Ruuti

Ruuti on nopeasti palava aine, jota käytetään muun muassa ilotulitteissa ja erilaisten ampuma-aseiden ammusten ajoaineena. Ruutia on kahta peruslajia, jo 800-luvulla tunnettua mustaruutia ja nykyaikaista eli savutonta ruutia. Kaikki nykyaikaiset aseet käyttävät savutonta ruutia.
Ruuti ei kuitenkaan kuulu varsinaisiin räjähdysaineisiin vaan nk. deflagroituviin eli humahtaviin aineisiin, sillä sen räjähdysnopeus jää alle äänen nopeuden kyseisessä aineessa, jolloin palotapahtuma ei etene shokkiaaltona. Varsinaisia räjähdysaineita ovat nk. detonoivat eli räjähtävät yhdisteet. Suljetussa tilassa mustaruuti ja sen palojätteet voivat kuitenkin paineen noustessa detonoida. Tällöin se räjähtää paljon normaalia suuremmalla paineella, ja voi särkeä aseen, jonka laukaisussa sitä käytetään. Kyse on periaatteessa Diesel-efektistä.

Savuttomat ruudit

Ensimmäisen savuttoman ruudin keksi ranskalainen Paul Vieille vuonna 1886. Poudre Blanche-ruuti koostui nitroselluloosasta, pumpuliin imeytetystä typpihaposta, joka liuotettiin eetteriin ja alkoholiin, painettiin levyiksi ja leikattiin paloiksi. Savuttoman ruudin etuna on sen savuttomuuden lisäksi suurempi teho, kiväärien kantomatka saatiin pidennettyä jopa 1 000 metriin. Savuton ruuti mahdollisti myös konetuliaseiden käyttöönoton.
Myös Alfred Nobel kehitti 1887 savuttoman ruudin, joka sai nimen ballistiitti; siitä kehittyi myöhemmin moderni kordiitti. Se koostuu nitroselluloosasta, johon imeytetään 20 % nitroglyseriiniä käyttämällä liuottimena asetonia. Ruutiin lisätään 5 % vaseliinia estämään nitroglyseriinin aiheuttamaa korroosiota aseessa. Asetoni kerättiin talteen, koska sen valmistus oli kallista ennen kemisti Chaim Weizmannin kehittämää synteettistä asetonia. Massa puristetaan reikien läpi langan (engl. cords) muotoon, kuivataan ja leikataan paloiksi. Rakeet pinnoitetaan grafiitilla staattisen sähkön estämiseksi.
Savuton ruuti on tehokkaampaa kuin musta ruuti, joten sen palamisnopeutta on joskus vähennettävä vaurioiden estämiseksi. Tämä tehdään ensisijaisesti raekokoa säätelemällä, mutta myös koostumusta muuttamalla. Käsiaseissa rakeet ovat noin millimetrin mittaisia, ja isommissa tykeissä jopa peukalonpään kokoisia. Tavoitteena on usein, että ruuti palaa koko aseen piipun tai putken matkan, tuottaen tasaisen paineen. Pienillä ruutimäärillä tuota tavoitetta ei voi saavuttaa. Niinpä esimerkiksi Suomessa Sakolla tehtyjen mittausten mukaan esimerkiksi pienoiskiväärin luoti hidastuu piipussa sen pituuden ylittäessä 25–30 cm. 
Savuttomien ruutien kaikki palamistuotteet ovat kaasumaisia, minkä vuoksi niistä ei synny kiinteiden pienhiukkasten muodostamaa savupilveä.

Kuka keksi ruudin?

Vaikkakaan ruudin keksimisestä tai leviämisestä ei ole suoraa lähdeaineistoa, useimmat tutkijat uskovat salpietaripohjaisten räjähdysaineiden kehittyneen Kiinassa mustaruudin varhaiseksi muodoksi, joka levisi ensin Lähi-itään mahdollisesti silkkitien kautta ja sieltä Eurooppaan. 1200-luvun puolivälissä mongolit saivat vastaansa ruudilla toimivia käsitykkejä sekä alkeellisia sirpalekranaatteja taistelussa Song-dynastian liittolaisia vastaan. Tämän johdosta he hankkivat käsiinsä ruudin valmistusohjeet ja piirustukset tykkien valmistukseen. On kuitenkin mahdollista, että ruuti on keksitty itsenäisesti 1200-luvun alussa myös Euroopassa, sillä ruuti levisi arabimaihin, Intiaan ja Indonesiaan vasta sen jälkeen, kun sitä jo käytettiin Euroopassa. Ruutiaseet levisivät myös Euroopassa lännestä itään, eivät idästä länteen, kuten voisi olettaa, mikäli ruuti olisi tullut Eurooppaan Kiinasta.
Kiistattomasti ensimmäiset maininnat ruudista ovat Song-kauden Kiinasta 900-luvulta, jolloin sitä on käytetty ilotulitteena. Ensimmäinen tunnettu ruutiresepti on Tseng Kuan-Lingin kirjasta ”Wu Chung Tsung Yao” 1044.  
Ensimmäinen eurooppalainen ruutiresepti on peräisin Roger Baconilta 1250. Hän esittelee myöhemmin lukuisia erilaisia  ruutireseptejä toisessa kirjassaan. Ruudin käytön ampuma-aseissa teki perimätiedon mukaan tunnetuksi 1300-luvulla elänyt saksalainen Berthold Schwarz. Ei kuitenkaan ole varma, onko hän todellinen historiallinen henkilö.