Lappeenrannan linnoitus

Lappeenrannan linnoitus on alun perin ruotsalainen linnoitusjärjestelmä, jota ovat laajentaneet myös venäläiset. Linnoituksen rakentaminen alkoi Lappeenrannan kaupungin perustamisen jälkeen 1649.
Linnoitus sijaitsee sen mukaan nimetyssä Linnoituksen kaupunginosassa. Linnoituksen itä- ja pohjoispuolella on Lappeenrannan satama. Linnoitus ja läheinen, 1880-luvulta alkaen rakennettu Lappeenrannan varuskunta muodostavat Lappeenrannan linnoitus- ja varuskuntakaupungin valtakunnallisesti merkittävän rakennetun kulttuuriympäristön.

Alkuvaiheet 1649–1740

Suomen kenraalikuvernööri Pietari Brahe päätti 1649 tekemänsä Viipurin matkan jälkeen uuden kaupungin perustamisesta maa- ja vesiliikennereittien solmukohtaan. Asemakaavan alueelle laati Erik Nilsson Aspegren kesällä 1649. Kaupungin toiminnot käynnistyivät asemakaavan toteuttamisen myötä ja ensimmäisen pormestarin Jochim Lenterin tultua virkaansa. Tukholman valtiopäivillä 20. syyskuuta 1652 päätettiin Lappeenrannan erityisoikeuksista. Aspegren luovutti kaupungin erityisoikeudet maaherra Johan Rosenhanelle vuoden 1653 alussa. Uudenkaupungin rauhan jälkeen Ruotsi asetti rajakomission syksyllä 1721. Kenraali ja valtaneuvos Axel Löwen otti vastaan rajakomissaarin viran. Vuonna 1722 Löwen sijoitti alueelle pienen varuskunnan turvaamaan rajankäyntiä sekä pakolaisten paluuta. Yhteistyössä maaherra Johan Henrik Frisenheimin sekä kenraali Berndt Olof Stackenbergin kanssa he päättivät Lappeenrannan linnoittamisesta. Lappeenrannan tervakauppaa suojaamaan pystytettiin paalutuksia sekä espanjalaisia ratsuja. Alueelle lähetettiin lisäksi 112 miestä turvaamaan kauppalaa. Veljekset luutnantti Carl Fredrik sekä Anders Johan Nordenberg valittiin suunnittelemaan linnoitusta vuonna 1723. Linnoituksen pääsuunnittelijaksi määrättiin everstiluutnantti sekä majoitusmestari Jacob Johan Faber. Valtaosa linnoitustöistä tehtiin vuosien 1722–1728 aikana. Hattupuolueen noustua valtaan 1730-luvun lopulla, linnoitus sai lisärahoitusta. Lisälinnoitteita toteuttamaan määrättiin kapteeni Adamn Reinhardt Brunow. Linnoitustyöt jäivät kuitenkin kesken hattujen sodan sytyttyä.

Venäläinen varuskunta 1743–1812

Venäjän vallan alussa kaupungissa oli usein vaihtuva Venäjän rajarykmentti. Lappeenrannan linnoitusrakenteita uudistettiin ruotsalaisten jäljiltä jo 1750-luvulla. 1790-luvulla linnoituksen varustusta parannettiin kreivi Suvorovin johdolla, hänen aikanaan valmistuivat Nikolain sarvilinnake, kruunuvarustus ja vuoden 1799 kartoissa näkyvät Kimpisen ja Pallon etulinnakkeet. Kustaan sodan yhteydessä perustettu Saimaan laivasto muodosti kolmanneksen Lappeenrannan varuskunnasta.
Venäjän varuskunta-aikana Linnoitukseen rakennettiin Jumalansynnyttäjän suojeluksen kirkko. Se valmistui vuonna 1785. Se on Suomen vanhin ortodoksinen kirkko.

Vankileiri

Suomen sisällissodan jälkeen linnoituksessa toimi pahamaineinen Lappeenrannan vankileiri, joka tuli tunnetuksi mielivaltaisista teloituksistaan. Valkoisten perustamalla leirillä oli yhteensä lähes 3 000 punavankia, joista teloitettiin arviolta 500.

Linnoituksen kunnostus

Linnoituksen länsivalleja on kunnostettu vuodesta 2002 lähtien TE-keskuksen tuella. Aikaisempi katualue kulki aivan linnoituspenkereen juuressa, nyt historialliset vallirakenteet on kaivettu perustuksiltaan esiin ja niiden päälle on rakennettu alkuperäisen mukaiset vallit. Linnoitusniemen länsilaidan Frisenheimin redutin ja maavallien restaurointi on toteutettu 1720-luvun ilmeen mukaiseksi.

Nykyinen käyttö

Linnoituksen rakennuksissa toimivat muun muassa Etelä-Karjalan museo, Lappeenrannan taidemuseo, kulttuuri- ja tapahtumakeskus Kehruuhuone, Kahvila Majurska ja Ratsuväkimuseo. Linnoituksen uusin rakennus on Yleisradion aluetoimituksen talo vuodelta 1972.
Linnoituksen yö -niminen kaupunkifestivaali järjestettiin aiemmin vuosittain heinäkuun lopulla linnoituksen alueella ja sen läheisyydessä. Vuosina 2013–2015 linnoituksessa järjestettiin Rakuuna Rock -festivaali.