Jemenin demokraattinen kansantasavalta

Historia

Jemeneiden jako on seurausta siitä, kun Yhdistynyt kuningaskunta vuonna 1839 otti haltuunsa Adenin satamakaupungin. Sen jälkeen englantilaiset laajensivat vaikutusvaltaansa Arabian niemimaalla. Lopulta Yhdistynyt kuningaskunta hallitsi koko Etelä-Arabiaa, myös Sokotran saarta. Pohjois-Jemen itsenäistyi ensimmäisen maailmansodan jälkeen Mutawakkiiliti-kuningaskuntana 1. marraskuuta 1918 Osmanien valtakunnasta. 
Vastarintaliike brittiläisiä miehittäjiä vastaan syntyi 1950-luvulla ennen kaikkea Adenissa, jossa syntyi vasemmistolaisia ammattiyhdistysliikkeitä. 
Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimat tukahdutti kapinat väkivaltaisesti vuonna 1958. Seuraavana vuonna 1962 Yhdistynyt kuningaskunta perusti liittovaltion, josta tuli Etelä-Arabian federaatio eli Yhdistyneen kuningaskunnan protektoraatti. Lokakuussa 1963 puhkesi Radfanin vuoristossa kapina, jota johti marxilaisuuteen tukeutuva Kansallinen vapautusrintama (NLF), joka sai tukea Egyptiltä. Kilpaileva Miehitetyn Jemenin vapautusrintama (FLOSY), joka oli pääasiassa marxilaisen Kansallisen vapautusrintaman nationalistinen kilpailija, Arabiliitto tuki Miehitetyn Jemenin vapautusrintamaa. FLOSY:n ja NLF:n välille syttyi asellisia levottomuuksia ja kun Egyptin veti tukensa pois Jemenistä, sai NLF voiton ja Etelä-Arabian federaatio itsenäistyi 30. marraskuuta vuonna 1967 Jemenin kansantasavaltana, joka oli Arabimaailman ainoa marxilaisuuteen perustuva valtio. Sen pääkaupungiksi tuli Aden. Myöhemmin nimeksi muutettiin Jemenin demokraattinen kansantasavalta.
Toisin kuin Saksan liittotasavallan ja Saksan demokraattisen tasavallan välit, Etelä-Jemenin ja Pohjois-Jemenin välit olivat hyvät. Maat olivat YK:n ja Arabiliiton jäseniä. Etelä-Jemen sai poliittista, taloudellista ja sotilaallista tukea Neuvostoliitolta ja Kiinalta. 
Etelä-Jemenin ja Pohjois-Jemenin suhteet olivat Pohjois-Jemenin sisällissodan jälkeen hyvät. Vuonna 1972 valtiot sopivat, että yhdistyminen tapahtuisi ennemmin tai myöhemmin. Prosessi kuitenkin hidastui poliittisen epätasapainon ja molemmissa valtioissa tapahtuneiden vallankaappausten takia. Vuonna 1979 maiden välille syntyi kriisi kylmän sodan kontekstissa, joka oli puhkeamassa sodaksi kunnes Arabiliitto ratkaisi kiistan vuonna 1979 Kuwaitin kokouksessa.
Vuonna 1985 Adenissa tapahtui vallanvaihdos valtionjohdossa, kun sairas presidentti Abdul Fattah Ismail erosi ja presidentiksi tuli Ali Nasir Muhammad. Abdul Fattah Ismail lähti sairaalahoitoon Moskovaan, mutta hän pysyi edelleen sosialistisen puolueen johdossa. Ismail palasi takasin vuonna 1986, jolloin syttyi levottomuuksia Ali Nasirin ja Ismailin kannattajien välillä. Tämä oli Neuvostoliitolle ankara paikka, sillä Etelä-Jemen oli ainoa todellinen Neuvostoliiton liittolainen Lähi-idässä.
Kun Neuvostoliiton vaikutus lakkasi Etelä-Jemenissä vuonna 1989, ehdotti se Pohjois-Jemenia solmimaan sen kanssa poliittisen liiton. Vuonna 1990 Pohjois-Jemen ja Etelä-Jemen yhdistyivät Jemenin tasavallaksi. 
Vuonna 1994 pohjoisjemeniläisen poliitikon murhayritys johti sisällissotaan, jossa osapuolena oli Jemenin sosialistinen puolue ja Jemenin hallituksen joukot. Jemenin hallitus voitti sodan ja Jemenin sosialistisen puoleen jäsenet pakenivat maasta. Presidentti Ali Abdullah Salihin  asema vahvistui.

Politiikka

Jemenin kansantasavalta oli sosialistinen valtio, jota hallitsi maan kommunistinen puolue. Kommunistivalta sortui 1980-luvun lopulla ja maa yhdistyi Jemenin arabitasavallan kanssa 1990, jolloin muodostettiin Jemenin tasavalta.