google/wiki40b huggingface dataset:
Sakari Honkala

Luottamustehtäviä

Honkala oli Vanajan kunnanvaltuuston jäsen vuodesta 1919 ja puheenjohtaja 1931–1948, Vanajan kirkkoneuvoston jäsen 1925–1943 ja Vanajan kirkkohallintokunnan jäsen 1932–1952.
Honkala oli Etelä-Hämeen maataloustuottajien liiton johtokunnassa vuodesta 1921, puheenjohtajana 1931–1957, Maataloustuottajien keskusliiton liittoneuvoston/valtuuskunnan jäsen 1928–1955 ja Maataloustuottajien keskusliiton johtokunnan jäsen 1935–1957. Hän oli myös Hämeenlinnan Osuusmeijerin hallituksen ja johtokunnan jäsen sekä Hämeen läänin palovakuutusyhtiön (Hämeen Vakuutusyhtiön) johtokunnan puheenjohtaja 1928–1960 (?).

Muuta

Sakari Honkala oli hauholaisen kansanedustaja Sulo Wuolijoen sukulainen ja pääministeri Jukka Rangellin luokkatoveri Hämeenlinnan lyseosta. Rangell on kirjoittanut sotasyyllisyysvankeudesta kaksi kirjettä Sakari Honkalalle, 1947 ja 1948. Honkalan naapuritalosta Heikkilästä oli kotoisin valtiopäivämies Juhana Idänpään-Heikkilä. Mäntsälän kapinan aikana Hämeenlinnassa poliisia pakoillut Vihtori Kosola yöpyi Honkalassa Sakari Honkalan vieraana. Sakari Honkalan harrastuksia olivat suojeluskuntatyö, metsänhoito ja ammunta.
Herman Hortling

Herman Ivar Hortling (22. kesäkuuta 1912 Helsinki – 10. kesäkuuta 1992 Helsinki) oli sisätautien erikoislääkäri ja Helsingin yliopiston sisätautiopin dosentti.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1929 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1938, sai sisätautien erikoislääkärin pätevyyden 1946 ja väitteli tohtoriksi 1948. Hän sai endokrinologian erikoislääkärin oikeudet 1959. Hänet oli nimitetty Helsingin yliopiston sisätautiopin dosentiksi 1951
Hän teki varsinaisen elämäntyönsä Helsingin Diakonissalaitoksen 2. sisätautiosaston ylilääkärinä, johon tehtävään hänet kutsuttiin 1950. Hän hoiti tätä tehtävää eläkkeelle siirtymiseensä 1981 saakka. Lisäksi hän piti yksityisvastaanottoa lähes kuolemaansa saakka.
Sota-aikana hän julkaisi Suomen ja koko maailman ensimmäisen tutkimuksen virustaudista, joka aiheutti epidemian pohjoisessa taistelleissa joukko-osastoissa. Tauti tunnetaan nykyään myyräkuumeena.
Hän tutki muun muassa lyhytkasvuisuutta, sukupuolihormoneja ja rintasyövän hormonihoitoa. Hän paneutui erityisesti kehitys- ja kromosomipoikkeamiin, joiden tuloksena hän löysi ensimmäisen miehen, jolla oli naisen sukukromosomit. 
Hortlingin tutkimustyö aloitti perinnöllisyystieteen tutkimuksen Suomessa ja antoi myös aiheen Folkhälsanin geneettisen laitoksen perustamiselle. Hän perusti myös Ole Wasz-Höckertin kanssa Folkhälsaniin erityisen nuorisopoliklinikan vuonna 1960 ja johti sitä vuoteen 1972 saakka.
Hänellä oli myös lukuisia luottamustehtäviä ja jäsenyyksiä sekä kotimaisissa että kansainvälisissä alan järjestöissä.
Vapaa-aikanaan hän oli kiinnostunut luonnosta ja erityisesti linnuista. Kiinnostuksen hän oli perinyt isältään Ivar Hortlingilta, joka oli yksi Suomen tunnetuimmista lintutieteilijöistä. Herman Hortling tarkkaili lintuja vielä muutamia viikkoja ennen kuolemaansa Helsingin ympäristön parhailla lintuhavaintopaikoilla.
Hän sai professorin arvonimen 1969. Hänet on haudattu Kulosaaren hautausmaalle.
Tulli (Tampere)

Tulli on Tampereen keskustan kaupunginosa, joka on saanut nimensä vuonna 1901 valmistuneesta tullikamarista ja siihen yhdistetystä pakkahuoneesta. Virallisesti kyseessä on Tampereen XVII kaupunginosa.
Ratapihan läheisyyden vaikutuksesta alueelle rakennettiin 1800-luvun lopulta lähtien varasto-, konttori- ja tuotantotiloja. Alueelle vahvistettiin asemakaava vuonna 1900. Nykyisin Tullin alueella sijaitsee Tampereen yliopiston tiloja, pienteollisuutta, Tullintorin kauppakeskus sekä kasvavissa määrin myös asutusta. Tullikamarilla ja pakkahuoneella on ravintola- ja kulttuuritoimintaa. Tullin pohjoisrajana toimii Itsenäisyydenkatu ja pohjois-eteläsuunnassa sen halkaisee Yliopistonkatu. Kaupunginosan itäreunalla sijaitsee itäisen keskustan suosittu virkistysalue, Sorsapuisto, jonka eteläreunassa on vuonna 1990 valmistunut suuri konsertti- ja kongressikeskus, Tampere-talo. Tullin länsiosassa ratapihan ja Ratapihankadun laidalla sijaitsee Tampereen ja koko Suomen korkein hotellirakennus Hotelli Torni Tampere.
Xiaomi Redmi Note Prime

Muotoilu

Xiaomi Redmi Note Prime -älypuhelimessa on 5,5-tuumainen näyttö HD-resoluutiolla.

Fyysiset osat

Laitteesta löytyy Qualcomm Snapdragon 410 8916-prosessori. Laitteessa on 2 Gigatavua RAM-muistia ja 16 Gigatavua sisäistä muistia. Puhelimen muisti on laajennettavissa enintään 32 Gigatavun microSD-kortilla.

Kamerat ja multimedia

Laitteessa on 13 Megapikselin takakamera. Etukameran tarkkuus on puolestaan 5 Megapikseliä.
Videokuvaus voidaan tehdä 1080p (Full HD) -resoluutioilla.

Ohjelmisto

Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 4.4 "KitKat" Xiaomin MIUI-käyttöliittymällä.
Maassamuutto

Maassamuutto tarkoittaa maan rajojen sisäpuolella tapahtuvaa muuttoa, erotuksena maan rajojen ulkopuolelle suuntautuva muutto eli siirtolaisuus tai ulkomailta tapahtuva maahanmuutto. Euroopan unionissa vapaan liikkuvuuden myötä on alettu puhua Euroopan unionin sisäisestä maassamuutosta jäsenmaiden välillä tapahtuvan maahanmuuton tai maastamuuton yhteydessä.

Muuttoliike

Maan sisäinen muuttoliike voidaan jakaa kuntien väliseen ja kuntien sisäiseen muuttoon. Alue, jolta muutto tapahtuu on lähtöalue. Päämääränä oleva alue on tuloalue. Lähtö- ja tulomuuton erotus muodostaa nettomuuton, joka voi olla negatiivinen (muuttotappio) tai positiivinen (muuttovoitto). Muuttotaseella tarkoitetaan väestömäärään tai viiteryhmään suhteutettua tarkastelua; esimerkiksi muuttajien määrää tuhatta asukasta kohden tai prosenttiosuutta.
Muuttoliike voidaan määritellä usealla eri tavalla riippuen sitä, pidetäänkö muuton kriteerinä muuton kestoa, muuttoaluetta tai muuttoetäisyyttä. Muuttoliike voi olla vapaaehtoista tai pakkoon perustuvaa (pakolaisuus, turvapaikka jne.). Vapaaehtoinen muuttoliike voi olla maassamuuttoa tai siirtolaisuutta.
Kujaku Ryū Goshinjutsu

Kujaku Ryū Suomessa

Lajin on tuonut Suomeen Jussi "Luffe" Taskinen (3. dan). Taskisella oli kontakti Pauwelsiin ja alkuvaiheessa Pauwels kävi Suomessa Taskisen kutsumana pitämässä leirejä. Leirien yhteydessä virisi keskustelu kiinnostuneiden harrastajien joukossa Kujaku Ryū -tyylisuunnan seuraamisesta. Ensimmäisenä tyylisuuntaan Suomessa liittyikin vuonna 2005 Tora ry Porvoosta. Heti seuraavana vuonna tyylisuuntaan liittyi Jujutsuseura Naattijat Kuopiosta.
Lajia harrastetaan tällä hetkellä viidellä paikkakunnalla, koska vuodesta 2008 alkaen Suonenjoella on toiminut Naattijoiden alajaosto ja vuodesta 2009 saakka Iisalmessa tyylisuuntaa on harjoiteltu Jujutsuseura Viäntäjissä. Viimeisinpänä tyylisuuntaan liittyi vuoden 2012 alkupuolella Tornion jujutsuseura ry.
Moyo Bahamboula

Ura

Sukujuuriltaan kongolainen Bahamboula syntyi Essonnen departementissa Pariisin eteläpuolella. Hän pelasi jalkapalloa paikallisissa Grignyn ja Linas-Montlhéryn joukkueissa, kunnes siirtyi vuonna 2005 Sochaux’n junioreihin. Hän ylsi Sochaux’n 19-vuotiaiden joukkueen kanssa Ranskan nuorten cupin eli Coupe Gambardellan loppuotteluun vuonna 2010. Metz voitti ottelun rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Bahamboula pelasi myös Sochaux’n reservijoukkueessa Ranskan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla CFA:ssa kausina 2008–2011.
Kaudeksi 2011–2012 Bahamboula siirtyi Belgian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Tweede klassessa pelanneeseen Royal Antwerpiin. Hän loukkaantui pian seuraan liittymisen jälkeen, eikä toivuttuaan onnistunut vakinnuttamaan paikkaansa joukkueessa ja sopimus purettiin jo joulukuussa 2011.
Kauden 2012–2013 alkupuolen Bahamboula pelasi CFA:n Viry-Châtillon’ssa ennen siirtymistään Suomen Veikkausliigan Myllykosken Palloon helmikuussa 2013. Hän debytoi liigassa 29. huhtikuuta 2013 ottelussa Helsingin Jalkapalloklubia vastaan. Seura ja Bahamboula purkivat sopimuksensa kuitenkin heinäkuussa 2013, ja hän pelasi liigassa vain seitsemän ottelua.
Bahamboula on pelannut myös Ranskan alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa.
Montrealin kaupungintalo

Montrealin kaupungintalo (ransk. Hôtel de ville de Montréal, engl. Montréal City Hall) on Kanadassa, Quebecin provinssin Montrealin kaupungintalo. Se sijaitsee Montrealin keskustassa, Place Jacques-Cartierin reunustalla.
Alkujaan nelikerroksisen rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Henri-Maurice Perrault ja Alexander Cowper Hutchison, ja se rakennettiin vuosina 1872–1878. Kaupungintalon arkkitehtuuri edustaa uusrenessanssityyliä.
Vuonna 1922 rakennuksessa riehui tulipalo, joka tuhosi sisustuksen suurelta osin. Rakennusta kunnostettaessa siihen lisättiin 5. kerros ja sitä restauroitiin Ranskassa sijaitsevan Toursin kaupungintaloa mukaillen. Vuonna 1967 Ranskan presidentti Charles de Gaulle julisti sen parvekkeelta kuuluisan ”Vapaa Quebec” -puheensa.
Botania

Botania on kasvitieteellinen puutarha ja tapahtumapuutarha Joensuun Linnunlahdella.
Puutarhan kokoelma on perustettu 1957, ja siihen kuuluu 2000 lajia. Se on Joensuun merkittävimpiä matkailukohteita. 
Itä-Suomen yliopisto teki kasvitieteellisestä puutarhasta lakkautuspäätöksen keväällä 2012, mikä herätti runsaasti suuttumusta Joensuussa ja sai huomiota. Lakkautuspäätöstä vastustettiin, ja puutarhalle etsittiin osittain yksityistä rahoitusta.  Monta vuotta Botania toimi lahjoitusten ja vapaaehtoisten voimin, ja näkyvyyttä ja kävijöitä hankittiin sosiaalisen median kautta sekä järjestämällä erilaisia yleisötapahtumia.  
Valotaitelija Kari Kola perusti yhdessä Teemu Purmosen ja Markku Pesosen kanssa Joensuun Botania Oy:n ja osti Botanian toimitilat sen nimiin Suomen yliopistokiinteistöiltä vuoden 2018 alussa. Kasvien ja eläinten hoitaminen jäivät yhä Botanian ystävät ry:n vastuulle, mutta koko liiketoiminta siirtyi uudelle Joensuun Botania Oy:lle. Kari Kola tiimeineen remontoi Botanian alkuvuodesta 2018. Botania avattiin yleisölle uudelleen kesäkuussa 2018. Tavoitteena kolminkertaistaa kävijämäärä ja saada jopa kansainvälistä julkisuutta muun muassa runsaan tapahtumatarjonnan, vaihtuvien näyttelyiden sekä uudistusten avulla. Saman vuoden lokakuussa Kari Kola osti yrityskumppaneidensa osuudet Joensuun Botaniasta itselleen, ja omistaa sen siis nyt kokonaisuudessaan yksin.
Puutarhan yhteydessä on myös yli 70 hehtaarin suuruinen kasvitieteellinen puisto eli arboretum, jonka omistaa Joensuun kaupunki.
Andy Stanton

Andy Stanton (s. 14. marraskuuta 1973 Lontoo, Englanti) on brittiläinen lastenkirjailija, joka tunnetaan Herra Gummi -romaanien sarjasta. Stanton opiskeli Oxfordin yliopistossa englannin kieltä sekä Manchester Metropolitan Universityssä kuvitustaidetta.
Stanton on kirjoittanut yhdeksän Herra Gummi -romaania (engl. Mr Gum), ja niistä kahdeksan on suomennettu. Romaanit on kuvittanut David Tazzyman ja suomentanut Jaana Kapari-Jatta. Romaaneja on luonnehdittu surreaalisiksi ja anarkistisiksi, ja niille on myönnetty useita kirjallisuuspalkintoja (mm. Blue Peter Book Award, Red House Children’s Book Award). Stanton on saanut vaikutteita muiden muassa Roald Dahlilta ja Enid Blytonilta. — Stanton vieraili Suomessa syksyllä 2015.
Erämaan valloittajat

Juoni

Erämaan valloittajat sijoittuu 1700-luvulle seitsenvuotisen sodan aikaan. Pukudraamassa eversti Sir Dennis O’Hara (McCoy) rakastaa ranskalaisvoimien komentajan tytärtä René Contrecoeuria (Crawford), jonka päällikkö Pontiacin intiaanit kidnappavat. O’Hara aikoo pelastaa hänet ja avioitua hänen kanssaan.
Ephraim-palatsi

Ephraim-palatsi (saks. Ephraim-Palais) on Berliinin Nikolaiviertelin alueella sijaitseva historiallinen rokokootyylinen kaupunkitalo.
Paikalla sijaitsi alkujaan pieni apteekkirakennus, jonka arkkitehti Friedrich Wilhelm Diterichs muutti vuosina 1762–1766 edustavaksi taloksi Preussin hovin jalokivikauppiaana toimineelle juutalaiselle pankkiiri Veitel Heine Ephraimille. Tyylikästä nelikerroksista rakennusta ylistettiin Berliinin kauneimmaksi kadunkulmaukseksi. Julkisivussa on monia koristeellisia yksityiskohtia, kuten filigraanitekniikalla tehdyt kullatut parvekkeenkaiteet, toscanalaistyylisillä kaksoispylväillä tuettu portiikki, suurilla pilastereilla koristeltu pohjakerros sekä hiekkakivestä veistetyillä maljakoilla koristeltu kattobalustradi. Myös sisätilojen salit olivat vastaavasti koristellut. Yhdessä toisen kerroksen huoneessa katto on kopio Andreas Schlüterin Wartenbergin palatsiin tekemästä barokkityylisestä katosta. Talo oli vuoteen 1823 Ephraimin suvun omistuksessa.
Alkuperäinen Ephraim-palatsi purettiin vuonna 1936 uuden Mühlendammin sillan laajennustöiden tieltä, mutta julkisivu säilöttiin Weddingissä sijainneeseen varastoon 3000 palaseen purettuna. Länsi-Berliinin viranomaiset suunnittelivat vuonna 1982 talon uudelleenrakentamista Kreuzbergiin, mutta idea ei toteutunut. Kun koko sodassa tuhoutunutta Nikolaiviertelin aluetta rakennettiin 1980-luvulla kopioksi alkuperäisestä, Länsi-Berliini päätti lähestyvien Berliinin 750-vuotisjuhlien kunniaksi lahjoittaa edelleen varastossa olleet julkisivun palaset Itä-Berliinin kaupungille osana Itä- ja Länsi-Saksan välistä kulttuurivaihtoa, jotta talo voitaisiin pystyttää uudelleen alkuperäiselle paikalleen. Uudelleenrakentaminen tapahtui 1985–1987. Kaikki alkuperäiset osat eivät olleet selvinneet pitkästä varastoinnista, ja osa jouduttiin korvaamaan uusilla. Myös sisäosat rakennettiin kopioksi alkuperäisistä. Rakennus tehtiin muutaman metrin päähän alkuperäisestä sijainnistaan. Ephraim-palatsi on nykyään Berliinin kaupunginmuseon käytössä.
Henkikirja

Henkikirja oli maan väestöstä ja kiinteistöistä kutakin kuntaa varten erikseen pidetty väestöluettelo. Sen laati henkikirjoittaja vuosittain pidetyn henkikirjoituksen perusteella ja sen tietoihin perustui maan väkiluku, verovelvollisuuden täyttäminen ja äänioikeuden käyttämismahdollisuus.
Henkikirjojen alkuna voidaan pitää Ruotsi-Suomen vuoden 1556 voutijärjestystä, jonka perusteella voudit laskivat väkiluvun kylittäin ja taloittain. Nimi henkikirja tuli käyttöön 1620-luvun lopulla, jolloin luetteloja alettiin ylläpitää henkirahan perimistä varten. Aluksi henkikirjoihin merkittiin 15–65-vuotiaat henkilöt, ei kuitenkaan aatelisia, sotilaita tai niitä, jotka työkyvyttömyyden tai köyhtymisen vuoksi eivät voineet henkirahaa maksaa.  Vuodesta 1766 lähtien niihin merkittiin koko väestö, myös veroista vapautetut.  Henkikirjoittajan tehtäväksi henkikirjan laatiminen tuli 1779. 
Vuonna 1894 annetun henkikirjoitusasetuksen mukaan henkikirjaan merkittiin ristimänimi, sukunimi, ammatti, syntymävuosi, syntymäpäivä, viimeinen henkikirjoituspaikka, kuuluuko henkilö ei-luterilaiseen uskontokuntaan ja haluaako henkilö tulla vapautetuksi henkirahan maksamisesta. Henkikirja tehtiin maalla kustakin kihlakunnasta siten, että kihlakuntaan kuuluvat seurakunnat tai seurakunnan osat merkittiin erikseen. Kaupunkien väestö merkittiin henkikirjaan erottelematta seurakuntia, joita kaupungissa ehkä oli.
Henkiraha lakkautettiin vuonna 1924, mutta henkikirjoja ylläpidettiin sen jälkeenkin väestö- ja kiinteistöluetteloina. Vuoden 1950 henkikirjoitusasetuksen mukaan henkikirjaan merkittiin kiinteistöt kylittäin ja kaupunginosittain, kiinteistön omistaja ja omistajan kotipaikka. Kunkin kiinteistön kohdalle merkittiin kaikki siellä asuvat henkilöt. Lisäksi kunkin kiinteistön kohdalle merkittiin ne henkilöt, yhdyskunnat, yhtiöt, muut yhteisöt, laitokset ja säätiöt, jotka pitivät hallussaan huoneistoa, myymälää tai työhuonetta kiinteistössä. Henkikirjaan merkittiin myös jokaisen henkilön täydellinen nimi, syntymäpäivä ja -paikka, ammatti ja siviilisääty. Kaikista 15 vuotta täyttäneistä henkilöistä laadittiin aakkosellinen luettelo, johon merkittiin nimi, syntymävuosi ja asunto-osoite. Kukin henkilö oli henkikirjoitettava siinä kunnassa, jossa hänellä oli tammikuun 1. päivänä kotipaikka. Kotipaikkarekisteri tarkistettiin vuosittain henkikirjoituksessa, minkä perusteella laadittiin henkikirja. Henkikirja oli päätettävä henkikirjoitusvuoden toukokuun 31 päivänä. Henkilöllä tammikuun ensimmäisenä päivänä olleen henkikirjoituskunnan perusteella määräytyi hänen verotuskuntansa, eikä henkikirjoituskuntaa voinut vaihtaa kesken vuotta. 
Vuotuiset henkikirjoitukset lopetettiin vuoden 1990 alusta lukien, ja henkikirjat poistuivat kokonaan käytöstä vuonna 1993 uuden väestötietojärjestelmän aloittaessa toimintansa.
Henkikirjoja Suomesta säilytetään Kansallisarkistossa Helsingissä ja niitä sisältyy jossain määrin myös Arkistolaitoksen Internetissä julkaisemaan Kansallisarkiston digitaaliarkistoon. Henkikirjat ovat myös eräänä lähdesarjana 1900-luvun alkupuolella kirjailija Jalmari Finnen aloitteesta osasta Suomea kerätyssä Suomen asutuksen yleisluettelossa.
II (Lasten hautausmaan albumi)

Vastaanotto

Albumi sai erinomaisen vastaanoton. Rumban Niko Peltonen vertasi yhtyeen tuotantoa Noitalinna huraa! -yhtyeeseen sekä Viikatteeseen, mainiten kuitenkin sanoman olevan vakavampi. Tekstit saavat suitsutusta, ja Peltonen viittaa tulkinnan vaativan ymmärrystä Suomen kulttuurihistoriasta ja mielenmiljööstä, missä yhtye onnistuu vaikuttavasti. Kaaoszinen Janne Partanen antoi albumille täydet kymmenen pistettä, kehuen musiikin omalaatuisuutta ja sekä sanoitustyötä, mainiten albumin olevan luultavasti vuoden paras julkaisu. Metalliluolan Tomi Nousiainen-Gunnar antoi albumille yhdeksän pistettä kymmenestä, jääden kaipaamaan Kristiina Vaaran ja Tuomo Mannosen yhteislaulua. Helsingin Sanomien Mervi Vuorela arvosteli albumille täydet viisi tähteä, nostaen kappaleiden kirjoittamisen olennaiseksi asiaksi. Hän kehaisee yhtyeen kokeneen uudistumisen ja kappaleiden etenevän luonnollisesti, verraten musiikkia käsityöhön.
Aavoja-Kaunissaare kanal

Kanavan kulku ja ominaisuudet

Kanavan tehtävänä on yhdistää kahden tekojärven vesivarastot toisiinsa. Kanava alkaa Aavoja veehoidlan lounaisesta haarasta ja se alittaa jo puolen kilometrin päässä Tallinna–Narva-rautatien. Kanava jatkuu tästä häiriöttä metsämaastossa kunnes se kohtaa Kaunissaaren tekojärven itärannan, missä se laskee Mulkojan viereen saarten taakse. Tekojärvien vedenpintojen korkeuserot on järjestetty niin, että vesi virtaa järvestä toiseen itsekseen.
Wilhelm Mohnke

Wilhelm Mohnke (15. maaliskuuta 1911 – 6. elokuuta 2001) oli SS-kenraalimajuri ja yksi SS-Stabschwache Berlinin alkuperäisistä jäsenistä vuodelta 1933.

Toinen maailmansota

Mohnke taisteli toisessa maailmansodassa SS-divisioona Leibstandarte Adolf Hitlerin mukana Ranskassa, Puolassa ja Balkanilla toimien komppanianpäällikkönä ja myöhemmin pataljoonankomentajana. Mohnke haavoittui vakavasti Jugoslavian ilmavoimien hyökkäyksessä huhtikuussa 1941 ja menetti osan toisesta jalastaan. Hän ei saanut uutta joukkoyksikköä komentoonsa ennen kuin syksyllä 1943, jolloin hänet määrättiin vastaperustetun 12. SS-panssari­divisioona "Hitler­jugendiin" kuuluneen 26. SS-panssari­krenatööri­rykmentin komentajaksi. Mohnke rykmentteineen osallistui Normandian taisteluihin kesällä 1944, jossa sai Rautaristin ritariristin 11.7.1944. 12. SS-panssaridivisioonan vetäytymisvaiheen aikana loppukesällä 1944 Mohnken komennossa oli hänen rykmenttinsä ympärille muodostettu taisteluosasto, "osasto Mohnke" (Kampfgruppe Mohnke). Osasto Mohnke suojasi muun muassa saksalaisjoukkojen vetäytymistä Seinejoen itäpuolelle elokuussa 1944.
20. elokuuta 1944 Mohnke määrättiin hänen vanhan divisioonansa, 1. SS-panssaridivisioona Leibstandarte SS Adolf Hitlerin komentajaksi. Tässä tehtävässä hän toimi helmikuun 1945 alkuun saakka, osallistuen divisioonineen muun muassa Ardennien taisteluun. Hän ei ollut suosittu komentaja SS-miesten keskuudessa, joskin Taisteluosasto Peiperin komentaja Joachim Peiper tuli hänen kanssaan toimeen hyvin.
Mohnke haavoittui vuoden 1945 alkupuolella ja palasi palvelukseen saman vuoden keväällä, jolloin valtakunnankansleri Adolf Hitler määräsi hänet Valtakunnankanslian (hallituskorttelin) puolustuksen Zitadellen (linnoitus) komentajaksi. Mohnken komennossa oli sekalaisista SS-yksiköistä koottu noin 2 000 miehen vahvuinen osasto, johon liittyi myöhemmin osia muun muassa 11. SS-panssari­krenatööri­divisioona "Nordlandista". Berliinin puolustuksen luhistuttua Mohnke yritti paeta Berliinistä länteen pienen osaston kanssa, mutta joutui neuvostoliittolaisten vangiksi 2. toukokuuta 1945.
Paul Tisdale

Paul Robert Tisdale (s. 14. tammikuuta 1973 Valletta, Malta) on Maltalla syntynyt englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Nykyisin Tisdale toimii Kakkosliigassa pelaavan Exeter City FC:n päävalmentajana. Pelipaikaltaan oikeajalkainen Tisdale oli keskikenttäpelaaja. Hän on 175 senttimetriä pitkä.
Tisdalen kasvattajaseura on Southampton FC, jota hän edusti vuodet 1991–1997. Hän pelasi seuran paidassa ainoat Valioliigaottelusa, joita kertyi 16 kappaletta. Hän teki myös yhden Valioliigamaalin. Käytyään lainalla Northampton Townissa ja Huddersfield Townissa Tisdale edusti kauden 1997–1998 Bristol Cityä. Hän pelasi kuitenkin suurimman osan kaudesta Exeter City FC:ssä käyden lainalla myös skotlantilaisessa Dundee Unitedissa. Vuonna 1998 Tisdale siirtyi ensimmäistä kertaa urallaan Britteinsaarten ulkopuolelle, Suomen Veikkausliigan Finnairin Palloilijoihin. Tisdale pelasi FinnPassa kauden aikana kahdeksan liigaottelua, ennen kuin siirtyi kreikkalaiseen Panionios FC:hen, jota hän edusti kauden 1998–1999, kunnes palasi takaisin Britteinsaarille ja Yeovil Towniin, jossa hän joutui lopettamaan uransa. Hän pelasi kuitenkin vielä yhden ottelun yli kymmenen vuoden pelaamattomuuden jälkeen vuonna 2011 manageroimansa Exeter City FC:n pelaajana. 
Peliuransa jälkeen eli vuonna 2001 Tisdale siirtyi Team Bathin valmentajaksi. Alasarjoissa pelanneen joukkueen valmentajana Tisdale onnistui hyvin johdattaen joukkueen neljään sarjanousuun sekä FA Cupiin mukaan. Kesäkuussa 2006 Tisdale siirtyi Englannin konferenssissä pelanneen Exeter City FC:n valmentajaksi. Kauden 2007–2008 jälkeen Exeter palasi takaisin Kakkosliigaan ja seuraavan kauden jälkeen se nousi Ykkösliigaan. Vuonna 2012 seura kuitenkin putosi takaisin Kakkosliigaan, mutta se piti Tisdalen valmentajanaan. Nykyisin Tisdale on ollut toiseksi pisimpään saman joukkueen valmentajana Englannin neljällä korkeimmalla sarjatasolla ja häntä pidetään myös yhtenä Englannin lupaavimmista valmentajista.
Teppo Lampela

Teppo (Johannes) Lampela (o.s. Tolonen) (s. 17. heinäkuuta 1969) MuM, laulunopettaja, on helsinkiläinen kontratenori, vuoden 2005 Lohjan tenoripäivien tenorikilpailun voittaja. Lampela on opiskellut laulua Marjut Hannulan johdolla. Hän on suorittanut laulussa Sibelius-akatemiassa baritonina C-kurssin, ja painotettuaan opiskelunsa kontratenorilauluun hän suoritti alttona laulun B-kurssin sekä A-kurssin (lauludiplomi), kaikki erinomaisin arvosanoin. Musiikin maisterin tutkintoon kuuluivat myös instrumenttiopettajan pedagogiset opinnot. Näiden opintojen lisäksi hän on hionut taitojaan mm. Andreas Schollin, Evelyn Tubbin, Michael Fieldsin, Kevin Smithin, Carl Høgsetin ja Oren Brownin johtamilla kursseilla.
Lampelaa kiehtovat erityisesti esimerkiksi Georg Friedrich Händelin oopperoiden sekä oratorioiden miehille kirjoitetut alttoroolit. Lisäksi hän esiintyy paljon pohjoissaksalaisen barokkimusiikin esittäjänä (säveltäjäniminä muiden muassa Dietrich Buxtehude, Franz Tunder, Heinrich Schütz) sekä laajalti Johann Sebastian Bachin musiikin parissa.
Alberto Farnese

Alberto Farnese (oikealta nimeltään Alberto Quaglini, 3. kesäkuuta 1926 Palombara Sabina – 2. kesäkuuta 1996 Rooma) oli italialainen näyttelijä.
Titanuksen kirjanpitäjänä työskennellyt Farnese teki läpimurtonsa Raffaello Matarazzon elokuvassa Elämän valhe (I figli di nessuno, 1951). Hän esiintyi melodraamoissa ja erikoistui sittemmin seikkailuelokuviin, joissa hän näytteli yleensä roistoja. Spagettiwesterneissä Farnese käytti taiteilijanimeä Albert Farley.
Ala-Pajujärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 43 hehtaaria, se on 1,7 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 8 saarta.  Sen rantaviivan pituus on 7,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Pajujärvien valuma-alueeseen (14.174) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 78,3 metriä mpy.
Vyösieppo

Levinneisyys

Vyösieppoa tavataan hajanaisella alueella Uuden-Guinean saarella. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sen populaatio todennäköisesti melko pieni, ja koska se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia.