google/wiki40b huggingface dataset:
Vilppu Kiljunen

Vilppu Pekka Kiljunen (s. 17. syyskuuta 1960) on suomalainen oopperaohjaaja. Hän on tehnyt oopperaohjauksia Suomessa muun muassa Savonlinnan Oopperajuhlille, Suomen Kansallisoopperaan sekä Vaasan ja Tampereen Oopperaan. Ulkomailla hän on ohjannut muun muassa Pietarissa Mariinski-teatterille, Tukholmassa Kuninkaalliselle oopperalle ja Moskovassa Bolšoi-teatterille.
Kiljunen pääsi ylioppilaaksi Helsingin ranskalais-suomalaisesta koulusta 1979. Helsingin yliopistossa hän opiskeli musiikki- ja teatteritiedettä sekä teoreettista filosofiaa. Hän opiskeli viulunsoittoa Helsingin konservatoriossa 1974–1982 sekä tanssia Tamara Rasmussenin ja Reijo Kelan johdolla. Vuosina 1980–1982 hän opiskeli Oopperan balettikoulussa Aku Ahjolinnan johdolla, sitten pantomiimia Pariisissa Marcel Marceaun johdolla 1982–1984. Kiljunen valmistui ohjaajaksi ja teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta 1990 ja suoritti oopperaohjauksen jatko-opintoja Moskovan Gitis-oppilaitoksessa.
Ohjaamisen lisäksi hän on toiminut Pieni Suomi -teatterin taiteellisena johtajana, ohjaajantyön lehtorina Teatterikorkeakoulussa sekä tuntiopettajana Turun Taideakatemiassa ja Taideteollisessa korkeakoulussa. Kiljunen on myös esiintynyt teatterissa ja elokuvissa sekä toiminut tanssijana.
Vilppu Kiljusen sisaruksia ovat poliitikko Kimmo Kiljunen ja kuvataiteilija Satu Kiljunen.
Formosat-5

Satelliitti

Formosat-5 on kaukokartoitussatelliitti, jonka päähyötykuormana on viisikaistainen SOC/CMOS -kaukokartoituslaitteisto, joka pystyy kahden metrin resoluutioon mustavalkokuvissa ja neljän metrin resoluutioon värikuvissa. Kaukokartoituslaitteisto ensimmäistä kertaa suunniteltu ja valmistettu kokonaisuudessaan Taiwanilla. Satelliitin toissijainen hyötykuorma, Advanced Ionospheric Probe (AIP) on taiwanilaisen National Central Universityn rakentama tutkimuslaite, joka tutkii ionosfäärin fysikaalisten olosuhteiden vaikutusta avaruussäähän ja tietoliikenteeseen. Satelliitti saa energiansa aurinkokennoista, ja sen massa on 525 kilogrammaa.
Satelliitin suunniteltu käyttöikä on noin viisi vuotta, ja se korvaa edeltäjänsä, Formosat-2:n.

Laukaisu

NSPO allekirjoitti laukaisusopimuksen yhdysvaltalaisen SpaceX:n kanssa kesäkuussa 2010. Satelliitti oli tuolloin tarkoitus laukaista SpaceX:n Falcon 1e -raketilla Omelekilta joulukuussa 2013 tai alkuvuodesta 2014. Satelliitti siirrettiin myöhemmin raskaammalle Falcon 9 -raketille -1e-version jäädessä toteutumatta. Satelliitti on tarkoitus laukaista 720 kilometrin aurinkosynkroniselle kiertoradalle Kalifornissa sijaitsevasta Vandenberg Air Force Basesta.
Satelliitin laukaisun toissijaisena hyötykuoramana on seattlelaisen Spaceflight Industriesin SHERPA-hyötykuorma-adapteri, joka kuljettaa kaikkiaan 87 pienempää hyötykuormaa (mm. mikrosatelliitteja ja cubesateja) kiertoradalle. SHERPAn hyötykuormana on myös Suomen ensimmäinen satelliitti, Aalto-1.
Norah Jones

Varhainen elämä

Norah Jones syntyi New Yorkissa 30. maaliskuuta 1979. Hänen alkuperäinen nimensä oli Geetali Norah Jones Shankar. Jonesin isä on tunnettu intialainen muusikko Ravi Shankar, jonka kanssa Jonesin äidillä oli lyhyt suhde. Jones kasvoi äitinsä hoivissa Grapevinessa Texasissa ja tutustui isäänsä paremmin vasta 18-vuotiaana.
Jazziin Jones tutustui taidesuuntautuneessa high schoolissa. Hän opiskeli jazzpianoa kaksi vuotta Pohjois-Texasin yliopistossa. Jones muutti kesäksi 1999 New Yorkin Greenwich Villageen ja päätti kesän jälkeen jäädä kaupunkiin. Hän alkoi kirjoittaa omia lauluja ja esiintyä laulajana. Hänen yhtyeensä äänitti syksyllä 2000 demoja Blue Note Recordsille, ja Jones teki levytyssopimuksen vuoden 2001 alussa. Vuoden 2001 aikana Jones esiintyi paljon Charlie Hunterin yhtyeen kanssa ja kirjoitti samalla lauluja esikoisalbumilleen.

Ura

Jonesin jazz-vaikutteinen esikoisalbumi Come Away with Me julkaistiin vuoden 2002 alussa. Se myi 18 miljoonaa kappaletta ja toi Jonesille viisi Grammy-palkintoa. Toisella albumillaan Feels Like Home (2004) Jones yhdisteli 1970-lukulaista laulaja-lauluntekijämusiikkia bluesiin, countryyn ja omaan pehmeään pianojazziinsa. Vuodesta 2003 vuoteen 2006 Jones esiintyi Little Willies -nimisessä yhtyeessä. Hänen seuraava sooloalbuminsa Not Too Late julkaistiin vuonna 2007. Sitä seurasivat The Fall (2009) ja ...Featuring Norah Jones (2010), jolla on vierailevia esiintyjiä. Little Broken Hearts ilmestyi vuonna 2012. Albumin Foreverly (2013) Jones teki yhdessä Billie Joe Armstrongin kanssa.
Jonesin, Sasha Dobsonin ja Catherine Popperin muodostama country-trio Puss N Boots julkaisi albumin No Fools, No Fun vuonna 2014.
Jones on voittanut urallaan yhdeksän Grammy-palkintoa.
Jonesin ensimmäinen filmirooli oli Wong Kar-wain ohjaamassa elokuvassa My Blueberry Nights, joka sai ensi-iltansa vuonna 2007.

Yksityiselämä

Jonesilla on kaksi lasta, jotka ovat syntyneet vuosina 2014 ja 2016. Hän on pitänyt lastensa isän pois julkisuudesta.
Myytinmurtajat (2. tuotantokausi)

Myytinmurtajat (MythBusters) on yhdysvaltalainen televisiosarja. Jokaisessa jaksossa keskitytään kahteen tai kolmeen kaupunkitarinaan, yleiseen uskomukseen tai nettihuhuun.

Jakso 14 - Myyttien uudelleenkäsittely

Tässä jaksossa Myytinmurtajat tutkivat uudelleen 1. kaudella ratkottuja legendoja.
Hjalmar von Wendt

Hjalmar Alexander von Wendt (1874–1948) oli suomalainen yritysjohtaja ja vuorineuvos. Hän oli Finlaysonin toimitusjohtaja 1917–1934 ja Finlayson-Forssan toimitusjohtaja 1934–1947.
Frej Fernström

Otto Frej Fernström (s. 1. marraskuuta 1914 Kankaanpää) on suomalainen pappi ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Fernströmin vanhemmat olivat apteekkari Otto Fredrik Fernström ja Aina Matilda Lassfolk. Hän pääsi ylioppilaaksi 1935 ja valmistui teologian kandidaatiksi 1939. Fernström suoritti pastoraalitutkinnon 1944 ja hän toimi sitten apulaispappina Helsingin pohjoisessa ruotsalaisessa seurakunnassa.
Aille

Aille on joki, joka virtaa Claren kreivikunnassa, Irlannissa. Joen alkulähde on Sliabh Elvan vuorella Burrenin alueella. Aille virtaa Lisdoonvarnan kylpyläkaupungin läpi kohti Doolinia, missä se saavuttaa meren Cliffs of Moherin lähettyvillä. Virratessaan Lisdoonvarnan läpi se muodostaa kuuluisat rikki-, rauta- ja magnesiumkaivot. Kesäisin joki usein kutistuu ja lähestulkoon häviää kalkkikiviluolastoon Doolinissa.
Erkki Aaltonen

Erik (Erkki) Verner Aaltonen (17. elokuuta 1910 Hämeenlinna – 8. maaliskuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän opiskeli musiikkia Sibelius-Akatemiassa (tuolloisessa Helsingin Konservatoriossa) 1929–1947. Hän aloitti pianon-, viulun- ja urkujensoiton opiskelulla. Myöhemmin hän opiskeli sävellystä 1933–1934 Väinö Raition ja 1945–1947 Selim Palmgrenin johdolla. Kaksivuotisen kapellimestarikurssin hän suoritti 1945–1947.
Erkki Aaltonen sävelsi viisi sinfoniaa, joista tunnetuin on toinen, lisänimeltään Hiroshima (1949), kaksi pianokonserttoa (1948 ja 1954), viulukonserton (1966), baletteja Kimmon kosto, Nummisuutarit, Lapponia 1 ja Lapponia 2, elokuvamusiikkia sekä useita kamarimusiikkiteoksia, viisi pianosonaattia, oboesonaatin, lauluja pianon säestyksellä ja kappaleita viululle ja huilulle.  Lisäksi mainittakoon orkesterisarja Macbeth ja kansanmusiikkia sinfoniaorkesterille. Hänen viimeisiä valmistuneita teoksiansa on Canto dell'umanita, kantaatti sekakuorolle, solistille ja orkesterille. Erkki Aaltosen sävellystuotantoa leimaa humanistinen ja sodanvastainen ajattelu, jonka pohjana ovat olleet hänen henkilökohtaiset sotakokemuksensa lääkintäaliupseerina.
Kapellimestarina Erkki Aaltonen johti vakinaisena tai vierailujohtajana ainakin seuraavia orkestereita ja kuoroja: Helsingin Kamarimuusikot r.y., Helsingin kaupunginorkesteri, Radion sinfoniaorkesteri, Kansallisoopperan orkesteri, Helsingin Teatteriorkesteri, Helsingin Torvisoittokunta, Tampereen kaupunginorkesteri, Turun kaupunginorkesteri, Porin kaupunginorkesteri, Lohjan kaupunginorkesteri, Kemin kaupunginorkesteri, Oulun kaupunginorkesteri, Tallinnan Radion Sinfoniaorkesteri, Krakovan Filharmoninen Orkesteri, Krakovan Radion Sinfoniaorkesteri, George Enescu Filharmonia, Bukarestin Radion Sinfoniaorkesteri, Sibelius-Akatemian Oppilasorkesteri, Polyteknikkojen Orkesteri, Pohjois-Haagan Orkesteri, Kemin Soitannollisen Seuran Orkesteri, Työväen orkesteri ja Kullervo-kuoro.
Erkki Aaltonen debytoi kapellimestarina 1948. Hän toimi vuosina 1964–1966 Lohjan orkesterin ja musiikkikoulun johtajana. Vuosina 1966–1973 hän toimi Kemin kaupungin musiikinjohtajana. Tänä aikana hän käynnisti Kemin Musiikkiopiston (nykyisin Länsi-Pohjan musiikkiopisto) toiminnan, toimi musiikkiopiston johtajana ja Kemin Kaupunginorkesterin johtajana.
Erkki Aaltosen oma instrumentti oli viulu. Hän toimi vakinaisesti viulistina Helsingin Teatteriorkesterin jäsenenä vuosina 1935–1945 ja alttoviulistina Helsingin Kaupunginorkesterissa vuosina 1945–1966. Lisäksi hän toimi viulistina muun muassa Radio-orkesterissa.  Viulusolistina hän toimi Helsingin Kaupunginorkesterin konsertissa 1941 ja Teatteriorkesterin radiokonsertissa 1941. Viulunsoiton opetusta hän oli antanut jo nuoresta pitäen. Hän antoi viulutunteja musiikinjohtajan toimensa ohessa Kemin musiikkiopistossa ja jatkoi tuntien antamista vielä eläkkeellä ollessaan Nurmijärven musiikkiopiston puitteissa.
Talvi- ja jatkosodassa hän toimi rintamalla Kannaksella lääkintäaliupseerina, jatkosodan loppuvaiheessa Georg Malmsténin viihdytyskiertueella laivastossa.
Mihail Lomonosov

Mihail Vasiljevitš Lomonosov (ven. Михаил Васильевич Ломоносов, 19. marraskuuta (J: 8. marraskuuta) 1711 Demirovka, Arkangelin kuvernementti – 15. huhtikuuta (J: 4. huhtikuuta) 1765 Pietari) oli venäläinen kirjailija ja tieteilijä, joka vaikutti merkittävästi maansa kirjallisuudessa, koulutuksessa ja tieteessä. Häntä kutsutaankin joskus ”Venäjän Da Vinciksi”.
Lomonosov syntyi kalastajan poikana Pohjois-Venäjällä sijaitsevassa Deniskovkan kylässä. Opiskeli 1736-41 Marburgissa ja Freiburgissa. Hän meni opiskelemaan saksalaiseen Marburgin yliopistoon, joka oli yksi tärkeimmistä eurooppalaisista yliopistoista aikana, jolloin yliopistot olivat yleisesti rappiolla. Marburg oli Lomonosovin mielenkiinnon kohteena, koska siellä opiskeli myös saksalainen filosofi Christian Wolff. Lomonosov opiskeli Wolffin kanssa ja hänestä tuli yksi tämän henkilökohtaisista opiskelijoista filosofiassa ja tieteessä.
Lomonosov kutsuttiin 1745 kemian professoriksi Pietarin tiedeakatemiaan. Keksinnöillään hän rikastutti lähes kaikkia tieteenaloja. Hän oli venäjän kirjakielen uudistaja ja kirjallisuuden isä, josta alkoi laajempi venäjän kielen tutkimus. Hän loi teorian venäjän kielen kolmesta tyylistä, joka lähensi kirjakieltä kansankieleen.
WxWidgets

WxWidgets on laitteistoriippumaton, avoimen lähdekoodin lisäkirjasto, joka on tarkoitettu graafisella käyttöliittymällä varustettujen sovellusohjelmien tekemiseen. WxWidgetsin kehittäminen aloitettiin vuonna 1992. Ohjelmointikielenä on C++. WxWidgetsistä on tehty käännökset mm. Pythonille (wxPython), Smalltalkille (wxSqueak), Perlille ja Javalle. WxWidgetsin nimi oli aikaisemmin WxWindows, mutta Microsoftin toimien takia nimi jouduttiin vaihtamaan wxWidgetsiin.
WxWidgets ei matki minkään tietyn käyttöjärjestelmän käyttöliittymäkomponentteja, vaan käyttää käyttöjärjestelmän omia elementtejä. Tämä tekee ohjelmista nopeampia ja käyttöjärjestelmän grafiikkaan istuvia. WxWidgetsissä on tuki muun muassa Windowsille, Mac OS:lle, OS X:lle ja Unixille/Linuxille (X11/Xlib-, GTK+- ja Motif-käyttöliittymäkirjastot).

Esimerkki wxPythonilla

Alla esimerkki wxPythonilla:
import wxclass TestFrame(wx.Frame):
    def __init__(self, parent, ID, title):
        wx.Frame.__init__(self, parent, -1, title, pos=(0, 0), size=(320, 240))
        panel = wx.Panel(self, -1)
        text = wx.StaticText(panel, -1, "Test", pos=(10, 5), size=(-1, -1))class TestApp(wx.App):
    def OnInit(self):
        frame = TestFrame(None, -1, "Hello, world!")
        self.SetTopWindow(frame)
        frame.Show(True)
        return Trueif __name__ == "__main__":
    app = TestApp(0)
    app.MainLoop()
Nürburgringin 24 tunnin ajo 2009

Nürburgringin 24 tunnin ajo 2009 oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 23.–24. toukokuuta Nürburgringin Nordschleifen moottoriradalla Saksassa.
Kilpailun voittivat Porschella ajaneet Marc Lieb, Timo Bernhard, Romain Dumas ja Marcel Tiemann.
Jokioisten rautatiesilta

Jokioisten rautatiesilta eli Loimijoen rautatiesilta oli Jokioisten kunnan keskustaajamassa sijainnut Loimijoen ylittänyt rautatiesilta. Teräsrakenteinen rakennettiin yhtä aikaa Forssan ja Humppilan välille rakennetun kapearaiteisen Jokioisten rautatien kanssa.
Rakenteeltaan silta oli teräsrakenteinen pendelisilta. Silta muodostui kahdesta 10,8 metrin pituisesta kiviholvisillasta joen molemmin puolin, sekä neljästä 13,0 metrin pituisesta teräspalkkijänteestä joita kannattelivat kolme ylä- ja alapäistään nivelöityä pendelipylvästä. Pendelipylväät oli alapäästään nivelöity jokeen sijoitettuihin kivisiin silta-arkkuihin. Teräksiset jänteet ja pendelipylväät koottiin paikalleen niittaamalla. Sillan Humppilan puoleisen kiviholvin silta-aukosta johti sivuraide naulatehtaalle. Tämän kiviholvin ja terässillan välinen yhdyskohta oli kiinteä. Terässillan liukulaakerointi oli sillan eteläpäässä olevassa kiviholvissa.
Silta yritettiin räjäyttää 24. huhtikuuta 1918 Suomen sisällissodassa, mutta vauriot jäivät vähäisiksi.
Käyttöhistoriansa aikana sillan suurimmaksi ongelmaksi osoittautui sillan päissä olevien kiviholvien eli sillan maatukien kallistuminen jokeen päin. Vuonna 1934 tehtyjen tarkistusmittausten perusteella sillan maatukien välinen etäisyys oli lyhentynyt alkuperäisestä 21 senttimetriä. Pahiten oli siirtynyt Humppilan puoleinen maatuki, josta johtuen sillan pendelipylväät olivat kalleellaan Forssaan päin. Sillan lyhentymisen vuoksi oli maatuista jouduttu poistamaan kiveä, jotta lämpölaajeneminen mahdollistuisi. Maatukien liikkeestä johtuva pylväiden asentovirhe korjattiin vasta vuonna 1940. Samalla kiviholveja vahvistettiin betonilla ja Humppilan puoleisen kiviholvin yläosa purettiin ja korvattiin levysillalla, joka oli saatu käytettynä entiseltä Järvensivun rautatiesillalta Tampereen–Haapamäen radalta. Samassa yhdeydessä myös vasinaisen sillan kiinteä laakeri siirrettiin sillan Forssan puoleiseen päähän. Humppilan puoleista kiviholvia jouduttiin vahvistamaan vielä vuonna 1955.
Sillan viimeisessä tarkastuksessa keväällä 1972 itse silta todettiin hyväkuntoiseksi lukuun ottamatta sitä, että sillan tuet olivat painuneet neljästä viiteen senttiä vuoden 1954 tarkastuksen ja vaaituksen jalkeen. Sillan Forssan puoleisessa kiviholvissa todettiin kuitenkin vaarallisia halkeamia. Tilanteen vuoksi jarruttaminen ja kiihdyttäminen sillalla kiellettiin, ja samalla kiellettiin junien hyötykuorman kasvattaminen. Tarkastusraportissaan rautatiehallituksen diplomi-insinööri Heino Ollila kirjoitti seuraavaa:
»Jokioisten sillasta voidaan vielä mainita, että se on erinomaisen hyvä sillanrakennustekniikan taidonnäyte vuosisadan vaihteesta, joten sen kunnostaminen ja säilyttäminen jo siinäkin mielessä olisi toivottavaa.»
Jokioisten rautatie lakkautettiin vuonna 1974. Vuonna 1978 silta siirtyi Jokioisten Museorautatie Oy:n omistukseen osana Jokioisten ja Minkiön välistä rataa. Silta kuitenkin purettiin syksyllä 1981 osakeyhtiön toimeksiannosta. Purkutyön suoritti Kuusakoski.
Nykyisin sillasta on jäljellä enää sillan kiviset maatuet.
Almería

Historiaa

Almería on saanut nimensä Al-Merayan linnoituksesta. Córdoban kalifi Abd ar-Rahman III perusti kaupungin vuonna 955 valtakuntansa satamakaupungiksi. Almería kärsi monista piirityksistä ristiretkien aikaan, mutta kristityt saivat sen hallintaansa vasta sen antauduttua Ferdinand ja Isabella Katolilaiselle 26. joulukuuta 1489.
1500-luvulla Almería kärsi monista luonnonkatastrofeista, joista erityisesti vuoden 1522 maanjäristys tuhosi kaupunkia. Lisäksi barbareskimerirosvojen hyökkäykset olivat yleisiä ja jatkuivat 1700-luvun alkuun asti. Tämän jälkeen alueelta löytyi rikkaita rautaesiintymiä, joiden myötä kaupunkiin asettui ranskalaisia ja brittiläisiä yrityksiä.
1950-luvulla Almeríassa alkoi uusi taloudellinen nousu turismin ja maatalouden ansiosta. Kaupungissa on elintarviketeollisuuden lisäksi metalli- ja kemianteollisuutta.
Almerían ilmasto on kuiva ja aurinkoinen. Maakunnassa sijaitsee Euroopan ainoa hiekka-aavikko sekä Cabo de Gata-Níjarin luonnonpuisto. Almeríassa on kuvattu yli 500 elokuvaa, muun muassa westernejä Desierto de Tabernasissa noin 30 km:n päässä Almeríasta, jossa sijaitsee lavastettu Villin lännen kaupunki.
Antonio Barragán

Seurajoukkueura

Barragán siirtyi 18-vuotiaana Sevillan junioreista Liverpooliin vuonna 2005. Hän pelasi lähes koko kauden 2005–2006 Liverpoolin reservijoukkueessa, tehden yhden esiintymisen edustusjoukkueessa Mestarien liigan karsintaottelussa TsSKA Sofiaa vastaan. Hänestä tuli samalla nuorin ulkomaalaispelaaja, joka on pelannut Liverpoolin edustusjoukkueessa.
Kauden jälkeen hän palasi Espanjaan ja teki 4. elokuuta 2006 viisivuotisen sopimuksen Deportivo La Coruñan kanssa. Galicialaisseura maksoi Barragánista 1 miljoonan euron siirtokorvauksen. Liverpoolilla oli myös takaisinosto-oikeus häneen 2 miljoonalla eurolla vuoteen 2008 mennessä.
Kauden 2006–2007 Barragán aloitti hyvin ollen avauskokoonpanossa ensimmäisissä kahdeksassa pelissä. 1. lokakuuta 2006 hän teki ensimmäisen maalinsa kotiottelussa Real Sociedadia vastaan.
Seuraavalla kaudella hän kilpaili pelipaikastaan veteraanipuolustaja Manuel Pablon kanssa, kunnes huhtikuussa 2008 hän loukkasi polvensa ja joutui näin olemaan koko loppukauden sivussa.
Tammikuussa 2009 hän vapautui sopimuksestaan. Myöhemmin saman vuoden kesänä hän teki kolmivuotisen sopimuksen Valladolidin kanssa.
Kesällä 2011 Barragán siirtyi Valenciaan.
Šudra

Šudra on neljäs  kasti intialaisessa kastijärjestelmässä, joka on kuvattu Purusha Sukta ja Rig Veda kirjallisuudessa. Muut kolme varnaa ovat Bramiinit (papit); Kshatriyat (sotilaat ja aateliset) ja Vaišyot (maanviljelijät, karjankasvattajat ja kauppiaat). Šudra kastiin kuuluvien tehtävä on palvella kolmea muuta Varnaa.  Šudra kastiin kuuluvat perinteisesti maanviljelijät ja käsityöläiset.
Helen af Enehjelm

Helen Margaret Mary af Enehjelm, o.s. Moller (9. huhtikuuta 1909 Bakersfield, Kalifornia – 27. elokuuta 1991 Hämeenlinna) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.

Henkilöhistoria

Af Enehjelmin vanhemmat olivat isännöitsijä Henry Moller ja Ellen Loyola O'Doherty ja puoliso vuodesta 1930 diplomi-insinööri Hugo Erik Gustaf af Enehjelm. Hän tuli ylioppilaaksi 1926, suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon 1930 ja opiskeli McGill University -yliopistossa Montrealissa. Opintomatkan Viroon hän teki 1935 ja Ruotsiin 1946.
Kyynäröjärvi (Padasjoki)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 29 hehtaaria, se on 750 metriä pitkä ja 650 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kolme saarta. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 642 000 kuutiometriä eli 0,0006 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 2,2 metriä ja suurin syvyys on 4,8 metriä. Sen rantaviivan pituus on 3,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Miestämän–Vesijaon alueeseen (14.252) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 110,5 metriä mpy.
Syyrian vaakuna

Syyrian vaakuna (arab. شعار سوريا‎) on Syyrian tunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Se koostuu syyrialaisesta haukasta tai Qureishin haukasta. Vaakuna muistuttaa Egyptin vaakunaa. Haukan keskellä olevassa kilvessä on kuvattu Syyrian lippu pystyssä. Vaakunan alapuolella on vihreällä nauhalla teksti الجمهورية العربية السورية eli Syyrian arabitasavalta arabiaksi.
Suurpainenatriumlamppu

Ulkovalaistuksessa

Suurpainenatriumia pidetään nykyään kustannustehokkaimpana katuvalona. Suurpainenatriumlamppujen käyttökustannukset ovat huomattavasti edullisemmat kuin perinteisten elohopeahöyrylamppujen. Kun uusia kohteita valaistaan, asennetaan nykyään melkein aina suurpainenatriumlamppuja. Tievalaistuksessa yleisimmin käytetyt lampputehot ovat 70–250 W.
EU-asetus kieltää elohopeahöyrylamppujen markkinoille saattamisen vuonna 2015. Monet Suomen kaupungit ovat alkaneet jo vaihtaa elohopealamppuja natriumlamppuihin kustannussäästöjen ja paremman energiatehokkuuden nimissä. Suurpainenatriumlamput tuottavat valoa elohopeahöyrylamppuun verrattuna 50 % pienemmällä sähkönkulutuksella. Käytännössä saavutettu energiansäästö on kuitenkin useissa kohteissa jäänyt pienemmäksi, koska vanhat lamput on korvattu aiempaa kirkkaammilla malleilla. Esimerkiksi Helsinki on vaihtanut 125 watin elohopeahöyrylamput 100 watin natriumlamppuihin.
Suurpainenatriumlamppujen huonona puolena pidetään niiden häiritseväksi koettua värikkyyttä. Monien kaupunkien keskustoissa on päädytty siksi käyttämään kalliimpia monimetallilamppuja, joiden värintoistoindeksi on 85 eli lähellä erinomaista.
Suurpainenatriumlamppuja on pidetty liikenneturvallisuuden kannalta hyvänä ratkaisuna, koska niiden antama valo koetaan kirkkaaksi. Uusien tutkimusten mukaan ihmisen hämäränäkö on kuitenkin parhaimmillaan sinertävässä valossa, minkä vuoksi suurpainenatriumlamput eivät ole sittenkään niin turvallinen ratkaisu kuin on luultu.
Suurpainenatriumlamput ovat yleisiä myös ulkoalueiden valonheittimissä ja raskaan teollisuuden teollisuushalleissa.

Kasvivalaisimena

Suurpainenatriumlamppua kutsutaan myös tuttavallisemmilla nimillä "natikka" ja "snapsi". Jotkin kasvit vaativat paljon valoa. Varsinkin kukkiville kasveille suurpainenatriumlamppu on paras valonlähde. Sen tuottama valo on pääosin spektrin punertavasta päästä ja valon värilämpötila on hyvin matala (noin 2100 K), toisin sanoen suurpainenatrium on ideaalinen valaisin kukkimisvaiheeseen. Lähes kaikki kasvit kasvavat suuremmiksi ja tuuheammiksi sekä tuottavat enemmän satoa kun ne saavat paljon valoa.
Valaisimia löytyy hyvin monen tehoisia, kokoisia ja hintaisia. Tehot alkavat 50 watista jatkuen aina useampaan kilowattiin asti. Yli 1000 W lamput ovat kuitenkin erittäin harvinaisia.
Suurpainenatriumvalaisimet sopivat siis toiseksi parhaiten kasvien kukka- ja hedelmäntuottamisvaiheeseen, parhaiten sopii rikkiplasmalamppu rikkikalsiumdibromidipolttimolla. Suurpainenatriumlamppua voi myös huoletta käyttää kasvullisissa vaiheissa, jos käytetään spektriltään tasapainotettua polttimoa. Spektriltään tasapainotettu polttimo tuottaa sinistä valoa 30–40 prosenttia enemmän kuin tavallinen polttimo. Polttimoita valmistetaan siis myös kasveille tarkoitetuiksi.
Hanna Niemelä

Seurajoukkueessa

Niemelä on edustanut salibandyliigassa myös Kajaanilaista Papasta, ennenkuin siirtyi Ankkojen tuolloin 1. Divisioonassa pelanneeseen joukkueeseen.

Maajoukkueessa

Niemelä on voittanut opiskelijoiden MM-kultaa vuonna 2018. Hän debytoi maajoukkueleirillä ensimmäisen kerran kesällä 2018, yhdessä joukkuekaverinsa Sanna Ristelin kanssa.

Muuta

Niemelän sisko Emmi Niemelä on myös salibandyn liigapelaaja.