google/wiki40b huggingface dataset:
Jason-2

Jason 2 on maapallon meriä ja ilmastonmuutosta tutkiva tieteellinen satelliitti. Sen tehtäviin kuuluu mm. merenpinnan vaihteluiden mittaus. Jason 2 tutkii myös merivirtojen muutoksia, vuorovesi-ilmiötä, merien kiertoliikettä, aallokkoa ja pyörteitä. Jason 2 -satelliitin ovat toteuttaneet Yhdysvaltain avaruusjärjestö NASA, Yhdysvaltain kansallinen meri- ja ilmakehähallinto NOAA, Ranskan avaruusjärjestö CNES sekä Euroopan sääsatelliittijärjestö EUMETSAT. Jason 2 -satelliitti täydentää edeltäjänsä, joulukuussa 2001 avaruuteen laukaistun Jason 1 -satelliitin mittauksia. Nämä hankkeet ovat jatkoa NASAn ja CNESin yhteiselle TOPEX/Poseidon-merentutkimussatelliitille, joka laukaistiin avaruuteen vuonna 1992. Vuonna 2008 pohditaan Yhdysvalloissa ja EUMETSATissa, Euroopan avaruusjärjestössä sekä EU:ssa Jason 3 -satelliitin toteutusta.

Satelliitin mitat ja rata

Jason 2 on noin neljä metriä korkea rakennelma ( 1 m x 1 m x 3,7 m). Sen kokonaismassa on noin 500 kg.
Satelliitti laukaistiin 1336 km korkealle kiertoradalle, jonka inklinaatio eli kaltevuus päiväntasaajaan nähden on 66 astetta. Tällainen polaarirata mahdollistaa myös napaseutujen merialueiden mittaamisen.
Jänöyökkönen

Koko ja ulkonäkö

Puhtaanvalkoisen värityksensä vuoksi jänöyökköstä ei voi sekoittaa muihin yökkösiin, joskin siilikkäissä, villakkaissa ja nirkoissa esiintyy samantapaisia lajeja. Lisäksi joskus perhonen voi olla yleissävyltään harmahtava. Sekä etu- että takasiivet ovat valkoiset. Etusiiven munuaistäplä on musta, kooltaan vaihteleva ja sen kohdalla siiven etureunaan ulottuu tumma viiru. Ulompi poikkiviiru saattaa erottua mustana. Siipiripset ovat mustavalkoiset. Siipiväli 35–45 mm.
Toukka on täysikasvuisena vaalean vihreä ja kokonaan hyvin pitkien valkoisten karvojen peittämä.

Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyys kattaa Euroopan ja ulottuu idässä aina japaniin saakka. Sitä tavataan myös Pohjois-Amerikassa. Suomessa jänöyökköstä tavataan etelärannikolta ainakin Keski-Lapin korkeudelle saakka. Pohjoista kohti laji harvinaistuu. Perhoset ovat lennossa kesäkuun alusta heinäkuun puoleenväliin.

Elinympäristö ja elintavat

Jänöyökkönen on avoimien lehti- ja sekametsien yleinen mutta tavallisesti harvalukuinen asukas, jota tavataan myös viljelysmailla, puistoissa ja puutarhoissa. Perhoset lentävät yöllä ja tulevat jonkin verran syötille, huonosti valolle. Toukka koteloituu lahoon puuhun. Kotelo talvehtii.

Ravintokasvi

Toukka elää erilaisilla lehtipuilla, etenkin koivuilla (Betula).
Meteosat Third Generation

Meteosat Third Generation (MTG) on eurooppalaisen EUMETSATin kolmannen sukupolven geostationaarisen radan sääsatelliittiperhe, joita aletaan laukaista avaruuteen vuonna 2020.

Satelliitit

Satelliittiohjelman kustannus on 3,3 miljardia euroa, josta kahden ensimmäisen satelliitin kehittäminen Euroopan avaruusjärjestössä maksaa 1,3 miljardia euroa. Toinen satelliittityyppi on kuvaava (I, Imager) ja toinen luotaava (S, Sounder). Kaikkiaan näitä tehdään yhteensä kuusi kappaletta kaksi MTG-S- ja neljä MTG-I-satelliittia.

Urakoitsijan valinnan vaikeus vuonna 2010

Hankkeen päärahoittajat ovat Ranska ja Saksa, jotka joutuivat talvella 2010 kriisiin, kun Euroopan avaruusjärjestön tarjouskilpailussa saksalainen Astrium-yritys ei voittanut pääurakoitsijuutta vaan sen voitti ranskalainen Thales Alenia Space, joka on toiminut aiempienkin geostationaarisen kiertoradan Meteosat-satelliittien pääurakoitsijana.  Saksalainen OHB-yhtiö sai kuitenkin urakasta isohkon työosuuden. Myös Saksan sisällä eri avaruustoiminnan rahoittajat - DLR ja liikenneministeriö - kiistelivät toiminnastaan ESAssa ja EUMETSATissa vuonna 2008, jolloin ohjelmiin sitouduttiin - DLR panosti liian vähän ESAn kautta, jotta Saksa olisi saanut täyden vallan ohjelmaan. Maaliskuun 2010 lopussa MTG-ohjelma ei saanut hyväksyntää EUMETSATissa, jossa päätökset tehdään yksimielisesti.  Asiaa soviteltiin pitkin kesää ja syksyä ja marraskuun 12. päivänä Saksa sitoutui ohjelmaan formaalisti EUMETSATissa, joka merkinnee kiistan loppua ja satelliittien toteutuksen alkua.  18. marraskuuta 2010 ESA solmi tilaussopimuksen Thales Alenia Space-yhtiön kanssa.
Keritytönkorento

Ulkonäkö ja koko

Keritytönkorento on ulkonäöltään samankaltainen kuin hoikkatytönkorento ja suurin osa muista tytönkorennoista. Koiraan takaruumiin yhdeksäs jaoke ja kahdeksannen jaokkeen takaosa ovat väriltään vaaleita. Naaraan takaruumiin kahdeksas jaoke taas on selkäpuolelta tumma. Naaras on nuorena väriltään kirkkaan oranssi, ja sukukypsän naaraan keskiruumis on vihreä tai sininen. Lajilla on päälaella vaaleat pyöreähköt täplät.
Kuten muillakin Ischnura-suvun korennoilla, keritytönkorennolla on mustavalkoiset siipitäplät. Ne ovat koiraan etusiivissä puoliksi kumpaakin väriä, ja koiraan takasiivissä ja naaraalla enimmäkseen vaaleat. Täplä on etusiivissä paljon suurempi kuin takasiivissä. Useimmilla keritytönkorennon lähisukulaisilla siipitäplät ovat kokonaan tummat.
Lajin takaruumiin pituus on 21–25 mm ja takasiiven pituus 14–18 mm.

Levinneisyys ja elinympäristö

Keritytönkorentoa tavataan Keski- ja Etelä-Euroopassa, Pohjois-Afrikassa sekä Aasiassa vähintään Länsi-Siperiaan asti. Suomessa laji on harvinainen mutta mahdollisesti yleistynyt. Suomen ensimmäiset havainnot yksittäisistä yksilöistä ovat vuosilta 1984 Espoosta ja 1995 Ahvenanmaalta.
Laji elää erilaisissa pienvesissä, esimerkiksi vastaruopatuissa ojissa, uusissa puutarhojen lammikoissa ja sorakuoppien lampareissa. Muutaman vuoden välein keritytönkorento siirtyy elinpaikasta toiseen.

Elintavat

Keritytönkorennon lentoaika on kesäkuun alkupuolelta elokuun puoliväliin. Naaras munii tytönkorennoille poikkeuksellisesti ilman koirasta eikä sen kanssa. Keritytönkorento on pioneerilaji, jolle kannan suuruuden vaihtelu on ominaista.
Generaattori, esittävän taiteen tila

Generaattori on Kajaanin ydinkeskustassa, Raatihuoneentorin kupeessa, Kainuun Sanomien vanhassa painohallissa sijaitseva kulttuurikeskus ja esittävän taiteen tila. Generaattorilla toimii kolme yhteisöä: kulttuuriosuuskunta G-voima, Kajaanin Harrastajateatteri ja nykytanssin tuotantoryhmä Routa.
Generaattorilla tuotetaan teatteri- ja tanssiesityksiä, taidealan koulutusta, kaupunkitapahtumia, konsertteja ja keskustelutilaisuuksia. Vuotuiset kävijämäärät vaihtelevat 15 000 – 22 000 välillä.
PGA Championship

PGA Championship on yksi neljästä miesten golfin major-turnauksesta.

Historiaa

Ensimmäinen PGA Championship pelattiin vuonna 1916 Bronxvillessä, New Yorkissa. Ensimmäinen voittaja oli britti Jim Barnes. Ensimmäisen maailmansodan vuoksi kilpailu jäi pelaamatta kahtena seuraavana vuonna, ja kun vuonna 1919 päästiin taas pelaamaan, oli voittaja jälleen Barnes. Walter Hagen voitti kilpailun viisi kertaa 1920-luvulla. Gene Sarazen voitti vuosina 1922, 1923 ja 1933. Denny Shute voitti peräkkäisinä vuosina 1936 ja 1937. Hänen jälkeensä samaan pystyi seuraavan kerran Tiger Woods vuosina 1999 ja 2000 sekä uudelleen vuosina 2006 ja 2007. Viimeksi kahteen peräkkäiseen voittoon on yltänyt Brooks Koepka vuosina 2018 ja 2019.
Byron Nelson oli kilpailun suuri nimi vuodesta 1939 vuoteen 1945. Tuona aikana pelatuista kuudesta finaalista hän oli mukana viidessä. Vuonna 1943 kilpailua ei pelattu toisen maailmansodan takia. Vuonna 1942 ensimmäisen voittonsa otti Sam Snead, joka voitti kilpailun myös 1949 ja 1951.
Vuonna 1958 kilpailun pelimuoto vaihdettiin reikäpelistä lyöntipeliin. Vuonna 1963 Jack Nicklaus voitti ensimmäisen viidestä mestaruudestaan. Hän saavutti viimeisen voittonsa 1980 Walter Hagenin kotikaupungissa Rochesterissa, New Yorkissa, Oak Hill Country Clubilla, ja jakoi näin Hagenin kanssa ennätyksen voittojen määrässä. Vuonna 1999 23-vuotias Tiger Woods voitti ensimmäisen mestaruutensa yhden lyönnin erolla espanjalaiseen Sergio Garcíaan. Vuonna 2007 Woods voitti neljännen mestaruutensa.
Anton Franck

Sten Anton Franck (12. joulukuuta 1858 Pori – 12. joulukuuta 1923 Oulunkylä) oli suomalainen teatterinjohtaja ja näytelmäkirjailija.
Franckin vanhemmat olivat porilainen kauppias, palomestari Sten Johan Franck (1823–1895) ja Hilda Emelie Lindeqvist (1825–1895).
Franck oli näyttelijäoppilaana Suomalaisessa teatterissa 1878–1882 ja sen jälkeen näyttelijänä Ruotsalaisessa teatterissa 1882–1887. Franck opiskeli näyttämötaidetta 1880-luvun lopulla myös ulkomailla, pisimpään Tukholmassa ja Berliinissä. Franck oli sitten uudelleen näyttelijänä Suomalaisessa teatterissa 1890–1894. Vuonna 1894 hän perusti Ruotsalaisen kotimaisen teatterin (Svenska inhemska teatern) ja toimi sen johtajana vuoteen 1898 saakka. Vuonna 1899 hän perusti Helsinkiin Folkteatern-teatterin ja toimi teatterin ensimmäisenä johtajana. Vuonna 1899 Franck perusti vielä ruotsalaisen kotimaisen teatterikoulun jota hän myös johti itse.
Franck toimi vuodesta 1904 Kansallisteatterissa ohjaajana ja vuonna 1905 hänestä tuli uudelleen Ruotsalaisen kotimaisen teatterin johtaja. Franck toimi sittemmin vuodesta 1915 alkaen operettiteatterin taiteellisena johtajana.
Franck asui 1900-luvun alkuvuosikymmeninä Oulunkylässä Villa Arkadia-nimisessä huvilassa.
Komppanian neropatit

Tuotanto

Matti Oravisto on tunnetumpi näyttelijänä ja oli ennen tätä esikoisohjaustaan tehnyt useita elokuvarooleja. Elokuvan musiikkikappaleet ovat Toivo Kärjen ja Reino Helismaan käsialaa.
Pentti Siimeksen nimeä ei ole alkutesteissä, mutta hänellä on elokuvassa ensimmäinen puheroolinsa päivystävänä alikersanttina.

Vastaanotto

Kritiikeissä elokuvaa on pidetty juonettomana ja kankeana sekä sisällöltään vanhentuneena.
Pergamon

Pergamon (m.kreik. Πέργαμον) oli kreikkalainen kaupunki Myysiassa Vähän-Aasian länsiosassa antiikin aikana. Pergamon oli myös samannimisen lyhytaikaisen (282—133 eaa.) valtakunnan sivistyskeskuksena tunnettu pääkaupunki. Kaupungissa oli suuri kirjasto, joka kilpaili Aleksandrian kirjaston kanssa. Legenda kertoo, että kun Aleksandria kilpailijaa häiritäkseen kielsi papyruksen maastaviennin, kehittivät pergamonilaiset tilalle pergamentin. Pergamonista on jäljellä huomattavia muinaisjäännöksiä, muun muassa Zeuksen alttaristo.
Pergamonin valtakunta syntyi, kun attalidien hallitsijasuvun ensimmäinen jäsen Filetairos petti Traakian kuninkaan Lysimakhoksen ja luovutti Pergamonin Seleukos I:lle. Vaikka Pergamon olikin tämän jälkeen periaatteessa seleukidien vallan alla, siitä tuli todellisuudessa itsenäinen. Myöhemmät Pergamonin hallitsijat laajensivat valtakuntaansa seleukidien kustannuksella. Pergamon oli Rooman valtakunnan liittolainen ja soti Rooman kanssa Makedoniaa ja seleukidien Persiaa vastaan. Roomalaiset kukistivat seleukidien kuninkaan Antiokhos III Magnesian taistelussa vuonna 190 eaa. ja hän joutui luopumaan Vähässä-Aasiassa olleista alueistaan. Roomalaiset antoivat valtaamansa alueet liittolaisensa Pergamonin hallittavaksi. Kun Pergamonin viimeinen kuningas Attalos III kuoli, hän testamenttasi valtakuntansa Roomalle. Roomalaiset tekivät Pergamonista Asian provinssin.
Pergamonista tuli johtava kulttuurikeskus muun muassa kirjastonsa ansiosta. Siellä sijaitsi alkukristillinen seurakunta jo ensimmäisellä vuosisadalla. Se oli yksi niistä seitsemästä seurakunnasta, joille Ilmestyskirja oli osoitettu.

Attalidien sukupuu

Attalos = Boa  
                               |
      ------------------------------------------------------
      |               |                                    |
 [[Filetairos]]       Eumenes = Satyra                     Attalos
                          |                                |
           ---------------------                -----------------------
           |                   |                |                     |
       [[Eumenes I]]         Filetairos (?)     Attalos = Antiokhis   Eumenes (?)
                                                     |  
                                                 [[Attalos I]] = Apollonis
                                                           |
                --------------------------------------------------
                |               |                |               |
             [[Eumenes II]]     [[Attalos II]]      Filetairos      Athenaeus
                |
                -----------------
                |               |
             [[Attalos III]]    [[Eumenes III]]
Kokemäenkartanon linnalääni

Kokemäenkartanon linnalääni oli yksi yhdeksästä Suomessa toimineesta linnaläänistä. Se käsitti Satakunnan historiallisen maakunnan. Keskuspaikkana oli aluksi Kokemäki ja vuodesta 1558 lähtien Pori.

Satakunnan voutikunta ja hallinto Kokemäellä

Kokemäenkartanon linnaläänin tarkkaa perustamisajankohtaa ei tiedetä. Asiakirjoissa nimitystä käytetään ensimmäisen kerran vasta niinkin myöhään kuin 1513. Linnalääniä edelsi kuitenkin Satakunnan voutikunta, josta ensimmäinen maininta on vuodelta 1348. 
Vuonna 1331 on eräs Kokemäellä päivätty kirje vahvistettu Satakunnan maakunnan sinetillä. Se on varhaisin nykypäivään säilyneissä asiakirjoissa oleva maininta Satakunnasta. 
Satakunnan voutikunnan ensimmäinen hallintokeskus oli Kokemäenjoessa sijainneessa Linnaluodossa ollut Kokemäen linna. Kuningas Albrekt Mecklenburgilaisen käskystä vuonna 1367 tapahtuneen linnan purkamisen jälkeen hallinto siirtyi 1370-luvun alkuun mennessä parin kilometrin päähän perustettuun Kokemäenkartanoon. Keskuspaikkana saattoi 1300-luvun lopulla jonkin aikaa toimia myös joessa Kokemäenkartanon edustalla mahdollisesti sijainnut Aborghin linna. Viimeistään 1440-luvulla hallintokeskuksena toimi Kokemäenkartano.
Vuonna 1412 Satakunta jaettiin kahtia Ylä- ja Ala-Satakunnan kihlakuntiin. Ylä-Satakunnan kihlakuntaan (Öfre Satakunda Härad) kuuluivat 1600-luvun alussa Hämeenkyrön, Karkun, Tyrvään, Ruoveden, Pirkkalan, Kangasalan, Lempäälän sekä Vesilahden hallintopitäjät ja Ala-Satakunnan (Nedre Satakunda Härad) kihlakuntaan Ulvilan, Kokemäen, Huittisten, Eurajoen, Lapin, Euran sekä Loimaan hallintopitäjät.

Hallintokeskuksen siirtyminen Poriin

Kokemäenkartanon linnaläänin hallinto siirrettiin 1558 Kokemäeltä samana vuonna perustettuun Porin kaupunkiin. Kaupungin perustanut Juhana Herttua rakensi nykyisen Keski-Porin kirkon paikalle hallinnollisena keskuspaikkana toimineen Porin kuninkaankartanon. Juhanan tarkoituksena oli rakentaa Poriin myös linna, mutta suunnitelma ei koskaan toteutunut.
Kokemäenkartanon linnaläänin korvasi vuonna 1634 hallintouudistuksen yhteydessä muodostettu Turun ja Porin lääni.
HMAS Parramatta (FFH 154)

Palvelus

Alus on palveluksessa vuonna 2017.
Jorma Viikari

Jorma Viikari (s- 16. huhtikuuta 1947) on suomalainen sisätauteihin erikoistunut lääkäri ja professori.
Viikari on toiminut Turun yliopiston sisätautiopin professorina ja TYKSin sisätautien klinikan ylilääkärinä. Hän sai vuonna 2010 Matti Äyräpään palkinnon lasten ja nuorten sepelvaltimotaudin riskitekijöiden tutkimuksista.
Laserbeak

The Transformers

Laserbeak on Soundwaven parhaimpia vakoojia. Yksikään Autobotti ei ole koskaan huomannut häntä. Hän muuntautuu Soundwaven rintakoteloon mahtuvaksi c-kasetiksi.

Transformers: Armada

Transformers: Armadassa Laserbeak on pieni videokameraksi muuntautuva robotti, jonka Red Alert rakensi Radin, Carlosin ja Alexisin käyttöön, kun nämä auttoivat Autobotteja Mini-Conien etsinnässä.

Transformers: Cybertron

Transformers: Cybertronissa Laserbeak on Planeetta X:ltä kotoisin oleva robotti, joka työskentelee Soundwavelle. Jaksossa "Guardian" esiinty useita Laserbeakin näköisiä robotteja, jotka ilmestyivät portaalista, joka oli avattu Atlantiksen, Ogygian ja Lemurian moottoreiden tehostamalla generaattorilla.

Transformers: Animated

Transformers: Animatedissa Laserbeak muuntautuu Gibson Flying V-sähkökitaraksi.

War for Cybertron

Videopelissä Transformers: War for Cybertron Laserbeakia vastaan voi taistella Autobottikamppanjan toisessa tasossa, jossa yritetään pelastaa Zeta Prime Decepticoneilta.

Transformers: Prime

Animaatiosarjassa Transformers: Prime Laserbeak esiintyy muutamassa jaksossa Soundwaven työläisenä. Hänet nähtiin ensi kertaa jaksossa "Pimeys nousee, osa 3", kun hänet lähetettiin sieppaamaan agentti Fowler. Myöhemmissä jaksoissa Laserbeak tarkkaili Starscreamia, jotta Soundwave voisi paljastaa tämän petturuuden Megatronille.
Lasserbeak on muutamaan otteseen myös joutunut tappiolle. Jaksossa "Prioriteetit" Ratchet onnistui lataamaan Laserbeakiin viruksen, jotta Iaconin tietokannan data päätyisi Autobottien haltuun. Jaksossa "Darkmount, Nevada" hän melkein kuoli Arcee aiheuttamassa räjähdyksessä. Ja jaksossa "Miinus yksi" Smokescreen onnistui ampumaan irti Laserbeakin transponderin antaen Autoboteille mahdollisuuden jäljittää sen avulla Decepticonien aluksen sijainnin.

Transformers: Kuun pimeä puoli

Elokuvassa Transformers: Kuun pimeä puoli Laserbeak on mekaaninen korppikotka, joka toimii Soundwaven apurina. Hän ja Soundwave olivat olleet Maassa jo 70-luvulta asti ja saaneet liittolaisikseen Gould-nimisen miehen ja muutaman muun NASAn työntekijän. Kun Autobotit löysivät Arkin hylyn, Laserbeak lähetettiin salamurhaamaan heidät kaikki. Ainoastaan Gouldin poika, Dylan, jätettiin henkiin. Sam Witwickyn yrittäessä pelastaa tyttöystävänsä, Carly Spencerin, Dylanin kynsistä, Laserbeak yritti tappaa Samin. Mutta Sam putosikin Bumblebeen ohjamaan Decepticoneilta varastetun hävittäjän päälle. Kun Carly hyppäsi kyytiin, Laserbeak seurasi heitä ja yritti jälleen tappaa Samin. Mutta Bumblebee tappoi Laserbeakin ampumalla hänen päänsä irti.
Laserbeak on useita erilaisia muuntautumismuotoja. Hän naamioituu elokuvassa ainakin LCD -televisioksi, Canan Color ImageClass MF8350Cdn -kopiokoneeksi, seinään asetettavaksi Bang & Olufsen BeoSound 9000 -CD-soittimeksi sekä pieneksi pinkiksi Bumblebeeta muistuttavaksi Autobotiksi. Laserbeakin äänenä elokuvassa on Keith Szarabajka.
Västran kihlakunta

Västran kihlakunta (ruots. Västra härad) oli kihlakunta Jönköpingin läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 1 815,44 neliökilometriä ja asukasluku 25 428 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Ödestugu, Malmbäck, Almesåkra, Bringetofta, Hylletofta, Svenarum, Vrigstad, Nydala, Hjälmseryd, Stockaryd, Hultsjö, Skepperstad, Hjärtlanda, Norra Ljunga, Vallsjö, Norra Sandsjö, Bodaforsin kauppala, Fröderyd, Bäckaby, Ramkvilla ja Södra Solberga.
Kihlakunnan tuolloisista kunnista Nydala kuuluu nykyään Värnamon kuntaan, Svenarum kuuluu Vaggerydin kuntaan, Ödestugu kuuluu Jönköpingin kuntaan, Bringetofta, Malmbäck, Almesåkra ja Norra Sandsjö kuuluvat Nässjön kuntaan, Fröderyd, Bäckaby, Ramkvilla ja Södra Solberga kuuluvat Vetlandan kuntaan ja muut entiset kunnat kuuluvat Sävsjön kuntaan.
Mikko Kekäläinen

Mikko Kekäläinen on Ylen toimittaja, joka tunnetaan tiistaista perjantaihin suorana esitettävästä Puoli seitsemän -ohjelmasta Yle TV1 -kanavalla.
Pieksämäeltä kotoisin oleva Kekäläinen kiinnostui radioalasta kuunneltuaan 1990-luvulla Pertti Salovaaran ohjelmia. Hän toimi vuodesta 2007 alkaen Kiekuu-radio-ohjelman juontajana ja vuodesta 2009 Radio Suomen valtakunnallisen aamuohjelman vetäjänä,, kunnes siirtyi lokakuussa 2009 juontamaan Puoli seitsemän -tv-ohjelmaa. Kesällä 2014 Kekäläinen juonsi ohjelmaa Kekäläisen kesäduuni.
Kekäläinen on ollut vuodesta 2008 saakka naimisissa urheilutoimittaja Kristiina Kekäläisen kanssa. He juonsivat yhdessä Rion 2016 olympialaisten kisastudiota Helsingin Pasilasta.
Euparkeria

Puolustautuminen

Euparkeria kehittyi pian permikauden joukkotuhon jälkeen. Se oli hyvin pieni ja sopeutui pian maailmaan. Luultavasti se liikkui pääasiassa neljällä jalalla, koska sen takajalkojen nivelet olivat melko kehittymättömät. Euparkerialla oli kuitenkin lihaksikkaat takaraajat, joilla se pystyi nousemaan kahdelle jalalle tai juoksemaan vihollista pakoon nopeasti. Lisäksi sillä oli kaksi hyvin terävää kynttä, joilla se kynsi vastustajaa.

Löytäminen

Ensimmäiset Euparkerian fossiilit löydettiin Afrikasta vuonna 1913. Lisää fossiileja löydettiin myöhemmin vuonna 1922. Fossiileiden perusteella on päätelty, että Euparkerialla oli erinomaiset haju- ja näköaistit. Euparkeria tarvitsi sellaisia ominaisuuksia pienten selkärangattomien pyydystämiseen.

Euparkeria ja dinosaurukset

Euparkeria kuului arkosaureihin eli ”valtiasliskoihin”. Se oli niiden primitiivisimpiä edustajia, sillä ensimmäiset arkosaurit kehittyivät permikaudella 300–250 miljoonaa vuotta sitten. Euparkeria oli siis sukua esimerkiksi krokotiileille, lentoliskoille ja dinosauruksille. Ei tiedetä, polveutuvatko dinosaurukset suoraan Euparkeriasta. Ensimmäisiä tunnettuja dinosauruksia olivat esimerkiksi Eoraptor, Herrerasaurus ja Madagaskarilta löydetty tuntematon sauropodi. Näitä kolmea ja Euparkeriaa erottaa kuitenkin 10 miljoonan vuoden kuilu, jolta ei tunneta lainkaan matelijoita. Oliko Euparkeria dinosaurusten esi-isä, on vielä epäselvää.
T95 (raskas panssarivaunu)

Jäljellä olevat T95:t

Vuonna 1974 viimeinen prototyyppi löydettiin Fort Belvoirissa Virginiasta pellolta. Ei ollut tietoa, miten se oli sinne päätynyt, mutta se oli ollut kateissa 27 vuotta. Siitä tuli suosittu nähtävyys, kun se asetettiin Kentuckyyn Patton Museum of Cavalry and Armor -museon etupihalle. Pian se kuitenkin siirrettiin Georgiaan Fort Benningiin, jossa se on nykyisin esillä.
Richard Myers

Sotilasura

Myers on toiminut Yhdysvaltain Japanin joukkojen komentajana vuosina 1993–1996, Tyynenmeren ilmavoimien komentajana 1997–1998, Pohjois-Amerikan
ilmapuolustuksen komentajana 1998–2000 ja Puolustushaarakomentajien neuvoston varapuheenjohtajana 2000–2001 ennen puhennjohtajakauttaan.

Eläkkeellä

Vuonna 2006 Myers nimitettiin sotahistorian osa-aikaiseksi professoriksi Kansasin valtionyliopistoon. Samana vuonna hänet valittiin Northrop Grummanin hallitukseen.
MLS Supporters’ Shield

Historia

Pohjoisamerikkalaiseen tapaan MLS:n mestari on pudotuspelien loppuottelun MLS Cupin voittaja, ja alun perin runkosarjan voittaja sai vain paikan pudotuspeleihin. Vuosina 1997–1998 joukko North American Soccer -postituslistalla keskustelleita kannattajia ideoi palkinnon, jolla muistetaan runkosarjan parasta joukkuetta. Palkinto luovutettiin ensimmäisen kerran vuonna 1999 kauden 1998 runkosarjan voittaneelle Los Angeles Galaxylle. Palkintoon kaiverrettiin myös kausien 1996 ja 1997 runkosarjan voittajien nimet.
Kaudesta 2000 lähtien MLS:ssä on käytetty kansainvälistä järjestelmää, jossa voitosta saa kolme pistettä ja tasapelistä yhden pisteen. Aiemmin tilanteen ollessa tasan varsinaisen peliajan jälkeen käytiin rangaistuspotkukilpailu, jonka voittaja sai yhden pisteen.
Supporters’ Shieldin voittaja saa myös paikan seuraavan kauden CONCACAF Champions Leaguesta.
Dalton

Dalton (lyhenne Da) on molekyylimassan yksikkö. Se on yhden atomimassayksikön suuruinen eli 1,66053886·10⁻²⁷ kg, joka vastaa likimain vetyatomin massaa. Suuret massat ilmaistaan kilodaltoneina (kDa) ja megadaltoneina (MDa). Yksikkö on nimetty brittiläisen tiedemiehen John Daltonin mukaan.
John Fiske

John Fiske on yhdysvaltalainen viestintätutkija ja professori Wisconsinin yliopistossa Madisonissa. Hän on perehtynyt populaarikulttuuriin ja televisiotutkimukseen. Fisken tunnetuin teos lienee Merkkien kieli (Introduction to communication studies).