Adhaan

Adhaan (arab. أَذَان‎, myös adhan, athan tai azaan, turk. Ezan) on islamin rukouskutsu, jonka mu’aḏḏin lausuu tiettyinä ajankohtina päivän aikana. Sanan juuri on aḏn (أذن), joka tarkoittaa ”sallia” tai uḏun, ”korva”.
Adhaan lausutaan moskeijasta viisi kertaa päivässä, perinteisesti minareetista muslimien viiden pakollisen (fardh) rukouksen (salat) merkiksi. Toinen kutsu on nimeltään iqama, joka kutsuu muslimeja asettumaan riveihin rukouksen alussa. Adhaanin lausuminen ääneen jokaisessa moskeijassa moneen kertaan on antaa kaikille helposti ymmärrettävä tiivistelmä islamilaisesta uskosta. Sen tarkoituksena on välittää jokaiselle muslimille ja ei-muslimille islamin uskomusten sisältö eli sen hengellinen ideologia. Nykyään tätä tarkoitusta varten minareetteihin on asennettu kovaäänisiä.
Adhaanissa mainitaan uskontunnustus (šahada): ”Ei ole muuta jumalaa kuin Jumala ja Muhammad on Jumalan lähettiläs”. Uskontunnustusta kutsutaan kalimaksi ja se on ensimmäinen islamin viidestä pilarista (arab. أركان الإسلام‎, arkaan al-islaam tai أركان الدين, ad-diin, ”uskonnon pilarit”).

Rukouskutsun historia

Ibn Hisham kertoo 800-luvun alussa tehdyssä profeetta Muhammedin elämäkerrassa Sirat rasula Allah muutaman tarinan siitä, miten rukouskutsu keksittiin. Medinassa ihmiset kokoontuivat rukoilemaan itsekseen ilman rukouskutsua, mutta Jumalan lähettiläs ei pitänyt ratkaisusta. Hän määräsi sen takia pasuunan kutsumaan heitä rukoukseen juutalaisten tavoin. Muhammed ei kuitenkaan pitänyt tuloksesta. Sitten hän käski käyttää puista läppäintä kristittyjen tapaan. Sellainen veistettiinkin, mutta Jumalan lähettiläs ei pitänyt siitäkään. Lopulta muuan muslimi tuli profeetan puheille ja kertoi nähneensä unessa vihräpukuisen miehen, joka sanoi: "Entä jos näytän sinulle paremman tavan?" Parempi tapa oli huutaa rukouskutsu. 
Ibn Hisham kertoo toisenkin tarinan. Juuri kun Umar ib al-Khattalib aikoi mennä ostamaan kahta puunkappaletta läppäintä varten, hän kuuli unessa käskyn: "Älkää ottako itsellenne läppäintä, vaan kutsukaa rukoukseen huutamalla." Umar lähti kertomaan tätä Kumalan lähettiläälle, mutta tämä oli saanut ilmestyksen samaan aikaan. Jumalan lähettiläs sanoi Umarille: "Ilmestys ehti juuri ennen sinua". 
Kertomus havainnollistaa uskontotieteen tuntemaa ilmiötä, jossa uskonnot eivät pelkästään omaksu toisiltaan asioita, vaan toisinaan pyrkivät vastavaikutuksena luomaan eroja muihin uskontoihin.
Sunnien mukaan islamin profeetta Muhammad ei sanonut adhaania vaan joku hänen seuralaisistaan sanoi sen. ’Umar näki unen, jossa Jumala paljasti rukouskutsun hänelle ja kertoi tästä myöhemmin seuralaisille. Kun Muhammad sai tietää, hän vahvisti asian. Muhammad valitsi vapautetun orjan nimeltä Bilaal ibn Rabah al-Habaši rukouskutsun lausujaksi tämän mahtavan äänen vuoksi. Muhammad suosi rukouskutsua kristittyjen kelloihin ja juutalaisten torviin (šofar) verrattuna.
Perjantairukouksen (salat al-jumu'ah) aikana lausutaan kaksi adhaania: ensimmäinen kutsuu ihmiset moskeijalle ja toinen ennen kuin imaami aloittaa khutban (saarnan). Juuri ennen kuin rukous alkaa, joku rukoilevista lausuu iqaman. Tämän perustana on, että kalifi ’Umar määräsi kaksi adhaania. Kaikki sunnit eivät suosi kahta adhaania varoittamaan ihmisiä rukouksen lähestymisestä, koska nykyään rukousajat tiedetään hyvin.

Adhaanin aikana

Kuunnellessaan adhaania muslimin täytyy toistaa samat sanat hiljaa, paitsi silloin, kun mu'aḏḏin sanoo ḥayya ʿalā ṣ-ṣalāh tai ḥayya ʿalā l-falāḥ, he sanovat lā hawla wa lā quwata illā billāh (”ei ole voimaa tai valtaa paitsi Jumalan [voima ja valta]”).