google/wiki40b huggingface dataset:
Lännenhanhikki

Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen lännenhanhikki on suikerteleva ja juurehtiva. Sen varret ovat hentoja, karvaisia, mutkaisia ja kasvavat 20–50 cm pitkiksi. Aluslehdet ovat pitkäruotisia, varsilehdet lähes ruodittomia. Lehtilapa on kolme-viisisorminen ja lehdykät vastapuikeita, kärkiosastaan hammaslaitaisia, päältä kaljuhkoja, alta tiheään lyhytkarvaisia. Lehden korvakkeet ovat suikeita, ehytlaitaisia ja paljon lehdyköitä pienempiä. Keltaiset kukat ovat yksittäin lehtihangoissa tai kukinto on niukkakukkainen. Suurimmassa osassa kukkia on neljä terälehteä, mutta samassa kasvissa voi olla myös viisiterälehtisiä kukkia. Terälehdet ovat 5–8 mm pitkiä, noin kaksi kertaa verholehtien pituisia. Kukassa on emejä 20–50 kappaletta. Lännenhanhikki kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa.
Lännenhanhikki muistuttaa Suomessa huomattavasti yleisempää rätvänää (P. erecta). Rätvänä on kuitenkin vankempi, lehdet kolmisormisia ja korvakkeet isohampaisia. Lajit voivat risteytyä keskenään.

Levinneisyys

Lännenhanhikin päälevinneisyysalue ulottuu Britteinsaarilta läpi Keski-Euroopan Puolaan saakka. Hajanaisia esiintymiä tunnetaan Etelä- ja Itä-Euroopasta. Pohjoisimpana sitä tavataan eteläisessä Norjassa, Ruotsissa ja Suomessa. Tulokaslajina lännenhanhikkia tavataan monilla Atlantin saarilla sekä Pohjois-Amerikassa. Suomessa lännenhanhikkia kasvaa Lounais- ja Etelä-Suomen saaristossa, jonne se lienee levinnyt meriliikenteen mukana. Kasvupaikkoja tunnetaan eniten Dragsfjärdistä, Nauvosta, Iniöstä ja Tammisaaresta.

Elinympäristö

Lännenhanhikki viihtyy avoimilla kasvupaikoilla kuten kedoilla ja laitumilla. Suomessa laji on suuresti harvinaistunut merenrantalaidunnuksen vähenemisen myötä, minkä seurauksena kasvupaikat ovat kasvaneet umpeen. Yhteisillä kasvupaikoilla rätvänä (Potentilla erecta) saattaa risteytyä lännenhanhikin kanssa.
Joey Tempest

Joey Tempest (oik. Rolf Magnus Joakim Larsson, s. 19. elokuuta 1963 Upplands Väsby) on ruotsalaisen hard rock -yhtye Europen laulaja ja pääasiallinen lauluntekijä. Tempest on julkaissut myös kolme sooloalbumia. Tempest asuu nykyään Lontoossa vaimonsa Lisa Worthingtonin ja heidän poikansa James Joakimin kanssa.

Varhainen elämä

Kuten monet muut Europen jäsenet, Tempest varttui Upplands Väsbyssä noin 26 kilometrin päässä Tukholmasta. Hänen suosikkiyhtyeensä olivat Thin Lizzy ja Led Zeppelin. Kun hän oli teini, hän soitti useissa yhtyeissä kuten Made in Hong Kongissa ja Roxannessa. Tuolloin hän soitti vuorotellen kitaraa ja bassoa. Lisäksi hän lauloi. Vuonna 1979 hän perusti yhtyeen Force yhdessä kitaristi John Norumin, rumpali Tony Renon ja basisti Peter Olssonin kanssa. Kolme vuotta myöhemmin Force muutti nimensä Europeksi ja voitti kansallisen kykykilpailun. Palkkio oli levytyssopimus Hot Recordsin kanssa.

Ura

Tempest soitti koskettimia kahden ensimmäisen Europen albumin ajan. Sitten yhtye päätti värvätä kosketinsoittaja Mic Michaelin huhtikuussa 1984. "The Final Countdown" oli syntynyt jo pari vuotta aiemmin Tempestin näppäillessä riffiä koskettimistolla. Kiertueen jälkeen vuonna 1985 Michaeli ja Tempest sävelsivät balladin "Carrie". Myöhemmin samana vuonna Tempest kirjoitti soundtrackin ruotsalaiseen elokuvaan On The Loose sekä kappaleen "Give A Helpin' Hand" hankkeeseen, jota Ruotsin metalliväki tuki. Kappaleen on tuottanut yhtyeen tuleva jäsen Kee Marcello. Vuonna 1986 Tempest kirjoitti ja tuotti albumin One Of a Kind Tone Norumille, John Norumin pikkusiskolle. Tempest kirjoitti yhdessä John Norumin kanssa tämän albumille Face The Truth kappaleen "We Will Be Strong" vuonna 1992. Tämä oli Tempestin ja Norumin ensimmäinen yhteistyö sen jälkeen kun Norum jätti Europen marraskuussa 1986.
Kun Europe jäi tauolle vuonna 1992, Tempest julkaisi kolme sooloalbumia. Useat kolmannen albumin kappaleet Tempest kirjoitti yhteistyönä Mic Michaelin kanssa. Vuonna 2004 ilmestyi Europen comeback-albumi Start From The Dark, jonka teki yhtyeen tunnetuin eli The Final Countdownin kokoonpano, John Norum kitarassa. Seuraavaksi Secret Society julkaistiin vuonna 2006 ja viimeksi Last Look At Eden 2009. 2011 ilmestyi albumi Out Of This World.
Rukan hyppyrimäet

Rukatunturi

Rukatunturin K-piste on 120 metrissä ja HS-piste 142 metrissä.

Historia

Rukan vuonna 1964 valmistunut ja vuonna 1996 uudistettu suurmäki sijaitsee Rukan hiihtostadionin kyljessä. Rukan suurmäki on Suomen suurin hyppyrimäki ja se on myös yksi maailman suurimmista suurmäistä. Se oli myös maailman suurin muovitettu hyppyrimäki vuoteen 2018 asti, jolloin Štšutšinskiin Kazakstaniin valmistui Burabayn suurmäki.
Vuoden 1996 remontin yhteydessä suurmäkeen asennettiin valaistus kilpailujen järjestämisen mahdollistamiseksi alkutalvella ja alastulorinteen muovitus ja posliininen latu-ura kesäharjoittelua varten. Syksyllä 2016 vauhtimäkeen asennettiin uusi Double-Track-latu-ura ja tuulisuojausta parennettiin uusilla tuuliverkoilla.
Suurmäestä hypättiin maailmancupin osakilpailu ensimmäisen kerran kaudella 1996–1997 ja sen jälkeen kaudesta 2002–2003 alkaen vuosittain marraskuun viimeisenä viikonloppuna.

Rukan keskimäki

Rukan keskimäki (K64, HS70) sijaitsee noin 250 metriä suurmäen pohjoispuolella. Vuonna 1986 sen alastulorinteeseen asennettiin muovitus.
Inger-Mari Aikio-Arianaick

Inger-Mari "Ima" Aikio (s. 14. tammikuuta 1961 Utsjoki) on saamelainen kirjailija, toimittaja ja elokuvantekijä. Hän kirjoittaa pohjoissaameksi.

Elämä

Aikio kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1980. Hän opiskeli saamen ja suomen kieltä Oulun yliopistossa 1980–1982 ja suoritti virallisen kääntäjän saame-suomi/suomi-saame-tutkinnot vuonna 1992. Aikio teki vuosina 1982–1988 töitä toimittajana, kuvaajana ja kielenhuoltajana Sámi Áigi -lehdelle. Hän työskenteli radiotoimittajana Yle-Saamen radiossa Inarissa ja Utsjoella 1988–2008. Sivutoiminaan Aikio on tehnyt käännöstöitä ja kielentarkistusta sekä toimittanut Mánáid Bláđđi -lastenlehteä 1980-luvulla.
Aikio on julkaissut kuusi runokirjaa. Máimmis dása (2001) oli ehdolla Pohjoismaiden neuvoston ja Saamelaisneuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi.  Hän vieraili Göteborgin kirjamessuilla 2004. Hän sai lastenkulttuurin valtionpalkinnon 2016.
Myös Aikion isä Niilo Aikio on kirjailija.

Palkinnot

Aikio-Arianaick sai lastenkulttuurin valtionpalkinto vuonna 2016.
Mamshit

Mamshit (hepreaksi ‏ממשית‎) on arkeologinen kohde noin seitsemän kilometrin päässä Dimonan kaupungista Israelin Eteläisellä hallintoalueella. Mamshit oli tärkeä nabatealaiskaupunki suitsukereitillä ja tunnettiin tuolloin nimellä Memphis.
Mamshit on nykyään suojeltu kansallispuistona ja yhdessä kolmen muun kaupungin kanssa listattu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Mamshit peittää noin kymmenen aarin alueen. Se on pienimpiä mutta parhaiten restauroituja kaupunkeja Negevin aavikolla. Mamhsitissa käytetty arkkitehtuuri on ainutlaatuista ja sellaista ei löydy muista nabatealaiskaupungeista. Roomalaisajalla kaupan ehdyttyä Mamshitin asukkaat löysivät uuden tulonlähteen kuuluisien arabianhevosten kasvatuksesta.

Historia

Nabatealaiset perustavat Mamshitin ensimmäisellä vuosisadalla. Vaurautensa huipulle Mamshit kohosi kuitenkin vasta roomalaisajalla. Rooma valloitti nabatealaisten alueet vuonna 63 eaa. Kuningas Aretas III kuitenkin vannoi kuuliaisuutensa Roomalle ja nabatealaiset saivat pitää maansa. Vuonna 106 Rooma liitti alueet kuitenkin itseensä ja Arabia Petraean provinssiin. Mamshitiin perustettiin tuolloin myös roomalainen varuskunta ja alettiin rakentaa kaupunginmuuria turvaamaan rikkauksia ryösteleviltä paimentolaisheimoilta. 
Rooman hallinnasta Mamshit siirtyi Bysantille 300-luvulla. Bysanttilaiskaudella vahvistettiin kaupunginmuuria ja rakennettiin mm. kaksi kirkkoa. Kaupunki hylättiin noin vuonna 500. Viimeinen maininta Mamshitista on 500-luvulla valmistetusta kartasta.
Suutarilan yläaste

Suutarilan yläaste oli Helsingin Suutarilassa sijainnut peruskoulu, jossa sijaitsi luokat 7–9. Suutarilan yläaste yhdistyi Töyrynummen ala-asteeseen 1.8.2016. Helsingin kaupunginvaltuusto päätti koulujen yhdistymisestä 20.5.2015. Uuden koulun nimeksi tuli Suutarinkylän peruskoulu.
Emma (vuoden 1996 elokuva)

Tuotanto

Ohjaaja Douglas McGrath valitsi Gwyneth Paltrow'n elokuvan päärooliin Emmaksi, koska hän oli vaikuttunut tämän roolisuorituksesta vuoden 1993 elokuvassa Flesh and Bone.

Vastaanotto

Elokuvan säveltäjä Rachel Portman voitti parhaan musiikin Oscar-palkinnon. Elokuva oli myös ehdolla parhaan puvustuksen Oscar-palkinnon saajaksi.
Hilda Tihlä

Hilda Fredrika Joonaantytär, myöhemmin Eugenia Ivanovna Nicklin, käytti kirjailijanimeä Hilda Tihlä (8. helmikuuta 1870 Juokslahti, Jämsä – 27. maaliskuuta 1944 Belomorsk, Neuvostoliitto) oli suomalainen kirjailija. Tihlä käytti myös nimimerkkiä Riikka Alho.
Vuonna 1879 Tihlän vanhempien erottua hänen isänsä luopui omistamansa Vanha-Tihilän talon pidosta ja perheen ainoa tytär Hilda joutui muuttamaan sukulaisten luokse Kolisevan taloon. Tihlä muutti 1889 Helsinkiin ja kääntyi kreikkalaiskatoliseen uskoon vaihtaen etunimensä Eugeniaksi. Vuonna 1893 hän meni naimisiin filosofian maisteri ja postinhoitaja Karl Gustaf Georg Nicklinin (1860–1925) kanssa.
Tihlä alkoi toimia työväenliikkeessä vuosisadan vaihteen tienoilla ja kirjoitti työväen lehtiin ensin vuodesta 1902 Eugenia Nicklinin nimellä ja sitten vuodesta 1904 Hilda Tihlän nimellä. Hän oli mukana Helsingin palvelijataryhdistyksessä ja toimitti vuosina 1908–1915 työläislasten Ihanneliiton lehteä sekä avusti myös Työläisnainen-lehteä.
Tihlä julkaisi esikoisromaaninsa Leeni vuonna 1907. Siinä kuvattiin maaseudulta Helsinkiin piiaksi muuttavan tytön elämänkohtaloita 1880-luvulta aina 1900-luvun alkuun.
Suomen sisällissodan jälkeen Tihlä vangittiin ja vapauduttuaan hän muutti Neuvosto-Karjalaan, jossa hän solmi uuden avioliiton Urho Tuuralan kanssa ja jatkoi kirjailijan työtään. Merkittävin Tihlän Neuvostoliitossa julkaisemista teoksista oli 2-osainen romaani Lehti kääntyy joka ilmestyi 1934–1936. Tihlä oli Neuvostoliitton kirjailijaliiton jäsen vuodesta 1936. Viimeiset vuotensa Tihlä asui Belomorskissa (Sorokka) jonne hän muutti toisen maailmansodan alkaessa.
Päivärinne

Päivärinne, toiselta nimeltään Jokirinne, on kylä Muhoksen kunnassa länsiosassa Oulujoen pohjoisrannalla. Kylän etäisyys Muhoksen kirkonkylästä on noin 12 kilometriä ja maakuntakeskus Oulusta noin 28 kilometriä. Päivärinteen kylässä on asukkaita noin 1 000. Tilastollisessa taajamarajauksessa Päivärinne on kasvanut Muhoksen kirkonkylän kanssa yhteen, vuonna 1995 se muodosti vielä oman taajamansa.
Päivärinteen palveluihin kuuluvat muun muassa alakoulu, päiväkoti sekä Sale-ketjuun kuuluva lähikauppa, jonka yhteydessä on asiamiesposti.
Päivärinteen kylä on kehittynyt maatalousalueen keskeltä kohoavalle mäntykangasmäelle 1930-luvulla perustetun Päivärinteen parantolan ympärille. Toiminnan muuttumisen myötä parantolan nimi muutettiin 1970-luvulla Päivärinteen keuhko- ja reumasairaalaksi. Sairaalarakennus toimi maamerkkinä ja aikaa myöten aluetta alettiin kutsua Päivärinteeksi sairaalan mukaan.
Alli Tryggin puisto

Alli Tryggin puisto (ruots. Alli Tryggs park) sijaitsee Kallion kaupunginosassa Helsingissä. Se on rakennettu rinteeseen, joka kohoaa Hämeentieltä luoteeseen kohti Porthaninkatua. Puisto on perustettu vuonna 1939, ja sen pinta-ala on noin 0,6 hehtaaria. Pengerkatu jakaa suorakulmion muotoisen puiston kahteen kutakuinkin yhtäsuureen osaan. Lounaassa puisto rajoittuu Ässänrinteeseen ja koillisessa Kaikukujaan.
Hämeentien ja Pengerkadun välissä sijaitsevan puoliskon läpi on vedetty kävelyakseli, jonka päätepiste on Ässärykmentin muistomerkki. Obeliskisen veistoksen teki kuvanveistäjä Aarre Aaltonen ja se pystytettiin 13. lokakuuta 1940. Pengerkadun ja Porthaninkadun välissä puisto muodostuu jyrkästä nurmikkorinteestä ja pensasaidan ympäröimästä kivituhkakentästä. Puistossa on myös vain opaskoirille tarkoitettu aitaus.
Alli Tryggin puiston puulajeja ovat lehmus, ruotsinpihlaja, metsävaahtera, tataarivaahtera ja vuorijalava. Puistossa kasvaa myös syreenejä, lamohietakirsikkaa ja sinivatukkaa.
Alli Trygg-Helenius (1852–1926) oli suomalainen kansanvalistaja. Tryggin nimikkopuiston paikalla sijaitsi aiemmin hänen perustamansa Kansankoti, joka kuului Kaiun huvila-alueeseen. Kaiku oli suorakaiteen muotoinen alue Hämeentien ja Agricolankadun välissä. Kaikukujan nimi on perua vanhasta huvila-alueesta, Ässänrinne puolestaan sai nimensä Ässärykmentin muistomerkistä. Vuonna 1890 perustettu Kansankoti purettiin 1938.
Alli Tryggin puolison Matti Helenius-Seppälän mukaan nimetty puisto sijaitsee Alli Tryggin puiston vieressä Porthaninkadun toisella puolen. Matti Heleniuksen puiston naapurissa puolestaan on Karhupuisto.
Kallion lukio sijaitsee Alli Tryggin puiston kupeessa Kaikukujan ja Porthaninkadun kulmassa. Myös Kallion kirjasto sijaitsee puiston läheisyydessä, Porthaninkadun ja Viidennen linjan kulmassa.
Boléro

Boléro on Maurice Ravelin säveltämä orkesteriteos.
Vuonna 1927 tanssija Ida Rubinstein pyysi Ravelia soitintamaan osia Isaac Albénizin pianoteoksesta Iberia balettiesitystä varten. Ravel ei onnistunut hankkimaan sarjan oikeuksia, ja hän sävelsi sen sijaan Boléron, joka esitettiin ensimmäisen kerran 1928. Teos oli sensaatio, ja siitä tuli heti Ravelin tunnetuin teos.
Teos koostuu yhdestä pitkästä crescendosta, ja siinä on vain kaksi teemaa, jotka seuraavat toinen toistaan soitettuna eri soittimin, vuorollaan mm. huilu, klarinetti, fagotti ja oboe d’amore. Yli 300 tahdin ajan kuullaan pysähtymätön pikkurummun soittama ostinato, jonka rytmi on espanjalaisesta hovitanssista.
Teoksesta tehty baletti alkaa nuoren mustalaisnaisen hitaalla tanssilla. Hänen tanssistaan lumoutuneina vieressäseisojat yhtyvät yksi kerrallaan tanssiin, kunnes kaikki ovat mukana.
Ravel itse hämmästeli teoksen suosiota. Arthur Honeggerille hän totesi: "Olen säveltänyt vain yhden mestariteoksen. Se on Boléro. Valitettavasti siinä ei ole yhtään musiikkia."
Mi sangre

Uudelleenjulkaisut

Vuonna 2005 albumista julkaistiin 150 000 kappaleen kiertuepainos. Uudelleenjulkaistussa levyssä oli eroa alkuperäiseen uusi pakkaus, DVD-levy, yksilöllinen numerointi ja yhteensä seitsemän bonusraitaa. Erikoisversiolla oli neljä liveversiota: ”A Dios le pido”, ”La camisa negra”, ”Fotografia” ja ”Nada valgo sin tu amor”. Liveversioiden lisäksi levyllä oli uudelleenmiksattu versio ”La camisa negra” -kappaleesta, The Black Eyed Peas -yhtyeen Taboon kanssa esitetty ”La paga” sekä aiemmin julkaisematon kappale ”Lo que importa”. DVD-levyllä oli Juanesin haastattelu sekä musiikkivideot kappaleista ”Nada valga sin tu amor”, ”Volverte a ver” ja ”La camisa negra”.
Vuonna 2005 julkaistiin Mi sangre -albumista myös meksikolainen tupla-cd, jonka toisella levyllä oli alkuperäisen version 12 kappaletta ja toisella seitsemän bonusraitaa. Bonusraidat olivat ”Lo que importa”, ”La paga”, akustiset versiot kappaleista ”A Dios le pido” ja ”La camisa negra”, sekä debyyttialbumiltaan Fíjate bien kappaleet ”Nada”, ”Fíjate bien” ja ”Podemos hacernos daño”.
”La camisa negra” -kappaleen saavutettua suuren suosion Euroopassa, vuoden 2006 alussa julkaistiin Euroopan markkinoille tarkoitettu kiertuepainos. Euroopan kiertuepainoksen bonusraitoina olivat ”A Dios le pido”, ”Es por ti”, ”Fotografía”, ”La paga” ja uudelleenmiksattu ”La camisa negra”.
The Very Best of Supertramp

Yleiskatsaus

Kokoelma sisältää 15 kappaletta, aina albumista Crime of the Century (1974), albumiin Brother Where You Bound (1985). Kansikuvassa on Crime of the Centuryn ristikko, käsi ja lautanen, jonka päällä on lasi Breakfast in America-albumin kannesta sekä oranssi aurinkovarjo Crisis? What Crisis?-albumin kannesta.

Vastaanotto

AllMusic totesi jälkeenpäin arvostelussa, että Supertrampin kokoelma-albumin kokoaminen on mahdotonta, koska yhtyeellä on melko paljon albumeita ja usealla albumilla klassikkokappaleita. He kuitenkin tarjosivat suhteellisen suosituksen albumille, sanomalla, että "se sujuu hyvin" ja "on lähinnä lopullista katsausta 70-luvun pop-prog-yhtyeisiin".

Vaihtoehtoinen versio

Hollantilainen julkaisu, jonka otsikko on myös The Very Best of Supertramp, julkaistiin loppuvuodesta 1989 ja sisälsi samat kappaleet, mutta vain eri järjestyksessä. Sen on laatinut hollantilainen levy-yhtiö Arcade, vaikka myöhemmin se julkaistiin uudelleen A&M Recordsilla. Albumi oli merkittävä menestys Hollannissa, ollen yhdeksän viikkoa listaykkösenä ja senkin jälkeen vielä 70 viikkoa. Menestyksensä vuoksi A&M ei julkaissut virallisesti albumia Hollannissa, vaikka se on nyt korvannut Arcaden version.
Pramia

Pramia Oy on vuonna 1990 perustettu jalasjärveläinen yksityinen perheyritys. Se on alkoholijuomien valmistaja ja tukkumyyjä, joka tunnetaan muun muassa lonkeroistaan ja likööreistään. Useat Pramian juomat ovat päässeet Alkon vakiovalikoimiin. Ilvesjoen kylässä toimivan yrityksen alkuperäinen nimi oli Sahti-Mafia. Sen ensimmäiset tuotteet olivat sahtivierre ja kotikalja. Pramian toimitusjohtaja on Marko Mäkinen. Vuonna 2016 sen liikevaihto oli 960 000 euroa.
Vuonna 2012 Pramia hankki käytettyjä  muovipulloja kierrättävän tehtaan.
Yhtiöllä on tytäryritykset Ruotsissa ja Norjassa. Vuonna 2009 se hakeutui Keski-Euroopan markkinoille. Vienti on edennyt myös Pohjois-Amerikkaan, ja vuonna 2016 liikevaihdosta 70 % tuli viennistä.
East New York

East New York on asuinalue Brooklynin hallintoalueen itäosassa New Yorkissa Yhdysvalloissa. Vuonna 2010 alueen väkiluku oli 91 958.
East New York on kärsinyt rikollisuudesta ja huonosta maineesta, mutta 2010-luvulla tilanteeseen on tullut selkeää muutosta; vuonna 2018 alueen rikollisuus oli laskenut 73 prosenttia vuodesta 1990.
Roy Rogers

Leonard Franklin Slye (5. marraskuuta 1911 – 6. heinäkuuta 1998) tuli kuuluisaksi laulajana ja lännenelokuvien näyttelijänä taiteilija­nimellä Roy Rogers. 
Hän ja hänen toinen vaimonsa Dale Evans (oikealta nimeltään Frances Smith), palomino­hevosensa Trigger ja saksan­paimen­koiransa Bullet esiintyivät yli sadassa western-elokuvassa sekä televisio-ohjelmassa The Roy Rogers Show, jota esitettiin yhdeksän vuotta radiossa ennen kuin se siirtyi televisioon vuosiksi 1951–1957.
Mukana oli tavallisesti kaksi hänen kumppaniaan: Pat Brady (ajoi jeeppiä nimeltä ”Nellybelle”) ja marmattava jäärä Gabby Hayes. Royn lempinimi oli Karjapaimenten kuningas (”King of the Cowboys”). Dalen lempinimi oli Villin lännen kuningatar (”Queen of the West”). Monille yhdysvaltalaisille Roy Rogers oli amerikkalaisuuden ruumiillistuma.
Trigger-hevosen kuoltua Roy Rogers antoi täyttää tuon uskollisen kumppaninsa ja sijoitti ratsunsa karjatilansa päärakennuksen olohuoneeseen.

Elämä ja ura

Rogersin synnyinpaikka oli Ohion Cincinnati, missä hänen perheensä asui asuntolaivassa. Myöhemmin he muuttivat Ohiojokea ylös Portsmouthiin.
Rogers muutti Kaliforniaan 18-vuotiaana aloittaakseen laulajan uransa. Neljän vuoden vähäisen suosion jälkeen hän perusti western-musiikkia esittävän ryhmän The Sons of the Pioneers vuonna 1934. Ryhmä menestyi ja sen suosittuja lauluja olivat muun muassa ”Red River Valley”, ”Cool Water” ja ”Tumbling Tumbleweeds”.
Ensimmäisen elokuvaosansa jälkeen (1935) Rogers esiintyi tasaiseen tahtiin villin lännen elokuvissa. Kun Gene Autry sanoi irti elokuvasopimuksensa vuonna 1938, Roy sai pääosan elokuvassa Under Western Stars – ja tähti oli syntynyt. Roysta tuli kassamagneetti. Vuonna 1945 Dale Evans esiintyi yhdessä Royn kanssa. He menivät naimisiin seuraavana vuonna sen jälkeen kun ensimmäinen vaimo Arline oli menehtynyt lapsivuoteeseen. 
Rogers oli monen lapsen ja aikuisenkin idoli elokuvien, televisio-ohjelmien ja sarjakuvien kautta. Useimmat hänen elokuvistaan oli kuvattu väreissä aikana, jolloin lähes kaikki muut B-elokuvat olivat mustavalkoisia. Myynnissä oli Roy Rogers -nukkeja, seikkailuromaaneja ja useita muita markkinatuotteita. Monen suomalaisen pikkupojankin leikkivarusteisiin kuuluivat Royn suosituksi tekemä hapsutakki ja leikkirevolverit. Elokuvia esitettiin usein viikonloppuisin suosituissa päivänäytöksissä sodan jälkeen.
Suomalaisessa 1950-luvun Sarjakuvalehdessä Royn kirjoitusasu oli Roi Rogers. Tätä sunnuntaisarjakuvaa piirsi Mike Arens, joka piirsi myöhemmin myös Disneyn sanomalehtisarjakuvia.
The Sons of the Pioneers pysyi suosiossa koko 1950-luvun. Vaikka Rogers ei ollut enää sen jäsen, he esiintyivät usein yhdessä elokuvissa ja televisiossa.
Roy Rogers kuoli 1998 sydänvaivoihin.
Roy Rogers ja Trigger -sarjakuvalehti ilmestyi Suomessa 1959–1961.
Carl Wegelius

Carl Vredeby Berger Wegelius (30. heinäkuuta 1905 Nokia – 18. heinäkuuta 1988 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen lääkäri ja professori. 
Wegeliuksen vanhemmat olivat Carl Jakob Wegelius ja Anna Helena Wrede ja puoliso vuodesta 1939 sairaanhoitaja Anita Arpalahti. Hän tuli ylioppilaaksi Ruotsalaisesta normaalilyseosta 1923 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1931. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Wegelius väitteli 1934.
Wegelius oli Helsingin yliopiston röntgendiagnostiikan dosentti 1942–1951 ja työskenteli Helsingin yleisen sairaalan röntgenlääkärinä vuoteen 1948, jolloin hän muutti Ruotsiin. Hän toimi Tukholmassa röntgenylilääkärinä Norrtullin sairaalassa, tartuntatautien sairaalassa ja Tukholman Karoliinisen instituutin lastensairaalassa vuodesta 1950 sekä Wenner-Grenin lääketieteellisen tutkimuslaboratorion johtajana.. Samanaikaisesti 1953–1960 hän oli Turun yliopiston röntgenologian professori.
Wegelius kehitti röntgenkuvausmenetelmiä ja dokumentoi vastasyntyneen ensimmäisen hengenvedon. Hän kehitti myös selkärangan ja sydän-verisuoni-järjestelmän diagnostiikkaa sekä röntgenkuvausta väestön terveystutkimusmenetelmänä. Hän oli perustamassa Turun yliopiston Sydäntutkimuskeskusta 1956. Hänen mukaansa on nimetty vuosittainen Carl Wegelius -luento, joka pidetään Sädeturvapäivillä. Luennoitsija saa myös Wegeliuksen mukaan nimetyn stipendin ja mitalin.
Wegelius toimi aktiivisesti pohjoismaisen yhteistyön parissa. Hänet valittiin kunniajäseneksi pohjoismaiseen ja eteläamerikkalaiseen röntgenologian järjestöihin. Sotilasarvoltaan Wegelius oli lääkintämajuri (1940).
Carl Wegeliuksen veli oli metsäteknologian professori Theodor Henrik August Wegelius.
Uneton48

Uneton48 on suomalainen lyhytelokuvakilpailu, jossa joukkueet tekevät 2–7 minuutin pituisen elokuvan 48 tunnin aikana. Elokuvan täytyy sisältää kilpailun alussa julkistettavat kaikille pakolliset elementit kuten roolihahmo ja vuorosana. Lisäksi kullekin joukkueille arvotaan genre. Pakollisilla elementeillä varmistetaan, että elokuvat on todella kokonaan tehty kilpailuviikonlopun aikana. Kilpailu on kaikille avoin, mutta joukkueen vetäjän tulee olla 18 vuotta täyttänyt.
Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran syksyllä 2008, mutta siirrettiin sen jälkeen keväälle. Vuodesta 2010 alkaen Uneton48 on järjestetty joka vuosi joko toukokuun ensimmäisenä, toisena tai kolmantena viikonloppuna. Kilpailu alkaa perjantai-iltana kello 18 – 19 järjestettävillä avajaisilla, jonka jälkeen kello käynnistyy ja elokuvanteko voi alkaa. Vuodesta 2013 avajaiset on järjestetty Helsingin keskustassa, Kampin keskuksessa.
Valmiin elokuvan voi palauttaa joko fyysisesti muistitikulla Helsingin palautuspisteeseen tai netin kautta.
Kaikki kilpailussa syntyneet elokuvat näytetään elokuvateatterissa. Teatterinäytöksiä on järjestetty Helsingin lisäksi mm. Turussa, Tampereella, Oulussa ja Jyväskylässä. Teatterikumppanina on alusta asti toiminut Finnkino. Muita kilpailun pitkäaikaisia yhteistyökumppaneita ovat Angel Films, Genelec ja Kamppi.
Uneton48-kilpailua järjestää Uneton48 ry, jonka puheenjohtajana toimii Pete Lipponen ja kilpailun vastaavana tuottajana Vesa Kuosmanen. Uneton48:n alun perin Suomeen tuoneet ja kilpailua useita vuosia vetäneet Enni ja Sami Tuomisalo saivat idean Uudessa-Seelannin vastaavasta elokuvakilpailusta. Tuomisalot asuvat edelleen Uudessa-Seelannissa.
Kilpailu on järjestetty Suomessa vuosina 2008, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 ja 2015.

Uneton48 Goes Long -elokuvaprojekti

Uneton48 Goes Long elokuvaprojektissa toteutettiin kokoillan elokuva 48 päivässä yhteistyössä yleisön kanssa. Night Goes Long -elokuva valmistui 25.9.2015 ja sai ensi-iltansa Elisa Viihteellä sekä Rakkautta & Anarkiaa -festivaalin yhteydessä järjestettävässä näytöksessä. Elokuvan pääosissa ovat mm. Manuela Bosco, Elias Gould, Eeva Putro, Olli Rahkonen ja Seela Sella. Elokuvan ohjasivat Vesa Kuosmanen ja Henri Huttunen.