google/wiki40b huggingface dataset:
Falstadin keskitysleiri

Falstadin keskitysleiri oli vankileiri Levangerissa, Norjassa. Leiriä käytettiin pääasiassa natsien valloittamilta alueilta tulleiden poliittisten vankien sijoituspaikkana. Se rakennettiin alun perin valtion sisäoppilaitokseksi vuonna 1921, mutta SS otti laitoksen käyttöönsä elokuussa 1941 ja nimesi sen SS-Strafgefangenenlager Falstadiksi. Leiri vapautettiin toukokuussa 1945, minkä jälkeen norjalaiset viranomaiset käyttivät sitä vankilana ja työleirinä maanpetoksesta syytetyille tai tuomituille. Nykyään se toimii museona sekä ihmisoikeuksiin ja mielipidevankeihin keskittyneenä tutkimuskeskuksena. 
Gestapo käytti leiriä pääasiassa Saksan valtaamilta alueilta tulleiden poliittisten vankien säilytyspaikkana. Falstadissa oli vankeja 13 eri kansallisuudesta. Useimmat heistä tulivat Norjasta, Neuvostoliitosta, Jugoslaviasta, Tanskasta ja Puolasta. Harva kuitenkin ehti viettää kovin pitkää aikaa Falstadissa, sillä suurin osa vangeista lähetettiin nopeasti Saksassa tai Puolassa sijainneisiin leireihin  tai Norjan merkittävimpään keskitysleiriin, Griniin. 
Falstadia käytettiin myös kauttakulkuleirinä norjalaisten juutalaisten siirtämiseksi Auschwitziin. Leirin ominaispiirre oli kova ja lähes tarpeeton pakkotyö. Vankien halventaminen ja herjaaminen oli yleistä varsinkin SS-Hauptscharführer Gogolin ja Hans Lambrechtin hallintokaudella. Lambrecht oli vanginvartija, joka tunnettiin vankien keskuudessa susiin viittaavalla nimityksellä Gråbein (suom. Harmaajalka). 
6. lokakuuta 1942 natsivirkailijat julistivat joillekin Keski-Norjan alueille poikkeustilan, ja ainakin 170 ei-norjalaista vankia sekä 34 norjalaista poliittista vankia teloitettiin Falstadin ulkopuolella sijainneessa metsässä. Helmikuussa 2007 olivat edellään meneillään yritykset löytää, kaivaa esiin, tunnistaa ja haudata uhrit, joita oli ainakin 202.
Opel Commodore

Opel Commodore on Opel Rekordiin pohjautuva kuusisylinterinen hyvin varusteltu malli. Commodorea valmistettiin vuosina 1967–1982. Malli uusiutui Rekord-sarjan uudistuessa vuosina 1972 ja 1977. Kolmatta sukupolvea myytiin Isossa-Britanniassa nimellä Vauxhall Viceroy.
Kahdesta ensimmäisestä Commodore-sukupolvesta oli saatavilla sekä sedan- että coupé-korimallit. Vuonna 1977 esitellystä mallista ei ollut coupé-versiota, vaan se korvattiin Opel Senatoriin perustuneella Opel Monzalla.
Clifford Brown

Elämä

Clifford Brown syntyi ja varttui Wilmingtonin pikkukaupungissa Delawaressa vuonna 1930. Hän sai trumpetin kolmetoistavuotiaana ja oppi sen salat nopeasti. Lupaavaan nousuun lähtenyt ammattimuusikon ura oli kuitenkin katketa keväällä 1950 sattuneeseen auto-onnettomuuteen, jonka jälkeen Brown makasi vuoteen omana yli puoli vuotta. Dizzy Gillespien vierailu nuoren soittajan luona sairaalassa auttoi häntä kokoamaan voimansa ja palaamaan jazz-lavoille.
Loppuvuodesta 1951 Brown liittyi Chris Powellin yhtyeeseen, ja ammattiura pääsi jatkumaan. Uran kannalta merkittävä harppaus oli Euroopan kiertue Lionel Hamptonin Big Bandin kanssa; ei niinkään vanhoillisen Hamptonin takia, vaan siksi, että yhtye oli täynnä nuoria muusikoita, jotka karkasivat salaa levyttämään muun muassa ranskalaisten ja ruotsalaisten muusikoitten kanssa. Brown soitti myös Art Blakeyn kuuluisassa Jazz Messengers -yhtyeessä ennen kuin muodosti oman kokoonpanonsa rumpali Max Roachin kanssa. 
Clifford Brown-Max Roach Quintet ehti olla koossa vain pari vuotta, 1954-1956, mutta se on arvioitu yhdeksi hard bopin merkittävimmistä jazz-kokoonpanoista. Brownin ja Roachin lisäksi yhtyeessä soittivat tenorisaksofonisti Harold Land, pianisti Richie Powell ja basisti George Morrow.  Viime vaiheessa Landin tilalle tenorisaksofoniin pestattiin Sonny Rollins. 
Clifford Brownin ura katkesi auto-onnettomuuteen kesäkuussa 1956. Samassa kolarissa kuolivat myös yhtyeen kvintetin pianisti Richie Powell sekä tämän vaimo Nancy, joka kuljetti onnettomuusautoa.
Brownia jäi suremaan nuori leski LaRue sekä heidän alle 1-vuotias poikansa Clifford Brown Jr.

Tyyli ja vaikutus

Clifford Brownin sai tärkeimmät vaikutteensa trumpetisti Fats Navarrolta, jonka lämmintä saundia hän ihaili. Puhdas, pyöreä, lämmin saundi on myös Brownin oman soiton tunnusomainen piirre, huomattavan nopeana mutta kontrolloituna ryöppyävän soolosoiton ohella. Navarron lisäksi Brownin nopeissa, sointuvaihdoksiin herkästi reagoivissa sooloissa on havaittavissa selvästi myös Charlie Parkerin vaikutusta.
Brown on saanut paljon seuraajia. Muun muassa Donald Byrd, Lee Morgan, Freddie Hubbard, Wynton Marsalis, Nicholas Payton ja Arturo Sandoval ovat maininneet hänet esikuvakseen.
Kotkan Palloseura

Kotkan Palloseura (lyhenne KoPS) on 1922 perustettu ja 5.6.1937 rekisteröity  kotkalainen palloseura. Seuran toiminta loppui 2000-luvun alussa.
Riboosi-5-fosfaatti

Pentoosifosfaattireitti

Riboosi-5-fosfaattia muodostuu pentoosifosfaattireitin toisessa vaiheessa, jossa ribuloosi-5-fosfaatti isomeroidaan fosfopentoosi-isomeraasientsyymin avulla riboosi-5-fosfaatiksi. Jos eliöt tuottavat riboosi-5-fosfaattia enemmän kuin tarvitsevat nukleotidisynteesissä voi se reagoida pentoosifosfaattireitillä eteenpäin ksyluloosi-5-fosfaatin kanssa glyseraldehydi-3-fosfaatiksi ja sedoheptuloosi-7-fosfaatiksi transketolaasientsyymin katalysoimana.

Calvinin sykli

Yhteyttämisen pimeäreaktioissa eli Calvinin syklissä. Sykli on käänteinen pentoosifosfaattireitille ja siinä riboosi-5-fosfaattia muodostuu glyseraldehydi-3-fosfaatista ja seduheptuloosi-5-fosfaatista transketolaasin katalysoimana. Yhdiste isomeroituu fosfopentoosi-isomeraasin katalysoimana ribuloosi-5-fosfaatiksi, joka reagoi edelleen.

Nukleotidien synteesi

Eliöt käyttävät riboosi-5-fosfaattia ribonukleotidien biosynteesiin. Eliöt muokkaavat siitä ja ATP-molekyyleistä puriinien ja pyrimidiinien synteesissä tarvittavaa fosforibosyylipyrofosfaattia riboosifosfaattipyrofosfokinaasientsyymin toimiessa katalyyttinä.
Bernd Eckstein

Bernd Eckstein (s. 22. toukokuuta 1953 Mengersgereuth-Hämmern) on itäsaksalainen entinen mäkihyppääjä, joka kilpaili 1970-luvulla. Hän menestyi hyvin talviolympialaisissa 1976, jossa hän sijoittui mäkihypyssä suurmäessä seitsemänneksi.  Eckstein osallistui myös Keski-Euroopan mäkiviikko-kilpailuihin.
Pertti Lindfors

Elämä ja ura

Lindfors oli kolme vuotta Itä-Saksassa matematiikan opiskelijana Humboldt-yliopistossa ja jatko-opiskelijana Deutsche Akademie der Wissenschaftenissa 1958–1961. Hän opiskeli, tutki ja opetti myös yliopistoissa Unkarissa 1963, Puolassa 1963–1965, Neuvostoliitossa 1967–1968 ja Romaniassa 1975. 
Lindfors väitteli tohtoriksi vuonna 1978 dialektisen materialismin ja loogisen empirismin suhteesta. Hän oli Saksan liittotasavallassa vierailevana dosenttina Ludwik-Maximilian Universitätin filosofian, tieteenteorian ja logiikan instituutissa 1985–1993. Välivuosina 1988–1989 hän opetti Helsingin yliopistossa. 
Lindfors muisteli elämäänsä ja uraansa vuoden 2005 juhlakirjassa Suomalaisen filosofian enfant terrible ja omissa kaksiosaisissa muistelmissaan. Ensimmäinen osa Seikkailuni tieteen, viinan, naisten ja politiikan parissa ilmestyi 2004 ja toinen osa Eurooppalaiset seikkailuni 2007. Kirjojen kustantaja oli Tammi.
Aleksis Kiven Seura myönsi Lindforsille vuonna 2004 Eskon puumerkki -palkinnon. Inversiomatemaatikkojen seura jakoi Pertti Lindfors -palkintoja hyvistä matemaattisista suorituksista vuoteen 2014 saakka.

Yksityiselämä

Lindfors mainitaan useissa julkaisuissa hänen lempinimellään ”Lande”, mutta hän itse kärsi siitä saatuaan sen muutettuaan nuorena Helsinkiin. Lindfors lopetti alkoholinkäytön 7. heinäkuuta 1977 ja omien sanojensa mukaan ”kärsi raittiudesta” siitä lähtien. Lindfors harrasti shakkia. Hän katsoi myös mielellään luontodokumentteja.
Lindfors kuoli 80 vuoden ikäisenä vuonna 2007 Kivelän sairaalassa Helsingissä.

Filosofia

Lindfors katsoi olevansa Eino Kailan ja loogisen empirismin perinteen jatkaja. Vuonna 1950 Lindfors tutustui kybernetiikkaan ja 1960-luvun alussa Georg Klausin kybernetiikkaa soveltavaan tietoteoriaan. Lindforsin mielestä looginen empirismi voi kehittyä kolmanteen vaiheeseen, johon kuuluu kyberneettinen tieteenteoria. Siinä tiede ja tieteenfilosofia määritellään itseään ja ympäristöään havainnoiviksi ja havainnoinnin perusteella itseään korjaaviksi järjestelmiksi. Korjaukset tehdään invarianssi- eli säilyvyysperiaatteiden mukaan. 
Lindfors esitti nimirelaation teorian, eräänlaisen Eino Kailan esittämän symbolifunktion käsitteen matematisoinnin. Lindfors pyrki palauttamaan tieteenfilosofian suhteellisen yksinkertaisuuden ongelmaan. Tähän hän kehitti menetelmän, jota hän kutsui lyhenteellä MISIL (engl. Method of Invariant Scientific Ideal Language). Tällöin mahdollisesti syntyvät ristiriidat Lindfors katsoi ratkaisevansa monikerroksisella tyyppiteorialla.
Vesa Puukari

Vesa Pekka Puukari (s. 1. helmikuuta 1965 Tuusula) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kilpakävelijä. Hänen seuranaan oli koko hänen uransa ajan Turun Weikot ja hänen valmentajanaan toimi Reima Salonen. Ulkoratojen SM-kilpailuista Puukari saavutti 20 kilometrin kävelyssä kolme hopeaa vuosina 1984, 1986 ja 1987 sekä 50 kilometrin kävelyssä hopeaa vuonna 1987. Lisäksi hän oli mukana voittamassa kultaa 3 x 5 000 metrin kävelyviestistä vuonna 1986. Sisäratojen SM-kisoista Puukari voitti kultaa 5 000 metrin kävelyssä vuonna 1987.
Puukari edusti Suomea arvokisoissa yhden kerran. Hän oli mukana Roomassa järjestyissä yleisurheilun MM-kilpailuissa vuonna 1987, jonne hänet valittiin sekä 20 kilometrin että 50 kilometrin matkoille. 20 kilometrin matkalla Puukari ylsi sijalle 30 ja 50 kilometrin matkalla hänet hylättiin.
Virallisissa kilpailuissa Puukari ei ole esiintynyt vuoden 1987 jälkeen.
Puukari oli 20 vuotta naimisissa laulaja Milana Misicin kanssa.
Joni Mitchell

Ura

Mitchell aloitti laulajanuransa pienissä yöklubeissa Saskatchewanissa ja muualla läntisessä Kanadassa ja sitten katulaulajana Torontossa. Vuonna 1965 hän muutti Yhdysvaltoihin missä jatkuvan keikkailun myötä alkoi saada mainetta itse kirjoittamillaan lauluilla. Muut folk-artistit levyttivät monia niistä (”Urge for Going”, ”Chelsea Morning”, ”Both Sides, Now” ja ”The Circle Game”), minkä ansiosta Reprise Records kiinnitti hänet vuonna 1968 tekemään esikoisalbumia. Mitchell asettui Etelä-Kaliforniaan, ja hänen suositut laulunsa kuten ”Big Yellow Taxi” ja ”Woodstock” olivat tarkasti kiinni ajassa ja kuvastivat hänen sukupolvensa tuntoja. 
Musiikillisesti ”levoton” Mitchell vaihtoi levy-yhtiötä ja alkoi vähitellen kulkea kohti jazzillisempaa ilmaisua. Vuoden 1974 albumi Court and Spark, hänen myydyin LP-levynsä, sisälsi Yhdysvalloissa radiohiteiksi nousseet kappaleet ”Help Me” ja ”Free Man in Paris.” Mitchellin laaja laulurekisteri ja omaleimainen sävellystyyli kehittyivät harmonisesti ja rytmillisesti monimutkaisemmiksi sitä mukaa kun kuvaan tuli vaikutteita jazzista, klassisesta musiikista ja maailmanmusiikista entisten folk- ja rock-vaikutteiden lisäksi. Mitchell teki kaksi kokeellista jazz-tyylistä albumia (The Hissing of Summer Lawns 1975 ja seuraavan vuoden Hejira), jotka hämmensivät monia ja laskivat hänen myyntilukujaan mutta jotka on sittemmin arvostettu korkealle. 
1970-luvun puolestavälistä alkaen Mitchell alkoi työskennellä yhdessä nimekkäiden jazz-muusikoiden kanssa. Heihin kuuluivat Jaco Pastorius (joka soitti nauhatonta bassokitaraansa jo monilla Hejira-albumin raidoilla), Wayne Shorter, Herbie Hancock, Pat Metheny sekä Charles Mingus, joka pyysi Mitchelliä mukaan omiin viimeisiksi jääneisiin levytyksiinsä. Tämän jälkeisissä töissään Mitchell suuntautui taas enemmän pop-tyyliin mutta otti mukaan elektronisia aineksia sekä sanoituksiinsa poliittista protestia. Mitchell myös tuotti itse useimmat albuminsa, muun muassa koko 1970-luvun tuotannon. Läpi uransa hän on myös itse vastannut albumiensa kansitaiteesta. 
Mitchell alkoi vuosituhannen vaihteessa kritisoida voimakkaasti musiikkiteolisuutta, lopetti kiertueet ja julkaisi seitsemännentoista, sanojensa mukaan viimeiseksi jäävän uusia lauluja sisältävän albuminsa Shine vuonna 2007. Nyt hän asuu Brittiläisessä Kolumbiassa Kanadan länsirannikolla ja kutsuu itseään ”olosuhteiden takia raiteilta suistuneeksi taidemaalariksi”. 
Mitchell sairastui maaliskuussa 2015 aivovaltimon pullistumaan ja joutui olemaan toista kuukautta sairaalahoidossa.
Mitchellillä on ollut vahva vaikutus mitä erityylisimpien musiikintekijöiden ilmaisuun, ja kriitikot arvostavat hänen tuotantoaan suuresti. Allmusic-verkkosivustolla mainitaan, että ”kunhan pöly laskeutuu, saatetaan hyvinkin huomata Joni Mitchell 1900-luvun jälkipuoliskon merkittävimmäksi naispuoliseksi musiikintekijäksi”.
Viikunanlehtisavikka

Ulkonäkö ja koko

Yksivuotinen viikunanlehtisavikka kasvaa 30–70 cm korkeaksi. Kasvi on yleisväritykseltään vihreä ja nuorena jauhoinen. Varsi on pysty, niukkahaarainen ja vihreäraitainen, lehtihangoissa on joskus harvoin myös punaista. Kierteisesti olevat lehdet ovat väriltään puhtaanvihreitä. Lehtilapa on kasvin keskiosissa kooltaan tavallisesti 4–8 cm ja kolmiliuskainen. Keskiliuska on pitkulainen ja vaihtelee muodoltaan harvaan lyhythampaisesta mutkalaitaiseen. Vihreä kukinto on usein pitkälti lehdekäs, terttumainen ja harsu. Kukkasykeröt ovat pieniä. Suomessa viikunanlehtisavikka kukkii heinä-syyskuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Musta siemen on vaaka-asennossa, 0,8–1,2 mm pitkä, ympärykseltään lähes pyöreä, tylppäreunainen sekä pinnaltaan säteen suuntaan pitkulaisen kuoppainen.
Laji muistuttaa suuresti jauhosavikkaa (C. album) ja pohjanjauhosavikkaa (C. suecicum).

Levinneisyys

Viikunanlehtisavikka on kotoisin Etelä- ja Keski-Euroopasta. Skandinaviassa lajia kasvaa harvinaisena tulokkaana Tanskassa, Etelä-Norjassa ja Etelä- ja Keski-Ruotsissa. Suomessa viikunanlehtisavikkaa kasvaa satunnaisesti maan eteläosissa sekä Pohjanlanden rannikolla aina Kemin korkeudelle saakka. Lounais-Suomessa laji on vakiintunut, mutta muualla maassa se esiintyy satunnaisena.

Elinympäristö

Viikunanlehtisavikka on Suomessa uustulokas, jota tavataan erilaisilla joutomailla kuten satamissa, kaatopaikoilla, rautateillä ja uudisnurmikoilla.

Käyttö

Viikunanlehtisavikka sopii muiden savikkalajien tapaan myös ihmisravinnoksi.
Todellisia tarinoita

Todellisia tarinoita on Yleisradiossa vuodesta 1990 lähetetty radiodokumenttisarja. Se on Radion dokumenttiohjelmien tärkeimpiä ohjelmia. Sarjassa lähetetyt radiodokumentit käsittelevät ihmiselämän kaikkia alueita. Ohjelmat ovat painottuneet kotimaisiin aiheisiin, isoihin ja pieniin.
Dokumenttisarjan tuottajana toimii Hannu Karisto. Tarinoita kerrotaan esimerkiksi 1800-luvulla eläneistä taiteilijoista tai muista tosielämän henkilöistä.

Lähetysaika

Torstaisin Yle Radio 1:llä klo 22.05–22.55, toinen lähetys lauantaina klo 14.00–14.50.
Scandinavian Hunks

Scandinavian Hunks on suomalainen miehistä koostuva showtanssiryhmä.
Hunksien toiminta alkoi vuonna 1998, jolloin viisi miestä perusti tanssiryhmän. Ryhmä viihdytti naisia ja homomiehiä vuoteen 2003 asti, jolloin mukaan otettiin kuusi nuorta miestä lisää. Samalla ryhmä otti käyttöön nimen Scandinavian Hunks.
Heti toiminnan alusta esitysten myynti lähti nousuun kokonaismäärän yltäessä yli 150 esitykseen vuodessa. Scandinavian Hunks on saanut osakseen runsaasti huomiota myös mediassa, erityisesti vuosien 2002–2003 aikana; nuoret miehet on nähty useasti erilaisissa tv-ohjelmissa, niin vieraina kuin esiintyjinäkin, sekä useissa eri printtimedioissa. Hunkseilta on tullut myös kalenteri, jonka tuotto menee naisten rintasyöpätutkimuksiin. Vuoden 2011 kalenterin tuotot menevät hyväntekeväisyyteen, jonka katsojat ja Hunksit päättävät yhdessä.
Scandinavian Hunkseihin kuuluu vuonna 2011 18 miestä. Tunnetuimpia jäseniä ovat Esko Eerikäinen ja Niko Nousiainen.
Scandinavian Hunks -tanssiryhmässä oleva tanssija Sami Sarjula näyttelee saippuasarjassa Salatut elämät. Myös tanssija Petri Ahonen vieraili sarjassa. Scandinavian Hunks vieraili myös Putous -tv-sarjassa.
Amderma

Historia

Taajama on perustettu heinäkuussa 1933 lähistöltä edellisvuonna löydettyjen fluoriittivarantojen hyödyntämiseksi. Paikkakunnan nimen kerrotaan johtuvan nenetsin kielestä ja tarkoittavan mursujen makuupaikkaa. Amderma sai kaupunkityyppisen taajaman aseman 1936.
Esimerkiksi vuonna 1937 paikkakunta toimi onnistumisensa seurauksena neuvostosankariksi nimitetyn Otto Schmidtin Pohjoisnaparetken tukikohtana; siellä toimi radioasema ja huoltolentojen tukikohta. Sittemmin paikkakunnan nimeä käytettiin myös valenimenä salaiselle, noin 300 kilometriä pohjoisempana sijaitsevalle Novaja Zemljan ydinkoealueelle. Kuvaavaa on, että esimerkiksi Suuri neuvostotietosanakirja jättää arktisesta Amdermasta kertoessaan mainitsematta jo tuolloin toimineen, taajaman yhteyksille yhä keskeisen Amderman lentokentän (IATA: AMV, ICAO: ULDD), joka palvelee sekä siviili- että sotilasilmailua.
Sijainti Pohjoisen napapiirin pohjoispuolella näkyy päivän pituudessa: auringon valaisemaa yötöntä kesää riittää toukokuun 20. päivästä heinäkuun 30 päivään ja talvella kaamos jatkuu marraskuun 27. päivästä tammikuun 16. päivään.

Talous

Amderman läheisyydessä sijaitsee fluoriesiintymiä, mutta kaivokset hylättiin 1990-luvulla. Maaperässä on kuitenkin paljon luonnonrikkauksia, joiden hyödyntäminen voi tulla kannattavaksi Ust-Karaan tai Amdermaan etelästä Komin tasavallan Tšumista suunnitellun rautatien toteutuessa vuoteen 2030 mennessä. Satamapaikkakunnan merkityksen nousua tukee Barentsinmeren, Karanmeren ja läheisten maa-alueiden petrokemiallisen tuotanto- ja jalostustoiminnan sekä laivakuljetusten lisääntyminen pohjoisella merireitillä.
August Heißmeyer

August Heißmeyer (11. tammikuuta 1897 Gellersen – 16. tammikuuta 1979 Schwäbisch Hall) oli saksalainen SS-Obergruppenführer ja Waffen-SS:n kenraali.

Uran alku

Ensimmäisessä maailmansodassa Heißmeyer palveli luutnanttina ja sai ensimmäisen luokan rautaristin. Sodan jälkeen hän opiskeli autokoulunopettajaksi ja liittyi natsipuolueeseen vuonna 1925. Alkuvuodesta 1926 hänestä tuli SA:n jäsen ja myöhemmin Gauleiter. 
Tammikuussa 1930 Heißmeyerista tuli SS:n 4 370. jäsen. Hän yleni nopeasti organisaation hierarkiassa ja vuodesta 1935 hän oli SS:n päämajan päällikkö. Heißmeyer yleni SS-Obergruppenführeriksi ja hänestä tuli vuonna 1936 Nationalpolitische Erziehungsanstaltenin (NPEA) päätarkastaja.

Toinen maailmansota

Vuonna 1939 Heißmeyerista tuli SS-Oberabschnittsleiter ”Ost” ja ”Höheren SS- und Polizeiführer Spree”. Sodan syttyessä Heißmeyer alkoi johtaa omaa yksikköään, ”Dienststelle SS-Obergruppenführer Heissmeyeria”, jossa hän oli vastuussa NPEA:n opiskelijoiden sotilaskoulutuksesta. 1. marraskuuta 1939 SS-Gruppenführer Theodor Eickesta tuli SS-divisioona Totenkopfin komentaja ja Heißmeyer korvasi hänet keskitysleireistä vastaavana kenraalina. Joulukuussa 1940 hän meni naimisiin Gertrud Scholtz-Klinkin kanssa. 
Marraskuussa 1944 Heißmeyer sai normaalin SS-arvonsa lisäksi Waffen-SS:n kenraalin arvon. Sodan loppuvaiheessa huhtikuussa 1945 hän johti Volkssturmista ja Hitler-Jugendista ad hoc kerättyä taistelujoukkoaan, jonka tehtävänä oli puolustaa Spandaun lentokenttää Berliinin ulkopuolella.

Sodan jälkeen

Ranskan viranomaiset ottivat Heißmeyerin kiinni Tübingenin lähellä 29. helmikuuta 1948. Maaliskuussa pidetyssä oikeudenkäynnissä hänet tuomittiin 18 kuukaudeksi vankeuteen, josta hän vapautui 1949. Seuraavana vuonna hänet kuitenkin tuomittiin merkittävänä natsijohtajana uudelleen kolmeksi vuodeksi vankeuteen. 
Vapauduttuaan hän asui Schwäbisch Hallissa ja hänestä tuli Länsi-Saksan Coca Colan pullotustehtaan johtaja.
Sinosauropteryx

Ulkonäkö ja koko

Sinosauropteryx kasvoi noin metrin pituiseksi ja 29 senttimetrin korkuiseksi ja painoi noin 2,5 kilogrammaa. Lajilla oli suuhteellisen suuri häntä verrattuna muun ruumiin kokoon. Se käveli kahdella jalalla ja juoksi nopeasti. Tutkijat uskovat sen juosseen jopa 64 kilometrin tuntinopeudella. Suurin osa sen pituudesta koostui sen hännästä, joka oli pisin kaikista teropodeista. Lajilla oli koukkukynnet ja niiden käsivarret olivat lyhyet. Se kuului teropodeihin.

Fossiilit

Sinosauropteryx löydettiin ensimmäisen kerran vuonna 1996 Kiinasta, Liaoningin louhokselta. Höyhenpeitteen olemassaolo saatiin selville sen luihin jääneistä untuvamaisista höyheneistä. Tutkijat uskoivat että  höyhenet suojasivat sitä kylmyydeltä.
Vuonna 2010 Bristolin yliopiston tutkijat kuitenkin havaitsivat, että Jeholin muodostelmassa esiintyvien Sinosauropteryxin jälkeisten fossiilien jäämät olivat säilyneet. Ennen löytöä uskottiin, että oli olemassa fossiilisia bakteereja, mutta tutkimus osoitti, että saman lajin melanoma-matoja löytyy myös seeproista, ihmisistä ja nykyisistä linnuista. Tutkijat totesivat, että Sinosauropteryxilla oli todennäköisesti poikittaisia ​​valkoisia ja oransseja raitoja koko hännän pituudelta ja että sen kaulaa ja selkää peittävät untuvat olivat väriltään punaruskeita tai oransseja. Tutkimus edisti käsitystä dinosaurusten värityksestä. Kyseinen tiimi ei löytänyt solurakenteita, jotka olisivat vastuussa muista väreistä, kuten keltaisesta, purppurasta tai sinisestä. He viittaavat myös siihen, että dinosauruksen solut olisivat saattaneet tuottaa värillisiä pigmenttejä, kuten karotenoideja ja porfyriinejä.

Ravinto

Yksi Sinosauropteryxin fossiili näyttää sisältävän liskon jäännöksiä mahassaan. Toisessa fossiilinäytteessä havaittiin sen sisältävän kolmen pienen muun nisäkkään leukojen jäämiä.
Kalevan kisat

Kalevan kisat ovat vuosittain järjestettävät yleisurheilun Suomen-mestaruuskilpailut, joiden pitopaikkakunta vaihtelee.
Ensimmäiset yleisurheilun suomenmestaruuskilpailut pidettiin Tampereella vuonna 1907. Sitä ennen vuosina 1902–1906 oli yleisurheilun saralla käyty niin sanottuja urheilukuninkuuskilpailuja. Naiset saivat omat viralliset SM-kilpailunsa vuonna 1945, vaikka olivat jo vuosina 1913–1923 kilpailleet 100 metrillä ja 4 × 100 metrin viestissä. Aluksi naiset kilpailivat eri aikaan kuin miehet. Vuodesta 1959 lähtien naiset ja miehet ovat kilpailleet samoissa Kalevan kisoissa.
Yleisurheilun SM-kilpailujen järjestävä organisaatio oli aluksi Suomen Voimistelu- ja Urheiluliitto (SVUL). Sen vuoksi sääntöihin kirjattiin, että Kalevan maljasta kilpailevat SVUL:n jäsenseurat, mikä johti siihen, että ainakaan vuosina 1950–1954 Työväen Urheiluliiton (TUL) seuroja ei laskettu mukaan Kalevan malja -pisteisiin. Yksilötasolla TUL:n urheilijat saivat osallistua SM-kisoihin. TUL on osallistunut Kalevan Kisoihin 1940-luvulta lähtien.

Kalevan malja

Vuonna 1909 Henkivakuutusyhtiö Kalevan henkilökunta lahjoitti kisoihin kiertopalkinnon, Kalevan maljan. Maljasta kilpailevat yleisurheiluseurat ja Kalevan kisoissa parhaiten menestynyt yleisurheiluseura saa sen vuodeksi omakseen. Malja oli ensimmäisen kerran palkintona vuoden 1910 SM-kisoissa. Vuosina 1920–1926 Kalevan maljan pisteitä sai yleisurheilun lisäksi myös kilpapyöräilystä, voimistelusta ja hiihdosta. Vuonna 1920 mukana oli myös paini ja vuosina 1921–1926 mäenlasku.
Maljasta johtuen yleisurheilun SM-kilpailuja kutsuttiin vuodesta 1910 lähtien epävirallisesti Kalevan-otteluksi. Vuonna 1915 Porissa järjestettyjen kisojen yhteydessä Suomen Urheilulehti uutisoi kisoista otsikolla Kalevan kisat, jota alettiin käyttää epävirallisesti kisojen nimenä. Vuonna 1937 Viipurissa järjestettyjen kisojen yhteydessä Suomen Urheiluliitto (SUL) lopulta virallisti yleisurheilun suomenmestaruuskilpailujen nimeksi Kalevan kisat. SUL:n puheenjohtajana toimi tuolloin Urho Kaleva Kekkonen. Kisanimikkeen takana sanotaan olleen silloinen SUL:n yleisurheilun ylivalmentaja Armas Valste.
Nykyisin Kalevan maljan pisteisiin lasketaan Kalevan kisojen lisäksi myös muita SM-kilpailuja.

If Urheilijapalkinto ja Uusi Sampo -malja

Vuonna 1990 Kalevan Kisoissa alettiin jakaa Uusi Sampo -maljaa. Se oli vahinkovakuutusyhtiö Sammon lahjoittama kiertopalkinto, joka annettiin kisojen parhaalle urheilijalle. Maljan ovat saaneet muun muassa Seppo Räty, Sari Essayah, Mika Halvari, Arsi Harju ja Tero Pitkämäki.
Vuonna 2009 Uusi Sampo -palkinnon korvasi vakuutusyhtiö If:n kiertopalkinto If Urheilijapalkinto. Palkinnon ovat saaneet Tommi Evilä (2009), Tero Pitkämäki (2010 ja 2013), Ari Mannio (2011), Antti Ruuskanen (2012) ja ensimmäisenä naisena Minna Nikkanen (2014).