläosassa Venäjällä. Sen pituus on 8,08 kilometriä, leveys 21,3 metriä (itäpäässä enimmillään 42,6 metriä) ja suurin syvyys kolme metriä. Kanavaan laskevat Monastyrka ja Sutelanjoki (ven. Volkovka).
Kaupungin etelärajan muodostaneen kanavan rakentaminen alkoi vuosina 1769–1776. Lännestä päin kaivettu osuus yhdistettiin vuosina 1803–1804 Fontankaan Vvedenski-kanavalla, joka peitettiin vuosina 1967–1969. Obvodnyi-kanavan rakentamista jatkettiin vuosina 1804–1812, 1816–1821 ja 1829–1833. Vuonna 1821 nykyisen Ligovski-prospektin paikalle rakennettiin akvedukti, joka johti Liihan kanavan vedet Obvodnyi-kanavan yli kaupungin keskustaan. Valmis kanava avattiin laivaliikenteelle 25. lokakuuta 1833.
1900-luvun alkuun saakka Obvodnyi-kanava toimi laivaliikenteen väylänä, jonka rannoille rakennettiin suuri teollisuuslaitoksia. 1800-luvun loppupuolella kanavasta muodostui avoviemäri, johon tehtaat laskivat jätevetensä. Monet teollisuuslaitokset liittyvät Venäjän työväenliikkeen historiaan. Vuonna 1904 kanavan rannalla murhattiin sisäministeri Vjatšeslav Pleve. Obvodnyi-kanavan puhdistus ja syventäminen aloitettiin 1930-luvulla. Rantapenkereet saatiin valmiiksi 1960-luvulla.
Nykyään Obvodnyi-kanavan rantakatu on tärkeä liikenneväylä. Sen varrella sijaitsevat Pietarin linja-autoasema, Baltian ja Varsovan rautatieasemat sekä metroasema Baltijskaja. Kanavan ylittävät Moskovan ja Vitebskin asemien rautatielinjat sekä Obuhovskoi Oborony, Ligovski, Moskovski, Izmailovski, Lermontovski ja Staro-Petergofski -prospektit. Klassistisen arkkitehtuurin muistomerkkejä ovat Aleksanteri Nevskin luostarin akatemiarakennus (arkkitehti Luigi Rusca, 1817–1819) ja Izmailovon rykmentin elintarvikevarastot (Vasili Stasov, 1819–1821). Kanavan varrella on lukuisia 1800–1900-luvun alun teollisuusarkkitehtuurin muistomerkkejä: kehräämöitä, rautatievarikoita, viinatehtaita, Treugolnik-kumitehdas, kaasulaitos, sähkölaitos, viljavarasto ym. Konstruktivistisen arkkitehtuurin ja Stalinin ajan klassismin siirtymävaihetta edustaa Moskovan valtakadun kulmassa sijaitseva Frunzenski-tavaratalon rakennus (1934–1938).
Nina Li Chi

Nina Li Chi (kiin. 利智, 31. joulukuuta 1961 Shanghai) on vuoden 1986 Miss Aasia -kauneuskilpailun kiinalainen voittaja, joka näytteli vuosina 1986–1992. Hän on ollut vuodesta 1999 naimisissa Jet Lin kanssa. Parilla on kaksi lasta, Jada ja Jane.
Galina Višnevskaja

Galina Pavlovna Višnevskaja o.s. Ivanova (ven. Гали́на Па́вловна Вишне́вская, 25. lokakuuta 1926 Leningrad – 11. joulukuuta 2012 Moskova) oli venäläinen sopraano, joka tuli maailmankuuluksi loisteliaan, mutta dramaattisen uransa ansiosta. Hänellä oli tumma ja voimakas ääni, jonka avulla hän toi useisiin rooleihin uutta puhtia.

Laulajanura

Višnevskajan ensimmäinen rooli oli Jevgeni Oneginin Tatjana Moskovan Bolšoi-teatterissa. Tämän jälkeen hän esiintyi useissa rooleissa Venäjällä, Euroopassa ja Yhdysvalloissa. 1960-luvulla Višnevskaja esiintyi kuuluisissa rooleissa muun muassa La Scalassa, Metropolitanissa ja Covent Gardenissa.

Yksityiselämä

Višnevskaja oli aikoinaan naimisissa kuuluisan venäläisen sellisti Mstislav Rostropovitšin kanssa, ja heillä oli kaksi lasta. Višnevskaja ja hänen puolisonsa joutuivat Neuvostoliitossa epäsuosioon, koska Rostropovitš puolusti julkisesti kirjailija Aleksandr Solženitsynia. He muuttivat Neuvostoliitosta länteen vuonna 1974. Heiltä vietiin Neuvostoliiton kansalaisuus vuonna 1978. He saivat Yhdysvaltojen kansalaisuuden, mutta Neuvostoliiton romahdettua heille myönnettiin jälleen Venäjän kansalaisuus.
Galina Višnevskaja joutui kokemaan Neuvostoliiton kurjuuden. Kirjassaan Galina: venäläinen tarina (1984) hän kuvaili kirjavaa elämäänsä ja myös sitä, kuinka hän rakasti Venäjää – kaikesta huolimatta. 
Rostropovitš ja Višnevskaja perustivat vuonna 1991 säätiön, joka huolehtii venäläisten lasten ja nuorten hepatiitti B -rokotuksista.
Ouarglin kieli

Ouargli eli tagargrent (omakielinen nimitys teggargrənt) on pohjoisten berberikielten zenati-ryhmään kuuluva kielimuoto. Sitä puhutaan Algerian Ouarglan keidaskaupungissa sekä 20 kilometriä luoteeseen sijaitsevassa Ngouçassa. Puhujamääräksi arvioidaan alle 10 000 tai 5 000 henkeä.
Oman kielensä lisäksi Ouarglan berberit puhuvat arabiaa. Kaupungin kolmen heimon sekä Ngouçan kielimuotojen välillä on pieniä eroja. Ouarglista on olemassa Samuel Biarnayn laatima kieliopillinen kuvaus (1908) sekä Jean Delheuren sanakirja (1987).
Brahen Kellari

Brahen Kellari on Turun keskustassa Puolalankadulla vuodesta 1967 toiminut Turun vanhin kellariravintola. Vuonna 1888 rakennetussa talossa sijaitsevassa ravintolassa on 110 asiakaspaikkaa, ja sen on vuodesta 1997 omistanut Hessu Martikainen.
Brahen Kellarissa on järjestetty pimeydessä nautittavia illallisia.
Samaan yritykseen nimeltä Mar-La Ravintolat Oy kuuluu läheisellä Yliopistonkadun kävelykadulla toimiva Café Brahe.
Marxilainen kansantaloustiede

Lainaus

»Tavarafetišismi

Tavarantuotannon vallitessa esineet, tavarat, saavat erityisiä ikään kuin yliluonnollisia ominaisuuksia joiden selittäminen on tarpeellista tavarantuotannon ymmärtämiseksi.

Kun kengät ja takki markkinoilla vaihdetaan toisiinsa, on se ilmausta siitä, että suutari ja räätäli ovat työskennellet toisiansa varten. Kun takki ja kengät markkinoilla saavat arvon, jonka mukaan niitä verrataan toisiinsa, on tässä kysymys vain kahden tavarantuottajan työmäärien vertailusta. Suutarin ja räätälin väliset tuotannolliset suhteet ilmenevät markkinoilla esineiden kenkien ja takin välisenä suhteena.

Sellaisenaan ei tavaroissa enempää kuin rahassakaan ole mitään salaperäistä eikä selittämätöntä. Käyttöarvoina eli hyödykkeinä ne ovat välineitä ihmisten erilaisten tarpeiden tyydyttämiseksi ja arvoina tulosta yleisinhimillisten työn kuluttamisesta. Mitään yliluonnollisia ominaisuuksia eivät työn esineet voi saada sen johdosta, että ihminen niitä jalostaa. Se että ihmisten väliset suhteet näyttävät esineiden välisiltä suhteilta eli tavarafetišismi, kuten Marx sitä nimittää, johtuu tietyistä yhteiskunnallisista suhteista.»
(Nevalainen, Eino; Peltonen, Matti Antero: ”V luku. Tavara ja Arvo”, Marxilainen kansantaloustiede, s. 90. Kansankulttuuri OY Helsinki, 1972. ISBN 951-615-003-9. )
Kuparisorsa

Koko ja ulkonäkö

Aikuisen koiraan vartalo on ruosteenruskea, ja pää on musta valkeaa poskea ja sinistä nokkaa lukuun ottamatta. Naaras on harmaankirjava. Pyrstö on pitempi kuin muilla pienillä sorsilla, ja törröttää usein pystyssä linnun uidessa. Pituus 35–43 cm, siipien kärkiväli 53–62 cm, paino 310–795 g.

Levinneisyys

Alun perin Pohjois-Amerikan länsirannikko Brittiläisestä Kolumbiasta Kaliforniaan ja New Mexicoon, mutta tarhakarkulaisista on muodostunut pysyvä kanta moniin Euroopan maihin. Suomessa näistä kannoista lähtöisin olevia lintuja tavataan lähes vuosittain. On nykyään Euroopassa systemaattisen hävityskampanjan kohteena, koska vieraslajina hybridisoituu alueella alkuperäisen valkopääsorsan (Oxyura leucocephala) kanssa ja syrjäyttää sen pesimäpaikoiltaan.

Elinympäristö

Pesii järvillä tiheän kasvillisuuden joukossa, ja kotijärven jäätyessä muuttaa merenrannalle. Kuparisorsat pysyttelevät vedessä suurimman osan ajasta.

Lisääntyminen

Kuparisorsa munii 6–10 munaa ja hautoo niitä 25 vuorokautta.

Ravinto

Vesikasvien juuria ja siemeniä, vesihyönteisiä ja muita selkärangattomia.
Ilmaston muuttajat

Ilmaston muuttajat (engl. The Weather Makers: The History and Future Impact of Climate Change) on Tim Flanneryn kirja ilmastonmuutoksesta vuodelta 2005. Kirjan on julkaissut suomeksi Otava vuonna 2006. Suomentaja on Ilkka Rekiaro. Esipuheen on kirjoittanut WWF Suomen varapuheenjohtaja professori Peter Lund. Otava ja WWF lahjoittivat kirjan kansanedustajille.
Matias Maccelli

Seuraura

Maccelli on Turun Palloseuran kasvatti. Hän pelasi kauden 2015–2016 suurimmaksi osaksi seuran B-nuorissa, mutta Maccelli vahvisti kevätkaudella myös TPS:n C-nuoria. Hän jakoi tehoilla 5+6=11 koko C-nuorten SM-sarjan pudotuspelien pistepörssin voiton HIFK:n Niklas Nordgrenin kanssa.
Dubuque Fighting Saints varasi Maccellin 99. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa 2017. Hän aloitti kauden 2017–2018 TPS:n A-nuorissa, mutta joulukuussa 2017 Maccelli siirtyi kuitenkin hänet varanneeseen Fighting Saintsiin. Seuraavalla kaudella 2017–2018 Maccelli voitti joukkueen sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 31+41=72, joilla hän sijoittui koko USHL:n pistepörssissä kolmanneksi. Maccelli rikkoi yhdellä osumalla liigan suomalaisten yhden kauden maaliennätyksen, joka oli Eeli Tolvasen hallussa kaudelta 2016–2017. Hän myös sivusi suomalaisten yhden kauden piste-ennätystä, jonka Erik Haula teki kaudella 2009–2010. Pudotuspeleissä Maccelli oli Fighting Saintsin paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 1+4=5. Hänet valittiin kauden päätteeksi USHL:n toiseen tähdistökentälliseen. Maccelli pelasi kauden aikana myös USHL/NHL Top Prospects Gamessa.
Arizona Coyotes varasi Maccellin neljännellä kierroksella 98. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019. Ennen tätä, huhtikuussa 2019 hän teki 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen Tampereen Ilveksen kanssa. Maccelli aloitti harjoituskauden 2019–2020 vahvasti tehtyään ensimmäisessä harjoitusottelussa, 9. elokuuta 2019 Decens Cupin ottelussa Tapparaa vastaan peräti neljä maalia, kun Ilves voitti ottelun lukemin 7–2. Hän teki liigadebyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 13. syyskuuta 2019 myöskin paikallisvastustaja Tapparaa vastaan. Maccelli merkittiin Ilveksen kakkosketjun oikeaan laitaan Erik Ahopellon ja Eemeli Suomen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 17.48 minuuttia. Maccelli sai ottelussa myös syöttöpisteen Lassi Thomsonin tekemään maaliin kahden miehen ylivoimalla. Liigauransa avausmaalin hän teki viidennessä ottelussaan 4. lokakuuta 2019 ylivoimalla Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Maccellin osuma hyväksyttiin videotarkistuksen jälkeen ja se jäi Ilveksen 5–2-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Hän sai ottelussa myös syöttöpisteen Samuli Vainionpään tekemään maaliin. Hannu Mattila valitsi Maccellin ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi.

Maajoukkueura

Maccelli pelasi alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2017. Yhteensä hän on pelannut viisi nuorten ja 24 poikien maaottelua.

Muuta

Maccellin äiti Antonia on lähtöisin Yhdysvalloista ja hän muutti Suomeen 7-vuotiaana. Antonian isoisä on kotoisin Italiasta, mistä Maccellin perheen nimi juontaa juurensa.
Sylvänä

Sijainti, liikenne ja palvelut

Sylvänän lähimpiä naapurikyliä Somerolla ovat Ollila ja Paltta pohjoisessa, Lahti ja Pyöli lännessä, Pusula, Rautela ja Pappila lounaassa, Jaatila etelässä sekä Joensuu ja Laitiaisten kulmakunnalle ulottuvat Harjun, Härkälän ja Saarentaan kylien takamaat kaakossa. Pohjoisessa rajanaapureina ovat Jokioisten Vaulammi ja Tammelan Torro. Suhteessa liikenneväyliin kylä sijaitsee Somerolta Jokioisille johtavan kantatien 52 varrella ja idässä sen aluetta koskettaa Somerolta Forssaan johtava seututie 282. 1900-luvulla Sylvänä on kuulunut yhdessä läheisen Paltan kylän kanssa viereisen Ollilan kyläkeskuksen vaikutusalueeseen. Koulua käytiin vuoteen 2016 Ollilan koulussa.

Luonto

Luonnonmaantieteellisesti Sylvänän, Ollilan ja Paltan kylät sijoittuvat Tammelan ylängön suurten suhteellisten korkeuserojen luonnehtimalle reunavyöhykkeelle, jossa luonnonympäristöä hallitsevat saven täyttämät kallioperän murroslaaksot ja näiden väliin jäävät korkeammat kallio- ja moreeniselänteet. Alueen huomattavimmat vesistöt muodostuvat Paimionjoen sivujoen Jaatilanjoen latvahaaroista, jotka noudattelevat saven peittämiä kallioperän murroksia. Sylvänän kylän alueelle näistä osuvat Jaatilanjoen sivujoet Alijoki lännessä ja Hirsjoki ja Katjoki idässä.

Historia

Historiallisesti Sylvänä on ollut samaa jakokuntaa viereisten Ollilan ja Paltan kylien kanssa 1700-luvun lopulla toimitettuun isoonjakoon asti, ja isonjaon seurauksena kylien alueet muodostavat useita toisiinsa lomittuvia eksklaaveja varsinkin jakokunnan pohjoisosissa Koisthuhdan kulmakunnassa lähellä Jokioisten ja Tammelan rajaa.
Kylän vanha tontti on sijainnut nykyisen Jokioistentien varrella tien kahden puolen paikalla, jossa vielä ovat Näykin, Kurjen ja Roton talot tien itäpuolella. Muut taloista ovat siirtyneet hieman etäämmäs, lähinnä vanhaa tonttia on Juote ja hieman kauempana ovat Jalli, Kylä-Timperi ja Pelto-Timperi. Kauemmas kylän takamaille on aikoinaan siirretty Ali-Koljo eli Koljo ja Yli-Koljo eli Edel.
Sylvänän kylän alueella idässä nykyisen Torrontien varressa sijaitsi myös pääosin Harjun, Härkälän ja Saarentaan kylien takamaista koostuneen Laitiaisten kulmakunnan vuosina 1928-68 toiminut koulu, joka vuonna 1990 oli yksityiskäytössä.

Sylvänä kirjallisuudessa

Sylvänän Jalli yhdessä Someron Vilukselan Vitkan ja Syvänojan Sonnin sekä Somerniemen Viuvalan Pispan kanssa kuuluu niihin Someron ja Somerniemen taloihin, jotka mainitaan Aleksis Kiven Seitsemässä veljeksessä osana Eeron Jouluyönä laulamaa laulua. Romaanissa viitataan näiden ohella myös eräisiin somerolaisiin henkilöihin. Näistä Kivi lienee kuullut Somerolta kotoisin olleelta ystävältään Axel Wiensiltä.