Anjalan kartano

Anjalan kartano on kartano Kouvolassa Ankkapurhan koskimaisemassa.

Historia

Kuningas Kaarle IX lahjoitti 1608 koko Elimäen neljänneksen, siinä mukana Anjalankin maat, ratsumestari Henrik Wreden leskelle. Henrik Wrede oli Kirkholman taistelussa pelastanut kuninkaan hengen. Anjalan kartanosta muodostui Wreden suvun eräs pääkartano, ja suvun nuorimman, niinkutsutun suomalaisen, haaran pääkartano 1700-luvulla, kunnes se 1837 siirtyi pois Wrede-suvulta. Vanhan kartanorakennuksen polttivat Kustaan sodan aikana Kymijoen takaa Vanhasta Suomesta hyökänneet venäläisjoukot 1789, kun ruotsalainen kuningas Kustaa III oli ryhtynyt sotaan keisarinnaa ja Venäjää vastaan. Nykyinen päärakennus on rakennettu 1700–1800-lukujen vaihteessa.  
Ruotsin ja Venäjän välisen sodan lopettamista vaatinut niin sanottu Anjalan liittokirja kirjoitettiin 12. elokuuta 1788 tässä kartanossa. Anjalan liiton keskeisiä henkilöitä olivat Johan Anders Jägerhorn, Karl Gustav Armfeldt, Robert Montgomery, Wilhelm Leijonstedt, Sebastian von Otter, Johan Henrik Hästesko, Axel Lejonhuvud, Per af Enehjelm, Otto Klingspor, Gustav von Kothen ja Carl Mannerheim.
Vuonna 1830 kuolleella paroni Gustaf Wredellä oli suuri lukumäärä lapsia kahdesta eri avioliitosta. Sukua jatkoi lopulta toisen avioliiton poika. Mutta lapsista vain harvoilla oli mahdollisuus lunastaa muut perilliset ulos ja saada Anjala yksinomistuksensa. Lopulta vuonna 1837 kartano päätyi pois Wrede-suvulta, kun enimmät perilliset myivät osuutensa. Avioliiton kautta kreivi Carl Gustaf Creutz, Pernajan Malminkartanon ja Porlammin herra, oli Wreden ensimmäisestä avioliitosta syntyneen tyttären aviomies ja tämän oikeuksia käyttäen lunasti muita osakkaita, mutta ei hänkään jäänyt Anjalan lopulliseksi omistajaksi, vaan 1842 valtio osti sen. Myöhempiin omistajiin on kuulunut muun muassa ruhtinas Alexander Mensikov.
Menshikov-suvun mieslinjan sammuttua keisari salli sääntöperinnön alun perin vastaanottaneen ruhtinaan tyttärentyttären pojan, kornetti Iivana Koreishin ottaa nimen Menshikov-Koreish ja periä Anjalan sääntöperinnön, joka oli alkuperäisissä lahjoitusehdoissa sallittu periytyväksi vain mieslinjaa. Vähävarainen kornetti hakkautti raskaalla kädellä Anjalan metsiä ja vaati kovin tiukasti päivätyösuoritukset, saadakseen omistuksestaan edes jonkin verran rahaa käyttöönsä. Toisaalta hänen köyhyytensä ja toisaalta lampuotien vastahankaisuus röyhkeyttä vastaan johtivat hänet aika odotetusti lopulta suostumaan luopumaan kartanosta isoa rahakorvausta vastaan. Senaatin saatua budjettiin lunastamista varten tarvittavat varat, kartano tuli valtion haltuun Suomen senaatin vahvistaessa päätöksellä 10. tammikuuta 1907 kartanon lunastamissopimuksen Mensikov-Koreishilta.
Anjalan kylän maat jaettiin myöhemmin, mutta kartano jäi valtiolle. Kartano oli pitkään Suomen valtion omistuksessa museoviraston hoitamana kartanomuseona. Vuonna 1957 avatun museon pohjakerroksesta osa oli omistettu Mathilda Wredelle, jolla itsessään ei ollut yhtään mitään tekemistä Anjalan kartanon kanssa, hän kun oli peräisin Ummeljoen Takamaan kartanon sukuhaarasta. Museossa oli myös esillä kuvanveistäjä Carl Henrik Wreden veistoskokoelma. Sekä Mathilda Wredeen että Carl Wredeen liittyvä aineisto on viety pois vuonna 2014.
Wreden sukua asuu edelleen entisen Anjalankosken alueella, lähinnä Muhniemen ja Takamaan kartanoissa. Lisäksi suvun kappeli ja hautausmaa sijaitsee Anjalassa.
Kartano Senaatti-kiinteistöjen omaisuutta. Museo suljettiin vuonna 2010. Esineistö on siirretty pois ja kartano on pantu myyntiin vuonna 2014.
Kartano on yleisölle avoinna kesällä 2015. Nuorisokeskus Anjala on vuokrannut kartanon Senaatti-kiinteistöiltä toukokuun puolivälistä syksyyn, ja siellä järjestetään opastettuja kierroksia ja tapahtumia.