google/wiki40b huggingface dataset:
Meea Lehtinen

Meea Lehtinen on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä pelaavaa Rauman Feraa. Hän oli mukana voittamassa joukkueen edellistä pronssimitalia vuonna 2015. 2017 ennen takaisin Raumalle siirtymistään Lehtinen voitti Superpesiksen hopeamitalin Porin Pesäkarhuissa. Pesäkarhujen ja Feran lisäksi Lehtinen on edustanut Superpesiksessä myös Turku Pesistä. 
2010 alkaneella Superpesis-urallaan Lehtinen on 6. elokuuta 2018 mennessä pelannut 151 runkosarjaottelua, joissa on lyönyt yhden kunnarin ja 65 tavallista juoksua, tuonut 33 juoksua ja lyönyt 524 kärkilyöntiä. 47 pudotuspeliottelussa Lehtinen on lyönyt kuusi ja tuonut seitsemän juoksua sekä lyönyt 127 kärkilyöntiä.
Vähä-Kaituri

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Se sijaitsee Lievejärven pohjoispuolella harvaan ojitetulla suolla. Lammella on kartan mukaan yksi pyöreä saari, jonka halkaisija on yli 20 metriä. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä ja sen kaikki rannat ovat suomaata. Järveä voidaan pitää autiona, vaikka sen eteläpuolella onkin pari rakennusta.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pukarajärven alueeseen (35.764) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 143,8 metriä mpy. Siihen on johdettu kaksi ojaa ja siitä lähtee kaksi laskuojaa. Toinen kiertää koillisen kautta ja toinen Kaakkolammien läpi luoteen kautta Peräjärveen. Peräjärvi laskee lännessä Luodoksenjärveen.
Jazz Jackrabbit 2

Jazz

Jazz on pelin nimihahmo, hänet tunnistaa vihreästä turkista, punaisesta otsahihnasta ja sinisestä, kookkaasta aseesta.

Spaz

Spaz on Jazzin älynlahjoiltaan vähäinen veli, jonka tunnistaa punaisesta turkista, sinisistä saappaista ja vihreästä aseesta.

Jazz Creation Station

Tässä tasoeditorissa voit luoda ja muokata omia tasojasi pelattavaksi ja jaettavaksi verkossa muille pelaajille.
Liisa Lipsanen

Liisa Hellevi Lipsanen (o.s. Seppälä, s. 1940 Kuusankoski) on suomalaissyntyinen, Ruotsissa asuva liikenainen, koulutukseltaan ekonomi. Hän on tullut tunnetuksi Seppälä-vaateketjun menestyskaudesta 1970- ja 1980-luvulla yhdessä veljensä Hannu Seppälän kanssa, avioliitostaan 1972–2005 laulaja Dannyn eli Ilkka Lipsasen kanssa, sekä omistamastaan Mauritzbergin linnasta Ruotsissa.
Vuonna 2008 Liisa Lipsanen valittiin Ruotsissa vuoden liike- ja virkanaiseksi ansioistaan Mauritzbergin linnan liiketoiminnan kehittäjänä.
Vuonna 2017 Keskuskauppakamari palkitsi Liisa Lipsasen elämäntyöstään muotialalla.

Yksityiselämä

Liisa ja Ilkka Lipsasella on kolme lasta: Turo (s. 1972), Heidi (s. 1976) ja Juha (s. 1977)
. Liisa Lipsanen on naimisissa Dicki Sörensonin kanssa.
Juho Pyörälä

Juho Pyörälä (17. elokuuta 1883 Vihanti – 6. tammikuuta 1959 Oulu) oli suomalainen Maalaisliiton poliitikko, joka istui kansanedustajana Oulun läänin vaalipiiristä marraskuusta 1939 heinäkuuhun 1948. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosina 1925, 1943 ja 1950. Hän toimi lisäksi muun muassa Vihannin kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Varsinaiselta ammatiltaan Pyörälä oli maanviljelijä. Hän toimi myös muun muassa käsityönopettajana kansanopistossa ja kansakoulussaa Hän sai kunnallisneuvoksen arvon vuonna 1953. Hän oli naimisissa vuodesta 1907 Aune Aliina Asunmaan kanssa; puoliso kuoli vuonna 1934, ja Pyörälä meni uusiin naimisiin Elin Amanda Äkkösen kanssa vuonna 1937.
Juan Aberle

Juan Aberle (11. joulukuuta 1846 Napoli – 28. helmikuuta 1930 San Salvador) oli italialaissyntyinen elsalvadorilaistunut säveltäjä, jonka teoksiin kuuluu El Salvadorin kansallislaulu Saludemos la Patria orgullosos. Hän opiskeli musiikkia napolilaisessa konservatoriossa ja työskenteli New Yorkissa oopperajohtajana. Oopperayhtiön kiertueen yhteydessä hän saapui vuonna 1872 Guatemalaan, jonne päätti jäädä. Hän perusti maassa kansallisen musiikkikonservatorion, joka kuitenkin lopetti toimintansa 17 vuoden jälkeen. Vuonna 1892 hallitus perusti uudelleen kansallisen musiikkikoulun, jonka johtajaksi nimitettiin Aberle. Hallituksen tuella hän osti sinne monia instrumentteja ja onnistui saamaan monille guatemalalaisille stipendejä Italiassa suoritettavia opintoja varten.
El Salvadorista tuli Aberlen toinen kotimaa, kun hän meni naimisiin Gertrudis Pérez Cáceresin kanssa. Hän perusti musiikkikoulun myös El Salvadorissa ja sai presidentti Rafael Zaldívarilta pyynnön säveltää maalle kansallislaulu. Hallitus myös nimesi hänet Banda de los Altos Poderes -kokoonpanon johtoon, ja hän toimi tässä tehtävässä vuoteen 1922, jolloin jätti viran korkean ikänsä takia. Hänen suosimansa soitin oli piano. Hänen marssinsa Morazán julistettiin kansallismarssiksi 1. toukokuuta 1882.
Saksan 9. panssaridivisioona

Perustaminen

Wehrkreis XVII perusti 4. kevyen divisioonan Wienissä 1. huhtikuuta 1938.

Historia

Maaliskuussa 1939 divisioona osallistui Tsekkoslovakian miehitykseen marssimalla yli rajan.
Puolan sotaretkeä varten divisioona liitettiin 14. armeijan XVIII armeijakuntaan. Joulukuussa yhtymä oli Aschaffenburgissa ylijohdon reservinä. Sodassa saatujen kokemusten perusteella panssarijoukkoja laajennettiin, jolloin divisioona laajennettiin 3. tammikuuta 1940 9. panssaridivisioonaksi.
Kon Tumin taistelu

Tausta

Kon Tum on Kon Tumin maakunnan pääkaupunki Tây Nguyênin eli Vietnamin keskisellä ylänköalueella lähellä Laosin ja Kambodžan vastaista rajaa. Kon Tumista käyty taistelu vuonna 1972 liittyi Pohjois-Vietnamin Etelä-Vietnamissa toteuttamaan niin sanottuun pääsiäishyökkäykseen. Pohjois-Vietnam oli keskittänyt tulevaa hyökkäystä varten 2. divisioonan ja 320. divisioonan. Divisioonien tukena oli esimerkiksi T-54 -panssarivaunuja. Yhteensä pohjoisvietnamilaisia oli noin 20 000. Kon Tumia puolusti Etelä-Vietnamin asevoimien 22. ja 23. divisioona kenraalimajuri Lý Tòng Bán alaisuudessa. Kon Tumin divisioonia oli pidetty etelän divisioonien heikoimpiin lukeutuvina. Yhdysvaltoja alueella edusti sotilasneuvonantaja John Paul Vann. Kaupungin valtaus olisi uhannut jakaa Etelä-Vietnamin alueen kahtia.

Taistelu

Etelä-Vietnamin asevoimien tukikohdat Kon Tumin kaupungin ympärillä tulivat kommunistien hyökkäysten kohteeksi maaliskuussa ja huhtikuussa 1972. Useita tukikohtia menetettiin ja kommunistit valtasivat esimerkiksi niille hylättyjä tykkejä.
Varsinainen hyökkäys itse Kon Tumia vastaan alkoi 2. toukokuuta 1972. Hyökkäys alkoi kommunistien tykistö- ja rakettikeskityksellä. Hyökkäystä tukivat T-54 -panssarivaunut, jotka osoittautuivat ylivoimaiseksi vastustajaksi etelävietnamilaisille kevyille M41 Walker Bulldog -panssarivaunuille. Kuun loppuun mennessä vaikutti siltä, että Kon Tum romahtaisi pian. Yhdysvallat tuki taisteluja Boeing B-52 Stratofortress -pommikoneista tehdyillä ilmaiskulla. Ilmaiskujen tukemana etelävietnamilaiset saivat jälleenkoottua omat joukkonsa ja ajettua kommunistit kaupungin tuntumasta. Itse kaupunki julistettiin vapaaksi vihollisesta 9. kesäkuuta. Taistelut alueen ympäristössä päättyivät 1. heinäkuuta.

Seuraukset

Etelä-Vietnamin asevoimien tappiot Kon Tumin taistelun aikana olivat suhteellisen raskaat. Useita satoja oli saanut surmansa. Yksistään 20. toukokuuta sai surmansa 100 etelän sotilasta. Myös pohjoisen tappiot olivat raskaat. He lienevät menettäneet joitakin tuhansia sotilaita kaatuneina. Sotilasasiamies John Paul Vann kuoli helikopteriturmassa 9. heinäkuuta eli muutamia päiviä taistelujen jälkeen.
Pientä säätöä

Vastaanotto

Tv-Nytissä neljä kriitikkoa antoi elokuvalle tähtiä keskiarvolla 2,0.
Aasiankoskikara

Levinneisyys

Aasiankoskikaraa tavataan laajalla alueella Aasiassa. Sen levinneisyysalue kulkee Kazakstanin itäosista Afganistanin ja Pohjois-Intian kautta Kaakkois-Aasian pohjoisosiin ja sieltä Kiinan itäosien kautta Kamtšatkan niemimaalle. Lajin kannan kokoa ei tiedetä, mutta sen on kuvattu olevan yleinen ja laajalle levinnyt. Sen kannankehitys on vakaa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Allianz

Allianz SE, (NYSE: AZ) on suuri saksalainen rahoituspalveluiden tarjoaja. Yhtiön perustivat Wilhelm Finck ja Carl Thieme 5. helmikuuta 1890. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Münchenissä. Allianz AG on listattu Frankfurtin arvopaperipörssin DAX-indeksissä. Yritys työllistää noin 140 000 työntekijää, ja se palvelee yli 86 miljoonaa asiakastaan yli 70 maassa.
Talousjulkaisu Forbesin maailman suurimpien julkisesti noteerattujen yritysten Forbes Global 2000 -listalla yhtiö oli vuonna 2017 sijalla 21. Se luokiteltiin samalla listalla Saksan suurimmaksi pörssiyritykseksi. Yhtiön osakekannan markkina-arvo oli 83,7 miljardia Yhdysvaltain dollaria (toukokuussa 2017) ja liikevaihto 115,7 miljardia USD, millä se teki 7,6 miljardin dollarin liikevoiton (2016). Yhtiön liikevaihdon osalta eri lähteet ovat hieman ristiriitaisia. Konsernin oman ilmoituksen mukaan sen liikevaihto (2016) oli amerikkalaislähdettä korkeampi eli 122,4 miljardia euroa, jolla se teki 7,3 euron nettotuloksen. Lisäksi liikevaihtoon (2016: 122,2 mrd. USD) pohjautuvalla Fortune Global 500 -listalla yhtiö sijoittui maailmanlaajuisesti sijalle 34.
Tšerkessit

Tšerkessit ovat Venäjällä etupäässä Karatšai-Tšerkessiassa asuva luoteiskaukasialaista kabardin kieltä puhuva kansa. Samaa nimitystä on aikaisemmin käytetty kaikista adygelaisista kansoista: adygeista, kabardeista ja tšerkesseistä. Se esiintyy myös Turkissa ja Lähi-idässä asuvien pohjoiskaukasialaisten kansanryhmien yhteisnimityksenä.

Asuinalue ja lukumäärä

Vuonna 1989 entisessä Neuvostoliitossa oli 52 400 tšerkessiä, joista 40 200 asui Karatšai-Tšerkessiassa. Vuonna 2002 Venäjällä laskettiin olevan 60 500 tšerkessiä. Heistä 49 600 asui kotitasavallassaan, jonka väestöstä he muodostivat 11,3 %.
Vuonna 1989 kansallisuudeltaan tšerkesseistä 91,5 % puhui äidinkielenään kabardia ja 5,2 % venäjää. Toisena kielenään venäjää puhui 77,2 % kansasta. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 94,5 % tšerkesseistä osaa venäjää. Kotitasavallassaan asuvista tšerkesseistä 96,6 % puhuu kabardia ja 4,3 % abazaa.

Etninen historia

Adygelaisilla kansoilla on yhteinen historia, perinnekulttuuri ja pitkälti myös sama kieli. Tšerkessit, kabardit ja adyget käyttävät kaikki itsestään nimitystä adyge. Monet pitävät niitä samana kansana, joka on jakautunut 1800-luvun venäläisvalloituksen seurauksena.
Adyget asuivat nykyään Tšerkessiaksi kutsutulla alueella jo 400–600-luvuilla. He koostuivat 18 eri ryhmästä, joista nykyisten tšerkessien esi-isiä ovat kabardit ja besleneit. Vuonna 1804 venäläiset hävittivät seudun lähes koko adygeväestön. Vuosisadan lopulla adygepakolaisten jälkeläisiä siirrettiin nykyisten Adyge-Hablin ja Habezin piirien alueelle, jossa he muodostivat 12 kylää. 1920-luvulla seudulle palasivat vielä viiden kylän asukkaat.

Elinkeinot ja kulttuuri

Perinteisiä elinkeinoja ovat karjanhoito ja käsityöammatit. Asuin- ja talousrakennukset olivat yleensä puisia. Ruokavalio koostui liha, vilja- ja maitotuotteista. Yhteiskuntajärjestyksen perustan muodosti kyläyhteisö. Avioliitto oli tiukasti eksogaminen. Perinteiset suurperheet hajosivat Kaukasian sodan aikana.
Suullinen kansanperinne, muun muassa Nart-eepos, on pääosin yhteinen muiden adygejen kanssa. Huomattava merkitys on kansanmusiikilla ja tanssilla. 900–1100-luvuilla seudulle levisi Bysantista ja Georgiasta kristinusko, joka 1300-luvulta lähtien alkoi väistyä islamin tieltä. Perinteiset uskomukset säilyivät kristinuskon ja myöhemmin islamin rinnalla vahvoina. Neuvostoaikana syntyi tšerkessien kaunokirjallisuus ja ammattitaide.

Nykytilanne

Nopeasta kaupungistumisesta huolimatta suurin osa tšerkesseistä asuu yhä maaseudulla. Syntyvyys on Kaukasian muihin kansoihin verrattuna alhainen. Elinkeinorakenne on normaali, vaikka palveluammattien osuus on jonkin verran ylikorostunut. Kansallinen itsetunto on vahva, seka-avioliittojen osuus pieni ja äidinkielen asema vakaa. Vuonna 1990 perustettu kansallinen järjestö Adyge hase harjoittaa kulttuuri- ja sivistystoimintaa ja kehittää yhteyksiä eri alueilla asuvan adygediasporan välillä. 1990-luvun alussa esiintyneet pyrkimykset erillisen tšerkessiautonomian perustamiseksi ovat laantuneet.
Paf

Historia

Paf perustettiin vuonna 1966 Ahvenanmaalla. Perustajayhdistykset olivat Folkhälsan på Åland, Pelastakaa Lapset, Suomen Punainen Risti ja Dagens Barn -säätiö.
Vuonna 1973 Paf aloitti pelitoiminnan merillä, Ahvenanmaalle rekisteröidyillä autolautoilla. Internetissä Paf alkoi tarjota palveluitaan vuonna 1999. 
Vuonna 2015 Paf laajentui Italian markkinoille ostettuaan italialaisen Winga.it-peliyrityksen.
Keväällä 2015 Paf ja suomalainen hotelliyhtiö Sunborn avasivat Gibraltarilla Casino Sunbornin. 
Vuonna 2017 Paf myi aikaisemmin ostamansa Winga.it-peliyrityksen Leovegas-peliyhtiölle.

Palkinnot

Paf valittiin pelialan vastuullisimmaksi toimijaksi vuosittaisessa eGaming Review Operator Awards -tapahtumassa Lontoossa vuonna 2014.

Oikeusriita

Suomen korkein oikeus tuomitsi vuoden 2005 alussa Pafin arpajaislain rikkomuksesta, koska se on markkinoinut nettirahapelejä muissakin Suomen maakunnissa kuin Ahvenanmaalla. Veikkauksella on arpajaislain perusteella käytännössä monopoli rahapeleihin Suomessa Ahvenanmaan autonomista maakuntaa lukuun ottamatta.
Sisäministeri Kari Rajamäen mukaan Paf ei noudattanut oikeuden päätöstä, vaan jatkoi pelitoimintaa Ahvenanmaan ulkopuolisessa Suomessa. 14. joulukuuta 2005 sisäministeriö teki Pafista tutkintapyynnön keskusrikospoliisille.
Määräyksen mukaan ahvenanmaalaisten on huolehdittava siitä, ettei Pafin pelejä voi pelata muista Suomen maakunnista kuin Ahvenanmaalta käsin.
Khmer Issarak

Khmer Issarak ((khmeriksi ខ្មែរ​ឥស្សរៈ), suomeksi ”itsenäiset khmerit” tai ”vapaat khmerit”) oli kambodžalainen kansallismielinen liike, joka taisteli Ranskan siirtomaavaltaa vastaan. Se perustettiin Bangkokissa 1945.
Khmer Issarak oli aatteellisesti hyvin hajanainen ja 1940-luvun loppuun mennessä se oli hajonnut kommunistiseen ja antikommunistiseen siipeen. Thaimaalle myönteinen antikommunistinen siipi menetti nopeasti merkityksensä, kun yksi sen johtajista, Dap Chhuon, loikkasi Kambodžan hallituksen riveihin 1949. Son Ngoc Thanh muodosti sen rippeistä oikeistolaisen Khmer Serein 1950-luvulla.
Việt Minh puolestaan tuki Khmer Issarakin kommunistista siipeä, josta tulikin varteenotettava tekijä Indokiinan sodassa mutta ei Kambodžan sisäpolitiikassa. Issarakin kommunistit olivat osa Việt Minhin delegaatiota Geneven konferenssissa 1954, mutta he eivät saavuttaneet minkäänlaisia erioikeuksia. Rauhan jälkeen osa siirtyi Pohjois-Vietnamiin ja osa katosi maan alle. Kun kommunistien ja antikommunistien taistelut alkoivat Kambodžassa 1970, Issarakin kommunistit liittyivät taisteluun. Monet heistä päätyivät punaisten khmerien hallintoon, mutta monesta tuli kuitenkin punakhmerien puhdistusten uhri vuosina 1972 ja 1973.
Suojelukoira

Suojelukoira tai vahtikoira on koira, joka kasvatettu suojelemaan ohjaajaansa tai estämään toisia ihmisiä tai eläimiä pääsemästä vartiointialueelle. Koira on koulutettu haukkumaan vieraita. Haukunnan odotetaan pelottavan tunkeilijan pois. Vahtikoiran tehtävä rajoittuu periaatteessa tähän. Sen sijaan suojelukoira on koulutettu myös käymään tunkeilijan kimppuun. Yleensä virkakäytössä olevat koirat, esimerkiski armeijan valvontakoirat ilmaisevat vartiokierroksella hiljaisesti ohjaajalle ulkopuolisen läsnäolon ja käyvät vasta käskystä päälle. Jotkin rodut on jalostettu toimimaan itsenäisesti vartiotehtävissä, jolloin ne hyökkäävät ilman eri käskyä uhkaksi kokemansa kohteen kimppuun. Jotkut rodut ovat riittävän voimakkaita ajamaan jopa suden pois. Tällaisia koiria ovat laumanvartijarotuiset koirat. Niitä käytetään Suomessa turkistarhojen vahtikoirina, jossa tehtävässä ne ovat osoittautuneet erittäin tehokkaiksi.
Kaarlo Svärd

Kaarlo Akseli Svärd (12. huhtikuuta 1895 Kemi – 28. tammikuuta 1941) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan valkoisen armeijan riveissä koillisrintamalla. Myöhemmin hän osallistui vielä talvisotaan muun muassa joukkueenjohtajana rintamajoukoissa.

Perhe ja opinnot

Svärdin vanhennat olivat vääpeli Karl Gustaf Svärd ja Susanna Junttila. Hän kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1927. Hän suoritti Taistelukoulun kanta-aliupseerikurssin vuonna 1935 ja Reservinupseerikoulun vuonna 1940.

Jääkärikausi

Svärd työskenteli maalarina ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 15. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin 23. toukokuuta pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin siviilitöihin Saksaan 13. heinäkuuta 1916 alkaen. Hän palasi takaisin pataljoonaan 13. elokuuta 1917 ja sijoitettiin 1. komppaniaan, mutta laskettiin uudelleen siviilitöihin Saksaan 30 syyskuuta 1917 alkaen.

Suomen sisällissota

Svärd saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) 24. maaliskuuta 1918 höyrylaiva S/S Arcturuksen toisella aseidenkuljetusmatkalla. Vaasasta hänet määrättiin 11. huhtikuuta 1918 alkaen joukkueenjohtajaksi Kuolajärven ryhmän (myöhemmin Sallan rykmentin Kuolajärven pataljoona) 3. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kilislammella.

Sisällissodan jälkeinen aika

Svärd palveli sisällissodan jälkeen edelleen Sallan rykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Lapin I rajavartiopataljoona ja sitten Lapin ryhmän II pataljoona sekä lopuksi Lapin rajavartiosto. Edellä mainituissa joukko-osastoissa hän toimi joukkueenjohtajana 3. komppaniassa ja 1. huhtikuuta 1919 alkaen 6. komppanian vääpelinä. Svärd kuului vuonna 1920 Petsamon retkikuntaan, jossa hän osallistui Salmijärven taisteluun. Hänet komennettiin 1. huhtikuuta 1920 joukkueenjohtajaksi Lapin rajavartioston Ivalon komppaniaan, josta hänet siirrettiin 22. tammikuuta 1921 Petsamon rajavartiostoon, josta hänet edelleen siirrettiin 1. helmikuuta 1922 alkaen kenttävartiostojen tarkastajaksi Lapin rajavartioston Sallan komppaniaan. Seuraavaksi hänet komennettiin 1. marraskuuta 1926 alkaen koulutusaliupseeriksi Helsingin komennuskomppaniaan. Svärd erosi armeijasta 28. helmikuuta 1929 ja työskenteli myöhemmin Tie- ja vesirakennusten ylihallituksen palveluksessa Ivalossa vuoteen 1933 saakka, jolloin hän palasi takaisin armeijan palvelukseen ja sijoitettiin koulutusaliupseeriksi 16. syyskuuta 1933 alkaen Joensuun rajavartiostoon.
Saffron Waldenin rautatieasema

Historia

Saffron Waldenin asema avattiin 23. marraskuuta 1865. Se oli aluksi Saffron Walden Railwayn pääteasema, sillä radan jatke Bartlow’hun aukesi vasta 26. lokakuuta 1866.
Asemalla oli yksi 62-metrinen laituri sekä vaaleista tiilistä tehty H-kirjaimen muotoinen asemarakennus, joka oli aseman ja Saffron Waldenin kaupungin kokoon nähden poikkeuksellisen suuri. Rakennuksessa oli lipunmyyntitoimisto, odotushuone ja WC-tilat, ja lisäksi erillinen odotushuone ja WC naisille. Yläkerrassa oli asemamestarin asunto. Asemamestarin toimisto oli erillisessä rakennuksessa, joka sijaitsi asemarakennuksen ja opastinrakennuksen välissä.
Aseman länsipuolella oli lisäksi tavaraliikennettä varten suuri ratapiha, joka levittäytyi linjan kummallekin puolelle. Radan eteläpuolella oli lähes 200 metrin pituinen Dixien sivuraide. Sen vieressä oli lastausalue, jonka itäpäässä oli 1,5 tonnin nosturi. Radan pohjoispuolella taas oli silmukkasivuraide, jolle pääsi kummastakin suunnasta. Se kulki suuren tiilisen rahtivajan läpi, jossa oli toinen 1,5 tonnin nosturi. Rahtivajan ja aseman välissä oli lastausalue ja karja-aitauksia. Vajan länsipuolella oli hiiliastioita ja kaksi lyhyttä pistoraidetta, joilla oli kääntöpöydät vaunuja varten. Tavararatapihalle mahtui kaikkiaan 112 vaunua.
Asemalta lähti myös yksityisiä sivuraiteita. Laituria vastapäätä oli kääntösilmukka, josta lähti pitkä sivuraide South Roadin alitse Gas Houselle ja Anglo American Oil Companyn tankeille. Tätä sivuraidetta pitkin pääsi myös veturitallille, kääntöpöydälle ja rautatieyhtiön valimolle. Alueella oli lisäksi myös yksiraiteinen vaunutalli, mutta se purettiin pian, sillä sitä pidettiin tarpeettomana. Veturitalli avattiin 22. lokakuuta 1866 ja suljettiin virallisesti heinäkuussa 1958, kun linjalla siirryttiin dieselkäyttöisiin kiskobusseihin. Saffron Waldenissa oli kuitenkin vielä tämänkin jälkeen pieni dieselkäyttöinen vaihtotyöveturi, jota säilytettiin veturitallissa vaihtotöiden välillä.
Rautateiden käyttäjämäärät laskivat sodan jälkeen, ja vuoden 1963 Beechingin leikkauksissa Saffron Walden Railwayta ehdotettiin suljettavaksi. Paikallisten vastustuksesta huolimatta matkustajaliikenne linjalla loppui 7. syyskuuta 1964. Saffron Waldenin asema suljettiin samana päivänä. Tavararatapiha pysyi käytössä vielä 2,5 kuukautta, mutta sekin suljettiin 28. joulukuuta 1964.

Nykytila

Suurin osa asema-alueesta on otettu uusiokäyttöön, ja vanhaa ratalinjaa pitkin kulkee tie. Jäljellä on asemarakennus ja lyhyt pätkä laituria, jotka ovat yksityisasuntoina.
Džungarian portti

Džungarian portti (kiin. 阿拉山口, Ālā Shānkǒu) on Kiinan ja Keski-Aasian yhdistävä sola. Se sijaitsee Xinjiangin ja Kazakstanin välissä olevan Džungarian Alatau -vuorijonon itäisessä päässä. Sola on muodostunut vuoriston halkaisevan siirroslinjan takia. Se on ollut pitkään merkittävä ihmisten ja tavaroiden kulkureitti, ja sen kautta kulkee nykyään Kiinan ja Kazakstanin välinen rautatielinja.
From Her to Eternity

Nauhoitus

Kappaleet "Saint Huck", "Wings off Flies" ja "A Box for Black Paul" nauhoitettiin The Gardenissa syys-lokakuun aikana 1983. Suurin osa kappaleista nauhoitettiin Lontoossa Trident Studioilla maaliskuussa 1984. Nimikkokappale "From Her to Eternity" nauhoitettiin albumin julkaisun jälkeen Berliinissä vuonna 1987 ja kappale esiintyy Wim Wendersin elokuvassa Berliinin taivaan alla.

Kappaleet

Levyn aloitusraita "Avalanche" on cover Leonard Cohenin kappaleesta ja "In the Ghetto" taas on versio Mac Davisin Elvikselle kirjoittamasta hittikappaleesta.
Nikolaus Ludwig von Zinzendorf

Nikolaus Ludwig von Zinzendorf (26. toukokuuta 1700 Dresden – 9. toukokuuta 1760) oli saksalainen kreivi sekä uskonnollinen julistaja, joka oli sekä herrnhutilaisuuden perustaja että johtaja.
Zinzendorfin isoäiti oli harras pietisti ja Philip Jakob Spenerin ystävä. Tätä kautta hän sai kosketuksen pietismiin. Hän kävi koulun (1710–1716) Hallessa August Hermann Francken koulussa, jossa vaikutti Hallen pietismin nimellä vaikuttanut kristillinen herätysliike. Perheen painostuksesta hän siirtyi opiskelemaan lakia Wittenbergiin. Siellä hän tapasi ortodoksiluterilaisia eli puhdasoppisia luterilaisia ja huomasi pietismin ja ortodoksiluterilaisten välillä vallinneen jännitteen. Vuonna 1722 hän avioitui Dresdenissä Ermuthe Dorothea von Reussin kanssa. Heidän perheeseensä syntyi 12 lasta. Zinzendorf kuoli vuonna 1760.
Tutustutuminen hallelaisiin pietisteihin vaikutti hänen myöhempään elämäänsä. Hän huomasi, että kaikista erimielisyyksistä huolimatta heillä oli samanlainen uskonnollinen pohja. Hän irtautui 1730-luvulla pietisteistä ja hylkäsi monia pietistisiä korostuksia. Hän salli kartanolleen Berthelsdorfiin muodostua ekumeenisen pakolaisyhteisön, ja otti suojelukseensa hyvin erilaisista kristillisistä liikkeistä ja opeista tulleita ihmisiä. Valtaosa tämän yhteisön varhaisista jäsenistä oli Böömistä ja Määristä uskonvainoja paenneita hussilaisia, jotka kokivat, että Herrnhutissa oli kyse vanhan hussilaisen veljeysihanteen (unitas fratrum) uudesta tulemisesta. Tämä liike alkoi kutsua itseään herrnhutilaisuudeksi, joka tarkoittaa "Herran varjeluksen alla". Termi esiintyy ensimmäisen kerran lähteissä 1724. Zinzendorf suvaitsi hyvinkin erilaisia opillisia painotuksia, sillä uskon ytimessä ei hänen mielestään ollut puhdasoppi vaan sydämestä nouseva rakkaus Vapahtajaan. Yhteisöön kuului 1700-luvulla jopa viisisataa schwenckfeldiläistä. Yhteisö joutui kuitenkin viranomaisten hampaisiin. Jälkimmäisen tarkastuksen yhteydessä 1737 Zinzendorf pakeni pitkälle matkalle päätyen lopulta koloniaaliseen Amerikkaan. Herrnhutilaisuuden keskus Yhdysvalloissa sijaitsee Pennsylvanian osavaltiossa, Betlehemin kaupungissa.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on yksi Zinzendorfin virsi, numerolla 388 "Jeesus johdata, tiemme kulkua." Ruotsin kirkon virsikirjassa on yksi Zinzendorfin kirjoittama virsi, numerolla 58 "Sydän auki toisillenne". Se on Pekka Kivekkään käännös vuodelta 1998. Virren saksankielisen tekstin alkusanat ovat: Herz und Herz vereint zusammen.