google/wiki40b huggingface dataset:
Teloittaja (elokuva)

Teloittaja (Avenging Force) on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva, jonka pääosassa nähdään Michael Dudikoff.

Juoni

Entinen CIA-agentti Matt Hunter viettää rauhallista elämää siskonsa Sarahin kanssa, Matt ja Sarah matkaavat isoisänsä kanssa Mattin ystävän Larryn luokse, joka pyrkii poliitikoksi. Festivaaleilla joukko terroristia yrittävät murhata hänet, mutta epäonnistuvat, mutta Larryn poika saa surmansa. Matt ottaa yhteyttä CIA:n päämajaan, jossa hän saa kuulla lisää terroristeista ja ihmismetsästyksen jäsenistä. Matt ei ota tehtävää vastaan riskien takia. 
Myöhemmin Matt ja Larry ajavat kaatopaikalle, jossa heitä odottaa joukko terroristeja. Miehet pieksevät kaikki lukuun ottamatta yhtä, joka pääsee karkuun. Tilanne saa paikalle neljä ihmismetsästäjää, jotka ottavat homman haltuun monen terroristin epäonnistuttua tappamaan Larryn. Samana iltana ihmismetsästäjät hyökkäävät Mattin maatilalle ja polttavat talon ja saavat tapettua Larryn ja hänen perheensä. Metsästäjät ottavat Mattin siskon Sarahin vangiksi ja lyövät Mattin tajuttomaksi. Seuraavana iltana Matt menee pieneen kylään etsimään siskoaan. Löydettyään hänet he pakenevat läheiselle suolle, kun samaan aikaan ihmismetsästäjät pukevat naamionsa ja varusteensa ja lähtevät takaa-ajamaan heitä. Seuraavana aamuna Matt herää pieneen takaa-ajajan ääneen. Matt käy pienen kamppailun hänen kanssaan ja saa tämän kuoliaaksi terävään puunrunkoon. Seuraavana hän käy kamppailun lihaksikkaan vastustajan kanssa. Matt jää pahasti alakynteen, mutta saa otteen ja ampuu käsijousella vastustajaa rintaan. Kolmas takaa-ajaja löytää heidät, jossa hän ampuu haulikolla heitä, ja Sarah saa pienen osuman. Matt käy kamppailun kolmannen jäsenen kanssa, jolloin hän iskee puukon tämän rintaan. Matt ja Sarah ovat melkein päässeet turvaan, kunnes neljäs ja viimeinen jäsen nousee joelta kuristaen Mattia, mutta Matt iskee veitsellä hänen jalkaan ja hän pakenee.
Matt saapuu viimeisen jäsenen kartanolle, jossa he käyvät kamppailun viimeisen kerran. Matt onnistuu tappamaan hänet ja poistuu paikalta. CIA onnittelee Mattia työstä, kunnes selviää myös että vastustajilla oli vielä yksi jäsen, jota ei koskaan mainittu tai löydetty.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo elokuvan tarjoavan ”väkivaltaa ja raakaa ihmismetsästystä alan harrastajille” ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Dandanqanin taistelu

Tausta

Nykyisen Afganistanin Ghaznista käsin hallinnut ghaznavidihallitsija Mahmud Ghaznilainen oli luonut noustuaan valtaan vuonna 997 suuren valtakunnan valloitusretkillään Afganistanissa, Intian niemimaalla ja Persiassa. Mahmud kuoli vuonna 1030 ja samoihin aikoihin alueelle oli alkanut muodostua ghaznavidien tavoin toinen turkkilainen valtakunta. Seldžukit alkoivat työntyä Mahmudin seuraajan Masud I:n valtakaudella Amudarjan yli ghaznavidien hallitsemaan Khorasaniin. Ghaznavidit olivat tuolloin sidottuja sotiinsa Pandžabissa, mutta lopulta vastatakseen seldžukkien muodostamaan uhkaan Masud päätti tehdä suuren sotaretken Transoksaniaan.

Taistelu

Dandanqanin taistelu käytiin 23. toukokuuta 1040 nykyisen Turkmenistanin Dandanqanissa. Dandanqan oli pieni kaupunki Karakumin aavikolla jonkin matkan päässä Mervin kaupungista. Mahmud oli johtanut paikalle suuren ghaznavidiarmeijan, johon kuului esimerkiksi raskasta ratsuväkeä ja sotanorsuja. Armeija oli kuitenkin heikentynyt alueella vallinneen kuivuuden ja nälänhädän takia. Seldžukkiarmeija käsitti noin 16 000 miestä ja heitä johtivat veljekset Toghril Beg ja Chaghri Beg. Raskaammin aseistettu ghaznavidiarmeija kärsi perusteellisen tappion nopeammin liikkuville seldžukkien ratsujousimiehille. Ghaznavideja johtanut Masud pääsi itse pakenemaan taistelukentältä.

Seuraukset

Ghaznavidit menettivät taistelun jälkeen koko valtakuntansa länsipuoliskon seldžukeille. Heidän onnistui kuitenkin pitää hallussaan Kabulin laakso ja Pohjois-Intia. Seldžukit olivat joka tapauksessa nousseet heidän tilalleen alueen voimakkaimmaksi turkkilaiseksi valtakunnaksi. Ghaznavidit tekivät myöhempien hallitsijoidensa kausilla rauhan seldžukkien kanssa, mutta samalla heistä tuli käytännössä heidän vasallejaan.
Tansaniannaamiokutoja

Levinneisyys

Tansaniannaamiokutojaa tavataan Tansaniassa ja Sambiassa. Lajia on kuvattu paikallisesti yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tuileries’n palatsi

Tuileries’n palatsi (ransk. Le palais des Tuileries) oli Pariisin keskustassa sijainnut palatsi, joka kuului samaan pihapiiriin Louvren palatsin kanssa. Tuileries’n rakentaminen aloitettiin vuonna 1564, samaan aikaan kuin puutarha, joka tunnetaan nimellä Tuileries’n puisto, les Jardins des Tuileries. Palatsia laajennettiin useaan otteeseen kunnes se sulki Louvren pihapiirissä olleen aukon. Tuileries’n palatsi tuhoutui vallankumouksellisen Pariisin kommuunin kannattajien sytyttämässä tuhopoltossa vuonna 1871.

Historia

Palatsin rakentaminen alkoi Katariina de’ Medicin aloitteesta vuonna 1564 paikalle, jossa oli aikaisemmin valmistettu ja poltettu tiiliä. Tästä palatsi ja sen yhteyteen rakennettu puisto saivat nimensä, joka tarkoittaa ”tiilitehtaat”. Rakentamista jatkettiin seuraavina vuosisatoina kunnes julkisivun pituus saavutti 266 metrin pituuden. 
Tuileries’n palatsi palveli 1500–1800-luvuilla ajoittain kuninkaallisena asuntona. Sen asukkaita olivat Henrik IV ja Ludvig XIV, joka asui siellä ennen kuin siirsi hovinsa rakennuttamaansa uuteen Versailles’n palatsiin Pariisin ulkopuolelle.  Aurinkokuninkaan lähdettyä osa tiloista toimi hovin teatterina, kunnes Ludvig XVI joutui perheineen Ranskan vallankumouksen aikana palaamaan Pariisiin ja asumaan palatsissa vartioituna. Kansanjoukkojen suorittama Tuileries’n palatsin valtaus 10. elokuuta 1792 oli eräs vallankumouksen käännekohdista ja johti monarkian lakkauttamiseen reilua kuukautta myöhemmin.
Kansalliskonventti asettui palatsiin 10. toukokuuta 1793 ja palatsi sai uuden nimen, kansallispalatsi, le palais national. Palatsia käytettiin kokoustiloina. 
Kuningaskunnan palauttamisen jälkeen Tuileries oli taas kuninkaallinen asunto Ludvig XVIII:n aikana ja se palveli  keisarikuntaa vielä Napoleon III:nkin asuntona, kunnes Pariisin kommuuni teki uutena omistajana siitä kaikille avoimen teatterin ja konserttisalin. Toukokuussa 1871 palatsi kuitenkin poltettiin tahallisesti. Se paloi kolme päivää, kunnes 27. toukokuuta jäljellä olivat vain mustuneet rauniot.
Oltuaan kaksitoista vuotta paikoillaan rauniot purettiin vuonna 1882 ja tilalle rakennettiin siihen kuuluneen puiston laajennus, joka noudattaa André Le Nôtren suunnittelemaa kaavaa vuodelta 1664.

Uudelleenrakentamissuunnitelmat

Ranskassa on alettu 2000-luvulla tutkia mahdollisuutta rakentaa palatsi uudelleen yksityisten yritysten rahoituksen turvin. Uudelleenrakentamista tutkinut komissio jätti raporttinsa helmikuussa 2007. Se arvioi kustannusten nousevan 340 miljoonaan euroon.
Eco-Drive

Eco-Drive on japanilaisen kellovalmistaja Citizenin valmistama kellosarja, joka toimii aurinkovoimalla. Ensimmäinen Eco-Drive kello julkaistiin myyntiin vuonna 1995.
Remo – aseeton ja vaarallinen

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen moittii elokuvan ”kankeaa väkivaltakuvastoa” ja antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Johan Antero Cederberg

Johan Antero (Anders) Cederberg (18. toukokuuta 1852 Lohtaja – 28. tammikuuta 1915 Mikkeli) oli suomalainen kirkkohistorioitsija ja pappi. 
Cederbergin vanhemmat olivat Jurvan ja Mustasaaren kirkkoherra, rovasti Jakob Cederberg (1825–1887) ja Katarina Matilda Muhr. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lukiosta 1870. Cederberg valmistui filosofian kandidaatiksi 1876 ja suoritti teologisen erotutukinnon 1879. Hänet vihittiin papiksi 1879 ja myöhemmin hän valmistui teologian kandidaanitksi 1898 sekä sai teologian kunniatohtorin arvon 1907. Cederberg toimi kirkkoherrana Uudessakaupungissa vuodesta 1886, Tohmajärvellä vuodesta 1895 ja viimeksi Mikkelin maaseurakunnassa vuodesta 1907.
Cederberg julkaisi uusintapainoksia vanhoista julkaisuista, muun muassa Manuale Aboensen, sekä teokset Historiallisia kokoelmia I–II (1886-1889) ja Lehtiä Turun tuomiokapitulin historiasta (1892).
Cederbergin Fennica-kokoelma oli Suomen suurimpia yksityiskokoelmia.
Cederberg oli naimisissa vuodesta 1880 Minna Elisabet Hjeltin kanssa. Heillä oli yksitoista lasta, muun muassa Lauri Cederberg ja Arno Cederberg.
Ugo Falena

Ugo Falena (25. huhtikuuta 1875 Rooma – 20. syyskuuta 1931 Rooma) oli italialainen näytelmäkirjailija ja elokuvaohjaaja.
Falena työskenteli 1900-luvun alussa näytelmäkirjailijana, teatterinjohtajana ja kriitikkona. Hänen sentimentaalisista komedioistaan tunnetuimpia ovat Il signor Principe (1911), Romeo e Giuletta (1912), L’ultimo lord (1925) ja Vendetta di Demostene (1930). Vuonna 1909 Falenasta tuli Film d’Arte Italianan taiteellinen johtaja. Hän ohjasi muun muassa elokuvat Salomé ja Francesca da Rimini (molemmat 1910) ja houkutteli elokuva-alalle tunnettuja teatterinäyttelijöitä kuten Ermete Novelli, Maria Jacobini ja Francesca Bertini. Myöhemmin Falena työskenteli muun muassa Tespi Filmillä ja Galatea Filmillä.
Lucinda Williams

Lucinda Williams (s. 26. tammikuuta 1953 Lake Charles, Louisiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen rock-, folk- ja countrylaulaja ja -lauluntekijä. Hän on voittanut Grammyn kolmesti, ja Time nimesi hänet vuonna 2002 "Amerikan parhaaksi lauluntekijäksi". 
Williams muutti vuonna 1978 Jacksoniin Mississippiin levyttämään ensimmäistä albumiaan ja 1980-luvulla Los Angelesiin. Williams on esiintynyt omien albumiensa lisäksi vierailevana artistina Flogging Mollyn, Elvis Costellon, Michael Monroen ja Steve Earlen levyillä. 
Lucinda Williamsin isä on runoilija ja kirjallisuuden professori Miller Williams.
Georg Ebers

Georg Moritz Ebers (1. maaliskuuta 1837 Berliini, Saksa – 7. elokuuta 1898 Tutzing, Saksa) oli saksalainen egyptologi ja kirjailija. Vuonna 1875 Ebers löysi yhtenä merkittävimpinä muinaisina löytöinä pidettävän Ebersin papyruksen, joka on nimetty hänen mukaansa. Papyrusarkeille painettu egyptiläinen lääketieteellinen kirjoitus on peräisin noin vuodelta 1550 eaa.

Elämä ja teoksia

Ebers opiskeli oikeustiedettä Göttingenin Georg-August-yliopistossa ja myöhemmin itämaisia kieliä sekä arkeologiaa.
Ebers julkaisi elämänsä aikana myös monia kuuluisia muinaisegyptiä käsitteleviä romaaneja, kuten vuonna 1864 julkaistu Eine ägyptische Königstochter, joka käsittelee romantiikkaa.
Amrita Sher-Gil

Elämänvaiheita

Amrita Sher-Gilin isä oli sikhiaristokraatti Umrao Singh Sher-Gil Majithia ja äiti Marie Antoniette Gottesmann, Unkarin juutalainen oopperalaulaja.
Sher-Gilin lahjakkuus huomattiin jo lapsuudessaan. Hän aloitti piirtämisen ja maalaamisen jo lapsena pyytäen perheen palvelijoita malleikseen. Lapsuuttaan Sher-Gil luonnehti yksinäiseksi ja aloittaneensa silloin koko elämänsä mittaisen sisäisen äänensä tutkimisen. 
Perhe koki Unkarissa talousvaikeuksia ja muutti vuonna 1921 Intiaan, Shimlaan, Himalajan juurelle. Perheen isä Umrao oli kiinnostunut valokuvauksesta ja säilyneet valokuvat kertovat perheen viettäneen etuoikeutetun yläluokan elämää.  
Amritan äiti palasi tyttärensä kanssa Eurooppaan, Italiaan, vuonna 1924. Katolisessa tyttökoulussa Sher-Gil ei viihtynyt sen ankaran kurin takia, mutta hän pääsi kouluaikana näkemään italialaisten renessanssimestareiden teoksia, jotka innostivat hänet maalaustaiteeseen. Hänen kapinallisuutensa vallitsevia totuuksia kohtaan nousi pinnalle ja hän julisti koulussa olevansa ateisti.  
Vuonna 1929 Sher-Gil lähti Pariisiin opiskelemaan maalaustaidetta. Opiskelupaikkana oli École National des Beaux-Arts. Hän oli vain 16- vuotias. Hän maalasi tuolloin omakuvia ja muotokuvia ystävistään. Ranskassa vallitsi tuolloin maalaustaiteessa akateeminen realismi ja se vaikutti hänen taiteeseensa. Hän ihaili erityisesti Suzanne Valadonia. Pariisin vuosinaan hän osallistui aktiivisesti seuraelämään ja hänellä oli rakkaussuhteita naisten ja miesten kanssa. Hänen maalauksensa herättivät huomiota ja vuonna 1933 niitä oli esillä Grand Salon de Parisissa. Shrer-Gil oli nuorin ja ainoa aasialainen taiteilija joka sai kyseisen kunnian.    
Boheemielämä ja taideopiskelu kestivät viisi vuotta ja Sher-Gil palasi Intiaan. Nyt hänen maalauksensa olivat täysin intialaisia niin aiheiltaan kuin sielultaan. Hän kuvasi köyhiä maalaisia ja kerjäläisiä. Vuonna 1937 hän teki maalausmatkan Etelä-Intiaan ja matka selvensi hänen maalaustyyliään. 
25- vuotiaana Sher-Gil yllätti perheensä iloisesti ilmoittamalla menevänsä naimisiin. Puolisosta perhe ei tosin ollut iloinen. Sulhanen oli äidille sukua, hän oli unkarilainen lääkäri Victor Egan. Avioliitto solmittiin Unkarissa vuonna 1938. Sher-Gil sanoi, että tunsi itsensä heikoksi ja tarvitsi itselleen aviomiehen pitämään hänestä huolta. 
Aviopari palasi Intiaan vuonna 1939. Vuonna 1941 Sher-Gilin terveys heikkeni ja nykyään arvellaan, että kuolema johtui hänelle tehdyn abortin jälkiseurauksista.

Arvioita elämäntyöstä

Intian hallitus on julistanut Amrita Sher-Gilin töiden olevan kansallisaarteita.  Valtaosa hänen töistään on esillä Intian kansallisessa modernin taiteen galleriassa.  Toisaalta kansallismielisesti ajattelevat intialaiset ovat moittineet häntä siitä, että hänen töissään ei näy merkkiäkään Intian itsenäisyystaistelusta.  
Nykyään hänen värikkäitä ja eloisia maalauksiaan pidetään klassikkoina sekä Intian että Euroopan taiteessa.
Pohjois-Karjalan Ammattiopisto Valtimo

Pohjois-Karjalan ammattiopisto Valtimo on ammattioppilaitos Valtimon kirkonkylällä Valtimon kunnassa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Opiston alana on metsätalous. Oppilaitos kouluttaa metsäkoneenkuljettajia ja harvesterinkuljettajia. Aikaisemmin koulun nimi oli Valtimon metsäkonekoulu. Oppilaitos on osa Pohjois-Karjalan koulutuskuntayhtymää.

Opiskelu

Opiskelu on käytännönläheistä. Työssäoppimisjaksoilla saa jo opiskeluaikana tuntuman oikeaan työelämään. Oppilaitos tarjoaa opiskelijoiden käyttöön laajan ja ajanmukaisen metsäkone- ja simulaattori-valikoiman. Koululla on myös simulaattoreita puutavara-auton kuljetukseen. Koululle tuli uusi Valmet-simulaattori syksyllä 2006, ja vuonna 2016 koululle tuli uusi Komatsu-simulaattori. Simulaattorissa on muun muassa kolmen videoprojektorin muodostama kuva, joka visualisoi ympäröivän keinomaailman ajajalle kolmelta eri suunnalta eli edestä ja sivuilta.
Kaikki kolmevuotiset tutkinnot tuottavat opinnot päättävälle yleisen jatkokoulutuskelpoisuuden.
Ponsse-asentajakoulutuksessa erikoistutaan Ponsse-metsäkoneasentajaksi.
Metsäkoneenkuljettajan ammattitutkinnon ohessa voi opiskella kaksoistutkintona myös ylioppilastutkinnon Nurmeksen lukiossa. Kaksoistutkinnon voi suorittaa noin neljässä vuodessa.
Bagnoregio

Maantiede

Bagnoregio sijaitsee Keski-Italiassa Volsinin vuoristossa noin 90 kilometriä Roomasta pohjoisluoteeseen ja noin 25 kilometriä Viterbosta pohjoiseen. Bagnoregiosta kymmenisen kilometriä länteen sijaitsee Bolsenanjärvi. Maanjäristysriskiä arvioivassa neliportaisessa Classificazione sismica -luokituksessa Bagnoregion vyöhykkeeksi on määritelty 2B.

Historia

Bagnoregion alueella on todistettavasti asuttu jo neoliittisella kaudella 6000–3000 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Etruskien aikakaudella paikkakunta oli Volsiniin kaupungin vaikutuspiirissä. Roomalaiset ottivat alueen haltuunsa vuonna 264 eaa. Rooman valtakunnan romahdettu aluetta hallitsivat muun muassa visigootit, langobardit ja frankit. Sittemmin Bagnoregiosta tuli osa Kirkkovaltiota, joka liitettiin Italiaan vuonna 1870.
Bagnoregion nimi oli muinoin Balneum Regium, josta se kehittyi muotoon Bagnorea. Legendan mukaan eräs langobardien kuningas - kenties Alboin - paranteli vaivojaan Balneum Regiumin tervehdyttävillä vesillä. 
Vuonna 1695 Bagnoregioa runteli maanjäristys, jossa kuoli 32 ihmistä.
Bagnoregion väkiluku oli korkeimmillaan 1900-luvun alussa, jolloin asukkaita oli yli 5 000. Väkimäärä kääntyi toisen maailmansodan jälkeen laskuun, joka tasaantui 2000-luvulla.

Talous ja liikenne

Bagnoregion perinteisiin elinkeinoihin kuuluu käsityöläisyys. Turisteja houkuttelee paikkakunnalle etenkin Civita di Bagnoregio, jonka yhdistys nimeltään I borghi più belli d'Italia on kelpuuttanut Italian kauneimpien kylien joukkoon. Bagnoregion muut kylät ovat Capraccia, Castel Cellesi, Ponzano ja Vetriolo.
Bagnoregion paikallisen maantieliikenteen tärkein yhteys on strada provinciale 6. Italian merkittävin moottoritie Autostrada del Sole (Milano–Napoli) kulkee Bagnoregion itäpuolitse. Orvieton liittymästä on yhteys alemman tason tieverkkoon, jota myöten pääsee Bagnoregion alueelle. Lähin rautatieasema on Montefiasconen kaupungissa Bagnoregion lounaispuolella.
Otto Leskinen

Seuraura

Leskinen on Pieksämäen Pallo-Seppojen kasvatti. Hän pelasi B2- ja C-juniorina myös PiPS:n sekä seuran varkauslaisen Warkiksen ja Suonenjoen Kiekko-Karhujen yhdistelmäjoukkueissa. Kaudella 2010–2011 Leskinen pelasi Warkis/PiPS:ssä C-nuorten II-divisioonan pronssia. Hän debytoi PiPS:n miesten joukkueessa jo 14-vuotiaana yhden ottelun II-divisioonassa kaudella 2011–2012. Kauden 2012–2013 Leskinen pelasi siellä suurimmaksi osaksi II-divisioonaa ja Suomi-sarjan karsintasarjaa.
Kaudeksi 2013–2014 Leskinen siirtyi Kalevan Pallon B-nuoriin. Hänet valittiin kauden päätteeksi B-nuorten SM-sarjan toiseen tähdistökentälliseen. Kaudella 2014–2015 Leskinen oli seuran A-nuorten tehokkain puolustaja tehoilla 5+21=26. Huhtikuussa 2015 hän teki kolmivuotisen SM-liigasopimuksen KalPan kanssa. Leskinen teki liigadebyyttinsä 29. syyskuuta 2015 vieraissa Turun Palloseuraa vastaan, jolloin hän sai jääaikaa 11.12 minuuttia. Kaikkiaan Leskinen pelasi kauden 2015–2016 aikana SM-liigassa 19 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. KalPan A-nuorissa hän teki yli piste per peli -tahdilla 28 runkosarjaottelussa tehot 6+25=31, joilla Leskinen oli joukkueen tehokkain puolustaja ja sijoittui A-nuorten SM-liigan puolustajien pistepörssissä viidenneksi. Hänet valittiin sarjan toiseen tähdistökentälliseen.
Kausi 2016–2017 oli Leskiselle varsinainen tulokaskausi SM-liigassa. Hän teki 50 runkosarjaottelussa tehot 2+8=10 ja 14 playoff-ottelussa yhden maalin. Leskinen teki liigauransa avausmaalin 17. marraskuuta 2016 Oulun Kärppiä vastaan. Hänen liigauransa ensimmäinen playoff-maali syntyi ensimmäisessä välieräottelussa 5. huhtikuuta 2017 JYPiä vastaan. Leskisen osuma jäi KalPan 2–0-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Marraskuussa 2017 hän teki joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. SM-liigakauden 2017–2018 päätyttyä Leskinen vahvisti KalPan A-nuoria pudotuspeleissä, jotka päättyivät Suomenmestaruuteen.
Kesällä 2018 NHL-varaamaton Leskinen sai kutsun Montréal Canadiensin kehitysleirille. Kaudella 2018–2019 hän teki läpimurron SM-liigan eliittiin. Leskinen oli tehoilla 8+23=31 KalPan tehokkain puolustaja ja neljänneksi paras pistemies. Hän jakoi koko SM-liigan puolustajien pistepörssin seitsemännen sijan Tapparan Valtteri Kemiläisen kanssa.
Toukokuussa 2019 Leskinen teki kaksivuotisen NHL-tulokassopimuksen Montréal Canadiensin kanssa. Syksyn harjoitusleirin päätteeksi seura lähetti hänet AHL-joukkue Laval Rocketin vahvuuteen.

Muuta

Leskisen isoveli Ville pelaa SM-liigaa hyökkääjänä Mikkelin Jukureissa. Otto Leskinen valmistui keväällä 2016 merkonomiksi Savon ammatti- ja aikuisopistosta.
Daphne Zuniga

Daphne Eurydice Zuniga (esp. alun perin Zúñiga; s. 28. lokakuuta 1962) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Berkeleyssä, Kaliforniassa. Hänellä on guatemalalaisia, puolalaisia ja suomalaisia sukujuuria äitinsä puolelta.
Zuniga valmistui Woodstock Union High Schoolista vuonna 1980 ja opiskeli myös Kalifornian yliopistolla Los Angelesissa. Hän esitti vuosina 1992–1996 yhtä tunnetuimmista rooleistaan, Jo Reynoldsia, televisiosarjassa Melrose Place. Myöhemmin Zuniga näytteli Tunteet pelissä -sarjassa Victoria Davisia.
Zunigalla on ollut myös lukuisia elokuvarooleja esimerkiksi Avaruusboltseissa (1987) ja Kärpänen II:ssa (1989).
Aleksandra Marinina

Aleksandra Marinina (ven. Александра Маринина), oikealta nimeltään Marina Anatoljevna Aleksejeva (ven. Марина Анатольевна Алексеева, s. 16. heinäkuuta 1957 Lviv, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen rikoskirjailija. Hän on julkaissut 25 romaania, joita on käännetty 20 kielelle.
Marininan isä oli etsivä ja äiti oikeustieteen tohtori. Marinina itse väitteli oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1986. Ennen kirjailijanuraansa hän työskenteli pitkään Neuvostoliiton ja Venäjän sisäministeriössä. Vuonna 1998 hän siirtyi vapaaksi kirjailijaksi miliisin everstiluutnantin arvosta, jaostopäällikön paikalta Moskovan oikeustieteellisessä instituutissa.
Marininan rikoskirjojen päähenkilö on rikostutkija Anastasia Kamenskaja. Suomessa Marininan kirjoja julkaisee Otava, sekä Loisto.
Platina(IV)fluoridi

Ominaisuudet ja valmistus

Huoneenlämpötilassa platina(IV)fluoridi on kellanpunaista tai kellanruskeaa kiteistä ainetta. Yhdiste reagoi veden kanssa. Kiderakenteeltaan aine muistuttaa iridium(IV)fluoridia. Platina(IV)fluoridia voidaan valmistaa fluoraamalla platina(II)fluoridia tai platina(IV)bromidia bromitrifluoridin avulla. Sitä muodostuu myös platinan ja fluorin välisellä reaktiolla sekä ksenontetrafluoridin vaikuttaessa platinaan.
Esau

Esau (Vanhassa kirkkoraamatussa Eesau) (hepr. ‏עֵשָׂו‎, ʿĒśāw, "karvainen") oli Raamatun Vanhassa testamentissa Iisakin ja Rebekan poika ja patriarkka Jaakobin vanhempi kaksosveli. Raamatun mukaan hän oli edomilaisten kantaisä. Esaun jälkeläiset liittyvät myös arabien esi-isänä pidettyyn Ismaeliin avioliiton kautta. Esau metsästi paljon. Hän oli loistava metsästäjä. Luonteeltaan Esau on kuvattu suorasukaiseksi ja helposti kiihtyväksi, mutta myös jalomieliseksi. 
Esau oli isänsä Iisakin, hänen veljensä Jaakob taas äitinsä Rebekan lempilapsi. Rebekka juonitteli sokean Iisakin myöntämään esikoisoikeuden Esaun sijasta Jaakobille; Raamatussa ei tosin tarkemmin kerrota, mitä aineellisia tai henkisiä etuja esikoisoikeus merkitsi. Palattuaan eräänä päivänä metsästysretkeltään Esau pyysi veljeltään linssiateriaa. Jaakob vaati vastineeksi esikoisoikeutta, mihin Esau suostui. Aikanaan Jaakob sai Iisakilta esikoispojalle kuuluvan siunauksen ja pakeni heti tämän jälkeen kodistaan äitinsä neuvosta. Kuultuaan tapahtuneesta Esau raivostui ja päätti tappaa Jaakobin. Vuosia myöhemmin Esau kuuli Jaakobin sanansaattajilta, että veli halusi tavata hänet. Esau riensi syleilemään ja suutelemaan Jaakobia ja veljekset itkivät yhdessä; tämä on varmaankin koko Raamatun tunteikkain tapaamiskohtaus. Viimeisen kerran veljekset tapasivat isänsä Iisakin hautajaisissa. 
Länsimaisissa uskonnoissa Esauta pidetään metaforana kaikille, jotka petkutetaan huonoihin vaihtokauppoihin.
Kamtšatkan niemimaa

Luonto

Kamtšatka on pinnanmuodoiltaan varsin vaihteleva. Niemimaan keskiosissa kohoavat korkeat Sredinnyivuoret, rannikolla ja Kamtšatkajoen laaksossa maasto on paikoin alankoa. Vulkaaninen toiminta on vilkasta: alueella on 127 tulivuorta, joista 27 on toimivia. Korkein huippu on tulivuori Kljutševskaja sopka (4 750 m). Niemimaalla on myös geysirejä. Niemimaan ilmasto vaihtelee eri alueilla.
Brian Drummond

Ura

Drummond opiskeli näyttelemistä Studio 58 -teatterikoulussa, josta valmistuttuaan ryhtyi näyttelijäksi esiintyen teatterissa niin Kanadassa, kuin Yhdysvalloissa. Neljä vuotta myöhemmin hän kokeili esiintymistä televisiosarjoissa; Drummondin roolit olivat lähinnä cameoita.
Muutamia vuosia myöhemmin Drummond kuitenkin siirtyi täysipäiväiseksi ääninäyttelijäksi kuullessaan, että hänen kotikaupungissaan Vancouverissa oli tarjolla useita animaatioihin liittyviä rooleja. Tämän jälkeen hän on ollut yksi Kanadan tunnetuimmista ääninäyttelijöistä, ja hän on työskennellyt enimmäkseen Ocean Groupilla dubatessaan animesarjoja ja elokuvia. Dubbauksien lisäksi Drummon on ollut mukana myös alkuperäisissä äänirooleissa animaatioissa, kuten G.I. Joe Extreme, Beast Machines, Spider-Man Unlimited, Krypto the Superdog, Class of the Titans,  Storm Hawks, Hulk Vs, Hot Wheels Battle Force 5, ja Lego Ninjago.