google/wiki40b huggingface dataset:
Taskumattitalot

Taskumattitalot ovat neljän vuosina 1959 ja 1961 valmistuneen kerrostalon kokonaisuus Tapiolan kaupunginosassa Länsikorkeen alueella Espoossa. Talot ovat yhdeksänkerroksisia ja 30 metriä korkeita. Ne on suunnitellut arkkitehti Viljo Revell. Taskumattitalot hallitsevat lähialueen ilmettä ja ne ovat muodostuneet Tapiolan symboleiksi. Tapiolan alue on valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö ja rakennuskannan joukosta muun muassa Taskumattitalot ovat alueen maamerkkejä.
Taloista kaksi ensimmäistä, As. Oy Säästökontu ja As. Oy Tornitaso valmistuivat vuonna 1959. Ne ovat taloista pohjoisimmat. Säästökontu oli Suomen ensimmäisiä asuntosäästökohteita. As. Oy Tornikontu ja As. Oy Nelostorni valmistuivat vuonna 1961. Taloja alettiin kutsua Taskumateiksi jo ennen valmistumistaan, syyskuussa 1957. Rakennuksen kerrosala on 3 220 m² ja kerrospinta-ala 358 m². Rakennusten tonttien pinta-alat ovat 1 100–2 050 m². Rakennuskokonaisuuteen kuuluu myös Revellin suunnittelema vuonna 1961 valmistunut As. Oy Riistakallio, joka on viisiportainen pitkänmallinen lamellitalo.
Rakennuksen solakka, kuusikulmainen rakennustyyppi on saatu aikaan rakentamalla julkisivut keskeltä kuperiksi ja taivuttamalla rakennuksen kulmat koveriksi. Pystyurat kulmien kourulevyissä korostavat massan nousua. Kattokerrosta korostetaan katoksilla. Pitkän julkisivut on verhottu vaakasuuntaan mineriittikentillä, jota teak-ritilät ja ikkunanauhat voimistavat. Parvekkeet sijaitsevat talon ulkoreunan sisäpuolella ja sulautuvat siten julkisivuun.
Taloissa on seitsemän asuinkerrosta ja yhdessä kerroksessa on seitsemän tai kahdeksan asuntoa. Kattokerroksessa on sauna, näköalaterassi, tuuletusparvekkeet ja kuivaushuoneet. Huoneistojen keittiöt olivat edistyksellisiä, sillä ne sisälsivät muun muassa liesituulettimen ja keittiökaapit olivat irti lattianpinnasta. Keittiön matalat kaapinovet oli valmistettu tiikistä.
Tuonelan joutsen (näytelmä)

Tuonelan joutsen on Eino Leinon runomuotoinen näytelmä vuodelta 1898. Yhdessä näytelmän Sota valosta (1900) kanssa sen on katsottu aloittaneen suomalaisen kirjallisen symbolismin. Tuon ajan  karelianistis-uusromanttisen valtavirran mukana Leino oli alkanut syventyä kalevalaiseen aihepiiriin. 
Samoihin aikoihin Leinon kanssa Tuonen joutsen -aihetta työstivät myös Jean Sibelius ja Akseli Gallen-Kallela.
ISO 3166-2:IS

ISO 3166-2:IS on ISO-standardointijärjestön standardi, joka määrittää geokoodit Islannille. ISO 3166-2:IS on ISO 3166-2 -standardin osajoukko, joka määrittää yhdeksän alueen koodit.
Spree killer

Spree killer (englantia, suom. pyrähdystappaja) tarkoittaa henkilöä, joka tekee kaksi murhaa lyhyellä aikavälillä vähintään kahdessa eri paikassa. Itse ilmiöstä käytetään nimeä killing spree (tappopyrähdys). Spree killer tekee murhasarjoja, joissa uhreja on monta, eikä murhaaja pidä taukoa kahta päivää pitempää. Sarjamurhaajilla on joskus taipumusta kääntyä spree killereiksi. Myös joillakin ryöstäjillä on taipumus kääntyä spree killereiksi.
Robert Lieberman

Robert Lieberman (s. 16. heinäkuuta 1947) on kanadalainen elokuva- ja televisio-ohjaaja.
Lieberman oil mainoksia tuottavan Harmony Pictures -yrityksen perustaja ja on itsekin ohjannut lähes 2 000 mainosta. Hän on saanut monta Clio-palkintoehdokkuutta ja on voittanut 29. Vuonna 1980 hän oli ensimmäinen DGA-palkinnon parhaan mainosohjaajan palkinnon saanut henkilö. Hän on saanut kolme muuta DGA-palkintoehdokkuutta ja vuonna 1996 hän voitti toisen palkintonsa.
Haapasaari (Helsinki)

Haapasaari on pieni yksityinen kesähuvilasaari Vuosaaren Kallahdenniemen edustalla Helsingissä. Saaren pinta-ala on 0,8 hehtaaria. Saaren kolme kesähuvilaa ovat 1920- ja 1930-luvuilta.
Massive Attack

Historia

Massive Attack sai muotonsa Bristolissa vuonna 1988 paikallisesta soundsystem- ja reggae-, hip hop- ja punkklubikulttuurista käsin. Ydinjäseninä olivat Robert Del Naja (laulu, koskettimet, samplet, tuottaminen), Grant Marshall (koskettimet, laulu, samplet, tuottaminen) ja Andrew Vowles (koskettimet, samplet). Yhtye kehitti soundinsa jazzista, hip hopista, rockista ja electronicasta.
Massive Attackin pitkäsoitto Blue Lines ilmestyi vuonna 1991. Yhtye käytti väliaikaisesti nimeä Massive välttääkseen Persianlahden sodan aikaan käyttämästä sanayhdistelmää, joka mahdollisesti viittasi sotaan tai väkivaltaan. Yhtyeen jäsen Robert Del Naja ei ole salaillut haastatteluissa poliittisia kantojaan, erityisesti liittyen Yhdysvaltojen intoon taistella omaehtoisen demokratian puolesta, ja on usein harmitellut antaneensa periksi nimenmuutokselle. Esikoisalbumillaan yhtye nousi yhtäkkiä suureen suosioon klassikkoasemaan nousseen hitin ”Unfinished Sympathy” siivittämänä. Albumilla olivat mukana artistit Shara Nelson, varhainen jäsen Tricky ja Horace Andy, joista viimeisin on esiintynyt kaikilla yhtyeen albumeilla.
Vuonna 1994 ilmestyi Massive Attackin toinen levy Protection. Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat ”Karmacoma” ja nimikkokappale ”Protection” Tracy Thornin (Everything but the Girl) esittämänä. 
Massive Attackin kolmas albumi Mezzanine julkaistiin 1998. Albumilla yhtye irrottautui aiemmasta jazzahtavasta tyylistään ja meni astetta synkempään, intensiivisempään ja kokeellisempaan ilmaisuun. Tunnetuin kappale lienee silti herkkä ”Teardrop”, joka on tullut tunnetuksi yhdysvaltalaisen televisiosarjan House tunnuskappaleena. Albumin jälkeisen kiertueen jälkeen Andrew Vowles erosi yhtyeestä sisäisten erimielisyyksien vuoksi.
Neljäs albumi 100th Window ilmestyi Yhdistyneessä kuningaskunnassa 10. helmikuuta 2003, ja meni listoilla suoraan kärkikymmenikköön. Albumia jäsenistä tekemässä oli ainoastaan Robert Del Naja, joten sitä pidetäänkin pitkälti hänen sooloprojektinaan. Vierailevana artistina albumilla oli muun muassa irlantilainen Sinéad O’Connor. Vuonna 2004 yhtye julkaisi soundtrackin Luc Bessonin kirjoittamaan ja tuottamaan elokuvaan Danny the Dog.
Vuoden 2006 keväällä yhtye julkaisi singlen ”Live With Me”, jolla vieraili yhdysvaltalainen bluesvokalisti Terry Callier. Tämän jälkeen ilmestyi yhtyeen ensimmäinen kokoelma Collected, joka kattoi koko yhtyeen siihen mennessä tunnetuimmat hitit. 
Viides albumi Heligoland julkaistiin 8. helmikuuta 2010. Albumilla vierailevat muun muassa Tom Waits, Mike Patton (Faith No More, Mr. Bungle, Fantômas, Tomahawk), rap-artisti Mos Def ja Damon Albarn (Blur, Gorillaz, The Good, the Bad & the Queen). 
Keväällä 2016 ilmestyi kehuttu EP Ritual Spirit. Vierailevina artisteina kappaleissa ovat muun muassa Young Fathers, Roots Manuva, Azekel ja Tricky.
Massive Attack on esiintynyt Suomessa Ruisrockissa 1999, Provinssirockissa 2003 ja syksyllä 2009, Pori Jazzissa 2010, sekä Flow Festivalilla elokuussa 2016.
Australiankanahaukka

Kuvaus

Se on päältä harmaa, ja sillä on pähkinänruskea kaulus. Alta se on pääasiassa punaruskea, mutta siinä on ohuita valkoisia juovia. Se on väritykseltään siten samanlainen kuin ruosteniskahaukka mutta on suurempi. Sen lento on nopeaa ja notkeaa. Sen pituus on 40–55 cm; siipien väli 75–95 cm. Naaraat ovat huomattavasti koiraita suurempia. Koiras painaa 220 g, naaras 355 g.

Ravinto

Se syö lähinnä lintuja, mutta myös pieniä nisäkkäitä, matelijoita ja joskus hyönteisiä.

Lisääntyminen

Sen pesä on korkeassa puussa tasanteella, joka on tehty risuista ja jota reunustavat vihreät lehdet. Pesueen koko on yleensä kolme, joskus kaksi tai neljä. Se hautoo noin 30 päivää, ja poikaset ovat lentokykyisiä noin 31 päivää kuoriutumisesta.
Snapdragon 800 -sarja

Snapdragon 815

Snapdragon 810:n seuraajan huhuttiin olevan viivaleveydeltään 16 nanometrin Snapdragon 815. Sen oletettiin käyttävän Cortex A72 -ytimiä. Snapdragon 815:a ei kuitenkaan koskaan julkaistu.
Suomen säveltäjiä puolentoista vuosisadan ajalta

Toimittaminen

Elämäkertojen kirjoittajia ovat osin säveltäjät itse itsestään tai muista, osin toimittaja sekä musiikin tutkijat ja asiantuntijat. Esimerkiksi elämäkerta August Tavaststjernasta on Erik Tawaststjernan laatima, Fredrik August Ehrströmistä Taneli Kuusiston laatima ja Wilho Siukosesta Armas Maasalon laatima. Toimittaja Sulho Ranta laati omalla nimellään kolmetoista elämäkertaa, Väinö Pesola kymmenen ja Toivo Haapanen ja Heikki Klemetti kumpikin viisi. Sulho Ranta laati kuitenkin myös teoksessa ilman kirjoittajan nimeä olevia elämäkertoja ja täydensi ja korjasi muiden laatimia elämäkertoja. Myös säveltäjien itsestään laatimat elämäkerrat on esitetty teoksessa ilman tekijän nimeä. 
Toivo Haapanen paitsi avusti toimittajaa elämäkertojen kirjoittajana, osallistui myös niiden valintaan ja kirjan suunnitteluun. Veikko Helasvuo kokosi elämäkertoihin henkilötiedot ja laati hakemiston, samoin kuin suomensi Margareta Jalaksen kanssa ruotsinkieliset elämäkertatiedot.

Sisältö

Kirjassa on yhteensä 98 säveltäjän elämäkerrat sekä omistusaukeama, toimittajan alkusanat, lähdekirjallisuuden luettelo, hakemisto ja kuvien luettelo. Elämäkerrat ovat säveltäjän syntymäajan mukaisessa järjestyksessä, ensimmäisenä esitelty säveltäjä on Erik Tulindberg (s. 22. tammikuuta 1761) ja viimeisenä Heikki Suolahti (s. 2. helmikuuta 1920). Kunkin elämäkerran alussa on tiivistelmä säveltäjän elämänvaiheista ja toiminnasta. Elämäkertojen pituutta ei ole rajattu yhdenmukaiseksi eikä pituus ilmennä säveltäjän merkittävyyttä. 
Kuvia kirjassa on yhteensä 648. Ainoa värikuva, joka on omistusaukeamalla, esittää Eero Järnefeltin maalausta Jean Sibeliuksesta. Kuvituksessa toimittajaa avustivat Eila Koponen ja Reino Rauanheimo. Taiteilijat Viljo Kojo, Aarne Nopsanen ja Lauri Santtu piirsivät kirjaan pilakuvia joistakin säveltäjistä. Kirjassa on esitetty myös näytteitä säveltäjien käsialasta heidän sävellystensä yhteydessä. 
Kirjan päällys on Eeli Jaatisen suunnittelema.

Painokset

Kirjasta julkaistiin sellaisenaan vain yksi painos, mutta Einari Marvia toimitti sen pohjalta korjatun ja täydennetyn teoksen Suomen säveltäjiä I: Erik Tulindbergistä Armas Launikseen (491 s.) vuonna 1965 sekä sen jatkoksi Suomen säveltäjiä II: Heino Kaskesta Leif Segerstamiin (556 s.)  vuonna 1966. Sittemmin Erkki Salmenhaaran toimittama Suomalaisia säveltäjiä (574 s.) julkaistiin vuonna 1994. Kimmo Korhosen Suomen säveltäjiä neljältä vuosisadalta (224 s.), edellisiä huomattavasti lyhyempänä, ilmestyi vuonna 2004.
Grenache

Grenache on viinirypälelajike. Sitä viljellään eniten Espanjassa ja Etelä-Ranskassa, sillä Grenache-köynnökset viihtyvät kuumassa ilmastossa ja karussa maaperässä. Lajiketta viljellään myös muun muassa Sardiniassa, Kaliforniassa ja Australiassa. Espanjassa lajikkeen nimi on Garnacha. Grenachea on käytetty perinteisesti roseeviinin tekoon, mutta siitä tehdään myös punaviinejä. Suurin osa Grenachesta päätyy sekoitteena eurooppalaisten alueviinien osaksi, sillä siinä on paljon sokeria ja hillomainen ja mausteinen maku, mikä tekee siitä sopivan kumppanin hapokkaammille lajikkeille. Espanjan Riojassa Grenachea yhdistetään etenkin Tempranilloon, ja Ranskassa siitä tehdään muun muassa Châteauneuf-du-Pape-viiniä. Grenachen valkoinen versio on Grenache Blanc, ja lisäksi tunnetaan muunnos Grenache Gris.
Bandiagaran–Homborin ylänkö

Bandiagaran–Homborin ylänkö (ransk. Plateau de Bandiagara–Hombori) on luonnonalue Malin keskiosassa. Se kuuluu pääosin Moptin alueeseen ulottuen koillisessa Timbuktun ja etelässä Ségoun alueille. Ylängön keskellä sijaitsevat 450–800 metriä korkea Dogonin ylätasanko sekä Gandamia- ja Homborivuoret. Etelässä on Bobon tasanko ja pohjoisessa Dyoundé-Erensisin alue.
Dogonin eli Bandiagaran ylänkö rajoittuu 300–600 metriä korkeaan, 200 kilometrin pituiseen Bandiagaran kalliorinteeseen, jonka itäpuolella on Gondo-Sénon tasanko. Lännessä ylänkö laskeutuu loivasti Nigerin sisämaasuiston tulva-alueelle. Douentzan lähellä sijaitsevat Gandamiavuoret kohoavat 500–600 metrin korkeuteen. Malin korkein paikka on Gourman tasangon yllä kohoava 1155 metriä korkea Homborivuori.
Ylänkö sijaitsee Nigerin sivujoen Yamén valuma-alueella. Lisääntyneen kuivuuden seurauksena se kuuluu nykyään lähes kokonaan Sahelin vyöhykkeeseen. Pohjavesivarat ovat vähäiset ja vaikeasti hyödynnettävissä. Pinta-alasta puolet on aroa. Savannin osuus on laskenut noin neljännekseen, ja alueen maatalouskäyttö ja eroosio ovat lisääntyneet voimakkaasti.
Alueella viljellään etupäässä hirssiä, durraa ja vihanneksia. Lisäksi harjoitetaan laiduntamiseen perustuvaa karjanhoitoa. Suurimmat väestöryhmät ovat dogonit ja fulbet.
Kenneth Cranham

Kenneth Cranham (s. 12. joulukuuta 1944) on brittiläinen näyttelijä. 
Skotlantilainen Cranham syntyi Dunfermlinessä, Fifen alueella. Hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa Hellbound: Hellraiser II (1988) ja Layer Cake – diilerin käsikirja (2004). Hänellä oli rooli myös televisiosarjassa Rooma.
Papinsaari (Padasjoki)

Maantietoa

Saari on 460 metriä pitkä, 330 metriä leveä ja sen pinta-ala on 9,6 hehtaaria . Se sijaitsee Virmailanselän länsiosassa Virmailansaaren edustalla ja Kelventeen pohjoispuolella. Sen naapurisaaria ovat Huhtsaari ja Kelvenne, ja saaren länsipuolella sijaitsee Virmailan Höysniemi ainoastaan 300 metrin päässä. Saari on matala ja se keskellä sijaitsee pieni kallioalue, jonka huippu yltää noin 93 metrin korkeuteen merenpinnasta eli se kohoaa noin 14 metrin korkeuteen Päijänteestä. Saari on autio.

Luontoarvoja

Koko saari muodostaa yhtenäisen luonnonsuojelualueen, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon yhdessä Huhtsaaren, Höysniemen ja Kelvennen kanssa. Kansallispuiston alueet muodostavat yhden Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003). Saarella ei ole retkeilijöille osoitettu rantautumispaikkaa, mutta sellaisia on Höysniemessä ja Kelventeen Kelvenneniemellä.
2,6-ksylidiini

Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainenkin altistuminen 2,6-ksylidiinin suurille pitoisuuksille voi aiheutta tajunnan tason laskua ja johtaa methemoglobiinin muodostumiseen. Pitkäaikainen tai toistuva altistuminen aineelle voi ilmetä vaikutuksina veressä aiheuttaen anemiaa sekä vaikuttaa myös maksaan. Työministeriön päätöksen 1044/91 mukaan työssä orgaanisena liuottimena aineelle altistuminen katsotaan aiheuttavan vaaraa perimälle, sikiölle tai lisääntymiselle.
2,6-ksylidiini voi aiheuttaa vaaraa ympäristölle, erityisesti vesieliöille.

Valmistus ja käyttö

2,6-ksylidiiniä valmistetaan aminoimalla 2,6-ksylenolia ammoniakin avulla. Toinen tapa valmistaa tuotetta on 2,6-dimetyylisykloheksaanin reaktio ammoniakin kanssa vedynsiirtokatalyyttien läsnä ollessa. Yhdistettä käytetään muun muassa väriaineiden ja kasvinsuojeluaineiden kuten fungisidien metalaksyylin ja furalaksyylin synteesissä.
Viron markka

Viron markka (vir. Eesti mark) oli Viron rahayksikkö vuosina 1919–1928. Viron markka oli sidoksissa Saksan markkaan. Yksi Viron markka oli sata penniä. Viron markka korvattiin Viron kruunulla vuonna 1928 siten, että sata Viron markkaa oli yksi Viron kruunu.
Härkälintu

Koko ja ulkonäkö

Uikkumainen vartalonmuoto, pitkähkö kaula, tukeva pitkä nokka. Tummanharmaa vartalo, punertavanruskea kaula, vaalea poski ja kurkku, musta päälaki. Silkkiuikusta erottuu punaisen kaulavärin ja sileän pään takia (ei töyhtöä). Jalat ovat kiinni hyvin takana, mikä auttaa uimista mutta haittaa kuivalla maalla kävelyä. Pituus 40–46 cm, siipien kärkiväli 80–85 cm, paino 500–800 g. Ääni soidinaikana voimakkaita mylväisyjä "ua-ääks".
Vanhin suomalainen rengastettu härkälintu on ollut yhden vuoden ja yhden päivän ikäinen.

Levinneisyys

Härkälintu pesii Euroopan, Aasian ja Pohjois-Amerikan luoteisosien järvillä, ja muuttaa talveksi meren rannalle sulan veden ääreen, Suomesta Tanskaan ja Pohjanmeren rannoille. Suomessa vähälukuinen pesimälaji ympäri Suomea, pääosin suojaisilla järvillä. Suomen pesimäkanta on n. 10 000 paria. Euroopassa pesii vähintään 20 000, Venäjällä 10 000–100 000 ja Turkissa 100–1 000 paria.

Elinympäristö

Järvissä, ei niin rehevissä kuin silkkiuikku.

Lisääntyminen

Pesä vesirajassa tai kelluvalla lautalla. Kahdesta viiteen munaa, joita emot hautovat runsaat kolme viikkoa. Raidalliset poikaset saavat usein kyydin emolinnun selässä. Poikaset oppivat lentämään kolmen ja puolen kuukauden ikäisinä. Lintu tulee sukukypsäksi kaksivuotiaana.

Ravinto

Härkälintu on hyvä uimari ja sukeltaja, ja pyydystää vesihyönteisiä, sammakoita ja kaloja ruoakseen.
Stade Français

Stade Français (CASG Paris) on pariisilainen urheiluseura, jonka nimen alla harrastetaan nykyisin peräti 22 eri lajia. Tunnetuimpia lienevät rugby- ja jalkapallojoukkueet.

Rugby

Stade Français'n rugbyjoukkueen kotikenttä on Stade Jean-Bouin, joka sijaitsee Pariisin kuudennessatoista "piirissä" (arrondissement). Stadionille mahtuu 20 000 katsojaa. Tällä hetkellä joukkue pelaa Ranskan ylimmällä sarjatasolla. Joukkueen tunnusvärit ovat punainen ja valkoinen.

Jalkapallo

Stade Français'n jalkapallojoukkue perustettiin vuonna 1900. Joukkueen suurin saavutus oli voittaa Ligue 2 vuonna 1952 ja edetä sitä kautta Ranskan pääsarjaan, Ligue 1:een.

Historia

Alkuperäinen Stade Français on perustettu jo vuonna 1883. Vuonna 1995 se yhdistettiin CASG Sports Clubs-seuraan, minkä tuloksena joukkueen virallinen nimi on nykyisin Stade Français CASG Paris.
Laatujärjestelmä

Laatujärjestelmä on käsite, jota käytettiin erityisesti 1980-90-luvuilla kuvaamaan organisaatioiden laatutoiminnan kokonaisuutta.
Laatujärjestelmä oli esillä ensimmäisissä vuoden 1987 ISO 9000 -standardeissa, mutta 1990-luvun lopulla se poistettiin. Perusteena oli, että se oli johtanut siihen, että organisaatioissa rakennettiin muusta toiminnasta erillisiä laatujärjestelmiä, joista vastasivat erityiset laatuasiantuntijat. Nykyisin kyseisissä standardeissa tuodaan esille, että laadunhallinta (engl. quality management) on laadukasta organisaation johtamista, eikä sitä voi toteuttaa organisaation johtamisjärjestelmästä erillisenä. Näin ollen entinen laatujärjestelmä on muuttunut laadukkaaksi johtamisjärjestelmäksi.
Laadunhallinta toteutuu prosessien hallinnan kautta. Laadun kehittämistä varten on ensin selvitettävä tuotteiden ja organisaation nykytila. Sitä varten laatua arvioidaan ja mitataan, ja prosesseja kartoitetaan. Laadunhallinta lähtee toiminnan päämääristä, eri sidosryhmien tarpeista ja odotuksista. Eri sidosryhmillä on yleensä erilaiset tai jopa ristiriitaiset tarpeet ja odotukset. Kehitettäessä organisaation toimintoja ja prosesseja pyritään myös oppimaan toisilta organisaatioilta (benchmarking). 
Usein laatujärjestelmiä on sertifioitu laadunvarmistuksen vuoksi. Huolimatta siitä, että joissakin yhteyksissä erilaisten kolmannen osapuolen suorittamien sertifiointien uskottavuutta on epäilty, on sertifiontien globaalilla tasolle sertifioitujen yritysten lukumäärä kasvanut jatkuvasti  Sertiioinnin kyseenalaistaminen on johtunut osin siitä että sertifiointitoiminnta on koettu enemmän kaupalliseksi ja siitä, että laatujärjestelmiä ei pitäisi erottaa organisaatioiden johtamisjärjestelmästä. Nykyisin laadunhallinta integroidaan organisaation johtamisjärjestelmään. ja sertifioidut yritykset kokevat saavansa sertifioinnista lisäarvoa toiminnan kehittämiseen Sama koskee myös monia muita organisaatioiden johtamisen erityisalueita, kuten esimerkiksi ympäristönsuojelua, työterveyttä ja turvallisuutta. 
Uusia sertifioinnin kohteita ovat energiatehokkuusjärjestelmät, tietoturvallisuusjärjestelmät jne.
Kullanjoki

Kullanjoki (ven. Мертвица, Mertvitsa) on joki Leningradin alueen Jaaman piirin Narvusin kunnassa Venäjällä. Se saa alkunsa Rosonajoesta ja laskee Laukaanjokeen kymmenen kilometrin päässä lähellä Suuren-Narvusin kylää. Joen varrella sijaitsi ennen toista maailmansotaa inkerinsuomalainen Kullankylä.
Peter Cornelius

Nuoruus ja nuori aikuisuus

Jo nuorella iällä Cornelius soitti viulua ja sävelsi liedejä. Hän aloitti sävellysopinnot Heinrich Esserin johdolla vuonna 1841. Cornelius asui Peter von Corneliuksen luona Berliinissä vuodesta 1844 vuoteen 1852. Tänä aikana hän tapasi vaikutusvaltaisia henkilöitä kuten Alexander von Humboldtin, Grimmin veljekset, Fridrich Rückertin ja Felix Mendelssohnin. Viimeisinä Berliinin-vuosinaan Cornelius kirjoitti musiikkikritiikkejä useille berliiniläislehdille ja ystävystyi Joseph von Eichendorffin, Paul Heysen ja Hans von Bülowin kanssa.

Aikuisuus

Corneliuksen ensimmäiset oikeat sävellykset, joukossa ooppera Der Barbier von Bagdad syntyivät vuosina 1852-1858, jolloin hän asusti Weimarissa. Tänä aikana hän tutustui Franz Lisztiin, jonka ympärille kasvoi sävellystyön opiskelijoista ja nuorista säveltäjistä ns. Uusi saksalainen koulukunta. Liszt ylisti Corneliusta suureksi kyvyksi, mutta oli pettynyt saadessaan kuulla, että hänen oppilaansa ensimmäinen suuri sävellystyö tulisi olemaan komedia. Suuri säveltäjä kuitenkin lopulta oli erittäin mielissään lopputuloksesta ja toimi oopperan skandaalinkäryisen kantaesityksen ohjaajana ja kapellimestarina. Tämän jälkimainingeissa niin Cornelius kuin kapellimestarin työstään eroamaan joutunut Liszt jättivät Weimarin pölyt taakseen. Cornelius muutti Wieniin, jossa hän viihtyi viisi vuotta. Wienissä hän tapasi ja tutustui Richard Wagneriin, jonka neuvosta hän 1864 muutti Müncheniin, jossa lopulta meni naimisiin ja sai lapsia.
Huolimatta ystävyydestään Wagneriin ja Franz Lisztiin, Corneliuksen suhde uuteen saksalaiseen koulukuntaan (johon hän kuului) ei ollut ongelmaton. Hän ei tullut Wagnerin ja von Bülowin seuraksi Tristanin ja Isolden ensi-iltaan, ilmoittaen syyksi oman oopperansa Der Cidin ensiesityksen. Hänen kolmas ja viimeinen oopperansa, skandinaavisiin Edda-taruihin pohjautuva Gunlöd, jäi kesken säveltäjän kuollessa sokeritautiin 1874. Se sai kantaesityksensä lopulta vuonna 1891.
Antti Timonen (kirjailija)

Antti Timonen (1. toukokuuta 1915 Luusalmi, Uhtua, Venäjä – 24. maaliskuuta 1990) oli Neuvostoliitossa asunut suomeksi kirjoittanut vienankarjalainen kirjailija.
Timonen asui vuosina 1922–1926 Suomessa. Hän opiskeli Petroskoin pedagogisessa instituutissa ja työskenteli valmistuttuaan ensin radiokomiteassa ja sitten toimittajana lastenlehti Kipinässä sekä Totuus-lehdessä. Timonen oli 1934 mukana perustamassa Karjalan kirjailijaliittoa ja hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi 1946. 
Toisen maailmansodan aikana Timonen palveli radistina, tulkkina ja tiedustelijana. Hän päätti sodan Tšekkoslovakiassa toukokuussa 1945, mutta vielä sodan jälkeenkin Timonen kiersi ympäri Eurooppaa kotiuttamassa saksalaisten sinne pakkosiirtämiä siviilejä. Muistiinpanojensa ja kokemustensa pohjalta Timonen kirjoitti näistä ajoista kirjan Karjalasta Karpaateille ja sanotaankin, että sota teki Timosesta kirjailijan.
Päästyään armeijasta Timonen ryhtyi päätoimiseksi kirjailijaksi. Hän oli Karjalan kirjailijaliiton sihteerinä vuodesta 1947 ja liiton puheenjohtajana 1957–1967 sekä 1975–1978. Timonen oli perustamassa 1958 Neuvostoliitto-Suomi-seuraa ja neljä vuotta myöhemmin 1962 seuran Karjalan osastoa. Hän vieraili 1960-luvulla Suomessa useissa kirjailijaseminaareissa muun muassa Mukkulassa.
Timosen tuotanto edustaa perinteistä eeppistä realismia ja värikästä kansankuvausta. Hänen pääteoksensa on vuonna 1971 ilmestynyt romaani Me karjalaiset. Hänen teoksiaan käännettiin venäjäksi ja useiden entisen Neuvostoliiton tasavaltojen kielille sekä espanjaksi, englanniksi, ranskaksi ja ruotsiksi.
Jaakko Huttunen

Jaakko Huttunen (26. kesäkuuta 1911 – 21. tammikuuta 1938) oli suomalainen käsikirjoittaja. 
Huttunen oli mukana käsikirjoittamassa Valentin Vaalan alku-uran kahta merkittävimpinä pidettyä elokuvaa Juurakon Huldaa (1937) ja Niskavuoren naisia (1938). Lupaava käsikirjoittajan ura katkesi kuitenkin varhaiseen kuolemaan. Huttunen oli tuolloin vasta 26-vuotias.