google/wiki40b huggingface dataset:
Julius von Haast

Sir Johann Franz Julius von Haast (1. toukokuuta 1822 Bonn - 16. elokuuta 1887 Christchurch, Uusi-Seelanti) oli saksalainen geologi, luonnontutkija ja paleontologi.
Haast opiskeli geologiaa ja mineralogiaa Bonnin yliopistossa. Hän matkusteli laajalti Euroopassa ja asettui Frankfurtiin kirjakauppiaaksi. Noin vuonna 1846 hän avioitui Antonia Johanna Caroline Schmittin kanssa. Vuonna 1858 hän ryhtyi englantilaisen laivanvarustajan Willis, Gann and Companyn bulvaaniksi ja matkusti Uuteen-Seelantiin tutkimaan saksalaisemigraation mahdollisuuksia. Näihin aikoihin Haast jäi leskeksi ja hänen 10-vuotias poikansa Robert jäi Saksaan äitinsä sukulaisten luo.
Haast saapui Aucklandiin Evening Starilla 21. joulukuuta 1858, vain päivää ennen itävaltalaista fregattia Novaraa, jonka geologiin Ferdinand Hochstetteriin Haast pian tutustui, ja heistä tuli elinikäiset ystävykset. He yhdistivät voimansa ja tekivät useita tutkimusretkiä Aucklandin lähistölle. Hochstetter palasi Eurooppaan 1859 lopulla, mutta Haast jäi viranomaisten pyynnöstä tutkimaan maan mineraalivarantoja. Helmikuussa 1861 Haast nimitettiin provinssin geologiksi ja Englannin alamaiseksi. 25. kesäkuuta 1863 Haast ja Mary Dobson vihittiin Christchurchissa, ja heille syntyi sitten neljä poikaa ja tyttö.
Haastin tehtäväksi määrättiin Canterburyn ja Nelsonin provinssien maaperän ja mineraalivarojen kartoittaminen, minkä hän myös henkilökohtaisesti teki suorittamalla lukuisia vaarallisia tutkimusretkiä provinssien kaikkiin kolkkiin. 1879 hän julkaisi tutkimuksistaan raportin Geology of the provinces of Canterbury and Westland, New Zealand.
1861 Haast perusti Canterburyyn filosofisen instituutin. Instituutista tuli suosittu, ja sen rohkaisemana Haast perusti Canterburyyn museon. Jo 1861 hän oli museoinut omia näytteitään. 1865 löydettiin eräästä suosta useita hyväkuntoisia moan luurankoja, jotka toimitettiin Haastille. Hän vaihtoi niitä eri maiden museoista saatuihin näytteisiin, jotka rikastuttivat suuresti museon kokoelmia. Nopea kasvu pakotti museon laajentamiseen, ja uusi museorakennus avattiin 1870. Haast oli valittu museon johtajaksi jo 1868.
1871 Canterburyyn perustettiin Uuden-Seelannin yliopiston alainen oppilaitos, Canterbury College, jonka geologian ja paleontologian lehtorina Haast toimi. 1876 hänet nimitettiin oppilaitoksen ensimmäiseksi geologian professoriksi, missä virassa hän toimi kuolemaansa saakka.
Haast valittiin Royal Societyn jäseneksi 1868. Vuonna 1862 hänet nimitettiin Tübingenin yliopiston filosofian kunniatohtoriksi, ja 1875 Itävallan keisari löi hänet ritariksi, mikä oikeutti hänet käyttämään nimeä von Haast.
Haast tutki luontoa laajalti. Hän nimesi useita uusia kasvilajeja, tutki lintuja ja nisäkkäitä. Hän nimesi sukupuuttoon kuolleen haastinkotkan 1872. Hänen johdollaan suoritettiin kaivauksia maorien vanhoilla asuinsijoilla, ja tärkeät etnologiset tutkimustulokset myös julkaistiin.
Saamelainen keittiö

Saamelainen keittiö on perustunut ennen kaikkea pohjoisen Fennoskandian luonnon tarjoamiin resursseihin. Saamelaisten perinteinen elämäntapa perustui luonnon kiertokulkuun ja vuotuissykliin, ja saamelainen ruokakulttuuri mukautui siihen, mitä luonto tarjoaa eri vuodenaikoina. Etenkin poronhoito ja kalastus ovat olleet saamelaisille tärkeitä; nykyisinkin arvostettuja perinteisiä saamelaisia ruoka-aineksia ovat poronliha, kala ja marjat, ja niitä käytetään yhä ruoanvalmistuksessa. Kaloista merkittävin on edelleen lohi, ja marjoista muun muassa hilla ja variksenmarja. Myös peuranpyynti ja linnustus olivat saamelaisille tärkeää. Tunnettuja saamelaisia perinneruokia ovat muun muassa poronverestä ja jauhoista valmistetut kakkuset, kumpukset, lihakeitto ja kalakeitto, kuivattu tai savustettu poronliha sekä kuivattu kala.
Lampaan- ja poronmaitoa saamelaiset ovat käyttäneet 1700-luvun lopulta alkaen. Maidosta valmistettiin syksyisin kuivattuja ja jäädytettyjä juustoja talven varalle. Rasvana käytettiin kalanmaksasta käristettyä rasvaa, kunnes 1900-luvun alussa siirryttiin norjalaiseen margariiniin. Perunaa syötiin perinteisesti vain kesäisin. Pettua käytettiin yleisesti sekä leipiin että puuroihin. Juhlaan leivottiin rusinoilla maustettua leipää, ja eväsleipänä käytettiin aivorieskaa.
Lihat ja suuret kalat kuivatettiin katoksen alla vartailla. Verta kuivattiin verimahoissa. Viljaa ja suolaa hankittiin vaihtokaupalla pohjoisten merien kauppalaivoista, ja kesäisin käytiin etelässä kauppamatkoilla.
Saamelaisilla oli perinteisesti tapana syödä tukeva illallinen, jolla nautittiin liha- tai kalakeittoa. Aamuisin syötiin rasvaista puuroa tai verilientä, ja joskus juotiin teetä. Maanviljelijät söivät neljästi päivässä; kalastajat ja metsästäjät söivät epäsäännöllisemmin.
Aflatoksiinit

Aflatoksiinit ovat homesienten tuottamia terveydelle haitallisia mykotoksiineja, joista aflatoksiini B1 ja G1 ovat karsinogeenisia eli syöpää aiheuttavia aineita. Myrkyllisin on aflatoksiini B1. Niitä ei pidä sekoittaa alfatoksiineihin, jotka ovat bakteerien tuottamia proteiinitoksiineita.

Vaikutusmekanismi

Aflatoksiini B1:n vaikutus perustuu siihen, että se metaboloituu elimistössä hyvin reaktiiviseksi epoksidiksi. Tämä epoksidi voi kiinnittyä pysyvästi solutuman DNA:han, erityisesti guaniinin typpiatomiin ja aiheuttaa erityyppisiä mutaatioita. Siitä voi seurata esim. syöpäsolun syntyä estävän p53-geenin vaurioituminen. Aflatoksiini B1 on erittäin voimakas maksasyöpää aiheuttava aine, mutta voi aiheuttaa syöpää koe-eläimissä useissa muissakin elimissä. Se on saman vaikutusmekanismin perusteella myös suoraan myrkyllinen muun muassa maksasoluille. Akuutisti tappava annos eri eläinlajeilla vaihtelee 0,5–60 mg/kg. Myös syöpää aiheuttava kyky on hyvin erilainen eri eläinlajeilla, muun muassa rotalle aflatoksiini B1 on kaikkein voimakkain tunnettu syöpää aiheuttava aine, kun taas hiirelle syöpää ei synny.
Jouko Niinimäki

Jouko Niinimäki (s. 7. lokakuuta 1966, Oulu) on Oulun yliopiston rehtori ja mekaanisen prosessitekniikan professori. Koulutukseltaan hän on tekniikan tohtori (1998) ja diplomi-insinööri (1992). Niinimäki valittiin rehtoriksi syksyllä 2014. Hän aloitti viisivuotiskautensa rehtorina 1. tammikuuta 2015. Niinimäen edeltäjä, vuoden 2014 lopussa rehtorikautensa päättänyt Lauri Lajunen, toimi Oulun yliopiston rehtorina vuosina 1993–2014.
HMS Yarmouth (1911)

Palvelus

Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Välimeren laivaston 4. taistelulaivueeseen ja se siirrettiin elokuussa 1913 Kiinan asemalle. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä HMS Yarmouth oli edelleen palveluksessa Kiinan asemalla. Alus määrättiin tuhoamaan Saksan laivaston risteilijä SMS Emden. Alus valtasi lokakuussa alun perin kreikkalainen SS Pontoporus ja nyt saksalaisaluksen hiililaiva. Alus upotti saksalaisen hiilialus SS Markomannian.
Alus palasi joulukuussa Englantiin, jossa se liitettiin Suuren laivaston 2. Risteilijäviirikköön ja edelleen helmikuussa 1915 3. Risteilijäviirikköön. Alus osallistui 31. toukokuuta - 1. kesäkuuta 1916 viirikön mukana Skagerrakin taisteluun.
HMS Yarmouth myytiin romutettavaksi 2. heinäkuuta 1929 Alloa South Breaking Companylle Rosythiin.
Braddock: Suoraa toimintaa 3

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen sanoo elokuvan edustavan paitsi suoraa toimintaa, myös suoraa aivosähkökäyrää ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Carnot’n kierto

Carnot’n kierto on ranskalaisen insinöörin Sadi Carnot’n vuonna 1824 keksimä idealisaatio lämpövoimakoneesta, jonka hyötysuhde on mahdollisimman suuri.
Anna Maria van Schurman

Anna Maria van Schurman (myös: Anna Maria von Schurman; Anna Maria van Schurman; Anna Maria von Schurmann; Anna Maria van Schurmann; Anna Maria van Schurrman; Anna Maria van Schuurman; Anna Maria van Schürman; Anna Maria Schürmann; Anna Maria Schurman; Anna Maria a Schurman; A. M. a Schurman; Anne Marie de Schurman; 5. marraskuuta 1607 Köln – 4. toukokuuta 1678 Wieuwerd, Länsi-Friisinmaa) oli alankomaalainen runoilija ja oppinut. Hän oli 1600-luvun mittapuiden mukaan hyvin korkeasti koulutettu. Hän oli lahjakas taiteessa, musiikissa ja kirjallisuudessa, ja hän hallitsi 14 kieltä: silloiset eurooppalaiset valtakielet sekä latinan, kreikan, heprean, arabian, syyrian, aramean ja etiopian.

Elämä

Van Schurman syntyi varakkaiden vanhempien Frederik von Schurmanin ja Eva von Harff de Dreibornin perheeseen. Hän osasi lukea jo nelivuotiaana. Isänsä kuoltua hän muutti 1613 äitinsä ja kahden tätinsä kanssa Utrechtiin. Vuonna 1636 hän opiskeli ensimmäisenä naisopiskelijana yliopistossa. Siihen aikaan naisten ei ollut sallittua opiskella yliopistossa, ja oppitunneilla hän joutui istumaan verhon takana, jotteivät miesopiskelijat näkisi häntä. Hän oli kiinnostunut kirjallisuudesta ja kaikista tieteistä, mutta erityisesti teologiasta. Hän suoritti oikeustieteellisen tutkinnon. Anna Maria van Schurmanilla oli myös taiteellisia harrastuksia. Hän teki hienoja kaiverruksia käyttämällä timanttia lasiin. Hänestä tuli taitava kuvanveistäjä, vahamallien tekijä ja norsunluun ja puun veistäjä. Hän myös maalasi, etenkin muotokuvia.
Schurman tutustui 1664 jesuiitta Jean de Labadieen, joka oli kääntynyt protestantiksi. Labadie oli perustanut mietiskelyä harrastavan uskonnollisen suuntauksen labadismin. Schurman kiinnostui Labadiesta ja tämän ajatuksista, ja hänestä tuli tämän pääavustaja. Hänen liittymistään Labadien kannattajiin kauhisteltiin ja arveltiin hänen joko seonneen tai joutuneen ranskalaismiehen hypnoottisen vaikutuksen valtaan. Ryhmä muutti Amsterdamiin, mutta sitä ei otettu hyvin vastaan, ja se muutti sieltä Altonaan (silloiseen Tanskaan, nykyisin Saksaa), jossa Jean de Labadie kuoli 1674. Sen jälkeen ryhmä siirtyi Wieuwerdiin Friisinmaahan, jossa Anna Maria van Schurman kuoli 1678. Labadismi hiipui 70 vuoden kuluttua noin 1750.
"Naiselle on sopivaa kaikki sellainen, mikä täyttää ihmismielen poikkeuksellisella ja rehellisellä ilolla."
Macha

Macha oli Irlannin kelttiläisessä mytologiassa yksi kolmesta sodan jumalattaresta. Kaksi muuta olivat Morrigan ja Nemhain. Kolmikkoa kutsuttiin joskus nimellä kolme Morrígania. Macha itse tunnettiin lisäksi monilla muilla nimillä, muun muassa Dana ja Badb. Hän on suuri maaemo tai feminiininen prinsiippi sekä miesten teurastaja.
Macha esiintyy joskus yhtenä jumalattarena, joskus kolmoisjumalattarena, jolla on kolme eri puolta: profeetta, soturi ja matriarkka. Hän edustaa Irlannin suvereniteettia ja hedelmällisyyttä sekä huolehtii sen hyvinvoinnista, mutta on julman kostonhimoinen, jos ihmiset loukkaavat häntä.
Machan eri puolet näyttäytyvät monissa taruissa. Yhdessä tarinassa hän on Nemedhin vaimo, joka ennustaa Táin Bó Cuailgnen tuoman tuhon ja kuolee sydämensä särkyessä. Toisessa tarussa Macha hallitsi Irlantia soturikuningattarena ja perusti Emhain Machan, Ulsterin pääkaupungin. Kolmannessa tarussa Macha menee naimisiin kuolevaisen miehen, Crunnchun, kanssa. Ulsterissa järjestetään hevosten laukkakilpailu, ja Machan aviomies kehuskelee, että hänen vaimonsa voittaisi kaikki kuninkaan hevoset. Kuningas ottaa haasteen vastaan.  Machan on osallistuttava kisaan, vaikka hän on viimeisillään raskaana. Macha voittaa kilpailun, mutta synnyttää heti sen jälkeen kaksoset (iiriksi emhain) ja kuolee synnytykseen. Jumalatar jättää jälkeensä kirouksen. Sen mukaan Ulsterin miehet ovat aina suurimman vaaran uhatessa viiden päivän ja viiden yön ajan yhtä heikkoja kuin synnyttävä nainen. Kirous käy toteen, kun Connacht uhkaa Ulsteria. Ainoastaan sankari Cuchulainn vapautuu kirouksesta.
Monica Bellucci

Elämäkerta

Bellucci syntyi Città di Castellossa Umbriassa, Italiassa. Hän aloitti mallintyöt rahoittaakseen lakiopintojaan Perugian yliopistossa, mutta siirtyi lopulta kokopäiväiseksi malliksi.
Vuonna 1988 Bellucci muutti Milanoon, yhteen Euroopan muotikeskuksista, missä hän teki mallisopimuksen. Seuraavana vuonna hän oli jo huomattava malli Atlantin molemmin puolin, mutta alkoi opiskella näyttelemistä ja siirtyi näyttelijäksi.
Bellucci puhuu sujuvasti italiaa, ranskaa ja englantia. Hän on näytellyt näiden kielien lisäksi arameaksi.
Belluccin elokuvaura alkoi 1990-luvun alussa. Hänen ensimmäinen merkittävä englanninkielinen roolinsa oli vuoden 1992 Bram Stokerin Draculassa, ja ensimmäinen merkittävä päärooli oli italialaisessa elokuvassa Malèna. Suuren yleisön keskuudessa Bellucci lienee tunnetuin Persephonen roolistaan elokuvissa The Matrix Reloaded ja The Matrix Revolutions. Hän on myös ääninäytellyt samaa hahmoa Matrix-aiheisissa videopeleissä. Prince of Persia: Warrior Within -pelissä Bellucci ääninäytteli Kaileenaa, jaThe Passion of the Christissa Bellucci esitti Maria Magdaleenaa. Bellucci on myös näytellyt elokuvassa Grimmin veljekset, jossa hän esittää metsää hallitsevaa kuningatarta. Vuonna 2015 Belluccilla oli lyhyt sivurooli ”Bond-tyttönä” elokuvassa 007 Spectre. 50 vuoden ikäisenä hän on James Bond -elokuvasarjan vanhin Bond-tyttö – aiemmin ikäennätystä piti hallussaan 39-vuotiaana 007 ja Kultasormessa esiintynyt Honor Blackman.
Bellucci on ollut naimisissa näyttelijä Vincent Casselin kanssa. Hän on myös esiintynyt Casselin kanssa useissa elokuvassa. Heillä on vuonna 2004 syntynyt tytär Deva Cassel.
Ian Clarke

Ian Clarke (s. 20. elokuuta 1946) on brittiläinen rumpali, joka on soittanut yhtyeissä Uriah Heep ja Cressida. Ensin mainitussa hän oli vuoden 1971 ajan ja soitti studioalbumilla Look at Yourself.
Gustav Wilhelm af Tibell

Gustav Wilhelm af Tibell (1772–1832) oli ruotsalainen sotilas, ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1824. Hän osallistui vuosien 1788–1790 sotaan, oli insinööriupseeri ranskalaisten joukoissa Italiassa 1798–1803, palasi Ruotsiin 1808 armeijan ja laivaston vt. yliajutantiksi. Kustaa IV Aadolf hylkäsi hänen sodankäyntiehdotuksensa, jolloin hän erosi 1809. Vuonna 1811 hänestä tuli insinöörikunnan päällikkö, mutta hänet erotettiin 1812, kun häntä epäiltiin ranskalaismieliseksi. Hän sai kuitenkin hyvityksen 1814 ja liittyi jälleen armeijaan. Vuonna 1824 hänestä tuli sotakollegion presidentti.
Wuthering Heights (yhtye)

Wuthering Heights on tanskalainen metalliyhtye. Yhtyeen musiikki on sekoitus progressive-, folk- ja power metalia. Se perustettiin vuonna 1989, ja se on tunnettu myös nimillä Minas Tirith ja Vergelmir. Nykyisekseen nimi vakiintui vuoden 1997 Within-demoon mennessä, ja kaksi vuotta myöhemmin tuon demon uudelleenäänitetty versio julkaistiin yhtyeen debyyttialbumina yhdysvaltalaisen The Laser’s Edge -levy-yhtiön kautta. Kitaristi Erik Ravn on yhtyeen ainoa jäljellä oleva alkuperäisjäsen, muut nykykokoonpanon jäsenistä ovat liittyneet yhtyeeseen 2000-luvulla.
Vaikka yhtye on ottanut nimensä Emily Brontën romaanista Humiseva harju, sen kappaleissa ei ole juuri viitteitä klassiseen kirjallisuuteen. Sen sijaan sanoituksissa on Tolkien-teemoja ja new age -tyyppistä mystiikkaa.
Sambian vaakuna

Sambian vaakuna on maan lipun ja kansallislaulun ohella Sambian kansallistunnus. Vaakuna hyväksyttiin käyttöön yhdessä maan lipun kanssa 24. lokakuuta 1964.
Sambian vaakunakilvessä on kuvattuna mustalla pohjalla kuusi aaltoilevaa hopeaista pystyviivaa. Kuvio, joka oli kuvattuna jo Pohjois-Rhodesian vaakunassa, esittää tyylitellysti Victorian putousten mustien kallionkielekkeiden yli virtailevaa vettä. Samalla vaakunakilpi muistuttaa Sambesijoesta, josta maa on saanut nimensä.
Vaakunakilven yläpuolella on kuvattuna ristikkäin olevat kuokka ja hakku, jotka kuvaavat maan maanviljelystä ja kaivostoimintaa. Niiden yläpuolella liitelee maan lipussakin kuvattu vapauden kotka, joka muistuttaa maan vapaudenkaipuusta ja tulevaisuudenuskosta. Vaakunakilpeä vartioivat kaksi afrikkalaista ihmishahmoa, oikealla punaiseen mekkoon puettu nainen ja oikealla vaaleanvihreään puseroon ja shortseihin puettu mies. He esittävät vertauskuvallisesti maan väestöä.
Vaakunan alapuolella on yhtä lailla vertauskuvallinen vihreä sademetsä, johon on kuvattu tehdas, seepra ja maissitähkä. Nämä kuvaavat maan luontoa, teollisuutta ja maanviljelystä. Alla olevassa nauhassa on teksti One Zambia, One Nation (”yksi Sambia, yksi kansakunta”).
Eino Lehtonen

Teatteri

Lehtonen aloitti näyttelijänuransa Hämeenlinnan Työväen Teatterissa 1946. Sittemmin hän työskenteli myös samaisen teatterin ohjaajana ja vuodesta 1965 johtajana. Teatterin nimi vaihtui vuonna 1956 Hämeenlinnan kaupunginteatteriksi.
Lehtosen varhaisia näyttämötehtäviä olivat muun muassa Tuomas (Klaus, Louhikon herra) ja Juhana Razelius (Rakas Wenander). Hänen myöhempiä roolejaan olivat muun muassa Tevje (Viulunsoittaja katolla), Pulma (Kesäyön unelma) ja Harpajov (Saituri). Lehtonen näytteli myös useissa suomalaisissa klassikoissa, kuten Väinö Linnan tekstiin perustuvassa kappaleessa Täällä Pohjantähden alla, jossa hän tulkitsi räätäli Halmeen osan. Kansannäytelmässä Pohjalaisia hänellä oli Saltun rooli.
Lehtosen ohjauksiin lukeutuivat muun muassa Kaksi sisarta, Sininen partio, Miehen kylkiluu ja Niskavuori-näytelmät.

Elokuvat ja televisio

Lehtonen näytteli myös muutamassa elokuvassa ja erinäisissä televisiotuotannoissa. Edvin Laineen 1955 ohjaamassa Tuntemattomassa sotilaassa Lehtonen näytteli pioneerivänrikkiä. Rauni Mollbergin elokuvassa Milka – elokuva tabuista hänellä oli kanttorin rooli. Lehtosen televisiorooleihin kuuluu muun muassa Ukonkuivuuvaaran isäntä televisiosarjassa Havukka-ahon ajattelija (1971) ja Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen televisionäytelmässä Pimeän päivän muisto (1977).

Perhesuhteet

Eino Lehtosen vanhemmat olivat kirvesmies Juha Jalmari Lehtonen ja Ida Karolina Aaltonen. Lehtosen aviopuoliso oli Vieno Orvokki Aalto. Hänellä on kaksi lasta, Anne-Maija (s. 1951) ja Hannu-Juhani (s. 1954).
Michael Angelis

Michael Angelis (s. 18. tammikuuta 1952) on brittiläinen näyttelijä. Hänellä on ollut lukuisia rooleja tv-sarjoissa. Hänen veljensä on näyttelijä Paul Angelis.
Rudy Soedjarwo

Rudianto "Rudy" Soedjarwo (s. 9. marraskuuta 1971) on indonesialainen elokuvaohjaaja. Hän syntyi Bogorissa, Länsi-Jaavalla. 
Soedjarwo tunnetaan muun muassa elokuvasta Ada Apa dengan Cinta? (2002), jonka nimi on itse asiassa sanaleikki; indonesian yleisnimi cinta merkitsee rakkautta, mutta Cinta on elokuvan päähenkilön nimi.
Šemuršan piiri

Šemuršan piiri (ven. Шемурши́нский райо́н, Šemuršinski raion, tšuvassiksi Шăмăршă районӗ, Šămăršă raionĕ) on paikallinen itsehallintoalue Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 799 neliökilometriä ja asukkaita on 15 000 henkeä (vuonna 2009).
Piiri sijaitsee Tšuvassian eteläosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Batyrevon piiriin, kaakossa ja etelässä Tatarstaniin ja Uljanovskin alueeseen sekä lännessä Alatyrin piiriin. Hallinnollinen keskus on Šemuršan kylä. Piiriin kuuluu 9 maalaiskuntaa.
Seutu kuuluu Tšuvassian tasankoon. Huomattavimmat joet ovat Suran sivujoki Bezdna sekä Svijagaan laskeva Karla. Piiri sijaitsee aro- ja metsäarovyöhykkeen rajalla. Pinta-alasta 61 % on metsää ja 33 % maatalousmaata.
Tärkein liikenneväylä on Tšeboksaryn ja Uljanovskin välinen A151-maantie. Piirikeskuksesta on tasavallan pääkaupunkiin matkaa 160 kilometriä.
Väestöstä 78,9 % on tšuvasseja, 11,1 % tataareja, 6,9 % venäläisiä ja 2,8 % mordvalaisia.
Tärkein elinkeino on maatalous, joka on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, sokerijuurikkaan ja perunan viljelyyn. Seudulla on myös pienimuotoista elintarvike- ja puunjalostusteollisuutta.
Piirilehtenä ilmestyy tšuvassin- ja venäjänkielinen Šămăršă hyparĕ.
Hannu Haapasalmi

Hannu Haapasalmi on entinen suomalainen nyrkkeilijä, ammatiltaan saneerausmies ja vahtimestari.
Haapasalmi edusti amatööriurallaan Seinäjoen Kehä-Jusseja. Hän saavutti SM-pronssia 75 kg:n sarjassa 1984 ja 1987 sekä 81 kg:n sarjassa 1990 ja 1992. Vuonna 1992 hän otteli voitokkaasti kaksi epävirallista ammattilaisottelua.
Haapasalmi valittiin Seinäjoen kaupunginvaltuustoon perussuomalaisten listoilta kunnallisvaaleissa 2008. Hänet tuomittiin heinäkuussa 2009 seitsemäksi kuukaudeksi ehdolliseen vankeuteen törkeästä petoksesta. Lokakuussa 2009 kaupunginvaltuusto päätti äänestyksen jälkeen, ettei häntä eroteta valtuustosta.
Enoch Sontonga

Enoch Mankayi Sontonga (1873 Uitenhage, Kapmaa – 18. huhtikuuta 1905) oli eteläafrikkalainen opettaja, maallikkosaarnaaja ja lauluntekijä, joka sävelsi nykyisen Etelä-Afrikan kansallislaulun osana olevan virren ”Nkosi Sikelel' iAfrika” (suom. Jumala siunaa Afrikkaa).
Sontonga kuului xhosa-heimon Mpinga-klaaniin. Arvellaan, että hän sai opettajakoulutuksen Lovedale-instituutissa ja että hänet lähetettiin myöhemmin metodistien lähetyskouluun Nancefieldiin Johannesburgin lähelle. Hän oli naimisissa Diana Mgqibisan kanssa, joka oli Etelä-Afrikan metodistikirkon merkittävän pastorin tytär.
Sontonga kirjoitti ”Nkosi Sikelel' iAfrikan” ensimmäisen säkeistön sanat vuonna 1897 ja myöhemmin samana vuonna sävelsi siihen melodian koulunsa kuoroa varten. Laulu esitettiin ensi kerran julkisesti metodistipappi Bowenin papiksivihkimisessä. 8. tammikuuta 1912 laulu esitettiin ANC:n edeltäjän, South African Native National Congressin, perustavan kokouksen päätösrukouksena.
Sontonga kuoli vain 32-vuotiaana 18. huhtikuuta 1905 ja hänen hautansa paikka unohtui. Vuonna 1994 Etelä-Afrikan kansallisten muistomerkkien lautakunta sai tietää, että hänet olisi mahdollisesti haudattu Johannesburgin Braamfonteinin hautausmaalle ja halusi paikantaa sen julistaakseen paikan kansalliseksi monumentiksi. Vaikeuksien jälkeen hauta saatiin paikannettua, ja 24. syyskuuta 1996 presidentti Mandela vihki paikalle pystytetyn muistomerkin ja Sontongalle myönnettiin Order of Meritorious Service -kunniamerkki.
Bagnoles-de-l'Orne-Normandie

Historia

Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016 kun kaksi kuntaa Bagnoles-de-l'Orne ja Saint-Michel-des-Andaines yhdistyivät.

Bagnoles-de-l’Ornen kylpylä ja kasino

Bagnoles-de-l'Orne on suosittu lomanviettopaikka, joka on tunnettu kylpylästään, kasinostaan sekä art deco -tyylisestä arkkitehtuuristaan. Paikkakunnan kuumia lähteitä on hyödynnetty jo keskiajalta lähtien.
Bagnoles-de-l’Ornen kylpylässä on aikojen kuluessa vieraillut useita hallitsijoita, poliitikkoja ja muita merkkihenkilöitä, kuten Romanian, Montenegron ja Kreikan kuninkaallisia, Alexandre Dumas vanhempi, marsalkka Pétain, Georges Pompidou ja Jacques Chirac. Vuonna 1937 fasistinen La Cagoule -järjestö murhasi Bagnoles-de-l’Ornen kylpylässä Espanjan sisällissodassa saamiaan vammoja hoidattaneen italialaisen sosialistin Carlo Rossellin. Samassa hyökkäyksessä sai surmansa myös hänen veljensä Nello Rosselli.
Lyhtykrotit

Lajit ja anatomia

Lyhtykrottien heimoon kuuluu 1 suku ja lähteestä riippuen 5–6 lajia, muun muassa kyhmylyhtykrotti (Melanocetus johnsonii). Lyhtykrottilajien naaraat ovat huomattavasti suurempia kuin koiraat ja voivat kasvaa noin 13,5 cm pitkiksi, kun koiraat saavuttavat suurimmillan noin 3 cm:n pituuden. Naaras on ruumiinrakenteeltaan pallomainen, ja pää ja suu ovat suuret. Ensimmäinen selkäevän ruoto on pidentynyt js sen päässä on valoa tuottava elin. Heimon kalojen hampaat ovat kookkaat ja terävät. Rintaevät ovat lyhyehköjen varsien päässä ja vatsaevät puuttuvat. Lyhtykrottien koiraat kiinnittyvät naaraaseen suullaan, mutta eivät elä naaraan loisina toisin kuin eräiden muiden krottikalojen heimojen lajit. Väriltään lyhtykrotit ovat tyypillisesti tumman ruskeita tai mustia.

Levinneisyys ja elintavat

Lyhtykrottilajeja tavataan erityisesti lämpimiltä alueilta Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne elävät yleensä yksittäin 600–4 790 metrin syvyydestä merenpinnasta.