google/wiki40b huggingface dataset:
Kellot

Ulkonäkö

Kellot ovat tavallisesti monivuotisia ruohovartisia kasveja. Niiden lehdet ovat varressa kierteisesti. Kukan terälehdet ovat osin yhteenkasvaneet kellomaiseksi teriöksi, jonka mukaan kellot ovat suomenkielisen nimensä saaneet. Teriö on väriltään usein sininen tai valkea.

Kellot Suomessa

Suomessa kelloja kasvaa koko maassa etelästä pohjoiseen. Kellolajeja tavataan vakiintuneena kaikkiaan kymmenen. Niistä vain neljän, kiirunan-, kurjen-, varsan- ja kissankellon, katsotaan olevan alkuperäisiä. Loput ovat vanhempia tai uudempia tulokaslajeja. Lisäksi neljä lajia, hiiren-, rastaan-, maarian- ja ketunkello, on havaittu hyvin harvinaisina satunnaistulokkaina. Jossain määrin vieraan luonteinen on myös sammakonkello, joka on levinnyt Pohjois-Amerikasta heinänsiemenen mukana, ja jota kasvaa Pohjoismaissa vain muutamassa paikassa Hämeessä. Lajeista selvästi yleisimmät ovat kissankello ja harakankello, joista kissakello kasvaa koko maassa. Kissankello on Keski-Pohjanmaan maakuntakukka.
David Mawby

David Mawby (s. 1951 Lontoo) on englantilais-suomalainen radio-, tv- ja verkkotoimittaja. Hän on työskennellyt sekä Yleisradiossa että 1980-luvulta 1990-luvulle monissa paikallisradioissa eri puolilla Suomea.
Mawbyn isä toimi Royal Air Forcen mekaanikkona ja rakensi kotona oman lyhytaaltoradion, joka avasi myös pojalle vieraiden kielten ja kulttuurien maailman. Pian David Mawby liittyi lyhytaaltoradiokerhoon ja alkoi tehdä ohjelmatyötä BBC:n ohjelmaan World Radio Club.
Vuonna 1972 parikymmenvuotias Mawby tuli Suomeen ja hankki aluksi elantonsa opettamalla englantia. Pysyvästi Suomessa hän on asunut vuodesta 1974.
David Mawby toimi vuoden 1975 Helsingin Etyk-kokouksen aikaan Radio Finlandin toimittajana ja vuodesta 1976 Kymi Oy:n tiedotustehtävissä.
Kun paikallisradiotoiminta alkoi Suomessa vuonna 1985, David Mawby oli mukana radioasemilla Jyväskylässä, Kouvolassa ja Lahdessa.
1990-luvun lopulta alkaen David Mawby työskenteli Yleisradion englanninkielisissä lähetyksissä Yle Newsissä ja Yle Mondossa. Hänen ääntään on kuultu myös Tampereen yliopiston Radio Moreenissa ja turkulaisessa Radio Robin Hoodissa. Vuonna 2009 Mawby teki Ylelle tv-ohjelmasarjan Dave’s London kotikaupungistaan Lontoosta.
Mawby on sekä Suomen että Britannian kansalainen ja puhuu sujuvasti myös suomea. 2010-luvulla hän on asunut Tampereella ja Turussa.
Retuenjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 8,8 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 81,7 metriä mpy.
Asteropeiaceae

Tuntomerkit

Kasvit ovat sienijuurellisia ainavihantia puita tai rento-oksaisia lamoavia pensaita. Lehdet ovat lyhytruotisia, yksinkertaisia ja korvakkeettomia; suonitus on varsin huomaamaton. Kukinto on varsipäätteinen eli terminaalinen, haarova, ja kukkaperissä on paljon esilehtiä. Pienessä kukassa on pian kariseva teriö ja 9-15 hedettä, joiden palhot ovat tyveltä kasvaneet yhteen. Sikiäin muodostuu kahdesta tai tavallisemmin kolmesta emilehdestä ja on yhdislehtinen ja kehänalainen. Sen pinnalla on sen poikki kulkeva luottipinta. Kärki-istukoissa on kaksi tai monta siemenaihetta kutakin emilehteä kohden. Hedelmä on pähkinämäinen, harvoin monisiemeninen, ja verhiö kasvaa siihen kiinni ja muodostaa siivet. Myös heteiden jäänteet ovat jäljellä hedelmässä. Siemenessä on käyrä alkio, jonka lehdet ovat spiraalimaisesti kiertyneet.

Levinneisyys

Asteropeiaceae kasvaa Madagaskarissa.
Mikko Hurtta

Alvar Hjalmar Mikael (Mikko) Hurtta (vuoteen 1936 Schreck; 3. joulukuuta 1896 Tampere – 13. toukokuuta 1989) oli suomalainen varatuomari, joka toimi Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajana Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä vuosina 1939–1945.
Hurtta kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1915. Lakitieteen kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1920 ja varatuomariksi vuonna 1923. Hurtta työskenteli muun muassa Turun hovioikeudessa ja sotaministeriössä, minkä lisäksi hän toimi Kuopion pormestarina vuosina 1936–1966. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana toimien kaupunginvaltuuston jäsenenä Kuopiossa.
Hurtan vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos, Tampereen kunnallispormestari Karl Hjalmar Schreck ja Eva Nadine Helsingius. Hurtta oli naimisissa Hellä Sylvia Soinin kansa vuodesta 1921 lähtien.
Tom Lenk

Thomas Loren Lenk (16. kesäkuuta 1976, Westlake Village, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Andrew Wellsina televisiosarjassa Buffy, vampyyrintappaja (1997–2003).

Buffy & Angel

Lenk tunnetaan parhaiten roolistaan Andrew Wellsina televisiosarjassa Buffy, vampyyrintappaja. Hän esiintyi sarjassa sen kuudennen tuotantokauden jaksosta Vesihuuhtelu lähtien. Hän vieraili sarjassa kerran aikaisemminkin, sarjan viidennen tuotantokauden jaksossa Todellinen minä. Tällöin hän esitti vampyyri Cyrusia. Hän oli mukana sarjassa aina sen päättymiseen vuonna 2003 saakka. Lenk on myös vieraillut Andrewna Buffyn sisarsarjassa Angel sarjan viidennellä tuotantokaudella jaksossa Vampyyrintappaja.

Muuta

Buffyn ja Angelin lisäksi Lenk on vieraillut useissa muissa televisiosarjoissa. Hän on ollut mukana esimerkiksi televisiosarjoissa Joey, House ja Ensisilmäyksellä. Lenk on esiintynyt myös elokuvissa. Hänellä oli pienet roolit elokuvissa Date Movie (2006), Numero 23 (2007) ja Transformers (2007). Näyttelijän työn lisäksi Lenk toimii laulajana ja näytelmäkirjailijana.
Terje Enkvist

Terje Ulf Eugen Enkvist (3. lokakuuta 1904 Helsinki – 15. heinäkuuta 1975 Pernaja) oli suomalainen kemisti. Hän väitteli filosofian tohtoriksi 1934. Enkvist oli vuosina 1927–1935 ja 1940–1945 Keskuslaboratorion palveluksessa ja samanaikaisesti dosenttina ja apulaisena Helsingin yliopistossa, jossa hän oli vuodet 1951–1971 kemian professori. Hänen suurimmat tieteelliset ansionsa ovat sovelletun puukemian alalta. Erinomaisena luennoitsijana tunnettu Enkvist julkaisi muun muassa teoksen Suomen kemian historiasta.
Maorien lippu

Maorien lippu on joidenkin maorien käyttämä symboli. Se tunnetaan Uudessa-Seelannissa myös maorinkielisellä nimellä tino rangatiratanga. Lippu otettiin käyttöön ja se on ollut suosittu etenkin maorien itsenäisyysliikkeissä.

Historia

Nykyistä maorien lippua on edeltänyt useita eri maoreja eri tilanteissa symboloineita lippuja. Ehkä varhaisin on niin sanottu Yhdistyneiden Heimojen lippu, joka otettiin käyttöön vuonna 1834. Myöhemmin niin sanottujen maorisotien aikana 1800-luvulla eri maoriyhteisöillä oli useita eri lippuja. Tapa käyttää lippuja kopioitiin eurooppalaisilta siirtolaisilta. Lippujen tarkoituksena oli yleensä korostaa tietyn ryhmän itsenäisyyttä ja voimaa. Niissä kuvattiin tavallisesti esimerkiksi ristejä, kuunsirppejä ja tähtiä.
Nykyinen maorien lippu eli tino rangatiratanga juontaa juurensa kuitenkin vasta 1980-luvun lopulle. Se suunniteltiin vuonna 1989, jolloin lipun suunnittelusta järjestettiin kilpailu. Mikään varsinaiseen kilpailuun osallistunut ehdotus ei voittanut, vaan järjestäjät ottivat yhteyttä maoritaiteilijanaisiin, joiden tekemä lippu valittiin voittajaksi. Lippua käytettiin marssilla Te Rerenga Wairuasta Waitangiin Waitangipäivänä 1990. Myöhemmin lippu saavutti laajemman suosion ja sitä alettiin liputtaa myös virallisissa yhteyksissä.
Kouvolan taitoluistelu

Kouvolan taitoluistelu on kouvolalainen taitoluisteluseura, johon kuuluu noin 150 luistelijaa. Se perustettiin vuonna 1995. Seuran kotihalli on Lumon Areena. Treenejä pidetään Lumon Areenan lisäksi myös Kouvolan kolmessa muussa jäähallissa Inkeroisissa, Kuusankoskella ja Valkealassa. 
Seura järjestää tasokasta taitoluisteluvalmennusta kaikille, lapsesta aikuiseen, luistelukoulujen, harraste-, kehitys- sekä kilparyhmien muodossa.
Seurassa luistelijoiden valmennuksesta vastaa ammattitaitoinen valmentajatiimi yhdessä koulutettujen apuvalmentajien ja ohjaajien kanssa. Valmentajat jakavat luistelijat tasoryhmiin iän ja taitojen perusteella.
Seura tukee ohjaajia, valmentajia sekä muita toimihenkilöitä kouluttautumisessa tarpeiden mukaan.
Kouvolan taitoluistelu ry:n lisäksi Kouvolassa toimii myös toinen taitoluisteluseura, KooKoo Jäätaiturit (KKJT).

Historia

Kouvolan jäähalli valmistui vuonna 1982. Ennen hallin valmistumista ensimmäiset taitoluistelijat harjoittelivat ulkokentillä paikallisen jääkiekkoseuran alaisessa taitoluistelujaostossa.
1995 perustettiin Kouvolaan itsenäinen taitoluisteluseura Kouvolan Taitoluistelu.
1998 toiminta laajeni Kuusankoskelle luistelukoulun käynnistymisen myötä. 
Päävalmentajina seurassa ovat olleet Maaret Lehto, Marina Shirshova ja Irina Nikolaeva (o.s. Bolchakova). Valmennuspäällikköinä seurassa ovat toimineet Aleksei Kozlov 2013-2015 ja Hennette Toivanen 2015-2017.
Jo Bonfrere

Ura

Bonfrere pelasi urallaan MVV Maastrichtissa ja KFC Germinal Beerschotissa.
Bonfreren valmennusuran suurimpiin saavutuksiin kuuluu Nigerian jalkapallomaajoukkueen johdattaminen olympiakultaan 1996. Kesäkuussa 2004 Bonfrere tuli Etelä-Korean jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi portugalilaisen Humberto Coelhon saatua potkut Malediivien kanssa pelatun tasapelin jälkeen. Bonfreren johdolla Etelä-Korea selviytyi MM-lopputurnaukseen 2006. Bonfrere kuitenkin erosi ennen kisoja elokuussa 2005 jouduttuaan fanien ja median epäsuosioon muun muassa Itä-Aasian mestaruusturnauksen kehnojen tuloksien vuoksi.
Kaudella 2007 hän valmensi kiinalaista Dalian Shideä. Kesäkuun lopussa 2011 Bonfrere palasi valmennustehtäviin Henan Constructionin päävalmentajana. Bonfrere pelasti seuran putoamiselta sarjasta, mutta sai potkut kauden päätteeksi.
Précilhon

Précilhon on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 355 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Précilhonin pinta-ala on kuusi neliökilometriä.
Kim Raver

Elämäkerta

Kim Raver syntyi ja kasvoi New Yorkissa. 6–9-vuotiaana hänellä oli vakituinen rooli lasten tv-sarjassa Seesamtie. Tämän jälkeen nuori näyttelijätär liittyi Off-Off-Broadwayn ensimmäiseen lastenteatteriin. Raver opiskeli taideaineita Bostonin yliopistossa. Hän opiskelee edelleen teatteria New Yorkissa opettajansa Wynn Handmannin johdolla. Raver puhuu sujuvaa ranskaa sekä saksaa, jonka oppi lapsena saksalaissyntyiseltä äidiltään.
Aikuisena Raver näytteli ensin mainoksissa ennen läpimurtoaan näyttelijänä Broadwaylla Philip Barryn näytelmässä Holiday, jossa näytteli yhdessä Laura Linneyn ja Tony Goldwynin kanssa.
Vuosina 1999-2004 Raver esiintyi televisiosarjassa Hädän hetkellä. Tämän jälkeen hän esitti Audrey Rainesia sarjassa 24. Vuosina 2006 ja 2007 Kim Raver näytteli ABC-televisioyhtiön sarjassa Yhdeksän yhteyttä. Vuonna 2008 hän sai Nico Reillyn osan sarjasta Lipstick Jungle. Sarja kuitenkin lopetettiin kahden kauden jälkeen. Syksystä 2009 alkaen Raver on esittänyt kirurgi Teddy Altmania sarjassa Greyn anatomia. Tammikuussa 2010 hänen roolistaan tehtiin vakituinen.
Raver on naimisissa ranskalaisen ohjaajan Manuel Boyerin kanssa. Heillä on kaksi lasta, Luke (s. 2002) ja Leo (s. 2007).
Piikkipyrstökiitäjä

Koko ja ulkonäkö

Piikkipyrstökiitäjän pituus on 19–21 cm, siipien kärkiväli 50–54 cm ja paino noin 80–90 g. Se on tervapääskyä suurempi ja rotevampi kiitäjä, jolla on lyhyt pyrstö ja kaula, minkä johdosta se näyttää pullealta. Pyrstön kärki kapenee piikiksi, mistä tulee lajin nimi. Piikkipyrstökiitäjän lento on erittäin nopeaa, nopeampaa kuin tervapääskyn. Sen sanotaan olevan maailman nopein lintu, ja lentonopeudeksi on mitattu 170 km/h. Yleisväritys on hyvin tumma, vain alaperässä ja kurkussa on valkoinen alue ja selässä muuta pukua hieman vaaleampi laaja laikku.
Pitkään arveltiin, että laji elää vain ilmassa, pesimäaikaa lukuun ottamatta. Australialaiset ovat kuitenkin osoittaneet radioseurannan avulla, että se käy lepäilemässä puiden latvustossa.
Lajin kuvaili ja nimesi tieteelle englantilainen John Latham 1801.

Esiintyminen

Piikkipyrstökiitäjä pesii Keski-Aasiassa ja Etelä-Siperiassa ja talvehtii Itä- ja Pohjois-Australiassa, jonne linnut saapuvat lokakuussa. Lajia on tavattu Suomessa neljästi: 21.5.1933 Nummi-Pusulassa, 21.4.1990 Kristiinankaupungissa, 10.5.1991 Hangossa ja 8.5.2005 Savitaipaleella.
Lajin elinympäristöä ovat vuoristoseudut, mutta linnut ruokailevat myös alavilla seuduilla.

Lisääntyminen

Pesä on tavallisesti puun kolossa. Munia on 2–7, ja haudonta alkaa jo ensimmäisen munan jälkeen. Piikkipyrstökiitäjä pesii touko–kesäkuussa.

Ravinto

Piikkipyrstökiitäjän ravintoa ovat hyönteiset ja hämähäkit. Australiassa se ruokailee suurissa parvissa etsien lämpimiä ilmavirtauksia ja seuraillen pensaspaloja.
Primordial

Primordial on irlantilainen metalliyhtye, joka on musiikilliselta tyyliltään lähellä folk- ja black metalia.
Primordialin 1995 julkaistu debyyttialbumi Imrama voidaan laskea melodiseksi black metalliksi. Seuraavilla levyillään yhtye rikastutti äänimaailmaansa käyttäen mandoliineja ja huiluja ja muokaten musiikillista ilmaisuaan eeppisempään suuntaan. Myöhemmin The Burning Season ja Spirit the Earth Aflame sisälsivät folk- ja black metal sekä kelttimusiikin vaikutteita.
Primordial on esiintynyt myös Suomessa, Nummirockissa kesällä 2005, Lutakossa 2007, Tuskassa 2008, Helsingissä kesällä 2009, Lammilla Pellavarockissa kesällä 2009, Hammer Open Airissa Liedossa kesällä 2011, Hyvinkäällä Steelfestissä 2014, Tuskassa 2016, Nosturissa 2017 ja Steelchaosissa 2018.
Shopping Tour

Juoni

Elokuvassa äiti ja hänen teini-ikäinen poikansa lähtevät matkalle Suomeen yhdessä muiden turistien kanssa. Heidän ja muiden turistien mennessä juuri avattuun Giganttiin he joutuvat järkytyksekseen kannibaalien jahtaamaksi.
Peter Duesberg

Peter H. Duesberg (s. 2. joulukuuta 1936) on biologi. Hän on tullut tunnetuksi kyseenalaistamalla vakiintuneen käsityksen, jonka mukaan AIDSin aiheuttaja on HI-virus Kyseistä näennäistieteellisenä pidettyä näkemystä kutsutaan AIDS-denialismiksi. Lukuisat ihmiset ovat sen seurauksena jättäneet ottamatta HIV-lääkkeet ja kuolleet. Duesberg on tutkinut myös syövän syntyä ja aneuploidioita.
Keski-Euroopassa syntynyt ja opiskellut Duesberg on  Berkeleyssä sijaitsevan Kalifornian yliopiston professori. Hän on ollut vuodesta 1986 Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäsen.
Antero Vipunen

Muuta

Antero Vipunen antoi nimensä myös Yrjö Karilaan toimittamalle teokselle, jossa esitellään erilaisia pelejä, leikkejä sekä yleis- ja knoppitietoa (Antero Vipunen: arvoitusten ja ongelmien, leikkien ja pelien sekä eri harrastelualojen pikkujättiläinen). WSOY, Porvoo 1950. 1. painos).
Debyen ja Wallerin tekijä

B-tekijä kiteen laadun mittarina

Mitä alempi B-tekijä on, sitä paremmin järjestäytynyt tutkimuksessa käytetty kide on ollut. Tyypillisestä proteiinikristallista saatava B-arvo on 15-20 Å²:ä. Röntgenkristallografiassa käytetty intensiivinen röntgensäteily vaurioittaa kidettä ja B-tekijän arvo kasvaa mittauksen jatkuessa. Alin mitattu yleinen B-tekijä makromolekyylille (vuoteen 2002 mennessä) on ollut krambiini-nimisestä kasvin tuottamasta myrkystä tehdyllä kiteellä. Kyseinen B-tekijän arvo oli 2.5 Å² (Jelsch, C. ym. 2002).

B-tekijä ja resoluutio

B-tekijän arvo alenee resoluution parantuessa. Edellä mainitun krambiinin hyvin alhainen 2.5 Å²-arvo saatiin alimmalla makromolekyylille saavutetulla resoluutiolla 0.54 Å. Mikäli resoluutio on huono, voidaan laskea vain yleinen B-arvo koko molekyylille, tai esimerkiksi B-arvot proteiinin aminohappotähteiden sivu- ja pääketjulle. Mikäli mallin resoluutio on korkea, voidaan sen jokaiselle atomille laskea B-tekijä.

B-tekijä lämpövärähtelyn mittarina

Eri atomien B-arvot ovat erilaiset, sillä atomien lämpöliike molekyylissä vaihtelee. Esimerkiksi proteiinin sivuketjun atomit liikkuvat vapaammin kuin hiili-typpi -rangan atomit, mikä vaikuttaa B-tekijän arvoihin. Atomin B-tekijästä voidaan myös päätellä, mitä alkuainetta atomi edustaa. Joskus molekyyliä röntgenkristallografian keinoin mallinnettaessa voi nimittäin olla epäselvää, onko jokin mallissa oleva kohde esimerkiksi vesimolekyyli vai jokin ioni. B-arvo riippuu siis atomista ja sen sijainnista molekyylissä, eikä eri atomeille ole tyypillistä yhtä B-arvoa.

Isotrooppinen ja anisotrooppinen B-tekijä

Isotrooppinen B-arvo on laskettu siten, että atomin ajatellaan voivan värähdellä missä tahansa suunnassa. Realistisempi anisotrooppinen B-tekijä saadaan rajoittamalla atomin värähtelysuuntien mahdollisuutta. Anisotrooppiset arvot voidaan laskea vain malleille, joilla on hyvä resoluutio.
Rasvahäntälammas

Rasvahäntälammas on kesyn lampaan rotujen joukko, johon kuuluu noin neljännes maailman lampaista. Sen häntä toimii samalla tavalla kuin kamelin kyttyrä: lammas varastoi siihen ravintoa.
Rasvahäntälampaat pärjäävät karuissa olosuhteissa, jopa puoliaavikolla. Rasvahäntälampaita tavataan eniten Pohjois-Afrikassa sekä Keski- ja Lähi-idässä kuten Turkissa ja Saudi-Arabiassa.
Rasvahäntälammas mainitaan jo Raamatussa, ja sen kuvia on Urukin mosaiikeissa ja kiviesineissä ajalta noin 3000 eaa.
Kanahaukka

Tuntomerkit

Kanahaukka on roteva ja pitkäpyrstöinen keskikokoinen petolintu. Aikuinen kanahaukka on selkäpuolelta tummanharmaa. Valkealla vatsapuolella sillä on  harmaita poikkiraitoja. Silmäkulmajuova on valkoinen ja selkeä. Nuori kanahaukka on päältä tumman harmaanruskea ja vaalealla vatsapuolella ruskeita pitkittäisraitoja. Naaras on selvästi koirasta isompi ja rotevampi. Koiras on 49-56 senttimetriä pitkä ja sen siipien kärkiväli on 90-105 senttimetriä, naaras on 58-64 senttimetriä pitkä ja sen siipien kärkiväli on 108-120 senttimetriä.
Kanahaukan ääni on kja-kja-kja...-kaklatus. Poikasten kerjuuääni on piii-lih-kiljunta. Äänet muistuttavat varpushaukan ääniä, mutta ovat karkeampia, voimakkaampia ja villimpiä.
Soidinlennossa maaliskuussa koiras lentää reviirin yllä hidastetuin siiveniskuin ja käkättää. Se innostuu soidinlennolle usein lokakuun kauniilla pakkasilmoillakin.
Vanhin suomalainen rengastettu kanahaukka on elänyt 17 vuotta, 10 kuukautta ja 11 päivää. Euroopan vanhin oli ruotsalainen 18 vuotta ja 9 kuukautta vanha haukka.

Levinneisyys

Kanahaukan pesimäalue ulottuu Länsi-Euroopasta halki Venäjän Tyynenmeren rantaan ja Japaniin. Se pesii myös Pohjois-Amerikassa. Maailman kanahaukkapopulaation arvioidaan olevan yli 500 000 yksilöä. Kanahaukka on pääasiassa paikkalintu, mutta erityisesti nuoret linnut ovat yleensä lyhyen matkan muuttajia.
Kanahaukka pesii myös koko Suomessa ulkosaaristoa ja tunturipaljakoita lukuun ottamatta. Suomen kanahaukkakanta on noin 5000 paria.

Elinympäristö

Kanahaukka pesii yleensä vanhoissa havumetsissä, mutta joskus sille kelpaavat nuoremmatkin metsät. Kanahaukka on yleensä arka, mutta saattaa tottua ihmisiin ja saalistaa myös taajamissa. Kanahaukka on vakiintunut säännölliseksi pesimälajiksi Helsinkiin, ja vuonna 2016 kaupungissa pesi vajaat 30 paria kanahaukkoja, urbaaneimmat aivan Helsingin ydinkeskustassa.

Lisääntyminen

Kanahaukka rakentaa suuren pesänsä puuhun, usein mäntyyn tai kuuseen. Pesä sijaitsee noin 10-16 metrin korkeudella. Naaras munii maalis-toukokuussa 3-5 vaaleaa munaa, joita se hautoo 35-40 vuorokautta. Poikaset lähtevät pesästä 35-42 vuorokauden ikäisinä.

Ravinto

Kanahaukka käyttää ravinnokseen lintuja ja nisäkkäitä. Tavallisia saaliseläimiä ovat varislinnut, kyyhkyt, kanalinnut, rastaat, oravat ja jänikset. Kanahaukka etsii saalista usein korkealla kaarrellen.

Suojelu

Kanahaukka on Suomessa rauhoitettu kokonaan luonnonsuojelulain nojalla. Tapetun tai vahingoitetun linnun sekä munapesueen ja pesäpoikueen ohjeellinen korvausarvo on 757 euroa.
Haukkametsästäjät pitävät kanahaukkaa erinomaisena saalistajana. Kanahaukan munia on salakuljetettu myös Suomesta.
Gilbert Amy

Gilbert Amy (s. 29. elokuuta 1936 Pariisi) on ranskalainen avant garde -säveltäjä ja kapellimestari. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa, jossa hänen opettajiinsa kuuluivat Olivier Messiaen ja Darius Milhaud. Hän tutustui myös Pierre Bouleziin ja opiskeli tämän johdolla Baselissa. Hänestä tuli Boulez'n seuraaja Domaine musicalin kapellimestarina.
Vuonna 1976 Amy perusti Nouvel Orchestre Philharmonique de Radio Francen, jonka ensimmäinen kapellimestari ja taiteellinen johtaja hänestä tuli. Hän on opettanut Yalen yliopistolla, ja vuosina 1984–2000 hän toimi Lyon Conservatoire Superieur de Musiquen johdossa.
Amyn sävellyksiin lukeutuvat sinfoninen Orchestrahl (1985–1989) sekä vuonna 1999 kantaesitetty ooppera Le Premier Cercle. Amy on saanut teoksillaan lukuisia palkintoja.
Minoa

Historia

Minoan paikka on ollut asuttu myöhäiseltä neoliittiselta kaudelta 3000-luvulta eaa. lähtien ja tämän jälkeen varhaisella kykladisella kaudella. Tuon ajan asutus oli kukkulan huipulla. Keskisellä ja myöhäisellä kykladisella tai mykeneläisellä kaudella asutus siirtyi lähemmäksi merta lähelle nykyistä Xylokeratídin kylää. Kaupungin sanotaan saaneen nimensä siitä, että paikallisen perinteen mukaan kukkula olisi ollut kuningas Minoksen hautapaikka. Perinne voi kertoa yhteyksistä minolaiseen kulttuuriin, mutta yleensä antiikin kreikkalaiset sijoittivat kyseisen haudan Kreetalle.
Asutus palasi kukkulan alueelle Kreikan pimeinä vuosisatoina protogeometrisen kauden alussa noin 1000 eaa. Tuolloin Minoasta tuli Samoksen siirtokunta, ja uudet asukkaat olivat joonialaisia. Antiikin ajalla Minoa oli yksi Amorgoksen kolmesta kaupungista Aigialen ja Arkesinen ohella. Asutus linnoitettiin 700-luvun loppupuolella eaa. Minoa säilyi asuttuna läpi hellenistisen ja roomalaisen kauden. Roomalaisella kaudella saari toimi karkotuspaikkana. Tuolla ajalla asutuksen painopiste siirtyi jälleen lähemmäksi merenrantaa. Kaupunki hylättiin 300-luvulla jaa.
Minoan löysi Ludwig Ross vuonna 1837. Alueen pienimuotoiset arkeologiset kaivaukset aloitti École française d’Athènes eli Ranskan arkeologinen koulu vuonna 1888. Järjestelmällisemmät kaivaukset alkoivat vuonna 1981 Evangelía ”Líla” Maragkoún (Marangoún) johdolla.

Rakennukset ja löydökset

Minoan arkeologinen alue sijaitsee Katápolan kylän yläpuolella kukkulan etelärinteessä. Kukkulan korkeus on noin 255 metriä merenpinnasta laskettuna.
Minoan esihistoriallinen asutus on yksi Kykladien parhaiten säilyneitä. Kykladisella kaudella osa kukkulan luolista toimi ilmeisesti pyhäköinä. Esihistoriallisen ajan esinelöytöihin lukeutuu muun muassa keramiikkaa, kykladisia idoleita, savisia pienoisfiguriineja ja obsidiaanista tehtyjä nuolenkärkiä ja muita esineitä.
Antiikin ajan kaupungin linnoitusmuurit kulkivat erityisesti kukkulan itäpuolella ja alarinteessä, missä kukkula ei tarjonnut luonnonlinnoitusta. Muurit oli varustettu tornein. Muuria on säilynyt kukkulan itärinteessä noin 40 metrin matkalta ja jopa yli kolmen korkeudelta.
Arkaaiselta ja klassiselta kaudelta kaupungista on löydetty suhteellisen vähän rakennusjäänteitä. Rakennuksia on enemmän hellenistiseltä kaudelta. Tuolloin kaupungissa oli marmorinen temppeli, joka rakennettiin 200-luvulla eaa. Se oletetaan kuvapatsaan, joskin päättömän, perusteella Apollonin temppeliksi. Toinen löydetty pyhäkkö oletetaan esinelöytöjen perusteella Dionysokselle omistetuksi. Roomalaisella kaudella tämä yhdistettiin paikalla Serapikseen.
Hellenistiseltä ja roomalaiselta kaudelta on löydetty myös muita julkisia rakennuksia, kuten 300-luvulla eaa. rakennettu gymnasion sekä roomalaisaikainen marmorinen monumentaaliportti.
Trimetyleenidiamiini

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa trimetyleenidiamiini on väritöntä nestettä ja sillä on kalamainen ja ammoniakinkaltainen haju. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin ja dietyylieetteriin.
Trimetyleenidiamiinia voidaan valmistaa 1,3-propaanidiolin ja ammoniakin välisellä reaktiolla. Tyypillisempi tapa on kuitenkin akryylinitriilin ja ammoniakin välinen reaktio. Tässä reaktiossa muodostuu aminopropionitriiliä ja bis(syanoetyyli)amiinia. Nämä pelkistetään trimetyleenidiamiiniksi vedyttämällä ja katalyyttinä käytetään nikkeliä tai kobolttia.
Trimetyleenidiamiinista valmistetaan heterosyklisiä yhdisteitä, joita käytetään muun muassa tekstiiliteollisuudessa. Lisäksi siitä valmistetaan kelatoivia yhdisteitä korroosionestoaineiksi ja valokuvauskemikaaleiksi.