google/wiki40b huggingface dataset:
Jennifer Hale

Elämäkerta

Hale syntyi Newfoundland ja Labradorissa, mutta kasvoi Yhdysvalloissa, jossa hän kävi high schoolia Alabamassa. Samaan aikaan ollessaan 17-vuotias Hale työskenteli tuotannon apulaisena, josta oli tulevaisuudessa hänelle paljon hyötyä. Collegessa Hale jatkoi näyttelemistä ja esiintyi teatterin lisäksi pienissä rooleissa televisiosarjoissa Teho-osasto, Ammu vaan! ja Melrose Place.

Ääninäyttelijänä

Ääninäyttelemisen pariin Hale päätyi vuonna 1993, jolloin hän aloitti tekemällä sivuääniä animaatioon Vaaleanpunainen pantteri. Tunnetuimpiin äänirooleihin kuuluu muun muassa Musta Kissa (Hämähäkkimies) ja neiti Keane (Tehotytöt). Hale usein kierrättää samaa ääntää kaikilla hahmoilla, mutta kykenee kuitenkin tekemään muita ääniä ja käyttää muun muassa ranskalaista aksenttiaan muutamille hahmoille.
Lisäksi Hale tekee myös mainosäänijuontoja muun muassa Discovery Channelille.
Syksyllä 2009 Top of the Limit -sivusto sijoitti Halen toiselle sijalle laatimassaan kymmenen parhaan videopelien ääninäyttelijän listassa.
Brad Park

Douglas Bradford ”Brad” Park (s. 6. heinäkuuta 1948 Toronto, Kanada) on uransa päättänyt kanadalainen jääkiekkoilija. Puolustajana pelannut Park pelasi uransa parhaat vuodet New York Rangersin joukkueessa. Rangers varasi hänet ensimmäisellä kierroksella vuoden 1966 amatöörien varaustilaisuudessa. Hän ehti pelata vähän aikaa Buffalo Bisonsin AHL-joukkueessa ennen kuin aloitti New Yorkissa 1968. Nopeasti hänestä kehittyi Rangersin paras puolustaja, ja taitavaa mailankäsittelijää alettiin verrata Bobby Orriin.
Parkista tehtiin joukkueen varakapteeni, ja myöhemmin kapteenina hän johti keväällä 1972 Rangersin Stanley Cupin finaaliin Boston Bruinsia vastaan, jonka se kuitenkin hävisi. Saman vuoden syksynä Park edusti Kanadaa Neuvostoliittoa vastaan pelatussa Summit Series -tapahtumassa. Kauden 1975–1976 Rangers aloitti heikoimmin miesmuistiin, ja seura hankkiutui eroon kovapalkkaisista veteraaneistaan. Marraskuussa 1975 suuressa vaihtokaupassa Park, tähtihyökkääjä Jean Ratelle ja farmiliigapelaaja Joe Zanussi vaihdettiin Boston Bruinsin maineikkaaseen keskushyökkääjään Phil Espositoon ja puolustaja Carol Vadnaisiin.
Kauppa ei ollut huono Rangersillekaan, mutta Bruins osui siinä suoranaiseen kultasuoneen. Bostonissa Park pelasi yhä huipputasolla valmentaja Don Cherryn alaisuudessa. Hän tuli toiseksi Norris Trophy -palkintokisassa Bruinsin pelipaidassa. Vuosina 1977 ja 1978 Park ja Boston Bruins ylsivät Stanley Cupin loppuotteluihin, mutta Montreal Canadiens voitti kummallakin kerralla. Parkin Boston-jakson viimeinen tähtihetki oli vuoden 1983 playoffissa, jossa hän teki maineikkaan voittomaalin jatkoajalla Buffalo Sabresin verkkoon seitsemännessä ja ratkaisevassa pudotuspelissä.
Seuraavaksi kaudeksi Park siirtyi Detroit Red Wingsiin vapaana pelaajana ja voitti Bill Masterton Trophy -palkinnon tehtyään Red Wingsin kausiennätyksen puolustajien syöttötilastossa. Kauden 1984–1985 jälkeen yhä tehokas pelaaja joutui lopettamaan uransa polvivammojen takia. Seuraavana vuonna hän vielä valmensi Detroitin joukkuetta jonkin aikaa.
New Canaan

Historiaa

1860-luvulla rakennettu rautatie muutti New Canaanin maatalousvaltaisesta alueesta vauraiden newyorkilaisten suosimaksi kesähuvila-alueeksi. Vähitellen he rakensivat sinne ympäri vuoden asuttavia taloja ja alkoivat kulkea junalla töissä Manhattanilla.
Toisen maailmansodan lopusta 1960-luvulle asti New Canaan oli arkkitehtuurin modernismin tärkeä keskus, jonne rakennettiin noin 80 modernia pientaloa suunnittelijoinaan muun muassa Philip Johnson, Marcel Breuer, Landis Gores, John M. Johansen ja Eliot Noyes – viisi arkkitehtia jotka tunnettiin yhteisnimellä ”The Harvard Five”. Tunnetuimmaksi niistä on muodostunut Johnsonin Glass House.
Vuonna 2015 New Canaaniin valmistui japanilaisten SANAA-arkkitehtien Kazuyo Sejima ja Ryūe Nishizawa suunnittelema ympäristö- ja kulttuurikeskus Grace Farms, maastossa mutkitteleva sarja lasipaviljonkeja.
New Canaanin taloja ja katunäkymiä käytettiin elokuvan Jäämyrsky (1997) kuvauspaikkoina. Muita New Canaanissa kuvattuja elokuvia ovat Hellyyteni kohde (1998), Stepfordin naiset (2004) ja Revolutionary Road (2008).
Liteinyi

Liteinyi (ven. Лите́йный) on Keskustan piiriin kuuluva kunnallishallintoalue Pietarin kaupungissa Venäjällä. Vuonna 1998 perustettu kunta rajoittuu Fontanka-jokeen, Nevan valtakatuun, Vosstanija-katuun, Tšernyševskin prospektiin ja Nevaan. Se käsittää historiallisen Liteinaja tšast -kaupunginosan. Alueen läpi kulkee Liteinyi-prospekti.
Ostana

Ostana on kunta ja kylä Italian  luoteisosan Cuneon maakunnassa Piemonten hallintoalueella. Se sijaitsee 1 282 metriä merenpinnan yläpuolella noin 60 kilometriä Torinosta lounaaseen. 
Ostana kuuluu Italian kauneimpien kylien järjestöön I Borghi più belli d’Italia.
Alle sadasta kunnan asukkaasta vain puolet asuu siellä ympärivuotisesti. 1920-luvulla Ostanassa asui yli tuhat ihmistä, mutta se on sen jälkeen kärsinyt väestökadosta. Vuonna 2016 kunnassa syntyi ensimmäinen vauva 28 vuoteen.
Ostanan kunta on vuodesta 2008 jakanut palkintoja vähemmistökielillä kirjoitetun kirjallisuuden tekijöille. Siellä on palkittu muun muassa saameksi kirjoittava Niillas Holmberg vuonna 2015.
Spyker F1

Midlandin osto

Varikolla oli liikkunut huhuja mahdollisesta tallin myymisestä keskellä kautta, vajaat kaksi vuotta sen jälkeen, kun Alex Shnaider osti Jordan Grand Prix'n Eddie Jordanilta. Hinnaksi väitettiin 128 miljoonaa dollaria, ja että Shnaider harkitsi tosissaan myymistä, koska tallit olivat tulleet entistä arvokkaammiksi, sillä vuoden 2008 jälkeen ei enää uusia talleja otettaisi sarjaan 12 enimmäismäärän täytyttyä. 9. syyskuuta 2006 talli myytiin Spyker Carsille, Spyker maksoi noin 106,6 miljoonaa dollaria.
Midland-kuljettajat Christijan Albers ja Tiago Monteiro jatkoivat tallissa myynnistä huolimatta, ja talli kilpaili kolme viimeistä kilpailua Spyker MF1 Racing -nimellä.

Kausi 2007

Kaudeksi 2007 Spykerin tallipäälliköksi nimettiin Colin Kolles ja talli sai käyttöönsä Ferrarin moottorit. Adrian Sutil ja Christijan Albers aloittivat tallin kuljettajina, mutta Albers sai potkut kesken kauden. Spyker oli pääasiassa sarjan hitain talli, kunnes auton uusi kehitysversio paransi hieman tallin kilpailukykyä loppukauden kisoihin. Talli saavutti ainoan MM-pisteensä kauden 15. osakilpailussa Japanissa Adrian Sutilin sijoituttua kahdeksanneksi.
Kaudeksi 2008 Spykerin nimi vaihtui Force Indiaksi intialaisen liikemiehen Vijay Mallyan hankittua talli omistukseensa yhdessä Spykerin toiminnassa jo aiemmin mukana olleen Michiel Mol'n kanssa.
Camila Giorgi

Tennisura

Maceratasta, Italiasta kotoisin oleva Giorgi aloitti tenniksenpeluun viisivuotiaana. Grand Slam -turnauksen – ja samalla WTA-turnauksen – pääsarjassa hän pelasi ensimmäisen kerran Wimbledonissa 2011 häviten ensimmäisen kierroksen ottelunsa Tsvetana Pironkovalle. Toisen ottelunsa WTA-kiertueen pääsarjassa Giorgi pelasi Memphisissä helmikuussa 2012 voittaen ensimmäisellä kierroksella turnauksessa ykköseksi sijoitetun Nadja Petrovan. Toisella kierroksella hän hävisi Stéphanie Foretz Gaconille. Vuoden 2012 Ranskan avoimissa Giorgi ei selviytynyt karsinnoista pääsarjaan. Wimbledonissa hän eteni neljännelle kierrokselle voitettuaan Flavia Pennettan, Ana Tatišvilin ja Nadja Petrovan. Neljännellä kierroksella hän hävisi kolmanneksi sijoitetulle Agnieszka Radwańskalle. Yhdysvaltain avoimissa Giorgi hävisi ensimmäisellä kierroksella Tsvetana Pironkovalle. Syys-lokakuun vaihteessa pelatussa Pekingin turnauksessa Giorgi voitti ensimmäisellä kierroksella maailmanlistan sijalla seitsemän olleen Sara Erranin, kunnes hävisi toisella kierroksella Romina Oprandille.
Australian avoimissa 2013 Giorgi hävisi ensimmäisellä kierroksella Stéphanie Foretz Gaconille ja Ranskan avointen avauskierroksella Peng Shuaille. Wimbledonissa Giorgi eteni kolmannelle kierrokselle voitettuaan Samantha Murrayn ja Sorana Cîrstean. Kolmannella kierroksella hän hävisi Marion Bartolille. Yhdysvaltain avoimissa Giorgi pääsi neljännelle kierrokselle voitettuaan muun muassa kolmannella kierroksella Caroline Wozniackin. Neljännellä kierroksella hän hävisi Roberta Vincille.
Fjodor Logginovitš Heiden

Suomen kenraalikuvernöörinä

Kuten usein oli tavallista uuden kansallisuuden itselleen adoptoineille ei-syntyperäisille venäläisille, Heiden omaksui vahvasti venäläismielisen arvomaailman. Hänestä tuli slavofiili, joten Suomen kenraalikuvernöörinä hän katsoi tehtäväkseen Suomen venäläistämisen. Hän ei kuitenkaan saanut suomalaisten keskuudessa yhtä pahaa mainetta kuin seuraajansa Nikolai Bobrikov, sillä hänen toimintatapansa oli hienovaraisempi.
Heiden suosi pääasiassa Suomalaista puoluetta, päinvastoin kuin edeltäjänsä Nikolai Adlerberg. Tämä synnytti käsityksen, että hän olisi tukenut Suomen autonomiapyrkimyksiä.
Heiden piti kielipolitiikkaa venäläistämisen tärkeimpänä välineenä. Ruotsin kieli sitoi Suomea henkisesti länteen, joten sen käyttöä oli pyrittävä vähentämään. Tähän tavoitteeseen hän pyrki tukemalla suomen kielen käyttöä valtionhallinnossa, yliopistossa ja armeijassa. Hän ei pitänyt suomen kieltä samanlaisena uhkana kuin ruotsin kieltä, sillä hänen näkemyksensä mukaan suomi oli kehittymätön kieli, ja jäisi joka tapauksessa vähitellen suuren kulttuurikieli venäjän jalkoihin. Fennomaanit eivät tienneet näistä Heidenin näkemyksistä, joten he ottivat kiitollisina vastaan kenraalikuvernööriltä tulevan arvokkaan tuen asialleen.
Vanhassa historiantutkimuksessa asia esitettiin niin, että Heiden toimi aluksi Suomen ystävänä, mutta kääntyi slavofiiliksi vuoden 1890 tienoilla. Tämä "Heidennin linjaksi" kutsuttu tulkinta on myöhemmin hylätty, koska Heidenin muistiinpanot ja suunnitelmat osoittavat hänen omaksuneen slavofiilisyyden jo 1880-luvun alussa. 
Kielipolitiikan lisäksi Heiden pyrki lisäämään venäläisvaikutusta suosimalla virkanimityksissä sellaisia henkilöitä, jotka olivat asuneet pitkään Venäjällä ja osasivat hyvin venäjää. Hän kiinnitti myös huomiota Suomen ja Venäjän välisten kauppasuhteiden kehittämiseen ja vaati tullimuodollisuuksia vähennettäväksi. Mitä enemmän Suomi kävisi kauppaa Venäjän kanssa, sitä enemmän se integroituisi osaksi Venäjän valtakuntaa.
Heiden oli kiinnostunut myös Suomen aseman juridisesta selkiyttämisestä. Hän halusi määritellä tarkoin sen, mitkä asiat kuuluvat Suomen päätösvaltaan ja mitkä asiat ovat Venäjän päätettävissä. Heidenin kanta asiaan oli, että jos asialla oli "yleisvaltakunnallista merkitystä", siitä piti päättää Venäjällä. Kysymys Suomen itsenäisen lainsäädäntövallan rajoista alkoi siis jo Heidenin kaudella nousta julkisuuteen, ja hänen seuraajansa Bobrikovin kaudella siitä tulikin kiihkeän keskustelun aihe.
Näkyvin Heidenin virkakauden venäläistämistoimenpide oli vuoden 1890 postimanifesti, jossa Suomen Posti määrättiin Venäjän sisäministeriön alaisuuteen. Tämän manifestin näkyvyys perustui paljolti siihen, että Suomen vaakunaleijona vaihtui postimerkeissä Venäjän kaksipäiseen kotkaan. Postimanifestia on myös pidetty jonkinlaisena alkusoittona vuonna 1899 alkaneelle sortokaudelle.
Heiden erosi virastaan vanhuuden ja sairauden vuoksi tammikuussa 1897. Uusi kenraalikuvernööri nimitettiin kuitenkin vasta vuonna 1898. Väliaikana virkaa toimitti Stepan Gontšarov.
Normaali-ilmakehä

Normaali-ilmakehä eli normaali ilmanpaine (atm) on kansainvälisesti vahvistettu ilmanpaineen normaaliarvo, 101 325 pascalia, jota ennen on käytetty myös paineen mittayksikkönä.  Se on suuruudeltaan lähellä yhtä baaria, jolla se käytännössä voidaan usein korvata. 
Yksi normaali-ilmakehä on 760 torria eli elohopeamillimetriä.

Historia

Vuonna 1954 pidetty kymmenes yleinen paino- ja mittakonferenssi (CGPM) vahvisti normaali-ilmakehän yleiseen käyttöön ja hyväksyi sille arvon 1013,25 dyneä neliösenttimetriä kohti, mikä on sama kuin 101 325 Pa. Tämän arvon oli tarkoitus olla yhtä suuri kuin keskimääräinen ilmanpaine merenpinnan tasolla Pariisin leveysasteella, ja käytännön kannalta se todella vastaa keskimääräistä ilmanpainetta merenpinnan tasolla monissa teollistuneissa maissa, jotka ovat suunnilleen samoilla leveyspiireillä.
Kemiassa lämpötilan ja paineen standardiarvona on vanhastaan käytetty NTP:tä (Normaali lämpötila ja paine), joka vastaa 0 °C:n lämpötilaa ja 101,325 kPa:n painetta. Vuonna 1982 IUPAC kuitenkin suositteli, että ilmoitettaessa aineiden fysikaalisia ominaisuuksia normaalipaineena käytettäisiin tarkalleen yhden baarin eli 100 kilopascalin painetta.
HMS Achille (1798)

Palvelus

Alus osallistui 21. lokakuuta 1805 Trafalgarin taisteluun, jossa se oli amiraali Colingwoodin johtaman jonon seitsemäntenä aluksena HMS Colossuksen ja HMS Revengen välissä. Alus avasi kello 12.15 tulen kohti Montanesia ja viisitoista minuuttia myöhemmin kohti Argonautaa. Taistelun edetessä alus vaihtoi täyslaidallisia vielä Achillen ja Berwickin kanssa. Taistelussa aluksen miehistöstä sai surmansa kolmetoista ja haavoittui 59.
Alus poistettiin Napoleonin sotien päätyttyä palveluksesta vuonna 1815 Chathamissa ja se siirrettiin reserviin Sheernessissä. Alus varustettiin pyöristetyllä peräpeilillä Chathamissa 1817-1822, minkä jälkeen sen uppouma oli 1 981 2/94 bm:ää. Samalla aluksen tykkikannen pituus kasvoi 3/4 tuumaa ja kölin pituus 1,5 jalkaa. Aluksen leveys kasvoi 5 tuumaa ja syväys väheni kahdeksan tuumaa. Muutostöiden päätyttyä alus palautettiin Chathamissa reserviin, mistä se siirrettiin edelleen Sheernessiin 1829. Alus luokiteltiin 76-tykkiseksi vuonna 1839. Se myytiin 3 600 punnalla Castle & Beechille romutettavaksi Charltonissa 1. marraskuuta 1865.
Sojuz TMA-14

Avaruusturistien viimeinen lento?

Sojuz TMA-14 voi olla vuosiin viimeinen avaruusturisteja avaruusasemalle kuljettava lento.

Logo-kilpailu

Venäjän avaruusjärjestö järjesti yhdessä muiden maiden avaruusjärjestöjen kanssa kansainvälisen 6-15-vuotiaille lapsille suunnatun lennon logo -piirustuskilpailun. Voittaja, 12-vuotias moskovalaistyttö Anna Chibiskova sai matkan Baikonurin kosmodromiin yhdessä kolmen muun palkitun kanssa. Lennon tunnuksessa näkyy Chibiskovan piirustuksen aihe, maapalloa kannattelevat kädet.
Nikki Fernandez

Ennen onnettomuutta

Nikki nauttii ateriaa vanhan miehen kanssa, joka pian kutsuu tarjoilijansa Paulon ruokahuoneeseen. Paulo tarjoilee ruokaa, kunnes vanha mies myrkyttyy ruuasta ja kuolee. Nikki repii avaimen miehen kaulasta, jolloin selviää Nikkin ja Paulon tuntevan jo ennestään toisensa. He varastavat miehen tallelokerosta timantit ja pakenevat.
Odottaessaan Sydneyn lentoasemalla Oceanic Airlinesin lentoa 815, parisuhteessa elävät Nikki ja Paulo näkevät Shannonin ja Boonen riitelevän. Nikki sanoo Paulolle, että ”lupaa, että meistä ei tule koskaan tuollaisia”. Paulo lupaa.

Ensimmäinen ja toinen tuotantokausi

Nikki esiintyy ensimmäisellä ja toisella tuotantokaudella muutamissa jaksoissa vain taustalla olevana henkilönä.

Kolmas tuotantokausi

Kolmannen tuotantokauden jakso Expose keskittyy Nikkiin ja Pauloon. Jakson alussa Hurley ja Sawyer törmäävät harhautuneeseen Nikkiin, joka kaatuu maahan heidän eteensä. He kuulevat hänen sanovan ”Paulo valehtelee” (engl. Paulo lies). Tämän jälkeen Nikki kuolee. Pian Hurley ja Sawyer löytävät Nikkin poikaystävän, Paulon kuolleena. He uskovat syynä tapahtumaan olevan Toiset.
Takauma näyttää, kuinka Pauloa etsivä Nikki löytää tämän viidakosta ja kertoo haluavansa timantit. Nikki heittää Paulon päälle Arztin kokoelmasta haltuunsa ottaneen myrkyllisen hämähäkin, jonka pisto halvaannuttaa noin kahdeksaksi tunniksi. Paulon ollessa halvaantumaisillaan Nikki etsii timantteja. Hän löytää timantit Paulon housuista, jolloin Paulo sanoo Nikkille, että ”en antanut timantteja sinulle, koska sen jälkeen et olisi enää tarvinnut minua”. Nikkin huomaamatta samoja hämähäkkejä, joita hän heitti Paulon päälle, kiipeää hänen jaloilleen. Ne pistävät häntä, ja hän juoksee pois. Hätääntynyt Nikki kaivaa maahan kuopan, johon hän piilottaa timantit. Juostessaan pois viidakosta hän näkee Hurleyn ja Sawyerin. Takauma päättyy, ja jakson alussa nähty kohtaus jatkuu. Kuolleeksi luullut Nikki ja Paulo lasketaan kuoppaan, ja heidän päälle heitetään hiekkaa. Juuri kun hiekka osuu Nikkin kasvoille, hän avaa silmänsä; Nikki ja Paulo olivat vain halvaantuneita, eli Hurley ja Sawyer hautaavat heidät eläviltä. Hurleyn ja Sawyerin löydettyä harhaantuneen Nikkin, tämä sanoikin viimeisinä sanoinaan ”halvaantunut” (engl. paralysed), eikä ”Paulo lies”.
Reino Kalliolahti

Reino Elias Kalliolahti (15. huhtikuuta 1917 Kuhmalahti – 29. syyskuuta 1992 Tampere) oli suomalainen näyttelijä.
Kalliolahti syntyi 18-lapsiseen perheeseen. Ennen näyttelijäksi ryhtymistään hän työskenteli leipurina ja kondiittorina Viitasaarella ja Tampereella. Hän toimi sotavuosina rintamalla lääkintäaliupseerina. Haavoittumisen jälkeen Kalliolahti joutui kotirintamalle ja vuonna 1943 hän pääsi Tampereen Työväen Teatteriin näyttelijäoppilaaksi. Hän oli näyttelijänä Jyväskylän Työväen Teatterissa 1945–1951 ja Tampereen Työväen Teatterissa 1951–1982. Kalliolahti oli 15 vuoden ajan Pyynikin Kesäteatterin toiminnanjohtajana ja hän ideoi sekä toteutti yhdessä lavastaja Leo Lehdon kanssa teatterille pyörivän katsomon joka valmistui 1959. Kalliolahti ohjasi myös harrastajateattereissa ja opetti Tampereen yliopiston näyttelijäopiskelijoita. 
Kalliolahti teki pitkän uran teatterinäyttelijänä Tampereen Työväen Teatterissa, jonka toisen kerroksen tasanteelle on pystytetty patsas hänelle. Kalliolahti näytteli myös jonkin verran televisiossa. Hänen ehkä tunnetuin roolityönsä on Kilun isän rooli televisiosarjassa Pertsa ja Kilu (1975). Ainoan pääroolinsa valkokankaalla hän teki elokuvassa Mommilan veriteot 1917, jossa hän näytteli Alfred Kordelinia, aikansa rikkainta suomalaista miestä. Mommilan veritekojen ohella Kalliolahden ehkä tunnetuin rooli oli Pirtamon vanhaisäntä Veikko Kerttulan TV-elokuvassa Simpauttaja.
Kauppila (Kangasala)

Kauppila on Kangasalan osa-alue entisen Sahalahden kunnan alueella. Siellä sijaitsee Laipanmaan metsäalue jossa sijaitsee Rajalan kämppä. Alueella on myös paljon järviä.
Tristan da Cunha

Historia

Saariryhmän löysi vuonna 1506 portugalilainen purjehtija Tristão da Cunha, joka nimesi pääsaaren nimensä mukaan, vaikkei päässytkään miehineen nousemaan maihin. Alkuperäinen nimi Ilha de Tristão da Cunha muutettiin myöhemmin englanninkieliseen muotoon Tristan da Cunha Island. Ensimmäisen saariryhmän varsinaisen tutkimuksen teki ranskalainen fregatti L'Heure du Berger, joka kartoitti saarten rantoja.
Ensimmäinen asukas Tristan da Cunhalla oli yhdysvaltalainen Jonathan Lambert, joka saapui saarelle vuonna 1810. Vuonna 1815 Britannia otti saaret muodollisesti haltuunsa, lähinnä estääkseen ranskalaisia käyttämästä niitä tukikohtana pelastaakseen Saint Helenan saarelle vangitun Napoleon Bonaparten.

Suomen Joutsenen seitsemäs matka

Suomen Joutsen poikkesi seitsemännellä matkallaan 20. lokakuuta 1937 – 12. toukokuuta 1938 Montevideon ja Kapkaupungin välisellä etapilla ankkurissa Tristan da Cunhalla. Suomalaisilla ei ollut maihinnousu- eikä ankkurointilupaa, mutta he jäivät keinumaan mainingeille parin merimailin päähän rannasta. Saarelta vierailtiin laivassa muutamalla veneellä, ja kapteeni John Konkola vastaanotti vierailijoiden virallisen osan muiden seurustellessa laivan miehistön kanssa. Vierailijoiden mukana oli suomea taitava norjalainen, joka toimi British Museumin geologisen retkikunnan kasvibiologina.

Väestö

Tristan da Cunhalla asuu noin 300 ihmistä, joista kaikilla on joku seitsemästä siellä käytössä olevasta sukunimestä, vaikkakaan sukunimiä ei siellä tavallisesti käytetä. Asukkaat puhuvat äidinkielenään englantia ja ovat uskonnoltaan anglikaaneja.
Saarella esiintyy poikkeuksellisen paljon joitakin perinnöllisiä sairauksia, kuten astmaa ja kaihia, johtuen pääasiassa väistämättömistä avioliitoista keskenään jossakin määrin sukua olevien välillä. Lähes kaikki asukkaat työskentelevät saaren paikallishallinnon palveluksessa. Kaikki halukkaat voivat 16 vuotta täytettyään jatkaa opintojaan Britanniassa. Saariryhmä on melko pitkälle omavarainen – sinne saapuu laiva vain kolmen tai neljän kuukauden välein tuomaan tarvikkeita ja uutisia ulkomaailmasta.

Infrastruktuuri

Väestön vähäisyyden vuoksi saarella ei ole kuin yksi koulu, yksi sairaala, yksi posti, yksi museo, yksi kahvila, yksi pubi ja yksi uima-allas. Saarelle ei ole sen vuoristoisuuden vuoksi voitu rakentaa lentokenttää, ja ainoa satamakin on vain pieni kalastussatama. Sanomalehtiä on yksi, Tristan Times. Televisio saatiin saarella käyttöön vuonna 2001, mutta siellä näkyy vain yksi BFBS:n lähettämä televisiokanava.

Talous

Tristan da Cunhan talous perustuu perinteiseen maanviljelyyn ja kalastukseen, jotka tuottavat ruokaa saarelaisten tarpeisiin. Suurimmat ulkopuoliset tulonlähteet ovat postimerkkien ja kolikoiden myynti filatelisteille ja keräilijöille ympäri maailman. Toinen pääelinkeino on kaupallinen rapujen ja hummerien pyynti. Saari saa jonkin verran tuloja myös matkailusta.
Odessan alue

Hallinnollinen jako

Odessan alue jakaantui vuoden 2014 alussa 26 piiriin (raion) sekä seitsemään suoraan alueen hallinnon alaiseen kaupunkiin. Piirit jakaantuvat pienempiin asutusalueisiin. Kaupunkeja alueella on 19, joista siis seitsemän on suoraan aluehallinnon alaisia ja 12 piirien alaisia. Kaupunkityyppisistä taajamia oli 33 ja kyliä oli 1124. Kyläneuvostoja Odessan alueella on 439.
Alueen suurimmat kaupungit olivat (2013): Odessa (1 014 852 as.), Izmajil (73 007 as.), Illitšivsk (59 718 as.) ja Bilhorod-Dnistrovskyi (50 246 as.).
S/y Meripurakk

Ensimmäinen Meripurakk (1957–1979)

Vuosina 1957–1979 Myrskypoikien purjehdusviettiä palveli Colin Archer -tyyppinen kitsi, jonka rakennusvuosi on 1948. Alus joutui jo vuonna 1959 pahaan haaksirikkoon Vaasan vesillä, minkä jälkeen alukseen tehtiin täysremontti. Kyseisestä matkasta Pohjanmaan kivikkoisilla vesillä on nykyään muistuttamassa suuri kivi Rauman Partiotalon salissa.
Vanha Meripurakk tuli tunnetuksi myös elokuvanäyttämöllä, kun se Vili Auvisen ohjaamassa elokuvassa Pertsa ja Kilu esitti poikien ostamaa Adventure-laivaa. Adventuren miehistönä oli joukko Myrskypoikia.

Toinen Meripurakk (1979– )

Uusi Meripurakk rakennettiin varta vasten Myrskypoikien tarpeisiin: avomerialukseksi, jolla olisi helppoa liikkua saaristossa myös pienemmällä miehistöllä. S/y Meripurakk on tyypiltään MP41, suunnittelijana Matti Pulli. Sen pituus on 12,5 metriä, leveys 3,8 metriä ja syväys 2,0 metriä. Aluksen runko on tehty irokoviilusta kylmälaminoimalla.

Matkapurjehdukset ja muu käyttö

Kummallakin Meripurakalla on tehty joka vuosi juhannuksen jälkeen pitkiä matkapurjehduksia. Yleisin pääetappi on ollut Tukholma tai muu Ruotsin suurkaupunki, mutta Meripurakk on käynyt muutamaan otteeseen mm. Kööpenhaminassa (vuosina 1974, 1984, 2004 ja 2014) ja Tallinnassa vuonna 2005. Koska alus on verrattain aika suuri, vaaditaan sen kevätkunnostuksessa koko lippukunnan panosta, ja siksi on ollut tapana, että päästäkseen mukaan matkapurjehduksille on käytävä muutamina kertoina kunnostustalkoissa.
Koska Purakan kansirakenne on oiva ihmisten ja tavaroiden kuljettamiseen, käytetään alusta lähes poikkeuksetta lippukunnan kaikissa saarikuljetuksissa.
Veneelle on tehty vuonna 2014 valmistunut peruskunnostus pitkän käyttöiän jälkeen, jolloin harkittiin myös uuden veneen hankkimista.
Lyhytfilmissä Eläviä partiomuistoja kuvataan muun muassa purjehtimista Meripurakalla vuonna 1958 ja Meripurakan pelastamista haverista vuonna 1960.
Huopakeltano

Ulkonäkö

Huopakeltanon lehdet kasvavat ruusukkeena tiiviisti maata vasten, ja osa niistä saattaa talvehtia lumen alla. Lehden alapinta on valkean, huopaa muistuttavan nukkakarvoituksen peitossa. Lehtien keskeltä nousee 5–25 cm korkea kukkavana, jonka päähän tulee vaaleankeltainen voikukkaa muistuttava, mutta sirompi mykerökukinto. Hedelmävaiheessa mykerökukinto muuttuu hahtuvapalloksi.

Kasvupaikka

Huopakeltano kasvaa kuivilla paikoilla melko vähäravinteisessa maassa, kuten hiekkakedoilla ja sorakuopilla.