Giacinto Scelsi

Giacinto Francesco Maria Scelsi [džatšínto šélsi], Ayala Valvan kreivi (8. tammikuuta 1905 La Spezia — 9. elokuuta 1988 Rooma), oli italialainen säveltäjä ja ranskankielinen surrealistinen runoilija. Scelsin tuotanto käsittää kaikki länsimaisen klassisen musiikin tyylilajit näyttämömusiikkia lukuun ottamatta.

Sävellystyyli

Scelsi tunnetaan parhaiten sävellyksistään, jotka keskittyvät vain yhden sävelkorkeuden ympärille. Sävelkorkeutta muunnellaan eri tavoin mikrotonaalisten oskillaatioiden, harmonisten viittausten sekä äänenvärin ja dynamiikan muutosten avulla. Tyyliä kuvaa hyvin vallankumouksellinen Quattro Pezzi su una nota sola (Neljä kappaletta, kukin yhdelle sävelelle) vuodelta 1959.
Scelsi pysyi laajalti tuntemattomana jopa nykymusiikkipiireissä suurimman osan elämäänsä, kunnes 1980-luvun lopulla järjestetty konserttisarja vihdoin toi tunnustusta hänen töilleen. Suuri osa hänen sävellyksistään sai kantaesityksensä noissa konserteissa, mainittavimpina orkesteriteokset, jotka esitettiin lokakuussa 1987 Kölnissä, noin neljännesvuosisata niiden säveltämisen jälkeen ja vuosi ennen säveltäjän kuolemaa. Scelsi oli läsnä kantaesityksissä ja valvoi harjoituksia henkilökohtaisesti. Hänen töidensä myöhäisen tunnustamisen vaikutuksia kuvaili belgialainen musiikkitieteilijä Harry Halbreich seuraavasti:

»Kokonainen luku viime aikojen musiikkihistoriasta on kirjoitettava uudelleen: vuosisadan jälkipuoliskoa ei voi edes ajatella ilman Scelsiä. – – Hän loi täysin uuden sävellystyylin, jota ei aikaisemmin länsimaissa tunnettu. 1950-luvun alussa sarjallisuuden pakkopaidalle oli vain harvoja vaihtoehtoja, jotka eivät pohjautuneet menneisyyteen. Sitten vuosien 1960–61 paikkeilla löydettiin yllättäen György Ligetin teokset Apparitions ja Atmosphères. Tuohon aikaan harva tiesi, että Friedrich Cerha oli yltänyt melko samanlaiseen lopputulokseen orkesteriteoksessaan Spiegel tai että oli olemassa säveltäjä, joka oli jo vuosia aiemmin kulkenut samoja polkuja, mutta paljon radikaalimmalla tavalla: Giacinto Scelsi itse.» 
Hollantilainen musiikkitieteilijä Henk de Velde kutsui Scelsiä "vieläkin vähäisemmän siirtymän mestariksi" viitaten Theodor W. Adornon kuvaukseen Alban Bergistä, johon Harry Halbreich totesi: "Itse asiassa hänen musiikkinsa on yksinomaan siirtymiä."

Elämä

Scelsi syntyi Pitellin kylässä lähellä La Speziaa ja vietti suurimman osan elämästään äitinsä vanhassa linnassa, jossa hän sai yksityisopetusta latinassa, šakissa ja miekkailussa. Myöhemmin hänen perheensä muutti Roomaan, jossa musikaalinen lapsi sai yksityistunteja Giacinto Sallustiolta. Ollessaan Arnold Schönbergin opissa Wienissä Scelsistä tuli Italian ensimmäinen dodekafonian mestari, vaikka hän ei jatkanutkaan järjestelmän käyttöä. 1920-luvulla Scelsi ystävystyi intellektuellien, kuten Jean Cocteaun ja Virginia Woolfin, kanssa ja matkusteli paljon. Vuonna 1927 käydessään Egyptissä hän tutustui ensimmäistä kertaa ei-eurooppalaiseen musiikkiin. Hänen ensimmäinen sävellyksensä oli Chemin du cœur vuodelta 1929. Sitä seurasi Rotativa, jonka ensiesityksen johti Pierre Monteaux Pariisin Salle Pleyelissä 20. joulukuuta 1931.
Vuonna 1937 Scelsi järjesti useita nykymusiikkikonsertteja, joissa hän ensi kertaa esitteli muun muassa Paul Hindemithin, Schönbergin, Igor Stravinskin, Dmitri Šostakovitšin ja Sergei Prokofjevin musiikkia italialaisyleisölle. Konsertteja ei voitu järjestää pitkään aikaan Italian fasistien rotulakien takia, sillä juutalaissäveltäjien teoksia ei enää saanut esittää. Scelsi kieltäytyi noudattamasta lakeja, ja lopulta hän joutui lähtemään Italiasta. Vuonna 1940 Italian liityttyä sotaan Scelsi asettui Sveitsiin ja pysyi siellä sodan loppuun saakka, säveltäen ja kehittäen musiikkiaan. Hän avioitui Dorothy Kate Ramsdenin, eronneen englantilaisnaisen, kanssa. Katie Boyle oli Ramsdenin tytär hänen edellisestä avioliitostaan.
Palattuaan Roomaan sodan jälkeen hänen vaimonsa jätti hänet, mikä osaltaan innoitti häntä teokseen Elegia per Ty. Hän kävi läpi vakavan henkisen kriisin, ja se johti hänet itämaisen hengellisyyden pariin ja muutti radikaalisti hänen musiikkikäsitystään. Hän luopui sävellyksen ja säveltäjän käsitteistä ja siirtyi yksinomaan improvisaatioon. Näitä myöhemmin nauhoitettuja improvisaatioita kirjoitettiin puhtaaksi säveltäjän valvonnassa, minkä jälkeen ne soitinnettiin ja täydennettiin säveltäjän pikkutarkoilla esitysohjeilla, joita saatettiin silloin tällöin hienosäätää yhteistyössä esittäjien kanssa.
Scelsin mukaan taiteellisessa luomisprosessissa säveltäjä yhdisti kuuntelijat ylimaalliseen todellisuuteen. Tästä näkökulmasta taiteilijaa voidaan pitää vain välikappaleena. Tästä syystä hän ei koskaan sallinut kuvaansa näytettävän hänen musiikkinsa yhteydessä. Sen sijaan hän halusi, että hänet esitetään suorana, joka on ympyrän alla, symbolina, joka on itämaista alkuperää. Hänen kuolemansa jälkeen muutamia valokuvia on tullut julkisuuteen.
Giacinto Scelsi oli Alvin Curranin ystävä ja mentori, kuten myös monen muun ulkoamerikkalaisen säveltäjän, kuten Frederic Rzewskin, joka asui Roomassa 1960-luvulla. Scelsi teki yhteistyötä myös muiden amerikkalaissäveltäjien, kuten John Cagen, Morton Feldmanin ja Earle Brownin kanssa, jotka kävivät usein hänen luonaan Roomassa.
Curran muisteli:
"Scelsi – – tuli kaikkiin Rooman konsertteihin, myös viimeiseen, joka järjestettiin vain muutama päivä ennen hänen kuolemaansa. Oli kesä, ja hänellä oli turkki ja turkishattu yllään ulkoilmakonsertissa. Hän vilkutti kaukaa, näin hänen kirkkaat silmänsä ja hymyn, joka hänellä aina oli. Tuolloin näin hänet viimeisen kerran."
Giacinto Scelsi kuoli Roomassa 9. elokuuta 1988.