google/wiki40b huggingface dataset:
Longqing

Hallitsijakausi

Keisari Jiajingin kuoltua Longqing sai perinnöksi valta­kunnan, joka oli pitkään jatkuneen huonon hallinnon ja korruption jäljiltä seka­sortoisessa tilassa. Todettuaan, kuinka suuren seka­sorron hänen isänsä oli pitkänä hallitsija­kautenaan saanut aikaan, Longqing päätti uudistaa hallituksen ottamalla uudestaan palvelukseensa hänen isänsä viralta panemia lahjakkaita virka­miehiä, joista tunnetuimpia oli Hai Rui. Hän myös erotti hallituksesta korrup­toitu­neet virka­miehet, varsinkin taolaiset papit, joita Jiajing oli suosinut siinä toivossa, että saisi sillä tavoin keisari­kunnan oloja parannetuiksi. Longqing myös aloitti uudestaan ulko­maan­kaupan Euroopan ja Afrikan sekä muiden Aasian maiden kanssa. Kiinan alueen turvaamiseksi nimitettiin useita kenraaleja, joiden oli vartioitava sekä maa- että merirajoja. Samalla linnoitettiin Zhejiangin ja Fujianin rannikoiden satamat, jotta Jiajingin aikana jatkuvaksi vitsaukseksi käyneet meri­rosvot saatiin pidetyksi loitolla. Longqing karkotti myös Altan Khanin johtaman mongoli­armeijan, joka oli tunkeutunut Kiinan muurin etelä­puolelle ja saavuttanut Pekingin­kin. Pian sen jälkeen mongolien kanssa tehtiin rauhan­sopimus, joka teki myös mahdolliseksi Kiinan ja mongolien välisen hevos- ja silkkikaupan.
Longqingin hallitus­kausi ei muutoin suuresti poikennut edellisten Ming-keisarien hallitus­kausista. Ominaista hänelle oli suuri luottamus eunukkeihin. Yksi heistä, Meng Cong, jonka oli esitellyt Long­qingin pää­ministeri Gao Gong, pääsi johtamaan hovia Long­qingin valtakauden lopulla. Meng muun muassa välitti hoviin turkkilais­syntyisen tanssijattaren Nu Er Huahuan, jonka kauneuden sanotaan vieneen hallitsijalta kaiken huomion osakseen. Hallitsija­kauden lupaavasta alusta huolimatta Longqing pian hylkäsi hallitsijan toimensa ja keskittyi henkilö­kohtaiseen huvitteluun. Hallitsija­kautensa lopulla hän myös palautti virkoihinsa taolaisia pappeja, jotka hän itse oli aikaisemmin erottanut.

Kuolema ja perintö

Longqing kuoli vuonna 1572, vain 35 vuoden ikäisenä. Onnettomuudeksi maa oli yhä rappio­tilassa hallitsevan luokan korruption vuoksi. Ennen kuolemaansa hän oli antanut ministeri Zhang Juzhengille tehtäväksi valvoa valtion asioita. Zhangista tuli myös Longqingin seuraajan, vasta 10-vuotiaan keisari Wanlin tärkein neuvon­antaja.
Longqing hallitsi vain kuusi vuotta, ja häntä seurasi hänen poikansa Wanli. Longqingin kerrotaan myös kärsineen puhe­viasta, jonka vuoksi hän änkytti puhuessaan julkisesti. Häntä pidetään yleensä yhtenä Ming-dynastian vapaa- ja avara­mielisimmistä hallitsijoista, mutta häneltä puuttuivat hallitsijan kipeästi tarvitsemat kyvyt, ja vähitellen hänen omat henkilö­kohtaiset huvinsa alkoivat kiinnostaa häntä yhä enemmän valta­kunnan hallitsemisen sijasta.
Longqing haudattiin Zhaolingiin Ming-dynastian hauta-alueelle.
Iyad Allawi

Iyad Allawi (arab. اياد علاوي‎‎, s. 1945) on irakilainen poliitikko, joka oli Irakin sodan jälkeisen Irakin väliaikaishallituksen pääministerinä heinäkuusta 2004 huhtikuuhun 2005. Hänen seuraajakseen tuli Ibrahim al-Ja’fari. Uskonnolliselta taustaltaan hän on šiiamuslimi.
Allawi on lähtöisin merkittävästä šiiaperheestä. Hän opiskeli neurologiksi. Hän oli Saddam Husseinin nuoruudenystävä ja auttoi tätä nousemaan valtaan. Allawi oli jo opiskelijana mukana Baath-puolueen toiminnassa ja salaisen poliisin Mukhabaratin avustaja. Hän pakeni maasta 1971 Britanniaan, jossa erosi Baath-puolueesta ja perusti oman INA-puolueensa 1990.
Allawi oli ennen Irakin miehitystä vähän tunnettu henkilö kotimaassaan. Ennen Irakin sotaa Allawi työskenteli Yhdysvaltain CIA:n hyväksi Irakin Saddam Husseinin syrjäyttämiseksi. INAlla oli läheiset suhteet Yhdysvaltain ja Britannian tiedustelupalveluihin ja se ilmeisesti toimitti osan Irakin joukkotuhoaseita koskevista tiedustelutiedoista, joita George W. Bush käytti Irakin sodan oikeuttamiseen.
Iyad Allawi johtaa Irak-lista-puoluetta, johon kuuluu sekä sunneja että šiioja.
Allawin puolue voitti vuoden 2010 vaalit, joissa se sai 91 paikkaa, vastaan istuvan pääministeri Nuri al-Malikin Oikeusvaltio-liiton 89 paikkaa.
Teräsleijona

Juoni

Shokkiaallosta tuttu Riku Tanner on saanut potkut keskusrikospoliisista. Tanner on eronnut vaimostaan ja ajautunut katkeraan huoltajuuskiistaan. Tapaukseen puuttuvat myös Venäjän viranomaiset ja lähellä Suomen ja Venäjän rajaa sijaitsevalla maatilalla tapahtuu hämäriä asioita. Äärioikeiston kannatus nousee Suomessa.
Pekka Paavolainen

Pekka (Peter, Pietari) Paavolainen (30. joulukuuta 1868 Kivennapa – 12. tammikuuta 1930 Kivennapa) oli suomalainen henkikirjoittaja, varatuomari ja kansanedustaja.
Paavolaisen vanhemmat olivat maakauppias Pietari Paavolainen (1846–1902) ja Maria Kääpä (1847–1906). Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin lyseosta 1888 ja suoritti Helsingin yliopistossa kameraalitutkinnon 1890 ja yleisen oikeustutkinnon 1893. Paavolainen sai varatuomarin arvon 1897.
Paavolainen toimi Suomen senaatin talousosaston ylimääräisenä kopistina vuodesta 1890 ja oli sittemmin Äyräpään kihlakunnan henkikirjoittajana 1899–1913 ja 1917–1930. Hän joutui välillä eroamaan henkikirjoittajan virasta Suomen kenraalikuvernöörin painostuksesta 1913. Paavolainen toimi lisäksi Rajajoen hoitoalueen metsäkasöörinä 1900–1907 ja 1913–1923, Kivennavan seurakunnan kirkonisännöitsijänä 1902–1906 sekä Viipurin läänin maatalouskomissionin sihteerinä 1907–1909. Hän oli vuonna 1910 senaatin määräämänä Suomen valtion edustajana Suomenlahden ja Laatokan välisen rajan rajankäynnissä ja kuului 1910-luvun alussa jäsenenä Kivennavan ja Uudenkirkon kuntien yhdistämistä Pietarin kuvernementtiin vastustaneeseen adressitoimikuntaan.
Paavolainen oli nuorsuomalaisen puolueen ja vuodesta 1918 kokoomuspuolueen kansanedustajana 1914–1919 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa.
Pekka Paavolainen oli naimisissa vuodesta 1894 Alice Laura Helena Löfgrenin kanssa. Heidän lapsiaan olivat kirjailija Olavi Paavolainen (1903–1964) ja diplomi-insinööri, vuorineuvos Lauri Paavolainen (1899–1958).  Pekka Paavolaisen veli oli kansanedustaja Erkki Paavolainen (1890–1960).
Eino Wenäläinen

Eino Edvin Wenäläinen (1. maaliskuuta 1921 Turku – 10. heinäkuuta 1997 Vaasa) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 38. Jääkäripataljoona 4:ssä konepistoolimiehenä palvellut Wenäläinen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 19. marraskuuta 1941. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä korpraali. Siviilielämässä hän työskenteli rakennusmiehenä ja koneenasentajana.
Anita Hirvonen

Anita Hirvonen (oikealta nimeltään Anita Riitta Helena Lindgren, s. 7. helmikuuta 1946 Äänekoski) on suomalainen iskelmälaulaja. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat ”Ei itketä lauantaina”, ”Maitolavan prinsessa”, ”Ranta-reggae”, ”Et usko kuinka koskeekaan”, ”Ans kattoo ny” ja ”Ovi sydämeen auki on”.

Ura

Anita Hirvosen ensimmäinen single '”Kaks kanaa / Älä! Älä!” ilmestyi vuonna 1966. Laulaja tuli tunnetuksi uran alkuaikoina rohkealla julkikuvallaan ja railakkaalla ohjelmistollaan Jorma Weneskosken orkesterin solistina. Ensimmäiset hitit olivat ”Itke vaan, jos helpottaa” (1967) ja ”Anitan parempi polkka” (1968).
Hiljaisen 1970-luvun alkupuolen jälkeen Anita Hirvonen levytti seuraavan hittinsä ”Sydän rakastaa” vuonna 1977.
1980-luvulla syntyi useita menestyskappaleita, kuten muun muassa ”Rantareggae”, '”Et usko kuinka koskeekaan”, ”Ans kattoo ny”, ”De va kukku de” ja ”Ovi sydämeen auki”. Vuosina 1981–1983 ilmestyneistä albumeista kolme saavutti myynnissä kultalevyrajan.
1990-luvulla Anita juonsi MTV3-kanavan viihdeohjelmia: Ei itketä lauantaina (yhdessä Petri Kaivannon kanssa) 1993–1995, Maitolaituri soi ja Hecumania (yhdessä Pertti Salovaaran kanssa). Vuonna 1994 ilmestyi pitkäsoitto Maitolavan prinsessa, jonka singlenä julkaistu nimikappale oli Anita Hirvosen oma sanoitus. 1990-luvulla Hirvonen juonsi televisiossa muutamia viihdeohjelmia ja laulajasta tehtiin vuonna 1996 televisioon 50-vuotisdokumentti, joka palkittiin Venlalla.
Vuonna 2004 julkaistun Älä tule myöhään -albumin nimikappale soi runsaasti radiossa, samoin kuin ”XL-nainen”. Anita Hirvosen elämästä kertovan Anita-musikaalin ensi-ilta oli vuonna 2007 laulajan nykyisessä kotikaupungissa Riihimäellä Riihimäen Teatterissa.

Yksityiselämä

Hirvonen joutui asumaan jokusen vuoden lastenkodissa sen jälkeen, kun hänen äitinsä kuoli hänen ollessaan vähän yli vuoden ikäinen. Hirvosen isä oli silloin vankilassa. Nelivuotiaasta lähtien Hirvonen asui isoäitinsä luona Äänekoskella. Hirvonen aloitti julkiset esiintymisensä jo viisivuotiaana. Hän lauloi kirkoissa, maatalousnäyttelyissä ja erilaisissa juhlissa. Kuusivuotiaana Hirvonen lauloi Äänekosken kirkossa tilaisuudessa, joka taltioitiin. Nuoruusvuosina hän asui Sveitsissä ja teki laulukeikkoja. 1970-luvun alussa Anita Hirvonen oli naimisissa nyrkkeilijä Harri Piitulaisen kanssa.
Rob Pilatus

Robert ”Rob” Pilatus (8. kesäkuuta 1965 New York, USA – 2. huhtikuuta 1998 Frankfurt, Saksa) oli saksalainen esiintyjä, joka tunnetaan parhaiten Milli Vanilli -duon toisena jäsenenä.

Lapsuus ja nuoruus

Robert Pilatuksen äiti oli saksalainen striptease-tanssija ja isä amerikkalainen sotilas. Robert oli orpo ja vietti ensimmäiset elinvuotensa orpokodissa Baijerissa, Saksassa. Hänet adoptoitiin müncheniläiseen perheeseen. Hän karkasi kotoaan 15-vuotiaana ja elätti itseään muun muassa DJ-keikoilla, tarjoilijana ja mallina. Pilatus harrasti breakdancea, ja hän oli niin hyvä, että sai kutsun kansainvälisiin breakdancing-kisoihin New Yorkiin vuonna 1984. Yökerhossa ollessaan hän tapasi toisen eurooppalaisen nuoren miehen, ranskalaisen Fabrice Morvanin, josta tuli Robertin paras ystävä. He muuttivat yhdessä Müncheniin ja unelmoivat kuuluisuudesta.

Milli Vanilli ja sen loppu

1. tammikuuta 1988 Pilatus ja Morvan saivat kutsun tuottaja Frank Farianin studiolle, ja Farian lupasi tehdä heistä kuuluisia laulajia. Parin vuoden päästä he olivatkin maailmankuuluja, mutteivät laulajia sillä tuottaja ei antanut heidän laulaa. Huhut huijauksesta voimistuivat, ja 14. marraskuuta 1990 Farian paljasti julkisuuteen tiedon, että Pilatus ja Morvan ovat vain tanssijoita. Duo joutui palauttamaan Grammy-patsaansa ja kaikki syy laskettiin heidän harteilleen.

Alamäki, joka päättyi kuolemaan

Pilatus alkoi käyttää huumeita ja yritti tehdä itsemurhan 30. marraskuuta 1991 hyppäämällä The Le Mondrian -hotellin parvekkeelta Hollywoodissa. Hän pelastui ja joutui katkaisuhoitoon.
Pilatus ja Morvan yrittivät paluuta levyllään Rob&Fab-We can get it on vuonna 1993. Duo lauloi itse levyllä. Se floppasi täydellisesti.
Pilatus masentui, alkoholisoitui ja tuli riippuvaiseksi kokaiinista. Vuosina 1995–1996 Pilatus joutui poliisin kanssa tekemisiin jäätyään kiinni autovarkauden yrittämisestä, päällekarkauksista ja väkivaltaisesta käytöksestä. Hän joutui vankilaan kolmeksi ja katkaisuhoitoon kuudeksi kuukaudeksi.
Pilatus yritti ryhdistäytyä, ja syksyllä 1997 musiikkikanava VH1 teki Milli Vanillista dokumentin Behind the Music -dokumenttisarjan avausjaksoksi. Se jäi Pilatuksen viimeiseksi haastatteluksi. Hän palasi Saksaan työskentelemään Frank Farianille.
Robert Pilatus kuoli 2. huhtikuuta 1998 alkoholin ja masennuslääkkeiden yhteisvaikutukseen. Hänet löydettiin päivää myöhemmin kuolleena frankfurtilaisesta hotelli Arcadiasta. Hänet haudattiin Waldfriedhofiin, Müncheniin.
Fire (The Crazy World of Arthur Brownin kappale)

Yleistä

Kappaleessa on mukana orkesteri, jonka sovituksesta vastasi yhtyeen kosketinsoittaja Vincent Crane. Crane soitti myöhemmin Atomic Rooster -yhtyeessä.
Kappale sai osakseen plagiarismisyytöksiä, minkä vuoksi yhtyeen jäsenet Brown ja Crane haastettiin oikeuteen, ja oikeuden päätöksellä kappaleen tekijätietoihin jouduttiin lisäämään Brownin ja Cranen lisäksi Peter Kerin sekä Michael Finesilverin nimet.
Arthur Brownilla oli tapana käyttää kappaleen esityksessä liekehtivää kypärää. Hänen soolokonsertissaan 25. elokuuta 2007 Lewesissä Englannissa tuli levisi Browniin. Vaikka Brown ei loukkaantunut pahasti, jouduttiin konsertti keskeyttämään.
4. joulukuuta 1971 Montreux'n kasinolla Sveitsissä järjestetyssä The Mothers of Inventionin konsertissa eräs fani ampui valopistoolilla konserttisalin kattoon, mistä oli tuloksena tulipalo. Tulipalo vaikutti aluksi pieneltä, jolloin kuuluttaja Mark Vollman vitsaili ”Tulipalo?... (engl. fire) Hyvät naiset ja herrat; Arthur Brown!” Tuli kuitenkin levisi tuhoten lopulta koko rakennuksen.

Julkaisu ja vastaanotto

”Fire” julkaistiin vuonna 1968. Britanniassa se nousi listalle 29. kesäkuuta, ja kärkeen se pääsi viikon ajaksi 17. elokuuta. Yhteensä listaviikkoja top 50:ssä kertyi 14. Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalla ”Fire” ylsi listakakkoseksi edellään vain The Beatlesin ”Hey Jude”. Top 10:een kappale pääsi myös Itävallassa, Ranskassa ja Sveitsissä. Suomessa sijoitus oli 18.

Muita versioita

Cover-version kappaleesta ovat tehneet muun muassa Ozzy Osbourne, Pete Townshend, The Ventures, Leningrad Cowboys, Emerson, Lake & Palmer, Cathedral ja The Prodigy.
Pommeri-stadiaali

Pommeri-stadiaali (engl. Pomeranian stadial, saksaksi Pommerische stadium) oli kylmä kausi noin 16 500-14 700 vuotta sitten viimeisen jääkauden jo ohitettua kylmimmän kautensa. Jää oli vetäytynyt jonkin matkaa jääkauden kylmimmän noin 25 000-22 000 vuotta sitten vallinneen kauden jälkeen.
Jään reuna kulki suunnilleen Berliinin ja Stettinin puolivälissä.
Pommeri-stadiaali osuu kylmään jääkauden loppuvaiheeseen, jota
sanotaan monesti vanhimmaksi tundrakaudeksi tai vanhimmaksi dryaskaudeksi. Tämä oli noin 18 000-15 000 vuotta sitten hieman leudomman Lascaux-interstadiaalin jälkeen.
Pommeri-kauden jälkeen jää alkoi vetäytyä yhä nopeammin lauhassa Bölling-interstadiaalissa.
Pommeri-stadiaalia sanotaan Liettuassa Baltija-stadiaaliksi.
Laajemmin Pommeri-stadiaaliin luetaan myös myöhemmät ns. Mecklenburg-päätemoreenit.
Englannissa Pommeri-Mecklenburgin stadiaalia vastaa Dimlington-stadiaali ja Grönlannin jääkairausnäytteissä GS-2.
Kanadassa oli 16 000-15 200 kalenterivuotta sitten Chignecto-vaihe, joka vastaa Port Huron -vaihetta toisaalla Amerikassa.
Nemesios

Nemesios Emesalainen (n. 390) oli kristitty filosofi ja Emesan piispa Syyriassa. Hän kirjoitti teoksen De natura hominis ("Ihmisluonnosta"). Hänen elämästään ei tiedätä juurikaan muuta, ja jopa hänen ajoituksensa on epävarma. Tekstinsisäinen todistusaineisto osoittaa apollinarismi-kiistan jälkeiseen aikaan ja ennen Eutykheen ja Nestorioksen nimiin liittyviä kiistoja, toisin sanoen 300-luvun loppupuolelle.
Nemesioksen teos on mielenkiintoinen yritys koostaa antropologinen järjestelmä kristillisen filosofian näkökulmasta. Mooses ja Paavali esitetään vieri vieressä Aristoteleen ja Menandroksen kanssa, ja teos kallistuu platonilaisiin oppeihin muun muassa sielun ennaltaolemisen ja metempsykoosin suhteen. Fysiologisissa kysymyksissä Nemesios seuraa Aristotelesta ja Galenosta. Kaiken kaikkiaan teos on osoitus kristinuskon ja hellenismin yhtäaikaisesta vaikutuksesta 300-luvulla. Johannes Damaskolainen, Albert Suuri ja Tuomas Akvinolainen pitivät Nemesiosta suuressa arvossa, ja uskoivat hänen teoksensa olevan Gregorios Nyssalaisen kirjoittama, sillä heidän kirjoituksillaan on paljon yhteistä.
Kukkajärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 18,8 hehtaaria, se on 1,2 kilometriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 3,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 95,2 metriä mpy.
Vesipallo kesäolympialaisissa 2020 – naisten turnaus

Karsinnat

Isäntämaa Japani pääsee suoraan ilman karsintoja olympiaturnaukseen. Vesipallon maailmanliigan kauden 2019 voittaja pääsee suoraan olympialaisiin. MM-kilpailuista 2019 pääsee paras joukkue, joka ei ole jo varmistanut paikkaansa turnauksessa, olympialaisiin. Viisi maanosaa (Amerikka, Oseania, Aasia, Eurooppa ja Afrikka) pelaavat omat karsintaturnaukset, joiden voittajat (tai parhaiten sijoittuneet, jos voittaja on jo saanut paikan olympialaisissa) pääsevät lopputurnaukseen. Viimeiset kaksi paikkaa ratkaistaan erillisessä karsintaturnauksessa.
Pyhät kertomukset

Historia

Aristides kirjoitti teoksen noin vuosien 166 ja 171/175 välillä. Hän oli sairastunut Roomassa ollessaan ja etsinyt parannusta lääkintätaidon jumalan Asklepioksen temppelistä Pergamonista, missä hän oli lopulta kääntynyt tämän kulttiin. Aristideen teos liittyy näihin tämän oman elämän, sairauden ja parantumisten — jotka hän oli kokenyt ihmeparantumisina — vaiheisiin.
Aristides kirjoitti teoksensa vasta myöhemmällä iällään, koska ei uskonut selviävänsä sairaudestaan. Parannuttuaan hän kirjoitti teoksensa kunnianosoitukseksi Asklepiokselle kaikesta siitä hyvästä, mitä oli saanut tältä. Toisena syynä on selvästi se, että hän on halunnut korottaa itseään ammattimaisena puhujana. Teos on saanut nimensä eräästä Asklepioksen lausumasta eräässä ensimmäisistä Aristideen kokemista ilmestyksistä. Sekin viittaa siihen, että teos oli tarkoitettu kuvaamaan jumalan tekemiä ihmeitä. Nimi Hieroi logoi oli antiikin kreikkalaisessa kirjallisuudessa yleinen ja viittasi pyhiin riitteihin liittyviin legendoihin.
Vuonna 177 Aristides piti puheen nimeltä Puhe Asklepioksesta. Tuolloin hän jo odotti kuulijoidensa tuntevan Pyhät kertomuksensa. Myöhemmin teoksen tunsivat monet tunnetut puhujat, kuten Filostratos, Sopatros Apameialainen ja Synesios Kyreneläinen. Libanios on saattanut saada teoksesta vaikutteita omaan omaelämäkertaansa. On myös ehdotettu, että Apuleiuksen Kultaisen aasin uskonnollinen kääntymiskokemus olisi parodia Aristideen teoksen samantapaisesta kuvauksesta.
Teosta on tulkittu aikansa uskonnollisen ilmapiirin kuvaajana ja muun muassa todistajana sille, että toisella vuosisadalla yksityinen uskonnollisuus oli jo laajalle levinnyttä. Toisaalta teosta on pidetty esimerkkinä aikansa kirjallisuudesta myös attikisminsa osalta. Teos tarjoaa tietoja myös aikansa lääketieteestä ja sen yhteyksistä ajan kreikkalais-roomalaiseen uskontoon.

Sisältö

Aristideen teos käsittää kuusi kirjaa. Ne muodostavat hänen Puheidensa (Orationes) osat 47–52, mikä on peräisin Keilin laitoksesta vuodelta 1898. Sisällöltään teos on käytännössä Aristideen sairauskertomus; se on selonteko niistä uni-, sairaus- ja parantumispäiväkirjoista, joita hän oli pitänyt 23 vuoden aikana Asklepioksen kehotuksesta. Antiikin kirjallisten teosten joukossa Aristideen teos on lajityypiltään omaa laatuaan.
Jokainen kuudesta kirjasta sisältää erillisen kertomuksen, joissa hahmoina ovat Aristides itse sekä lääkintätaidon jumala Asklepios. Aristeides esittää, että kertojana on jumala ennemmin kuin hän itse. Teoksen tapahtumat sijoittuvat sekä Pergamonin temppeliin että muihin Aristideen elämälle keskeisiin paikkoihin eri puolilla Rooman valtakuntaa. Tapahtumat eivät kuitenkaan ole aikajärjestyksessä. Yhdistävänä tekijänä toimii koko ajan se seikka, että jumala oli pelastanut Aristideen. Koska teos on kirjoitettu jälkikäteen, teoksessa ei kuitenkaan ole epävarman tulevaisuuden tuomaa jännitystä; kirjoittajan selviäminen sairaudestaan on varmaa.
Odessa (Bee Geesin albumi)

Tuotanto

Tupla-albumi oli yhtyeen managerin Robert Stigwoodin idea. Barry Gibb uskoo, että kyseessä olivat taloudelliset syyt – kaksi levyä toisi levy-yhtiölle enemmän rahaa. Gibb myös vierasti ajatusta tupla-albumista. Kaksi levyä aiheutti hänen mielestään sen, että albumille päätyi liiaksi materiaalia, joka ei ollut kovinkaan hyvää. Odessalla on kaikkiaan seitsemäntoista kappaletta. Gibb on muistellut, että albumi oli yritys tehdä rock-ooppera.
Albumin äänittäminen alkoi New Yorkin Atlantic Studiosissa vuonna 1968, ja jatkui Lontoon IBC Studiosissa vuoden loppuun asti. Sessioiden aikana kitaristi Vince Melouney jätti yhtyeen. Hän ei tuntenut itseään yhtyeen täysivaltaiseksi jäseneksi Gibbin veljesten rinnalla. Melouney ei pitäyt itseään myöskään yhtä lahjakkaana. Melouneyn lähdön myötä albumin viimeistelivät Barry, Robin ja Maurice Gibb sekä rumpali Colin Petersen.

Julkaisu ja vastaanotto

Odessa ilmestyi maaliskuussa 1969. Albumi ylsi Britannian top 10:een ja Yhdysvaltain top 20:een. Länsi-Saksassa se nousi neljänneksi ja Ranskassa viidenneksi.
Suurimmassa osassa maailmaa albumin julkaisi Polydor Records, mutta poikkeuksena Yhdysvalloissa ja Kanadassa julkaisija oli Atco Records ja Australiassa Spin Records. Argentiinassa Odessaa ei julkaistu tupla-albumina, vaan se ilmestyi kahdessa osassa. Toisen albumin nimi oli Odessa vol. 1 ja toisen Odessa vol. 2. Vuonna 1970 myös Britanniassa julkaisiin kahden erillisen albumin versio. Levyjen nimet olivat Marley Purt Drive ja Sound of Love.
Albumi julkaistiin alun perin kultakirjaimin varustetuissa punaisissa veluurikansissa, joiden nukka aiheutti allergisia reaktioita valmistajan tehtaan työntekijöille. Myöhemmin albumi julkaistiin kuitenkin pahvikantisena.
Odessa ilmestyi alkujaan vinyylinä. Vuonna 1976 se julkaistiin 8-raitana. Ensimmäinen CD-painos ilmestyi vuonna 1985. Vuonna 2009 Rhino Records julkaisi albumista uuden, kolmen CD-levyn painoksen.
Parc Astérix

Parc Astérix on ranskalainen huvipuisto, joka perustuu Albert Uderzon ja René Goscinnyn luomiin Asterix-sarjakuviin. Se sijaitsee Plaillyssä noin 35 kilometriä Pariisista pohjoiseen.
Parc Astérix avattiin vuonna 1989 ja siitä tuli nopeasti Ranskan suosituin teemapuisto, kunnes sen syrjäytti vuonna 1992 avattu Euro Disneyland. Puisto on yhä suosittu ja se on laajentunut kattamaan myös Rooman valtakunnan ja antiikin Kreikan. Puistossa on lisäksi teatteri ja delfinaario.
Lyell Cresswell

Lyell Cresswell (s. 13. lokakuuta 1944 Wellington) on uusiseelantilainen säveltäjä. Hän opiskeli Wellingtonissa, Torontossa, Aberdeenissa sekä Utrechtissa. Hän oli muun muassa sävellyksen Forman Fellow Edinburghin yliopistolla (1980–1982) ja Cramb Fellow Glasgowin yliopistolla (1982–1985). Nykyisin Cresswell toimii päätoimisena säveltäjänä Edinburghissa. Hän sai vuonna 2002 kunniatohtorin arvon Victoria University of Wellingtonista. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa lukuisia konserttoja sekä ooppera Good Angel Bad Angel (2005).
Simpsonit (19. tuotantokausi)

E.T., Mene jo kotiin (E.T., Go Home)

Bart löytää Kodosin vajastaan ja pakenee sen kanssa NASAn saatua tietoa Kodosista. Tästä alkaa kuitenkin taistelu, kun Kodos lähettää apujoukkoja, jotka muiden ilmaantuessa paikalle kuolevat. Lopussa Kodos nähdään sairaalassa.

Mr. & Mrs. Simpson

Homer on Mr. Burnsin alaisuudessa toimiva salamurhaaja. Hänen tehtävänään on salamurhata eräässä juhlassa Kent Brockman. Kun Homer on ampumaisillaan, tulee väkijoukosta esiin vaalea nainen, joka surmaa Kentin. Homer ampuu naisen hiuksia, mutta ne tippuvat, ja Homer huomaa naisen olevan Marge. Kotona Marge alkaa epäillä Homerin ampuneen häntä. Lopulta hän saa asian selville ja alkaa taistella Homeria vastaan. Sen seurauksena Homerin isä joutuu tulitukseen ja kuolee. Tarina parodioi elokuvaa Mr. & Mrs. Smith.

Pahuuden pyhä (Heck House)

Bart, Nelson, Milhouse ja Lisa ovat Halloweeninä tavanmukaisella karkkikerjäyksellä. Kun he tulevat Agnes Skinnerin talolle, hän ei anna mitään. He kostavat Agnesille heittämällä vesi-ilmapalloja. Kiusaaminen ei kuitenkaan lopu siihen, vaan he jatkavat härnäystä ja jokainen Springfieldin asukas saa maistaa heidän kostoaan. Väkijoukko tulee protestoimaan Homerille mutta Homer yrittää rauhoitella. Silloin Bart ja Nelson tiputtavat Spider-Pigin Homerin päähän. Pian asukkaat keksivät juonen sekasorron loppumiseksi.

Bonnie ja Clyde

Homer ja Marge esittävät Bonnieta ja Clydea ja ryöstävät kauppoja ja pankkeja, kunnes poliisit ampuvat heidät.

Kaunokainen ja Pummi

Kaunotar ja Kulkuri -tyyppinen tarina. Kaunokainen (Marge) ja Pummi (Homer) tapaavat ja syövät illallista Luigin ravintolassa. Aamulla Kaunokainen voi pahoin ja Pummi pakenee paikalta. Pian kaunokainen saa pentuja (Bart ja Lisa), jotka lähtevät etsimään isäänsä. Rankkuri nappaa heidät ja Pummi lähtee pelastamaan heidät. Pummi ja pennut palaavat kotiin ja Kaunokainen kertoo että pentuja on vielä yhdeksän. Tässä tarinassa esiintyy Hessu Hopoa esittävä koira.

Sex Pistolsin Sid ja Nancy

Nancy (Lisa) ja Sex Pistolsin Sid (Nelson) löytävät toisensa ja tästä seuraa suklainen rakkaustarina.