google/wiki40b huggingface dataset:
Markus Niemelä

Ura

Niemelä aloitti autourheilu-uransa kartingissa. Kaudeksi 2004 hän siirtyi formuloihin. Ensimmäinen kausi Formula Ford -luokassa toi Niemelälle mestaruuden sekä Suomen että Ruotsin mestaruussarjoissa. PM-sarjassa hän sijoittui toiseksi, vaikka jätti viimeisen osakilpailun väliin.
Kaudella 2005 Niemelä kilpaili Formula ADAC BMW -sarjassa ja Englannin Formula Renault -talvisarjassa.
Vuosi 2006 oli Niemelän ensimmäinen kausi Formula Renault UK -sarjassa. Hän ajoi Mark Burdett Motorsport -tallissa. Kauden aikana hän saavutti yhden voiton, yhden nopeimman kierroksen ja yhden paalupaikan. Hänet palkittiin Renault Sportin Driver Of The Day Awards -palkinnolla. Niemelän lopullinen sijoitus kaudella oli seitsemäs.
Kausi 2007 oli Niemelän osalta rikkonainen. Hän kilpaili kolmessa eri sarjassa, mutta ei ajanut yhdessäkään täyttä kautta. Niemelä ajoi Formula Renault'lla sekä Aasian sarjaa että Eurocupia, mutta siirtyi kesken kauden GP2-sarjaan BCN Competicion -talliin. Hän korvasi tallissa japanilaisen Sakon Yamamoton, joka siirtyi Formula 1 -sarjaan.
Kaudella 2008 Niemelä voitti Formula Atlantic -sarjan mestaruuden. Niemelän piti saada mestaruudestaan 200 000 euroa, mutta hänen edustamansa talli Brooks Associates Racing pimitti nämä rahat, joilla Niemelä oli suunnitellut ostavansa itselleen paikan GP2-sarjasta. Näin ollen Niemelä päätyi jatkamaan toisen kauden Formula Atlantic -sarjassa.
Kaudella 2009 Niemelä puolusti Formula Atlantic -sarjan mestaruuttaan sarjan huipputiimeihin lukeutuvassa Newman Wachs Racing -tallissa.
Vuonna 2013 Niemelä ajoi karting-autolla 24 tunnin kilpailussa kestävyysennätyksen, joka rikkoi aiemman 512 kilometrin ennätyksen 155 kilometrillä.
Niemelä päätti lopettaa uransa vuonna 2014 Sprint car -sarjassa tapahtuneen vakavan onnettomuuden jälkeen. Hän sai onnettomuudessa aivotärähdyksen, joka ei ollut uran ensimmäinen, mutta seuraavan aivotärähdyksen seuraukset voisivat olla lääkärin mukaan "radikaalit". Niemelä on lopettamisensa jälkeen työskennellyt Funrun Finland Oy:ssä elämyksellisten juoksutapahtumien järjestäjänä ympäri maailmaa ja vuonna 2015 hänet valittiin Rauman Vuoden nuoreksi yrittäjäksi.
Suomi-palkinto

Suomi-palkinto on opetus- ja kulttuuriministeriön vuosittain jakama kulttuuripalkinto. Se voidaan myöntää tunnustukseksi joko merkittävästä taiteellisesta urasta, huomattavasta taiteellisesta saavutuksesta tai lupaavasta läpimurrosta. Palkinto voidaan myöntää yksittäiselle taiteilijalle, työryhmälle, yhteisölle, yritykselle tai kulttuuritapahtumalle. Vuonna 2018 palkinnon suuruus oli 24 700 euroa.
Suomi-palkintoja alettiin jakaa vuonna 1993. Vuosina 1993–1994 Suomi-palkinnot korvasivat valtion taidetoimikuntien myöntämät valtionpalkinnot kulttuurin eri alojen edustajille. Vuoteen 1998 asti jaettiin myös Nuoren taiteen Suomi-palkintoja. Valtion taidetoimikuntien myöntämien valtionpalkintojen käytäntöön palattiin vuonna 1995, kuitenkin niin, että myös taidetoimikuntien omalle alalleen myöntämät palkinnot olivat vuosina 1995–1998 nimeltään Suomi-palkintoja. Vuodesta 1999 lähtien taidetoimikuntien myöntämät palkinnot ovat jälleen olleet nimeltään ko. taiteenalan valtionpalkintoja.
Copa Mundial

Copa Mundial on Adidaksen valmistama jalkapallokenkä. Copa Mundial on jo 25 vuotta vanha malli , mutta iästään huolimatta se on edelleen hyvin suosittu. Kenkä on valmistettu kengurunnahasta ja se mukautuu hyvin käyttäjänsä jalkaan. Kengässä on kiintonastat. Adidas World Cup on muuten vastaavanlainen kenkämalli, paitsi että siinä on vaihtonastat.
Fabian Berendes

Fabian Berendes (Berndes) (16. syyskuuta 1610 Porvoon pitäjä – 3. toukokuuta 1678) oli sotilas, joka kohosi kenraalimajuriksi ja vapaaherraksi.
Berendesin vanhemmat olivat kamarineuvos Joakim Berendes ja Gertrud von Ungern-Stenberg. Hän aloitti sotilasuransa 30-vuotisessa sodassa, mutta joutui lähtemään maanpakoon 1635 syyllistyttyään tappoon. Saatuaan armahduksen 1641 hänestä tuli ratsurykmentin eversti, joka kunnostautui suomalaisten rakuunoidensa kanssa Kaarle X Kustaan käymissä Pohjan sodassa ja Tanskan sodassa. Vähä-Beltin yli mentäessä 1658 hän komensi joukkojen vasenta siipeä, jota kuningas itse seurasi. Berendes korotettiin vapaaherraksi 1654 ja kenraalimajuriksi 1657. Hän omisti maa-alueita sekä Suomessa että Ruotsissa, alustalaisten keskuudessa häntä pidettiin tylynä ja väkivaltaisena. Hallituksen suosion Berendes taas menetti velipuolensa Johan Berendesin ja tämän lesken kanssa käymänsä perintöriidan takia, ja 1664 hänet erotettiin Turun ratsurykmentin komentajan tehtävästä.
Berendesin puoliso vuodesta 1642 oli Katarina Sparre (k. 1688). Valtaneuvos ja kauppakollegion presidentti Johan Berendes oli hänen velipuolensa.
2A46M

2A46 on neuvostoliittolais-venäläinen, 1960-luvun lopulta alkaen valmistettu automaattisesti ladattava panssarivaunukanuuna. Vuodesta 1981 sitä on valmistanut Motoviliha (Мотовилиха). Tehtaan aikaisemmat panssarivaunukanuunat olivat kaliiperiltaan 100 mm:n rihlattu D-10 (T-54:een) ja 115 mm:n rihlaamaton 2A20 (T-62:een).
Tykin alkuperäinen versio on T-64A:ssa käytetty 2A26 eli D-81, jonka jatkokehitelmä 2A46 on. Tykki on ollut eri versioinaan kaikkien sarjatuotantoon päässeiden neuvostoliittolaisten ja venäläisten taistelupanssarivaunujen pääase 1960-luvun lopulta nykypäivään. Uudempien kehitysversioiden mallimerkintöihin sisältyvä M-kirjain tarkoittaa modernisoitua. 2A46:sta käytetään myös merkintää D-81T, 2A46M:stä D-81TM ja niin edelleen. 2A46-, 2A46M-, 2A46M-1-, 2A46M-2, 2A46M-4 ja 2A46M-5-kanuunoilla on aseistettu muun muassa T-72-, T-80- ja T-90-panssarivaunut. Suomessa 2A46M-tykki tunnettiin nimellä 125 PSVK 84.

Ominaisuudet

2A46M:llä ja 2A46M1:llä ja muilla uudemmilla malleilla on suurempi ammuksen lähtönopeus ja sen vuoksi läpäisykyky on suurempi kuin 2A46:lla. Uusin nykyinen tuotantomalli on esimerkiksi T-90A:ssa käytettävä 2A46M-5. Uudemmat versiot ovat myös noin 1/4:n tarkempia. Kanuunan massa on 2 500 kg ja se voi läpäistä 3BM-42M (Lekalo) APFSDS (panssariammus) -laukauksella noin 650 mm RHA:ta (tasalaatuista panssariterästä) kahden kilometrin etäisyydeltä.
2A46M-mallista lähtien on ollut myös mahdollisuus panssarintorjuntaohjusten laukaisuun. T-72:n modernisoiduimmat mallit, T-80- ja T-90-panssarivaunut käyttävät 9K-119 Refleks-sarjalaisia, kuten 9M-119 ja 9M-136 Refleksiä, sekä Invar ja uusia Invar-M ohjuksia. Osa T-72- ja T-64-panssarivaunumalleista käyttää 9K-120 Svir -sarjan ohjuksia, koska pitemmät Refleks-ohjukset eivät mahdu pituutensa vuoksi vanhoihin lataajiin. Nykyisin käytettävät ohjukset ovat lähinnä SACLOS (Semi-Automatic Command to Line of Sight)-ohjattuja eli niitä ohjataan pitämällä laseretäisyysmittarin  laseria kohteessa ja ohjuksen hakupää hakeutuu laserin mukaan. Läpäisykyky uusimpien ohjuksien tandem-ontelokärjillä on 700 mm ja 900 mm välillä. Osumatodennäköisyys 5 km:n päähän on noin 80–90 %.
Automaattisesti ladattavana se ei tarvitse lataajaa, joten panssarivaunuun riittää tällöin kolmen hengen miehistö. Esimerkiksi Rheinmetall L44 edellyttää myös lataajaa.
Loïc Bigois

Loïc Bigois (s. 19. syyskuuta 1960 Aix-en-Provence, Ranska) on Formula1 -aerodynamiikkasuunnittelijana nykyään Ferrari-tallissa.
Hän on aiemmin työskennellyt Ligier-, Prost-, Minardi- ja Williams-talleissa. Honda palkkasi hänet vuonna 2007 antamaan suuntaa kaoottiselle aerodynamiikkaosastolleen ammattitaitoisena suunnittelijana.
Opiskeltuaan Pariisissa ja Aix-en-Provencessa Ranskassa Bigois siirtyi Toulouseen ja alkoi työskennellä ilmailuteollisuudelle. Hänet palkattiin Ligier F1:een vuonna 1990, ja hän oli useita vuosia eri F1-talleissa. 1990-luvun lopulla hän palasi Ligierille ja siirtyi sitten pääsuunnittelijana Prost Grand Prix -talliin, joka lopetti pian ennen kautta 2002.
Sen jälkeen Bigois siirtyi Minardille, jossa hän pysyi vuoteen 2003, kunnes Williams hänet palkkasi aerodynamiikan pääsuunnittelijaksi. Bigois korvasi Antonia Terzin, joka jätti tiimin huonon suorituskyvyn vuoksi ja väitteen mukaan syynä oli myös vaikeat suhteet muihin teknisiin henkilöihin. 
2. heinäkuuta 2007 ilmoitettiin, että hän päätti liittyä Honda Racing F1 -tiimiin. Bigois jatkoi aerodynamiikan pääsuunnittelijana (Head of Aerodynamics) tallin muuttuessa Brawn GP:ksi ja Mercedekseksi, kunnes lopetti kauden 2012 puolivälissä.
Bigois siirtyi Ferrarille kauden 2012 aikana.
Dilon Djindji

Dilon Djindji (s. 14. elokuuta 1927, Marracuene, Maputosta pohjoiseen) on mosambikilainen muusikko. Hänen katsotaan olevan yksi varhaisimmista marrabenta-artisteista. Djindji aloitti kitaran soittamisen vuonna 1939. Hänen ensimmäiset kappaleensa äänitettiin Etelä-Afrikassa 1952.
Soolouransa ohella Djindji on vuodesta 2000 toiminut Mabulu-yhtyeen laulajana. Hän on jatkanut muusikonuraansa tähän saakka ja on kiittänyt pitkäikäisyydestään ehdotonta kieltäytymistä alkoholista ja tupakasta.
Djindji on saavuttanut kansainvälistä mainetta vasta myöhemmällä urallaan; pitkästä urastaan huolimatta hänen ensimmäinen kansainvälinen soolojulkaisunsa Dilon on vasta vuodelta 2002. Hän on työskennellyt maanviljelijänä, louhijana ja pappina.
Sillikuninkaat

Systematiikka ja evoluutio

Sillikuninkaisiin kuuluu kaksi sukua ja 29 lajia. Suvuista laajempi Hydrolagus käsittää 22 lajia, Chimaera puolestaan seitsemän. Heimon lajeista varhaisimmat fossiilit ovat liitukaudelta ja kuuluivat sukuun Belgorodon. Chimaera-suvun fossiileja, jotka on ajoitettu liitukauden loppuun ja eoseenikaudelle, on löydetty Etelämantereelta.

Levinneisyys

Sillikuninkaat elävät lauhkeissa ja lämpimissä vesissä. Ne ovat syvän veden kaloja ja erityisesti lämpimämmissä merissä ne elävät yli 200 metrin syvyydessä. Chimaera-kuvun sillikuninkaita tavataan Pohjois-Atlantilta, Afrikan rannikolta ja Japanin, Kiinan, Australian ja Uuden-Seelannin alueilta. Hydrolagus-lajit elävät Tyynellämerellä Pohjois-Amerikan, Japanin, Australian ja Uuden-Seelannin lähistöllä sekä Atlantin pohjois- ja länsiosissa.

Anatomia

Sillikuninkaiden kuono on lyhyt ja pyöreä. Ensimmäinen selkäevä on korkea ja sen edessä on terävä myrkkypiikki. Myrkky aiheuttaa kipua myös ihmiselle. Toinen selkäevistä on pitkä ja matala ja ulottuu siimamaisen pyrstön kärkeen asti. Sillikuninkaiden rintaevät ovat suuret ja kalat käyttävät niitä liikkumiseen. Suurikokoisin sillikuninkaista on Chimaera lignaria, joka voi kasvaa 120 cm pitkäksi.

Elintavat

Sillikuninkaiden ravintoa ovat pienet kalat ja pohjan selkärangattomat eläimet. Sillikuninkaiden hedelmöitys on sisäinen, ja naaras munii kaksi noin 17 cm pitkää munakoteloa, jotka tarttuvat pohjaan.
Mikel San José

Seurajoukkueura

Pamplonalaissyntyinen San José pelasi jalkapalloa paikallisessa yleisseurassa Chantreassa kuusivuotiaasta kuusitoistavuotiaaksi, minkä jälkeen hän vaihtoi Athleticin junioreihin. Kesällä 2007 hän siirtyi englantilaiseen Liverpooliin, jonka reservijoukkueessa hän pelasi säännöllisesti kahden kauden ajan.
San José osallistui Liverpoolin edustusjoukkueen harjoituskaudelle kesällä 2009, mutta kaudeksi 2009–2010 hänet lainattiin takaisin Athleticiin hakemaan kokemusta korkeimmalta sarjatasolta. Hän debytoi Athleticissa 17. syyskuuta 2009 vaihtopelaajana Eurooppa-liigan ottelussa Austria Wieniä vastaan. Hankalan alkukauden jälkeen hän nousi joulukuussa joukkueen avauskokoonpanoon ja pelasi kauden aikana lopulta kaikkiaan 25 Primera Divisiónin ja viidessä Eurooppa-liigan ottelussa. Kauden päätteeksi Athletic käytti lainasopimuksessa olleen noin kolmen miljoonan euron osto-option ja hankki San Josén pelaajaoikeudet jälleen vakituisesti itselleen.

Maajoukkueura

San José on pelannut Espanjan nuorten maajoukkueissa ja oli voittamassa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta vuonna 2007.
Ү

Ääntäminen

Ү ääntyy baškiirissa, burjaatissa, dungaanissa, kazakissa ja kirgiisissä pyöreänä suppeana etuvokaalina /y/ ja mongolissa pyöreänä suppeana keskivokaalina /ʉ/. Tataarissa ү edustaa kahta eri äännettä, joko pyöreää suppeaa etuvokaalia /y/ tai soinnillista labiovelaarista approksimanttia /w/. Tataarin latinalaisessa aakkostossa kummallakin äänteellä on oma merkki. Näistä ensimmäistä merkitään kirjaimella ü ja jälkimmäistä kirjaimella w.
Pikkubambupyy

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan pikkubambupyy voi kasvaa noin 31 cm pitkäksi. Lajilla on kaksi alalajia, jotka eroavat toisistaan pään värityksen perusteella. Nimialalajilla B. t. thoracicus päälaki on ruskea, naamassa on harmaa juova ja kurkku on punaruskea. B. t. sonorivox -alalajin pää on suurimmaksi osaksi harmaa ja punaruskeaa väriä on vain hieman kurkussa. Lajin selkä ja siivet ovat keskiruskeat punaruskein pilkuin. B. t. sonorivox on tyypillisesti nimialalajia tummempi. Vatsastaan pikkubambupyy on väriltään vaalean kellertävän ruskea punaruskein pilkuin. Pikkubambupyyn nokka ja jalat ovat väriltään harmahtavan mustat.

Levinneisyys ja elintavat

Pikkubambupyyn nimialalajia B. t. thoracicus tavataan Kiinasta ja Japanista ja B. t. sonorivox -alalajia Taiwanista. Lajin elinympäristöä ovat ikivihreiden metsien, kuten bambumetsien aluskasvillisuus, metsiköt ja ruohikkoa kasvavat pensaikot. Lajin ravintoa ovat pähkinät, siemenet, lehdet ja toisinaan myös pienet selkärangattomat eläimet. Pikkubambupyy pesii pensaan alle maahan tai puun juurelle. Naaras munii tyypillisesti 3–7 munaa. Pikkubambupyykannan kooksi sekä Kiinassa että Japanissa arvioidaan 10 000–100 000 yksilöä.
Chalco

Chalco oli esikolumbiaanisen Meksikon chalca-intiaanien alue. Se oli sodassa asteekkien kanssa 1300-luvun lopulla ja 1400-luvulla. Tämä alue, tlatoani, jakautui neljään alueeseen, jotka taas pieniin kuningaskuntiin.
Chalcat saapuivat alueelle joskus 1100- ja 1200-luvuilla. Kun chalcat kieltäytyivät maksamasta temppelinrakennusveroa asteekeille, chalcojen ja asteekkien välille puhkesi vuonna 1446 vakava sota. Asteekit valloittivat suurkuninkaansa Montezuma I:n johdolla chalcojen alueet 1465. Koska chalcojen maa oli hedelmällistä, he maksoivat asteekkien pääkaupunkiin Tenochtitlániin enemmän veroa kuin monet muut kansat.
Eräs chalcojen neljästä suuralueesta oli Amecameca. Sinne saapui ensimmäinen chalcaryhmä, totolimpanecat 1268. Pian tulivat toinen totolimpaneca-ryhmä. Vuonna 1268 saapuivat tenancat Tzacualtitlan Tenanco Amaquemecaniinja Atlauhtlan Tzacualtitlan Amaquemecaniin.
Yhdysvaltain 25. jalkaväkidivisioona

Korean sota

Korean sodan alettua divisioona siirrettiin YK:n käskystä nopeasti puolustamaan Pusanin satamakaupunkia. Se suoriutui tehtävästään mainiosti ja sai presidentillisen kunniamaininnan toiminnastaan. Yksikkö toimi Koreassa koko sodan ajan ja jäi turvaamaan Etelä-Koreaa vuoteen 1954 asti. Tällöin yksikkö siirrettiin 12 vuoden poissaolon jälkeen kotiinsa Schofieldin kasarmille.

Vietnamin sota

Vietnamin sotaan divisioonasta siirrettiin alkuun pieniä osastoja tuki- ja rakennusjoukoiksi, kunnes sen miehiä oli Vietnamissa jo noin 2 200 vuonna 1965. Suurempi ja yhteinäinen 4 000 miehen taisteleva osasto seurasi loppuvuodesta. Divisioona osallistui raskaisiin taisteluihin vuosien 1966–1972 aikana. Se puolusti Saigonia Tet-hyökkäysten aikana 1968–1969. Kesällä 1970 25. vieraili myös Kamputsean puolella iskuissa vietnamilaississien asevarastoihin ja piilotukikohtiin. Sen siirto takaisin Havaijille aloitettiin loppuvuodesta 1970. Viimeinen osasto divisioonasta jätti Vietnamin huhtikuussa 1971.

Toiminta vuoden 1971 jälkeen

Armeijan leikkausten jälkeen divisioonasta oli jäljellä vain kokonainen prikaati. Divisioonan status palautettiin toukokuussa 1972. Persianlahden sodassa 25.jalkaväkidivisioonasta oli mukana vain pieniä joukkueita kokemuksen levittämisen vuoksi. Divisioonaa itseään tarvittiin Schofieldissa varmistuksena Koreoiden huononevien välien vuoksi. Sen jälkeen se on ollut mukana ja järjestämässä kansainvälisiä ja kotimaisia suurharjoituksia Japanissa, Koreassa, Thaimaassa, Filippiineillä, Australiassa ja Havaijin pääsaarella.
Yksikkö uudelleenorganisoitiin kevyeksi jalkaväendivisioonaksi vuonna 1986, jolloin sen nimeksi tuli 25. Infantry Division (Light). Irakin ja Afganistanin valtaamiseen divisioona ei osallistunut. Sen prikaateja on kierrätetty miehitystehtävissä Irakissa vuoden 2004 tammikuusta lähtien. Divisioonan rakenteeseen tehtiin muutoksia loppuvuonna 2005 ja seurauksena se luopui kevyt-luokituksestaan.
Nolo et Rähjä

Nolo et Rähjä on suomalainen, vuodesta 1970 toiminnassa ollut rockyhtye. Se tunnetaan erityisesti hitistään "Tahdon saada Paulan takaisin".

Historia

Nolo et Rähjä oli alun perin kitaraduo, jonka muodostivat Veikko Lyttinen ja Jukka Ojanen. Se perustettiin Teiskon Aitolahdessa vuonna 1970. Nimi tuli siitä, kun Ojanen keksi kuormauskeikoillaan Sähkötyössä, että "tässä menee kuljetusliike Nolo et Rähjä".
Vuonna 1972 duo suureni yhtyeeksi, jossa soittivat Veikko Lyttinen (laulu), Jukka Ojanen (basso), Jarmo "Eetu" Tuominen ja Ari Nurminen (kitara). Rumpaleina vuorottelivat Juha Kaartinen ja Raimo Riikonen. Seuraavana vuonna Eetu Tuominen liittyi Juice Leskisen Coitus Int. -yhtyeeseen, ja tilalle otettiin Kimmo Vehovirta.
Ensimmäinen LP Milarca julkaistiin vuonna 1975. Albumi nosti yhtyeen suuremman kansan tietoisuuteen, vaikka ajankohtaan nähden rohkeat sanoitukset eivät menneetkään helposti läpi radiossa. Nolo et Rähjästä tuli suosittu esiintyjä Pirkanmaalla ja koko Etelä-Suomessa. Yhtyettä on myöhemmin pidetty manserock-ilmiöön kuuluvaksi, vaikka 1970-luvulla yleisö tai yhtyeen jäsenet eivät olleet sitä mieltä.
Vuonna 1978 ilmestyi toinen albumi Oodi, jonka levyttämiseen yhtye oli valmistautunut huolellisesti. Epäonnistunut miksaus kuitenkin pilasi lopputuloksen. 1980-luvulle tultaessa yhtye perui sovitut keikat ja jättäytyi pikkuhiljaa taka-alalle.
Jukka Ojasen 50-vuotissyntymäpäivillä yhtye innostui taas jatkamaan. Vuonna 1997 julkaistiin kokoelmalevy Top of the Flops 1975–1997, joka sisältää kuusi laulua yhtyeen molemmilta albumeilta sekä kaksi uutta kappaletta: "Turhaa elämää" ja "Parfyymisi tuoksu".
Kolmas albumi, Maanantai nainen, ilmestyi vuonna 2002. Yhtye jatkaa edelleen keikkailua ja musiikin tekemistä.
Patrik Wahlsten

Patrik Wahlsten  (s. 11. syyskuuta 1996 Vaasa) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä pelaavaa Koskenkorvan Urheilijoita. sekä 2014 kolmessa ottelussa Sotkamon Jymyä. Wahlsten on pel]ipaikaltaan lyöjäjokeri. Hänen kasvattajaseuransa on Vaasan Maila jonka edustusjoukkueessa Suomensarjassa hän on pelannut sekä lisäksi Ykköspesikseksessä Vähäkyrön Haapajärven ja Muhoksen joukkueessa ennen siirtymistään kaudeksi 2018 Koskenkorvan joukkueeseen.
28.7.2018 mennessä pelaamissaan 25 Superpesiksen runkosarjaottelussa Wahlsten on lyönyt neljä kunnaria ja 70 tavallista juoksua, tuonut yhdeksän juoksua ja kerännyt 105 kärkilyöntiä.
Shinnan (1944)

Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 30. marraskuuta 1945 ja se aloitti miinanraivaajana 1. joulukuuta. Alus muutettiin miinanraivaajien emälaivaksi 10. heinäkuuta 1946 ja se poistettiin alusluettelosta 1. marraskuuta 1947.
Alus siirrettiin 26. joulukuuta liikenneministeriölle säähavaintoalukseksi nimellä Shinnanmaru. Alus liitettiin Japanin merivalvontavirastolle 1. tammikuuta 1949 vartiolaivana Tsugaru, joka poistettiin alusluettelosta 3. kesäkuuta 1966. Alus myytiin lokakuussa 1967 öljy-yhtiölle.
Tina Louise

Tina Louise (s. 11. helmikuuta 1934) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt muun muassa televisiosarjassa Gilligan’s Island (1964–1967) sekä lukuisissa elokuvissa.
Louise syntyi juutalaiseen perheeseen New Yorkissa. Hän on vanhempiensa ainoa lapsi. Hän teki Broadway-debyyttinsä Julie Newmarin kanssa vuonna 1957 ja Hollywood-debyyttinsä 1958. Hän opiskeli Miamin yliopistossa Ohiossa. 
Louise oli aiemmin naimisissa radio- ja televisiojulkkis Les Cranen kanssa. Pari sai vuonna 1974 syntyneen Caprice-tyttären. Louise on tehnyt vähemmän tunnetusti työtä myös muusikkona ja lastenkirjailijana.
Kimmo Kaski

Kimmo Kauko Kullervo Kaski (s. 1950) on suomalainen tekniikantutkija. Hän oli Tampereen teknillisen korkeakoulun sähkötekniikan professori vuodesta 1987. Hänen tutkimuskohteensa oli mikroelektroniikka ja rinnakkaisprosessointi. 
Sittemmin hän siirtyi Teknillisen korkeakouluun, nyttemmin Aalto-yliopiston Perustieteiden korkeakoulun lääketieteellisen tekniikan ja laskennallisen tieteen laitokselle. Hän on toiminut vuodesta 1996 laskennallisen tieteen professorina ja vuodesta 2000 laitoksella sijaitsevan laskennallisten kompleksisten systeemien tutkimuksen tutkimusyksikön johtajana. 
Professori Kaski on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 2001 ja Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2002.
Torsten Brander

Opinnot ja työura

Torsten Brander valmistui  ylioppilaaksi  Tornion yhteislyseosta vuonna 1967 ja jatkoi opintoja  Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa, josta hän valmistui valtiotieteen kandidaatiksi ja myöhemmin maisteriksi vuonna 1974. Torsten Brander oli VRn palveluksessa eri tehtävissä vuosina 1973 - 2005.
Työssäoloaikana hän suoritti Markkinointi-instituutin  MKT-tutkinnon vuonna 1986.

Kulttuurilähettiläs

Torsten Brander on käyttänyt suuren osan elämästään kulttuurin, erityisesti laulutaiteen hyväksi. Hän ihastui nuoruudessaan Beniamino Giglin kauniiseen ääneen . Sen jälkeen Torsten Brander on toiminut tenori Beniamino Gigli muiston säilyttämiseksi ja perustanut tenorin nimeä kantavan Suomen Beniamino Gigli -seura ry:n v. 1985, jonka puheenjohtajana hän on ollut alusta lähtien vuoteen 2016. Seuran avulla suomalaisia laulajia ja pianisteja on päässyt konsertoimaan Italiassa Beniamino Giglin syntymäkaupungissa Recanatissa,  Bagnara di Romagnassa, Milanossa ja Padovassa. Torsten Brander on myös tehnyt omaa yksinäistäkin kulttuurityötään Suomen Beniamino Gigli -seura ry:n nimissä ja on sen kautta edistänyt merkittävästi useiden suomalaisten taiteilijoiden uraa. Hänellä on yksityishenkilöksi poikkeuksellisen hyvät suhteet oopperamaailmaan, ja hän on jatkuvasti yhteydessä useiden kuuluisienkin oopperalaulajien sekä muiden ooppera- ja laulutaiteen vaikuttajien kanssa. 
Torsten Branderin suhteiden avulla ja johdolla Suomen Beniamino Gigli -seura on vuodesta 1987 alkaen järjestänyt  Suomessa vuosittaisia Beniamino Gigli -muistokonsertteja . Hänen henkilökohtaiset suhteensa Italiaan ja italialaisiin ovat avanneet myös suomalaiselle kuulijakunnalle ainutlaatuisen mahdollisuuden kuulla oopperamaailman kansainvälisiä tähtiä myös Suomessa. Italiassa ja Suomessa hänet on huomioitu monella merkittävällä tavalla.
Brander on ideoinut ja toteuttanut Beniamino Gigli -palkinnon sekä tuottanut myös kirjoja ja levytyksiä Beniamino Giglistä.
Elimäen yläaste

Elimäen yläkoulu oli kouvolalainen Elimäen kirkonkylässä toiminut peruskoulun yläaste. Samassa rakennuksessa toimi Elimäen lukio. Koulussa oli noin 360 oppilasta luokilla 7-9. 
Elimäen yläaste ja Kartanokoulun ala-aste yhdistettiin Elimäen yhtenäiskouluksi elokuussa 2015. 
Koulussa oli mahdollisuus opiskella ns. Heureka-luokalla, jolla opiskeltiin tavallista enemmän englantia, maantietoa, biologiaa, matematiikkaa, kemiaa ja fysiikkaa. Jaksoittain vaihtuvat lisätunnit oli sijoitettu yhdelle valinnaisaineiden tuntipaikoista 8.–9. luokkien ajaksi. Näin ollen heurekaluokkalainen sai valita vähemmän vapaaehtoisia aineita. 
Yläasteen rehtorina toimi Piia Kesonen.
Lintulan urheilukeskus

Lintulan urheilukeskus on urheilukeskus Lintulan kaupunginosassa, Oulussa.

Yleistietoa

Lintulan urheilukeskuksessa voidaan harrastaa jalkapalloa, pesäpalloa, jääpalloa, jääkiekkoa, kaukalopalloa, taitoluistelua, tennistä, yleisurheilua ja rullalautailua. Kaikki harrastusmahdollisuudet ovat maksuttomia.
Lintulan urheilukeskuksen tekonurmen mitat ovat 103 m × 67 m. Jääkiekkokaukaloita löytyy kaksi kappaletta. Tenniskenttiä on kolme ja niiden pintamateriaalina on Plexipave. Pinnoite on uusittu vuonna 2002. Tenniskentille pitää tehdä varaus ja vain kaksi tuntia kerrallaan.
Korkeushyppypaikan ja juoksusuoran pintamateriaali on Novotan. Juoksusuoralla on kuusi rataa, jotka ovat 120 metriä pitkiä. Juoksusuoran vieressä on kivituhkapintainen kuulantyöntöpaikka ja -päädyssä on pituushyppypaikka. Lisäksi Lintulan urheilukeskusta ympäröi Lintulan kuntorata eli Supen polku, joka on 1,5 kilometriä pitkä. Talvella siinä on mahdollista hiihtää.