google/wiki40b huggingface dataset:
Palmerston (Cookinsaaret)

Historia

Palmerstonia on asutettu satunnaisesti ennen eurooppalaisten tuloa. Saari tunnettiin nimellä Avrau lähisaarten asukkaiden keskuudessa. James Cook oli vuonna 1774 ensimmäinen saarella käynyt eurooppalainen. Tuolloin saari oli asumaton. Cook palasi saaren ohi vuonna 1777 jolloin hän lähetti miehistöään etsimään saarelta tarvikkeita. Vuonna 1850 Merchant of Tahiti -niminen laiva pelasti saarelta neljä haaksirikkoutunutta. Lain mukaan haaksirikkoutuneilla oli oikeus saareen, mutta he myivät oikeuden Merchant of Tahitin kapteenille matkasta Rarotongaan. Sittemmin saari päätyi Tahitissa asuneelle skottilaiselle kauppiaalle, joka lähetti saarelle edustajakseen englantilaisen William Marstersin. Tämä muutti Palmerstoniin vuonna 1863 ja sai useita lapsia kolmen vaimonsa kanssa. Palmerston liitettiin Yhdistyneeseen kuningaskuntaan vuonna 1891, jonka jälkeen saari vuokrattiin Marsterseille. Marsters hallitsi kuitenkin saarta käytännössä kuninkaan tavoin kuolemaansa saakka vuonna 1899. Ennen kuolemaansa hän oli saanut 17 lasta ja 54 lastenlasta. Muutama vuosi hänen kuolemansa jälkeen saarella riideltiin uudesta johtajasta. Brittiläinen Rarotongalla asunut eversti W.E. Gudgeon ratkaisi asian nimittämällä Marstersin pojan Joelin saaren tuomariksi. Marstersin suku sai saaren kokonaan omistukseensa vuonna 1954.

Maantiede

Palmerstonin pinta-ala on 2,6 km². Se on eteläisten Cooksaarten ainoa todellinen atolli. Se koostuu kuudesta motusta eli luodosta, jotka ovat muodostuneet 1457 hehtaaria käsittävälle koralliriutalle. Riutta puolestaan ympäröi noin 11 kilometrin verran sen sisään muodostunutta laguunia. Saaren korkein kohta on 6 metrin korkeudella merenpinnasta sijaitseva The Mountain. Saarta vaivaavat kovat tuulet ja sinne on iskenyt voimakkaita hurrikaaneja vuosina 1883, 1914, 1923, 1926, 1931, 1935, 1942 ja 1967. Saarelle liikennöi lautta noin kerran kahdessa kuukaudessa. Suurin osa saarella vierailijoista tulee yksityisillä jahdeilla.

Kulttuuri

Palmerston on Cooksaarista ainoa, jossa väestö puhuu laajasti englantia äidinkielenään. Saarella puhuttuun englantiin on vaikuttanut voimakkaasti William Marstersin kotiseudun Gloucestershiren murre, minkä lisäksi siinä on lainasanoja maorista. Marsters jakoi perheensä kolmeen sukuhaaraan vaimojensa mukaan. Sukuhaarat olivat nimeltään Akaingaro, Matava ja Te Pou. Säännöt esimerkiksi luonnonvarojen jaosta on tehty tämän jaon mukaan. Saaren 57 asukkaan lisäksi palmerstonilaisia asuu noin 200 Rarotongassa ja Uudessa-Seelannissa. Saaren väestö elää lähinnä kalastuksella ja kalan säilömiseksi saarella onkin maailman eniten pakastimia henkilöä kohden.
Pikkunoidanlukko

Ulkonäkö ja koko

Pikkunoidanlukko on vaatimattoman ulkomuotonsa takia varsin vaikeasti havaittava kääpiösanikkainen. Se kasvaa vain 3–15 cm korkeaksi. Kasvin lehti on tavallisesti tyvestään jakautunut lehteen ja itiöpesäkkeistöön. Lehden kellanvihreä lapa on lyhytruotinen, lehden liuskat ja lehdykät tavallisesti pyöreäkärkisiä. Lehdykkäpareja on enintään kolme. Itiöpesäkkeistö on lähes haaraton tai harvahaarainen. Itiöpesäkkeet ovat lyhytperäisiä ja muodostavat usein rypälemäisiä ryhmiä. Kypsinä itiöpesäkkeet ovat väriltään ruosteenruskeita. Pikkunoidanlukon itiöt kypsyvät Suomessa kesä-heinäkuussa. Itiöt voivat säilyttää itävyytensä maaperässä vuosikymmeniä. Alkeisvarsikko on maansisäinen ja mukulamainen. Laji on muiden noidanlukkojen tapaan riippuvainen sienijuuresta.
Pikkunoidanlukko on ulkoasultaan hyvin muunteleva, ja laji käsittääkin ilmeisesti useita eri rotuja. Se saattaa joskun muistuttaa läheisesti hentokasvuista ketonoidanlukkoa (B. lunaria) tai saunionoidanlukkoa (B. matricariifolium). Määrittelyä vaikeuttaa myös lajien samankaltaiset kasvupaikat.

Levinneisyys

Pikkunoidanlukon levinneisyysalue on hyvin epäyhtenäinen. Yleisimmillään laji on Pohjois-Amerikan itärannikolla. Sitä tavataan myös Pohjois-Amerikan länsirannikolla, Japanissa, Grönlannissa, Islannissa ja Euroopassa lähinnä mantereen keski- ja pohjoisosista. Pohjoismaissa ja Baltiassa pikkunoidanlukkoa tavataan harvinaisena.
Suomessa pikkunoidanlukkoa on tavattu paristakymmenestä paikasta eri puolilta maata Ahvenanmaalta Kainuun ja Simon korkeudelle saakka. Nykyään lajista tunnetaan kahdeksan esiintymää Ahvenanmaalta ja Varsinais-Suomen saaristosta, joista on tavattu parhaimmillaan alle 200 yksilöä. Yksilömäärä vaihtelee voimakkaasti vuodesta toiseen, ja kasvi voi pysyä huonoina vuosina kokonaan maan alla tekemättä lehtiä.

Elinympäristö

Pikkunoidanlukko kasvaa kosteilla, hiekkaisilla ja laidunnetuilla niityillä. Laji suosii erityisesti merenrantojen tulvaniittyjä. Sitä saattaa tavata myös kosteilta kallionpengermiltä ja kalliopainanteista. Useilla kasvupaikoillaan laji on tavattu vain kerran. Pikkunoidanlukko suosii kalkkipitoista maata. Laji on kaikkialla Euroopassa huomattavasti taantunut. Suurin syy tähän on kasvupaikkojen umpeenkasvu laidunnuksen loputtua.
NHL-kausi 1976–1977

NHL-kausi 1976–1977 oli National Hockey Leaguen historian 60. kausi. Sen aikana 18 NHL-joukkuetta pelasi kukin 80 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Montreal Canadiens, joka kukisti finaalisarjassa Boston Bruinsin otteluvoitoin 4–0. Kyseessä oli NHL:n olemassaolon aikana Canadiensin 19. ja seuran koko historian 20. Stanley Cup -mestaruus. 
Kaudeksi 1976–1977 California Seals vaihtoi paikkakuntaa, ja siitä tuli Cleveland Barons. Myös Kansas City Scouts muutti, ja siitä tuli Colorado Rockies. Kaudella 1976–1977 Scotty Bowmanin valmentama Montreal Canadiens teki historiaa voittamalla ensimmäisenä NHL-joukkueena 60 runkosarjaottelua. Vahvalla puolustuksella ja Vezina Trophy -palkitulla maalivahtikaksikolla varustettu Canadiens hävisi kauden aikana ainoastaan kahdeksan ottelua, mikä oli saavutus, johon edes 1980-luvulla NHL:ää hallinnut Edmonton Oilers ei kyennyt. Päästettyjä maaleja joukkueella oli vain 171. Syksyllä 1976 moni tärkeä Canadiens-pelaaja oli ollut mukana Kanadan voittoisassa joukkueessa vuoden 1976 Kanada-cupissa ja saanut sitä kautta lisää itseluottamusta.
Runkosarjan pistepörssin voitti Montreal Canadiensin hyökkääjä Guy Lafleur, joka keräsi kaikkiaan 136 tehopistettä pelaamissaan 80 ottelussa. Plus/miinus-tilaston ykkönen oli Norris-palkinnon saanut Canadiens-puolustaja Larry Robinson. Saman joukkueen Steve Shutt teki puolestaan eniten runkosarjamaaleja, yhteensä 60 kappaletta. NHL-palkinnoista Guy Lafleurille myönnettiin Art Ross Trophyn ohella Hart Memorial Trophy ja Lester B. Pearson Award. Lisäksi hänet valittiin liigan ykköstähdistöön. Lafleur voitti myös pudotuspelien pistepörssin. Hän teki 14 pudotuspeliottelussa yhteensä 26 tehopistettä, joista 9 oli maaleja ja 17 syöttöpisteitä. Suoritustensa myötä Lafleur arvostettiin pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi, ja hän sai Conn Smythe Trophyn.
Minos

Minos (m.kreik. Μίνως) oli kreikkalaisessa mytologiassa Kreetan kuningas, Zeuksen ja Europan poika, sekä Ariadnen, Androgeoksen, Deukalionin, Faidran, Glaukoksen, Katreuksen, Akakalliin ja usean muun isä. Kreikkalaiset historioitsijat kuten Thukydides pitivät häntä todella eläneenä henkilönä. Ei kuitenkaan ole varmaa, oliko "minos" nimi vai kreetalainen kuningasta tarkoittava sana. Erään teorian mukaan kyseessä alkujaan oli hallitsijan nimi, mutta hänen seuraajansa käyttivät sitä arvonimenään, samaan tapaan kuin Rooman hallitsijat Caesar-nimeä. Ilmeistä kuitenkin on, että kertomukset Minoksesta pohjautuvat alkujaan Kreetan muinaista kukoistusajasta säilyneeseen perimätietoon, joskin niihin on liittynyt myös tarunomaisia piirteitä. Hänen mukaansa on annettu nimi minolaiselle kulttuurille.
Minotauros on saanut nimensä Minokselta (Minotaurus = "Minoksen härkä"). Minotauros oli Minoksen vaimon Pasifaeen ja Poseidonin merestä lähettämän valkoisen härän lapsi. Minoksen piti uhrata härkä Poseidonille, mutta ei sitä tehnyt. Rangaistukseksi Poseidon antoi härän paritella Pasifean kanssa. Minos suuttui vaimonsa suhteesta ja käski puuseppä Daidaloksen rakentaa labyrintin, jonne Minotauros vangittiin.
Minos hallitsi Kreetaa kolme sukupolvea ennen Troijan sotaa. Häntä pidettiin Kreetan merivallan perustajana. Hänestä kreikkalaisilla oli erilaisia käsityksiä. Toisten mukaan hän oli viisas lainlaatija, joka sai Zeukselta hallinnollisia ohjeita yhdeksän vuoden välein. Toisen käsityksen mukaan hän taas oli julma hallitsija, joka vaati ateenalaisia lähettämään määrävälein ihmisiä Minotaurokselle uhrattaviksi.
Minos kuoli Sisiliassa, jonne hän oli mennyt jahdatessaan Daidalosta, joka oli antanut Ariadnelle ohjeen kuinka auttaa Theseusta selviytymään labyrintista. Daidalos oli paennut kuningas Kokaloksen suojaan, ja kun Minos löysi tämän Sisiliasta ja vaati häntä luovutettavaksi, Kokalos surmasi Minoksen kiehuvan kuumassa kylvyssä.
Kreikkalaisen mytologian mukaan Minoksesta tuli kuoltuaan yksi Manalan Tuomareista. Tämä käsitys periytyi kristilliseenkin kirjallisuuteen. Esimerkiksi Dante Alighierin Jumalaisessa näytelmässä hänet mainitaan helvetissä toimivana tuomarina, joka päättää, mihin piiriin kadotetut vainajat joutuvat ja miten kutakin rangaistaan.
300: Imperiumin nousu

Juoni

Imperiumin nousu jatkaa suoraan siitä, mihin edellinen 300-elokuva päättyi. Leonidas ja hänen 300 soturiaan makaavat kuolleina Thermopylain solassa, ja Persian ”jumalkuningas” Xerxes tulee Leonidaan luokse irrottaen tämän pään ruumiista. Elokuva siirtyy taistelukentältä Leonidaan vaimon Gorgon luokse, joka kertoo hopliittisotilailleen, miten urheasti hänen miehensä ja 300 muuta soturia taistelivat persialaisia vastaan. Gorgon mukaan Ateena on vain tuhkaa ja tomua. Persialaisten tuhottua sen jäljelle jäävät vain ateenalaiset. Sen jälkeen hän alkaa kertoa, miten kymmenen vuotta aiemmin Marathonin taistelussa Themistokles surmasi persialaisten kuninkaan Daxosin. Themistokleen itsensäkin mielestä olisi ollut parempi, jos hän olisi surmannut tämän pojan Xerxesin. Näin Themistoklesta pidetään sankarina, mutta sota on vasta alkamassa. Daxoksen lempikenraali Artemisia muokkaa surua potevasta Xerxesistä hullun ”jumalkuninkaan”, joka alkaa riehua ympäri Välimerta. Themistokles haluaa pitää Kreikan vapaana kansana ja lähtee vastustamaan muiden kaupunkivaltioiden (muun muassa Olympia ja Sparta) kanssa Xerxesin ja Artemisian massiivista merihyökkäystä Kreikkaa vastaan.
Erik Spoelstra

Erik Spoelstra (s. 1. marraskuuta 1970 Evanston, Illinois) on yhdysvaltalainen koripallovalmentaja, joka toimii NBA-liigan Miami Heatin päävalmentajana.

Koripalloura

Vuodesta 1995 Miami Heatin organisaatiossa toiminut Spoelstra nimettiin päävalmentajaksi kauden 2007–2008 jälkeen edellisen päävalmentajan Pat Rileyn siirryttyä muihin tehtäviin. Omalla peliurallaan hän pelasi Portlandin yliopistossa pelintekijänä ja myös hetken Saksan alasarjoissa pelaaja-valmentajana.
Käsiase

Käsiase on yhden ihmisen ase, jota  käytetään yksi- tai kaksikätisesti. Käsiaseen tukena (lavettina) on ihmisen oma keho.  Jos aseen kuljettamiseen tai käyttämiseen tarvitaan kaksi tai useampia ihmisiä, kyseessä on ryhmäase.
Käsiaseet jaetaan käsituliaseisiin ja kylmiin käsiaseisiin. Lyhyitä käsituliaseita ovat kaikki pistoolit ja lyhyitä kylmiä käsiaseita esimerkiksi tikarit ja pistimet. Pitkiä käsituliaseita ovat muun muassa kiväärit, haulikot, karabiinit, rynnäkkökiväärit ja pitkiä kylmiä käsiaseita esimerkiksi keihäät ja pertuskat.
Ryhmäaseita ovat muun muassa raskaat konekiväärit, panssarintorjuntatykit ja kenttäkanuunat sekä muurinmurtajat.
Marko Terva-aho

Marko Terva-aho (s. 26. marraskuuta 1972 Outokumpu) on suomalainen televisiojuontaja, toimittaja ja selostaja. Hän esiintyy muun muassa MTV3:n Teknavi-tv-ohjelmassa ja selostaa MTV:lle vuodesta 2017 alkaen MotoGP-kisoja. Terva-aho on myös Yle TV1:n viihdeohjelman Hyvät katsojat idean takana.
Vuosina 1997–2008 Terva-aho oli urheilutoimittajana Ylen Urheiluruudussa. Hän työskenteli myös Ruutulippu-moottoriurheiluohjelmassa ja MM-rallistudiossa. Terva-aho on selostanut ja toiminut studioisäntänä monissa Yleisradion televisioimissa urheilutapahtumissa, kuten neljissä olympialaisissa. Hän toimitti myös dokumentin etiopialaisesta kestävyysjuoksijasta Haile Gebrselassiesta vuonna 1998. Vuodesta 2017 lähtien Terva-aho selostaa ratamoottoripyöräilyn MotoGP-kisoja MTV:n C More -kanaville.
Vuosina 2008–2010 Terva-aho toimi televisiotuotantoyhtiö Blue Media Oy:n tuottajana/toimittajana. Ohjelmia mm. Mikkosten maailma, Päivän työ, Laulu lapsesta, runo rakkaimmasta, Riki-Sorsa ja Muuttohaukka sekä Topi Sorsakoski, elämäni laulut. Terva-aho ohjasi ja suunnitteli vuonna 2013 Ylelle Pekka Vähäsöyringistä kertovan dokumentin Intohimosta hiihtoon ja 2016 Sinivalkoinen ääni – Paavo Noponen.
Terva-aho on esiintynyt myös laulusolistina ja mm. vierailevana laulajana Pekka Myllykosken Viimeinen boheemi -albumilla. Hän esitti tangojuontajaa Jari Tervon kirjoittamassa televisiosarjassa Mogadishu Avenue sekä uutisankkuria televisiosarjassa Moska.
Vuonna 2006 hänet valittiin vuoden positiivisimmaksi keskiuusimaalaiseksi. Valinnan suorittivat Järvenpään Seudun Nuorkauppakamari, Tuusulan Nuorkauppakamari ja Keravan Nuorkauppakamari.
Vanha Vaasa

Vanhan Vaasan historialliset kohteet

Vanhassa Vaasassa on edelleen nähtävissä muun muassa palossa vaurioituneen, 1400–1500-luvulla rakennetun Pyhän Marian kirkon rauniot sekä nykyisin museona toimiva kauppias Abraham Wasastjernan kivitalo, joka ainoana yksityisasuntona selvisi Vaasan palosta. Vanhassa Vaasassa sijaitsevat myös alun perin hovioikeudeksi vuonna 1786 rakennettu Mustasaaren kirkko sekä Vanhan Vaasan sairaala. Kaupungissa oli myös triviaalikoulu, jota kävi muun muassa J. L. Runeberg. Koulun rakennus sijaitsi kirkon läheisyydessä.
Eteläpuolella Vanha Vaasan Runsorin vastaisella rajavyöhykkeellä toimi sotavankien kurileiri 24. Vanhan Vaasan alueella sijaitsi myös Korsholman linna, mutta se oli raunioitunut jo kauan ennen Vaasan paloa ja rauniotkin jääneet maaherran uuden virkatalon alle.
Adolf Molnár

Adolf Molnár (10. maaliskuuta 1905 Wien – 20. kesäkuuta 1988) oli Itävallasta kotoisin ollut kirjailija ja toimittaja, joka muutti vähän ennen toista maailmansotaa Suomeen.
Wienissä syntynyt Molnár ehti toimia merimiehenä, toimittajana, kirjailijana ja maankiertäjänä, ennen kuin hän joutui vasemmistolaisten sympatioidensa johdosta pakenemaan Adolf Hitlerin hallintoa 1930-luvun lopulla, asettuen lopulta 1939 Helsinkiin. Talvisodan aikana Molnár pestautui vapaaehtoisena Lapualla koulutettuun ulkomaalaispataljoonaan, mutta vasta jatkosodan aikana 1941 hän joutui rintamapalvelukseen. Molnár palveli Suomen armeijassa vapaaehtoisena Er.P 1:ssä Hangon rintamalla.
Molnár kirjoitti vaiheistaan omaelämäkerrassaan Suuri ilveily (saks. Unstet und flüchtig). Markus Viljanen ohjasi 1987 samannimisen tv-dokumentin Molnarin elämäkerran perusteella.
Ronald Bonimair laati vuonna 2008 Adolf Molnárista yliopistollisen diplomityön Exil in Finnland: Adolf Molnar und sein autobiographischer Roman "Unstet und flüchtig!".
Kuningas Kaarlen maa

Kuningas Kaarlen maa (Kong Karls Land) on saariryhmä Pohjoisessa jäämeressä Huippuvuorista itään. Saarista suurin on Kuningas Kaarlen saari, jonka pinta-ala on 190 km2 ja korkeus 320 metriä. Saariston huomasivat norjalaiset kalastajat 1859. Sen kartoitti 1898 Alfred Gabriel Nathorstin retkikunta.
Suoramanjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 14,0 hehtaaria ja se on 900 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Se on muodostunut itä-länsi suuntaiseen muinaiseen lasku-uomaan, jossa sijaitsevat myös Pitkäjärvi ja Kaukajärvi. Varsinkin järven lounaisrannat ja itäpään rannat viettävät jyrkemmin kuin muut rannat. Järven rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria, mutta sen rannat ovat asuttuja. Rannoilla on ollut viisi maatilaa, mutta sinne on rakennettu lisää rakennuksia. Niille tulee tiet Ranta-Koivistosta. Pohjoisrannassa on yleinen uimaranta.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Mallasveden ja Pälkäneveden alueella (35.71), jonka Roineen alueeseen (35.713) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 89,2 metriä mpy.
Luistelu

Luistelu on jäällä tapahtuvaa liikuntaa, jossa käytetään erityisesti tähän tarkoitukseen soveltuvia jalkineita eli luistimia. Luistimessa on joko kiinteä tai irrotettava metalliterä, joka liukuu kevyesti jään pintaa pitkin ja mahdollistaa siten nopean liikkumisen. Luistelua voidaan harrastaa joko luonnonjäällä tai tähän tarkoitukseen jäädytetyllä luistinradalla.
Luistelun tekniikka on sittemmin siirtynyt myös hiihtourheiluun, jossa sitä kutsutaan luisteluhiihdoksi. Uusi luistelun muoto on myös rullaluistelu, jossa luistimessa on metalliterän asemasta pienet pyörät, jolloin luistelu on mahdollista myös asfaltilla tai muulla riittävän tasaisella alustalla.
María José Rienda

María José Rienda Contreras (s. 12. kesäkuuta 1975 Granadassa) on espanjalainen alppihiihtäjä. Hän edustaa Club Esqui Monachil -hiihtoseuraa.
Rienda aloitti arvokilpailu-uransa vuonna 1992 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. Ensimmäiset maailmancup-osakilpailuvoittonsa hän otti suurpujottelussa vuonna 2005 kauden päättäneissä Åren ja Lenzerheiden osakilpailuissa. Edellinen espanjalainen osakilpailuvoittaja oli Blanca Fernández Ochoa vuodelta 1991.
Rienda on edustanut Espanjaa neljästi talviolympialaisissa. Paras sijoitus on vuoden 2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä saavutettu suurpujottelun 6. sija. Vuoden 2006 talviolympialaisissa Torinossa hän sijoittui suurpujottelussa 13. ja supersuurpujottelussa 37. sijalle.
Viinikka

Viinikka on Tampereen kaupunginosa, joka sijaitsee 1,5 kilometriä keskustasta kaakkoon Iidesjärven länsipuolella. Viinikka on kaupunginosan nimenä epävirallinen; virallisesti kyseessä on Tampereen XXIII kaupunginosa. Sen naapurikaupunginosa on Nekala. Sen rakentaminen aloitettiin 1914 Hatanpään kartanon entisille maille. 
Viinikan pääkadut ovat pohjois-etelä-suuntainen Viinikankatu ja länsi-itä-suuntainen, Lempääläntieltä Nekalaan kulkeva Kuokkamaantie. Viinikankadun alkuperäinen nimi vuosina 1939–1956 oli Hervannantie, mutta nimeä pidettiin harhaanjohtavana, koska Hervanta sijaitsee melko kaukana Viinikan kaupunginosasta. Ennen Tampereella vuonna 1936 toteutettua suurta kadunnimiuudistusta Viinikankatuna tunnettiin nykyinen Tuomiokirkonkatu Tampereen keskustassa.  Viinikankadun suuntainen, sen itäpuolella oleva Ahlmanintie on nimetty Hatanpään kartanon 1700-luvun lopulla omistaneen asessori Gabriel Ahlmanin mukaan. 
Vuoden 1540 maakirjassa mainittiin Messukylään kuuluva Otavalan kylä, jossa olivat Otavalan ja Viinikan talot. Viinikka-nimen arvellaan olevan saksalaisperäinen. Otavala siirtyi vuonna 1757 Hatanpään kartanon omistajalle, valtiopäivämies Hans Henrik Boijelle, joka perusti tilalle kehruukoulun ja pellavankutomon. ”Otavalan pinniksi” kutsutun koulun tarkoituksena oli opettaa pellavan käsittelyä siemenen kylvämisestä kankaan kutomiseen saakka. Silloisen puoluepolitiikan pelinappulaksi joutunut kehruukoulu lakkautettiin sen ehdittyä toimia vain muutamia vuosia, mutta se ehti pohjustaa maaperää Tampereelle 1800-luvulla perustetuille pellavatehtaille. Viinikan alue liitettiin Tampereen kaupunkiin Hatanpään kartanon siirryttyä kaupungin omistukseen vuonna 1913 ja se varattiin omakotiasutukseen. Viinikan ensimmäinen asemakaava hyväksyttiin vuonna 1914, jolloin aluetta rajoittivat pohjoisessa Viinikanoja, idässä Iidesjärvi ja Pahaoja, etelässä Pahalampi ja lännessä Riihimäen ja Tampereen välinen rautatie. Alueen asemakaavat vahvistettiin lopullisesti vasta vuosina 1936–1954.
Waldenströmin makroglobulinemia

Waldenströmin tauti eli Waldenströmin makroglobulinemia eli plasmasoluinen imusolmukesyöpä on ruotsalaisen lääkärin Jan Waldenströmin mukaan nimetty sairaus, jossa jotkut luuytimen solut mudostavat runsaasti makroglobuliinia. Se aiheuttaa iholle pieniä verenpurkaumia, lasko kohoaa korkealle, ja potilaalla on hyperviskositeettioireita, jotka aiheutuvat veren sitkeydestä. Hoitona on plasman vaihto ja sytostaatit.
Ranskan presidentti Georges Pompidou kuoli vuonna 1974 virassaan 62-vuotiaana Waldenströmin tautiin.
Gallus Guggumos

Gallus Guggumos (noin 1590 - 1666 tai myöhemmin) oli saksalainen säveltäjä ja urkuri. Noin vuosina 1610-1612 hän opiskeli työnantajansa Albrekt VI Baijerilaisen taloudellisella tuella Venetsiassa Giovanni Gabrielin johdolla. Vuonna 1612 Guggumokselta julkaistiin hänen ainoa tunnettu painettu sävellyskokoelmansa, latinankielisiä motetteja 4-6 lauluäänelle ja basso continuolle sisältävä Mottecta IIII. V. et VI vocum (Venetiis: apud Hæredem Angeli Gardani, MDCXII; näköispainos: Stuttgart: Cornetto-Verlag, ©1996. ISMN M-700032-45-6). Neljä vuotta myöhemmin ilmestyi lisäksi Siren coelestis -kokoelmassa (München: Alban Berg, 1616; 2. painos: München: Berg Witwe, 1622) yksittäinen vokaaliteos.
Grease (musikaali)

Grease Suomessa

Musikaali sai Suomen-kantaesityksensä huhtikuussa 1997 Helsingin työväenopiston harrastajanäyttämöllä Pauliina Hulkon suomentamana ja Timo Huikurin ohjaamana. Koreografian oli tehnyt Mari Martin. Helsingin kaupunginteatteri toi musikaalin ensi-iltaan elokuussa 2002 Linnanmäen Peacock-teatterissa Mikko Koivusalon suomennoksena ja Marco Bjurströmin ohjaamana. Bjurström laati myös esityksen koreografian yhdessä Mindy Lindblomin kanssa. Musikaali on tuotettu Suomessa myös ainakin Valkeakosken kaupunginteatteriin keväällä 2016 ja Jyväskylään kesällä 2018 sekä useille harrastajanäyttämöille.
Adolf Hitlerin seksuaalisuus

Adolf Hitlerin seksuaalisuus on ollut historioitsijoiden spekulaatioiden kohteena, eikä siitä ole päästy yksimielisyyteen.
Hitlerillä oli 1920-luvulla kihlattu Maria Reiter, ja myöhemmin vaimo Eva Braun. Tästä huolimatta Hitleriä on väitetty homoseksuaaliksi tai jonkin parafilian omaavaksi.
Aihetta on tutkittu paljon, sillä Hitler esiintyi julkisuudessa poliittisiin tavoitteihinsa keskittyvänä vahvana johtajana vailla intiimielämää tai seksuaalisuutta. Monet tutkimukset ovat olleet sensaationhakuisia ja paikkansapitämättömiä kohteen luonteen takia.

OSS-raportti

Vuonna 1943 CIA:n edeltäjä OSS (Office of Strategic Services) julkaisi 281-sivuisen raportin A Psychological Analysis of Adolf Hitler: His Life and Legend. Raportissa analysoidaan Hitlerin toimintaa ja motiiveja psykoanalyysin kautta. Siinä muun muassa luonnehditaan Hitlerin luonteessa olevan ”homoseksuaalisia vivahteita”. Samassa raportissa Carl Jung arveli Hitlerin omaavan jopa feminiinisen vietin.
Raportin sivulla 138 väitetään Hitlerin olleen ”äärimmäinen masokisti, joka saa seksuaalista tyydytystä naisen kyyristyessä hänen päänsä päälle samalla virtsaten ja ulostaen”. Otto Strasserin haastattelujen mukaan Hitlerillä oli tämänkaltainen partneri, todennäköisesti sisarpuolensa tytär Geli Raubal. Tämän myötä Hitleriin on kohdistettu myös insestiepäilyjä.

Muita näkemyksiä

Kirjassaan Explaining Hitler: The Search for the Origins of His Evil toimittaja Ron Rosenbaum haastatteli OSS:n raporttiin tietämättään osallistuneita psykologeja, jotka kielsivät tehneensä vastaavan diagnoosin. Rosenbaumin mukaan raportin kirjoittaja keksi itse väitteet Hitlerin homoseksuaalisuudesta.
Väitteitä Hitlerin homoseksuaalisuuden puolesta on esittänyt myös historioitsija Lothar Machtan kirjassaan Hitlers Geheimnis. Das Doppelleben eines Diktators (2001). Väitteet perustuvat Hitlerin vanhan sotatoverin Münchenin poliisille 1920-luvun alussa esittämiin syytöksiin. Tässä niin kutsutussa ”Mend-protokollassa” väitettiin Hitlerin osallistuneen homoseksuaalisiin akteihin, mutta monet historiantutkijat epäilevät syytöksen esittäjää epäluotettavaksi.
Historioitsija Samuel Igra väitti teoksessaan Germany’s National Vice Hitlerin olleen miesprostituoitu Wienissä oleskeluaikanaan vuosina 1907–1912 ja Münchenissä uudestaan 1912–1914. Hitlerin mahdollisista asiakkaista ei ole kuitenkaan mitään tietoa. Hitlerin ystävä August Kubizek väitti hänen myös olleen ankara prostituution vastustaja.
Juhani Merilahti

Pertti Juhani Merilahti (s. 25. marraskuuta 1936 Turku) on suomalainen opettaja ja kirjailija.
Merilahti valmistui filosofian maisteriksi Turun yliopistosta. Hän toimi lukion äidinkielen lehtorina ja oli myös Luotsi ja Majakka-lehden päätoimittajana vuodesta 1971 alkaen.