Antiikin kreikkalainen kalenteri

Antiikin kreikkalaiset kalenterit olivat yleensä kuu-aurinko­kalentereita. Kalentereita oli lukuisia, ja tyypillisesti Kreikan jokaisella kaupunkivaltiolla oli omat kalenterinsa. Parhaiten näistä tunnetaan attikalainen kalenteri, joka oli käytössä Ateenassa.
Kalentereiden moninaisuudesta ja monimutkaisuudesta johtuen antiikin Kreikan historian päivämääriä on hyvin hankala muuntaa täsmällisiksi nykyisin käytetyn kalenterin päivämääriksi.

Kalentereiden toiminta

Kreikkalaiset kalenterit poikkesivat toisistaan kuukausien nimien ja vuoden aloittavan kuukauden osalta. Kuukausia nimettiin usein niihin sijoittuvien juhlien mukaan, tai niille annettiin jumalten ja myöhemmin myös hallitsijoiden nimiä. Paikoin kuukausilla ei ollut nimiä lainkaan, vaan niitä kutsuttiin kuukauden järjestysnumeron mukaan.
Kaikissa kalentereissa kuukausi alkaa uudestakuusta ja kestää seuraavaan uuteenkuuhun. Kuukaudessa oli joko 30 (täysi kuukausi eli πλήρεις, plēreis) tai 29 päivää (vajaa kuukausi eli κοῖλοι, koiloi). Tämä teki kuuvuoden pituudeksi 354 päivää, mikä oli noin 11 päivää vähemmän kuin aurinkovuoden pituus, noin 365 päivää. Synkronointi aurinkovuoteen ja vuodenaikoihin saatiin lisäämällä ylimääräisiä kuukausia eri tavoin: eräs tapa oli tehdä tämä kahden vuoden jaksoissa (niin kutsuttu τριετηρίς, trietēris eli annus magnus) niin, että toinen vuosista sisälsi 12 kuukautta ja toinen 13 kuukautta. Näin joka toisessa vuodessa oli 354 ja joka toisessa 384 päivää. Ylijääneistä päivistä muodostettiin lisää kuukausia neljän (πενταετηρίς, pentaetēris) ja kahdeksan vuoden jaksoissa (ἐννεαετηρίς, enneaetēris). Ylimääräinen kuukausi saatiin toistamalla joku kalenterin kuukausista; esimerkiksi attikalaisessa kalenterissa toistettiin vuoden puolivälissä ollut Poseideon-kuukausi, epeiroslaisessa kalenterissa Eukleios-kuukausi ja sisilialaisen Tauromenionin kalenterissa Apellaios-kuukausi.
Kuukaudet jaettiin osiin kuun vaiheiden mukaan. Kuun ensimmäistä päivää eli uudenkuun päivää kutsuttiin nimellä nūmēnia (νουμηνία). Ensimmäistä puoliskoa siitä täyteen kuuhun kutsuttiin nimellä mēnos histamenū (μηνὸς ἱσταμένου), ja jälkimmäistä puoliskoa nimellä mēnos fthinontos (μηνὸς φθίνοντος). Kuukauden kolmannenkymmenennen päivän nimi oli triakas (τριακάς) tai henē kai nea (ἕνη καὶ νέα). Täyden kuun päivästä käytettiin joskus nimitystä dikhomēnis (διχόμηνις). Päivä alkoi auringonlaskusta ja kesti seuraavaan auringonlaskuun.
Vuosilukuja nykyisessä mielessä ei käytetty. Vuodet nimettiin usein keskeisten virkamiesten tai pappeuksien, esimerkiksi Ateenassa eponyymin arkontin, mukaan. Lisäksi ajanlaskussa käytettiin kaikille kreikkalaisille yhteisiä nelivuotisia olympiadeja, ja jokainen vuosi tunnistettiin sen mukaan, kuinka monennen olympiadin kuinka mones vuosi se oli. Olympiadit laskettiin vuodesta 776 eaa., ensimmäisen olympiadin ensimmäisestä vuodesta, jolloin pidettiin ensimmäiset tunnetut Olympian kisat. Siten esimerkiksi vuosi 480 eaa., jolloin Salamiin taistelu käytiin, oli 75. olympiadin ensimmäinen vuosi, sillä ensimmäisen olympiadin ensimmäisestä vuodesta oli tuolloin kulunut 74 × 4 = 296 vuotta.

Kalentereita alueittain

Seuraavassa on esitetty eri alueilla käytettyjen kalentereiden kuukaudet; kaikkien alueiden kaikkien kuukausien nimiä ei tunneta.