Pommikone

Pommikoneiden käyttötavat

Pommikoneilla on ollut useita erilaisia käyttötarkoituksia, joista pääasiallinen on ollut pommien pudotus vaakapommituksena. 1930-luvulta toisen maailmansodan loppuun asti vaakapommitus oli kuitenkin niin epätarkkaa, että pistemaaleihin käytettiin syöksypommitusta. Syöksypommittaja oli kuitenkin sodan lopulla helppo maali hävittäjille ja korvaantui liikehtimiskykyisempien maataistelukoneiden pommituksella ja etenkin niiden raskaiden tykkien tulella. Ohjuksen tullessa laajaan käyttöön 1950-luvulla suunniteltiin useita lentokoneita, jotka laukaisevat kuljettamansa ohjuksen jopa satoja kilometrejä ennen maalia. Ydinaseen kuljetus oli ydinasevaltojen pommikoneiden tärkein tehtävä, joka on pitänyt yllä etenkin Yhdysvaltain ja Venäjän ilmavoimien suurten pommikoneiden laivueita ja niin kutsuttujen strategisten pommikoneiden tuotantoa.
 Rahdin kuljetus pommikoneilla on ollut pakon sanelemaa. Esimerkiksi toisessa maailmansodassa Saksa huolsi Stalingradin mottia pelkästään ilmateitse. Luftwaffen kuljetuskoneiden kuljetuskapasiteetti havaittiin riittämättömäksi ja esimerkiksi Junkers Ju 52:n kyky selviytyä Neuvostoliiton hävittäjä- ja ilmatorjunnasta oli huono. Hätäratkaisuna saksalaiset käyttivät huoltoon myös pommikoneita, jotka kuluivat suorittaessaan niille kuulumatonta tehtävää. 
Pommikoneilla levitettiin toisessa maailmansodassa myös propagandaa. Lentolehtisten pudotus oli osa sodankäyntiä. Tästä on sittemmin pääosin luovuttu.
Pitkän kantamansa vuoksi strategisia pommikoneita voidaan käyttää myös tiedusteluun. 1950-luvulle asti pommikoneiden valokuvauskoneversiot, kuten RB-47, suorittivat vakoilutehtäviä. Myöhemmin pommikoneita on käytetty elektroniseen tiedusteluun, jossa vastapuolen ilmatilaan ei tarvitse lentää.
Lisäksi on olemassa niin sanottuja hävittäjäpommikoneita, jotka kelpaavat – ainakin teoriassa – myös ilmataisteluun. Uudenaikaisissa ilmavoimissa ero hävittäjien, rynnäkkökoneiden ja pommikoneiden välillä on kaventunut. Ilmaherruushävittäjä F-15 on tyypillinen pommikone.

Taktiset pommikoneet

Taktinen pommikone on strategista pommikonetta kevyempi, ja se sopii paremmin suoraan toimintaan vihollisen maajoukkoja vastaan - yleensä pommit enemmän tai vähemmän tähdätään kohteeseen (strateginen pommikone luottaa enemmän pommien määrään). Taktiset pommikoneet ovat tehokkaampia yksittäisiä vihollisen muodostelmia vastaan, mutta sen sijaan laajoissa terroripommituksissa, maakohteiden (tehtaiden ym.) tuhoamisessa ja vihollisen tukikohtien vahingoittamisessa ne eivät ole niin hyviä.

Maailmansotien välinen aika

Pitkään 1920-luvun lopulla ja 1930-luvuilla uskottiin pommikoneiden olevan tuhoamattomia. Tähän oli syynä raskaampien lentokoneiden kehittyminen nopeammin kuin hävittäjäkoneiden. Ne lensivät nopeammin kuin hävittäjät aina 1930-luvun loppupuolelle. Tähän oli syynä matkustajakoneiden kehitys 1920-luvulla ja vielä nopeampi kehitys 1930-luvun alussa. Pommikoneiden ylivoimaisuuteen luottava ilmasotadoktriini oli nimeltään douhetismi.

Eurooppa

Toinen maailmansota alkoi 1. syyskuuta 1939. Saksa hyökkäsi Puolaan, ja sen ilmavoimat saavuttivat täydellisen ilmaherruuden sallien pommikoneiden tehdä pommituslentoja täysin vapaasti. Puolan vanhanaikainen armeija ei kyennyt puolustautumaan pitkäänkään, varsinkin koska Luftwaffen maataistelukoneet estivät joukkojen liikuttelun ja tuhosivat rautatie- ja viestiyhteydet. Sota jatkui menestyksekkäästi puoli vuotta myöhemmin myös Norjassa ja Ranskassa keväällä 1940, jolloin Norjan olemattomat ja Ranskan heikot ilmavoimat antoivat Luftwaffelle toimia jälleen täysin vapaasti. Pian Saksa alkoi valmistella maihinnousua Britanniaan. Luftwaffe pyrki saamaan ilmaherruuden ja pommitti rajusti Englannin teollisuutta ja lentokenttiä. Sen epäonnistuttua tavoitteessaan pommitukset suunnattiin siviilikohteita vastaan. Pahimmin kärsineet kaupungit olivat Coventry ja Lontoon East End.
22. kesäkuuta 1941 Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon. Luftwaffe suoritti valtavia ilmapommituksia koko tuhansia kilometrejä pitkällä rintamalla. Myös idässä Luftwaffe suoritti terroria: sekä Leningrad että Stalingrad tuhottiin, kuten monet pienemmät kaupungit. Saksan sotaonni kuitenkin kääntyi ja lopulta Luftwaffe ei enää kyennyt suorittamaan suurempia pommituksia, vaan ilmaherruus siirtyi venäläisille. 
Venäläisten tunnetuin kone oli Iljušin Il-2 -maataistelukone. Muutenkin Neuvostoliitto suoritti suuria pommitusoperaatioita. 6. kesäkuuta 1944 tapahtunut Normandian maihinnousu aiheutti Saksalle suuria paineita. Myös lännessä liittoutuneet saavuttivat nopeasti ilmaherruuden. Saksan armeija kärsi suuria tappioita liittoutuneiden ilmahyökkäysten vuoksi. Myös saksalaiskaupungit kärsivät pommituksista paljon, huipentuen Dresdenin ja Leipzigin tuhoamiseen.

Suihkukoneet ja ohjukset

Sodan jatkuessa Saksa pyrki saavuttamaan etulyöntiasemaa uudella teknologialla. Niinpä Saksassa kehitettiin Messerschmitt Me 262 -suihkuhävittäjä. Koneella oli hyvät ilmataisteluominaisuudet ja varsinkin sen nopeus teki siitä aikansa parhaan hävittäjän. Koneella oli myös maataisteluominaisuuksia (Salamapommittaja), mutta kaikesta huolimatta kone oli monilta osin pettymys, varsinkin kalliiden tuotantokustannuksien vuoksi. Lisäksi koneissa oli materiaalipulan vuoksi paljon teknisiä ongelmia jotka estivät koneiden käytön. Myös polttoainepula vaikutti siihen, että sinänsä edistykselliset koneet jäivät melko vähäiselle merkitykselle sodankulussa. Toinen uusi keksintö oli ohjus, jota käytettiin lähinnä Lontoon pommituksiin. Saksalaiset kehittivät myös alkeellista häiveteknologiaa.

Aasia

Aasiassa ja varsinkin Tyynenmeren sodassa pommikoneet olivat merkittävässä asemassa. Tyynenmeren sota koostui lähinnä ”saarelta saarelle” -tyyppisestä sodasta ja laivastotaisteluista. Laivojen tykit eivät enää ratkaisseet taisteluja, vaan lentotukialusten kannelta nousevilla syöksypommittajilla oli suurin merkitys. Niinpä meritaistelujen tulokset ratkaisi usein lentotukialusten määrä. Sota alkoi 7. joulukuuta 1941, kun Japani hyökkäsi Yhdysvaltain Tyynenmeren laivaston tukikohtaan Pearl Harboriin. 441 japanilaista syöksy- ja torpedopommittajaa nousi kuuden lentotukialuksen kannelta. Hyökkäys oli Japanin kannalta menestys. Lentotukialusten kannelta nousevat syöksy- ja torpedopommittajat olivat merkittävässä asemassa myös muissa Tyynenmeren sodan taisteluissa. Myöhemmin japanilaiset joutuivat puolustuskannalle. Menetettyään viimeisetkin lentotukialuksensa 1944 Japani oli käytännössä hävinnyt sodan. Toisen maailmansodan loppuvaiheessa yhdysvaltalaiset pommikoneet saivat myös uudenaikaisen pommin, atomipommin, joka perustui uraanin fissioon. Kahden ydinaseen pudottaminen Hirošimaan ja Nagasakiin lopetti sodan.