google/wiki40b huggingface dataset:
Kentin kuningaskunta

Kentin kuningaskunta oli juuttien 400-luvulla perustama kuningaskunta Kaakkois-Englannissa.
Perimätiedon mukaan kentiläiset pyysivät 400-luvulla mantereelta avukseen sotaisia juutteja suojakseen pohjoisen piktejä vastaan. Juutit saapuivat kahden veljeksen, Hengistin ja Horsan johdolla noin vuonna 450. Hengist löi viholliset ja karkotti Kentistä myös britit. Hän perusti paikalle oman valtakuntansa noin vuonna 455 ja asutti sen mantereelta muuttaneilla germaaneilla kuten juuteilla, angleilla ja sakseilla.
Hengistin jälkeen valtaan nousi Oeric Oisc, josta alkoi Oiscingatin dynastia. Ethelbert Kentiläinen nousi kuninkaaksi noin vuonna 560, ja hänestä tuli koko Humberjoen eteläpuolisen Englannin ylikuningas. Paavi Gregorius I lähetti vuonna 597 munkki Augustinus Canterburylaisen Ethelbertin hoviin palauttaakseen kristinuskon saarelle, ja Ethelbertin kääntyminen kristinuskoon oli käännekohta koko Ison-Britannian historiassa. Canterburyyn perustettiin tuomiokirkko, josta tuli kristinuskon levitystyön keskus.
Ethelbertiä seurasi vuonna 616 kuninkaana Eadbald, joka luopui väliaikaisesti kristinuskosta. Vuonna 640 kuninkaaksi tuli Earconbert, ja vuonna 664 Egbert I, joka hallitsi myös Surreyn kuningaskuntaa. Vuonna 673 valtaan noussut Hlothere joutui hallitsemaan yhdessä Essexin kuninkaan kanssa pitääkseen vahvistuvat mercialaiset loitolla. Häntä seurasivat kuninkaina Eadric ja Oswini.
Kuningas Wihtred nousi valtaan 690 ja irrotti Kentin naapuriensa vaikutuspiiristä. Hän valmisti maalleen sen ensimmäisen lakikokoelman. Wihtredin jälkeen vuonna 725 valtaan nousivat Ethelbert II ja Eadbert I, joiden jälkeen yhteiskuninkaina hallitsivat Alric ja Eardwulf. Vuoden 765 tienoilla valtaan noussut Egbert II hallitsi jälleen yksin. Otfordin taistelussa 776 mercialaiset löivät kentiläiset ja alistivat maan kuninkaansa Offan valtaan. Vuonna 796 Eadbert II Praen kaappasi valtaistuimen itselleen, mutta Mercian kuningas Coenwulf kisiti hänet kahdessa vuodessa ja nosti Kentin alikuninkaaksi veljensä Cuthredin. Kentin viimeinen alikuningas oli Baldred, jonka Wessexin kuningas karkotti vuonna 825.
Tellu Turkka

Tellu Turkka (vuodesta 2014 Turkka-Saari, ent. Tellu Paulasto, Tellu Virkkala, s. 1969 Koskenpää) on suomalainen viulisti ja laulaja nykyfolk/neo-folk-musiikkilajissa. Hän opetteli viulunsoittoa Jyväskylän konservatoriossa 1978–1985, Savonlinnan taidekoulussa 1985–1988 ja Sibelius-akatemian kansanmusiikin osastolla 1989–2001. Hän opiskeli myös hardangerviulua Ånon Egelandin kanssa Norjassa vuosina 1992–1993.
Turkka-Saari soitti Hedningarna-yhtyeessä 1990–1996 ja 2001–2003. Hän on myös esiintynyt Loituman (1989–1991), Piniarttujen, Tallarin (1997–1998, 2001–2002) ja Luna Novan (1996–2001) kanssa sekä sittemmin Suden Aika -ryhmässä. 
Turkka-Saari asuu Liperin Viinijärvellä. Hänen ex-aviomiehensä on muusikko Wimme Saari.
Tähtiin kirjoitettu virhe

Juoni

Kirja kertoo Indianapolissa asuvasta 16-vuotiaasta Hazel Grace Lancasterista. Luonteeltaan Hazel on sulkeutunut, pohdiskeleva, filosofinen ja sarkastinen. Hazel olisi melko huomaamattoman näköinen ilman aina mukana kulkevaa happisäiliötä, joka auttaa hänen keuhkojaan toimimaan. Happisäiliöön kuuluvat happiviikset, joita hän pitää jatkuvasti. Hazelin ehdoton suosikkikirja on hollantilaisen Peter van Houtenin esikoisteos Viistoa valoa joka kertoo syöpää sairastavasta teinitytöstä Annasta, johon Hazel samaistuu syvästi. 
Kirjan alussa Hazelin äiti pakottaa hänet menemään tukiryhmään, sillä äidin mielestä Hazel on masentunut. Hazel suostuu lopulta menemään sinne vanhempiensa vuoksi. Tukiryhmässä Hazel saa ystävän nimeltä Isaac, joka sairastaa silmäsyöpää ja joka näkee vain toisella silmällään (hän menettää lopuksi näkönsä kokonaan). Eräällä kerralla Isaac tuo tukiryhmään mukanaan ystävänsä Augustus Watersin, johon Hazel tuntee heti vetoa. 17-vuotias Augustus on sairastanut luusyöpää, jonka seurauksena hänen toisen jalkansa polvesta alaspäin korvaa jalkaproteesi. Augustusta kuvaillaan sarkastiseksi, hyvännäköiseksi, välittömäksi ja pohdiskelevaiseksi. Tukiryhmän loputtua Augustus pyytää Hazelia katsomaan kanssaan elokuvaa, johon Hazel suostuu.
Hazel suosittelee Augustukselle lempikirjaansa Viistoa valoa, jonka Augustus lukee ja huomaa pitävänsä kirjasta. Augustus lähettää Van Houtenin assistentille sähköpostiviestin, jossa kertoo ihailustaan hänen kirjaansa kohtaan ja saa vastauksen, jossa Van Houten kehottaa heitä poikkeamaan Amsterdamiin, jos he haluavat saada selville lisää kirjasta. Augustus saa matkan Amsterdamiin järjestymään syöpälasten avustusjärjestön avulla. 
Ennen matkaa Hazel joutuu sairaalaan, koska hänen keuhkonsa täyttyvät nesteellä. Lääkärien ja Hazelin vanhempien mielestä Hazelin terveys ei kestäisi Amsterdamin matkaa. Kun Hazel saa toisen kirjeen Van Houtenilta, hän on varma päätöksestään lähteä Amsterdamiin.
Amsterdamissa Hazel ja Augustus tapaavat Van Houtenin, joka paljastuukin pahansisuiseksi juopoksi, jolla ei ole aikomustakaan vastata heidän kysymyksiinsä. Pettyneenä Hazel ja Augustus menevät Van Houtenin assistentin Lidewijen kanssa Anne Frankin museoon, jossa he suutelevat ensimmäisen kerran. Myöhemmin illalla he rakastelevat. Seuraavana päivänä Augustus paljastaa, että hänen syöpänsä on uusiutunut ja levinnyt odotettua laajemmalle.  
Augustuksen tila huononee nopeasti. Viimeisinä päivinään Augustus järjestää omat hautajaisensa, jossa haluaa Hazelin ja Isaacin pitävän muistopuheet. Kahdeksan päivää myöhemmin Augustus kuolee. Hautajaisissa Hazel on järkyttynyt nähdessään Van Houtenin, joka kertoo Augustuksen kirjoittaneen hänelle ennen kuolemaansa ja Van Houten haluaakin hyvittää huonon käytöksensä Amsterdamissa. Hazel on niin surullinen, että häntä ei kiinnosta.
Myöhemmin, hautajaisten jälkeen, Isaac kertoo, että Augustus on kirjoittanut jotain myös Hazelille. Hazel lukee Augustuksen jättämän kirjeen, jossa tämä kertoo kuinka tärkeä Hazel oli hänelle.
Ditioniitti

Ditioniitti (S₂O₄²⁻) on yksi rikin oksoanioneista. Sen voidaan katsoa syntyvän pysymättömän ditionihapokkeen protolysoituessa. Ditioniitti-ionissa rikin hapetusluku on +III.

Ominaisuudet ja valmistus

Diotioniitti-ionin rakenteessa poikkeuksellista muihin rikin oksoanioneihin on rikkiatomien välinen sidospituus, joka on ionissa 239 ppm (laskennallinen kahden rikkiatomin välisen sidoksen pituus on 208 ppm). Tämän vuoksi sidos on heikko ja rikkoutuu helposti. Rikkiatomeihin kiinnittyneet hapiatomit ovat kohdakkaisessa konformaatiossa toisiinsa nähden. Ditioniitti-ioni on tasapainossa SO₂⁻•-radikaalianionin kanssa.
Ditioniitti-ioni on voimakas pelkistin ja teollisuudessa käytetään tähän tarkoitukseen paljon natriumditioniittia. Ditioniitti-ioni pelkistää muun muassa veteen liuenneen hapen ja eräät raskasmetalli-ionit, kuten Cu⁺, Ag⁺ ja Pb²⁺ pelkistyvät metalleiksi. Ditioniitti-ioni myös disproportioituu happamissa liuoksissa helposti sulfiitti- ja tiosulfaatti-ioneiksi.
Ditioniitteja valmistetaan tyypillisesti pelkistämällä sulfiittiliuoksia hienojakoisen sinkin tai natriumin ja elohopean amalgaaman avulla tai sähkökemiallisesti. Teollisuudessa pelkistimenä voidaan käyttää myös natriumborohydridiä, jolloin diotioniittiioni muodostetaan in situ. Kidevedellisistä ditionaateista voidaan poistaa kuumentamalla kidevettä, mutta kidevedettömät ditioniitit hajoavat kuumennettaessa.
Tauno Vartia

Tauno Ilmari Vartia (2. kesäkuuta 1907 Sääksmäki – 8. helmikuuta 1977 Turku) oli suomalainen agronomi, maanviljelijä ja kansanedustaja.
Vartia toimi eri tehtävissä Maataloustuottajain keskusliitossa ja Maaseudun Tulevaisuus -lehdessä vuosina 1934–1941 ja työskenteli vuodesta 1945 maanviljelijänä Alastarolla Loimaan seudulla.
Kansanedustajana Vartia toimi vuosina 1966–1975 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä ja kuului Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmään, jossa toimi myös varapuheenjohtajana.
Loimaan seudun kokoomuslaisena maanviljelijäkansanedustajana Tauno Vartia seurasi pöytyäläistä Kalle Sauraa ja hänen jälkeensä kokoomuksen viljelijäkansanedustajana samalta alueelta jatkoi loimaalainen Heikki Perho.
HMS Formidable (1898)

Palvelus

Alus palveli Välimeren laivastossa 1901-1908. Vuonna 1909 tehdyn huollo jälkeen alus palveli lähinnä Kotilaivastossa vuoteen 1912, jolloin se liitettiin 5. taistelulaivueeseen. Varhain aamulla 1. tammikuuta 1915 alukseen osui torpedo. Toinen torpedo osui noin kolme varttia myöhemmin upottaen aluksen.
Randy Maxwell

Ura

Maxwell pelasi vuodet 1982–1984 Pohjois-Dakotan yliopistojoukkueessa. Hän siirtyi sieltä kesken kauden 1983–1984 WHL-joukkue New Westminster Bruinsiin. Kaudeksi 1985–1986 Maxwell siirtyi Suomeen ja I-divisioonajoukkue SaPKoon. Hän muodosti siellä Steve MacDonaldin kanssa vaarallisen kaksikon. Maxwell viihtyi SaPKossa kolme kautta ja oli kaudella 1987–1988 joukkueen paras pistemies tehoilla 25+34=59.
Maxwell pelasi pitkään Ruotsin I- ja II-divisioonajoukkueissa vuosina 1988–1996. Hän pelasi kolme ensimmäistä kautta Karlskrona HK:n riveissä. Maxwell oli nostamassa joukkuetta II-divisioonasta I-divisioonaan keväällä 1990. Vuodet 1991–1996 hänellä kului Hammarby IF:n riveissä.
Kaudeksi 1996–1997 Maxwell siirtyi tanskalaisen Frederikshavn White Hawksin riveihin. Hän oli kovilla tehoilla 25+57=82 joukkueen paras pistemies ja koko Tanskan liigan pistepörssin kymmenes. Maxwell oli syöttöpörssin kolmas Todd Bjorkstrandin ja Petri Skrikon jälkeen. Seitsemän seuraavaa kautta hän pelasi samaa liigaa Nordsjælland Cobrasin riveissä. Maxwell voitti siellä Tanskan mestaruuden vuonna 2002. Hän lopetti pelaajauransa keväällä 2004.

Uran jälkeen

Maxwell asuu nykyään Tanskassa. Kaudella 2009–2010 hän valmensi Rungsted IK:n U20-joukkuetta, jossa pelasi myös hänen poikansa Dallas. Kaudella 2010–2011 Maxwell valmentaa IC Gentoften U20-junioreita.

Muuta

Maxwellin isoveli Kevin on entinen NHL-hyökkääjä. Randy Maxwellin poika Dallas pelaa Tanskassa Rungsted IK:n U20-junioreissa. Dallas syntyi vuonna 1994 Ruotsissa ja on tällä hetkellä Tanskan kansalainen.
Eila Koskikallio

Eila Koskikallio (s. 28. maaliskuuta 1923) on suomalainen uransa päättänyt kuulantyöntäjä ja kiekonheittäjä. Koskikallio edusti urallaan Kärkölän Kisa-Veikkoja, Heinolan Iskua, Salon Viestiä ja Kuusamon Erä-Veikkoja.
Koskikallio sai kuulantyönnöstä SM-hopean vuonna 1946 ja SM-pronssin vuonna 1945. Kiekonheitossa hän oli parhaimmillaan neljäs vuonna 1946.
Happy Mondays

Happy Mondays on manchesterilainen rockyhtye. Yhtyeen perustivat vuonna 1985 veljekset laulaja Shaun ja basisti Paul Ryder, kitaristi Mark "Moose" Day, kosketinsoittaja Paul Davis ja rumpali Gary Whelan. Myöhemmin yhtyeen liittyi tanssijaksi ja marakassistiksi Mark "Bez" Berry. Yhtye hajosi vuonna 1992, mutta on sittemmin koottu uudelleen yhteen laulaja Shaun Ryderin ympärille.
Happy Mondaysin löysi Tony Wilson The Haçienda- yökerhossa järjestetystä bändikisasta. Wilson kiinnitti yhtyeen Factory Recordsiin, joka julkaisi sen viisi ensimmäistä albumia. Yhtye oli näkyvin ja menestyksekkäin osa Manchesterissa vaikuttanutta Madchester-ilmiötä. Shaun Ryder ja Bez perustivat Happy Mondaysin hajoamisen jälkeen Black Grape -yhtyeen.
24 Hour Party People -elokuva heijastelee yhtyeen tarinaa.
Euran Pirtti

Historia

Se rakennettiin nuorisoseuran taloksi, jossa tarjottiin erilaista harrastustomintaa. Pirtissä harjoitettiin 1920- ja 1930-luvuilla suojeluskuntatoimintaa. Kun toiminta hiipui Pirtissä 1960-luvulla, aiheuttivat taloudelliset vaikeudet talon rappeutumisen. Pirtin pelastamiseksi se myytiin 1970-luvulla Helsingin Seurasaareen, mutta korkeat siirtokustannukset katkaisivat hankkeen etenemisen. Pirtti palautettiin euralaisille, jotka innostuivat sen kunnostamisesta ja perustivat Kotiseutuyhdistys Euran Pirtti ry:lle. Kunnostushanke toteutettiin vuosina 1983–1984 seuraten Karhulan alkuperäisiä piirustuksia. Euran Pirtti toimii juhla- ja näyttelytilana.
Maaperänäytteenotto

Maaperänäytteenotto on tärkeä vaihe, kun selvitetään tutkittavan alueen maaperän haitta-ainepitoisuutta ennen siihen liittyviä toimenpiteitä (rakentaminen tai purkaminen, kaavoitus, perustilaselvitys) tai maaperän kunnostuksen yhteydessä. Kunnostuksen yhteydessä näytteitä otetaan, jotta massojen pois kuljettamista voidaan ohjata haluttuihin vastaanottopaikkoihin ja kunnostuksen tarpeen päättymistä voidaan tarkkailla jäännöspitoisuusnäyttein. Tutkimukset kohdistuvat usein alueille, joilla on epäily maaperän haitta-aineista esimerkiksi aiemman teollisen toiminnan vuoksi.
Myös täyttöalueet, joiden maamassojen laadusta ei ole dokumentointia, ovat usein tutkimuksien kohteena. Maaperänäytteenotossa suurimman virheen tuloksiin aiheuttaa näytteenottokohteen suuri heterogeenisyys. Siitä aiheutuvaa virhettä pyritään vähentämään huolellisella ja dokumentoidulla näytteenoton suunnittelulla. Koekuopista ja kaivurintauksesta otettavat näytteet tulee tämän vuoksi ottaa aina kokoomanäytteinä ja osanäytteiden lukumäärä tulee ilmoittaa joko näytteenottosuunnitelmassa tai kenttähavaintolomakkeessa. Näytteiden ja niistä tehtävien analyysien määrää kasvattamalla voidaan näytteenoton edustavuutta parantaa. Laaduntarkkailunäytteitä voivat olla esimerkiksi toistettu näytteenotto, jaettu näyte ja nollanäyte.
Naxaliitit

Naxaliitit on Intiassa vaikuttava vallankumouksellinen kommunistinen liike. Ideologisesti naxaliitit ovat maolaisia. Liike syntyi Länsi-Bengalissa, mutta se on levinnyt laajalti maaseutuvaltaiseen ja kehittymättömään Itä-Intiaan. Intian hallitus pitää Intian kommunistista puoluetta (maolainen) ja eräitä muita naxaliittiryhmittymiä terroristeina.
Ryhmän nimi tulee Naxalbarista, pienestä kylästä Länsi-Bengalissa, jossa Intian kommunistisen puolueen (marxilainen) (CPM) eräs ryhmittymä nousi kapinaan 25. toukokuuta 1967, kun paikalliset viranomaiset hyökkäsivät erään kyläläisen kimppuun maariidan vuoksi. Liikkeen johtajia olivat Charu Majumdar ja Kanu Sanyal. Vuonna 1967 naxaliitit muodostivat yleisintialaisen kommunistivallankumouksellisten koordinointikomitean (All India Coordination Committee of Communist Revolutionaries, AICCCR) ja erosivat CPM:sta.
1970-luvulla liike hajosi kilpaileviin osiin, joita oli 1980 noin kolmekymmentä. Tuolloin niissä oli noin 30 000 jäsentä.
Poutine

Ruokalaji

Yksinkertaisimmillaan poutine koostuu ranskanperunoista, tuorejuustosta ja kastikkeesta. Alun perin juusto on ollut cheddar-juustoa, mutta sittemmin poutinen valmistamiseen on käytetty useita eri juustoja. Ruokalaji tarjoiltiin aikanaan kupeista, mutta nykyisin yleisempi tapa on käyttää suurempia astioita.

Historia

Poutine on saanut ruokalajina alkunsa 1950-luvulla Quebecin eteläosissa Montrealin kaupungin itäpuolella. Ruokalajin synty on liitetty kahteen ravintolaan, joista toinen on Café Idéal (myöhemmin Le Lutin Qui Rit) Warwickissa ja toinen Le Roy Jucepin drive-in Drummondvillessä. Molempien ravintoloiden omistajien on väitetty tarjoilleen ensimmäiset poutine-annokset; tarinan eri versioiden mukaan tämä tapahtui joko Café Idéalissa vuonna 1957 tai Le Roy Jucepissa vuonna 1958. Reseptin taustalla ei kuitenkaan ole ketään yksittäistä kokkia, vaan tapa lisätä juustoa ja kastiketta ranskanperunoihin alkoi ravintoloiden asiakkaiden keskuudessa. Juustoa tarjoiltiin tiskiltä lisukkeena ja kastike oli alun perin tarkoitettu voileipiä varten. Asiakkaat alkoivat sekoittaa aineksia keskenään, kunnes ravintoloiden omistajat saivat idean tarjoilla sekoitusta itsenäisenä ruokalajina.
Kuten ruokalajin tarkasta alkuperästä, myös sen nimen merkityksestä on useampia eri versioita. Sanaa poutine käytetään Quebecin ranskalaisessa murteessa viitatessa sotkuun. Englannin kielen sanaa pudding (ranskalaisessa muodossaan pouding) on käytetty kuvaamaan useita eri ruokalajeja, joiden rakenne saattaa muistuttaa poutine-annosta.
Poutine levisi ruokalajina muihin Quebecin pikkukaupunkien ravintoloihin. Quebecin kaupungissa sitä alettiin tarjoilla vuonna 1969 ja Montrealissa vuonna 1983. Siitä tuli erityisen suosittua katuruokana, jota myytiin usein myyntiautoista. Ruokalajin suosion kasvaessa sitä alettiin tarjoilla myös suurempien ravintolaketjujen valikoimassa. Burger King alkoi tarjoilla poutinea Quebecissä vuonna 1987. McDonald’s lisäsi sen omaan valikoimaansa vuonna 1990 ja pian sitä tarjoiltiin myös ravintolaketjun ravintoloissa Quebecin ulkopuolellakin. Myöhemmin Kanadassa on myös perustettu poutineen erikoistuneita ravintolaketjuja, kuten Smoke’s Poutinerie (2008) ja Poutini’s House of Poutine (2009). Kanadan ulkopuolella ruokalaji on levinnyt esimerkiksi Yhdysvaltoihin, Isoon-Britanniaan ja Venäjälle.

Kulttuurissa

Quebecissä poutine on provinssin symboli; ruokalaji esiintyy usein esimerkiksi satiirissa ja politiikassa. Poutinea on joskus pidetty myös työväenkulttuurin ilmentymänä, vaikkakin nykyisin sitä tarjoillaan myös gourmet-ravintoloissa. Se on joissain yhteyksissä omaksuttu koko kanadalaisen keittiön ja kulttuurin symboliksi. Kuitenkin ruokalajia on myös vastustettu: on esitetty esimerkiksi sen poistamista koulujen ruokalistoilta sen suuren rasvapitoisuuden takia.
Montrealilaiset ravintolat aloittivat vuonna 2013 niin sanotun Poutine Week- eli poutineviikkotapahtuman. Tapahtuma järjestetään helmikuisin ja siihen liittyvässä kilpailussa eri kokit kilpailevat keskenään omintakeisine poutine-annoksineen.
Roland TB-303

Roland TB-303 Bass Line, suomalaiselta lempinimeltään tuttavallisesti kolkki, on Rolandin vuosien 1982 ja 1984 välillä valmistama syntetisaattori, jolla on ollut huomattava vaikutus elektronisen musiikin kehityksessä.
TB-303 (lyhennetty "Transistor Bass – 303") oli suunniteltu yksin harjoittelevien muusikoiden apuvälineeksi korvaamaan bassokitara. Se oli osa Rolandin syntetisaattori- ja rumpukonesarjaa, jossa esimerkiksi rumpukone TR-606 oli suunniteltu korvaamaan rummut. Vaikka TB-303 oli käytössä muutamien suosittujenkin pop-artistien, kuten Madonnan kappaleissa, se epäonnistui alkuperäisessä tarkoituksessaan ja vain noin 10 000 kappaletta valmistettiin. Laite oli hyvin monimutkainen ja vaikea ohjelmoida soittamaan juuri halutunlaista ääntä, ja soittimen mukana tulleesta ohjekirjasta ei alkujaan edes ollut saatavilla kuin alkuperäinen japaninkielinen versio. 
1980-luvun loppupuoliskolla chicagolaiset DJ:t tutustuivat laitteeseen ja rakastuivat sen tuottamiin ääniin. Ääntä sai helposti muunneltua ja vääristettyä, mutta ennen kaikkea se poikkesi huomattavasti mistään aikaisemmasta. Niinpä muun muassa Phuturen Acid Trax –kappaleen myötä syntyi tyylilaji acid house. Vaikka TB-303 on pääasiallinen soitin acid housessa, on sillä ollut huomattava merkitys muissakin elektronisen musiikin genreissä, kuten goa- ja psytrancessa.
Nykyään TB-303:t ovat hyvin haluttuja ja pienen valmistusmäärän vuoksi niiden arvo on noussut huomattavasti. Rajallisuudesta johtuen monet tietokonepohjaiset emulaattorisovellukset ovatkin nousseet suureen suosioon alkuperäisen soittimen korvaajana.
Ääninäyte
ReBirth RB-338 -ohjelmistosyntetisaattorilla tuotettua acid-tyylistä TB-303-ääntä
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Higher Ground

Julkaisu

"Higher Ground" menestyi paremmin listoilla, kuin Knock Me Down, jos asiaa mitataan eri listoille pääsyllä. Kappale pääsi viidelle eri listalle ollen parhaimmillaan 11. sijalla Alternative Songs -listalla. "Knock Me Down" oli kuudes samalla listalla.
Kappale löytyy Red Hot Chili Peppersin kokoelma-albumeilta Greatest Hits, What Hits!? ja Out in L.A. (remix-versiona).

Musiikkivideo

Singlelle tehtiin musiikkivideo vuonna 1989. Videolla yhtye esittää kappaleen erilaisten taustojen edessä. Videon on ohjannut Drew Carolan, joka ohjasi myös edellisen "Knock Me Down" -kappaleen musiikkivideon samana vuonna
1,2-dikloorieteeni

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa 1,2-dikloorieteeni on väritöntä nestettä. Yhdisteellä esiintyy cis-trans-isomeriaa ja monista muista alkeeneista poiketen cis-isomeeri on termodynaamisesti trans-isomeeria stabiilimpi. Isomeerit voidaan erottaa toisistaan tislaamalla. 1,2-dikloorieteenin reaktiot ovat tyypillisiä alkeeneille ja trans-isomeeri (CAS 156-60-5) on cis-isomeeria (CAS 156-59-2) reaktiivisempi. Poikkeuksellinen reaktio on epoksidaatiossa muodostuvan epoksidin toisiintuminen klooriasetyylikloridiksi. Yhdiste liukenee hieman veteen ja hydrolysoituu hitaasti veden vaikutuksesta. 1,2-dikloorieteeni muodostaa useita atseotrooppisia seoksia muun muassa veden ja etanolin kanssa. 1,2-on myrkyllistä hengitettynä ja imeytyy ihon läpi elimistöön. Altistumisesta aineelle voi seurata yskää, kurkkukipua, huimausta ja jopa tajuttomuus.

Valmistus ja käyttö

1,2-dikloorieteeniä voidaan valmistaa klooraamalla etyyniä noin 40 °C:n lämpötilassa, kuumentamalla 1,1,2-trikloorietaania tai klooraamalla eteeniä kuparikloridin ja kaliumkloridin toimiessa katalyyttinä. Yhdisteen valmistus on kuitenkin vähäistä ja lähes kaikki käytetty 1,2-dikloorieteeni muodostuu muiden kloorattujen hiilivetyjen valmistuksen sivutuotteena.
1,2-dikloorieteeniä voidaan käyttää vahojen, hartsien, lakkojen ja termoplastisten muovien liuottimena. Sitä voidaan käyttää myös liuottimena uutettaessa rasvoja, väriaineita ja hajustekomponentteja. Muita käyttökohteita ovat käyttö kylmäaineena, muiden halogenoitujen hiilivetyjen tai lääkeaineiden valmistus, metallien puhdistus ja lisäaineena polymeerivaahtojen valmistuksessa.
Snårbackenin jätinkirkko

Sijainti

Jätinkirkko sijaitsee 6,5 kilometriä Teerijärven kirkosta luoteeseen ja 4,0 kilometriä Teerijärven Hästbackan kylästä pohjoisluoteeseen. Snårbacken on ympäristöstään 30 metriä ylemmäksi kohoava luode–kaakko-suuntainen mäenharjanne, jonka kaakkoispäässä jätinkirkko sijaitsee. Mäelle pääsee Teerijärveltä seuraamalla yhdystietä 7450 Hästbackaan ja kääntymällä yhdystielle 17925 Kolamiin, jota ennen käännytään oikealle Krasslandetin suuntaan. Noin 1,4 kilometrin jälkeen tie sivuaa mäkeä, jonne johtaa lyhyt metsätie kaakkoon päin.

Jätinkirkko

Jätinkirkko on 17 metriä pitkä ja 10 metriä leveä. Sisäosan halkaisijat pohjois–etelä-suunnassa ovat 15 metriä ja 7 metriä. Sen pituusakseli suuntautuu pohjoissuunnasta 57° vastapäivään eli luoteeseen. Kivivallin länsisivulla on yksi matalampi kohta, jota kutsutaan portiksi. Se suuntautuu jätinkirkon keskikohdasta 82° vastapäivään eli länteen. Kivivallissa on myös kuopanne. Jätinkirkko sijaitsee 62,5 metriä merenpinnan yläpuolella.

Tutkimuksia

Jätinkirkko on löydetty 2000-luvulla. Sitä ovat käyneet katsastamassa Pentti Risla ja Vesa Laulumaa vuonna 2003.

Historiaa

Paikallinen kotiseutuyhdistys on merkinnyt jätinkirkon rauhoituskyltillä.
Aukusti Veuro

Aukusti Veuro (20. syyskuuta 1886 Sääksmäki – 6. toukokuuta 1954 Sääksmäki) oli suomalainen kuvanveistäjä.
Veuron pääteoksia ovat Aleksis Kiven patsas Nurmijärvellä ja Hitsaaja (1948) Heteka Oy:n portin edustalla Helsingissä.

Elämä ja ura

Aukusti Veuron vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Veuro ja Sanna Parikka. Veuro kävi kansakoulun ja opiskeli sitten kuvanveistoa Emil Wikströmin oppilaana 1906–1909. Veuro kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1910 ja teki vielä opintomatkat Tanskaan ja Ruotsiin 1914 sekä Italiaan ja Saksaan 1932.
Veuro toimi myös lankonsa kuvanveistäjä Wäinö Aaltosen joidenkin patsaiden valajana ja Paavo Nurmen patsaan valamisesta hän sai Grand Prix -palkinnon Pariisin maailmannäyttelyssä 1937.
Veurolla oli Sääksmäellä oma taidevalimo joka oli toiminnassa vuodesta 1920 aina 1930-luvun alkupuolelle.
Antonio Ristevski

Antonio Ristevski (makedoniaksi Антонио Ристевски; s. 19. toukokuuta 1989 Skopje) on pohjoismakedonialainen alppihiihtäjä. Hän edustaa seuratasolla skopjelaista Rabotnickia.
Ristevski on osallistunut kahteen maailmancupin osakilpailuun, Zagrebin pujotteluihin 2010 ja 2011. Hän ei kuitenkaan päässyt 30 parhaan joukkoon kummallakaan kerralla.
Ristevski osallistui MM-kisoihin ensimmäistä kertaa jo vuonna 2005. Tuolloin hän sijoittui suurpujottelussa 63:nneksi ja keskeytti pujottelussa toisella kierroksella. Ristevski kilpaili samoissa lajeissa myös vuosien 2007, 2009 ja 2011 kisoissa ja keskeytti pujottelussa joka kerralla. Hän sijoittui suurpujottelussa vuonna 2007 44:nneksi, 2009 64:nneksi ja 2011 58:nneksi. Ristevski osallistui olympialaisiin vuonna 2010 ja toimi kisojen avajaisissa maansa lipunkantajana. Hän oli olympialaisten suurpujottelussa 53., mutta keskeytti jälleen pujottelussa.