Jeff Bridges

Ura

Jeff Bridges teki ensiesiintymisensä valkokankaalla vauvana äitinsä Dorothyn sylissä elokuvassa Ehdonalaiseen vapauteen. Sen jälkeen kun Jeff Bridges oli palvellut rannikkovartiostossa, hän opiskeli näyttelemistä HB Studiolla. Bridgesin ensimmäinen menestysrooli oli rooli Peter Bogdanovichin ohjauksessa Viimeinen elokuva (1971), josta hän sai uransa ensimmäisen Oscar-ehdokkuuden. The New Yorker -lehden kriitikko Pauline Kael kirjoitti Viimeisen elokuvan arvostelussa, että Bridgesista oli tullut jo nyt yksi Hollywoodin historian luonnollisimmista näyttelijöistä.
Bridgesin näyttelijän lahjat saivat lisää arvostusta Viimeistä elokuvaa seuranneiden projektien jälkeen. John Hustonin elokuvassa Fat City – kova kaupunki (1972) hän esitti vaikeuksissa ollutta nyrkkeilijää ja Robert Bentonin esikoisohjauksessa Paha porukka huijaria sisällissodan jälkeisessä Lännessä.
Michael Ciminon esikoisohjauksessa Rajut kaverit (1974) Bridges esiintyi Clint Eastwoodin rinnalla. Bridges sai elokuvasta uransa toisen Oscar-ehdokkuuden parhaasta miessivuosasta. Hänen roolisuorituksensa jätti Eastwoodin jälkeensä, ja hänestä puhuttiin jo seuraavana suurena tähtenä. Bridges teki kuitenkin 1970-luvun lopussa muutamia huonoja elokuvia, kuten vuoden 1976 uusintaversio King Kong ja vuoden 1980 elokuva Portti ikuisuuteen, joka muistetaan yhtenä Hollywoodin kautta aikojen suurimmista taloudellisista epäonnistumisista.
Bridges palasi kuitenkin 1980-luvulla takaisin laatuelokuviin. Vuonna 1982 hän esiintyi Disneyn tieteiselokuvassa Tron, joka oli ensimmäisiä elokuvia, joissa käytettiin runsaasti tietokonegrafiikkaa. 1980-luvun puolivälissä Bridges esiintyi muutamassa elokuvassa, jotka pärjäsivät erityisen hyvin taloudellisesti. Taylor Hackfordin Kaikki pelissä, joka perustui löyhästi vuoden 1947 elokuvaan Varjot menneisyydestä, ilmestyi 1984, jolloin valmistui myös tieteisdraama Starman. Vuonna 1985 ilmestyi lakijännäri Viiltävä terä. Starmanista Bridges sai ensimmäisen kerran Oscar-ehdokkuuden parhaasta miespääosasta.
Bridges esitti Francis Ford Coppolan elokuvassa Tucker – mies ja unelma (1988) liikemies Preston Tuckeria. Hän esiintyi siinä yhdessä isänsä Lloydin kanssa. Seuraavana vuonna ilmestyi kehuttu Loistavat Bakerin pojat, jossa pääosissa olivat Jeff ja Beau Bridges. Heidän vastanäyttelijänään oli Michelle Pfeiffer. Bridges palasi elokuvassa Texasville – unohduksen maa Viimeisen elokuvan rooliin. Elokuva oli pettymys. Vaikka Bridgesin elokuvien menestys vaihteli, hän sai edelleen kehuja roolisuorituksistaan. 1990-luvun alkuun mahtuvat roolit elokuvissa Fisher King, Sydämensärkijöitä ja Peloton. Vuoden 1998 Coenin veljesten draamakomediassa Big Lebowski Bridges esitti työtöntä ja rasvahiuksista "The Dudea", jonka elokuvan kertojaääni sanoi olevan "Los Angelesin piirikunnan laiskin mies". Bridges esiintyi seuraavaksi jännityselokuvassa Kavahda naapuriasi!.
Vuonna 2000 Premiere-lehti julkaisi Bridgesin valokuvia, joita hän oli ottanut elokuviensa kuvaustauoilla, ja samana vuonna Bridges julkaisi ensimmäisen musiikkialbuminsa Be Here Now. Vuonna 2000 ilmestyi myös poliittinen draama Kandidaatti, jossa Bridges esitti petollista ja manipuloivaa Yhdysvaltain presidenttiä Jackson Evansia. Bridges sai roolistaan neljännen Oscar-ehdokkuutensa. Vuoden 2001 elokuvassa K-Pax Bridges näytteli psykiatri Mark Powellia, jonka potilas (Kevin Spacey) väittää olevansa humanoidi.
Bridges esitti elokuvassa Seabiscuit – amerikkalainen legenda liikemies Charles S. Howardia. Hänen seuraaviin projekteihinsa lukeutuivat Tideland, Stick It ja äänirooli animaatioelokuvassa Surf’s Up – tyrskyn ratsastajat. Bridges ei ollut esiintynyt vuosiin suurissa studioelokuvissa, kunnes hän sai roolin sarjakuvafilmatisoinnista Iron Man, jossa hänen roolihahmonsa Obadiah Stane oli suuren asevalmistajan varajohtaja. Vuonna 2009 Bridgesiltä ilmestyivät poliittinen satiiri Vuohia tuijottavat miehet ja Crazy Heart, jossa hän esitti alkoholisoitunutta countrylaulajaa, joka saa uutta elinvoimaa nuorelta toimittajalta ja lupaavalta muusikolta. Hän on saanut roolisuorituksestaan useita palkintoja ja ehdokkuuksia. Bridges voitti Crazy Heartista muun muassa Golden Globen, Oscarin ja SAG-palkinnon.
Vuonna 2010 Bridges esiintyi kahdessa merkittävässä elokuvassa. Elokuvassa Tron: Perintö hän palasi vuoden 1982 tieteiselokuvan Tron maailmaan. Elokuvassa Kova kuin kivi, joka perustuu jo aiemmin filmatisoituun romaaniin. Vuoden 1969 versiosta John Wayne sai Oscarin samasta roolista.

Yksityiselämä

Bridges on ollut naimisissa Susan Gestonin kanssa vuodesta 1977 lähtien, ja heillä on kolme lasta.