Linuxin historia

Tausta

Erilaiset Unix-pohjaiset käyttöjärjestelmät alkoivat levitä 1970–80-luvulla. Suorituskykynsä ja joustavuutensa ansiosta Unixista tuli pian suosituin käyttöjärjestelmä yliopistojen palvelimilla ja työasemilla. Unixin lähdekoodi oli aluksi kenen tahansa saatavilla ja siihen voitiin tehdä omia parannuksia. Järjestelmän mukana tulleisiin työkaluihin tuskastuneet kehittivät omia työkalujaan, joista parhaat palat koottiin eri yliopistojen jakeluiksi. Kun kaupalliset yritykset tulivat kehitystyöhön mukaan, rajapinnat ja työkalut standardoitiin eikä lähdekoodi ollut enää vapaasti jaossa.
PC kehittyi yleistyttyään nopeasti. 80-luvun lopulla ilmaantui moniajoon kykenevä 386-prosessori. Näin tuli mahdolliseksi kirjoittaa Unix-tyyppinen käyttöjärjestelmä PC:lle. Professori Andrew Tanenbaum oli kehittänyt 1984-1987 opetustarkoituksiin oman Unix-tyyppisen käyttöjärjestelmänsä, Minixin.  Se oli kuitenkin melko epätäydellinen. Mutta
se oli halpa, maksoi alle 70 dollaria. Tanenbaum ei halunnut laajentaa Minixiä sähköpostista tulleiden korjausehdotusten mukana. Tanenbaum ei halunnut suurta, sekavaa koodia opetuskäyttöön. Niinpä Minixistä ei tullut sitä, mitä Linuxista tuli 1990-luvulla.
Australialainen Bruce Enavs kirjoitti alkuperäiseen 286-minixiin muutoksen, jonka ansiosta se toimi 386-koneessa  .

Linus

Tietotekniikan opiskelija Linus Torvalds kiinnostui Unixista ja Minixistä.
Linus huomasi Minixin prosessien järjestelyn tehottomaksi. Linus halusi itselleen hyvän käyttöjärjestelmän. Alussa hän kirjoitti kotitietokoneille jo aiemmin kehittämänsä pääte-emulaattorin pohjalta assembylyä ja C-kielellä pääte-emulaattorin. Linus ei halunnut alussa tehdä kaupallista tai vakavasti otettavaa käyttöjärjestelmää:
kyse oli tietotekniikan opiskelijan harrastuksesta.
Huhtikuussa 1991 Linus muunsi pääte-emulaattorin moniajosovellukseksi yhdistämällä sen aiempaan koodiin. Tästä Linus laajensi koodiaan muutamassa kuukaudessa käyttöjärjestelmän ytimeksi.  Linux käytti Minixiä apuna, hoitamaan ne käyttöjärjestelmän tehtävät, joita ei ollut itse toteuttanut. Mukana ohjelma ei tarvinnut enää pohjakseen Minixiä  .
Heinäkuussa 1991 Linux halusi kirjoittaa tekeillä olevansa käyttöjärjestelmän Posix-yhteensopivaksi. Tämä oli askel kohti vakavasti otettavaa systeemiä.
25. elokuuta 1991 Linus Torvalds laittoi comp.os.minix-uutisryhmään viestin, jossa hän kertoi olevansa tekemässä vapaata käyttöjärjestelmää. Tätä päivämäärää on sittemmin pidetty Linuxin syntymäpäivänä. 
Linus kyseli elokuun postauksessa ehdotuksia uusiksi toiminnoiksi . Tässä vaiheessa Linuxissa oli paljon virheitä, se ei tukenut edes levykkeitä.
Ensimmäinen Linuxin versio, 0.01 ilmestyi syyskuussa .
Linus käytti monia Stallmannin GPL:n alaisia ohjelmia, muttei alussa ottanut GPL lisenssiä . Linus ilmoitti, että tarkoitus oli saada Linux nopeasti käyttöön. Vertailun vuoksi monet muut projektit etenivät hitaammin. 
Vielä Linuxin versio 0.02 lokakuussa 1990 oli epätäydellinen, eikä toiminut ilman Minixiä. Linux tarjosi käyttöjärjestelmän nimeksi nimikettä freiks tai freaks. Mutta funetin ylläpitäjä perusti käyttöalueen Linux. Linus yllättyi, kun ihmiset alkoivat lähettää hänelle sähköpostia, virheraportteja, muiden ohjelmoijien tekemiä apuohjelmia jne.
Version 0.02 näki 10-20 ohjelmoijaa .
Vuoden 1991 lopussa Linus julkaisi version 0.11. Linus ei uskonut vieläkään Linuxista tulevan Gnu/Hurdin tyyppistä ammattimaista järjestelmää . Mutta Hurdin kehitys takkusi yhä pahasti.
5. tammikuuta 1992 Linus julkaisi version 0.12.  Siihen tuli mukaan virtuaalimuisti . Linus muutti lisenssin GPL:ksi . Linuxin postituslistoilla oli 13. tammikuuta 1992 196 jäsentä .
Linux-ydin oli käytännössä valmis.
Minix ja Linux olivat erillään, ja Tanenbaum piti monoliittista Linuxia vanhentuneena.  Linux ei ollut siirrettävä, niin kuin Minix. Linusin mielestä Minixissä oli mokia, ja kaiken lisäksi siitä joutui maksamaan. Linuxin omassa systeemissä oli kaksi levykettä, boot ja root. Järjestelmän käyttö vaati ohjelmoijan taitoja. 
Ensimmäinen Linux-jakelu oli Linux 0.12 ytimeen perustuva MCC Interim. Sitten tulivat jakelut TAMU ja MJ.  Lopulta tuli SLS ja H.J.Lun kahden levykkeen systeemi. SLS oli laaja jakalu, johon oli siirretty X-ikkunointi ja TCP/IP.
Samana vuonna kaupallinen Yggdrasil julkaisi Linux-työpöytäversion LGX:in. Se oli
ensimmäinen suoraan "livenä" CD-Rom-levyltä toiminut Linux. Yggdrasilin tuotantoversio maksoi 99 dollaria.
Ian Murdock oli tyytymätön SLS:ään,  jonka kehitysmalli oli suljettu. Niinpä Murdock aloitti kehittämään loppuvuonna 1993
Debiania, jonka kehitys tapahtui avoimessa yhteisössä niin kuin Linuxinkin.
GNU:n Stallman rahoitti alussa osin Debianin kehittämistä. Mutta pian syntyi riitoja Linux-väen ja Stallmannin kanssa.
Jo SlS-linux alkoi kaupallistua. Slackware oli jakelu, joka kiihdytti kaupallisen Linux-maailman syntyä.
Linux 1.0 julkaistiin keväällä 1994. 
Yggrdasilin ongelma oli se, että sen mukana myytiin kaupallista Motif-ikkunointijärjestelmää.
Niinpä se maksoi melkein 150 dollaria.
Vuonna 1994 saksalainen Multisoft koetti myydä Flagship-tietokantaa.  Multosoftin Max Bolzern siirsi Flagshipin Linuxiin, josta tuli ensimmäinen kaupallinen Linuxiin varta vasten tehty hyötyohjelma. Näin Blotzern otti alussa Slackwaren kaupalliseen käyttöön.
Vuonna 1993 Marc Ewing alkoi kehittää Red Hatia, koska tarvitsi kunnollista, helppokäyttöistä Linuxia. Red hat pyrki luomaan suhteita avoimen ohjelmiston väkeen. Mutta se myös yritti luoda markkinoita yritysmaailmassa.
Marraskuussa 1994 ilmestyi Red Hat, josta tuli suuri, kaupallinen Linux-jakelu.
7. maaliskuuta 1992 ilmestyi Linuxin versio 0.95 .
Sittemmin Torvalds johtaa Linux-ytimen kehitystyötä osallistumatta kuitenkaan itse käyttöjärjestelmän levitysversioiden tai niihin sisältyvien muiden ohjelmien kehittämiseen.
Vuonna 1996 ilmestyi yritysmaailmassa Red Hatin kilpailijaksi Caldera. Novell perusti vuonna 1994 Calderan. Se oli kaupallinen , vaikak sen nimenä oli "OpenLinux".

Miksi Linux voitti BSD:n

Alussa Linuxin kanssa kilpaili vuonna 1991 PC-pohjaisen Unix-tyyppisen käyttöjärjestelmän piirissä 386BSD.  Siitä odotettiin PC:lle sopivaa Unixia. Jälkikäteen Linus sanoi, ettei olisi kirjoittanut Linuxia vuotta myöhemmin, jolloin 386BSD:n kehitys oli jo jonkin verran edistynyt. Mutta 386BSD:n kehitystyö oli hidasta. Lisäksi kehittäjä ei halunnut tehdä sitä yhteensopivaa monien laitteiden kanssa. Bill Jolitzin mielestä 386BSD oli tutkimusjärjestelmä, jonka ei tarvinnut toimia kaikkien koneilla.  Mutta Linus hyväksyi muutokset Linuxiin.  Kaiken kukkuraksi AT&T uhkasi BSD-Unixin kehittäjiä oikeusjutuilla luvattomasta Unix-koodin käytöstä. Niinpä 386BSD menetti suosiotaan Unixista kiinnostuneiden parissa ja Linusin johtama kehittäjäyhteisö pystyi kiilaamaan 386BSD:n ohi. 386BSD hajosi vuonna 1993 kahteen projektiin, jotka ovat NetBSD ja OpenBSD.  Linux toimi alusta asti samalla kiintolevyllä DOS:n ja Windowsin kanssa. Syy tähän oli se, että Linus pelasi DOS:issa pyörivää Prince of persia -peliä, ja ratkaistuaan sen halusi silti jättää sille tilaa .
Kun lisäksi ilmestyi kolmas BSD, kehitystyö hajaantui pahasti. Mutta Linux-ytimen kehittäjätiimi pysty yhtenäisenä.
Linux kehittyi nopeasti, koska Linux hyväksyi joustavasti ja avoimesti Linuxiin uutta laitteisto- ja ohjelmistotukea. Internet auttoi levittämään Linuxia asiasta kiinnostuneille ohjelmoijille.
386 BSD:n lisäksi oli tekeillä GNU/Hurd. Siinä oli vakavia vikoja.

X

Vuonna 1992 Orest Zborowski alkoi siirtää X-ikkunointia GNU/Linuxiin .

GNU ja Stallman

Amerikkalaisen Richard Stallmanin Free Software Foundation (FSF) taas on työstänyt käyttöjärjestelmän GNU-osia 1980-luvun puolivälistä lähtien. MIT:n tekoälylaboratoriossa työskennelleen Stallmanin päämääränä oli koota kokonainen vapaa käyttöjärjestelmä, jolla hän antoi nimen GNU (engl. GNU's Not Unix, suom. GNU ei ole Unix). GNU-projekti oli käynnistynyt jo 1983 ja sen rakentajat olivat koonneet vapaista GNU-työkaluista ja kirjastoista miltei valmiin käyttöjärjestelmän, ainoastaan käyttöjärjestelmän ydin eli kerneli puuttui. Ydin on välttämätön käyttöjärjestelmän toiminnan kannalta, joten GNU-yhteisö kehitteli omaa Hurd-nimistä ydintä. Ennen tämän valmistumista Linus Torvalds alkoi kehittää omaa ydintään, josta syntyikin Linux. Hurdin kehitys hidastui Linuxin otettua sen paikan.
Stallmanin ideologian taustalla on ohjelmien vapaus. Hän alkoi puhua vapaista ohjelmista, joita kuka tahansa saa vapaasti käyttää, muokata ja levittää, ja kehitti ajatuksensa peruskiveksi GNU GPL -lisenssin. Lisenssi takaa, että kenellä tahansa on oikeus tehdä ohjelmaan muutoksia ja levittää muunneltua versiota haluamallaan tavalla, kunhan samat oikeudet säilyvät myös uudessa versiossa. Ohjelman julkaisun ohessa pitää tarjota saataville myös lähdekoodi, jonka avulla toisten ohjelmoijien on helppo lähteä tekemään muutoksia. Myös Torvalds lisensoi Linux-ytimen GNU GPL -lisenssillä, mikä mahdollistaa sen, että myös kaupallisen yritykset ovat voineet kehittää Linux-jakeluita ja myydä niitä eteenpäin.