Juokse kuin varas

Juoni

Elokuvan tapahtumat käynnistyvät 1960-luvun puolivälin Helsingissä. Poliisi saattaa Suomesta karkotettua, osakepetoksesta epäiltyä Väinö Bartley Lanigania laivaan. Salamurhaaja yrittää ampua Laniganin, mutta osuu poliisiin, joka kuolee. Lanigan pääsee vapaaksi ja joutuu samalla epäillyksi poliisin murhasta. Hän etsii käsiinsä ammattihuijari Arvo Mäen, joka ilmiantoi hänet poliisille. Lanigan lupaa Mäelle 50 000 dollaria, mikäli tämä auttaa häntä löytämään Leonard Westonin, joka on todellisuudessa osakehuijauksen tekijä. Lanigan ja Mäki menevät tapaamaan yökerhon johtaja Helvi Östmania, joka osoittautuu petolliseksi. Östmanin aseistetut turvamiehet vangitsevat Laniganin, jonka kuitenkin pakenee ja piiloutuu 25-vuotiaan yökerholaulajattaren Marja Salon autoon. Salo ei liiemmin järkyty löytäessään vieraan miehen takapenkiltään. Hän ihastuu mieheen ja haluaa tämän kanssa naimisiin.
Poliisi on Laniganin jäljillä, sillä toinen yökerhon työntekijä tunnistaa etsintäkuulutetun lehtikuvasta ja soittaa poliisille. Salo uskoo, että Lanigan ei ole murhaaja. Hän vie miehen yöksi asuntoonsa. Matka jatkuu Hämeenlinnaan, ja Lanigan joutuu jälleen väijytykseen. Östmanin kätyri hyökkää hänen kimppuunsa, mutta jää tappelussa alakynteen. Lanigan pakenee Aulangolle, missä hänen on määrä tavata Salo. Seuraa matka vesibussilla hämäläisessä järvimaisemassa. Vesibussi vie Laniganin ja Salon Viidennumeron laiturille, missä he kohtaavat Mäen. Kolmikko hurauttaa autolla Westonin huvilalle. Mutta Mäki on ollut petollinen: hän on auttanut Östmania 50 000 markasta. Westonin ja Östmanin puoli jää tappiolle huvilassa syntyneessä konfliktissa, ja Mäki siirtyy jälleen Laniganin puolelle. Lopussa Lanigan pääsee pois Suomesta, avioliitosta haaveileva Salo juoksee hänen perässään lentokoneeseen. Mäki jää Suomeen harrastamaan seksiä aviomiestensä laiminlyömien vaimojen kanssa.

Kuvausaika ja -paikat

Juokse kuin varas -elokuva kuvattiin 6. heinäkuuta – 20. elokuuta 1964. Kuvauspaikkoja olivat muun muassa Helsinki, Espoo (Tapiola), Hämeenlinna, Valkeakoski, Hattula ja Sääksmäki. Sisäkuvia otettiin Helsingin Liisankadun SF-studioissa. Elokuva jäi studion 20-vuotisen historian viimeiseksi näytelmäelokuvaksi.

Arviot

Ilta-Sanomien kriitikon tuomio elokuvalle Juokse kuin varas oli tyly: "Suomalaista maisemaa ja lakkoilevia näyttelijöitä falskisti hyväksikäyttävä elokuva." Paula Talaskivi (Helsingin Sanomat) antoi ohjaajalle kiitosta suomalaisen maiseman löytämisestä ja Suomen esittämisestä modernina maana. Uuden Suomen kriitikon mielestä elokuvan olisi voinut ottaa parodiana, jos jostain olisi ilmennyt, että se on sellaiseksi aiottu. Yhdysvaltalaisen Variety-lehden mukaan Juokse kuin varas kuvasi Suomea niin häpeilemättömän edustavasti, että teos saattaisi merkitä Suomen matkailulle samaa kuin Kesäinen romanssi (Summertime) Venetsialle tai Kolme kolikkoa lähteessä (Three Coins in the Fountain) Roomalle.
Vuoden 2011 televisioesityksen yhteydessä eräs kriitikko kehui Thompsonin käsikirjoittajantaitoja, mutta kyseenalaisti hänen ohjaajankykynsä ja epäili Lindmanin ehtineen tässä viidennessä ohjauksessaan keskittyä enemmän rooliinsa kuin ohjaustyöhönsä. Lindmanille elokuva loi yhteyksiä kansainvälisiin tuotantoihin, joiden yhteyshenkilönä hän toimi pitkään. Toinen 2010-luvun kriitikko piti elokuvaa sanailultaan sujuvana mielenkiintoisena ajankuvana ja erikoisuutena. Elokuvaa on luonnehdittu koomiseksi jännityselokuvaksi.
Mannola luonnehti Kalle Peronkosken kuvausta erinomaiseksi televisiohaastattelussa vuonna 2011.

Huomioita

Elokuvan ensi-iltavuonna Suomessa valmistui vain kahdeksan elokuvaa. Juokse kuin varas sai keskimääräistä enemmän katsojia, 80 000, ja se äänestettiin suosituimmaksi kotimaiseksi elokuvaksi Elokuva-Aitan äänestyksessä. Elokuva sai Yhdysvaltain ensi-iltansa Dallasissa 8. kesäkuuta 1966. Yhdysvalloissa elokuvan menestys jäi vähäiseksi.
Suomalaisten näyttelijöiden pitkä lakko kierrettiin tuottamalla elokuva Sveitsissä.
Juokse kuin varas julkaistiin Suomessa DVD:nä vuonna 2017. Julkaisu perustuu Kansallisen audiovisuaalisen instituutin kunnostamaan digitaaliseen esityskopioon, ja DVD:n lisämateriaalina on Kari Uusitalon johdanto, elokuvan ennakkomainos sekä kaksi Laihasen lyhytelokuvaa: Hämeenlinna, ensi kerran (1958) ja Espoo (1978).