Tiedonhankinnan malleja

Tiedonhankinnan malleilla viitataan tiedonhankintatutkimuksen piirissä luotuihin mallinnoksiin ja viitekehyksiin, joilla pyritään mallintamaan yksilöiden tiedonhankintakäyttäytymistä ja sen ilmiöitä. Perinteisesti alan tutkimus, ja sen myötä myös mallit ovat jakautuneet ammatillisen ja ei-ammatillisen tiedonhankinnan piireihin. Ammatillinen ja ei-ammatillinen tiedonhankinta eivät kuitenkaan ole toisiaan poissulkevia, vaan useimmiten täydentävät toisiaan. 
Alla listataan erilaisia tiedonhankinnan malleja niiden kronologisuuden mukaan.

Paisleyn malli

Ensimmäinen informaatiokäyttäytymisen mallinnus tuli William Paisleyltä 1968. Paisley totesi tiedonhankintatutkimuksen olleen metodologisesti kypsää, mutta vaatineen kiireellisesti teoriaa.  Hän kritisoi aiemman tutkimuksen painopisteen olleen liiaksi vain muutamien kanavien ja lähteiden käytössä irrallaan tiedonhankinnan suuremmasta kontekstista. Tiedonhankintatutkimuksen viitekehykseksi esittämässä systeemimallissaan Paisley korosti yksilöllisten ominaisuuksien, kuten taustan ja motivaation merkitystä tiedonhankinnassa; hänen mukaansa kyseisiä tekijöitä oli keskeisten kontekstitekijöiden ohella huomioitu puutteellisesti aiemmassa tutkimuksessa. 
Paisleyn malli pohjautuu pitkälti tutkijoiden tiedonhankintakäyttäytymistä koskeviin käytäntöihin, joten käyttäjäksi oletetaan mallissa tutkija. Osa-alueet vaikuttavat tiedonhankintaan sitä voimakkaammin, mitä lähempänä ne ovat puoliympyrän keskustaa.  Järvelinin kuvasta näkee, kuinka yksilöllistä toimijaa ympäröivät tämän työryhmä ja organisaatio, joiden puitteissa hän työskentelee, sekä alan tutkijoiden muodostama yhteisö, “invisible college”. Käyttäjän viiteryhmän ja ammattikunnan taustalla uloimpana vaikuttavat poliittinen sekä kulttuurijärjestelmä. Näiden kaikkien ulkopuolelle vielä jäävät epäsuorasti vaikuttavat oikeus-, talous- ja formaalit informaatiojärjestelmät. 
Mallia on kritisoitu sen staattisuudesta; siinä ei eritellä taikka tarjota mahdollisuuksia tiedonhankinnan eri tekijöiden keskinäisten vuorovaikutusten havaitsemiseen. Tekijät myös vaikuttavat eri tutkijoihin vaihtelevissa määrin tutkijan työvaiheesta, ajankohdasta ja persoonallisuudesta riippuen.  Tekijöiden esitysmuoto on myös riittämätön, jättäen oikeus-, talous- ja informaatiojärjestelmät ulkopuolelle.

Allenin malli

Paisleyn mallille jatkoa kehitti Thomas J. Allen omallaan, jolla hän pyrki korjaamaan Paisleyn jäsennyksen epäkohtia. Allen yksinkertaisti mallia yhdistämällä Paisleyn tekijät viiteen vaikuttavaan tekijään. Keskiössä on henkilö tiedonkäsittelijänä, joka on muiden tekijöiden vaikutuksen alaisena, vaikkakin niiden vaikutustasoa ei ole mallissa määritelty. Tekijöitä ovat tietojenkäsittelijä työryhmänsä jäsenenä, yksilönä organisaatiossa, ammattiyhteisönsä ja invisible collegen jäsenenä sekä muu formaali informaatiojärjestelmä. 
Allenin malli on dynaamisempi Paisleyn malliin verrattuna, vaikkakin siinäkään ei huomioida läheskään kaikkia yksilöön vaikuttavia tekijöitä. Lisäksi mallissa on Paisleyn mallin tavoin keskitytty pitkälti kuinka tekijät vaikuttavat tiedontarpeisiin, eikä mistä tarpeet johtuvat. Kumpikaan malli ei käsittele tiedonhankinnan käsitettä.  Allenin mallia on myös kritisoitu poliittisten, sosiaalisten ja taloudellisten tekijöden mallin ulkopuolelle jättämisestä, vaikkakin Allen toteaa vain yhdistelleen Paisleyn tekijöitä. 
Paisleyn ja Allenin jäsennyksissä on merkittävää, kuinka ne herättivät keskustelua tiedonhankinnan malleista, vaikuttivat myöhempien tutkimusten lähestymistapoihin, sekä inspiroivat mallien syntyä. Niiden kestävintä arvoa on niissä tunnistetut, edelleenkin enimmälti relevantit kategoriat.

Belkin: ASK

Anomalous State of Knowledge (ASK, A.S.K., suom. anomalinen tiedontila) on Nicholas Belkinin (1980) 
teoriaan perustuva tiedonhankinnan malli, joka lähestyy tiedonhakua kognitiivisesta näkökulmasta.

Belkinin esittämässä teoriassa tietoa etsivillä ihmisillä esiintyy joskus hankaluuksia täysin määritellä millaista tietoa tarvitsevat. Tällöin tarvittavan/ratkaisevan tiedonhaun muodostamisesta puuttuu jotain olennaista tietoa, tiedonhakijan tiedontila on siten anomalinen .
Belkinin laatima kaavio ASK:sta. Käsitteellisestä tiedontilasta ASK-tilanteeseen, josta ongelmallisen tilanteen/tiedontarpeen ratkettua päädytään takaisin uuteen käsitteelliseen tiedontilaan
Tiedontilan vajavaisuudesta johtuen yksilö  ei  pysty  tarkasti  ilmaisemaan,  mitä  hänen  tarpeensa  koskee. Tiedonhakujärjestelmien suunnittelussa tulisi siis ottaa huomioon se, että erilaisten tiedontarvetilojen eli ASKien kuvaaminen  on  vähintään  yhtä  tärkeää  kuin  varsinaisten  tietosisältöjen  eli  dokumenttien
kuvaaminen. Erityyppiset tiedontarpeet edellyttävät myös erilaisia tiedonhakustrategioita.

Wilson: Ammatillisen tiedonhankinnan yleismalli

Tom D. Wilson tutki sosiaalivirastoissa työskentelevien henkilöiden tiedontarpeita ja tiedonhankinnan tapoja. Tähän monivuotiseen empiiriseen tutkimukseen pohjautuen Wilson julkaisi ensimmäisen versionsa tiedonhankinnan mallista vuonna 1981.
Wilsonin mukaan ammatillista tiedon hankintaa eivät määritä tiedontarpeiksi kutsuttavat seikat, vaan yksilölliset kognitiiviset ja affektiiviset tarpeet, joiden tyydyttämiseen liittyy tiedonhankintaa. Yhteisöllisistä tekijöistä tärkeimpiä ovat työympäristön luonne ja henkilön rooli työelämässä. Tiedonhankintaan vaikuttavat välillisesti myös sosio-kulttuurinen ja poliittis-taloudellinen ympäristö. Edellä mainittujen tekijöiden lisäksi Wilsonin ammatillisen tiedonhankinnan mallissa kiinnitetään huomiota myös tiedonhankinnan esteisiin. Esteitä voivat olla mm. pitkä välimatka, aikapula, puutteellinen kielitaito ja taloudelliset esteet.
Wilson laajensi malliaan 1990-luvun puolivälissä. Uudessa versiossa on hyödynnetty useamman tieteenalan havaintoja ja siihen on lisätty aiempaa enemmän komponentteja. Käsite "tiedontarve" on hyväksytty uudessa versiossa, mutta mallissa tiedontarpeen kokemus ei kuitenkaan välttämättä automaattisesti johda tiedonhankintaan. Wilsonin uudessa mallissa tiedonhankintaan vaikuttavat muun muassa yksilön stressinhallinta, motivaatio, viitseliäisyys, pystyvyys, koulutustaso, ikäryhmä, ympäristötekijät sekä lähteestä saadun hyödyn suhde tiedonhankinnan edellyttämiin ponnistuksiin (riski-palkinto-teoria).
Wilsonin mukaan tiedonhankinta voi ilmentyä neljällä tavalla: passiivisessa tarkkailussa on kyse tiedon vastaanottamisesta tilanteissa, joissa sitä on sattumoisin tarjolla, esimerkiksi seurattaessa television iltauutisia. Passiivinen haku on kyseessä silloin, kun etsittäessä tietoa aiheesta A saadaan samalla tietoa myös aiheesta B, joka koetaan kiinnostavaksi muiden asioiden yhteydessä. Aktiivinen haku viittaa suunnitelmalliseen hakeutumiseen eri tiedonlähteille ja niiden systemaattiseen hyödyntämiseen. Jatkuva haku tarkoittaa toimintaympäristön jokapäiväistä seurantaa.
Wilsonin mallia ei voida pitää lopullisena kuvauksena tiedonhankinnan eri ilmiöistä, vaan mallissa on vielä kehitettävää.

Kuhlthau: Tiedonhankinnan prosessimalli

Carol C. Kuhlthaun ”Information Search Process” -malli julkaistiin vuonna 1993 ja pohjautuu pitkäjännitteiseen tutkimustyöhön, joka alkoi jo 1980-luvun alkupuolella. Mallin lähtökohtana on oppimisen konstruktivistinen viitekehys, ja se tukeutuu muun muassa John Deweyn, Georg Kellyn ja Jerome Brunerin käsityksiin ajattelun ja oppimisen perusluonteesta.
Kuhlthaun mallin lähtökohtana on ”epävarmuuden periaate” (uncertainty principle). Tiedonhankinta käsitteellistetään konstruktioprosessiksi, jonka laukaisee  käyntiin epävarmuuden kognitiivinen tila. Tiedonhankinta voidaan nähdä matkana, joka etenee vaiheittain ja kuhunkin vaiheeseen liittyy vaiheelle tyypilliset kognitiiviset ja affektiiviset  elementit.
Prosessin aloitusvaiheessa (initiation) ongelmaa yritetään hahmottaa suhteuttamalla sitä aiempiin kokemuksiin. Aiheenvalinnan (selection) vaiheessa hahmotetaan tehtävän yleissuunta ja rajataan aihepiiriä. Tunnustelun (exploration) vaiheessa aihepiiristä hankitaan lisätietoa, ja siihen etsitään oma näkökulma. Tehtävän muotoilu (formulation) vaihe on ratkaisevan tärkeä, onnistuessaan se mahdollistaa aiheen tarkan rajauksen ja luo edellytykset suunnata tiedonhankinta relevantteihin lähteisiin. Informaation keruu (collection) vaiheessa kerätään aiheesta olennainen tieto ja hankittu tieto yhdistetään synteesinomaiseksi kokonaisuudeksi. Esittämisen (presentation) vaiheeseen päästään, kun tehtävä on valmis ja tulokset voidaan viestiä muille.
Näin tarkasteltuna tiedonhankinta kontekstoituu luontevasti erilaisten kirjallisten tehtävien suorittamiseen, esimerkiksi opiskelijan laatiman seminaariesitelmän tai toimittajan kirjoittaman artikkelin työstämiseen. Kuhlthaun mallista on nopeasti tullut yksi suosituimmista tiedonhankintamalleista.

Johnson: Comprehensive Model of Information Seeking (CMIS)

J. David Johnsonin malli Comprehensive Model of Information Seeking (CMIS) (1993) luotiin syöpään liittyvän tiedonhankinnan kontekstissa. Mallia on testattu Yhdysvaltain terveysviraston (National Institutes of Health) rahoittamissa tutkimuksissa, ja se on toiminut lähtökohtana empiiriselle tutkimukselle.
Mallissa tiedonhaku on jaettu kolmeen vaiheeseen: tiedonhankintaa edeltäviin tekijöihin (antecedents), tiedonlähteiden ja -kanavien luonteeseen (information carrier factors) ja tiedonhankinnan toimintoihin (information seeking actions). 
Edeltävät tekijät motivoivat tiedonhankintaa ja määrittävät aloittaako yksilö tiedontarpeen kohdatessaan tiedonhankinnan. 
Edeltävät tekijät on jaettu neljään osaan: demografiset muuttujat (Demographics), kokemus (experience), tiedon tärkeys (salience) ja uskomukset (beliefs). Demografisia muuttujia ovat yksilön ikä, sukupuoli, etnisyys, koulutus, ammatti ja varallisuus. Kokemus viittaa yksilön aiempaan tietoon tiedonhaun aiheesta sekä tavoista saada siitä tietoa. Tiedon tärkeys ja yksilön uskomukset tiedonhaun aiheesta ovat tärkeitä motivaattoreita tietämättömyyden edetessä tiedonhauksi. Yksilö on motivoitunut etsimään tietoa vain kun hän tietää olevansa tietämätön, ja puuttuva tieto on keskeistä.
Demografiset muuttujat ja kokemus ovat taustatekijöitä, kun taas tiedon tärkeys ja uskomukset kytkeytyvät henkilökohtaiseen relevanssiin.
Tiedonlähteiden ja -kanavien luonne jakautuu ominaisuuksiin (characteristics) ja hyödyllisyyteen (utility), jotka muotoilevat tiedonhankintaa sen ollessa jo käynnissä. Tiedonhankintaa edeltävät tekijät vaikuttavat lähteiden ja kanavien arvioituun hyötyyn. 
Lähes kaikissa tiedonhakutilanteissa tiedonhakijat suosivat vahvasti suoraan toisilta ihmisiltä saatua tietoa. Tämän vuoksi lähteiden ja -kanavien ominaisuuksista kenties tärkeimmäksi on noussut niiden sosiaalinen läsnäolo, eli kuinka paljon niiden mielletään muistuttavan ihmisten välistä vuorovaikutusta. Hyödyllisyys viittaa lähteiden ja kanavien yhteensopivuuteen tiedontarpeen kanssa, sekä odotuksiin todennäköisesti saavutetuista hyödyistä.
Tiedonhankinnan toiminnot määrittävät yksilön informaatiokentän kehityksen. Toimintoja tutkiessa on tärkeä huomioida, että kaikki tiedonhaku tapahtuu kontekstissa ja sen vaikutuksen alaisena, vaikkakin kontekstin käsite on epämääräinen. Tiedonhankinnan toimintojen jatkuessa edeltävät tekijät muokkaavat niitä. Samoin toiminnot voivat muokata ei-demografisia edeltäviä tekijöitä (kokemus, tiedon tärkeys ja uskomukset). 
Yleinen malli on tarkoitettu soveltumaan aikuisväestöön, ja on vähemmän käyttökelpoinen työtilanteissa. Johnson on kuitenkin myöhemmässä kirjassaan käsitellyt tiedonhakua työorganisaatioissa, ja ehdottanut miten mallia voisi käyttää.

Meho & Tibbo: Yhteiskuntatieteilijöiden tiedonhankinnan mallintaminen

Tiedonhankinnan sykliseen luonteeseen alettiin kiinnittää huomiota 1990-luvun puolivälissä, jolloin elektronisten tiedonlähteiden käyttö yleistyi. Tietoverkossa tapahtuva tiedonhankinta on usein nopeatempoista ja www-selaimen ominaisuudet mahdollistavat edestakaisen siirtymisen eri verkkolähteiden välillä.
Lokman I. Meho ja Helen R. Tibbo kehittivät Ellisin mallia eteenpäin ja rakensivat vuonna 2003 mallin, joka pohjautuu haastattelututkimukseen jossa tutkittiin eri yhteiskuntatieteiden alueilla työskentelevien tutkijoiden tiedonhankintaa eri maissa.
Meho ja Tibbo identifioivat tutkijoiden tiedonhankinnassa neljä toisiinsa liittyvää vaihetta: etsiminen (searching), pääsy (accessing), käsitteleminen (processing) ja päättäminen (ending). Tiedonhankinnan eri piirteet (esim. aloittaminen ja selailu) ovat mukana kaikissa tiedonhankinnan vaiheissa, mutta korostetuimmin ne esiintyvät etsimisessä ja käsittelemisessä.