google/wiki40b huggingface dataset:
Elina Veistäjä

Elina Veistäjä (1914–1986) oli suomalainen partioaktiivi. Hän toimi 1957–1963 Suomen Partiotyttöjärjestön pääsihteerinä ja 1963–1969 taloudenhoitajana.
Veistäjä valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta ja työskenteli leipätyönsä rinnalla monissa luottamustoimissa. Hän oli nuoresta lähtien aktiivinen partiolainen ja tuli sitä kautta Partiotyttöjärjestön pääsihteeriksi. Hän oli vuodesta 1979 Suomen Naisten Huoltosäätiön hallituksen puheenjohtaja ja Suomalaisen Konkordia-liiton rahastonhoitaja. Hän oli Helsingin evankelis-luterilaisen seurakuntayhtymän palveluksessa ennen kuin jäi eläkkeelle ja oli myös seurakunnallisissa luottamustehtävissä, muun muassa kirkkovaltuustossa vuodesta 1979. Hän toimi useissa naisjärjestöissä vuodesta 1930 alkaen. Hän kuoli yllättäen, ja tehtävät jäivät kesken.
Veistäjän puoliso oli teatterihistorioitsija Verneri Veistäjä.
Henrik I Linnustaja

Henrik I Linnustaja (saks. Heinrich der Vogler, lat. Henricius Auceps; 876 – 2. kesäkuuta 936 Memleben) oli Saksin herttua vuodesta 912 ja Saksan kuningas vuodesta 919 aina kuolemaansa asti. Innokas metsästäjä Henrik oli korjaamassa linnunmetsästysverkkojaan saadessaan tiedon kuninkuudestaan ja sai siten lisänimen Linnustaja.

Perhesuhteet

Henrik oli Saksin herttuan Otto I Ylevän ja tämän vaimon Babenbergerin Hedvigin poika. Hedvig oli Kaarle Suuren jälkeläisiä 4. polvessa. Henrik nai Saksin Erwinin tyttären Hatheburgin vuonna 906, mutta erosi hänestä 909 sen jälkeen, kun tämä oli synnyttänyt heille pojan, Thankmarin. Vielä samana vuonna Henrik nai Ringelheimin Matildan, jonka kanssa sai kaikkiaan kolme poikaa ja kaksi tytärtä.

Hallitsijana

Henrik tuli Saksin herttuaksi isänsä kuoleman jälkeen vuonna 912 ja jatkoi isänsä työtä vahvistamalla Saksia vihamielisiä naapureitaan vastaan. Vuonna 918 Frankkien valtakunnan itäosien kuningas Konrad I kuoli ja kuninkuus siirtyi vuonna 919 Henrikille. Henrik kieltäytyi korkeiden kirkonmiesten suorittamasta kuninkaaksi voitelusta, sillä hän halusi olla tehtävässään kansan, ei kirkon valtuuttamana. Henrik piti valtakuntaansa pikemminkin herttuakuntien liittona kuin feodaalivaltakuntana.
Vuonna 925 Henrik voitti Lotharingian Giselbertin ja yhdisti alueen jälleen Saksan kuningaskuntaan, josta se oli irrotettu 15 vuotta aiemmin. Giselbert sai pitää paitsi henkensä myös vallan Lotharingiassa ja nai Henrikin tyttären, Gerbergan, kolme vuotta myöhemmin.
Henrik taisteli valtakaudellaan usein madjaareja (unkarilaisia) vastaan. Vuonna 933 hän pysäytti madjaarien hyökkäyksen Riaden taistelussa. Pohjoisessa Henrik taisteli tanskalaisia vastaan ja saikin alueet rauhoitettua. Hän ajoi vendit pois näiden miehittämiltä alueilta Schleswigin lähellä.
Henrikin kuollessa 936 kaikki germaaniheimot  olivat yhdistettyinä samaan valtakuntaan. Henrik I Linnustajaa pidetään täten ensimmäisenä Saksan kuninkaana ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan alullepanijana.

Henrikin perintö

Henrikin poika Otto seurasi isäänsä ja hänet kruunattiin ensimmäiseksi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisariksi vuonna 962. Henrikin toisesta pojasta, Henrikistä, tuli Baijerin herttua ja kolmannesta, Brunosta, Kölnin arkkipiispa. Thankmar, esikoinen, kapinoi velipuoltaan Ottoa vastaan ja sai surmansa taistelussa 936. Henrikin tytär, Gerberga, meni vielä myöhemmin naimisiin Ranskan Ludvig IV:n kanssa. Nuorempi tytär, Saksin Hedvig nai frankkien herttuan Hugo Suuren ja synnytti myöhemmin pojan, josta oli tuleva frankkien kuningas, Hugo I.
Takamaa (talous)

Takamaa (saks. Hinterland) on aiemmin käytetty nimitys rannikon asutuksen vaikutuspiiriin kuuluneista sisämaan alueista. Takamaa oli rannikkoseudun tarvitsemien ja tuottamien tavaroiden ja palvelujen hankinta- ja kulutusalue. Aikoinaan puhuttiin esimerkiksi sataman takamaasta. Nykyisin tällaisesta keskuspaikkakunnan vaikutusalueesta käytetään nimitystä talousalue.
Thames House

Thames House on toimistorakennus Millbankissa, Lontoossa. Thames House sijaitsee Thames-joen pohjoisrannalla muutaman sadan metrin päässä Westminsterin palatsista. Se on ollut MI5:n päämaja vuodesta 1994. Thames Housen suunnitteli sir Frank Baines ja rakensi John Mowlem & Co vuosina 1929–1930.
Rakennuksessa ovat toimineet Imperial Chemical Industries ja kaivosyhtiö Inco. Rakennus siirtyi Britannian hallitukselle 1980-luvun lopulla. Tuolloin siinä oli energiaministeriön tiloja.
Thames Housesta tehtiin MI5:n päämaja laajojen korjaus- ja muutostöiden ja lisärakennuksen rakentamisen jälkeen vuonna 1994.
Ilmatorjuntakoulu

Ilmatorjuntakoulu (lyh. ItK) oli Suomen puolustusvoimiin kuuluva, ilmatorjunnan aselajikoulutusta varusmiehille, reserviläisille ja kantahenkilökunnalle antava sotilasopetuslaitos. Se toimi itsenäisenä perustamisestaan 1. elokuuta 1940 alkaen elokuun 1987 loppuun, jolloin siitä tuli Helsingin Ilmatorjuntarykmentin joukkoyksikkö.
Koulu sijaitsi Santahaminassa Helsingissä vuodet 1940-1963 ja Tuusulan Hyrylässä vuodesta 1963 vuoteen 2007 osana Helsingin Ilmatorjuntarykmenttiä. Ilmatorjuntakoulu sulautettiin Ilmasotakoulun organisaatioon Jyväskylän Tikkakoskelle vuoden 2008 alusta. 
Koulun tehtäviin kuuluvat muun muassa tutkimus- ja kehittämistoiminta sekä henkilöstön perus-, jatko- ja täydennyskoulutus. Vuodesta 2008 lähtien Tikkakoskella hoidetaan muun muassa ilmatorjunnan tutkimusta ja kehittämistä sekä  taktiikka-, taistelutekniikka- ja johtamisjärjestelmäkoulutusta. Järjestelmä- ja varusmieskoulutusta annetaan joukko-osastoissa ja reserviupseerikoulussa.
Hjkr 5 Warun

Valmistus

Stockholms Rederi AB Svea tilasi aluksen Landskronasta Öresundsvarvetilta. Alus laskettiin vesille 7. tammikuuta 1935 telakkanumerolla 34 ja se valmistui 21. toukokuuta.

Palvelus

Alus aloitti 24. toukokuuta Stockholms Rederi AB Svealla liikennöinnin Göteborgin ja Norrlandin välillä. Se ajoi karille 27. joulukuuta 1939 Tukholman saaristossa Gåsörenissa ja alus siirrettiin korjattavaksi Finnbodan telakalle.

Toinen maailmansota

Merivoimat kutsui aluksen palvelukseen Neuvostoliiton aloitettua hyökkäyksen Suomeen 30. marraskuuta 1939. Alus siirrettiin 27. joulukuuta Tukholmaan Finnbodan telakalle, jossa  sille tehtiin muutostöitä ja se aseistettiin. Työt aluksella saatiin päätökseen 5. huhtikuuta 1940, jolloin se liitettiin Tukholmaan sijoitettuun laivueeseen. Alukselle asennetut kaksi HMS Sölvellä (numero 35) ja HMS Folkella (numero 36) ollutta 12 cm M/1894C -kanuunaa (numerot 19 ja 20) ja kaksi  HMS Äranin 57 millimetrin M/1889B -tykkiä (numerot 167 ja 217). Lisäksi alukselle asennettiin kuusi  tyypin M/1933C syvyyspomminheitintä ja kaksi 8 millimetrin M/1936 ilmatorjuntakonekivääriä sekä kaksi M/15 torpedoputkea. Aluksen muuna varustuksena oli M/1931 paravaanijärjestelmä, 400 watin lyhytaaltoradio, 3 watin FM-radio M/1939 ja kolme lyhytaaltovastaanotinta M/1939.

Sodan jälkeen

Euroopan sotatoimien päätyttyä alus palautettiin 25. lokakuuta 1945 omistajilleen, joka liitti sen laivastoonsa alkuperäisellä nimellä. Aluksella syttyi 3. elokuuta 1956 karilleajon seurauksena tulipalo ja se upposi Hävringen edustalle. Hylky nostettiin ja se siirrettiin Finnbodan telakalle. Hylky myytiin Sten A. Olssonille Göteborgiin, jonne se hinattiin. Alus sai uuden nimen Margit.
Vuonna 1964 alus myytiin edelleen Stena AB:lle, joka myi sen seuraavana vuonna Kyprokselle Levante Shipping Companylle. Alus sai uuden nimen Aristides. Vuonna 1979 alus myytiin Panamaan Astritis Maritime Inc.:lle, joka nimesi sen Riversideksi. Seuraavana vuonna Italian tulli takavarikoi aluksen 22. toukokuuta tupakan salakuljetuksesta. Alus siirrettiin Salernoon, jossa se oli ainakin pari seuraavaa vuotta. Alus poistettiin rekisteristä 1997.
Timanin selänne

Timanin selänne (myös Timaninvuoret tai Timanvuoret, ven. Тима́нский кряж, Timanski krjaž) on Petšoran ja Mezenin sekä Petšoran ja Vytšegdan välinen vedenjakajaylänkö Komin tasavallassa, Nenetsiassa ja Arkangelin alueella Pohjois-Venäjällä Koillis-Euroopassa.
Timanin selänne ulottuu Komin kaakkoisosasta Jäämeren rannikolle Tšošanlahden perukkaan. Timanin selänne on loivakaartoista harvoin kumpuilevaa, metsän ja soiden peittämää ylänköä. Selänne on noin 900 kilometriä pitkä ja sen leveys on noin 60–80 kilometriä. Selänteen korkein kohta on 471 metriä merenpinnan yläpuolella.
Timanin selänne on jäänne devoni- ja kivihiilikausilla poimuttuneen ja myöhemmin kvartäärisiin kulutusjätteisiin peittyneestä vuoristosta.
Lineaarinen yhtälöryhmä

Muita ratkaisumenetelmiä

Teoreettiselta merkitykseltänsä mielenkiintoisia ratkaisumenetelmiä on muutamia, jotka alla:
Schlossbrücke

Schlossbrücke (suom. Linnasilta) on Berliinin tunnetuimpia siltoja. Se on yksi Spreejoen ylittävistä ja Spreeinselin saaren mantereeseen yhdistävistä silloista kaupungin historiallisessa keskustassa. Silta kulkee Unter den Linden -puistokadun ja Lustgartenin aukion välissä. Se on saanut nimensä Berliinin kaupunkilinnan mukaan, jota ei ole enää olemassa. Kyseessä on kolmiaukkoinen holvisilta.
Paikalla kulki aikanaan vaatimaton puusilta, joka tunnettiin nimellä Hunderbrücke, ”Koirasilta”, sillä vaaliruhtinaat kulkivat sen yli metsästyskoiriensa kanssa lähtiessään linnastaan Tiergarteniin metsästämään. Nykyinen silta rakennettiin vuosina 1821–1824 arkkitehti Karl Friedrich Schinkelin vuonna 1819 laatimien suunnitelmien pohjalta. Silta loi Unter den Lindenin edustavien rakennusten ketjulle dramaattisen päätepisteen ja yhdisti puistokadun kaupunkilinnan alueeseen. Schinkel suunnitteli samoihin aikoihin myös uusia rakennuksia Unter den Lindenin varrelle, kuten Neue Wachen. Silta oli alkujaan avattava läppäsilta laivaliikenteen vuoksi.
Schlossbrücken kaiteet on koristeltu Schinkelin suunnittelemilla veistoksilla, jotka esittävät erilaisia merieläimiä. Pylväissä on Friedrich Wilhelm Wolffin kotkia esittäviä medaljonkeja. Schinkel suunnitteli sillan koristeeksi kuparisia patsaita, joiden oli tarkoitus esittää sotilaita. Niitä ei taloudellisista syistä voitu toteuttaa hänen eläessään. Vuosina 1842–1857 kuvanveistäjien Johann Gottfried Schadowin ja Christian Daniel Rauchin oppilaat valmistivat kahdeksan patsasta Schinkelin suunnitelmien pohjalta Carraran marmorista, ja ne sijoitettiin sillalle. Patsaat esittivät voitonjumalatar Nikeä sekä Pallas Athenea johdattamassa nuoria sotilaita vaikeuksien kautta voittoon. Berliiniläiset ovat antaneet Schlossbrückelle lempinimen ”nukkesilta”. Patsaat evakuoitiin toisen maailmansodan aikana, ja sodan jälkeen ne jäivät lännen puolelle. Ne kuitenkin palautettiin Itä-Saksaan vuonna 1981 Saksojen välisen vaihtosopimuksen nojalla Schinkelin syntymän 200-vuotisjuhlan kunniaksi. Patsaat palasivat sillalle 1983–1984.
DDR:n aikana sillan nimi oli Marx-Engels-Brücke, mutta se sai vanhan nimensä takaisin vuonna 1991.
Jeesuksen ylösnousemuksen kirkko

Jeesuksen ylösnousemuksen kirkko on näkötornitasanteen käsittävä valkoinen katolinen kirkko Kaunasin kaupungissa Liettuassa.

Näköalatasanne

Sen matkailullinen merkitys perustuu näköalatasanteeseen, jolta näkee Kaunasin laajasti. Kirkon lähellä Kaunasin uudella keskusta-alueella ovat Vytautas Suuren sotamuseo, Paholaismuseo ja taidemuseo.
Hairspray (vuoden 2007 elokuva)

Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskula arveli tämän version menevän läpi ”pikaruokakulttuurin myrkyttämille” nykynuorille, jotka eivät tunne Watersin alkuperäiselokuvaa. Siitä on hänestä hiottu monia olennaisia 1960-luvun särmiä: ”Tämän Hairsprayn perusteella tuskin kukaan aavistaisi mitä kyseinen vuosikymmen merkitsi kapinoivalle nuorisolle ja seksuaalista tasa-arvoa tavoitelleelle vallankumoukselle.”
Jack Owens

Jack Owens (oik. L. F. Nelson, n. 17. marraskuuta 1904 Bentonia, Mississippi – 9. helmikuuta 1997 Yazoo City, Mississippi) oli yhdysvaltalainen delta blues -kitaristi ja laulaja.

Elämä

Owens syntyi Celia Owensille vuonna 1904. Hänen isänsä, sukunimeltään Nelson, jätti Celian Jackin ollessa viisi tai kuusi. Nuori Jack kasvoi näin ollen isoisänsä Samuel Owensin taloudessa. Hän opetteli soittamaan huilua, pianoa ja viulua, mutta kitarasta tuli hänen pääsoittimensa.
Owens elätti itsensä maanviljelyllä, viinan salakaupalla ja viikonloppuisin kapakanpidolla ("juke joint") Bentoniassa suurimman osan elämäänsä. Hän ei levyttänyt ennen 1960-luvun bluesbuumia, jolloin bluestutkija David Evans löysi hänet blueslaulaja Cornelius Brightin ansiosta. Syyskuussa 1966 äänitetyt "B & O Blues" ja "Devil Got My Woman" ilmestyivät Evansin keräämällä Goin' Up the Country -kokoelmalla. Vuonna 1971 ilmestyi Owensin albumi (Bud Spires soitti sillä huuliharppua) It Must Have Been The Devil ja vuonna 1979 albumi Bentonia Country Blues.
Owens esiintyi kuolemaansa saakka musiikkifestivaaleilla Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Hänen musiikkityylinsä muistutti paljon saman kaupungin Skip Jamesin soittotapaa.
Bigas Luna

Ura

Bigas Luna aloitti työuransa teollisena muotoilijana. Elokuvaohjaajana hän debytoi 1970-luvun puolivälissä. Vuonna 1978 ensi-iltansa saanut Bilbao huomioitiin myös kansainvälisesti. Bigas Lunan elokuville tyypillisiä aiheita ovat erotiikka, seksi, väkivalta ja intohimo. Tematiikkansa puolesta häntä on verrattu Pedro Almodóvariin. Hänen ohjaustöidensä kautta maailmanmaineeseen ovat nousseet muun muassa näyttelijät Ariadna Gil, Javier Bardem, Penélope Cruz ja Jordi Mollà. Bigas Lunan tunnetuin teos on Kinkkua, kinkkua (Jamón Jamón), joka voitti Venetsian elokuvajuhlilla Hopeisen leijonan.
Bigas Lunan taiteellisen uran monipuolisuutta ilmentää esimerkiksi hänen ”Microcosmos”-niminen projektinsa, joka oli esillä Galería Metropolitana de Barcelonassa vuonna 1990. Shanghain maailmannäyttelyn Espanjan paviljongissa vuonna 2010 oli esillä Bigas Lunan suurisuuntainen multimediainstallaatio ”Origins”.

Yksityiselämä

Bigas Luna avioitui Celia Orósin kanssa syyskuussa 1996. Hän kuoli syöpään 6. huhtikuuta 2013.
Rainha de Portugal (1875)

Valmistus

Alus tilattiin Thames Ironworks and Shipbuilding Companyltä Lontoosta. Alus laskettiin vesille 16. lokakuuta 1875.

Palvelus

Alus romutettiin vuonna 1910.
Bahrainin Grand Prix 2013

Vapaat harjoitukset

Keskiviikkona Caterham ilmoitti, että Heikki Kovalainen ajaa perjantain ensimmäisissä vapaissa harjoituksissa, ja toimii jatkossa tallin varakuljettajana. Kovalainen ajoi harjoituksissa Giedo van der Garden tilalla. Marussian Rodolfo González ajoi Jules Bianchin tilalla.
Lauantain kolmansissa vapaissa harjoituksissa Lewis Hamilton kärsi rengasrikon.

Aika-ajot

Aika-ajoissa Nico Rosberg näytti Mercedes-auton vauhdin ajamalla paalupaikalle ja sai eturiviin rinnalleen Sebastian Vettelin. Force India -kuljettajat di Resta ja Sutil väläyttivät tallin hyvää alkukauden vauhtia ajettuaan aika-ajoissa sijoille viisi ja kuusi.

Kilpailu

Kilpailun jännittävimmät taistelut käytiin kärjen takana. Ensimmäisellä kierroksella Esteban Gutiérrez osui Charles Picin takarenkaasen ja sai etusiiven kappaleita pääleen, samalla Adrian Sutil osui Felipe Massan kanssa yhteen ja Massa kärsi rengasrikon. Kolmanneksi ensimmäisissä mutkissa pudonnut Vettel hyödynsi kuitenkin nopeasti autonsa hyvän kisavauhdin, ja nousi nopeilla ohituksilla jo toisen kierroksen alkupuolella kärkeen. Samaan aikaan Giedo Van Der Garde osui Jean-Éric Vergnen takarenkaaseen menettäen etusiipensä ja Vergne kärsi tilanteesta rengasrikon. Fernando Alonsolla olisi kenties voinut olla edellytykset haastaa Vettel, mutta hänen kisansa kaatui DRS-ongelmista johtuneisiin kahteen ylimääräiseen varikkokäyntiin. Lotus-kuljettajat Räikkönen ja Grosjean nousivat onnistuneiden strategioiden johdosta toiseksi ja kolmanneksi, mutta heistä ei ollut uhkaamaan selkeään voittoon ajanutta Vetteliä. Kilpailun kärkikolmikko oli täsmälleen sama kuin vuosi sitten. Paul di Resta ajoi hyvän kilpailun sijoittuen neljänneksi, ja oli pitkän aikaa kiinni jopa kolmannessa sijassa joutuen kuitenkin lopulta Grosjeanin ohittamaksi. McLaren-kuljettajat Button ja Pérez ottivat kisan aikana yhteen, ja Pérezin aggressivinen ajo tuotti kuudennen sijan. Paalupaikalta lähtenyt Mercedeksen Nico Rosberg jäi yhdeksänneksi. Valtteri Bottas oli vasta neljästoista häviten selkeästi myös tallitoverilleen Maldonadolle.
Valkokorvamonarkki

Levinneisyys

Valkokorvamonarkkia tavataan Australiassa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti melko yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lapinkylä (Lapinjärvi)

Lapinkylä (ruots. Labby) on kylä Lapinjärven kunnassa. Lapinkylä sijaitsee Liljendalin, Pernajan ja Lapinjärven rajojen risteyskohdassa, Harsbölen pohjoispuolella, Heikinkylän ja Pekinkylän eteläpuolella. Lapinkylässä on 57 asukasta, ja se on Lapinjärven toiseksi pienin kylä asukasluvultaan ennen Harsböleä.
Lapinkylän nimi tulee Labbe-nimisen miehen nimestä.
HMS Endurance (A171, 1967)

Valmistus

Alus laskettiin vesille vuonna 1956 Krogerwerftillä Lauritzen Linesin MV Anita Danina. Se myytiin vuonna 1967 Britannian kuninkaalliselle laivastolle. Harland and Wolff teki aluksen tarvitsemat muutostyöt ennen palvelukseen ottoa, jolloin se nimettiin HMS Enduranceksi. Aluksen tehtävänä oli tukea kesäisin brittien Etelänavan tutkimusta sekä Falklandinsaarten hallintoa. Aluksen punaisen rungon takia alus sai lempinimen Punainen luumu.

Palvelus

Kuninkaallinen laivasto suunnitteli aluksen poistamista palveluksesta 15. huhtikuuta 1982 John Nottin vuoden 1981 puolustusselonteon vuoksi, mutta Falklandin sota esti tämän.
Aluksen ollessa 19. maaliskuuta 1982 Port Stanleyssä argentiinalaiset saapuivat Etelä-Georgiaan. HMS Endurancen päällikkö Nick Barker sai määräyksen lähteä saarelle. Aluksen omaa merijalkaväkiosastoa vahvennettiin, ja se lähti 21. maaliskuuta merelle saapuen 25. maaliskuuta Etelä-Georgiaan. Aluksella olleet merijalkaväen sotilaat siirtyivät maihin, ja alus lähti paluumatkalle 30. maaliskuuta.
HMS Endurance liittyi huhtikuussa alueelle saapuneeseen brittiläiseen laivasto-osastoon. Alus laski 22. huhtikuuta Hound Bayhin Etelä-Georgian saarella Special Boat Servicen osaston. Laivasto-osaston siirryttyä sukellusveneuhan vuoksi avomerelle HMS Endurance siirtyi rannikon jääpeitteen suojaan lähelle rantaa. Aluksen molemmat Westland Wasp -sukellusveneentorjuntahelikopterit nousivat alukselta 25. huhtikuuta hyökätäkseen Argentiinan laivaston sukellusveneen ARA Santa Fen kimppuun. Sukellusvene vaurioitui helikoptereiden tulessa niin, että miehistö hylkäsi aluksensa rantaan. Etelä-Georgialla olleiden argentiinalaisten sotilaiden antauduttua 26. huhtikuuta HMS Endurance jäi alueelle.
Alus törmäsi vuonna 1989 jäävuoreen, ja vaikka sen vauriot korjattiin, alus todettiin vuonna 1991 kelvottomaksi Etelä-Atlantin koviin olosuhteisiin. Alus poistettiin palveluksesta ja korvattiin MV Polar Circlellä, joka myöhemmin nimettiin HMS Enduranceksi.
Chairóneian arkeologinen museo

Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu esineitä antiikin Khaironeiasta sekä sen lähialueilta, kuten Dístomosta, Elateiasta, Lebadeiasta ja Orkhomenoksesta. Esineitä on esihistorialliselta ajalta antiikin ajalle saakka. Esineisiin kuuluu muun muassa mykeneläisiä seinämaalauksia Orkhomenoksesta; veistoksia, kuten Athenen, Demeterin ja Kybelen patsaat sekä keisari Hadrianuksen muotokuva; hautalöytöjä sekä hautakiviä; lattiamosaiikkeja; piirtokirjoituksia; sekä rakennusten osia. Osa museoesineistä on esillä museon pihalla.
Läntisen rannan aikakirjat

Näkemisen lahja

Ylämaiden hajanaisilla tiluksilla sinnittelee sukuja, joilla on hallussaan syntyperäisiä erityislahjoja. Heillä on sekä elämää ylläpitäviä kykyjä että tuhoisia voimia vääntää sijoiltaan raajoja, halvaannuttaa tai tehdä vihamiehensä kuuromykiksi. Keskenään torailevat valtapiirit joutuvat elämään alituisessa pelossa, että sukuhaarat käyttäisivät voimiaan naapuria vastaan. Nuori Orrec kieltäytyy isänsä, Caspromantin valtarin Canocin pettymykseksi harjoittamasta tappamisen taitojaan. Surmattuaan viattomia luontokappaleita tahattomasti pelkän katseensa voimalla Orrec pyytää isäänsä sitomaan sokaisevan siteen hänen silmilleen; siihen saakka, kunnes poika oppisi hallitsemaan villiä lahjaansa.
Mutta Orrecin huolet eivät pääty siihen. Drummantin Ogge, mahtavan naapurivaltapiirin johtaja, tarjoaa hänelle puolisoksi casprojen sukuhaarasta periytyvää sukulaistyttöä. Liitto olisi strategisesti tärkeä. Orrec on kuitenkin ehtinyt valita mielitietykseen lapsuudenystävänsä Gryn, jolla puolestaan on taito kutsua eläimiä luokseen, muttei halua saattaa niitä metsästäjien armoille. Loppujen lopuksi selviää, onko Orrecilla todella tuhoamisen/tappamisen taitoa vai onko hän perinyt äitinsä Alamaiden tavallisen ihmisen perimmän.
HMS Sökaren (47)

Palvelus

Alus luokiteltiin 1930-luvulla lautaksi. Alus ajoi karille 3. lokakuuta 1953 Baggensfjärdenissä  ja se upposi. Alus poistettiin vielä samana vuonna palveluksesta. Alus myytiin uponneena huhtikuussa 1955. Ostaja nosti ja kunnostia aluksen. Vuonna 1970 alus oli tukkilauttoja hinaamassa nimellä Renö. Alus myytiin 1976 Ramvikiin Lars Erikssonille, joka nimesi sen Ramöksi.
BSG Empor Lauter

BSG Empor Lauter oli itäsaksalainen jalkapalloseura, joka toimi Lauterissa.

Historia

Seura perustettiin vuonna 1946, ja kaksi vuotta myöhemmin se aloitti pelaamisen Bezirksligassa. Kaudella 1949–1950 seura nousi Landesliga Sachseniin, josta se nousi edelleen karsintojen kautta DS-Ligaan. Joukkueen pelatessa sarjaa se tunnettiin nimellä BSG Freiheit Wismut Lauter. Ensimmäisen kauden päätteeksi seura sijoittui sarjan viidenneksi ja säilytti sarjapaikkansa. Seuraavan kauden seura pelasi nimellä BSG Empor Lauter ja nousi pääsarjaan voitettuaan DS-Ligan. Pääsarjassa seura pelasi kaksi täyttä kautta saavuttaen sijat kymmenen ja yhdeksän. Kesken kolmannen pelikauden valtio päätti siirtää seuran Rostockiin. Viimeinen peli pelattiin Lauterissa lokakuun lopulla 1954. Elokuussa 1990 seura perustettiin uudelleen nimellä Lauterer SV Viktoria 1913, mutta seura on pelannut Saksan alasarjoissa.
Arthashastra

Arthashastra (IAST: Arthaśāstra) on muinainen intialainen tutkielma valtion johtamisesta, talouspolitiikasta ja sotilasstrategiasta. Sen kirjoittivat Kautilya ja Viṣhṇugupta. Nimien takana on perinteisesti uskottu olleen Taksilan yliopiston professori Chanakya (noin 350–283 eaa.), josta myöhemmin tuli Maurya-valtakunnan pääministeri. Arthaśāstraa pidetään muinaisintialaisen valtio-opin merkittävimpänä teoksena ja poliittisen maailmankirjallisuuden eräänä merkkiteoksena. Se sai nykyisen muotonsa lukuisten muutosten, tarkistusten ja lisäysten jälkeen 100-luvulla jaa. Länsimaissa sitä on verrattu usein Niccolò Machiavellin vuonna 1513 kirjoittamaan kirjaan Ruhtinas.
Artha on yksi hindun neljästä elämän päämäärästä. Kolme muuta ovat kama (halu), dharma (kosminen järjestys) ja mokša (vapautuminen sielunvaelluksesta).

Sisältö

Ensisijaisesti Arthaśāstra esittää perusteluja autokratian puolesta tehokkaan ja vakaan taloudenhoidon välineenä. Teos käsittelee taloudenhoidon etiikkaa sekä hallitsijan velvollisuuksia ja sitoumuksia. Sen aihealue ei kuitenkaan rajoitu pelkkään valtion johtamiseen, vaan siihen on sisällytetty suuntaviivat kuningaskunnan hallinnon tarvitsemalle lakikehykselle ja byrokratialle. Lisäksi Arthaśāstra käsittelee yksityiskohtaisesti muun muassa mineralogiaa, kaivostoimintaa ja metalleja, maanviljelyä, karjanhoitoa, lääketiedettä ja villieläinten hyödyntämistä. Teoksen muita painopistealueita ovat hyvinvoinnin jakautuminen (esimerkiksi vaurauden uudelleenjako nälänhädän aikana) ja yhteiskuntaa koossapitävä kollektiivinen etiikka.
Roger Boesche on kuvaillut Arthaśāstraa "kirjaksi poliittisesta realismista, joka analysoi käytännössä toteutettua politiikkaa eikä juurikaan julista, millaista politiikan tulisi olla sekä ohjekirjaksi kuninkaalle siitä, minkälaista laskelmointia ja joskus brutaaleja toimia tämän täytyy harjoittaa valtion säilyttämiseksi ja yhteisen edun tähden."