google/wiki40b huggingface dataset:
Oxford (kangas)

Oxford on panama- tai palttinasidoksista paksuhkoa puuvillakangasta. Sitä on käytetty paitoihin ja ulkoiluvaatteisiin.
Liperin kirkko

Viides kirkko

Liperin nykyinen kirkko on järjestyksessään jo viides. Uuden seurakunnan ensimmäiset vuosikymmenet tultiin toimeen ilman varsinaista kirkkoa. Jumalanpalveluksia pidettiin savupirteissä ja jopa ulkona. Seurakunnan ensimmäistä kirkkoa ryhdyttiin rakentamaan vuonna 1642, mutta kapinaan nousseet ortodoksit polttivat sen ruptuurisodan aikana vuonna 1656. Liperin toinen kirkko, Pyhän kolminaisuuden kirkko, valmistui vuonna 1669. Vuotava ja vetoisa kirkko korvattiin uudella ja suuremmalla vuonna 1760. Seurakunnan neljäs kirkko valmistui vuosina 1838–1839. Carl Ludvig Engelin suunnittelema 3 000 seurakuntalaista vetävä kirkko paloi pian valmistumisensa jälkeen vuonna 1842.
Liperin seurakunnalla on nykyisin pääkirkkonsa lisäksi käytössään vuonna 1953 valmistunut Viinijärven kirkko sekä 1970-luvulla valmistunut Ylämyllyn seurakuntatalo, jossa myös järjestetään jumalanpalveluksia. Ylämyllyn seurakuntatalo korvattiin vuonna 2008 uudella seurakuntatalolla.

Liperin seurakunta

Liperin seurakunta on perustettu vuonna 1631, pian vuonna 1617 solmitun Stolbovan rauhan jälkeen, jolloin Pohjois-Karjala oli yhdistetty Ruotsin alaisuuteen. Alkuperäisestä Liperin seurakunnasta on eronnut vuosisatojen saatossa viitisentoista eri seurakuntaa, eli kaikki Joensuun seudun nykyiset seurakunnat. Viinijärven seurakunta, joka toimi itsenäisenä yksikkönä vuodesta 1959, sulautettiin takaisin Liperin seurakuntaan 1995.
Liperin seurakunnassa oli vuonna 2006 noin 9 600 jäsentä, 31. joulukuuta 2009 jäseniä oli 9 763.  Vuodesta 2011 kirkkoherrana on toiminut Heikki Holkeri.
FC Cartagena

Historiaa

Seura perustettiin kaupungin perinteikkäämmän seuran, vuonna 1919 perustetun Cartagena Fútbol Clubin ajauduttua talousvaikeuksiin. Vuosina 1995–2003 se tunnettiin nimellä Cartagonova Fútbol Club.
Seura aloitti pelit kaudella 1995–1996 Murcian aluesarjasta, josta se nousi kaudeksi 1996–1997 Tercera Divisióniin ja kaudeksi 1998–1999 edelleen Segunda División B:hen. Jo ensimmäisellä kaudellaan Segunda B:ssä joukkue ylsi Segunda Divisiónin nousukarsintoihin sijoituttuaan lohkossa toiseksi. Kaudella 2005–2006 joukkue voitti lohkonsa ja pelasi uudelleen nousukarsinnoissa. Toistamiseen joukkue voitti lohkonsa kaudella 2008–2009. Tällöin se voitti uudistetussa nousukarsinnassa toisen lohkovoittajan Alcoyanon ja nousi ensimmäistä kertaa historiassaan Segunda Divisióniin.
Kauko Simonen

Tausta

Kauko Simonen syntyi Pirkanmaan Viljakkalassa viiden lapsen perheen kuopuksena. Hänen isänsä, ammatiltaan poraseppä, kuoli pojan ollessa viisivuotias. Yksinhuoltajaksi jäänyt äiti työskenteli siivoojana. Simonen aloitti opintonsa soitto-oppilaana 15-vuotiaana Hämeenlinnassa. Hän aloitti työskentelyn sotilassoittajana vuonna 1970 vastaperustetussa Lapin Sotilassoittokunnassa Rovaniemellä. Hänen orkesteri-instrumenttinsa oli baritonitorvi.
Sotilassoittajan toimensa ohessa Simonen alkoi tehdä myös tanssikeikkoja ja esiintymisiä, joista ensimmäinen oli 17-vuotiaana Pelastusarmeijan joulujuhlassa vuonna 1968. Hän keikkaili aluksi omaksi ilokseen ja lisätulojen hankkimiseksi.

Laulajaura

Simonen alkoi osallistua myös laulukilpailuihin saadakseen lisänäkyvyyttä uralleen ja voitti Loimaalla järjestetyn Humppakuningas-laulukilpailun 1980-luvun alussa. Kilpailumenestyksen ansiosta hän sai levyttää ensimmäisen singlensä ja pääsi myös Levyraatiin, jossa Klaus Järvinen arvioi Simosen äänen ”liian koulutetuksi” suhteessa esitettyyn iskelmään. 
Tuolloin ylivääpelinä toiminut Simonen osallistui vuonna 1985 järjestettyjen ensimmäisten Tangomarkkinoiden karsintaan, ensin Saarenkylässä ja myöhemmin Kuivaniemellä, josta kymmenen parasta pääsi Seinäjoen kaksipäiväisille Tangomarkkinoille. Simonen ei itse uskonut mahdollisuuksiinsa päästä jatkoon ensimmäisenä päivänä järjestetyn osakilpailun jälkeen, mutta hänet valittiin kuitenkin kilpailun suorana lähetyksenä lähetettyyn finaaliin. Voittopalkinnokseen hän sai 5 000 markkaa sekä MTV:n pöllöä kuvaavan mitalin. Voiton ansiosta keikkakysyntä parani huomattavasti, ja Simonen teki soittajatyönsä ohessa parhaimmillaan jopa 250 esiintymistä vuodessa.
Simonen jäi eläkkeelle sotilassoittajan toimestaan 48-vuotiaana sotilasmestarina syntymäpäivänään vuonna 1999. Vuonna 2002 hän kertoi edelleen tehneensä noin 14–15 keikkaa kuukaudessa.

Yksityiselämä

Simonen on ollut naimisissa kahdesti. Ensimmäisen avioliittonsa hän solmi vuonna 1970. Liitto päättyi eroon viisi vuotta myöhemmin. Pariskunnan Harriet-tytär jäi isänsä huollettavaksi kolmevuotiaana. Vuosi eron jälkeen Simonen tapasi Ritva-Liisa Raittimon, josta tuli hänen toinen vaimonsa. Liitosta syntyi kolme lasta.
Simosta on kuvailtu luonteeltaan vaatimattomaksi ja jopa julkisuutta kaihtavaksi. Tuttava- ja ystäväpiirissä hänet tunnetaan kuitenkin huumoristaan sekä puheliaana seuramiehenä, mitä heijastaa myös hänen lempinimensä ”Napapiirin kuningas”. Hänen talonsa Rovaniemellä on monien muusikoiden keskuudessa tunnettu pistäytymispaikka, jossa matkalainen on voinut syödä, saunoa ja nukkua. Simonen on kertonut harrastavansa luonnossa liikkumista, kalastusta ja metsästystä.
Kissan immuunikatovirus

Diagnoosi

Kissan immuunikatovirus voidaan diagnosoida vasta-aineiden määrityksellä verestä.
Homologia

Matematiikassa homologia on tapa rakentaa Abelin ryhmiä tai moduleja, jotka luonnehtivat homomorfisin kuvauksin kytketyn moduulijonon tiettyjä ominaisuuksia. Ko. jono muodostetaan tavallisesti siten että se kuvaa jotain matemaattista objektia, jolloin homologia kertoo jotain kiintoisaa tästä objektista.
Homologia alkoi topologisten avaruuksien luokittelusta ja kehittyi yleiseksi algebralliseksi teoriaksi, jota käytetään algebrallisessa geometriassa, ryhmäteoriassa, topologiassa jne. Topologisessa yhteydessä käytettyjä homologiateorioita yhdistävät Eilenbergin–Steenrodin aksioomat.

Kategorinen näkökulma

Tietty homologiateoria voidaan tulkita myös kategoriseksi funktoriksi, joka vie jonkin määrityn kategorian Abelin moduulien kategoriaan. Näin katsottuna  on kovariantti funktori. Siis jos  ja  ovat samassa kategoriassa , ja  on morfismi niiden välillä, silloin homologiassa  vie :n :iin. Usein  kirjoitetaan .
Singulaarinen homologia on siten funktori topologisen avaruuksien kategoriasta Abelin moduulien kategoriaan. Jos  on ketju jossain topologisessa avaruudessa , ja  on jatkuva kuvaus, niin summa  on ketju :ssä. Näin :stä tule homomorfismi .
Kategoriateorian näkökulmasta kohomologia on kontravariantti homologiateoria, jossa siis kohomologiafunktori  on kontravariantti. Näin kohomologia on homologian kategorinen duaali. Kullekin homologian ketjukompleksin moduulille on siis duaalimoduuli vastaavan kohomologian ketjukompleksissa. Ketjukompleksissa, josta kohomologiaryhmät muodostetaan, homomorfismit kuvaavat aina astetta ylemmälle moduulille: käsiteltävä ketjukompleksi "menee toiseen suuntaan".
Terttuselja

Ulkonäkö ja koko

Terttuselja kasvaa 2–4 metriä korkeaksi. Sirottavahaaraiset oksat ovat kellanharmaita. Lehdet ovat vaaleanvihreitä ja päätöparisia. Lehdykät ovat 4–12 cm pitkiä, suikeita ja hammaslaitaisia. Kasvi kukkii toukokuussa kellan- tai vihertävänvalkoisin kukin. Punaiset, lievästi myrkylliset marjat kypsyvät loppukesästä. Ulkonäkönsä puolesta terttuselja muistuttaa hieman pihlajaa, mutta seljan tympeä, voimakas haju estää ihmistä syömästä sen marjoja vahingossa. Monet linnut kuitenkin syövät sen marjoja, muun muassa kottaraisten näkee usein parvina ruokailevan seljapensaissa. Linnut myös levittävät tehokkaasti sen siemeniä.

Levinneisyys

Terttuselja on alun perin kotoisin Etelä- ja Keski-Euroopasta. Luontainen kasvualue ulottuu idässä Puolaan saakka. Nykyään lajia tavataan satunnaisesti lähes koko Euroopassa sekä Luoteis-Aasiassa. Pohjois-Eurooppaan terttuselja on tuotu puutarhakasviksi jo vuosisatoja sitten. Kasvin siemeniä on esimerkiksi löydetty arkeologisissa kaivauksissa keskiaikaisista kerrostumista. Suomen luontoon terttuselja alkoi levitä puutarhoista 1900-luvun alkupuolella. Nykyään terttuselja on varsin yleinen Etelä-Suomessa ja tavallinen Oulun korkeudelle saakka.

Elinympäristö

Puutarhoista terttuselja on karannut vieraslajiksi esimerkiksi puistoihin, tienvarsiin, metsiin ja kallioille. Vanhoissa pihapiireissä kasvia tavataan tyypillisesti ulkokäymälän tai tunkion läheisyydessä runsasravinteisessa kasvupaikassa. Tästä terttuselja onkin saanut Suomessa kansanomaisen nimityksen "paskamarja".

Käyttö

Terttuseljaa on kasvatettu Euroopassa pitkään koriste- ja rohdoskasvina.  Marjoista on tehty hyytelöä, mehua ja jopa marjaviiniä. Terttuseljan kukat ja kypsät marjat eivät ole myrkyllisiä ja ravintokäytössä myrkylliset siemenet ja raakileet poistetaan. Nykyään terttuseljalla on Suomessa merkitystä lähinnä koristekasvina. Se on talvenkestävä ja kaunis pensas. Terttuseljasta on olemassa muutamia viljelylajikkeita, kuten lehdiltään kapealiuskainen sulkaterttuselja ('Laciniata', 'Plumosa', 'Tenuifolia') ja kellertävälehtinen keltaterttuselja ('Aurea').

Tuholaiset ja kasvitaudit

Terttuseljassa tavataan yleisesti seljahärmää (Erysiphe vanbruntiana). Suomesta tätä härmäsientä voi nykyään löytää lähes jokaisesta pensaasta erityisesti sateisina kesinä. Seljahärmä vaurioittaa terttuseljan lehtiä muuttaen ne harmahtaviksi.
Adolf Grotenfelt

Adolf Grotenfelt (1828–1892) oli suomalainen hovioikeudenneuvos ja vankeinhoitohallituksen ensimmäinen ylijohtaja. Grotenfelt kiersi 1850-luvulla ulkomailla tutustumassa vankeinhoitoon ja toteutti saamiaan ajatuksia Suomessa. Hänen puheenjohdollaan 1877–1878 toimineen komitean esitykset tuottivat merkittäviä uudistuksia. Hän oli vankeinhoitohallituksen vt. ylijohtaja vuodesta 1881 ja vakinainen 1888–1891. Grotenfelt oli valtiopäivillä aateliston jäsen 1863–1888 ja puolusti useita vapaamielisiä uudistuksia. Hän toimi vuoden 1869 valtiopäiväjärjestyksen laatineen perustuslakikomitean sihteerinä.
Sextus Julius Frontinus

Sextus Julius Frontinus (noin 40 – 103 jaa.) oli roomalainen sotilas, poliitikko, kirjailija ja insinööri. 
Vuonna 70 Frontinus oli preettori, ja viisi vuotta myöhemmin hänet lähetettiin Britannian kuvernööriksi. Hän kukisti Walesissa asuneet vihamieliset heimot ja perusti tukikohdan Caerleoniin Legio II Augustalle. Gnaeus Julius Agricola seurasi häntä kuvernöörinä vuonna 78. Vuonna 95 hänet määrättiin Rooman akveduktien tarkastajaksi (curator aquarum). 
Frontinuksen pääteos on De aquis urbis Romae, joka kertoo Rooman vedensaannin historiasta. Kirjassa kerrotaan myös akvedukteja koskevista laeista ja niiden korjaamisesta. Frontinus kirjoitti myös nykyään kadonneen teoksen sodankäynnistä nimellä De re militari. Säilynyt on Frontinuksen kirja antiikin kreikkalaisten ja roomalaisten käyttämistä stratagemeista eli sotajuonista nimellä Strategematicon libri iii.
Caffè Pascucci

Caffè Pascucci on italialainen kahvilaketju. Sillä on kahviloita Grönlannissa, Yhdysvalloissa, Etelä-Koreassa, Egyptissä ja Japanissa. Vuonna 2011 ketjulla oli 350 kahvilaa ympäri maailmaa, näistä 190 sijaitsi Etelä-Koreassa.
Endogeeninen retrovirus

Endogeeniset retrovirukset ja evoluutio

Endogeeniset retrovirukset mainitaan usein todisteena lajien, erityisesti kädellisten ja nisäkkäiden yhteisen edeltäjän puolesta.
Useimmat ihmisen ERVit, HERVit, siirtyivät perimään 10-50 miljoonaa vuotta sitten kädellisten evoluution aikana. HERV-R muuttui osaksi perimää ennen häntäapinoiden ja ihmisapinoiden perimälinjojen haarautumista noin 30 miljoonaa vuotta sitten.
Tähän liittyen, ja joskus tästä seuraten, endogeeniset retrovirukset mainitaan usein todisteena evoluutioteorian puolesta.
Kädellisillä on yhteinen retrovirus ERV-K (eli simpanssilla CERV-K, ihmisellä HERV-K). Tämä virus on simpanssilla osin erilainen kuin ihmisellä. Reesusmakakilla ja ihmisellä on perimässä jälkiä ERV-K -perheen retroviruksesta, jota ei kuitenkaan simpanssien perimästä löydy. Oletetaan että sekä ihmis- että makakipopulaatioissa muutoksen olisi aiheuttanut pullonkaulailmiö, joka edelsi lajien leviämistä, ihmisellä muutto Afrikasta, makakilla lajin nopea leviäminen Aasiassa.
Islannin maihinnousu

Taustaa

Brittien tavoite Islannin miehittämisessä oli estää saksalaisia tekemästä sitä ensin. Kun Adolf Hitlerin mielenkiinto Islannin suhteen heräsi brittien maihinnousun jälkeen, hän käski sodanjohtonsa suunnitella Islannin kaappaaminen briteiltä, tälle suunnitelmalle annettiin nimeksi operaatio Ikarus. Sitä ei pantu koskaan toimeen sillä se olisi edellyttänyt muiden, sittemmin hylättyjen operaatioiden toteuttamista ensin.

Operaatio

Merijalkaväen sotilaat nousivat 7. toukokuuta Greenockissa risteilijöihin HMS Berwick ja HMS Glasgow, joiden suojana olivat hävittäjät HMS Fortune ja HMS Fearless. Osasto lähti seuraavana päivänä merelle kohti Islantia. Merijalkaväki nousi maihin varhain aamulla 10. toukokuuta 1940, jolloin brittijoukot purettiin aluksista Islannin pääkaupungissa Reykjavíkissa. Vastarintaa kohtaamatta joukot katkaisivat nopeasti viestintäyhteydet ja ottivat strategiset kohteet haltuunsa. Islannissa olleet Saksan kansalaiset pidätettiin ja heidät siirrettiin risteilijöihin kuljetettavaksi Britanniaan. Pakko-otettuaan paikalliset ajoneuvot, joukot siirtyivät Hvalfjörðuriin, Kaldaðarnesiin, Sandskeiðiin ja Akranesiin saksalaisten mahdollisten vastatoimien varalta. Seuraavien päivien aikana Reykjavíkiin toimitettiin ilmatorjuntakalustoa.
Maihinnousupäivän iltana Islannin hallitus esitti protestin tapahtuneesta kutsuen sitä törkeäksi Islannin puolueettomuuden loukkaukseksi. Samana päivänä pääministeri Hermann Jónasson piti radiopuheen, jossa hän kehotti islantilaisia suhtautumaan brittiläisiin sotajoukkoihin vieraanvaraisesti. Britit lupasivat korvauksen kaikista aiheuttamistaan vahingosta ja samalla luvattiin joukkojen poistuvan kokonaisuudessaan sodan päätyttyä.
Maihinnousuun osallistui 746 merijalkaväen huonosti varustettua ja vain osittain koulutettua miestä. Vaikka maihinnousu suoritettiin menestyksekkäästi joukot eivät olisi kyenneet puolustamaan 103 000 neliökilometrin aluetta. 4 000 Britannian armeijan sotilasta nousi maihin 17. toukokuuta Islannissa vaihtaen merijalkaväen joukot. Myöhemmin miesten lukumäärä kohosi 25 000:een.

Task Force 19

Vuoden kuluttua brittijoukot korvasi yhdysvaltalaiset 40 000 miehen suuruiset joukot, jotka viipyivät saarella sodan loppuun saakka. Yhdysvaltain vastuu saaren puolustuksesta päättyi lokakuussa 1946, mutta sopimuksen mukaan Yhdysvallat varasi mahdollisuuden sijoittaa saarelle tarvittaessa joukkojaan.
Lunch atop a Skyscraper

Lunch atop a Skyscraper on kuuluisa vuonna 1932 otettu mustavalkoinen valokuva. Se esittää työmiehiä syömässä lounasta rautapalkilla New Yorkin yllä. Time-lehti on valinnut kuvan sadan merkityksellisemmän julkaisemansa kuvan joukkoon. Alkuperäistä vedosta valokuvasta säilytetään Pennsylvaniassa. Valokuvan oikeudet omistaa nykyään Corbis Images.

Taustaa

Valokuvassa 11 rakennustyöläistä istuu 256 metrin korkeudessa rautapalkilla New Yorkin yllä syömässä lounasta. Kuva on otettu 20. syyskuuta 1932 RCA Buildingin 69:ssä kerroksessa. Kuvaa on epäilty lavastetuksi Rockefeller Centerin pilvenpiirtäjiä mainostavaksi kuvaksi, mutta kuvassa esiintyviä työmiehiä pidetään silti oikeina.
Kuvan ottamisen aikaan paikalla oli kolme valokuvaajaa, joten kuvan ottajaa ei tiedetä. Charles Ebbetsiä on epäilty pitkään kuvan ottajaksi, mutta myöhemmin tämä tieto on kyseenalaistettu.

Kuvan henkilöt

Suurin osa kuvassa esiintyvistä 11 työmiehestä on irlantilaisia siirtotyöläisiä, mutta kuvassa on myös muun maalaisia työmiehiä. Kuvassa viidentenä vasemmalta on ruotsalainen Albin Svensson. Kuvassa kuudentena vasemmalta on kanadalainen mohawk-intiaani Peter Rice. Kaikkein oikeanpuolimmainen mies on mahdollisesti slovakialainen Gusti Popovic.
Valokuvan oikeudet nykyään omistava Corbis Images on yrittänyt selvittää kuvassa esiintyvien työmiesten henkilöllisyyttä siinä kuitenkaan onnistumatta. Työmiesten henkilöllisyyttä on yritetty selvittää myös vuonna 2012 julkaistussa dokumentissa Men at Lunch.
Chris Pronger

OHL

Ennen ammattilaisuraansa Pronger edusti kaksi kautta, vuodet 1991–1993, OHL-juniorisarjan Peterborough Petesiä. Vuonna 1992 hänet nimettiin OHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen. Vuonna 1993 hänelle myönnettiin Canadian Hockey Leaguen vuoden puolustajan palkinto ja hänet nimettiin sekä Canadian Hockey Leaguen että OHL:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Vuonna 1993 hän oli mukana voittamassa OHL:n mestaruutta, J. Ross Robertson Cupia, ja pelasi myös Memorial Cupin loppuottelussa.

Maajoukkue

Pronger on edustanut Kanadaa neljissä talviolympialaisissa, Naganossa 1998, Salt Lake Cityssä 2002, Torinossa 2006 ja Vancouverissa 2010. Kanada voitti olympiakultaa vuosina 2002 ja 2010. Lisäksi hän on edustanut Kanadaa jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1997 ja jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1993. Kanada voitti kultaa molemmissa turnauksissa. Pronger on voittanut urallaan maailmanmestaruuden, Stanley Cupin ja olympiakullan, joten hän kuuluu niin sanottuun kolmen kullan klubiin.

Perhe

Prongerin isoveli Sean on entinen NHL-jääkiekkoilija. Kanadassa varttuneiden Prongereiden äiti Eila on kotoisin Porista, Suomesta. Chris Pronger on naimisissa ja hänellä on vaimonsa Laurenin kanssa kaksi poikaa ja yksi tytär.
Jack Hillen

Seuraura

Hillen pelasi kauden 2003–2004 USHL-joukkue Tri-City Americansissa ja kävi lukion Academy of Holy Angelsissa, jonka jälkeen hän suoritti Colorado Collegessa kansantalouden alemman korkekoulututkinnon vuosina 2004–2008. Hillen voitti viimeisellä kaudellaan 2007–2008 koko NCAA:n puolustajien pistepörssin tehoilla 6+31=37, valittiin WCHA:n vuoden puolustavaksi pelaajaksi, WCHA:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen sekä WCHA:n akateemiseen tähdistökentälliseen.
Hilleniä ei ikinä varattu NHL:ään. Hän teki viimeisen College-vuotensa jälkeen vapaana agenttina kaksivuotisen sopimuksen New York Islandersin kanssa. Hillen pelasi jo kauden 2007–2008 lopulla kaksi NHL:n runkosarjaottelua, joista toisessa hän teki ensimmäisen NHL-tehopisteensä syötettyään Miroslav Šatanin tekemän maalin ottelussa New York Rangersia vastaan. Tulokaskaudellaan 2008–2009 Hillen pelasi 40 NHL:n runkosarjaottelua tehoin 1+5=6. Hän pelasi kuitenkin vielä lähes puolet kaudestaan farmijoukkue Bridgeport Sound Tigersissa, AHL:ssä.
Kausi 2009–2010 oli Hillenille ensimmäinen kokonainen NHL:ssä. Hän teki 69 runkosarjaottelussa tehot 3+18=21. 26. tammikuuta 2010 Hillen sai ylivoimaa pyörittäneen Washington Capitalsin Aleksandr Ovetškinin lyöntilaukauksen kasvoihinsa. Hän joutui jättämään ottelun kesken ja hänet vietiin sairaalaan, missä Hillenin leuka leikattiin sekä hampaat kunnostettiin. Hän oli peleistä sivussa viikkoja. Kaudella 2010–2011 Hillen teki NHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 4+18=22.
Elokuussa 2011 Hillen teki yksivuotisen ja kaksisuuntaisen sopimuksen Nashville Predatorsin kanssa. Sopimuksen päätyttyä kauden 2011–2012 jälkeen hän siirtyi heinäkuussa 2012 Washington Capitalsiin niin ikään yksivuotisella sopimuksella.
Hillen kärsi urallaan useista ikävistä loukkaantumisista ja niiden vuoksi Hillen ilmoitti päättävänsä jääkiekkouransa alkuvuodesta 2016 vain 29-vuotiaana.

Maajoukkueura

Hillen edusti Yhdysvaltoja MM-kilpailuissa vuonna 2010.
Kalmarin linna

Kalmarin linna on Ruotsissa Kalmarin kaupungissa sijaitseva rakennus. Sitä alettiin rakentaa 1100-luvulla. 1200-luvun lopussa Maunu Ladonlukko rakennutti paikalle uuden linnan ja kehämuurin. 1397 linna toimi merkittävän tapahtuman näyttämönä: Kalmarin Unioni perustettiin Margareetan johdolla.
Kustaa Vaasan ja hänen poikiensa aikana linna uusittiin renessanssipalatsiksi. Kalmarin sodassa tanskalaiset valtasivat linnan ja se vahingoittui pahoin. 1600-luvun lopulla linna päästettiin rapistumaan ja 1700-luvulla sitä käytettiin esimerkiksi viljavarastona ja vankilana. 1800-luvulla linnaa restauroitiin. Työt aloitettiin vuonna 1885 ja nykyisen muotonsa linna sai vuonna 1891.
Kun Tukholman ja Kalmarin linnoja muutettiin ja Vadstenan linna perustettiin, paikalle kutsuttiin saksalaisia ja italialaisia rakennusmestareita. Nämä tekivät tunnetuksi renessanssin ihanteita, joiden mukaan asuminen erotettiin puolustuksesta.
Hopeapeili (lehti)

Hopeapeili oli Yhtyneet Kuvalehdet Oy:n vuosina 1936–1971 kustantama naisten viikkolehti. Sen päätoimittajina toimivat muun muassa Kirsti Lyytikäinen ja Leena Ilmari. Lukijamäärän hupenemisen myötä Hopeapeili sulautettiin Anna -lehteen vuonna 1971.
Rautakirjan irtonumeromyynnissä Hopeapeili oli kaikista lehdistä vuonna 1943 sijalla 17, vuonna 1953 sijalla 30 ja vuonna 1963 sijalla 22.
Vuonna 1979 Yhtyneet Kuvalehdet lanseerasi Hopeapeilin uudelleen joka toinen viikko ilmestyvänä naistenlehtenä, esikuvana Cosmopolitan. Sen päätoimittajaksi kutsuttiin Anu Seppälä, ja lehti ehti nostaa levikkinsä noin 20 000 kappaleeseen muutamassa kuukaudessa, mutta lehti päätettiin kuitenkin lopettaa.
HMS Gerda (1871)

Valmistus

Alus tilattiin Bergsunds Mekaniska Verkstadilta ja sen köli laskettiin vuonna 1870. alus laskettiin vesille 1. syyskuuta 1871 ja se otettiin palvelukseen 16. kesäkuuta 1872.

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 25. elokuuta 1922.
Valon tanssi

Juoni

Velho Rincewind on pudonnut maailman reunalta ja tulee taianomaisen kirjan, Octavon, pelastamaksi. Samaan aikaan velhot Ankh-Morporkin Näkymättömässä Yliopistossa saavat selville, että maailma on tuhoutuva ellei kahdeksaa mahtavinta loitsua lueta, niin ikään Octavosta. Kiekkomaailmaa kantava kilpikonna Suuri Kaksonen on asettanut itselleen uuden kurssin kohti salaperäistä punaista tähteä, eikä maailmaa pelastavia loitsuja voida lausua, jos Rincewindin pään sisään jäänyttä loitsua ei saada ajoissa paikalleen.
Mr. Bean

Palkinnot

Ensimmäinen jakso voitti Kultainen ruusu -palkinnon, samoin kaksi muuta jaksoa voitti Rose d'Or -palkinnon Montreux'n Light Entertainment Festivaaleilla. Jakso Mr. Beanin kirous voitti parhaan komedian palkinnon vuonna 1992. Mr. Bean voitti myös norjalaisen komediapalkinnon "Tidleg Sædavgang".
Ahveniston ortodoksinen kirkko

Ahveniston ortodoksinen kirkko eli Pyhän Johannes Kastajan mestauksen kirkko on toinen Hämeenlinnan ortodoksisen seurakunnan kahdesta kirkosta. Puurakenteinen länsitornillinen pitkäkirkko on valmistunut vuonna 1894. Sen vihki käyttöön arkkipiispa Antoni 2. kesäkuuta 1894.
Hämeenlinnan Ahvenistolla, Kanta-Hämeen keskussairaalaa vastapäätä sijaitseva pyhäkkö toimii nykyisin kesäkirkkona, koska rakennuksessa ei ole sähköjä eikä lämmitystä. Kirkollinen toiminta hiipui 1920-luvulla ja kirkon uusi käyttö alkoi 1990-luvun lopussa, jolloin se kunnostettiin kesäkäyttöä varten. Hiljaisena aikana toimitettiin pelkästään Johannes Kastajan juhlien palvelukset. Kirkon ikonostaasi on peräisin venäläisestä sotalaivasta 1840-luvulta. Kirkonkellot on hankittu 2006. 
Kirkkoa ympäröi pieni hautausmaa. Sinne on haudattu sekä siviili- että sotilasväestöä ja lähellä on myös vuonna 1918 sodassa kuolleitten punaisten joukkohauta. Viimeiset hautaukset alueella on tehty 1920-luvulla.
Mangrovelaulumesikko

Levinneisyys

Mangrovelaulumesikkoa tavataan Australiassa, Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lochaber

Lochaber on Skotlannin Ylämailta tai Kaukoidästä peräisin oleva sotakirves.
Lochaber on hiukan alle puolitoistametrisellä varrella varustettu kapeateräinen, koukkukärkinen sotakirves. Terä on kuutisenkymmentä senttiä pitkä ja parikymmentä leveä, ja yläpäästään se on muotoiltu petolinnun nokan kaltaiseksi kärjeksi. Ase on suunniteltu näin siksi, että sillä voi tarpeen vaatiessa jopa kuoria haarniskan vastustajan yltä tai tarvittaessa vetää tämän satulasta. 
Näillä eri puolelta maailmaa tulevilla aseilla on paljon yhteisiä ominaisuuksia, pitkä varsi sekä pitkä ja kapea terä. Ne ovat selkeästi kehittyneet itsenäisesti ilman ristikkäisiä vaikutteita.  
Ase on ollut mm. skotlantilaisen jalkaväen käytössä.