google/wiki40b huggingface dataset:
Eevan perintö

Albumin teko

Kotiteollisuus äänitti demon albumin kappaleista elokuussa 1998. Useimmat demolle äänitetyistä kappaleista olivat yhtyeen aiempaan tyyliin verrattuna huomattavasti raskaampia ja hidastempoisempia ja sisälsivät aiempaa enemmän vaikutteita heavy metallista. Tämän vuoksi yhtye päätti valita ensimmäiseksi singleksi kappaleen ”Juoksu”, joka oli lähempänä Kotiteollisuuden aiempaa, rock-tyylisempää tuotantoa. Single äänitettiin ja se ilmestyi lokakuussa 1998. Bonuskappaleena oli ”Kuoleva”, joka sekin sisällytettiin myöhemmin ilmestyneelle albumille. Samaan aikaan äänitettiin myös kappale ”Soin”, jonka yhtye päätti säästää tulevalle levylle. Yhtyeen keulahahmo Jouni Hynynen on kertonut kappaleen syntyneen hänen kokeillessaan uutta Gibson Les Paul -merkkistä kitaraansa peilin edessä. Hynynen on myös maininnut pitävänsä ”Juoksua” huonoimpana Kotiteollisuuden julkaisemana singlekappaleena koskaan ja ettei singlen julkaisuajankohdassa ollut järkeä (single ilmestyi puoli vuotta ennen albumin julkaisua).
Kotiteollisuus aloitti Eevan perintö -albumin äänitykset talvella 1998–1999 Finnvox-studioilla Helsingissä tuottaja Mikko Karmilan johdolla. Yhtye hylkäsi armotta aiemmin äänitetyn demon kappaleita, koska halusi tehdä kappaleista parempia sovituksia. Albumin sanoituksia Hynynen hioi kauan, ja esimerkiksi kappaleen ”Ikuisesti” sanoitus valmistui juuri ennen, kuin kappale oli tarkoitus laulaa studiossa. Tuottajana toiminut Karmila ei Hynysen mukaan puuttunut kappaleiden rakenteisiin juuri ollenkaan, lukuun ottamatta levyn nimikappaletta ”Eevan perintö”, jota hän halusi muokata hieman. Karmila myös soitti kappaleen kertosäkeen matalaviritteisen kitaran, koska Hynynen ei saanut kitaraa pysymään vireessä. Karmila miksasi valmiin levyn neljässä päivässä.
Hynynen on kertonut olleensa albumin teon aikaan erittäin ahdistunut muun muassa päivätyön aiheuttamasta uupumuksesta johtuen. Tämä vaikutti myös albumin sanoituksiin, joista tuli huomattavasti synkempiä kuin yhtyeen aiemmilla levyillä. Hynysen mukaan yhtyeen jäsenet olivat albumin miksausten aikaan todella voimakkaassa humalatilassa ja hän on maininnut yhtyeen basistin Janne Hongiston kokeilleen tuolloin myös kannabista. Myöhemmin albumin kansia tehtäessä kannentekijä Rade Puolakka joutui leikkaamaan levyn kansilehteen painetuista valokuvista yhtyeen jäseniltä silmät kokonaan pois johtuen heidän liiallisesta humalatilastaan.
Albumin toisena singlenä julkaistiin nimikappale ”Eevan perintö”, jonka bonuskappaleena oli varsinaiselta albumilta pois pudonnut ”Suru”. Single ilmestyi maaliskuussa 1999 ja sen kansilehdessä julkaistiin myös Eevan perintö -albumin sanoitukset, joita ei ole painettu varsinaisen albumin kansiin.
Albumin ilmestyttyä keväällä 1999 yhtye alkoi saada enemmän julkisia esiintymisiä ja Jouni Hynysen mukaan keikoilla alkoi myös käydä enemmän ihmisiä levyn julkaisun jälkeen. Kuitenkaan rocklehdet tai muu media eivät juurikaan olleet kiinnostuneita yhtyeestä. Eevan perintö -albumilta ei myöskään kuvattu ainuttakaan musiikkivideota.
Sérgio Eduardo Castriani

Sérgio Eduardo Castriani (s. 31. toukokuuta 1954) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin spiritaanien papiksi 9. joulukuuta 1978 ja nimitettiin Tefén territoriaalisen prelatuurin koadjuuttoriprelaatiksi 27. toukokuuta 1998. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Mário Clemente Neto, jota avustivat Antônio Agostinho Marochi ja Luís Herbst.
Castrianista tuli Tefén prelaatti 19. lokakuuta 2000.
Xtra HOT

Xtra HOT on israelilainen televisiokanava, jonka omistaa Hot-niminen televisioyhtiö. Kanava on perustettu vuonna 2005 ja sen ohjelmistoon kuuluvat muun muassa Lost, 24 ja Kadotettu.
Elina Lappalainen

Elina Lappalainen (s. 1984) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Hän työskentelee Talouselämä-lehdessä ja seuraa erityisesti kasvuyrityksiä, peliteollisuutta ja teknologia-aiheita. Aikaisemmin Lappalainen on työskennellyt muun muassa Suomen Lehdistössä, Savon Sanomissa, Keskisuomalaisessa sekä Helsingin Sanomien taloustoimittajana.
Lappalainen opiskeli journalistiikkaa Jyväskylän yliopistossa. Hänen vuonna 2010 valmistunut pro gradu -tutkielmansa ”Naisia toimituksen äijäkerrokseen – sukupuolidiskurssin rakentuminen naispäälliköiden käsityksissä sanomalehtien naispäätoimittajien puuttumisesta” pureutuu siihen, miksi sanomalehtien päätoimittajuus on ollut miesten linnake.
Vuonna 2012 ilmestyi Lappalaisen esikoisteos Syötäväksi kasvatetut, jolle myönnettiin Kanava-palkinto ja Tieto-Finlandia. Tieto-Finlandia-voittajan valitsi Helsingin Sanomien entinen päätoimittaja Janne Virkkunen. Lappalainen sai myös Helsingin eläinsuojeluyhdistyksen jakaman Eläinsuojelun Topelius-palkinnon.
Vuonna 2015 Lappalaiselta ilmestyi kaksi uutta tietokirjaa. Pelien valtakunta kertoo suomalaisen peliteollisuuden noususta ja lastenkirja Nakki lautasella – Mistä ruoka tulee? modernista suomalaisesta eläintuotannosta. Nakki lautasella oli vuoden 2015 Finlandia Junior -palkintoehdokkaana.
Pyhäjärvi (Konnevesi)

Pyhäjärvi  on yksi Keski-Suomen merkittävistä lintujärvistä ja osa Natura 2000 järviluonnon suojelualuetta Konneveden Pyhälahdessa. 
Pyhäjärvi on merkittävä kevätmuuton aikainen levähdyspaikka. Järvellä tavataan monet vesilinnut, pedot, kahlaajat ja peltolinnut. Pyhäjärven rannalla on kaksi lintutornia. Pesimälajistoon kuuluvat kaikki tavalliset puolisukeltajasorsat, sotkat ja mustakurkku-uikku. Loppukesällä järvellä saalistaa paljon petolintuja. Harvinaisuuksista on havaittu mm. kiljukotka, punajalkahaukka, lampiviklo ja allihaahka. Paikka on ainutlaatuinen myös muun järviluonnon ja kasviston sekä hyönteisten osalta. Pyhäjärven laskujoki on Pyhäjoki (Konnevesi), joka laskee Keiteleseen .

Natura 2000 suojeltu lintujärvi

Pyhäjärvi on osa Natura 2000 järviluonnon suojelualuetta lähellä Pohjois-Keitele- järveä. Se kuuluu rantojensuojeluohjelmaan jossa järven runsas linnusto saatiin palautettua padon ja avovesilampareiden avulla. Ohessa Pyhäjärven sijainti Googlen kartalla. 
Alueella voi tavata mm. joutsenia, sorsia, suokukkoja, kapustarintoja, kanahaukkoja, ruskosuohaukkoja ja nuolihaukkoja. Harvinaisuuksista on havaittu mm. kiljukotka, punajalkahaukka, lampiviklo ja allihaahka. Lisätietoa lajistosta löytyy Natura
2000 -kohdekuvauksesta .

Kasvistollinen arvo

Pyhäjärven rakenteellisesti monipuolinen ja laaja luhtavyöhyke kiertää koko järven yhtenäisenä, mutta ulkoreunaltaan piisamien aikaansaannosten takia pirstaleisena. Itärannalla on laidunniittyä. Pyhäjärven umpeenkasvua on kiihdyttänyt järven lasku-uoman perkaaminen alueen alavien peltojen ja metsämaiden kuivattamiseksi vuonna 1959. Pyhäjärven veden laskun estämiseksi rakennetulla padolla ei ole saatu estettyä umpeenkasvua. Umpeenkasvua ovat vauhdittaneet myös järven valuma-alueella tehdyt ojitukset, jotka ovat tuoneet järveen lisää kiintoainesta. Järvelle on tehty kunnostussuunnitelma ja kunnostustoimet on käynnistetty .
Valtatie 4 (Viro)

Valtatie 4 on Viron pohjois–etelä-suuntaisia pääväyliä. Se alkaa Tallinnasta ja kulkee Sauen, Märjamaan, Aren ja Pärnun kautta Latvian rajalle Häädemeesten kunnan Iklan kylään. Tie jatkuu Latvian puolella Riikaan. Valtatie on 192,3 kilometriä pitkä.
Valtatie 4 on osa Eurooppatietä E67 eli Via Balticaa.

Tien kulku

Tie kulkee kolmen maakunnan ja seuravien kuntien kautta.
Matti Kurri

Matti Johannes Kurri (31. elokuuta 1894 Kurkijoki – 21. syyskuuta 1966) oli suomalainen jääkärikapteeni.

Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat maanmittarinapulainen Esko Kurri ja Katri Arvelin. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1938 liikeapulainen Liine Porkan kanssa.

Opinnot

Kurri kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti kuudennen luokan Viipurin maanviljelyslyseossa vuonna 1920 sekä kävi Viipurin sahateollisuuskoulun vuosina 1922–1924.

Jääkärikausi

Kurri työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 15. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota

Kurri saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi joukkueenjohtajaksi 9. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 25. maaliskuuta 1918 alkaen 1. komppaniaan ja 15. huhtikuuta 1918 alkaen 6. Jääkärirykmentin 18. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Ilveksessä, Hotakassa ja Muolaalla sekä etenemiseen Viipurin-Pietarin radalle.

Sisällissodan jälkeinen aika

Kurri palveli sisällissodan jälkeen nuorempana upseerina 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 6:ssa, joka taasen tunnettiin myöhemmin nimellä Kajaanin sissipataljoona. Hänet siirrettiin 15. marraskuuta 1918 Laatokan jalkaväkirykmentti 6:een (myöhempi nimi Viipurin rykmentti). Hän toimi rykmentissä nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä 4. komppaniassa. Viipurin rykmentistä hänet siirrettiin 5. helmikuuta 1920 Käkisalmen läänin rykmenttiin ja 5. toukokuuta 1920 takaisin Viipurin rykmenttiin.
Armeijasta hän erosi 6. huhtikuuta 1921 ja astui Suojeluskuntajärjestön palvelukseen 1. heinäkuuta 1921 ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Sortavalan suojeluskuntapiirin I alueelle. Hän osallistui vuoden 1921 marraskuussa Vienan-Karjalan sotaretkelle, missä hän toimi Repolan pataljoonan 1. komppanian päällikkönä ja otti osaa Kostamuksen ja Porajärven taisteluihin, missä hän haavoittui 28. joulukuuta 1921. Sotaretkeltä palattuaan hän toimi Karjalan pakolaisten harjoituskoulun johtajana Hyrynsalmella ja Lapualla 16. helmikuuta – 1. elokuuta 1922 välisen ajan. Vuonna 1924 hän siirtyi piirityönjohtajaksi Suomalaisen puuliike oy:n palvelukseen ja palveli yritystä vuoteen 1928 saakka. Myöhemmin hän teki vain tilapäistöitä.
Kirkkosävellaji

Kirkkosävellajit ovat alkujaan keskiaikaisessa gregoriaanisessa laulussa käytettyjä sävellajeja. Kun vastaavia asteikkoja esiintyy muissakin yhteyksissä kuin keskiaikaisessa kirkkomusiikissa, niistä käytetään nykyisin myös nimitystä moodi.

Yleistä kirkkosävellajeista

Erilaisia kirkkosävellajeja katsottiin alkujaan olevan kahdeksan, myöhemmin (1500-luvulta lähtien) kaksitoista. Jokainen niistä käsitti yhden oktaavin laajuisen sävelalan, joka koostui pentakordista ja tetrakordista. Pentakordi on viiden ja tetrakordi neljän sävelen muodostama asteikko ilman kromaattisia muutoksia.
Kaikki kirkkosävellajit perustuivat diatoniseen asteikkoon. Niistä jokaisessa oli oktaavin laajuisessa asteikossa sävelten välissä kaksi puoliaskelta ja viisi kokoaskelta. Täten ne kaikki voidaan sopivalta sävelkorkeudelta soittaa soittaa pianolla ja muilla kosketinsoittimilla pelkästään valkoisia koskettimia käyttämällä.
Jokaisella kirkkosävellajilla oli päätössävel eli finalis, johon sävelmät päättyivät. Sen mukaan, liikkuuko melodia perussävelen yläpuolella vai myös alapuolella, kirkkosävellajeja kutsutaan joko autenttisiksi tai plagaalisiksi. Autenttisissa kirkkosävellajeissa melodia liikkuu perussävelen yläpuolella, jolloin asteikon muodostavat perussävelestä alkava ja kvinttiä ylempänä olevaan säveleen ulottuva pentakordi sekä siitä perussävelen oktaaviin ulottuva tetrakordi. Plagaalisissa kirkkosävellajeissa järjestys on päinvastainen, tetrakordi on perussävelen alapuolella, joten melodia liikkuu sekä perussävelen ylä- että alapuolella. Penta- ja tetrakordin yhdistelmästä syntyy näin kahdeksansävelinen sävelasteikko. Päätössävelen lisäksi kussakin kirkkosävellajissa oli toinenkin muita tärkeämpänä pidetty sävel, tuba, josta käytettiin myös nimityksiä tenor, reperkussio- tai resitointisävel.

Käyttö

Kirkkosävellajit olivat keskiajalla nimensä mukaisesti käytössä ennen kaikkea kirkkomusiikissa. Myös maallisessa taidemusiikissa ne olivat laajalti käytössä 1600-luvulle saakka, jolloin duuri ja molli ne syrjäyttivät. Vielä Johann Sebastian Bachin musiikissa niitä esiintyy jonkin verran.

Näitä moodeja, siis muita kuin duuri- ja mollisävelasteikkoja, käytetään etenkin jazz-musiikissa. Myös kansanmusiikissa muut kuin duuri- ja mollisävelasteikot ovat tavallisia. Kansanmusiikin vaikutuksesta kirkkosävellajit tulivat jossakin määrin uudelleen käyttöön myös 1800- ja 1900-lukujen taidemusiikin suuntauksissa, varsinkin kansallisromanttisissa suuntauksissa.
Star Fox Command

Pelaaminen

Pelissä on uusi strateginen elementti. Sen lisäksi että pelissä ammutaan vihollisia avaruustaisteluissa kuten muissakin sarjan osissa, siinä on vuoropohjainen strateginen osuus jossa pelaajan tehtävänä on ohjata omia aluksia piirtäen niille lentoreitit. Strategisissa osuuksissa tehtävänä on suojella Great Fox -tukialusta, joka pystyy myös ampumaan alas vihollisia ohjuksilla kartalla, mutta on lähitaistelussa puolustuskyvytön. Kussakin tehtävässä on lisäksi aikaraja; strategisessa pelissä on vuororaja ja reaaliaikaisissa taisteluissa on sekuntiraja. Sekunteja ja vuoroja voi kerätä lisää. Lento-osuuksissa alusta ohjataan kosketusnäytön avulla.
Pelissä pystyy ensimmäistä kertaa ohjaamaan myös yksinpelissä saman tehtävän aikana muita hahmoja kuin Fox McCloudia. Eri hahmoilla on myös erilaiset alukset, joiden ominaisuudet vaihtelevat suuresti.
Peli on myös ensimmäinen sarjan peli, jossa on verkkomoninpelituki Nintendo Wi-Fi Connectionin kautta.
Juonellisesti peli sijoittuu aikaan Star Fox: Assaultin jälkeen. Star Fox -ryhmä on hajonnut. Anglareina tunnettuja kalamaisia olentoja on löytynyt Venom-planeetan myrkyllisistä meristä, ja ne julistavat sodan. Fox McCloud lähtee taistelemaan Anglareja vastaan yksin ROB64-robotin kanssa, ja törmää vanhoihin ystäviinsä. Pelissä on haarautuva juoni ja useita erilaisia loppuja.
Sunetra Sarker

Sunetra Sarker Corfield (s. 1973) on brittiläinen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten tohtori Zoe Hannan roolista televisiosarjassa Casualty (ennen Sairaalaelämää), sekä sarjoista Brookside ja Syntiset sisaret.
Sarker sai 9. kesäkuuta 2005 miehensä Nick Corfieldin kanssa ensimmäisen lapsensa, Noahin. Vuonna 2007 hän aloitti pitkäaikaisen roolin Casualty-sarjassa, ja vuonna 2015 Sarker kilpaili Iso-Britannian Strictly Come Dancing -sarjassa, jonka vastine Tanssii tähtien kanssa -sarja on Suomessa.
Justine Braisaz

Arvokilpailut

Nuorten MM-kilpailuissa Braisaz on ollut parhaimmillaan viides sprintissä Presque Islessa 2014.
Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 Braisaz hiihti kolmannen osuuden Ranskan hopeaa voittaneessa naisten viestijoukkueessa. Henkilökohtaisilla matkoilla hän oli pikamatkalla ja normaalikilpailussa 34:s ja takaa-ajossa 35:s. Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän hiihti avausosuuden Ranskan hopeajoukkueessa naisten viestissä. Yhteislähdössä hän sijoittui 12:nneksi, normaalimatkalla 16:nneksi, takaa-ajossa 22:nneksi ja pikakilpailussa 25:nneksi. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän hiihti kolmannen viestiosuuden Ranskan pronssijoukkueessa ja oli takaa-ajossa viides.
Braisaz hiihti Pyeongchangin olympialaisissa 2018 kolmannen osuuden Ranskan pronssijoukkueessa naisten viestissä. Pikakilpailussa hän oli kymmenes, yhteislähdössä 20:s, takaa-ajossa 34:s ja normaalimatkalla 55:s. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti pronssia normaalimatkalla, oli viidestoista yhteislähdössä ja 60:s pikakilpailussa.

Maailmancup

Kaudella 2014–2015 Braisaz debytoi ampumahiihdon maailmancupissa joulukuussa 2014 ollen Hochfilzenin pikakilpailussa 17:s. Näin ollen hän saavutti heti uransa ensimmäiset maailmancupin pisteensä. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan neljäs Hanty-Mansijskin pikakilpailussa maaliskuussa 2016. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Pokljukan pikakilpailussa joulukuussa 2016. Hän oli samalla kaudella Oslon pikakilpailussa toinen ja takaa-ajossa kolmas. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kuudenneksi ja pikakilpailun cupissa viidenneksi. 
Kaudella 2017–2018 Braisaz oli toinen Östersundin pikakilpailussa ja takaa-ajossa. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Le Grand-Bornandin yhteislähtökilpailussa. Kaudella 2018–2019 hän sijoittui kolmanneksi Pokljukan pikakilpailussa ja Östersundin MM-normaalimatkalla.
Braisaz on hiihtänyt maailmancupissa myös Ranskan naisten viestijoukkueessa.
Susanna Puisto

Susanna ”Puska” Puisto (s. 4. joulukuuta 1988 Pori) on suomalainen pesäpalloilija. Puisto on pelannut aikuisten sarjoissa kaudesta 2007 lähtien. Kausina 2010–2011 hän pelasi Pesä Ysit -joukkueessa, muuten hän on pelannut Porin Pesäkarhuissa. Puiston kasvattajaseura on Porin Pesäkarhut.
Varkaus (rikosoikeus)

Varkaus on toisen irtaimen omaisuuden, kuten tavaran tai rahan, anastamista toisen hallusta. 
Anastus on laajin termi rikokselle, joka kohdistuu omistusoikeutta vastaan. Se on yleistermi, joka kattaa varkauden, kavalluksen ja ryöstön.

Anastamisen määritelmä Suomessa

Anastamisen käsite ei ole käytännössä aiheuttanut merkittäviä tulkintaongelmia, vaikka sen sisältöä ei voida pitää täysin selvänä. Anastamisella tarkoitetaan hallituksen esityksen mukaan "toisen omistaman irtaimen omaisuuden oikeudetonta ottamista, pitämistä, luovuttamista tai muunlaista hyväksikäyttöä tarkoituksella sen saaminen itselleen tai toiselle sellaiseen omistukseen, joka on pysyvää ja ulkonaiselta olemukseltaan vastaa omistusoikeutta."

Varkaus vai vahingonteko – vai erehdys?

Varkausrikos edellyttää tahallisuutta ja siinä oleellista on omistusoikeuteen puuttuminen, joten esimerkiksi toiselta riistetyn omaisuuden, kuten henkilön kädestä napatun matkapuhelimen, heittäminen mereen ei ole varkaus vaan vahingonteko (RL 35:1). Varkausrikoksen tunnusmerkistön täyttyminen edellyttää, että rikoksentekijä haluaa pitää rikoksen kohteena olevan omaisuuden itsellään. Toisaalta mikäli joku ottaa käyttöönsä erehdyksessä vaikka toisen omistaman, lukitsemattoman polkupyörän luullen sitä omakseen, koska se on täsmälleen samannäköinen kuin oikea pyörä, kyseessä ei ole varkaus, sillä teko ei ole tahallinen. Tässä on vastuuvapausperusteena ns. tunnusmerkistöerehdys.

Varkaus vai kavallus?

Varkaus eroaa kavalluksesta siten, että kavallus kohdistuu henkilön hallussa laillisesti olevaan irtaimeen omaisuuteen. Kaksi erilaista rikosnimikettä on tarpeen mm. siksi, että varkaudella tai kavalluksessa viedyn omaisuuden takaisin saaminen oikealle omistajalle eroaa toisistaan. 
Jos siitä, mikä näytetään entiseltä haltijalta viedyksi näpistämisen, varkauden, ryöstön tahi kiristämisen kautta, syntyy riita, ja jos se, jonka haltuun esine on joutunut, todistaa sen ottaneensa vastaan vilpittömässä mielessä; antakoon kuitenkin pois riidanalaisen esineen ilman lunastusta ja hakekoon vahingonkorvausta saantomieheltään taikka siltä, jonka rikoksen kautta esine on hänelle joutunut. (RVA 11 §)
Kavalletun esineen haltuunsa vilpittömässä mielessä saanut henkilö ei ole velvollinen luovuttamaan esinettä sen oikealle omistajalle muuten kuin saamalla sen arvoa vastaavan lunastuksen (rahana). Jos esine on viety varkaudella, on sen myös vilpittömässä mielessä saanut velvollinen luovuttamaan esineen oikealle omistajalle lunastuksetta.

Oikeuskäytäntö

Varkausrikokset ovat yleinen rikostyyppi. Tilastokeskuksen mukaan poliisi kirjasi vuosina 2005–2013 erilaisia varkaustapauksia vuosittain noin 150 000 kappaletta (vuodesta riippuen 138 750–153 266).
Varkaus on varkausrikosten perusmuotoinen rikos. Näpistys on varkauden lievä tekomuoto ja törkeä varkaus on vakava tekomuoto.
J. Carroll Naish

Joseph Patrick Carroll Naish (21. tammikuuta 1896 New York City, New York – 24. tammikuuta 1973 San Francisco, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja Golden Globe -voittaja. Naish tiedetään parhaiten latinalaisten, arabien ja intialaisten roolihahmojen esittäjänä useissa elokuvissa. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Sahara (1943), Toisen miehen vaimo (1945), Rio Grande (1950). Hän näytteli myös muutamissa televisiosarjoissa muun muassa Bonanza, Crossroads, The New Adventures of Charlie Chan ja Shirley Templen satukirja.

Yksityiselämä

J. Carroll Naish oli naimisissa Gladys Heaneyn kanssa vuodesta 1929, kuolemaansa asti. Heillä on yksi lapsi. Naish syntyi New York Cityssä, myöhemmin hän opiskeli St. Cecillia's Academyssä New Yorkissa. Hän kierteli Pariisin ja New Yorkin näyttämöillä seitsemän vuotta, ennen kuin Naish alkoi näytellä vakituisesti elokuvissa.
J. Carroll Naishilla on tähti Hollywood Walk of Famella. Hän näytteli elokuvissa vuosina 1926–1971. Naish kuoli keuhkoemfyseemaan 77-vuotiaana vuonna 1973.
Claude Bolling

Claude Bolling (s. 10. huhtikuuta 1930 Cannes) on ranskalainen jazzpianisti, orkesterinjohtaja ja säveltäjä, joka on säveltänyt taide- ja elokuvamusiikkia.
Bolling aloitti esiintymisen jazzpianistina jo teini-iässä vuonna 1945 ja otti aluksi vaikutteita pääasiassa Duke Ellingtonin kaltaisilta amerikkalaisilta jazzlegendoilta. Hän nousi menestykseen 1950-luvulla ja hänellä on ollut vuodesta 1956 oma big band. Bolling oli 1960-luvulla myös Les Parisiennes -nimisen naislauluyhtyeen managerina ja tuottajana. Elokuviin hän alkoi säveltää 1950-luvun puolivälissä. Säveltäjänä Bolling kehitti 1970-luvulla uuden tyylilajin, jazzia ja klassista musiikkia yhdistelevän ”kamarijazzin”, joka menestyi varsinkin Yhdysvaltain levymarkkinoilla. Hän on säveltänyt sarjoja jazzyhtyeille ja taidemusiikin solisteille, ensimmäisenä ja tunnetuimpana vuonna 1975 levytetty Sarja huilulle ja jazz-pianotriolle. Bolling jatkoi esiintymistä vuoteen 2014 asti.
Gabriel Falkenberg af Sandemar

Gabriel Falkenberg af Sandemar (vuoteen 1693 asti Falkenberg, 5. kesäkuuta 1646 – 30. toukokuuta 1714 Tukholma) oli Turun akatemian kansleri, Turun hovioikeuden presidentti, aatelisarvoltaan kreivi.
Kolmen Kaarle-kuninkaan aikana elänyt ruotsalainen Sandemarin kreivi Gabriel Falkenberg loi 1600- ja 1700-luvun vaihteessa huomattavan virkamiesuran sekä Ruotsissa että Suomessa. Suomessa hän toimi Turun hovioikeuden presidenttinä ja myöhemmin Turun akatemian kanslerina, joka virkaansa hoitaessaan pyrki erityisesti akatemian kirjaston kartuttamiseen. Hän oli Svean hovioidkeuen presidentti vuodesta 1703.
Nokialbatrossi

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 85 cm. Koko höyhenpuku on tumma, noenmusta tai erittäin tummanruskea. Silmän takana on kapea valkoinen juova. Muistuttaa suuresti etelännokialbatrossia. Sukupuolet ovat samannäköiset. Nuorten ja esiaikuisten lintujen höyhenpuku on samanvärinen kuin aikuisen.

Esiintyminen

Pesimäalueet sijaitsevat Eteä-Atlantilla Tristan da Cunhan saariryhmässä ja eteläisellä Intian valtamerellä Prinssi Edwardin saarella, Marionsaarella, Kerguelensaarilla ja Amsterdamsaarella. Maailman populaation koko on noin 12 500–19 000 paria, noin 42 000 yksilöä. Tristan da Cunhalla pesii noin 10 000 paria, loput Intian valtameren puolella. Pesimäajan ulkopuolella nokialbatrossit vaeltelevat eteläisen pallonpuoliskon vesillä Etelä-Amerikasta Australiaan.

Elinympäristö

Pesii jyrkänteillä ja kallioisilla rannoilla. Pesimäajan ulkopuolella vaeltaa valtamerillä.

Lisääntyminen

Pesii sekä yhdyskunnissa, joissa voi olla 50–60 paria, että vain muutaman parin ryhmissä. Pesä on kuoppa maassa. Naaras munii yhden munan, jota molemmat puolisot hautovat yhteensä noin 70 päivää. Haudontavuorot ovat noin viikon mittaisia. Poikasta lämmitetään kolmen viikon ajan ja lentokykyinen se on noin 160 päivän ikäisenä. Emot tuovat poikaselle ruokaa noin 3 päivän välein. Sukukypsä 8–10-vuotiaana. Pesii vain joka toinen vuosi.

Ravinto

Syö enemmän kalaa kuin albatrossit yleensä. Laji on hyvä sukeltaja ja se sukeltaa usein 5 metrin syvyyteen. Syö myös mustekaloja, äyriäisiä, haaskoja ja joskus pienempiä merilintuja.