google/wiki40b huggingface dataset:
50 Let Pobedy

Rakentaminen

Aluksen köli laskettiin Baltijski zavodin telakalla Pietarissa nimellä Ural vuonna 1989, ja se laskettiin vesille 1993. Samana vuonna aluksen rakentaminen keskeytyi rahoituksen puutteeseen. Nimi viittaa vuoteen 1995 ja toisen maailmansodan päättymisen 50-vuotispäivään, jolloin aluksen oli määrä valmistua. Rahoituksen loppumisen johdosta se ei kuitenkaan valmistunut, ja sen varustelua jatkettiin vasta 2003. Alus valmistui vuonna 2007 ja sillä ajettiin koeajo Suomenlahdella 12. helmikuuta 2007.
Suomen valtio huomautti koeajosta, koska siitä ei oltu informoitu etukäteen. 1996 tehdyn sopimuksen mukaan Venäjän tulisi ilmoittaa alle 300 km:n päässä Suomen rannikosta liikkuvista ydinkäyttöisistä aluksista.
Aukkojen jumala

Historia

Kun esimerkiksi ukkosen aiheuttajaa ei tiedetty, muinaiset kreikkalaiset selittivät salamat Zeuksen, muinaiset skandinaavit Thorin ja muinaiset itämerensuomalaiset Ukon aiheuttamiksi. Myöhemminkin esimerkiksi unihalvausta on selitetty demoneilla, koska ei ymmärretty, mistä ilmiössä on kyse.
Kristinuskon piirissä on ajateltu, että on olemassa ilmiöitä, joita ei voitaisi koskaan selittää tieteellisen tutkimuksella. Apologetiikan kannalta näytti järkevältä tuoda jumala täyttämään nämä aukot. Aukot alkoivat kuitenkin vähentyä tieteellisen tutkimuksen edetessä.

Kreationismi ja todistaminen

"Aukkojen jumala" -todistelua voivat käyttää muun muassa kreationistit, jos he vetoavat elämän syntyä tai evoluutiota koskevissa tiedoissa oleviin aukkoihin, tai erilaisiin piirteisiin, joiden kehitystä ei tunneta ja päättelevät, että nämä selitysmallit ovat väärässä, mikä heistä johtaa siihen, että elämän takana täytyy olla jumala.  
"Aukkojen jumala" -päätelmän ongelmana on se, että joka kerta, kun väittelyn aiheesta saadaan valaisevaa tietoa esimerkiksi tieteen keinoin, vähenee tarve selittää luonnonilmiöitä jumaluuksilla. "Aukkojen jumala" -argumenttia on siksi pidetty tukena esimerkiksi John W. Draperin teoksessa History of the conflict between religion and science sekä Andrew Dickson Whiten teoksessa A history of the warfare of science with theology in Christendom esitetylle väitteelle siitä, että uskon – etenkin kristinuskon – osuus tieteellisen todellisuuskäsityksen rakentamisessa on enimmäkseen ollut sen estäminen. Näkemys on kuitenkin tieteen historioitsijoiden keskuudessa suhteellisen marginaalinen; itse asiassa lukuisat tutkijat ovat nähneet kistinuskolla — myös katolisella kirkolla, jota etenkin valistusfilosofit arvostelivat tieteen kehityksen jarruttamisesta (protestantismin ja puritanismin tiedemyönteisyys on yleisemmin tunnustettu) — olleen positiivinen rooli tieteen kehitykselle.
Filosofisesti argumentaatiovirheeseen liittyy todisteisiin nojaamisen sijasta vetoamista niiden puutteeseen ja todistustaakan siirtämistä perusteettomasti vastapuolelle.
Eräänlaiseksi "aukkojen jumala" -argumentin äärimuodoksi voidaan laskea myös Richard Dawkinsin nimeämä "henkilökohtaisen epäuskon argumentti" (engl. argument from personal incredulity): päättelijä ei keksi, miten jokin rakenne on voinut kehittyä evolutiivisesti tai ei ole tietoinen jostain evoluution todisteesta tai ei ymmärrä, miten jokin esitetty argumentti voisi olla todiste evoluution tueksi, minkä seurauksena hän tulee lopputulokseen, että evoluutio on väärässä ja sen sijaan elämä tarvitsee jumalaista ohjelmointia toimiakseen. Tässä kohdassa "aukon paikan" määrää päättelijän henkilökohtainen tietotaso, eikä "yleinen tietotaso".
Kotkan konserttitalo

Historia

Kotkan konserttitalo on alun perin Kotkan Työväenyhdistyksen työväentaloksi rakennuttama. Kotkansaarelle Keskuskadun ja Kotkankadun kulmaukseen noussutta taloa rakennettiin suurelta osin talkootyönä ja kustannussyistä alkuperäisiin suunnitelmiin kuulunut Keskuskadun puoleinen siipi jäi osittain rakentamatta. Rakennuksessa pidettiin Venäjän sosiaalidemokraattisen puolueen kokous vuonna 1907, johon osallistui muun muassa Vladimir Lenin. Jatkosodassa heinäkuussa 1941 rakennus vaurioitui pahoin pommituksessa ja sitä jälleenrakennettiin 1940-luvun lopulta 1950-luvulle. Kotkan sosiaalidemokraattinen työväenyhdistys myi 1980-luvulla kiinteistöstä puolet Kotkan kaupungille, jonka jälkeen rakennus peruskorjattiin mahdollisimman paljon alkuperäiseen asuunsa ja juhlasali kunnostettiin 463-paikkaiseksi konserttisaliksi.
Bottike

Bottike (m.kreik. Βοττική, Bottikē, myös Bottia, Βοττία, lat. Bottice) oli antiikin aikainen alue ja myöhempi Makedonian valtakunnan osa Khalkidiken niemimaan länsiosassa.

Maantiede

Bottike sijaitsi Khalkidiken niemimaan länsiosassa Pallenen niemen juuressa sen pohjoispuolella. Sen luoteispuolella niemimaan länsirannikolla sijaitsi Krusis, pohjoispuolella Anthemus, koillispuolella varsinainen antiikin aikana Khalkidikeksi kutsuttu alue ja eteläpuolella Poteidaian polikselle kuulunut alue Pallenen niemellä. Bottiken tärkein kaupunki oli Spartolos.

Historia

Bottike oli saanut nimensä Bottiaiasta ja bottiaialaisista, jotka alueella valtaansa laajentaneet makedonialaiset karkottivat näiden alkuperäiseltä kotiseudulta 600- tai 500-luvulla eaa. Tämän jälkeen bottiaialaiset siirtyivät idemmäksi Bottiken alueelle.
Bottiken polikset olivat kreikkalaisten alueelle perustamia siirtokuntia. Olynthos kuului alun perin Bottiken poliksiin, mutta persialaiset luovuttivat sen Toronelle vetäytyessään alueelta vuonna 479 eaa. 400-luvulla eaa. bottikelaiset olivat mukana Ateenan johtamassa Deloksen meriliitossa. Alue kapinoi Ateenaa vastaan vuonna 432 eaa., mutta palasi liittoon jälleen vuonna 422 eaa. Bottike löi omaa hopearahaa ainakin vuosina 430–348 eaa.
Etelä-Amerikan laatta

Etelä-Amerikan laatta on yksi maapallon seitsemästä suuresta litosfäärilaatasta. Se kattaa koko Etelä-Amerikan mantereen sekä noin puolet eteläisestä Atlantin valtamerestä, ja luetaan mannerlaataksi. Pohjoisessa laatta rajoittuu Karibian ja Pohjois-Amerikan laattoihin, idässä Afrikan laattaan, etelässä Antarktiksen ja Scotian laattaan ja lännessä Nazca-laattaan.

Liike

Maapallon litosfäärilaatat ovat jatkuvassa, hitaassa liikkeessä. Etelä-Amerikan laatta liikkuu likimain länteen, noin 30 millimetriä vuodessa, jolloin se törmää vastakkaiseen suuntaan liikkuviin Antarktiksen ja Nazca-laattaan. Samaan aikaan laatta erkanee idässä Afrikan laatasta. Etelä-Amerikan ja Karibian sekä Pohjois-Amerikan laattojen saumakohdat ovat varsin epämääräisiä, eivätkä ne liiku säännöllisesti toisiinsa nähden.
Etelä-Amerikan ja Nazca- sekä Antarktiksen laattojen törmäysvyöhykkeeseen on muodostunut mahtava Andien vuorijono, joka ulottuu Kolumbian pohjoisosista Chilen eteläkärkeen saakka. Samaan aikaan meren pohjaan on syntynyt syvänmeren hautojen ketju, kun mereiset Nazca- ja Antarktiksen laatta ovat työntyneet mantereisen Etelä-Amerikan laatan alle. Syvin hautavajoamista on Perun-Chilen hauta, joka ulottuu 8 066 metrin syvyyteen.
Etelä-Amerikan ja Afrikan laattojen erkaneminen toisistaan puolestaan leventää eteläistä Atlanttia.

Hasardit

Litosfäärilaattojen törmäysvyöhykkeet ovat yleisesti hyvin vulkaanisesti aktiivista ja maanjäristysherkkää seutua. Maanjäristykset rannikolla tai merenpohjassa lähellä rannikkoa voivat myös synnyttää tuhoisia tsunameja. Etelä-Amerikan laatan länsireunalla on lukuisia tulivuoria, ja historia tuntee useita voimakkaita maanjäristyksiä tapahtuneen alueella. Viimeisin suurkatastrofin aiheuttanut järistys sattui Chilessä vuonna 2010: episentrumi sijaitsi Maulen alueella ja voimakkuus oli 8,8 magnitudia.
Juho Erkki Antila

Juho Erkki (J. E.) Antila (1. tammikuuta 1856 Kurikka – 10. maaliskuuta 1920 Helsinki) oli suomalaisen puolueen sekä kokoomuksen kansanedustajana toiminut maanviljelijä, kunnallisneuvos ja osuustoimintamies. 
Antilan vanhemmat olivat talollinen Jaakko Ala-Antila ja Maria Laulaja. Hän toimi Ilmajoen Yläpäässä (nyk. Koskenkorva) sijainneen Havuselan sotilasvirkatalon vuokraajana 1883–1920 ja oli myös osuuskassan hoitaja. Virkatalon vuokraoikeiden hän osti kirjailija Gustaf von Numersilta. Antila sai kunnallisneuvoksen arvon 1919.
Antila oli mukana säätyvaltiopäivillä 1905–1906 talonpoikaissäädyn edustajana. Hän oli myöhemmin kansanedustajana 1907–1910 ja 1917–1919 edustaen Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä. Antila edusti kansanedustajana suomalaista puoluetta ja sen jälkeen kokoomusta sen perustamisesta alkaen. Eduskunnassa 9. lokakuuta 1918 järjestetyssä Suomen kuninkaanvaalissa Antila sai kyseenalaisen kunnian esittää Hessenin prinssi Friedrich Karlia Suomen kuninkaaksi, sillä symbolisista syistä esityksen haluttiin tulevan talonpoikaiston edustajalta.
Antila toimi Ilmajoen kuntakokouksen ja kunnallislautakunnan puheenjohtajana ja hän oli myös kunnanvaltuuston jäsenenä. Antila oli Valion hallintoneuvoston puheenjohtaja, Etelä-Pohjanmaan maanviljelysseuran varapuheenjohtaja sekä Pellervo-seuran johtokunnan, Osuuskassojen keskuslainarahaston hallintoneuvoston ja Hankkijan hallintoneuvoston jäsen.
Antila oli naimisissa vuodesta 1879 Maria Margaretha Vuorenmaan kanssa. Myös heidän poikansa, Yrjö Antila, oli kokoomuslainen kansanedustaja.
Anne Lammila

Raija Anne Lammila (s. 6. joulukuuta 1957) on suomalainen diplomaatti. Hän on työskennellyt toukokuusta 2017 lähtien pääkonsulaatin päällikkönä Pietarissa. Sitä ennen hän oli syksystä 2015 alkaen Suomen tasa-arvosuurlähettiläs ulkoasiainministeriön Ihmisoikeuspolitiikan yksikössä, Suomen Méxicon-suurlähettiläs vuosina 2011–2015 ja edusti samalla Suomea yhdeksässä muussa maassa: Kuubassa, Haitissa, Nicaraguassa, Hondurasissa, Guatemalassa, El Salvadorissa, Costa Ricassa, Panamassa ja Belizessä.
Aiemmin hän on työskennellyt Suomen suurlähetystöissä Brasiliassa, Madridissa, Pariisissa (Unesco) ja Washingtonissa. Vuonna 2015 Meksikon kongressin edustajainhuone vihki hänet kunniatohtoriksi perusteena hänen arvokas työnsä sen hyväksi, että kaikilla lapsilla ja nuorilla olisi oikeus koulutukseen.
Anne Lammila on 1980-luvulta saakka ollut naimisissa toimittaja-kirjailija Markku Saksan kanssa.
Ilmari Helenius

Ilmari Veikko Helenius (19. lokakuuta 1879 Kurkijoki – 22. marraskuuta 1944) oli Helsingin poliisimestari ja usean läänin maaherra. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1900 ja valmistui Jelisavetgradin ratsuväen sotakoulusta 1902. Työuransa hän aloitti leskikeisarinnan henkirakuunarykmentin kornettina 1902–1909, toimi sitten Helsingin poliisilaitoksen opetusupseerina 1909–1911 ja oli Uudenmaan pankin palveluksessa kolme vuotta. Helenius otti osaa ensimmäiseen maailmansotaan ja sodasta palattuaan hän oli Terijoen poliisimestari 1917, Helsingin virkaatekevä poliisimestari 1917 ja vakinaisena 1918. Uudenmaan läänin virkaatekevänä maaherrana hän oli 1920 ja 1922, erittäin lyhytikäisen Petsamon läänin ainoana maaherrana 1921, Turun ja Porin läänin maaherra 1922–1932 ja Uudenmaan läänin maaherrana 1932–1944. Lisäksi Helenius toimi vapaussotaa valmistelleen sotilaskomitean jäsenenä 1917, etsivän keskuspoliisin uudistuskomitean puheenjohtajana 1922 ja poliisiasiainneuvottelukunnan puheenjohtajana 1933–1934. Suomen armeijan everstiksi Helenius ylennettiin 1918 ja kenraalimajuriksi 1922.
Ilmari Heleniuksen kanssa samaan hautaan Helsingin Hietaniemen hautausmaalle on haudattu hänen poikansa Hans-Günther Helenius (s. 1911), joka hukkui neitsytmatkallaan olleen  M/S Johanna Thordénin haaksirikossa Skotlannin vesillä tammikuussa 1937. Aluksella olleista 38 henkilöstä pelastui vain kahdeksan, ja aluksen hylky löydettiin vasta vuonna 1969.
Forn Siðr – Asa- og Vanetrosamfundet i Danmark

Forn Siðr – Asa- og Vanetrosamfundet i Danmark on tanskalainen aasainuskoa edustava uskonnollinen yhdyskunta. Yhteisö perustettiin vuonna 1997 ja se sai rekisteröidyn uskonnollisen yhdyskunnan aseman vuonna 2003. Yhteisön tavoitteena on palvoa vanhoja skandinaavisia jumalia ja luoda yhteyksiä sellaisten ihmisten välille, jotka ovat kiinnostuneita aiheesta. Lisäksi tavoitteena on edistää ja levittää tietoutta vanhasta skandinaavisesta uskonnosta ja kulttuuriperinnöstä.
Yhdyskunnalla oli vuonna 2008 yli 600 jäsentä. Kun 2000-luvulla mukaan tuli paljon myös varttuneempia ihmisiä, yhdyskunnalle tuli tarve oman hautausmaan perustamiselle. Yhdyskunta sai vuonna 2008 luvan perustaa oman hautausmaan Odensen kuntaan.
Yhdyskunta ei harjoita käännytystyötä. Forn Siðr korostaa, että natsismi tai pakanallisten symbolien väärinkäyttö natsismin tarkoituksiin ei ole yhteensopivaa yhdyskunnan jäsenyyden kanssa.
Emissiosumu

Emissiosumu on yleisesti käytetty nimitys tähtienväliselle kaasupilvelle, joka säteilee jollakin aallonpituudella itse eli ei vain heijasta, kuten heijastussumut. Esimerkiksi Orionin tähdistön M42 on oiva esimerkki emissiosumusta. Siinä sumun sisällä olevat voimakkaasti säteilevät nuoret tähdet saavat sumun atomit virittyneeseen tilaan, jonka purkautumisen me Maan pinnalla näemme heikkona valona. Sanotaan, että tähden säteily ionisoi ympäröivää kaasua.

Emissiosumu on HII-alue

Monesti emissiosumuja kutsutaan HII-alueiksi, koska niissä on ionisoitunutta vetyä, vetyhän on maailmankaikkeuden yleisin alkuaine. Emissiosumu laajenee koska on niin kuuma, ja on sitä suurempi mitä kuumempi ja kirkkaampi tähti ionisoi ympäröivää kaasua. Emissiosumun vastakohta on neutraalin, ionisoitumattoman vedyn muodostama HI-alue. Kuuman emissiosumun laajeneminen sulkee neutraalia kaasua pylväiksi ja taskuiksi, jotka saattavat kutistua tähdiksi.
Viiruposkikardinaaliahven

Koko ja ulkonäkö

Viiruposkikardinaaliahven kasvaa noin 6 cm pitkäksi. Sen vartalo on pyöreähkö, evät kapeat ja korkeat. Pohjaväri on hopeanharmaa, lähes läpikuultava. Se on saanut nimensä kellertävistä ja sinisistä viiruista kalan poskessa kiduskannen kohdalla.

Alkuperä

Viiruposkikardinaaliahven elää luonnossa Intian valtameressä.

Käyttäytyminen

Viiruposkikardinaaliahven ei näyki koralleja, joten se sopii myös riutta-akvaarioon.  Luonnossa se piileksii meriheinän tai jopa merisiilin piikkien joukossa. Jos viiruposkikardinaaliahvenia on akvaariossa parvi, ne muodostavat tarkan nokkimisjärjestyksen, mutta eivät käytä väkivaltaa sen ylläpitämiseen.

Ravinto

Viiruposkikardinaaliahven syö lihapitoista ruokaa.
Toni Haikonen

Toni Haikonen (s. 1971 Rovaniemi) on entinen suomalainen moottorikelkkailija. Kansainvälisesti tunnetuksi hän tuli Pohjois-Amerikassa. Toni Haikonen on myös yksi "lentävä suomalainen". Hän niitti mainetta rajulla ajotyylillään: ajaa hyppyyn täyttä vauhtia ja lentää pidemmälle kuin moni muu kilpailijansa. Toni vaikutti snowcrossin nopeaan kehitykseen 90-luvun puolivälissä.

Varhaiset vuodet

Tonin ollessa 4-vuotias, Haikosten perhe muutti Kemijärvelle. Tonin isä, Raimo kisasi silloin snowcrossissa ja perhe kävi usein katsomassa kisoja. Jo nuorella iällä Toni unelmoi ammattiurasta moottorikelkkailijana. Toni aloitti kelkkailun 9-vuotiaana. Motocrossin hän aloitti 13-vuotiaana. Ensimmäisiin snowcross-kisoihin Toni otti osaa 12-vuotiaana. Hän tuli kisojen viimeiseksi: kelkka lopetti toimintansa 100 metriä ennen maalia, ja Toni jäi ensimmäisestä sijasta viimeiseksi, kunnes moottori alkoi taas toimia.

Ura

Vuosina 1983-1992 Toni kisasi Euroopassa. 1993 Toni muutti Yhdysvaltoihin 22-vuotiaana, jolloin unelma ammattikelkkailijan urasta kävi toteen. Pohjois-Amerikan snowcrossissa Toni ansaitsi tittelin "Flying Finn", Lentävä Suomalainen. 11 vuotta tuli Tonilla taukoa kisaamiseen, kun hän vasta 41-vuotiaana palasi snowcrossin pariin, tällä kertaa kuitenkin harrastajana. Asuessaan Floridassa Toni ei nähnyt lunta 7:n vuoden aikana.
Xavier Marmier

Xavier Marmier (22. kesäkuuta 1808 Pontarlier – 12. lokakuuta 1892 Pariisi) oli ranskalainen kirjailija, tutkimusmatkailija ja pohjoismaisen kirjallisuuden kääntäjä.

Ura

Toimittuaan lyhyen aikaa kirjastonhoitajana Besançonissa Marmier muutti Pariisiin. Hän matkusteli Saksassa ja kirjoitteli Revue germanique -lehteen ja muihin lehtiin. Tämän jälkeen hän osallistui useisiin merellisiin tutkimusmatkoihin sekä Islantiin että Skandinaviaan. Vuonna 1839 hänet nimitettiin Rennesin yliopiston vierasmaalaisen kirjallisuuden professoriksi, mutta jo samana vuonna, muutamaan kuukautta myöhemmin, hän lähti uudelleen matkalle kohden pohjoista. Keskeisenä tavoitteenaan hänellä oli tutustuminen paikalliseen kansanrunouteen ja kansantapoihin ja yleensä kansan elämään
Kun hän palasi matkalta, joka oli suuntautunut myös Ruotsin ja Suomen Lappiin, hänet nimitettiin Ranskan opetusministeriön kirjastonhoitajaksi. Jälleen hän lähti matkoilla, ja nyt matkat suuntautuivat Alankomaihin, Suomeen, Venäjälle ja Puolaan. Tämän jälkeen hän matkasi Lähi-itään ja Algeriaan. Vuonna 1846 hänestä tuli Sainte-Genevièven kirjaston hallintovirkamies ja lopulta kirjaston pääjohtaja.
Vuonna 1848 hän lähti Pohjois-Amerikkaan ja suuntasi matkansa myös Etelä-Amerikkaan. Kaikilta näiltä matkoiltaan hän kirjoitti kuvauksia, ja mukana oli myös kirjoituksia kohdemaan ja -alueiden kirjallisuudesta, historiasta ja maantieteestä. Hänen oleskelustaan Kanadassa on tehty kokonaisvaltainen tutkimus
Marmier valittiin Ranskan akatemian jäseneksi vuonna 1870, ja hän oli jäsenenä akatemian sanakirjakomissiossa. Hän ei ollut vain matkakertomusten kirjoittaja, vaan kunnostautui runouden ja romaanien kääntäjän. Marmier on tullut tunnetuksi eritoten halustaan tehdä ulkomaalaista, erityisesti skandinaavista ja germaanista, kirjallisuutta tutuksi ranskalaisille.

Marmier ja Suomi

Marmier vieraili Suomessa kaikkiaan kolme kertaa. Syyskuussa 1838 hän vaelsi Joseph Paul Gaimardin retkikunnan jäsenenä Ruijasta Lapin rajajokia myöten Tornioon ja sieltä Ruotsin rannikkoa pitkin etelään. Vuoden 1839 syksyllä matkareitti oli sama. Alkukesästä 1842 hän matkusti Tukholmasta Turkuun ja sieltä Helsingin kautta Viipuriin ja Pietariin.
Leeds United FC

Entisiä pelaajia

Billy Bremner, Eddie Gray, Lee Chapman, Allan Clarke, David Harvey, John Lukic, Jack Charlton, Peter Lorimer, Gary McAllister, Éric Cantona, Tony Yeboah, Nigel Martyn, Gary Kelly, Paul Robinson, Rio Ferdinand, Alan Smith, Mark Viduka, Harry Kewell, Vinny Jones, Lucas Radebe, David Batty, Danny Rose, Fabien Delph, Lewis Cook, Kasper Schmeichel, Jonathan Woodgate, Aaron Lennon, James Milner, Esa Viitanen, Sebastian Sorsa, Mikael Forssell, Mika Väyrynen
Einstein (suku)

Einstein-suku on saksanjuutalainen suku, jonka varhaisimmat merkinnät ovat vuodelta 1665, jolloin Baruch Moses Ainstein liittyi Buchaun seurakunnan jäseneksi. Baruch Ainsteinin jälkeläiset muuttivat suvun nimen E-kirjaimella alkavaksi, jollaisena se tunnetaan nykypäivänä.

Suku ennen Albert Einsteinia

Albert Einstein vanhemmat Hermann Einstein ja Pauline Einstein (o.s. Koch) olivat molemmat juutalaisia ja molemmilla oli kauppiassukuinen tausta. Hermann Einsteinilla oli kolme veljeä, August Ignaz, Heinrich ja Jakob sekä kaksi siskoa Jette ja Friederike. Vuonna 1880 Hermann ja Jakob Einstein perustivat Müncheniin Jakob Einstein & Co -nimisen yrityksen, joka asensi vesi- ja kaasujohtoja ja toimi myöhemmin myös sähkötekniikan alalla.

Albert Einsteinin jälkeläiset

Albert Einsteinin tiedetään saaneen kolme lasta, Lieserl Einstein, Eduard Einstein ja Hans Albert Einstein. Lieserl oli Einsteinin ensimmäinen lapsi ja ainoa tytär. Lieserl syntyi ennen kuin Einstein ja Mileva Marić solmivat avioliiton vuonna 1903. Vielä samana vuonna Lieserl menehtyi, vain vuoden ikäisenä. Hans Albert Einstein syntyi vuotta myöhemmin Lieserlin kuolemasta, Hans Albert Einstein oli professori Kalifornian yliopistossa. Eduard Einstein syntyi vuonna 1910, hän oli vakavasti sairas ja sairasti skitsofreniaa. 
Albert Einsteinin jälkeläisistä vain Hans Albert on saanut lisää jälkeläisiä. Hans Albert sai kaksi poikaa ja adoptoi yhden tyttären. Poikien nimet ovat Bernhard Caesar ja Klaus Martin. Klaus Martin kuoli kuitenkin 6-vuotiaana kurkkumätään.
Bernhard Caesar Einstein sai viisi lasta Aude Ascher Einsteinin kanssa. Thomas Martin Einstein (Santa Monica, CA, USA, 1955), Paul Michael Einstein (1959) (Ranska), Eduard Albert Einstein (Ted) (1961–) (Los Angeles, CA, USA), Mira Einstein-Yehieli (1965–) (Israel), Charles Quincy Ascher Einstein (Charly) (1971–) (Sveitsi)
Chamrousse

Urheilu

Chamrousse on suosittu ja perinteikäs alppihiihtokeskus. Siellä järjestettiin Grenoblessa pidettyjen vuoden 1968 talviolympialaisten alppihiihtokilpailut. 
Chamrousse on ollut kahdesti Ranskan ympäriajon etappimaalina; vuosina 2001 ja 2014.
Nabil Dirar

Seurajoukkueura

Dirar aloitti uransa Belgiassa. Vuodet 2004-2006 hän edusti kolmostason Diegem Sportia, jossa otteluita kertyi 26 ja maaleja kaksi. Heinäkuussa 2006 Dirar siirtyi Jupiler Pro Leaguen KVC Westerloon, jossa hän pelasi kahdessa kaudessa 57 ottelua, joissa syntyi kolme maalia.
Heinäkuussa 2008 Dirar siirtyi belgialaiseen Club Bruggeen. Hän edusti seuraa neljän kauden ajan ollen yksi avainpelaajista. Otteluita kertyi 99 kappaletta ja maalejakin 18. Dirar debytoi Bruggen kanssa myös Eurooppa-liigassa. 
Tammikuussa 2012 Dirar siirtyi Ranskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ligue 2:ssa pelanneeseen AS Monacoon. Seura nousi kauden 2012-2013 jälkeen Ligue 1:seen ja oli heti ensimmäisellä kaudellaan sarjan toinen, joten Dirar pääsi pelaamaan kaudeksi 2014-2015 Mestareiden liigaa, jossa hän on pelannut Monacon kaikissa otteluissa.

Maajoukkueura

Dirar halusi edustaa maajoukkuetasolla aluksi Belgiaa, jonka kansalaisuus hänellä myös on, mutta päätti valita kuitenkin Marokon, jonka nuorten maajoukkueissa hän on pelannut. Marokon jalkapallomaajoukkueessa Dirar debytoi lokakuussa 2008 Mauritaniaa vastaan MM-karsintaottelussa.
Lastikulttitiede

Lastikulttitiede on Richard Feynmanin alun perin kehittämä termi, jolla hän tarkoitti näennäistiedettä, jota harjoittavat toimivat pinnallisesti tieteentekijöiden harjoittamin normein, mutta eivät kykene ymmärtämään tai selittämään tieteellisesti kausaalista suhdetta lähtökohtien ja lopputuloksen väliltä.
Feynman esitteli termin Caltechille pitämässään puheessa 1974, ja se on sekä hänen kirjassaan Surely You're Joking, Mr. Feynman! että lukuisilla WWW-sivuilla. Hän pohjasi termin antropologian tuntemaan ilmiöön, lastikulttiin, jossa mm. melanesialaiset alkuasukkaat seurasivat sotilaiden tapoja rakentaa ja operoida lentokenttiä. Tapojen seurauksena lentokentille alkoi ilmestyä lentokoneita ja sotilaat näyttivät saavan kaikenlaisia hyödyllisiä tarvikkeita, joten melanesialaiset alkoivat kopioida sotilaiden toimintaa. Kultti jatkui pitkälle 1970-luvulle.
Tuulen laakson Nausicaä (manga)

Vastaanotto

Suomalaisten sarjakuvaharrastajien Kvaak.fi-sivuston mukaan Tuulen laakson Nausicaä on maailmankirjallisuutta sarjakuvan muodossa. Kuvituksen herkkyys ja kauneus on lumoavaa. Metsä hyönteisineen on outo mutta myös etäisesti tuttu maisema. Miyazaki on luonut maailman, joka on yhtä aikaa satua ja totta. Sarjakuva pohtii tärkeitä teemoja: luonnon tasapainoa ja ihmisen asemaa siinä. Lukija joutuu ottamaan kantaa vaikeisiin eettisiin ratkaisuihin, joilla on seurauksensa. Miyazaki ”ei johdattele, ei tarjoa vastauksia, eikä etenkään tuomitse”. Kvaak.fi antoi Tuulen laakson Nausicaälle Herra Koipeliini -tunnustuspalkinnon vuoden 2009 parhaasta käännössarjakuvasta.
Lumo-sivusto kuvaa teoksen päähenkilöiden ansaitsevan pelastuksensa kokemalla kärsimystä kreikkalaisen tragedian mittakaavassa. Kuvitteelliseen maailmaan sijoittuvana sotakertomuksena Nausicaä vertautuu J. R. R. Tolkienin Taruun sormusten herrasta, mutta yhdistää ilmiasussaan ja sisällössään idän ja lännen kulttuureja.