Alert

Maantiede

Alert sijaitsee Lincolninmeren etelärannalla Ellesmerensaaren luoteiskulmassa vain 817 kilometrin päässä pohjoisnavasta. Se on huomattavasti kauempana kuin pohjoisimmat inuiitti-asutukset, joista lähin on 800 kilometriä etelään sijaitseva Grise Fiord. Lähimpään kaupunkiin, Iqaluitiin, on matkaa yli 2 000 kilometriä. Inuiitit kutsuivat aluetta Inuiittien maiden takaiseksi maaksi (inuktitutiksi Inuit Nunangata Ungata).
Asutuskeskuksen maisema muodostuu kukkuloista ja laaksoista, eikä siellä juuri ole suurempaa kasvillisuutta, tästä huolimatta alueella tavataan sen lyhyen kesän (heinä-, elokuu) aikana noin 70 eri kasvilajia. Monet arktiset kukka- ja kasvilajit pystyvät selviytymään kivien ja kallioiden raoissa. Yleisimmät kasvit alueella ovat nurmikat, kohokkikasvit, tunturiunikko, rikot, tundrapaju ja lapinvuokko. Alertin ympäristö on polaariaavikkoa. Maaperä on muodostunut saviliuskeesta ja savikivestä, meri on ahtojään peitossa ympäri vuoden.
Keskiyön aurinko paistaa huhtikuun ensimmäisestä viikosta syyskuun alkuun, kaamos kestää lokakuun puolivälistä helmikuun loppuun, eikä aurinko silloin nouse horisontin yläpuolelle. Alert on niin kaukana pohjoisessa, ettei siellä havaita revontulia, ja kompassin neula osoittaa pohjoisen sijasta luoteeseen. Magneettinen pohjoisnapa sijaitsee tällä hetkellä Ellesmerensaaren länsipuolella ja liikkuu noin 40 kilometriä vuodessa pohjoiseen.

Eläimistö

Alertin ympäristö on karua eikä pysty tarjoamaan elinmahdollisuuksia monellekaan eläinlajiille. Alueen eläimistöön kuuluvat muun muassa naali, hylje, arktinen susi, myskihärkä, karibu, sopulit, mutta alueelle eksyy harvemmin kärppiä ja jääkarhuja. Alueella pesii lyhyen kesän aikana muuttolintuja, joista yleisimpiä ovat isolokki, jäälokki, tunturikihu, kurpat, karikukot, isosirri, pulmunen, alli sekä harvemmin alueella pesivät lumihanhet. Hyönteisiä ei alueelta tavata muuta kuin lähellä maanpintaa, kesäauringon lämmittämien kivien läheltä tavattavia hämähäkkejä, paarmoja, nautakiiliäisiä.

Historiaa

Yhdysvaltojen ilmatieteenlaitos ja Kanadan liikenneministeriö rakensivat vuosina 1946–1950 arktiselle alueelle sääasemia (Eureka, Resolute, Mould Bay, Isachsen ja Alert), joita kutsuttiin nimellä Joint Weather Station (JAWS). Alun perin yksi sääasemista piti perustaa Ellesmerensaaren pohjoisimpaan kärkeen Cape Columbiaan, mutta varusteita kuljettaneet jäänmurtajat eivät päässeet vuonna 1948 perille vaikeiden jääolojen takia. Sopiva sijainti sääasemalle löydettiin sadan kilometrin päästä Cape Sheridanista. Paikka nimettiin Alertiksi englantilaisen HMS Alert -laivan mukaan, joka vietti talven 1875–1876 kymmenen kilometrin päässä. Aseman rakentaminen alkoi huhtikuussa 1950, ja se otettiin käyttöön syyskuussa. Rakentamisesta vastasivat kahdeksan aseman varsinaista työntekijää ja neljä avuksi tullutta työmiestä.
Kanadan armeija kiinnostui JAWS-asemista, koska tukikohdat vahvistivat valtion suvereniteettia laajalla asumattomalla alueella, jonka Kanada oli julistanut omakseen. Lisäksi Alert sijaitsi lähellä Neuvostoliittoa ja soveltui signaalitiedustelun tarkoituksiin. 1950-luvun puolivälissä Kanadan ilmavoimat, silloinen Royal Canadian Air Force, vahvisti asemiaan arktisella alueella, ja vuonna 1956 Alertiin pystytettiin rakennus pitkän matkan viestintäliikenteen tutkimusta varten.
Seuraavana vuonna Alert otettiin laajemmin signaalitiedustelun käyttöön, ja Kanadan laivasto ja ilmavoimat rakensivat sinne viisi rakennusta lisää: ruokalan, kolme asuinrakennusta, yhden voimalan sekä autotallina toimineen huoltorakennuksen. Rakennetuissa tiloissa pystyttiin majoittamaan yhteensä 24 asukasta. Vuonna 1958 asemapaikka sai nimen Alert Wireless Station. Alertin komennusta pidettiin yleisesti vaikeana, ja vuoteen 1980 saakka sinne sai lähettää ainoastaan miehiä.
1. helmikuuta 1968 Kanadan puolustusvoimien uudelleen organisoinnin yhteydessä armeijan tiedusteluasemalle annettiin uusi nimi Canadian Forces Station Alert (CFS Alert), ja samalla sinne sijoitettiin ilmavoimien ja laivaston henkilökunnan sijaan pääosin tiedusteluväkeä. Suurimmillaan CFS Alert -aseman miehistön koko oli 214 henkilöä, aikana jolloin siitä tuli olennainen osa maailmanlaajuista ECHELON-tiedusteluverkkoa.
Kanadan puolustusmenojen vähennysten ja viestintäteknologian automatisoitumisen myötä vuosina 1997-1998 CFS Alertin miehistö supistettiin 74 henkilöön ja suurin osa signaalitiedustelusta muutettiin CFS Leitrimistä käsin etäohjatuksi. Jäljelle jäänyt henkilökunta on pääosin vastuussa lentokentän ylläpidosta ja huollosta, ja signaalitiedustelua jäi hoitamaan vain kuusi henkilöä. Vuoden 2001 terrori-iskujen jälkeen aseman rahoitusta kasvatettiin hetkellisesti, mutta jo vuonna 2006 uutiskanava CBC kertoi, että kohonneiden lämmityskulujen takia puolustusvoimat pyrkii ulkoistamaan Alertin aseman huollon yksityisille alihankkijoille.
1. huhtikuuta 2009 asema siirtyi sotilastiedustelulta takaisin Kanadan ilmavoimien hallintaan ja siitä tuli osa 8 Wing Trenton -yksikköä. Samalla ilmoitettiin, että aseman henkilökunta vähenee edelleen ja suurin osa huoltohenkilökunnasta ulkoistetaan.

Onnettomuudet

Kaikki Royal Canadian Air Forcen koneessa olleet, seitsemän sotilasta ja kaksi tutkijaa, menehtyivät Alertissa 31. heinäkuuta 1950, kun heidän Lancaster-koneensa joutui onnettomuuteen. Kun koneesta pudotettiin asemalle tarvikkeita laskuvarjoilla, yksi varjoista kietoutui koneen peräsimen ympärille, jolloin lentäjät menettivät koneen hallinnan.
C-130 Hercules kuljetuskone, joka oli osa Boxtop 22 -harjoitusta, joutui 30. lokakuuta 1991 onnettomuuteen 30 kilometrin päässä kiitotiestä. Koneessa oli 18 henkilöä mukaan lukien lentäjät. Neljä matkustajaa kuoli koneen syöksyttyä maahan, ja lentäjä kuoli saamiinsa vammoihin ennen pelastajien saapumista noin 30 tuntia myöhemmin. Pelastusoperaatiota haittasi erittäin voimakas lumimyrsky. Muun muassa Robert Mason Lee on kirjoittanut tapahtuneesta kirjan, Death and Deliverance. Kirjan pohjalta on tehty elokuva Jäätävä kamppailu, jossa pääosaa näyttelee Richard Chamberlain.

Asutuskeskus

Alertissa sijaitsee Kanadan ilmavoimien signaalitiedusteluasema CFS Alert, Kanadan ympäristöministeriön sääasema sekä Yhdistyneiden kansakuntien alaisen Global Atmosphere Watch -tutkimusohjelman laboratorio. Yhteyksiä ulkomaailmaan hoitaa maailman pohjoisin vakituinen lentokenttä, Alertin lentoasema. Kanadan tilastolaitoksen vuonna 2006 suorittamassa väestönlaskennassa Alertissa oli viisi vakituista asukasta. Ilmavoimien tukikohdassa työskentelee 50–60 henkilöä, joista parikymmentä on sotilashenkilöitä, noin 30 siviiliurakoitsijoita, ja Environment Canadan sääasemalla on neljä työntekijää.
Toiminnan ollessa laajimmillaan 1990-luvulla asemalla oli noin 240 henkilöä, sittemmin useita toimintoja on automatisoitu, ja nykyisin henkilökuntaa on 50–60. Nykyinen henkilökunta on sijoitettu asemalla puoleksi vuodeksi kerrallaan, mutta muutamat erikoisosaamista vaativat työtehtävät kestävät ainoastaan kolme kuukautta. Vain harva suostuu palaamaan uudelle komennukselle.