Suomi toisena ja vieraana kielenä

Suomi on toinen kotimainen kieli suomenruotsalaisille ja toinen kieli kasvavalle joukolle Suomessa asuvia maahanmuuttajia, minkä lisäksi suomea opiskellaan jonkin verran vieraana kielenä eri puolilla maailmaa.

Toisen kielen käsite

Toisen kielen tutkimus on suhteellisen uusi tieteenala. Tutkimusta on vasta noin 50 vuoden ajalta. 
Termiä toisen kielen oppiminen voidaan käyttää yläkäsitteenä. Tällöin termi kuvaa kaikkea kielenoppimista, joka tapahtuu ensikielen eli äidinkielen omaksumisen jälkeen. Tämä tarkoittaa, että ”toinen kieli” voi olla todellisuudessa oppijan neljäs tai viides opittu kieli.
Jotkut tutkijat erottavat termit oppimiskontekstin mukaan, kuten Latomaa ja Tuomela (1993).  Toinen kieli on kieli, joka omaksutaan luokkahuoneen ulkopuolella kohdekielen maassa (second language acquisition). Vieras kieli sen sijaan on kieli, joka opitaan luokkahuoneessa maassa, jossa kohdekieli ei ole kieliyhteisön kieli (foreign language learning). Esimerkiksi suomalaiset oppivat englantia vieraana kielenä Suomessa. Sen sijaan Englannissa asuvat suomenkieliset oppivat englantia toisena kielenä. Jotkut tutkijat puhuvat myös erilaisista oppimistavoista: vierasta kieltä opitaan (learning) mutta toista kieltä omaksutaan (acquisition).
Toisaalta termien toinen kieli ja vieras kieli sijaan voidaan erottaa kielenoppimisen termejä kontekstin mukaan. Jotkut tutkijat, kuten Rod Ellis (2008), jakavat omaksumisen sellaiseen, joka tapahtuu opetuksen kautta, kuten kouluissa ja sellaiseen, joka tapahtuu luonnollisen omaksumisen kautta esimerkiksi kadulla tai työpaikalla.

Suomi toisena kielenä

Suomi toisena kielenä tarkoittaa maahanmuuttajille ja muille ei-äidinkielisille opetettavaa suomen kieltä. Suomi toisena kielenä (S2) on koko ajan kasvava tutkimuskohde suomen kielen alalla johtuen yhä kasvavasta väestönosasta, jolle suomi ei ole äidinkieli. Suomen kielen osaamista mitataan kielitutkinnon avulla,Yleinen kielitutkinto . Suomen kansalaisuuden saadakseen on Suomeen muuttajan saavutettava Yleisen kielitutkinnon kuusiportaisesta asteikosta vähintään taso 3. Kielitutkinnon testissä mitattavat aihealueet ovat tekstin ymmärtäminen, kirjoittaminen, puheen ymmärtäminen ja puhuminen. 
Ennen 1990-lukua aihetta on tutkittu vain vähän. Kuitenkin ensimmäiset suomen kielen kieliopit ja sanakirjat tehtiin jo 1600-luvulla Suomessa asuvia muunkielisiä, lähinnä ruotsinkielisiä varten.  Nykyisin on olemassa suuri määrä erilaisia suomen kielen oppimiseen ja opettamiseen liittyviä julkaisuja ja opinnäytteitä.
Suomi on ollut toisena kielenä ylioppilaskirjoituksissa vuodesta 1996 lähtien. Vuonna 1997 suomi toisena kielenä -ylioppilaskokeeseen ilmoittautui 119 kokelasta. Ilmoittautumismäärä on lähes koko ajan ollut kasvussa vuosina 1997–2009. Vuonna 2009 ilmoittautuneita oli 620 henkeä. Vuonna 2011 suomi toisena kielenä -ylioppilaskokeeseen osallistuneita oli 490 henkeä, joista keväällä osallistui 340 ja syksyllä 150 henkeä. 
Suomessa järjestetään myös kansainvälisille opiskelijoille tarkoitettuja kesäkursseja. Niiden toiminta alkoi 1963. Vuodesta 1969 lähtien on toteuttajana ollut UKAN eli Ulkomaisten yliopistojen Suomen kielen ja kulttuurin opintojen neuvottelukunta. Kurssit on tarkoitettu ulkomaisissa yliopistoissa suomea vieraana kielenä opiskeleville. Vuonna 1998 UKAN liitettiin Cimoon, ja siitä lähtien kurssit on toteutettu suomalaisten yliopistojen kanssa.