Wernher von Braun

Wernher Magnus Maximilian Freiherr von Braun  (23. maaliskuuta 1912 Wirsitz, Saksa – 16. kesäkuuta 1977 Alexandria, Yhdysvallat) oli saksalaissyntyinen raketti-insinööri. Hän oli toisessa maailmansodassa käytetyn V2-ohjuksen pääsuunnittelija ja sodan jälkeen Yhdysvaltain avaruusohjelman päähahmoja. Hän oli mukana Yhdysvaltain ensimmäisestä satelliitista Explorer 1:stä lähtien aina avaruussukkulaohjelmaan saakka. Erityisesti hän oli Apollo-ohjelman kuuraketti Saturn V:n pääsuunnittelija.

Elämä ennen sota-aikaa

Wernher von Braun  syntyi Wirsitzissä (nyk. Wyrzysk, Puola) Posenin provinssissa, joka oli tuolloin osa Saksan keisarikuntaa. Hän oli keskimmäinen perheen kolmesta pojasta. Braun kuului vähäiseen vapaaherralliseen aatelissukuun, jonka paronin arvon (saks. Freiherr)) hän myös peri. Braunin isä oli konservatiivinen virkamies Magnus Freiherr von Braun (1878–1972), joka toimi maatalousministerinä liittohallituksessa Weimarin tasavallan aikana. Hänen äitinsä Emmy von Quistorp (1886–1959) oli keskiajan Euroopan kuningashuoneiden jälkeläinen. Braunin nuorempi veli oli nimetty isänsä mukaan Magnus Freiherr von Brauniksi. Wernher von Braun sai äidiltään luterilaisen konfirmaationsa jälkeen lahjaksi teleskoopin, jonka myötä hänessä heräsi kiinnostus tähtitieteeseen. Saksan menetettyä Wirsitzin Puolalle ensimmäisen maailmansodan jälkeen von Braunin perhe siirtyi monien muiden perheiden tavoin valtakunnanrajan mukana. He asettautuivat Berliiniin, jossa rakettikäyttöisten autojen nopeusennätysten haltijoiden Max Valierin ja Fritz von Opelin innoittama 12-vuotias von Braun aiheutti suurta häiriötä väkijoukossa räjäytettyään lelurattaat, joihin hän oli kiinnittänyt useita ilotulitusraketteja. Paikallinen poliisi otti hänet huostaansa aina siihen asti, kunnes hänen isänsä tuli vapauttamaan hänet.
Braun oli myös taitava amatöörimuusikko, joka osasi soittaa ulkomuistista Beethovenia ja Bachia. Hän soitti selloa ja pianoa ja oli säveltäjä Paul Hindemithin opissa.
Braun oli pitkään rakettitekniikan harrastaja. Toiminta oli rakettitekniikan kehittämistä Weimarin tasavallan maavoimien rahoituksella. Valvojana oli jo tuolloin kapteeni (myöhemmin kenraali) Walter Dornberger. Tällä tavalla Saksa onnistui kehittämään asetta kiertäen rauhansopimuksen ehdot. 
Braun valmistui vuonna 1932 diplomi-insinööriksi Berliinin teknillisestä korkeakoulusta pääaineenaan mekaniikka. Vuonna 1934 hän väitteli fysiikan tohtoriksi Friedrich-Wilhelms-Universitätistä (nykyinen Humboldt-Universität). Braunin salaiseksi julistetun väitöskirjan aihe oli Konstruktive, theoretische und experimentelle Beiträge zu dem Problem der Flüssigkeitsrakete. Braun tunsi Robert Goddardin työn nestemäisten polttoaineiden käytöstä raketeissa.

ABMA ja NASA – Redstone, Apollo

Von Braun ja useimmat hänen tärkeimmistä alaisistaan siirrettiin noin 200 V-2-ohjuksen mukana operaatio Paperclipin avulla Yhdysvaltoihin. Yhdysvalloissa hän toteutti Yhdysvaltain maavoimien Army Ballistic Missile Agencyn rakettihankkeita Huntsvillen varikolla Alabamassa. ABMA toteutti Yhdysvaltain ensimmäisen satelliitin (Explorer 1) radalleen 31. tammikuuta 1958. Se perustui V-2:n pohjalta kehitettyyn keskimatkan ohjukseen, Redstoneen. 
NASA aloitti toimintansa 1. lokakuuta 1958. ABMA:n Huntsvillen Redstone-keskus liitettiin NASAan Marshall Space Flight Centeriksi 1. heinäkuuta 1960 ja von Braunista tuli keskuksen ensimmäinen johtaja (heinäkuusta 1960 helmikuuhun 1970). Braun johti Saturn-kuuraketin kehittelyä Apollo-avaruusohjelman yhteydessä. Nixon päätti Apollo-lennot muutamaa laukaisua aiemmin kuin ohjelma oli rakentanut raketteja. Hänen aikanaan von Braun siirrettiin NASA:n päämajaan Washingtoniin. Samaan aikaan Huntsvillen saksalaiset raketti-insinöörit siirrettiin eläkkeelle. He olivat tuolloin likimain eläkeikäisiä. Rakettien kehitystyö oli merkittävästi vähentynyt NASA:ssa. Kyseessä on kuitenkin voinut olla ilmailualalle tyypillinen ”puhdistus”. Braun vaikutti vielä ATS-tietoliikennesatelliittien ja avaruussukkulan kehittelyyn.

Perhe ja viimeiset vuodet

Vuonna 1947 von Braun avioitui serkkunsa Maria Luise von Quistorpin kanssa. He saivat kolme lasta ja liitto jatkui aina Wernher von Braunin kuolemaan asti. Vuonna 1973 von Braunilla todettiin rutiinitutkimuksessa maksasyöpä, jota ei voitu tulevina vuosina kirurgisesti hoitaa. Braun kuoli haimasyöpään vuonna 1977.