google/wiki40b huggingface dataset:
Sekstantti

Sekstantti on vesi- tai ilma-aluksen astronomisessa navigoinnissa käytettävä optinen laite, jota käytetään määritettäessä aluksen paikka suhteessa taivaankappaleeseen: planeettoihin, tähtiin, aurinkoon tai kuuhun.
Sekstantti on laite, jolla voidaan hyvin tarkasti mitata kulmia. Tähtitieteelliseen paikanmääritykseen sisältyy yleensä taivaankappaleen korkeuden mittaaminen. Korkeudella ymmärretään havaintopaikasta horisonttiin ja taivaankappaleeseen piirrettyjen puolisuorien välistä kulmaa. Vertaamalla korkeusmittausta merenkulun taulukoista ilmenevään taivaankappaleen todelliseen korkeuteen saadaan selville suora, jonka kohdalla alus sijaitsee. Kahden tai useamman tällaisen suoran määrittämisellä voidaan määrittää aluksen sijainti.
Suurin kulma, joka sekstantilla voidaan mitata, on 120 astetta. Taivaankappaleen korkeusmittauksiin riittää varhaisemman kulmamittauslaitteen oktantin suurin mittauskulma 90 astetta. Kuun ja tähtien välisen kulman mittaamiseen perustuvan paikannusmenetelmän käyttöön tarvitaan kuitenkin sekstantin ulottuvuuksia.
Sekstantin rungossa on liikkuva peili (alidadi), joka on kiinnitetty kulma-asteikkoon, sekä kiinteä puoliläpäisevä peili, joka heijastaa kohteen suoraan riippumatta asetetusta kulmasta. Mittaus tapahtuu siten, että haluttu taivaankappale tähdätään okulaariin näkyviin. Tämän jälkeen säätämällä liikkuvaa peiliä kappale "pudotetaan" horisontin (merenpinnan) tasolle. Tämän jälkeen voidaan kulma-asteikolta sekstantin sivulta lukea kulma horisontin ja taivaankappaleen välillä. Kulma voidaan hienosäätää noonioasteikon kautta.
Merenkulun taulukot perustuvat päiväntasaajan määrittämän tason ja maan keskipisteestä taivaankappaleen kautta vedetyn puolisuoran väliseen kulmaan, joka on eri kulma kuin sekstantilla mitattava korkeuskulma. Tämän takia sekstantin näyttämää joudutaan usealla tavalla korjaamaan ennen kuin se on hyödyllinen. Hyvälaatuisella sekstantilla päästään käytännössä noin 0,1 kulmaminuutin mittaustarkkuuteen. Mittaustarkkuus on kuitenkin eri asia kuin paikannustarkkuus eikä paikannuksen virhe ole suorassa suhteessa mittausvirheeseen. Harjaantunut navigoija kykenee sekstanttipohjaisilla menetelmillä pääsemään muutaman meripeninkulman paikannustarkkuuteen.
Karvian seurakunta

Historia

Aluksi Karvian alue oli osa Sastamalan seurakuntaa. 1300-luvulla siitä itsenäistyi Kyrön eli nykyisen Hämeenkyrön seurakunta, johon kuului myös Karvia. Vuonna 1641 Karvia tuli osaksi Ikaalisten seurakuntaa, ja vuonna 1841 siitä tuli Kankaanpään seurakunnan kappeliseurakunta. Vuonna 1891 tehtiin päätös itsenäisen Karvian seurakunnan perustamisesta, mikä toteutui 1905. Seurakunnan itsenäisyyden aikana sillä on ollut yhteensä 8 kirkkoherraa.

Toimipaikat

Seurakunnan kirkkona toimii 1799 käyttöön vihitty Karvian kirkko. Seurakunnan omistukseen kuuluu myös 1979 valmistunut seurakuntatalo, 1947 valmistunut siunauskappeli,  sekä 1970 valmistunut leirikeskus.
Lieksan Vaskiviikko

Lieksan Vaskiviikko on Lieksassa vuosittain pidettävä vaskimusiikkitapahtuma. Tapahtuma järjestettiin ensimmäistä kertaa heinäkuussa 1980. Vaskiviikon yhteydessä järjestetään vuosittain kansainvälinen vaskisoitinkilpailu vaihtuvalla teemasoittimella. Lieksan Vaskiviikon taiteellisena johtajana toimii kansainvälinen trumpettitaiteilija Jouko Harjanne. Tapahtuman suurin tukija on Lieksan kaupunki.
Vaskiviikon taloudellisen toiminnan tukijana toimii 1981 perustettu Lieksan Vaskiviikon Kannatusyhdistys ry..

Historia

Vaskiviikon historia juontaa 1970-luvun lopulle kun Lieksan kaupungin matkailun ja Lieksan Lehden vuonna 1979 järjestämän ideakilpailun innoittamana, pääosin musiikkineuvos Erkki Eskelisen ideoimana, kehittää vaskisoitinten ammattiopiskelijoille ja orkesterimuusikoille kesäakatemia konsertteineen. Alusta alkaen pääpaikkana toimi perustettu Pielisen-Karjalan musiikkikoulu , myöhemmin musiikkiopisto, ja opetuspaikkana läheinen yläaste. Viikon rinnalla perustettiin Lieksan Vaskiviikon Kannatusyhdistys (perustettu 1979), jonka puheenjohtajana toimi 1990-luvulla lieksalainen kansanedustaja Kerttu Törnqvist. Vaskiviikon taloudessa oli 1990 luvun alussa suuria ongelmia: viikko jäi tappiolle 60 000 markkaa (noin 10 000 euroa), eikä konserteissa käynyt yleisöä. Vaskiviikon suosituksi yleisötapahtumapaikaksi nousi paikallisen Lions klubin olutteltta, joka sittemmin muotoutui ”vaskiteltaksi”.
Jäädessään vuonna 1995 eläkkeelle Pielisen Karjalan musiikkiopiston rehtorin tehtävästä Erkki Eskelinen vetäytyi myös Vaskiviikon vetäjän tehtävistä. Eskelisen tilalle valittiin Jouni Auramo Oulun kaupunginorkesterista. Seuraavana vuonna 1996 trumpettitaiteilija Jouko Harjanne aloitti taiteellisena johtajana. Vuonna 1998 Vaskiviikon tapahtumat ja konsertit houkuttelivat jo 24 500 kuulijaa. Harjanne kuitenkin erosi kesken kauden vuonna 1996, koska ”-- Lieksassa ei löytynyt halukkuutta eikä valmiutta kehittää tapahtumaa todella monipuoliseksi ja korkealuokkaiseksi kansainväliseksi musiikkifestivaaliksi”  Uudeksi toiminnanjohtajaksi valittiin pasunisti Petri Aarnio, ja henkilövaihdosten jälkeen Harjanne palasi Lieksan Vaskiviikon taiteelliseksi johtajaksi. Vaskiareena l. jäähalli tuli yhdeksi konserttipaikaksi. Auramo siirtyi vuonna 2003 Pielisen-Karjalan musiikkiopiston rehtorin tehtävistä Tampereen musiikkijuhlien toiminnanjohtajaksi. Vaskiviikon toiminnanjohtajaksi valittiin viikon projektisuunnittelijana työskennellyt lieksalainen Nina Kärkkäinen, (myöhemmin Lackman). Syyskuussa 2018 toiminnanjohtajana aloittaa Milena Salonen.

Koulutus

Vaskiviikoilla on runsas koulutustarjonta. Kurssitarjontaan kuuluvat esimerkiksi seuraavat kurssit: Vaskisoitinten mestariluokat ja perusopetus, seitsikko- ja puhallinyhtyeopetus, MP Pilates -peruskurssi.
Veikko Kallio (maanviljelysneuvos)

Veikko Kallis Kallio (16. helmikuuta 1906 Nivala – 22. kesäkuuta 1980 Nivala) oli suomalainen maanviljelijä, maanviljelysneuvos ja presidentti Kyösti Kallion poika. Maanviljelijän työnsä ohella hän hoiti useita luottamustoimia kotikunnassaan Nivalassa.

Elämä

Veikko Kallis Kallio oli vanhempi Kyösti Kallion kahdesta pojasta. Hänen nuorempi veljensä oli kuvanveistäjä Kalervo Kallio. Lisäksi heillä oli neljä sisarta.
Veikko Kallio osallistui nuorena nuorisoseuratoimintaan ja oli myös urheilija; vuonna 1931 hänet valittiin Nivalan Urheilijoiden vuoden urheilijaksi. Hän opiskeli Oulun lyseossa ja Ruukin maamieskoulussa ennen kuin siirtyi viljelemään ensin Mehtälän tilaa ja myöhemmin Heikkilän suurtilaa sen jälkeen, kun hänen isänsä valittiin tasavallan presidentiksi 1937. Veikko Kallio palveli talvi- ja jatkosodassa. Jatkosodan aikana hän osallistui taisteluihin muun muassa Saarivaarassa, Koirivaarassa, Hyrsylässä, Äänislinnassa ja Ihantalassa. Asemasotavaiheessa hän soitti myös vapaaehtoisena torvisoittokunnassa.
Kallio soitti Nivalan torvisoittokunnassa ja perusti Nivalan poikatorvisoittokunnan joka harjoitteli hänen kotitilallaan Heikkilässä.
Kallio valittiin useisiin kunnallisiin luottamustoimiin 1930-luvulta lähtien. Vuosina 1935–1971 hän oli Nivalan osuusmeijerin hallituksen jäsen ja vuodesta 1950 puheenjohtaja. Hän toimi Nivalan kunnanvaltuuston jäsenenä vuosina 1945–1956 ja 1961–1968 ja oli sen puheenjohtaja vuosina 1954–1956. Vuosina 1952–1954 hän oli myös kunnanhallituksen varapuheenjohtaja. Vuosina 1957–1972 hän oli Nivalan osuuskaupan hallintoneuvoston puheenjohtaja, vuosina 1957–1965 Nivalan osuuskassan hallintoneuvoston jäsen ja vuosina 1958–1977 manttaalikunnan puheenjohtaja, joskin jälkimmäinen tehtävä oli lähinnä muodollinen. Edellä mainittujen lisäksi hänellä oli myös monien muiden johtokuntien jäsenyyksiä tai puheenjohtajuuksia. Vuonna 1973 hänelle myönnettiin maanviljelysneuvoksen arvo.
Veikko Kalliolle on myönnetty myös mm. neljännen luokan vapaudenristi, ensimmäisen luokan vapaudenmitali, Suomen Leijonan ansioristi (1957), Merenkulkulaitoksen hopeinen kunniamerkki ja Keskusmetsäseura Tapion ansiomerkki.
Louis Ferdinand (Saksan prinssi)

Louis Ferdinand (Louis Ferdinand Viktor Eduard Albert Michael Hubertus; 9. marraskuuta 1907 Potsdam, Saksan keisarikunta – 25. syyskuuta 1994 Bremen, Saksa) oli Saksan viimeisen keisarin Vilhelm II:n pojanpoika ja Hohenzollern-suvun päämies vuodesta 1951 kuolemaansa asti.
Louis Ferdinandin vanhemmat olivat Saksan kruununprinssi Vilhelm ja prinsessa Cecilia. Hän vietti lapsuutensa Potsdamin ja Berliinin keisarillisissa palatseissa. Louis Ferdinand opiskeli Berliinin Humboldt-yliopistossa ja väitteli vuonna 1929 tohtoriksi. Hän asui vuosina 1929–1934 Detroitissa Yhdysvalloissa ja työskenteli Fordin autotehtaalla. Toisen maailmansodan alussa hän toimi upseerina Saksan ilmavoimissa Luftwaffessa, mutta joutui luopumaan palveluksesta vuonna 1940 Adolf Hitlerin kiellettyä entisiltä kuninkaallisilta armeijassa palvelun prinzenerlass-käskyllä. Louis Ferdinandilla oli sodan aikana yhteyksiä Hitlerin vastaiseen oppositioon ja heinäkuun 20. päivän salaliiton johtajiin. Sodan jälkeen hän asui Bremenissä Länsi-Saksassa. Hänestä tuli sukunsa päämies isänsä kuoltua vuonna 1951. Hänen vanhempi veljensä Wilhelm oli kaatunut sodassa vuonna 1940.
Louis Ferdinand harrasti säveltämistä. Hän kirjoitti toisen maailmansodan jälkeen muistelmakirjat Als Kaiserenkel durch die Welt (1952) ja Die Geschichte meine Lebens (1968). Hänen puolisonsa oli vuodesta 1938 venäläinen suuriruhtinatar Kira Kirillovna Romanova. He saivat neljä poikaa ja kolme tytärtä.
Louis Ferdinand järjesti Saksojen yhdistymisen jälkeen vuonna 1991 esi-isiensä Fredrik Vilhelm I:n ja Fredrik Suuren jäännökset siirretyiksi Hohenzollernin linnasta takaisin alkuperäiseen hautapaikkaansa, Sanssoucin palatsiin Potsdamissa. Hautajaistilaisuudessa soitettiin hänen säveltämänsä hautajaismarssi Fredericus Rex. Louis Ferdinand ilmoitti myös olevansa käytettävissä hallitsijaksi, jos Saksaan palautettaisiin monarkia.
Videoerotuomari

Videoerotuomari engl. video assistant referee (VAR)  on jalkapallossa käytössä oleva tuomarointimenetelmä. VAR:ia käytetään tunnetuimmissa jalkapalloliigoissa kuten Mestarien liigassa, Serie A:ssa, Ligue 1:ssä ja MLS:ssä. Tuomarointimenetelmää käytetään silloin kun tapahtuu merkittävä rike jota tuomaristo ei huomaa. Jos rike on selvä ja se meni ohi tuomariston, VAR kertoo erotuomarin korvanappiin oikean tuomion ja tuomari viheltää sen. Jos rike ei ole selvä, erotuomari menee katsomaan tilanteen VAR-ruudulta jonka jälkeen tuomari antaa lopullisen tuomionsa.
Spiroyhdisteet

Spiroyhdisteet ovat orgaanisia yhdisteitä, joiden bisyklisessä rakenteessa kahta rengasrakennetta yhdistää vain yksi hiiliatomi ja tätä atomia kutsutaan spiroatomiksi. Spiroyhdisteissä rengas voi olla koostunut täysin hiiliatomeista tai se voi olla myös heterosyklinen. Spirorakenteisia alkaaneja kutsutaan usein spiraaneiksi. Mikäli spiroyhdisteen renkaat ovat erilaisia, yhdiste voi olla kiraalinen ja optisesti aktiivinen. Spirosyklisessä yhdisteessä spiroliitoksella liittyneet renkaat eivät ole samassa tasossa.

Spiroyhdisteiden nimeäminen

Spiroyhdisteiden nimeämiseen käytetään kahta tapaa. Spirosyklisen yhdisteen hiiliatomit voidaan numeroida alkaen pienimmästä renkaasta ja numeroiden suuruus kasvaa myötäpäivään. Numeroilla ilmaistaan mahdollisten substituenttien paikkaa. Mikäli renkaita on vain yksi, ilmoitetaan yhdisteen nimi muodossa, jossa ensin tulee liite spiro ja tämän jälkeen hakasuluissa molempien renkaiden atomien lukumäärä lukuun ottamatta spiroatomia. Loppuosa nimetään koko yhdisteen sisältämien hiiliatomien lukumäärän mukaisesti. Esimerkiksi kahdesta syklopentaanista muodostuneen spiroyhdisteen nimi on spiro[4.4]nonaani. Nimi voidaan myös muodostaa lisäämällä spirosyklisen yhdisteen suuremman renkaan perään liite spiro ja tämän jälkeen pienemmän renkaan nimi. Esimerkiksi sykloheksyyli- ja syklobutyylirenkaista muodostuneen spiroyhdisteen nimi olisi sykloheksaanispirosyklobutaani. Mikäli rengas on heterosyklinen, annetaan heterosykliselle renkaalle nimi systemaattisen tavan mukaisesti. Esimerkiksi happea sisältävät renkaat ilmaistaan liitteellä oksa- ja typpeä sisältävät renkaat liitteellä atsa.
Mikäli spirorakenteita on yhdisteessä useampia tulee spiroliitteen eteen lukumäärää ilmaiseva liite esimerkiksi di-, tri- tai tetra. Tämän jälkeen hakasuluissa ilmoitetaan spiroatomeja yhdistävien hiiliatomien määrä pienimmästä renkaasta alkaen kiertosuuntana myötäpäivä.
Bouhy

Bouhy on kunta Nièvren departementissa Burgundin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 463 asukasta vuonna 2007. Bouhyn pinta-ala on 36 neliökilometriä.
Sindar (kieli)

Luokkamonikko

Sindarissa on myös joitakin suffikseja, jotka ilmaisevat suurempaa kokonaisuutta. -ath liitteenä ilmaisee joukkoa (elen, tähti > elenath, kaikki tähdet/tähtitaivas). Päätettä -rim käytetään puhuttaessa rodusta tai kansasta, esimerkiksi nogothrim (kääpiöiden kansa) sanasta nogoth. On huomattava, että luokkamonikkopääte liitetään substantiivin yksikkömuotoon huolimatta muodostettavan sanan monikkomerkityksestä.

Pronominit

Sindarin pronominijärjestelmä on huonommin tunnettu kuin verbit tai substantiivit. Sitä on rekonstruoitu vertailemalla mm. Tolkienin jälkeensä jättämää materiaalia. Kielen harrastajien keskuudessa ei ole yksimielisyyttä koko pronominijärjestelmän luonteesta ja säännöistä - kieli on silti käyttökelpoinen, mutta varsinaisessa kommunikaatiotilanteessa kahden kielen harrastajan välillä saattaa syntyä ongelmia muun muassa tämän ongelman takia.
Joitakin asioita tiedetään kuitenkin varmuudella, esimerkiksi sindarin pronominien sijamuodot: ne ovat nominatiivi, akkusatiivi, genetiivi ja datiivi.
Mikko Leppämäki

Mikko Leppämäki on suomalainen taloustieteilijä ja The Graduate School of Financen (GSF) johtaja Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulussa (ent. Helsingin kauppakorkeakoulu). 
Aiemmin hän on toiminut mm. Post Doc-tutkijana Helsingin yliopistossa, vierailevana tutkijana Suomen Pankissa, Kansantaloustieteen valtakunnallisen jatkokoulutusohjelman (KAVA) johtajana vuosina 2002-2004 sekä lyhyen aikaa Helsinki Center of Economic Research (HECER) ma. johtajana vuonna 2004. Leppämäki on myös yhteispohjoismaisen rahoituksen tohtorikoulusta koordinoivan Nordic Finance Networkin (NFN) johtaja ja johtoryhmän jäsen. Leppämäki on koulutukseltaan taloustieteen tohtori. Hän väitteli tohtoriksi London School of Economicsissa Isossa-Britanniassa vuonna 1997.
Kirjotöpösieppo

Levinneisyys

Kirjotöpösieppoa tavataan Afrikan eteläosissa. Sen on kuvattu olevan yleinen ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1962

Ennakko-odotukset

Suomen Urheiluliiton johtokunta valitsi vuoden 1962 EM-joukkueen kahdessa erässä Lappeenrannan Kalevan kisojen jälkeen elokuun puolivälissä. Ensimmäisessä vaiheessa valittiin 25 miesurheilijaa ja kolme naista, ja lisänäyttöjen jälkeen vielä kolme miestä. Nämä olivat ensimmäiset EM-kisat, joissa lajeihin sai osallistua kolme urheilijaa samasta maasta.
Julkisuudessa ei esitetty virallisia mitalitavoitteita, mutta tilastotulosten perusteella realistisia mahdollisuuksia oli yli viiteen suomalaismitaliin. Pentti Nikula oli hypännyt seipään maailman ennätyksen 494, ja hänen lisäkseen myös Kauko Nyström ja Risto Ankio olivat seiväshypyn Euroopan tilastossa neljän parhaan joukossa. Pituushypyn Euroopan tilastossa kaksi suomalaista oli viiden parhaan joukossa, minkä lisäksi vielä viiden eri lajin edustajia mahtui tilastoissa kuuden parhaan joukkoon.

Menestys

Suomalaiset saivat Belgradissa mitaleja vain seiväs- ja pituushypystä, joista saaliina oli kuitenkin yhteensä neljä mitalia. Seipäässä Pentti Nikulan, Kauko Nyströmin ja Risto Ankion kolmoisvoiton esteenä oli Tsekkoslovakian Rudolf Tomasek, joka sijoittui hopealle samalla tuloksella lievästä jalkavaivasta kärsineen Nyströmin kanssa. Pituudessa Rainer Stenius yllätti hyppäämällä hopealle ennätyksellään 785. Pentti Eskola sijoittui pronssille samalla tuloksella, kun taas Jorma Valkama jäi pituusfinaalin viimeiseksi.
Suomi oli saada viidennenkin mitalin, sillä Olavi Salonen sijoittui 800 metrillä neljänneksi samalla ajalla hopea- ja pronssimiesten kanssa. Neljännen sijan saavutti myös Jussi Rintamäki 400 metrin aidoissa. Keihäänheitossa koettiin paha pettymys, kun voittajasuosikkeihin lukeutunut Pauli Nevala ei selviytynyt aamukarsinnasta loppukilpailuun.
Keskeyttämään joutuneista suomalaisista estejuoksija Ilmari Kurkivuori kärsi vatsataudista ja kymmenottelija Seppo Suutari jäi ilman tulosta seiväshypyssä. Helteisessä säässä pahasti uupunut Niilo Sorrela oli maratonilla viimeinen maaliin asti juosseista.
Iso-Lattio

Maantiede

Järven pinta-ala on 4,6 hehtaaria ja sen pituus on 500 metriä ja leveys 100 metriä. Siihen laskee neljä tulo-ojaa ympäröiviltä soilta. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkuunsa 800 metriä pitkä laskuoja, joka päättyy metsään alavalle maalle. Laskevat vedet valuvat 50 metrin päässä olevalle toiselle ojalle, joka laskee Himmaan.
Järven rantaviiva on 1,1 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Järven päädyt ovat soistuneita. Loma-asuntoja on viisi, joiden luo kulkee metsätiet Myllymaan suunnalta.

Historiaa

Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Iso Laitiojärvi".
HMS Union (1756)

Valmistus

Alus tilattiin 12. heinäkuuta 1750 Chathamin telakalta. Se laskettiin vesille 25. syyskuuta 1756.

Palvelus

Alus muutettiin vuonna 1799 sairaalalaivaksi, ja se romutettiin vuonna 1816.
Kabulin yliopisto

Kabulin yliopisto on Kabulissa Afganistanissa toimiva yliopisto. Yliopisto on perustettu vuonna 1930. Se on isoin ja vanhin Afganistanissa toimiva korkeakoulu.  Yliopistossa on 15 tiedekuntaa.
’s-Hertogenbosch

Historia

’s-Hertogenbosch sai kaupunginoikeudet vuonna 1185. Se tuhottiin vuonna 1203 Gelren ja Hollannin hyökkäyksessä, mutta rakennettiin uudelleen. Vuonna 1475 pystytettiin uusi muuri ja vallihautoja, joihin johdettiin Dommelin ja Aan vesi.
Vuoteen 1520 kaupunki oli Alankomaiden toiseksi suurin Utrechtin jälkeen ja useiden pohjoisen renessanssin taiteilijoiden työskentelypaikka. Uskonpuhdistus ja uskonsodat muuttivat kuitenkin tilanteen. ’s-Hertogenbosch liittyi Habsburgien puolelle, ja Yhdistyneiden provinssien joukot piirittivät sitä useaan kertaan. Kaupungin valloitti viimein vuonna 1629 Fredrik Henrik Oranialainen, rakennettuaan 40 kilometriä pitkän padon ja pumpattuaan ympäröivän veden pois myllyillä. Katolilaisille tämä oli suuri isku, ja protestantit pitivät kaupunkia sota-alueena ilman poliittisia vapauksia.
Vuodesta 1806 kaupunki liitettiin Ranskaan. Preussilaiset kuitenkin valloittivat sen vuonna 1814, ja seuraavana vuonna Napoleonin kukistuttua siitä tehtiin Noord-Brabantin pääkaupunki perustettaessa Alankomaiden kuningaskuntaa. Kaupunki oli edelleen linnoitus, ja vuoteen 1878 oli kiellettyä rakentaa linnoitusten ulkopuolelle. Tämä johti kasvun taantumiseen ja väen suureen kuolleisuuteen. Kaupunkia hallittiin konservatiivisesti, eikä työläisten määrää haluttu lisätä, eikä uusia oppilaitoksia perustaa. Toisesta maailmansodasta ’s-Hertogenbosch selvisi lähes naarmuitta, vaikka lähelle perustettiinkin Herzogenbuschin keskitysleiri.

Koulutus

Kaupungin kouluihin lukeutuu HAS Den Bosch.

Kulttuuri ja nähtävyydet

Kaupungin keskustassa on tori (Markt), josta voi torimyyjiltä ostaa esimerkiksi vihanneksia, juustoja ja käsitöitä. Kuningattaren päivänä 30. huhtikuuta perinteisiin kuuluu, että torilla kuka tahansa voi myydä mitä tahansa.
Kaupunkikuvaa hallitsee goottilainen katedraali Sint-Janskathedraal (Pyhän Janin katedraali), joka on noin vuodelta 1220. Helmikuussa Den Boschissa vietetään Carnaval. Paikallinen kahviloissa myytävä erikoisuus on Bosche Boll eli suklaapäällysteinen pulla, jonka sisus on valkoista creemiä.

Urheilu

Kaupungin oma jalkapallojoukkue on vuonna 1965 perustettu FC Den Bosch. Joukkue pelaa maan toiseksi korkeinta sarjaa, Jupiler Leagueta. Koripallossa kaupunkia edustaa EiffelTowers, joka on voittanut maan mestaruuden 15 kertaa. Kaupungissa on jääkiekkojoukkue ’s-Hertogenbosch Red Eagles, joka pelaa Alankomaiden ja Belgian yhteistä BeNe-liigaa.
Prass Press

Prass Press (bulg. Прас-Прес) on bulgarialainen satiirilehti. Se ilmestyy kahden viikon välein. Se muistuttaa ranskalaista Charlie Hebdoa.
Lehden ovat perustaneet Tchavdar Nikolov ja Christo Komarnitski. Koska Bulgariassa jakelupisteet ovat hallitusta lähellä olevan oligarkin omistuksessa, lehden tekijät toimittavat lehdet itse myyntipisteisiin. Lehden painos oli alkuun 10 000 kappaletta, ja sitä myytiin hyvin, mutta myynti on sittemmin pudonnut kahteen otteeseen.
Bulgaria on sijalla 111 Toimittajat ilman rajoja -järjestön lehdistönvapautta koskevassa vertailussa, koska jakeluyritykset xovat lähes 90-prosenttisesti yhden oligarkin, kansanedustaja Delyan Peevskin, omistuksessa. Hän omistaa äitinsä kanssa myös monia lehtiä ja tv-kanavia.
Charles W. Woodworth

Charles W. Woodworth (28. huhtikuuta 1865 Champaign, Illinois – 19. marraskuuta 1940) oli Kalifornian yliopiston professori ja Berkeleyn kampuksen entomologian osaston perustaja. Woodworth vaikutti aikanaan voimakkaasti hyönteistieteen kehitykseen, sekä oli ensimmäinen tutkija joka kasvatti banaanikärpäsiä laboratoriossa ja ehdotti niiden käyttöä geneettisessä tutkimuksessa.

Elämä

Woodworth syntyi Champaignissa, Illinoisissa 1865. Hänen isänsä, Alvin Oakley Woodworth, kuoli Charlesin ollessa viisivuotias. Woodworth suoritti ylemmän korkekoulututkinnon Illinoisin Urbana-Champaignin yliopistossa vuonna 1886. Vuosien 1886–1888 ja 1900–1901 välillä Woodworth työskenteli Harvardin yliopistossa maan johtavan hyönteistieteilijän, H.A. Hagenin työryhmässä. Vuonna 1891 Woodworth siirtyi Kalifornian yliopistoon apulaisprofessoriksi. Hänen perustamansa yliopiston entomologian osasto toimi Woodworthin ohjauksessa hänen eläkkeelle jäämiseensä asti vuonna 1930.
Woodworth meni naimisiin vuonna 1889 Leonora Sternin kanssa, jonka kanssa hän sai neljä lasta. Heidän pojastaan, Charles E. Woodworthista tuli myös myöhemmin kuuluisa hyönteistieteilijä. Charles W. Woodworth kuoli vuonna 1940.

Tieteelliset saavutukset

Charles W. Woodworth kasvatti Harvardin yliopistossa työskennellessään ensimmäisenä tutkijana suuria määriä banaanikärpäsiä. Thomas Hunt Morganin sanojen mukaan Harvardin professori William E. Castle aloitti Woodworthin ehdotuksesta geneettiset tutkimukset banaanikärpäsellä, tutkien sisäsiittoisuutta. Yhteyksiensä kautta Castle sai myös Morganin kiinnostumaan banaanikärpästutkimuksesta, mikä merkitsi läpimurtoa lajilla tehdylle tutkimukselle.
Woodworth julkaisi elämänsä aikana runsaan määrän monipuolista hyönteistieteellistä kirjallisuutta.Hän muun muassa julkaisi useita tutkimuksia Kalifornian alueen hyönteisistä, hyönteisten siipisuonten rakenteesta ja hyönteisten torjunnasta. Hän myös perusti University of California Publications in Entomology -julkaisun ja vaikutti voimakkaasti Yhdysvaltain hyönteismyrkkyjen käyttöä koskevaan lainsäädäntöön.
Carrosse d'or

Carosse d'or (”Kultainen vaunu”) on Ranskan elokuvaohjaajien liiton elokuvaohjaajalle merkittävästä urasta myöntämä palkinto. Palkinto annetaan Cannesin elokuvajuhlien yhteydessä.