google/wiki40b huggingface dataset:
C3 (1929)

Palvelus

Aluksen testit Génovan sukellusveneiden pelastuskammion, jonka oli suunnitellut kapteeniluutnantti Arturo Génova Torrecuellar, kanssa saatiin päätökseen 14. syyskuuta 1931 Escombrerasissa. 
Espanjan sisällissodan alkaessa 18. heinäkuuta 1936 alus oli Cartagenassa päällikkönään luutnantti Rafael Viniegra González, joka sai käskyn partioida yhdessä B6:n, Isaac Peralin, C4:n ja C6:n kanssa Gibraltarille. Alusten tehtävänä oli estää kapinallisten joukkojen ja materiaalien siirrot Pohjois-Afrikasta Iberian niemimaalle.
Oltuaan vain kaksi vuorokautta asemapaikoillaan laivue saapui 20. heinäkuuta Malagaan, jossa pääosa upseereista siirrettiin vankilaan kapinallisten tukemisesta. Seuraavana aamuna alus lähti B6:n kanssa Malagasta Tangeriin suojaten tankkeri Ophiria. Kaikki Malagassa olleet alukset lähtivät 27. heinäkuuta merelle Cadizin ympäristöön torjuakseen kansallismielisten saattueen, joka osoittautui harhautukseksi. Alus lähti C2:n ja C6:n kanssa Ceutan edustalle estääkseen Almirante Cerveran, joka oli lähtenyt Ferrolista Gibraltarin alueelle, pääsyn satamaan.
Alus lähti 15. elokuuta Malagasta C6:n kanssa Cantabricinmerelle, mistä ne palasivat Cartagenaan. Alus toisti matkan 25. elokuuta C4:n ja C5:n kanssa, jolloin oli tarkoitus paikantaa ja tuhota España ja Almirante Cervera. Matka oli kuitenkin tulokseton.
Alus palasi 2. lokakuuta Välimerelle saapuen Malagaan 8. lokakuuta. Alus partioi 12. joulukuuta 1936 pinta-ajossa neljä merimailia Malagasta kaakkoon, kun Saksan laivaston sukellusveneen U-34 laukaisema torpedo osui alukseen. Alus upposi vieden mukanaan miehistön lukuun ottamatta aluksella ollutta luotsia ja kahta muuta miehistönjäsentä.
Työväen Lehti (Helsinki)

Työväen Lehti oli Helsingissä vuosina 1895–1896 ilmestynyt sanomalehti.
Kansan Lehden liitteenä kerran viikossa ilmestynyt Työväen Lehti edusti linjaltaan wrightiläistä työväenliikettä. Sen tehtävänä oli toimia radikaalistuvan Työmiehen kilpailijana. Lehden toimittaja ja julkaisija oli raittiusmiehenä tunnettu Matti Helenius.
James Bulwer

James Bulwer (21. maaliskuuta 1794 Aylsham, Norfolk – 11. kesäkuuta 1879) oli englantilainen luonnontutkija ja keräilijä.
Bulwer opiskeli Cambridgen Jesus Collegessa. Siellä hän sai opetusta piirtämisessä kuuluisalta maisemamaalarilta John Sell Cotmanilta. Hänet valittiin Linnean Societyn jäseneksi nilviäistutkimustensa ansiosta, ja yhtenä kolmesta suosittelijasta oli William Elford Leach.
1818 Bulwer valmistui diakoniksi ja 1822 papiksi. Vuonna 1823 hänet valittiin Dublinin Booterstownin kappalaiseksi, 1831 Bristolin ja 1833 Lontoon St James's Chapelin kappalaiseksi. Hän vietti useita talvikausia matkustellen Espanjassa, Portugalissa ja Madeiralla, toisinaan filosofi Alfred Lyallin seurassa.
Keväällä 1825 Bulwer sai Madeiralta kokoelmiinsa tuntemattoman liitäjän, jonka William Jardine ja Prideaux John Selby nimesivät tyrskyliitäjäksi (Bulweria bulwerii) vuonna 1828. Myös tyrskyliitäjien heimo sai nimensä Bulweria hänen kunniakseen, samoin kuin tummaviistäjien suku Pseudobulweria ja borneonfasaani Lophura bulweri.
Bulwer muutti takaisin Norfolkiin vuonna 1839 Blicklingin ja myöhemmin Hunworthin kappalaiseksi. Hän uudisti tuttavuutensa Cotmaniin, kun hänen poikansa menivät opiskelemaan King's College Schooliin, ja Cotman viehättyi hänen Espanjassa ja Madeiralla tekemistään piirroksista niin, että maalasi vesiväreillä tauluja niiden maisemista.
Kolmijalkainen mies

Vastaanotto

Kirja oli ilmestymisvuonnaan 2010 kolmanneksi myydyin kotimainen kaunokirja ja sitä myytiin 55 000 kappaletta. Turun Sanomien Matti Komulaisen mielestä Kolmijalkainen mies on Mäkeä parhaimmillaan.  Helsingin Sanomien Keijo Kettusen mielestä Mäki pysyy aikuisviihdettä kuvatessaan yllättävänkin pitkälti hyvän maun rajoissa ja kirja kuuluu Vares-saagan parempaan puoliskoon. Keskisuomalaisen Mikko Variksen mukaan Mäellä on tarkka korva ihmisten puheille.
Villapääluikka

Ulkonäkö ja koko

Villapääluikka kasvaa 10–30 senttimetriä korkeaksi. Sen suikertavasta juurakosta nousee riveittäin kolmisärmäisiä varsia. Ne ovat 0,5–1 millimetriä paksuja ja yläosastaan karheita. Kasvilla ei ole näkyviä lehtiä, vaan vain hyvin lyhytlapaisia tuppia. Villapääluikan kukintona on pieni tähkä, jossa on 8–12 kukkaa. Tähkäsuomut ovat väriltään kellanruskeita. Tähkän kärjessä on villamainen nippu sukaskarvoja, kuten esimerkiksi suovilloilla (Eriophorum). Villapääluikan sukaskarvat pitenevät kukinnan jälkeen 2,5 cm pitkiksi.

Villapääluikka Suomessa

Suomessa villapääluikka on yleinen. Etelä- ja keskiosassa se on melko yleinen ja harvinaistuu lounaisrannikkoa kohti. Oulun–Kainuun korkeudelta pohjoiseen laji on runsaslukuinen, Kuusamossa ja Inarissa sitä tavataan jopa erittäin yleisenä. 
Villapääluikan kasvupaikkoja ovat kuivahkot, keskiravinteiset ja ravinteiset avosuot sekä rantasoistumat.
Murtolampi (Keuruu, Suojärvi)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 6,2 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Suojoen valuma-alueeseen (35.626) se kuuluu.
Kaarina Helakisa -palkinto

Kaarina Helakisa -palkinto on Otavan Kirjasäätiön vuodesta 1999 vuosittain jakama kirjallisuuspalkinto ansioituneelle lastenkirjailijalle tai kuvittajalle. Otava oli Kaarina Helakisan pitkäaikainen kustantaja.
Palkinnon arvo on 15 000 euroa. Vuonna 1999 palkinnon arvo oli 25 000 markkaa.
Kungälvin kunta

Vaakuna

Nykyinen vaakuna on entisen Kungälvin kaupungin vaakuna. Myös Marstrandin kaupungilla oli oma vaakuna.
Roger Hargreaves

Roger Hargreaves (9. toukokuuta 1935, Cleckheaton, Yorkshire, Englanti, Britannia – 11. syyskuuta 1988, Tunbridge Wells, Kent, Britannia) oli brittiläinen lastenkirjojen kuvittaja, joka tunnetaan parhaiten kirjasarjoista Mr. Men ja Little Miss.
Hercules (ooppera)

Hercules on Georg Friedrich Händelin säveltämä kolminäytöksinen ooppera. Sen englanninkielisen libreton on kirjoittanut Thomas Broughton ja se perustuu Sofokleen Trakhiin naisiin ja Ovidiuksen Muodonmuutoksiin.
Herculeen konserttimuotoinen ensi-ilta oli 5. tammikuuta 1745 Lontoossa.
Banja

Löylykulttuurin historiaa

Eräs varhaisimmista kirjallisista pohjoisen saunan kuvauksista on peräisin Venäjältä kiovalaisen historioitsija Nestorin kuvatessa Novgorodin pohjoispuolisen alueen kylpyriittejä vuonna 1113. Kronikassa kuvataan kuumissa pirteissä kylpemistä saunojien vastoessa itseään puunlehvillä. Vielä vanhempi kuvaus sijoittuu 900-luvun Kiovaan, jossa sikäläinen ruhtinatar Pyhä Olga surmautti naapuriheimon lähettiläät ”kylpypirttiin” kostoksi Kiovan entisen ruhtinaan, miehensä Igorin kuolemasta.
Venäjän sana par tarkoittaa sekä löylyä että höyryä. Näin on vaikea päätellä, olivatko muinaisvenäläiset saunat löyly- vai höyrysaunoja. Venäläinen tutkija ja tulkki Rudolf Sykiäinen esitteli kirjassaan Venäläinen sauna (2003) banjan tuhatvuotista historiaa. Jopa venäläisessä leivinuunissa on saunottu. Reilunkokoinen uuni on ollut kautta aikojen venäläistuvan eli izban keskipiste. Leipomisen jälkeen sinne kömmittiin sisään lämmittelemään ja jossain vaiheessa keksittiin siellä peseytyäkin. Ja saunominen leivinuunissa oli yleistä vielä 1800-luvulla. Aatelistolla, ruhtinailla ja tsaarin hovissa kylpeminen oli toisenlaista. Käytössä olivat ruhtinaalliset kylpyläsaunat ja saunomiseen liittyi monenlaisia seremonioita ja asetuksia. Itse tsaarilla oli saunomisessa apuna seitsemän eri asteen virkamiestä aina vaatevastaavasta saunottajaan ja pyyhkeenpitäjään asti. Yläluokka saunoi viikoittain ja erityisten juhlien yhteydessä kuten ennen häitä ja häiden jälkeen. Tsaarin hovi saattoi järjestää banjassa suuret illalliset saunan jälkeen. Ja sitten taas saunottiin tuntikaupalla ja taas syötiin, että jaksettiin saunoa ja saunottiin, että jaksettiin syödä. Saunominen kysyi kuntoa. Saunassa kuoltiin ja saunassa synnyttiin, aivan kuin suomalaisessa saunassakin on tehty.
Suomalaiset saunat ovat yleistymässä Venäjällä, varsinkin suomalaistyyliset sähkösaunat. Paikoin on suomalais- ja turkkilaistyylisiä saunaosastoja ja porealtaita, uima-altaita ja baariosastoja. Tarjolla on läntistä saunakulttuuria rahakkaille idässä, venäläistä yhteisöllisyyttä ja mukavan rentouttavaa meininkiä, sillä saunomista tärkeämpää on usein kaikki muu oheistoiminta, juomien nautiskelu ja viihde. Perinteinen tapa mennä banjaan puhdistautumaan, niin henkisesti kuin fyysisestikin, "pesemään synnit pois" on jäämässä elittisaunojen kaikenlaisen puuhastelun takia pois ja ollaan menty päinvastaiseen suuntaan, toteaa Pentti Stranius surumieliseen sävyyn lehtikirjoituksessaan "Kansansaunat käymässä vähiin Venäjällä" (VenäjänAika 1/2008).
Venäläinen sauna on useimmiten kertalämmitteinen. Savusaunaa kutsutaan mustaksi saunaksi, hormillista saunaa valkeaksi saunaksi.

Venäläiset saunat nykyisin

Nykyään useissa tapauksissa venäläinen sauna on lämpötilaltaan lähes 100 °C, jonka vuoksi ilman suhteellinen kosteus on pienempi kuin suomalaisessa saunassa. Vihtoja pyritään käyttämään, mutta korkean lämpötilan vuoksi löylyä ei heitetä yhtä runsaasti kuin Suomessa. Koska saunan rakentaminen rannoille ei ole aina mahdollista, joissain tapauksissa banjan yhteyteen rakennetaan vilvoitteluallas kastautumista varten.
Avaruusfysiikka

Avaruusfysiikka on avaruuden fysiikan ilmiötä tutkiva fysiikan haara. Tähtitiede tutkii siten osittain samoja kohteita. Suomessa tutkitaan avaruusfysiikkaa mm. Ilmatieteen laitoksella, Oulun yliopistossa, Helsingin yliopistossa ja Aalto-yliopistossa. Perinteisesti tutkimuksen pääasiallisena kohteena ovat (lähi-)avaruudessa esiintyvät plasmat ja niiden aiheuttamat ilmiöt kuten revontulet ja avaruussää. Useimmat tutkittavat ilmiöt ovat peräisin auringosta ja sen aktiivisuudesta. Yleisesti tieteenalan ajatellaan alkaneen ja kehittyneen yhdessä ihmisten avaruustoiminnan kanssa, vaikka tosin havaintoja ja epäsuoraa tutkimusta on ollut tätä ennen esimerkiksi auringonpilkuista.
Seitsemän kuolemansyntiä

Teologia

Läntisessä (erityisesti roomalaiskatolisuudessa) kristillisessä teologiassa synnit jaetaan lieviin ja vakaviin synteihin. Teologisessa terminologiassa vakavia syntejä nimitetään kuolemansynneiksi (lat. peccata mortalia), koska ne johtavat hengelliseen kuolemaan - eroon Jumalasta. Lieviä syntejä nimitetään veniaalisynneiksi (lat. peccata venialia). Seitsemän "kuolemansyntiä" eivät ole varsinaisessa mielessä kuolemansyntejä, vaan pääpaheita.

Luterilainen teologia

Luterilaisessa teologiassa jako veniaali- ja kuolemansynteihin on olemassa, joskaan ei kovin usein käytetty. Luterilaisissa tunnustuskirjoissa kuitenkin liitytään siihen perustavanlaatuiseen yhteisymmärrykseen katolisten kanssa, että jako lieviin ja vakaviin synteihin voidaan tehdä ja että kuolemansynti tuhoaa ihmisen suhteen Jumalaan.
Verenkierto

Verisuonisto

Verisuonet jakautuvat kolmeen eri päätyyppiin: valtimoihin, laskimoihin ja hiussuoniin. Nämä muodostavat ihmisillä ja muilla selkärankaisilla täysin suljetun järjestelmän, jonka sisällä veri kiertää. Sydänlihaksen supistuminen kohottaa sydämessä olevaa painetta niin paljon, että veri virtaa verisuoniin. 
Verenpaineella tarkoitetaan tavallisesti sydämestä verta poispäin vievien ison verenkierron suurten valtimoiden sisällä vallitsevaa painetta. Sen mittayksikkönä on perinteisesti elohopeamillimetri (mmHg). Suurten valtimoiden paine on suurimmillaan systolen aikana ja pienimmillään juuri ennen uutta systolea (diastolinen verenpaine). Pienen verenkierron verenpainearvot ovat huomattavasti matalampia. Keuhkovaltimorungon systolinen paine on 20–25 mmHg ja diastolinen noin 10 mmHg.

Sikiön verenkierto

Sikiökaudella lähes 90 % verenkierron minuuttitilavuudesta ohittaa pienen verenkierron. Ohitusteitä on kaksi: sydämen eteisten välinen soikea aukko sekä aortan ja keuhkovaltimorungon välinen valtimotiehyt. Soikea aukko sulkeutuu yleensä syntymän jälkeen verenpaineen vaikutuksesta nopeasti läpällä, joka on siinä valmiina. Valtimotiehyt sulkeutuu muutamien päivien tai viikkojen kuluttua syntymästä.

Verenkierron säätely

Verenkiertoa eri elimistön osissa tai elimissä voidaan säädellä joko humoraalisesti eli ainevälitteisesti tai neuraalisesti eli hermostollisesti.

Verenkierron neuraalinen säätely

Verenkierron neuraalista eli hermostollista säätelyä ohjaa ydinjatkeen vasomotorinen keskus, joka saa tietoa verenkierron tilasta niin hermojen kuin kemiallistenkin aineiden avulla. Hermoja pitkin tulevat viestit ovat peräisin baro- tai tilavuusreseptoreilta. Baroreseptorit mittaavat painetta ja niitä on aortankaaren seinämässä ja karotispoukamassa. Tilavuusreseptorit puolestaan mittaavat veren tilavuutta ja ne sijaitsevat suurten verisuonten ja sydämen seinämissä. Vasomotorisesta keskuksesta lähtevät autonomisen hermoston hermosyitä sydämeen, jotka muodostavat sydänpunoksen suurten verisuonten lähtökohtaan sydämen tyveen. Lisäksi vasomotorisesta keskuksesta lähtee erillisiä sympaattisia hermoja valtimoiden seinämiin.

Verenkierron humoraalinen säätely

Verenkierron humoraalinen eli ainevälitteinen säätely perustuu muun muassa elimistön tai verisuoniston erittämiin aineisiin ja kuona-aineisiin. Verisuonia supistavia aineita ovat vasopressiini, adrenaliini, noradrenaliini, endoteelisolujen erittämät endoteliinit sekä verenvuodon yhteydessä tromboksaani ja serotoniini. Verisuonia laajentavia aineita ovat kaliumionit, tietyt hapot (esimerkiksi maitohappo), hiilidioksidi, histamiini ja typpioksidi. Myös hapen vähyys aiheuttaa verisuonten laajenemista.
Bürgstadt

Bürgstadt on kunta Saksassa, Unterfrankenin hallintopiirissä Baijerin osavaltiossa. Se sijaitsee paikalla, missä Erf-joki yhtyy Mainiin, Odenwaldin vuorijonon koilliskulmassa. Kaupungin asukasluku on 4 284 (2015), ja se on sulautunut yhteen viereisen Miltenbergin kaupungin kanssa.
Ensimmäinen tunnettu maininta Bürgstadtista on vuodelta 1181, mutta paikalla on ollut linnoitettu asumus jo historiallisella ajalla. Myös Miltenberg-Ostin nimellä tunnettu roomalainen castrum sijaitsi osittain Bürgstadtin alueella. 700-luvulta lähtien Bürgstadt kuului Mainzin arkkihiippakuntaan. Myöhäiskeskiajalta lähtien Bürgstadt menetti merkitystään, sillä Miltenberg sijaitsi strategisesti paremmalla paikalla ja oli linnan suojaama.
Bürgstadt on yksi Mainin alajuoksun tärkeimmistä viininviljelyalueista.
Jülichin perimyssota

Tapahtumat

Jülichin herttua Juhana Vilhelm kuoli 1609. Tämän jälkeen alkoi kamppailu hänen maidensa perimyksestä (Jülichin, Kleven, Markin ja Bergin herttuakunnat). Brandenburgin vaaliruhtinas Juhana Sigismund ja Pfalz-Neuburgin kreivi Wolfgang Vilhelm vaativat herttuan maita itselleen naissukulinjan kautta. Saksin vaaliruhtinas vaati maita itselleen edesmenneen herttuan lääninherrana ja keisari Rudolf II halusi antaa maat espanjalaisten hallittavaksi.
Brandenburgin Juhana Sigismund ja Pfalz-Neuburgin Wolfgang Vilhelm solmivat sopimuksen, jonka mukaan he hallitsisivat herttuakuntia yhdessä. Keisarin serkun Leopoldin johtamat itävaltalaiset valtasivat herttuakunnat vuonna 1609. Itävaltalaiset hallitsivat herttuakuntia vuoteen 1610, jolloin Ranskan tukemat protestanttiset saksalais-hollantilaiset joukot karkottivat itävaltalaiset. Ranskan kuningas Henrik IV murhattiin 1610 ja hänen seuraajansa tuki Itävaltaa ja Espanjaa. Tästä huolimatta saksalais-hollantilaiset joukot piirittivät ja valtasivat Jülichin linnoituksen 1. syyskuuta 1610. Vuonna 1613 Brandenburgin ja Pfalz-Neuburgin hallintasopimus kaatui, minkä jälkeen Wolfgang Vilhelm haki tukea katolilaisilta. Protestantit ja katolilaiset valmistautuivat sotaan, mutta taisteluita ei käyty. Rauha palasi kun Xantenin sopimus solmittiin 12. marraskuuta 1614. Sopimuksessa Brandenburgin Juhana Sigismund sai Kleven ja Markin herttuakunnat sekä Ravensbergin. Pfalz-Neuburgin Wolfgang Vilhelm sai Jülichin ja Bergin herttuakunnat sekä Ravensteinin. Wolfgang Vilhelm halusi taata katolilaisten tuen ja yritti käännyttää saamansa alueet katolilaisiksi. Kalvinistinen Juhana Sigismund hallitsi uusi maitaan suvaitsevaisemmin.
Miekkailu kesäolympialaisissa 2020 – miesten floretin joukkuekilpailu

Karsinnat

Olympiaturnaukseen pääsee mukaan yhteensä kahdeksan maata. Maat päätetään FIEn rankingin mukaan 4. huhtikuuta 2020. Neljä rankingin parasta maata pääsevät mukaan suoraan olympiaturnaukseen. Tämän jälkeen otetaan tarkasteluun rankingissa sijoilla 5.–16. olevat maat: jokaisen maa-alueen paras maa tällä sijavälillä pääsee mukaan olympialaisiin. Maa-alueet ovat Eurooppa, Aasia-Oseania, Afrikka ja Amerikka. Jos jonkin maa-alueen yksikään maa ei ole sijoilla 5.–16., tällöin turnaukseen pääsee järjestyksessä seuraava maa riippumatta maa-alueesta. Näiden lisäksi Japanilla on kahdeksan omaa kiintiöpaikkaa, jotka se saa käyttää haluamallaan tavalla, jolloin maita saattaa olla mukana 9.
Nefilim

Nefilit (hepr. ‏נְפִילִים‎, nefilim, "langenneet" tai "pudonneet") ovat isokokoisia olentoja jotka esiintyvät Raamatun alkutekstissä, erityisesti Ensimmäisessä (Genesis) ja Neljännessä Mooseksen kirjassa (Numerot). Myös muista Raamatun teksteistä löytyy viitteitä nefileihin. Käännöksissä heitä kutsutaan usein jättiläisiksi.
Joonatanin targumin (Tanakin arameannoksen) mukaan nefilit olivat grigoreitten sekä naispuolisten ihmisten risteytyksiä.
Kenian jalkapallomaajoukkue

Arvokisamenestys

Kenia ei ole selviytynyt kertaakaan maailmanmestaruuskilpailujen lopputurnaukseen. Ensimmäisen kerran se osallistui karsintoihin 1974 kisoihin ja on joka kerta ollut karsinnoissa mukana siitä lähtien. Afrikan mestaruusturnaukseen se on selviytynyt kuudesti (1972, 1988, 1990, 1992, 2004 ja 2019), mutta joka kerralla taival on katkennut alkulohkoon. Itä- ja Keski-Afrikan mestaruusturnauksen (CECAFA Cup) se on kyennyt voittamaan seitsemän kertaa.

Rangaistukset

Vuonna 2004 kansainvälinen jalkapalloliitto FIFA sulki Kenian kolmeksi kuukaudeksi ulos kansainvälisestä jalkapallosta, koska se katsoi maan hallituksen sekaantuneen jalkapalloliiton toimintaan. Sittemmin rangaistus poistettiin. Lokakuussa 2006 sama toistui, kun FIFA katsoi ettei Kenia ollut kyennyt täyttämään sille tammikuussa annettuja ehtoja jalkapalloliiton ongelmien ratkaisemiseksi. FIFA ilmoitti Kenian olevan pannassa kunnes asiat on pantu kuntoon.
Eila Kännö

Eila Unelma Tellervo Kännö (o.s. Toivonen, 13. tammikuuta 1921 Hämeenlinna – 10. huhtikuuta 2009 Helsinki) oli sisäasiainministeriön poliisiosaston Ulkomaalaistoimiston päällikkö vuosina 1970–1984. Hänestä tuli Suomen tiukan ulkomaalaispolitiikan henkilöitymä. Tämä johtui siitä, että 1980-luvun alkuun asti Suomesta puuttui ulkomaalaislainsäädäntö. Ainoa säännös oli 1950-luvulla annettu ulkomaalaisasetus, jonka perusteella tehdyistä päätöksistä ei saanut valittaa. Näin ollen oikeuslähteenä oli aiempi hallintokäytäntö eli ulkomaalaistoimiston aiemmat ratkaisut, joista Kännö vastasi vuodesta 1970 alkaen. Lainsäädännön valmistelu oli myös sisäministeriön poliisiosaston vastuulla, joten ulkomaalaistoimiston olisi tullut itse valmistella säädökset, jos sellaiset olisi katsottu aiheellisiksi.
Koulutukseltaan Kännö oli varatuomari.
Kännö aloitti uransa kanslistina ja vuodesta 1961 keskusrikospoliisin tiedotustoimiston toimistopäällikkönä. Hän oli vastuussa Interpol-asioista 16 vuotta ja teki tänä aikana opintomatkoja muun muassa Scotland Yardiin ja Kanadan ratsupoliisiin. Hän oli ainoa naispuolinen poliisiupseeri ja sai lempinimen ”rouva Interpol”.
John Jacob Rhodes

John Jacob Rhodes (18. syyskuuta 1916 Council Grove, Kansas – 24. elokuuta 2003 Mesa, Arizona) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko.
Rhodes toimi 3. tammikuuta 1953 – 3. tammikuuta 1983, tasan kolmenkymmenen vuoden ajan, Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Arizonan osavaltion ensimmäisestä vaalipiiristä. Vuosina 1973–1981 hän toimi edustajainhuoneen vähemmistöjohtajana, jossa tehtävässä hän seurasi Yhdysvaltain varapresidentiksi siirtynyttä Gerald Fordia. Hän ei asettunut enää ehdolle vuoden 1982 edustajainhuoneen vaaleissa ja hänen seuraajakseen Arizonan ensimmäisen vaalipiirin edustajana valittiin John McCain.
Rhodes oli varsinaiselta ammatiltaan juristi. Hän opiskeli lakia Harvard Law Schoolissa, josta hän valmistui vuonna 1941.
Rhodes oli vuodesta 1942 naimisissa Elizabeth Harvey Rhodesin kanssa. Heillä oli neljä lasta, tytär ja kolme poikaa. Yksi pojista, John Jacob Rhodes III, toimi vuosina 1987–1993 Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä samasta vaalipiiristä kuin isänsä.
Juha Kere

Juha Kere (s. 28. elokuuta 1958 Helsinki) on suomalainen geenitutkija, professori. Hän on ollut Tukholmassa Karoliinisen instituutin molekyyligenetiikan professori vuodesta 2001 ja on sen biopankin tieteellinen johtaja vuodesta 2003. Hän on vuodesta 1992 ollut Helsingin yliopiston molekyyligenetiikan dosentti.
Kere väitteli tohtoriksi leukemiasta 1989. Sen jälkeen hän toiminut tutkijana Yhdysvalloissa 1990–1993 ja eri tehtävissä Turun ja Helsingin yliopistoissa. Hän oli perustamassa Suomen genomikeskusta ja oli sen johtaja 1998–2001, jolloin hän siirtyi Tukholmaan. Hän on tutkinut kainuulaista geeniperimää ja nousi julkisuuteen ”kaljugeenin” löytäjänä.
Kere on ryhmässä, joka valmistelee lääketieteen Nobel-palkinnon valintaa ja on myös varsinaisessa valintatoimikunnassa. Kere sai vuonna 2011 Matti Äyräpään palkinnon.
Keren edesmennyt puoliso oli ihotautiopin professori Ulpu Saarialho-Kere.
USS Ringgold (DD-500)

Zerstörer 2 (D171)

Virallisesti alus luovutettiin 14. heinäkuuta 1959 Saksan liittotasavallan laivastolle, joka otti aluksen palvelukseen nimellä Zerstörer 2. Alus palveli laivasto, kunnes se luovutettiin varaosiksi Kreikalle syyskuussa 1981.
Mana Mana

Historia

Jouni Mömmö ja Otra Romppanen perustivat Mana Manan vuonna 1986 Joensuussa. Aluksi miehet työstivät mm. kappaleita "Maria Magdalena" ja "Vaarallista", jotka Mömmö oli tehnyt entiselle yhtyeelleen Silmienvaihtajille.
Totuus palaa -levy äänitettiin vuonna 1989 viidessä päivässä ja ilmestyi vuonna 1990. Samana vuonna yhtye teki linjapäätöksen, ettei anna haastatteluja eikä julkaise promokuvia.
Totuus palaa herätti jonkin verran huomiota ulkomailla, ja yhtye aloitti levyn englanninkielisen version äänitykset vuonna 1991. Työ jäi kuitenkin kesken, sillä lauluosuuksien äänitys epäonnistui skitsofreniasta kärsineen Mömmön ajauduttua pahasti omiin maailmoihinsa. Jouni Mömmö kuoli 26. lokakuuta 35-vuotiaana. 
Mana Mana soitti useita keikkoja Mömmön kuoleman jälkeen. Laulajina näillä keikoilla toimivat Kimmo "Kaltsu" Kuosmanen ja Sami Tiilama.
Vuonna 1998 Otra Romppanen alkoi työstää julkaisukuntoon kappaleita Mömmöltä jääneiden neliraitademojen, treenikämppänauhoitusten ja biisipäiväkirjojen pohjalta. Riemu-levy-yhtiö julkaisi kappaleet Murheen laakso -nimisenä levynä kaksi vuotta myöhemmin. Yhtye teki myös pienen kiertueen levyn julkaisun kunniaksi. 
Vuoden 2001 syksyllä Mana Mana soitti viimeisen keikkansa Helsingin Tavastialla. Keikka nauhoitettiin ja sen parhaiten onnistuneet raidat julkaistiin kolme vuotta myöhemmin Kuolla elävänä -livelevynä. Yhtyeestä otettiin hajoamisen kunniaksi myös ensimmäiset promokuvat.
Virallisen lopettamisensa jälkeen yhtyeen entiset jäsenet ovat esittäneet Mana Manan musiikkia Murheenlaakso-nimellä.
Mirjam Polkunen

Maire Mirjam Polkunen (2. maaliskuuta 1926 Jyväskylä – 22. kesäkuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuudentutkija, kirjailija, kääntäjä ja dramaturgi, koulutukseltaan filosofian kandidaatti. Polkunen aloitti kirjallisen uransa runoilijana, mutta hänen vaikutuksensa Suomen kultturielämään on ollut merkittävintä tiedonvälityksen eri tehtävissä.
Polkunen oli Ylen kirjallisuus- ja taideohjelmien vastaava toimittaja vuodesta 1965 lähtien ja Teatteriosaston päällikkö vuodesta 1974 alkaen. Hän toimi dramaturgina lukemattomissa Yleisradion tuotannoissa.
Polkunen oli myös Helvi Hämäläisen kauan sitten kirjoittamien romaanien Kadotettu puutarha, Kylänruusut ja Uusi Aadam toimituksellinen muokkaaja. Hämäläinen kirjoitti romaanit todennäköisesti jo 1950-luvulla, mutta ne tulivat kustantajan hylkäämiksi. Romaanit julkaistiin vasta 1990-luvulla Polkusen muokkaamina, kun Hämäläinen oli vuosia aiemmin antanut käsikirjoitukset hänelle työstettäviksi.
Polkunen sai Eino Leinon palkinnon vuonna 1969 ja Arvid Lydecken -palkinnon vuonna 1970. Vuonna 1972 hän sai myös Mikael Agricola -palkinnon Italo Svevon teoksen Zenon tunnustuksia suomennoksesta. Mirjam Polkusen elämänkumppani oli Mirkka Rekola.