google/wiki40b huggingface dataset:
Radion sinfoniaorkesteri

Historia

Orkesterin pääasiallinen konserttipaikka vuodesta 1971 vuoteen 2011 saakka oli 1 700-paikkainen Finlandia-talo. Tätä ennen orkesteri konsertoi Helsingin Kulttuuritalon Aalto-salissa. Ennen Kulttuuritaloa konserttipaikkana oli muun muassa Helsingin yliopiston juhlasali, jossa orkesteri piti ensimmäisen julkisen konserttinsa. Helsingin Musiikkitalon valmistuttua orkesteri siirtyi soittamaan sinne syksyllä 2011.
Orkesterin ylikapellimestari Sakari Oramo aloitti kautensa syksyllä 2003. Hänen seuraajakseen valittiin Hannu Lintu, jonka kausi alkoi syksyllä 2013. RSO:n intendenttinä on vuodesta 2001 toiminut Tuula Sarotie. 
Orkesterin levytysten joukossa on muun muassa historiallinen helmi Jean Sibeliuksen ainoasta taltioidusta kapellimestariesiintymisestä. Sakari Oramon kanssa RSO on levyttänyt muun muassa Béla Bartókin, Kimmo Hakolan, Magnus Lindbergin, Jouni Kaipaisen ja Joonas Kokkosen teoksia sekä Armas Launiksen Aslak Hetta -oopperan ensilevytyksen. Levytykset ovat saaneet useita palkintoja, joista tuorein, MIDEM Classical Awards -palkinto myönnettiin 2008 Sakari Oramon johtamalle RSO:n ja Lisa Batiašvilin levytykselle Lindbergin ja Sibeliuksen viulukonsertoista (Sony BMG). New York Times valitsi RSO:n Magnus Lindbergin orkesteriteoslevytyksen vuoden levyksi 2008. RSO levyttää myös esimerkiksi Ondinelle.
RSO on soittanut ulkomailla lähes 300 konserttia. Kaudella 2009–2010 orkesteri vieraili muun muassa Pietarissa, Länsi-Afrikan Beninissä ja Tukholmassa. Beninissä RSO oli ensimmäinen länsimainen sinfoniaorkesteri.
Yle Teema televisioi orkesterin konsertteja kuukausittain Kausikortti-ohjelmassa.
Texas Cityn onnettomuus

Texas Cityn onnettomuus tapahtui 16. huhtikuuta 1947 Yhdysvalloissa Texas Cityn kaupungin lähellä Galvestoninlahdella, kun S.S. Grandcamp -niminen Liberty-tyyppinen ranskalaisessa rekisterissä ollut laiva tuhoutui räjähdyksessä. Aluksen lastina oli Monsanton tuottamaa ammoniumnitraattilannoitetta. Onnettomuudessa kuoli 581 henkeä.

Onnettomuuden tapahtumakulku

Noin kello 8:00 aamupäivällä havaittiin laiturissa olevan Grandcamp-rahtialuksen ruumasta nousevan savua. Paloa ryhdyttiin sammuttamaan, mutta sitä ei saatu hallintaan.

Ensimmäinen räjähdys

Kello 9:12 aamupäivällä Grandcamp-rahtialuksen ruuman ammoniumnitraatti räjähti aiheuttaen 4,5 metriä korkean aallon, joka havaittiin 150 kilometrin säteellä ja vaurioitti tai tuhosi yli tuhat läheistä rakennusta. Ikkunoita särkyi jopa 60 kilometrin päässä sijaitsevassa Houstonissa.

Toinen räjähdys

Ensimmäinen räjähdys sytytti ammoniumnitraatin High Flyer -rahtialuksen ruumassa, ja alus räjähti 15 tuntia ensimmäisestä räjähdyksestä tuhoten itsensä ja viereisen SS Wilson B. Keene -aluksen.
Nurmeksen evankelinen opisto

Nurmeksen evankelinen opisto on ollut kansanopisto, jonka toiminta alkoi 1942. Opistotoiminta lakkasi 2005. Opisto tunnettiin myös nimellä Lipinlahden kansanopisto. Sen rakennukset sijaitsevat Nurmeksen Lipinlahdessa, Pielisen rannalla, Pohjois-Karjalassa. Vuoteen 1994 saakka se oli itsenäinen opisto mutta siirtyi vuoden 1995 alusta Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen SLEY:n omistukseen.

Historia

Opiston toiminta alkoi 1942 itsenäisenä kansanopistona Nurmeksen Seudun Evankelisen Kansanopiston Kannatusyhdistys ry:n omistamana. Kaikkiaan kahdestatoista evankelisesta opistosta Nurmes oli järjestyksessä kuudes. Opiston synnyinkoti oli Haikolan tila aittarakennuksineen. Haikola aittarakennuksineen pyritään  säilyttämään Nurmeksen evankelisen opiston ystävät ry:n omistuksessa. Vuonna 1950 valmistui uusi  kansanopistotoimintaa varten suunniteltu opistorakennus. Vuonna 1971 ukkosmyrsky tuhosi 1950 valmistuneen opistorakennuksen. Toiminta jatkui "evakossa" tyhjäksi jääneellä Kuokkasenrannan kansakoululla. Uudet tilat Kohtavaaraan valmistuivat syksyksi 1973. Vuonna 1994 kannatusyhdistys luopui opiston ylläpidosta ja lahjoitti opistokiinteistön Suomen Luterilaiselle Evankeliumiyhdistykselle.
Opisto toimi vuodet 1995–2005 osana Suomen Luterilaisen Evankeliumisyhdistyksen SLEY:n ylläpitämää Karkun evankelista kansanopistoa. Nurmeksen evankelisen opiston toiminta päättyi 31. joulukuuta 2005. Sen jälkeen opistotilojen toiminta siirtyi entisen kannatusyhdistyksen muodostaman Nurmeksen evankelisen opiston ystävät ry:n vastuulle. Yhdistys alkoi ylläpitää NEO-opiston nimellä toimintaa vuoden 2006 alusta, mutta toiminta jäi lyhyeksi. Keväällä 2007 opiston tilat pantiin alkuperäistä Haikolaa lukuun ottamatta myyntiin. Ystävät ry. on käynnistänyt hankkeen Haikolan kehittämiseksi pienimuotoiseen juhla- ja kurssitoimintaan sekä "Haikolan aitat ja majatalo" -majoitustoimintaan. 
Opiston viereisellä Kohtavaaralla on näköalapaikka, jolta on hienot näkymät opistolle ja Pieliselle. Sinne vie opistolta 700 metriä pitkä jyrkästi nouseva kiertoreitti "Toivon polku".
Kohtavaaran rautatieasema on aivan opiston lähellä; kiskobussit pysähtyvät asemalla.
Helen Jacobs

Helen Hull Jacobs (6. elokuuta 1908 Globe, Arizona – 2. kesäkuuta 1997 East Hampton, New York) oli yhdysvaltalainen naistennispelaaja, joka voitti uransa aikana kymmenen Grand Slam -mestaruutta.
Jacobsilla oli voimakas syöttö ja iskulyönti sekä kelpo rysty, mutta hän ei koskaan oppinut tekemään kämmenlyöntiä tyydyttävällä tavalla .

Tennisura

Jacobs voitti kaksinpelissä viisi Grand Slam -mestaruutta ja oli yksitoista kertaa loppuottelussa häviävänä osapuolena. Finaalitappioista kuudessa vastustajana oli Helen Wills Moody. Jacobsin ainoa voitto Moodysta tuli Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa 1933. Moody keskeytti ottelun selkävamman takia ollessaan kolmannessa erässä häviöllä 3–0, minkä seurauksena yleisö ryhtyi buuaamaan, sillä se uskoi Moodyn keskeyttäneen vain riistääkseen Jacobsilta voiton viimeistelyn tuoman tyydytyksen. Vuosia myöhemmin Moody vahvisti kyseessä olleen onnettomuus. Hän sanoi: ”Selkäni on hieman omituinen. Nikama neljännen ja viidennen välilevyn välissä on ohut. Kun välilevy kierähtää ympäri, on kipu sietämätön. Ennen tuota finaalia satoi koko viikon ajan. Makasin sängyssä, mikä ei ollut hyväksi, koska selkäni jäykistyi entistä pahemmin. En yksinkertaisesti voinut enää pelata pidempään, mutta en sanonut mitään, sillä se olisi näyttänyt tekosyyltä.” 
Jacobs oli jälleen lähellä voittoa Moodysta 1935 Wimbledonin loppuottelussa, jossa hänellä oli ottelupallo tilanteessa 6–3, 3–6, 5–4. Hän kuitenkin hävisi ottelun. Moodya vastaan 1938 käydyssä Wimbledonin finaalissa Jacobs nyrjäytti nilkkansa ensimmäisessä erässä tilanteessa 4–4 ja nilkutti ympäri kenttää loput ottelusta. Moody voitti viimeiset kahdeksan peliä toisen erän kestäessä ainoastaan kahdeksan minuuttia. Kun Jacobsilta kysyttiin, miksei hän keskeyttänyt ottelua loukkaantumisensa jälkeen, sanoi hän jatkamisen olleen urheilullisesti oikea ratkaisu, sillä Moody saattoi siten nauttia voitosta täysin siemauksin. Uransa aikana Jacobs hävisi kymmenen Moodya vastaan pelaamistaan yhdestätoista kaksinpeliottelusta .
Naisten nelinpelissä Jacobs voitti neljä Grand Slamia ja sekanelinpelissä yhden. Lisäksi hän oli loppuottelussa kuudessa muussa Grand Slam -nelinpeliturnauksessa sekä yhdessä sekanelinpeliturnauksessa. Vuoden lopussa julkaistulla maailmanlistalla Jacobs oli kymmenen parhaan joukossa 1928–1939. Hän oli ykköseksi sijoitettu yhdysvaltalaispelaaja 1932–1935. Hän oli mukana maansa Wightman Cup -joukkueessa 1927–1937 ja jälleen 1939. Vuonna 1933 hänestä tuli ensimmäinen Wimbledonissa sortseihin pukeutunut naispelaaja.
Jo aktiiviuransa aikana Jacobs alkoi kirjoittaa kirjoja. Hänen ensimmäiset teoksensa olivat Modern Tennis (1933) sekä Improve Your Tennis (1936). Hän kirjoitti myös fiktiivisiä kirjoja kuten Storm Against the Wind (1944). Hänen omaelämäkertansa Beyond the Game ilmestyi 1936. 
Associated Press nimesi 1933 Jacobsin vuoden naisurheilijaksi. International Tennis Hall of Famen jäseneksi hänet otettiin 1962.
Toisen maailmansodan aikana Jacobs palveli komentajana Yhdysvaltain laivaston tiedustelussa. Hän kuoli sydänhalvaukseen New Yorkin East Hamptonissa 2. kesäkuuta 1997.
Musta munkki (elokuva)

Juoni

Vauraan omenatarhurin kasvattipoikana varttunut Kovrin palaa kotiseudulleen menestyneenä miehenä. Hän tapaa kasvatti-isänsä tyttären Tanjan, joka on odottanut Kovrinin paluuta samoin kuin tämän isä, joka on kaavaillut Kovrinista itselleen perijää ja työnsä jatkajaa. Kovrin on kuitenkin saanut elämältä jo tarpeeksi ja on väsynyt.

Vastaanotto

Musta munkki sai Suomen elokuvateattereissa 539 katsojaa, millä se sijoittui vuoden 1991 ensi-illoista sijalle 163. Toisaalta se oli 20:nneksi katsotuin neuvostoelokuva Suomessa tilastoinnin alusta 1972 laskien.
Helsingin Sanomien Mikael Fränti ei pitänyt elokuvasta, jossa kaikki on hänestä pingotetun syvällistä ja keinotekoista: ”Jälleen joutuu kysymään, miksi tämäkin elokuva on tehty ja kenelle se on tarkoitettu. Tuskin Mustan munkin tietoinen vaikeaselkoisuus ja Tshehovin novellin hämärtäminen auttaa katsojaa.”
Elokuva oli mukana Venetsian elokuvajuhlien kilpailusarjassa.
Ghaziabad

Ghaziabad on kaupunki Uttar Pradeshin osavaltiossa Intiassa. Vuonna 2001 siellä oli 968 256 asukasta, mikä tekee kaupungista osavaltionsa seitsemänneksi suurimman. Kaupunki sijaitsee 20 km Delhistä itään ja 46 km Meerutista lounaaseen.
Ghaziabadin perusti vuonna 1740 visiiri nimeltä Ghazi-un-ddin. Hän rakennutti kaupunkiin seraljin, jossa sanotaan olleen 120 huonetta. Rakennuksesta on jäljellä portti, osia ulkoseinästä ja massiivinen pilari. Vuonna 1857 Meerutista alkanut sepoykapina levisi pian myös Ghaziabadin alueelle.
Nykyään Ghaziabad on raskaan teollisuuden kaupunki, joss on myös useita teknillisiä oppilaitoksia.
David Kaye

Elämäkerta

Ääninäyttelijänä tunnettu David Kaye oli 16-vuotiaana kesätöissä radioasemilla, jonka myötä hän innostui pyrkimään radioääneksi ja jätti alkuperäisen suunnitelmansa opiskella psykologiksi. 
Kayen ensimmäinen äänirooli animaatiossa oli kenraali Hawk G.I. Joessa vuonna 1989. Sittemmin hänet tunnetaan roolistaan Megatronina animaatiosarjassa Beast Wars: Transformers. Hän jatkoi Megatronin roolia Transformersin Unicron-trilogiassa (Armada, Energon ja Cybertron). Kaye on myös mukana oman jatkumonsa muodostavassa sarjassa Transformers: Animated Optimus Primen roolissa. Se on hänen kuudes Transformers-sarjansa. Lisäksi Kaye on ensimmäinen, joka on näytellyt sekä Optimus Primen että Megatronn ääninä.
Kayen äänirooleihin kuuluvat myös sarjat X-Men: Evolution, Ranma ½, Dragonball Z, MegaMan NT Warrior, Inuyasha ja Ihmeneloset. Peleissä hänen tunnetuimpia roolejaan on Clankin ääni Ratchet & Clank -pelisarjassa. Hän tekee lisäksi äänityötä kuuluttajana ja mainoksissa.
Ääniroolien lisäksi Kaye on ollut mukana muutamissa elokuvissa, kuten The Occultist, Susie Q, Someone Else's Child, X-Men 2 ja Convictions. Lisäksi Kaye on vieraillut televisiosarjoissa Vartija (The Sentinel) ja Salaiset kansiot.
Vuodesta 2007 lähtien Kaye on asunut Burbankissa, Kaliforniassa,, minkä myötä hän pääsi koe-esiintymään Transformers: Animatediin. Kaksi vuotta myöhemmin Kaye oli Marvel-sarjakuvista tuttujen Kapteeni Amerikan ja Nick Furyn ääninä videopelissä Marvel: Ultimate Alliance 2.
Il Capitano

Il Capitano (kapteeni) on yksi 1500-luvulla Italiassa syntyneen improvisaatioteatterin eli commedia dell'arten tyyppihahmoista, joka (myöhemmin espanjalais- ja ranskalaispiirteisempi Matamore) on vanha, ehkä eläkkeelle jäänyt upseeri tai amiraali. Hahmo on itsetietoinen ja pöyhkeilee, mutta paljastuu lopulta pelkuriksi. Il Capitanon rooli on keskeinen monessa näytelmässä. Muihin samantyylisiin hahmoihin kuuluu muiden muassa Scaramuccia.
Il Capitano on mahtipontinen "kukko", joka yrittää tehdä vaikutuksen naisiin ja liioittelee erityisesti seikkailujaan. Hän on kuitenkin saanut ansionsa muiden tekemisistä. Hän jylisee puheessaan italian ja espanjan sekoitusta. Il Capitanon univormu on muuttunut aikakausien mukaan, eikä muutenkaan näytä aina samalta, mutta leuassa on parta ja nenä on pitkä, jopa fallinen. Isot saappaat, miekka, sulka jonkinlaisessa hatussa (aluksi oli kypärä), ja nahkaremmit kuuluvat varustukseen. Monessa näytelmässä Pantalone haluaa naittaa tyttärensä Il Capitanolle. Parodisessa sotilaassa on protestiaineksiakin, vaikkei se olekaan pääasia. Il Capitanoista monet ovat olleet myös usein taitavia miimikoita ja akrobaatteja. Kuuluisa Scaramouchen näyttelijä Tiberio Fiorelli pystyi kertomusten mukaan naurattamaan yleisöä yhtämittaisesti puolikin tuntia näyttelemällä pelästynyttä.
Teeworlds

Teeworlds on nopeatempoinen 2D-räiskintäpeli. Pelissä on vanhojen pelien aseita. Uusin versio on 0.6.3. Versiossa 0.4.0 peli muutti nimeä Teewarssista Teeworldsiksi lakiasioiden takia.
Teeworldsin voi ladata heidän kotisvuiltaan ja steamista Mac OS:lle, Linuxille ja Windowsille

Pelityypit

TeeWorldsissa on tällä hetkellä kolme pelityyppiä: DeathMatch (DM), Team Death Match (TDM) ja Capture The Flag (CTF). DeathMatchissä jokainen taistelee yksin muita vastaan, Team Death Matchissä punainen ja sininen joukkue taistelevat toisiaan vastaan, ja Capture The Flagissä punainen ja sininen joukkue yrittävät varastaa toistensa liput ja viedä ne tukikohtaan.

Muut pelityypit

Race: Tässä pelimuodossa yritetään päästä maaliin mahdollisimman nopeasti. Radan aikana tulee yleensä paljon esteitä eteen, jotka tappavat. Jotkut kartat ovat todella vaikeita ja toiset taas myös hyvin helppoja.
Zomb (Zombie) [uusi pelimuoto]: Tässä pitää estää zombeja tappamasta sinua. Esimmäisillä aalloilla tulee nuoria zombeja, joilla on vaan nuija, eli voit ampua niitä ilmasta helposti. Seuraavilla aalloilla tulee zombeja joilla on pistooli ja vähän enemmän elämää kuin nuorilla zompeilla. Sitten tulee Elder Zombieita, jotka ovat vieläkin vaikeampia. Välillä tulee Boss Zombeja, jotka ovat pahimpia! Zombeja ei saisi päästää ottamaan sinulle varattuja aseita, tai muuten niistä tulee erittäin vaarallisia! Tätä pelimuotoa voi pelata yhtä aikaa neljä pelaajaa. Kaikki Zombit ovat botteja.

Tulevaisuus

Peli on aktiivisen kehityksen alla.

Linkit

Pelin kotisivut (englanniksi)
Organ

2007

Yhtye esiintyi pitkän hiljaiselon jälkeen comeback-keikalla vuoden 2007 marraskuussa Avanto-festivaalilla Helsingissä.

2008

Vuonna 2008 yhtye esiintyi tammikuussa Tavastia-klubilla Saarelan 50-vuotissyntymäpäivillä sekä toukokuussa Club Denaro -klubilla.

2009

Yhtye esiintyi elokuussa 2009 Flow-festivaaleilla  Helsingissä.

2019

Mikko Saarelan kuoltua Organ Requiem ilmoitettiin esiintyvän hänen muistokonsertissaan Tavastialla 5. maaliskuuta. Organ ei kuitenkaan esiintynyt ilman Saarelaa, vaikka yhtyeen jäsenet oli yleisössä, vaan yhtyeestä nähtiin konsertissa dokumenttielokuva.
Etelännokkonen

Ulkonäkö ja koko

Etelännokkonen kasvaa 30–300 senttimetriä korkeaksi. Varsi on nelisärmäinen, melko vankka ja tavallisesti haaraton. Varressa, lehtiruodeissa ja lehtisuonien alapinnalla on tavallisesti runsaasti poltinkarvoja sekä niitä lyhyempiä hapsikarvoja. Joskus harvoin poltinkarvat voivat puuttua kokonaan. Paksuhkot lehdet ovat vastakkain, ehyitä ja sahalaitaisia. Ainakin alimmat lehdet ovat herttatyvisiä. Tummanvihreä lehtilapa on muodoltaan puikea tai kapeanpuikea ja pitkäkärkinen. Kärkihammas ulottuu viereisiä hampaita paljon pitemmälle. Tavallisesti lehtilapa on 4–15 cm pitkä ja 2–3 kertaa leveytensä pituinen. Kukinto-osan alapuolisten lehtien lapa on tavallisesti enintään kaksi kertaa leveytensä pituinen. Vankka lehtiruoti on enintään noin puolet lavan pituudesta.
Etelännokkosen kukinnot ovat 4–8 cm pitkiä norkkoja ja pitempiä kuin lehtiruodit. Etelännokkonen on tavallisesti kaksikotinen, eli hede- ja emikukat sijaitsevat eri yksilöissä. Kukat ovat pieniä, vihertäviä ja yksineuvoisia. Kukan kehä on nelilehtinen ja verhiömäinen. Etelännokkonen kukkii Suomessa heinä-syyskuussa. Hedelmä on kahden sisemmän kehälehden suojaama pähkylä.

Levinneisyys

Euroopassa etelännokkosta tavataan koko mantereella aivan pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Levinneisyysalue jatkuu Aasian puolella aika Keski-Siperiaan, Keski-Aasiaan, Pohjois-Iraniin ja Turkkiin. Paikoitellen lajia tavataan myös Pohjois-Afrikassa. Pohjois-Amerikan keski- ja pohjoisosissa etelännokkosta tavataan paikoitellen tulokaslajina. Suomessa etelännokkonen kasvaa koko Suomessa. Runsaimmin lajia kasvaa Oulu–Joensuu-linjan eteläpuolella. Lapissa laji on harvinaisempi.

Elinympäristö

Etelännokkonen on selkeästi kulttuurisidonnainen laji, joka viihtyy monenlaisissa ihmisen muokkaamissa ympäristöissä. Sitä kasvaa muun muassa asumusten lähettyvillä, pihoilla, seinustoilla, puutarhoissa ja teiden varsilla. Alkuperäisenä luonnonkasvina etelännokkosta tavataan Suomessa ainoastaan Etelä-Suomen merenrantalehdoissa. Muualla maassa se on muinaistulokas. Maavartensa avulla laji muodostaa tiheitä kasvustoja.
Albrecht von Haller

Albrecht von Haller (16. lokakuuta 1708 Bern – 12. joulukuuta 1777 Bern) oli sveitsiläinen fysiologi, biologi, ensyklopedisti ja runoilija. Haller keksi hermojen merkityksen aistien välittäjänä aivoihin ja käskyjen välittäjänä aivoista lihaksiin. Haller loi myös tarkan menetelmän, jolla verisuonten kulkua voitiin seurata ruiskuttamalla niihin väriaineita ja teki merkittävää ruoansulatusta, veren hyytymistä, luuston kasvua ja hengitysmekanismia koskevaa tutkimusta.
Anna Wing

Anna Wing (30. lokakuuta 1914 - 7. heinäkuuta 2013) oli  englantilainen näyttelijätär. Hän loi pitkän uran televisiossa ja teatterissa. Merkittäviä rooleja hänellä oli mm. sarjassa EastEnders. 
Wing syntyi Hackneyssä, Lontoossa, ja aloitti uransa taiteilijan mallina. Hän työskenteli myöhemmin East Endin sairaaloissa ja meni 30-vuotiaana naimisiin Peter Daveyn kanssa. Avioero tuli kolmen vuoden kuluttua, ja myöhemmin Wingillä oli pitkäaikainen suhde runoilija Philip O'Connoriin.
Ohjaaja ja näyttelijä Mark Wing-Daveyn on Anna Wingin poika.
7. heinäkuuta 2013 Anna Wing kuoli 98 vuoden ikäisenä.
HMS Alacrity (F174)

Palvelus

HMS Alacrity sai vastaanottotestit päätökseen huhtikuussa 1977 ja se liitettiin heinäkuussa palvelukseen otettaessa 3. fregattilaivueeseen. Alus osallistui Spitheadissä järjestettyyn katselmukseen, jonka jälkeen se jatkoi koeajoja ja koulutusta saavuttaakseen operatiivisen valmiuden. Vuonna 1979 alus siirrettiin 1. fregattilaivueeseen ja 1980 se liitettiin osastoon, joka kiersi maailmaa. Kierroksen aikana alus vieraili muun muassa Jangtse-joella ensimmäisenä kuninkaallisen laivaston aluksena 30-vuoteen. Persianlahden tapahtumat nopeuttivat aluksen paluuta kotimaahan, jonne se saapui joulukuussa. Seuraavana vuonna alus osallistui Naton sotaharjoitukseen Ocean Safariin Pohjois-Atlantilla.
Alus lähti 5. huhtikuuta 1982 laivasto-osaston mukana Falklandille, jossa se upotti tykkitulella 10. ja 11. toukokuuta välisenä yönä Swan saaren edustalla Argentiinan laivaston huoltoaluksen ARA Isla de los Estadosin. Vaikka se selvisi sodasta aluksen runkoon tuli kovissa olosuhteissa murtumia. Seuranneen huollon aikana aluksen kyljet korjattiin hitsaamalla ja niiden kestävyyttä lisättiin. Samassa yhteydessä aluksen rungon aiheuttamaa melua vähennettiin.

Pakistanin laivaston Badr

Alus poistettiin palveluksesta ja se myytiin Pakistanille 1. maaliskuuta 1994, mutta ilman Exocet- ja Sea Cat-ohjuksia. Pakistanin laivasto nimesi aluksen Badriksi. Alukselle asennettiin Exocet-ohjusten tilalle kiinalaisvalmisteiset LY 60N ohjukset. Elektroniikkavarustusta muutettiin korvaamalla tyypin 992 ilmavalvontatutka Signaalin DA08 -tutkalla. Omasuojaa lisättiin asentamalla Mk36 SRBOC omasuojaheittimet.
Nynäshamnin kunta

Kuntajaon kehitys

Nykyisen Nynäshamnin alueella on sijainnut kolme pitäjää, joista sittemmin muodostettiin Sorundan, Torön ja Ösmon maalaiskunnat. Kaikki kuuluivat Sotholmin kihlakuntaan. Vuonna 1913 Ösmon maalaiskunnasta erotettiin Nynäshamnin kauppala, josta tuli kaupunki vuonna 1946. Vuoden 1952 kuntauudistukseen Torö liitettiin Ösmohon, mutta Sorunda ja Nynäshamnin kaupunki jäivät ennalleen. Ruotsin siirtyessä yhteen kuntamuotoon kaupungista tuli Nynäshamnin kunta. Nykyinen kunta muodostettiin 1974, jolloin Nynäshamniin liitettiin Sorunda ja Ösmo.

Vaakuna

Nynäshamnin vaakuna valittiin kilpailun perusteella, ja se viittaa merenkulkuun ja teollisuuteen. Vaakuna valittiin Nynäshamnin kaupungille vuonna 1946, ja se vahvistettiin nykyiselle Nynäshamnin kunnalle vuonna 1977. Myös Sorundalla oli oma vaakuna.

Nähtävyydet

Kunnan alueella sijaitseva Landsortin kivimajakka on rakennettu vuonna 1689 ja nykyisen muotonsa se sai 1869–1870. Muita nähtävyyksiä ovat esimerkiksi rautatiemuseo ja kotiseutumuseot. Kunnassa on useita kirkkoja, joista vanhimmat ovat 1100-luvulta ja uusimmat on rakennettu 1930-luvulla.

Liikenne

Matkaa Nynäshamnista Tukholmaan on noin 50 kilometriä ja Södertäljeen 45 km. Nynäshamnin taajamassa on Tukholman lähijunalinjan 35 pääteasema. Kunnassa sijaitsee Nynäshamnin satama, josta pääsee muun muassa Gotlantiin.
Zohan – lupa saksia

Juoni

Zohan on israelilainen terroristeja torjuva agentti, joka rakastaa diskoa ja jumaloi naisia. Upeiden taitojen ja ulkonäönsä vuoksi jokainen pitää Zohanista. Zohan itse ei pidä työstään, vaan unelmoi ryhtyvänsä parturi-kampaajaksi, mutta kaikki nauravat hänen unelmalleen. Jahdetessaan Fatoush ”Phantom” Hakbarah, palestiinalaista terroristia, Zohan päättää lavastaa kuolemansa ja antaa siitä kunnian Phantomille.
Zohan pakenee Yhdysvaltoihin elämään unelmaansa salanimellä Scrappy Coco. Hän tutustuu muun muassa Michael-nimiseen mieheen ja tämän äitiin. Yökerhossa Oori-niminen israelilaismies tunnistaa ihailemansa Zohanin ja pyytää tätä töihin kodinkoneliikkeeseensä, mutta muuttaa mielensä, sillä hän haluaa vain parasta Zohanille. Oori paljastaa Zohanille, että Phantom on saanut suurta suosiota Zohanin tappamisesta. Zohan menee töihin palestiinalaisen Dalian omistamaan kampaamoon.
Palestiinalaistaksikuski tunnistaa Zohanin ja paljastaa tämän olemassaolon Phantomille, joka saapuu kostamaan. Zohan ei kuitenkaan enää tahdo väkivaltaa. Zohan ja Phantom, joka paljastuu silloin myös Dalian veljeksi, ryhtyvät yhteistyöhön ja kukistavat yhdessä korruptoituneen liikemiehen Grant Walbridgen, joka on yrittänyt saada itämaalaiset toisiaan vastaan, jotta saisi rakennettua uuden kauppakeskuksen. Lopulta kaikki itämaalaiset avaavat oman ”Rakkaus&Veljeys”-keskusmyymälän. Zohanin vanhemmat antavat vihdoin hyväksyntänsä poikansa unelmalle.
Outolintu (romaani)

Juoni

Kirja kertoo 16-vuotiaan Beatricen elämästä tulevaisuuden maailmassa, jossa ihmiset on jaettu eri ominaisuuksiensa mukaan viiteen eri ryhmään: Vaatimattomat, Terävät, Rehdit, Sopuisat ja Uskaliaat. Beatrice saa luokittelutestissä monimutkaisen tuloksen, jolloin hänet määritellään Outolinnuksi eli Divergentiksi. Valintaseremoniassa hän jättää kotipaikkansa Vaatimattoman, ja lähtee kouluttautumaan Uskaliaiden päämajaan, vaihtaen samalla nimensä Trisiksi. Uskaliaassa hän kuitenkin tapaa salaperäisen ohjaajan nimeltään Neljä, joka myöhemmin paljastuu entiseksi Vaatimattoman jäseneksi. Tris joutuu vaikeuksiin luokittelutestinsä tuloksen vuoksi Uskaliaan johtajan Ericin toimesta. Hän saa selville Terävän johtajan liittoutuneen Ericin kanssa, ja näiden suunnittelevan kaikkien muiden orjuuttamista armeijaksi, joka tottelee vain heitä, jotta he saisivat Vaatimattoman tuhottua. Syttyy sota, jossa ainoastaan Divergentit ja orjuuttamissuunnitelmassa mukana olleet pystyvät käyttämään omia aivojaan.
Arto Tähtinen

Arto Tähtinen (s. 18. lokakuuta 1945 Oulu) on Metsäteollisuus ry:n työmarkkinajohtaja. Hän on koulutukseltaan varatuomari.
Tähtinen on jo 1970-luvulta kuulunut metsäteollisuuden työnantajapiireihin. Hänen isänsä vuorineuvos Mikko Tähtinen oli Kajaani OY:n toimitusjohtaja. Arto Tähtinen on tullut suurelle yleisölle tunnetuksi työmarkkinaneuvotteluista. Kun metsäteollisuus irtautui vuonna 2005 tulopoliittisesta kokonaisratkaisusta, hänet nähtiin usein neuvottelemassa Paperityöläisten liiton puheenjohtajan Jouko Ahosen kanssa. Erimielisyydet johtivat alkukesästä työnseisauksiin ja työnantajapuolen asettamaan työsulkuun, joka venyi noin kuuden viikon mittaiseksi.