google/wiki40b huggingface dataset:
Steven Culp

Steven Bradford Culp (s. 3. joulukuuta 1955 La Jolla, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Sukunimestä huolimatta hän ei ole sukua näyttelijä Robert Culpille.

Ura

Culp tunnetaan parhaiten väliaikaisista rooleistaan CIA-agentti Clayton Webbina Kunnian miehissä (1997–2004) ja Major Hayesina Star Trek: Enterprisessa (2003–2004). Saman vuoden aikana hänestä tuli ensimmäinen näyttelijä, joka oli väliaikaisesti mukana neljässä sarjassa samaan aikaan: West Wing, Star Trek: Enterprise, Kunnian miehet ja Teho-osasto. Täydellisissä naisissa hän oli mukana ensimmäisen kauden ajan.
Culp esitti Robert F. Kennedyä elokuvassa Kolmetoista päivää (2000). Hän oli esittänyt Kennedyä aikaisemminkin, TV-elokuvassa  Norma Jean & Marilyn (1996). Culp esitti komentaja Martin Maddenia elokuvassa Star Trek: Nemesis (2002), mutta sen venyttyä liian pitkäksi hänen osuutensa leikattiin kokonaan pois. Ne ovat kuitenkin nähtävissä DVD:llä.

Harveyn perheen murha

1. tammikuuta 2006 Culpin siskopuoli Kathryn Harvey murhattiin kuten myös hänen miehensä ja heidän kaksi lastaan. Murhasta syytetty Ricky Jovan Gray sai kuolemantuomion.
Walter Nowotny

Walter "Nowi" Nowotny (7. joulukuuta 1920 – 8. marraskuuta 1944) oli saksalainen, mutta itävaltalais-syntyinen hävittäjälentäjä ja hävittäjä-ässä toisessa maailmansodassa. Ennen kaatumistaan majuri Nowotny ehti saavuttaa 258 ilmavoittoa, joista valtaosan itärintamalla. Nowotny oli muun muassa laivueen päällikkönä Jagdgeschwader 54 ”Grünherz”:ssä. Sodan loppuvaiheissa Nowotny lensi Messerschmitt Me 262 -suihkuhävittäjällä. Hän oli Ekdo Nowotnyn komentaja. Sotilasansiomerkkinä majuri Walter Nowotny sai rautaristin ritariristin tammenlehvin, miekoin sekä timantein.
Klas Moring

Klas Anders Moring (19. tammikuuta 1874 Helsinki – 10. tammikuuta 1928) oli suomalainen talousoikeuden professori.
Moringin vanhemmat olivat insinöörimekaanikko Klas Matthias Moring ja Henrietta Charlotta Alrutz. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1897, lakitieteen kandidaatiksi 1903 ja lakitieteen lisensiaatiksi (tohtoriksi) 1908. Hänen väitöskirjansa aihe oli Om vattenverk enligt finskt rätt I. Teoksen toinen osa ilmestyi samana vuonna. Moring toimi talousoikeuden professorina Helsingin yliopistossa vuodesta 1907 vuoteen 1927 saakka. Tutkijana hänet tunnettiin lähinnä teoreetikkona, mutta hänen eräissä tutkimuksissaan on myös historiallista ainesta. Moringin pääteos oli 1922–1927 julkaistu Finlands skiftesrätt, jonka Juridiska Föreningen palkitsi. Hän julkaisi myös oppikirjoja, kuten Finsk näringsrätt (1904), Arbetskivares och fartygsredares ansvar för kroppskada (1914) ja Jordlagstiftningen, vattenrätten samt lagstiftningen om jordbruket och dess bisysselsättningar (1919), joista viimeksi mainittu myös suomennettiin.
Moring oli Juridiska Föreningens Tidskrift -lehden päätoimittaja 1919–1927 ja samaan aikaan po. yhdistyksen hallituksen jäsen. Vuosina 1920–1925 hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen. Moring kuoli naimattomana.
Nizzan malli

Nizzan malli (engl. Nice model) on 2000-luvulla kehitetty teoria, jonka mukaan ulkoplaneetat ovat siirtyneet aurinkokunnan syntyvaiheessa ulommaksi. Teorian mukaan jättiläisplaneetat syntyivät melko lähellä toisiaan ja suhteellisen lähellä Aurinkoa. Ulospäin siirtyminen olisi johtunut ulompana olevan planetesimaalikiekon vetovoimasta. Myös kappalten keskinäiset rataresonanssit olisivat vaikuttaneet siirtymisin.
Teorialla selitetään muun muassa kaukana Auringosta olevat planeetat Uranus ja Neptunus, Oortin pilvi ja Kuiperin vyöhyke. Nizzan mallia on täydennetty monilla lisäteorioilla. Näitä ovat mm. Grand Tack, Nizzan malli 2, hyppäävä Jupiter ja viides jättiläisplaneetta. Grand Tack väittää Jupiterin harventaneen vaelluksillaan asteroidivyöhykettä.

Grand Tack

Nizzan mallia täydentävä ”Grand Tack”-ajatus kuvaa Aurinkokunnan synnyn viittä ensimmäistä miljoonaa vuotta, aikaa enen Nizzan mallin mukaista kehitystä.
"Grand Tack" olettaa lisäksi ulkoplaneettojen siirtyneen ensin sisään, sitten vaihtaneen kulkusuuntaansa ulospäin taivaanmekaniikan lakien mukaisesti. Tällä teorialla selitetään joitain sisäplaneettojen piirteitä. Grand Tackissa Jupiter vaeltaa suunnilleen Marsin radan lähelle. Se harventaa asteroidivyöhykettä ja sisempää planetesimaalikiekkoa. Vetisiä asteroideja sataa Maahan. Jupiterin ja Saturnuksen 3:2 resonanssi kääntää planeettojen kulkusuunan ulospäin. Ulospäin kulkevat planeetat vetävät kivisiä kappaleita asteroidivyöhykkeen sisäosiin. Niinpä pieni Mars saa selityksensä, niin kuin harva asteroidivyöhykekin. Teorian esitteli ensi kertaa Levisonin ja Morbidellin tutkimusryhmä vuonna 2004.

Nizzan malli 2

Teoria Nizzan malli 2 alkaa alkuperäistä Nizzan mallia edeltävästä tilanteesta. Siinä neljä suurta jättiläisplaneettaa kiertävät alussa rataresonanssein toisiinsa sidonttuna. Vuorovaikutukset planetesimaalien kanssa ajavat jättiläisplaneettoja kohti Aurinkoa. Ne muuttavat sisimmän jättiläisplaneetan radan soikeaksi.

Hyppäävä Jupiter

Hyppäävä Jupiter-mallissa jokin Neptunuksen kokoinen planeetta ohittaa läheltä Jupiterin ja Saturnuksen muuttaen näiden ratoja.
Ohittava planeetta voi olla joko Uranus, Neptunus tai jokin kadonnut planeetta. Näin Jupiter siirtyi nopeasti Marsin radan läheltä asteroidivyöhykkeelle. Teoria alussa olleesta viidestä jättiläisplaneetasta selittää paremmin jättiläisplaneettojen nykyisen määrän ja radat.

Viides jättiläisplaneetta

Eräs teoria väittää, että Aurinkokunnassa olisi ollut viides jättiläisplaneetta Saturnuksen ja Uranuksen alkuperäisten ratojen välissä. Saturnuksn ja Jupiterin vetovoimavuorovaikutukset olisivat ajaneet tämän pois Aurinkokunnasta.
Spawn (elokuva)

Juoni

Palkkasotilas Al Simmons (Michael Jai White) suorittaa tehtävän jonka tarkoitus on tappaa pakoileva terroristijohtaja; Simmons kuitenkin turhautuu siihen että joutuu esimiehensä valehtelun johdosta tappamaan myös sivullisia ja uhkaa erota. Katkeruutta kuvastaa erityisesti se että hän kivahtaa pomolleen, että jos verilöylyjä halutaan niin Jessica Priest (Melinda Clarke) olisi kaikkein sopivin sellaisiin.
Simmonsin umpikiero pomo Jason Wynn (Martin Sheen) houkuttelee miehen kuitenkin vielä yhteen tehtävään, jonka lopussa Priest ja Wynn polttavat hänet hengiltä.
Myöhemmin Simmons pääsee helvettiin, jossa hän tekee sopimuksen Paholaisen eli Malebolgian kanssa ja hän pääsee takaisin Maahan. Mutta Al muistaa vain Wynnin ja vaimonsa, Wandan (Theresa Randle), hänen kaverinsa on kuitenkin nainnut Wandan hänen kuoltua. Al taas saa tietää,että hänen pomonsa aikoo vapauttaa vaarallisen viiruksen,jotta helvetin armeija pääsee maahan. Kiusakseen Simmons saa demoni Silpojan eli Klovnin (John Leguizamo) joka pyrkii ajamaan hänet hulluuden partaalle.
Niin Alin on valittava hyvyys tai pahuus. Avukseen hän saa kuolemattoman taistelija Gogliostron (Nicol Williamson). Hänkin on entinen palkkasoturi joka on vuosisatoja aiemmin petetty samalla tavoin kuin Simmons ja etsii sovitusta teoilleen.
Pyhän Stanislauksen ritarikunta

Keisarillinen pyhän Stanislauksen ritarikunta oli venäläinen ritarikunta vuodesta 1831 vuoteen 1917. Ritarikunta oli Venäjän uusin kunniamerkki, ja sen kunniamerkkejä käytettiin ennen muuta palkitsemaan virkamiesansioista.
Jayde Riviere

Jayde Riviere (s. 22. tammikuuta 2001) on kanadalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Kanadan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä kahdeksan maaottelua. Hän pelasi ensimmäisen naisten maaottelunsa vuonna 2017 ja kuului maajoukkueeseen vuoden 2019 MM-kilpailuissa, joissa hän pelasi yhdessä ottelussa avauskokoonpanossa ja tuli kahdessa vaihtopelaajana kentälle.
Alessandro Stradella

Alessandro Stradella (1639 Montefestino – 25. helmikuuta 1682 Genova) oli italialainen barokkisäveltäjä. Hänen sävellyksiinsä kuuluu muun muassa concerto grossoja, oopperoita, kantaatteja ja oratorioita.
Stradella syntyi Viterbossa ja opiskeli Bolognassa. Hän teki ensin töitä Roomassa vuosina 1667–1677, kunnes joutui lähtemään kaupungista epäonnistuneen avioliittovälitystoiminnan jälkeen. Hän muutti Venetsiaan, josta hän joutui pakenemaan erään aatelismiehen vaimon kanssa Torinoon. Siellä hän joutui murhayrityksen kohteeksi. Hän siirtyi joulukuussa 1677 Genovaan, jossa vietti loppuelämänsä suurena yleisönsuosikkina kunnes päätyi salamurhan uhriksi 1682.
Säveltäjänä Stradella oli työteliäs ja vakava, ja häntä pidetään yhtenä 1600-luvun puolenvälin edistyksellisimmistä säveltäjistä, joka toimi siltana Francesco Cavallin johtaman venetsialaisen ja Alessandro Scarlattin johtaman napolilaisen koulukunnan välillä.
Vuonna 1927 Torinosta löydettyä, Genovassa 1678 sävellettyä oratoriota Forza dell’amor paterno pidetään yhtenä hänen merkittävimmistä teoksistaan. Stradellalta on säilynyt ainakin kuusi oopperaa ja useita intermezzoja. Oopperassa La forza dell’amor paterno (”Isänrakkauden voima”, Nicolò Minaton librettoon, 1678) isä Seleukos luopuu Lucindasta poikansa Antiokiksen hyväksi. Le gare dell’amor eroico (“Sankarillisen rakkauden kilpailut”, Minaton libretto, 1679) kertoo roomalaisten sankarista, joka uhmasi etruskihallitsijaa. Oopperassa Il Trespolo tutore (”Holhooja Trespole”, libretto G., C. Villafranchi, 1679) nimihahmo on oopperahistorian ensimmäisiä basso buffo -rooleja. Stradellan ehkä tärkein ooppera on Orsinin librettoon sävelletty Moro per amore (”Kuolen rakkaudesta, 1681) Siinä orvoksi jäänyt Sisilian kuninkaan tytär Eurinda ei halua mennä naimisiin.
Valgan kunta

Sijainti

Kunta rajoittuu etelässä Latvian Valkaan, lännessä Tõrvaan, pohjoisessa Otepäähän sekä idässä Antslaan ja Rõugeen.

Hallinto

Valgan kunta muodostettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistämällä Valgan kaupunki sekä Karulan, Tahevan, Tõllisten ja Õrun kunnat. Kunnassa on 16 664 asukasta (1.1.2018).
Kunta muodostuu Valgan epäitsenäisestä kaupungista, Laatren, Tsirguliinan ja Õrun pienkauppaloista (alevik) sekä 52 kylästä (küla). Kunnan keskuspaikka on Valga.

Liikenne

Valtatie 3 kohti Tarttoa ja valtatie 6 Pärnuun alkavat Valgasta. Kaupungista on rautatieyhteys pohjoiseen Tarttoon, itään Koidulaan ja Latvian Riikaan.
HMS Brave (F94)

Palvelus

HMS Brave oli pääosan ensimmäistä palvelusjaksoaan (1985–1987) koealuksena liitettynä 9. fregattilaivueeseen. Se testasi lukuisia erilaisia ase- ja viestiliikennejärjestelmiä. Siten aluksella palveli myös suurehko määrä siviilistä saapuneita järjestelmätoimittajien asiantuntijoita. Alus aloitti normaalin koulutusjakson vasta syksyllä 1987 Portlandissa, jonka päätyttyä se liittyi laivaston operatiiviseen palvelukseen. Koulutusjaksoon kuuluivat erilaiset vierailut satamissa kuten Lowestoftissa, Gibraltarilla, Funchalissa, Madeiralla, Portossa ja Lontoossa. Samoin se vieraili jo 1986 HMS Belfastin kanssa Newcastle-upon-Tynessä, Alicantessa ja Torquayssa.
Alus osallistui 1991 laivaston mukana Persianlahden sotaan. Se suojasi Yhdysvaltain laivaston taistelulaivoja.
Alus poistettiin palveluksesta 23. maaliskuuta 1999 ja se tuhoutui maalilaivana elokuussa 2004.
Haminan hiippakunta

Haminan hiippakunta oli vuosina 1743-1812 toiminut hiippakunta, joka koostui Turun rauhassa Venäjään liitetyllä alueella eli ns. Vanhassa Suomessa toimineesta Kymenkartanon provinssista.

Historia

Kun Kaakkois-Suomi liitettiin Venäjään 1743, esivallan myötä alue siirtyi ortodoksisen kirkon vaikutuspiiriin. Turun rauhassa oli kuitenkin sovittu, että Venäjän yhteyteen siirtynyt alue saisi säilyttää luterilaisen uskon. Venäläiset halusivat säilyttää valtaamansa alueen rauhallisena ja alueesta muodostettiin oma hiippakuntansa. Hiippakuntaa johti konsistori, jonka puheenjohtajana ja tuomiorovastina toimi Haminan ja Vehkalahden kirkkoherra. 
Hiippakunnan johdossa oli lähes neljänkymmenen vuoden ajan Fabian Niklas Gudseus, jolle venäläinen esivalta oli antanut tehtäväksi alueen kirkollisten olojen järjestämisen. Gudseus pyrki säilyttämään olot entisellään ja jätti voimaan ns. "Ruotsin mallin", joka tarkoitti esimerkiksi ruotsin säilymistä seurakuntien virkakielenä. Kirkolla oli näin vahva vaikutus alueen suomalaispiirteiden säilymiseen.
Hiippakunta lakkautettiin vuonna 1812, jolloin alue liitettiin osaksi Suomen suuriruhtinaskuntaa.
Meßkirch

Historia

Varhaisin maininta Meßkirchista on vuodelta 1080 Heimerad-nimisen papin yhteydessä. Kaupunkioikeudet Meßkirch sai vuonna 1261. Puolen vuosituhannen ajan 1300-luvun alusta alkaen kaupunki tunnettiin kuuluisan Herren von Zimmern -aatelissuvun asuinsijana. Suku vaikutti pikkukaupungin arkkitehtooniseen ilmeeseen sekä taide-elämään. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana vuonna 1627 kaupungin ottivat haltuunsa Fürstenbergin ruhtinaat. Fürstenbergien suvun Meßkirchin haara sammui 1744. Ranskalaiset ja itävaltalaiset sotivat Meßkirchissa 5. toukokuuta 1800, taistelun muistona Meßkirchin nimi mainitaan Pariisin riemukaaressa. 1806 kaupungista tuli osa Badenin suurherttuakuntaa ja se oli vuoteen 1936 badenilainen hallintokaupunki (Oberamtstadt). Piirikuntauudistuksen jälkeen vuodesta 1973 Meßkirch on kuulunut Sigmaringenin piirikuntaan ja Tübingenin hallintopiiriin.
M. Hyvönen

M. Hyvönen oli suomalainen puutarha-alan kirjoja 1900-luvun alkupuolella julkaissut tietokirjailija.
Additioreaktio

Additio- eli liittymisreaktio on kemiallinen reaktio, jossa molekyyliin liittyy atomi tai atomiryhmä. Se on tyypillinen yhdisteille, joissa on tyydyttymätön sidos (kaksois- tai kolmoissidos). Reaktiossa kaksi reagenssia liittyy yhteen tuottaen yhden (yleensä tyydyttyneen) lopputuotteen. Esimerkiksi kun propeeniin (tyydyttymätön) liitetään vetybromidia, saadaan tuotteeksi 2-bromipropaania (tyydyttynyt).
Additioreaktio noudattaa Markovnikovin sääntöä eli tässä vety liittyy reaktiossa hiileen, johon on jo ennestään liittynyt enemmän vetyä.
Additioreaktio on eliminaatioreaktion käänteisreaktio. Esimerkiksi alkeenin hydrataatio (veden liittäminen) alkoholiksi on additioreaktio ja vastavasti sen käänteisreaktio dehydraatio (veden poistaminen) on eliminaatioreaktio.
Polaarisia additioreaktioita on kahta päätyyppiä: elektrofiilinen additio ja nukleofiilinen additio. Myös ei-polaarista additioreaktiota tunnetaan. Ne voivat olla vapaiden radikaalien additioreaktioita tai sykloadditioita. Additioreaktioita ovat myös monet polymerointireaktiot, jolloin niitä kutsutaan additiopolymerointireaktioiksi.
Suomen suuriruhtinas

Suomen suuriruhtinas on arvonimi, joka kuului Ruotsin kuninkaan titteleihin vuodesta 1581 alkaen, ja jota käytettiin Suomen suuriruhtinaskunnan valtionpäämiehestä 1809–1917. 
Ensimmäisen kerran nimitystä käytti tilapäisesti ruotsalainen humanisti Johannes Magnus (Magnus ducatus Finlandiae). Juhana III eli Juhana-herttua otti voittoja juhliakseen itselleen 1581 arvonimen Suomen suuriruhtinas (Storfurste till Finland). Se kuului sen jälkeen vuosisatojen ajan Ruotsin kuninkaiden virallisiin arvonimiin. Lisäksi sen saivat erillisenä arvonimenä tulevat kuninkaat Sigismund ja Kustaa II Aadolf kruununprinssiaikoinaan sekä Kustaa IV Aadolfin kaksivuotiaana kuollut poika Kaarle Kustaa. Suomen valtiolliselle asemalle nimityksellä ei ollut Ruotsin vallan aikana merkitystä ja joskus sillä tarkoitettiin koko Suomea tai jotain pienempää aluetta siitä. Suomen valtiollinen asema vakiintui 1809, kun Suomen alue siirtyi Venäjän vallan alaisuuteen ja viitattiin autonomiseen suuriruhtinaskuntaan. Käytännössä Suomen suuriruhtinaskunnan suuriruhtinas oli aina Venäjän keisari.
Suomen suuriruhtinaskunta oli osa Venäjän keisarikuntaa ja Venäjän keisari oli myös Suomen hallitsija. Siksi onkin usein käytetty nimitystä "keisari-suuriruhtinas". Suomen suuriruhtinaskunnan asiat esiteltiinkin suoraan keisari-suuriruhtinaalle, ohi Venäjän hallintokoneiston, aina vuoden 1905 valtiopäiväjärjestysuudistukseen asti. Ennen vuotta 1905 Suomen asioista päätti Venäjän puolelta ainoastaan keisari-suuriruhtinas, ei Venäjän hallitus. Aleksanteri I:n lisätessä arvonimiinsä "Suomen suuriruhtinaan", ei se sinänsä tarkoittanut vielä Suomen suuriruhtinaskunnan syntyä.
Venäjän keisarin tehtäviin Suomen suuriruhtinaana kuului Suomen suuriruhtinaskunnan lakien hyväksyminen ja hänelle neuvoa antavien säätyvaltiopäivien kutsuminen koolle.
Jokaisen keisari-suuriruhtinaan valtakautta hallitsi omanlaisensa poliittinen suuntaus. Aleksanteri I tunnetaan valloittajana, Nikolai I hallitsi valtakuntaa kansliansa avulla, "vapauttajatsaari" Aleksanteri II on saanut myös Suomessa liberaalin maineen. Aleksanteri III:n aikana koko valtakunnan yhtenäistämispolitiikka oli jo käynnissä, ja huippunsa se saavutti Nikolai II:n valtakaudella. Nikolai II oli isäänsä heikompi hallitsija, joka ei kuunnellut ministeriensä neuvoja, vaan oli perheensä ja sen lähipiiriin kuuluneiden henkilöiden (muun muassa Grigori Rasputinin) vaikutuksen alainen.
Keisari-suuriruhtinaiden aika päättyi helmikuun vallankumoukseen maaliskuussa 1917, minkä jälkeen Venäjän väliaikainen hallitus käytti vielä jonkin aikaa entistä suuriruhtinaan valtaa Suomessa.
Avro Canada

Avro Canada (virallisesti A.V. Roe Canada) oli kanadalainen lentokonevalmistaja, joka oli toiminnassa 1945–1962.
Yrityksen juuret olivat National Steel Car Limited of Montrealissa, joka sai nimekseen Victory Aircraft Limited, Kanadan valtion hankittua sen omistukseensa 1942. Toisen maailmansodan aikana Victory Aircraft oli Kanadan suurin lentokonevalmistaja, ja sen valmistamia lentokoneita olivat muun muassa Avro Anson, Handley Page Hampden, Hawker Hurricane ja Westland Lysander.
Hawker Siddeley Group hankki omistukseensa Victory Aircraftin 1945 ja muodosti siitä tytäryhtiökseen Avro Canadan. Alkuvaiheessa yhtiö huolsi lentokoneita, mutta aloitti pian myös oman tuotekehityksensä suihkumoottoreiden ja suihkumoottorikoneiden parissa. Kehitystyön ensimmäisenä tuloksena syntyi vuonna 1949 Orenda-suihkumoottori. Sitä seurasi CF-100 Canuck -suihkuhävittäjä, jonka Kanadan ilmavoimat otti palvelukseen 1952. Suihkumatkustajakone C-102 Jetliner ehti suorittaa ensilentonsa, mutta projekti lakkautettiin tilausten puutteessa.
Vuonna 1953 Avro Canada sai tilauksen kahden CF-105 Arrow -torjuntahävittäjän prototyypin valmistuksesta. Hävittäjää oli tarkoitus käyttää neuvostoliittolaisten yliäänipommittajien torjumiseen, ja Britanniasta tai Yhdysvalloista ei löytynyt tarkoitukseen soveltuvaa konetyyppiä. Kanadan ilmavoimat oletti tarvitsevansa kaikkiaan 500–600 Arrow-hävittäjää.
A.V. Roe Canada jaettiin 1950-luvun puolessavälissä Avro Aircraft Limitediksi ja Orenda Enginesiksi. Se myös hankki useita muita yrityksiä omistukseensa. Vuonna 1958 A.V. Roe Canada oli Kanadan kolmanneksi suurin yritys ja sen palveluksessa oli yli 50 000 työntekijää.
Kanadan hallitus teki 20. helmikuuta 1959 kiistanalaisen päätöksen Arrow-projektin päättämisestä, sillä pommikoneiden uhan koettiin pienentyneen ja uutena uhkana koettiin ydinohjukset. Ennen lopetuspäätöstä Arrow oli koelennoissa saavuttanut 1,98 machin nopeuden, siinä väliaikaisesti käytössä olleilla Pratt & Whitney J75 -suihkumoottoreilla. Koneen oletettiin rikkovan lentokoneiden nopeusennätyksen Iroquois-moottoreilla, joilla varustettua konetta oli tarkoitus testata vain muutamaa päivää myöhemmin. Päätöksen yhteydessä kaikki Arrow'n prototyypit ja piirustukset määrättiin tuhottaviksi. Kaikkiaan 14 000 henkilöä menetti työpaikkansa. Päätöksen seurauksena monet projektin avainhenkilöt muuttivat pois Kanadasta muun muassa NASAn ja Concorde-projektin palvelukseen. 
Vuonna 1962 Hawker Siddely hajotti yrityksen ja sen omaisuus siirrettiin Hawker Siddeley Canadalle. Myöhemmin samana vuonna entinen lentokonetehdas myytiin De Havilland Canadalle.
Jaakko Summanen

Jaakko Ilmari Summanen (1. syyskuuta 1922 Nilsiä – 25. lokakuuta 1990 Kuopio) oli suomalainen sotakirjailija.
Summanen lähti jatkosotaan vapaaehtoisena vuonna 1942. Kesäkuussa 1944 hän jäi Kannaksen suurhyökkäyksen yhteydessä venäläisten sotavangiksi ja vietti kuukausia vankileirillä, kunnes pääsi marraskuussa takaisin Suomeen. Hän työskenteli 1948 lähtien viisi vuotta myymäläapulaisena Rautavaaralla ja perusti sitten oma kauppansa kotikylälleen Nilsiän Palonurmelle. Hän oli naimisissa Katri Hellin Väätäisen kanssa vuodesta 1949 lähtien.
Summasen esikoisromaani oli vuonna 1979 julkaistu omaelämäkerrallinen Sotavanki, ja seuraavan vuosikymmenen aikana hän kirjoitti vielä seitsemän muutakin sotaromaania.
Eljas Vainio

Eljas Pertteli Vainio, sukunimi aik. Nopola (s. 15. elokuuta 1901 Karinainen) oli suomalainen maanviljelijä, pakinoitsija ja paikallishistorian harrastaja.
Vainio kirjoitti pakinoita Kunnalliseen Viikkolehteen.
Marrakesh-Safi

Historia

Marrakesh-Safi muodostui syyskuussa 2015 kun Marrakesh-Tensift-El Haouzin alueeseen liittyi Doukkala-Abdan alueesta Safin ja Youssoufian maakunnat.
Saleen

Saleen, Inc. on yhdysvaltalainen tehokkaiden urheiluautojen valmistaja. Yrityksen perusti Steve Saleen vuonna 1983. Saleenilla oli autotehdas Troyn kaupungissa Michiganissa. Osa Saleenin automalleista perustui muiden merkkien vamistamiin sarjatuotannossa oleviin autoihin, mutta sillä oli myös kokonaan itse suunniteltuja malleja. Saleen S281 perustuu Ford Mustangin pohjalle.
Igor Solopov

Igor Solopov (ven. Игорь Солопов, 17. huhtikuuta 1961 Magnitogorsk, Venäjän SFNT – 12. kesäkuuta 2019) oli Neuvostoliittoa ja Viroa edustanut pöytätennispelaaja.
Solopov kilpaili seitsemissä MM-kilpailuissa ja Barcelonan kesäolympialaisissa 1992. Hän asui pitkään Ruotsissa. Solopov kuoli 58-vuotiaana 12. kesäkuuta 2019.
Nana (Iberia)

Nana (georg. ნანა) oli Iberian (eli nykyisen Georgian Kartlin alueen) kuningatarpuoliso ja kuningas Mirian III:n toinen vaimo 300-luvulla. Georgian ortodoksinen kirkko pitää häntä pyhänä, sillä hänellä oli rooli iberialaisten käännyttämisessä kristinuskoon.
Georgialaisten kronikoiden mukaan Nana oli "kreikkalaiselta alueelta, Pontoksesta, Oligotoksen tytär" ja meni naimisiin Mirianin kanssa hänen ensimmäisen vaimonsa kuoltua (Cyril Toumanoffin mukaan vuonna 292). Pontos saattaa viitata Bosporin kuningaskuntaan, joka oli silloin Rooman valtakunnan vasallivaltio. Toumanoff on olettanut, että Nanan isän nimi saattaa olla korruptoitunut georgialainen muoto nimestä "Olympius" tai "Olympus". Hän oli bosporilainen hallitsija, jonka poika Aurelius Valerius Sogus Olympianus oli Theodosian roomalainen kuvernööri, joka vuorostaan tunnetaan juutalaisen "rukoushuoneen" kunniaksi "korkeimmalle Jumalalle" osoitetusta kreikankielisestä kaiverruksesta vuodelta 306. Nana on yritetty liittää myös Bosporin kuninkaan Theothorseen nuorempaan tyttäreen.
Keskiaikaiset georgialaiset lähteet kertovat, että Nana oli ollut vakaumuksellinen pakana ja halveksinut kristinuskon saarnaa, kunnes hän parantui ihmeen kautta kauheasta sairaudesta ja kääntyi sen jälkeen kappadokialaisen kristityn lähetyssaarnaajan Ninon avustuksella kristinuskoon. Roomalainen historioitsija Tyrannius Rufinus kirjoitti tapahtumista puoli vuosisataa Iberian kääntymisen jälkeen Bacurius Iberialaisen suullisen kertomuksen perusteella. Myös hän mainitsee iberialaisten nimettömän kuningattaren, joka parantui kristityn naisen avulla. Ninon ansiosta myös kuningas Mirian kastettiin pian ja noin vuonna 337 kristinuskosta tehtiin Iberian valtionuskonto. Nana eli kaksi vuotta miestään kauemmin ja kuoli vuonna 363 (Toumanoffin mukaan). Georgian kirkko kanonisoi hänet myöhemmin. Sanotaan, että kuninkaalliset pyhimykset on haudattu Samtavron kirkkoon Mtskhetassa, jossa heidän hautansa ovat edelleen näkyvillä.
Kaarlo Valli

Kaarlo Valli (4. syyskuuta 1895, Vehmaa – 19. heinäkuuta 1936, Turku) oli suomalainen kirjailija.
Räätälinä toiminut Valli palveli Suomen sisällissodan aikana punaisten joukoissa Verner Lehtimäen johtamassa turkulaisessa ratsukomppaniassa. Lehtimäki oli myöhemmin esikuvana Vallin Liekeissä-romaanin päähenkilölle Hannes Valtimolle.