google/wiki40b huggingface dataset:
Henry J. Kaiser

Henry John Kaiser (9. toukokuuta 1882 – 24. elokuuta 1967), oli amerikkalainen teollisuusyrittäjä, sekä nykyään Yhdysvaltain suurimman yleishyödyllisen terveyspalveluorganisaation, Kaiser Permanenten toinen perustaja.
Kaiserin yhtiöt rakensivat 1930-luvulla huomattavia teitä, siltoja ja patoja ja toisen maailmansodan aikana tunnettuja Liberty- ja Victory-luokan kuljetusaluksia. Sittemmin yhtymä Kaiser Industries Corp. (perustettu 1945) on valmistanut muun muassa autoja ja sementtiä. Yhtiökumppani Joseph W. Frazer siirtyi 1949 GM yhtiön palvelukseen. Autoja valmistettiin nimillä Kaiser, Frazer sekä Henry J, joka oli Henry J Kaiserin viimeinen yritys pelastaa Kaiser Auto yhtiö. Yhtiön tuotanto loppui Yhdysvalloissa 1955, minkä jälkeen valmistusta oli vielä Etelä-Amerikassa, kunnes sekin tuotanto 1960-luvulla myytiin Ford-Renaultille.
Vuonna 1945 Henry J. Kaiser ja lääkäri Sidney R. Garfield perustivat maailman ensimmäisen terveyden ylläpitämiseen keskittyneen organisaation (HMO), Kaiser Permanenten. Nykyään Kaiser Permanente on Yhdysvaltain suurin voittoa tavoittelematon terveydenhoito-organisaatio. Se toimii 10 osavaltiossa sekä District of Columbiassa. Sillä on 8,7 miljoonaa asiakasta, 134 000 työntekijää ja noin 37,8 miljardin dollarin vuotuinen liikevaihto.
Ydinalue

Ydinalueet ovat maantieteessä merkittäviä, usein globaaleja keskuksia, joiden vaikutusalueena ovat laajat alueet, kuten kokonainen maanosa tai koko maailma. Tällaisia ovat esimerkiksi suuret metropolit, kuten New York, Lontoo, Pariisi, Moskova ja Tokio tai laajemmat kokonaisuudet, kuten Ruhrin alue, USA tai Länsi-Eurooppa. Ydinalueet ovat merkittäviä tekijöitä politiikassa ja maailmankaupassa. Ne ovat tavallisesti vauraita, kehittyneitä, kaupungistuneita ja tiheään asuttuja. Ydinalueet ovat usein myös kulttuurin keskuksia, mistä on esimerkkinä länsimaisen kulttuurin globaali asema, joka näkyy niin musiikissa, urheilussa, pukeutumisessa kuin monella muulla elämän osa-alueella. Ydinalueen ulkopuolelle jäävät vaikutusalueet ja syrjäseudut eli periferiat, joista ne saavat raaka-aineita.
Arseni Tarkovski

Arseni Aleksandrovitš Tarkovski (ven. Арсений Александрович Тарковский; 25. kesäkuuta (J: 12. kesäkuuta) 1907 Jelisavetgrad – 27. toukokuuta 1989 Moskova) oli venäläinen runoilija ja kääntäjä. Hänen runoudellaan on keskeinen rooli hänen poikansa Andrei Tarkovskin ohjaamissa elokuvissa Peili ja  Stalker.
Berijev Be-4

Historia

Be-4:n kehitys käynnistyi mallinimellä KOR-2 yhtiön vuosina 1934–1935 suunnitellun KOR-1:n pohjalta, joka oli suunniteltu korvaamaan neuvostoalusten katapulttilaukaistavat Heinkel HD 55 -vesitasot. Huhtikuussa 1936 ensilentonsa lentäneen tyypin palveluskäyttö oli jäänyt varsin rajoittuneeksi sen kehnon merikelpoisuuden ja rakenteellisten ongelmien seurauksena. Kaikki alkutuotannon KOR-1-koneet oli määrättiin toimimaan alusten sijaan rannalta käsin Berijevin pyrkiessä korjaamaan niiden ongelmia. Ongelmistaan huolimatta tyyppiä valmistettiin noin 300 kappaletta vuoteen 1940 mennessä.
Ensimmäinen paranneltu KOR-2-mallin kone valmistui vuonna 1939. Tyyppi vapautettiin aseistamattomana laivastokäyttöön, mutta lentoonlähdöt täytyi edelleen suorittaa vedestä, sillä katapulttilähdöt kiellettiin. Paranneltua tyyppiä ehdittiin valmistaa vain pieni määrä ennen kuin saksalaiset valtasivat Berijevin tehtaan Taganrogissa syksyllä 1941.
Lloyd Arabella

Lloyd Arabella, Borgward Arabella, oli Borgwardiin kuuluvan bremeniläisen Lloyd Motorenwerke G.m.b.H. Bremenin etuvetoinen automalli, jota valmistettiin 1959–1963.

Ominaisuudet

Ajo-ominaisuudet ovat melko hyvät, Lloyd on suuntavakaa. Jousitus on kuitenkin melko kova. Sen moottori oli 0,9 litran 38 hv:n nelisylinterinen bokserimoottori.
Erich Übelacker suunnitteli Arabellan vesijäähdytteisen nelisylinterisen bokserimoottorin. Moottori on nelitahtinen ja sen iskutilavuus on 897 cm³. Suurin teho 28 kW /4800 r/min (38 hv, DIN). Suurin vääntömomentti 61 Nm /2500 r/min. Vaihteita on neljä ja ne kaikki on synkronoitu paitsi peruutusvaihde on synkronoimaton.
Sisätilat ovat takana melko ahtaat, korkeus ja jalkatilat ovat niukat. Arabella rekisteröitiin Suomessa vain neljälle. Matkatavarasäiliö on varsin iso. Tavaratilaan pääsee käsiksi kääntämällä takaistuimen eteen.
Tekniikan Maailman 5/1960 koeajossa Lloyd Arabella kiihtyi 0-50 km/t 6,8 sekunnissa, 0-80 km/t 16,8 sekunnissa ja 0-100 km/t 30,4 sekunnissa. Huippunopeus on 120 km/t.
Tekniikan maailmassa 5/1960 toimittaja kirjoitti siitä, että se on luokassaan kärkipäässä Saksassa ja pudottaa laudalta Volkswagenin. Yritys meni kuitenkin konkurssiin liian pienten tuotantomäärien ja siitä johtuvien korkeiden hintojen vuoksi. Arabellan hinta vuonna 1960 oli Suomessa 680 000 mk (noin 15 800 euroa).
BRCA1

BRCA1 on tuumorisuppressorigeeni, jonka tietyt mutaatiot johtavat altistumiseen rinta- ja munasarjasyöville. Ne kasvattavat myös miesten rintasyöpävaaraa ja voivat nostaa muidenkin syöpien riskejä. Rintasyöpään sairastuu noin 60 % naisista, joilla on haitallinen mutaatio BRCA1- tai BRCA2-geenissä. 15–40 % sairastuu munasarjasyöpään.
Geeni on 17. kromosomissa ja osallistuu DNA:n virheiden korjaukseen.
Mir Sultan Khan

Mir Sultan Khan (1905 – 1966) oli intialainen shakinpelaaja. Hän oli yksi Aasian vahvimmista pelaajista omana aikanaan. Hän oli myös ensimmäinen huomattava aasialainen pelaaja Euroopassa sitten Abu-Bakr Muhammad ben Yahya as-Sulin.
Sultan Khan muutti Intiasta Britanniaan, jossa hän voitti shakin britannianmestaruuden vuosina 1929, 1932 ja 1933 sekä pelasi Englannin joukkueessa shakkiolympialaisissa vuosina 1930, 1931 ja 1933.
Sultan Khan oli myös yksi harvoista pelaajista, joilla oli positiivinen tulos José Raúl Capablancaa vastaan.
Wilhelm Bolin

Andreas Wilhelm Bolin (2. elokuuta 1835 Kivisaari, Inkerinmaa/Pietari – 16. kesäkuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen filosofi. 
Bolinin vanhemmat olivat pietarilainen kauppias Karl Edvard Bolin ja Ernestine Katarina Römpler. Hän kävi Pietarin saksalaista St. Petrin koulua ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1852. Bolin valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1857, filosofian lisensiaatiksi 1860 ja filosofian tohtoriksi 1864. Hänestä tuli riemumaisteri 1907. 
Bolin toimi Helsingin yliopiston kirjaston ylimääräisenä amanuenssina vuodesta 1862 ja filosofian dosenttina vuodesta  1865. Hän oli vt. professorina 1865–1868, ylimääräisenä filosofian professorina 1870 ja yliopiston kirjastonhoitajana vuodesta 1873 aina vuoteen 1912 saakka. Hän oli Ludwig Feuerbachin, Ludwig Anzengruberin sekä Paul Heysen ystävä ja edusti filosofisesti materialismia ja positivismia. 
Bolin toimi myös teatterialalla ja johti Svenska Teaternia 1883–1887. Bolin kuului Suomessa tuhkauslaitostoiminnan alkuunpanijoihin.
Bolin kirjoitti ruotsiksi ja saksaksi.
Marius Grigonis

Ura

Grigonis aloitti pelaajauransa kotimaassaan ja siirtyi sittemmin Espanjaan. Hän voitti vuonna 2017 CB 1939 Canariasin joukkueessa Mestarien liigan mestaruuden ja nimettiin turnauksen finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi. Grigonis on edustanut myös Liettuan miesten maajoukkuetta ja kuului maan seitsemänneksi sijoittuneeseen joukkueeseen Rion kesäolympialaisissa 2016.
Andrea de Cesaris

F1-uran alku

De Cesaris ajoi debyytissään vuoden 1980 Kanadan GP:ssä lähes kilpailukyvyttömällä Alfa Romeolla kahdeksanteen ruutuun. Ensimmäinen kisa päättyi moottorin hajottua jo kahdeksannella kierroksella. Seuraavassa kilpailussa, USA:n GP:ssä de Cesaris lähti ruudusta 10 ja kisa päättyi jo kolmannella kierroksella. Heikosta menestyksestä huolimatta nuori italialainen pääsi seuraavaksi kaudeksi vuonna 1974 valmistajien maailmanmestaruuden voittaneeseen McLaren-talliin. McLarenille pääsyä helpottivat de Cesariksen yhteydet Marlboroon, McLarenin pääsponsoriin.

1980-luku

De Cesariksen yhden kauden kestänyt ura McLarenilla oli katastrofi. Italialainen avasi pistetilinsä kauden neljännessä kilpailussa ajettuaan kuudenneksi, mutta se jäi myös kauden ainoaksi pisteeksi, tallikaveri John Watsonin 27 pistettä vastaan. Osittain de Cesariksen huonon pistesaaliin takia McLaren jäi tallien MM-pisteissä vasta kuudenneksi. Saatuaan potkut tallista, de Cesaris palasi Alfa Romeolle. Paluuvuosi 1982 oli parempi. De Cesaris ajoi uransa ensimmäisen (ja ainoan) paalupaikan Länsi-Yhdysvaltain GP:ssä ja ensimmäisen palkintopallisijansa Monacon GP:ssä samana vuonna, mutta siitä huolimatta pisteitä kertyi vain viisi kappaletta. Seuraava kausi 1983 oli vielä parempi kuin edellinen: de Cesaris ajoi uransa ainoan kilpailun nopeimman kierroksen Belgian GP:ssä ja oli kilpailun toinen Etelä-Afrikassa ja Saksassa sekä keräsi kaikkiaan 15 pistettä, jotka riittivät sarjan kymmenenteen tilaan.
Kaudelle 1984 de Cesaris siirtyi Ligierille, jolla oli käytössään kunnolliset Renault'n moottorit. Ligierillä menestystä ei kuitenkaan tullut kovin paljoa, sillä pisteitä kumpanakin vuonna kertyi vain yhteensä kuusi kappaletta.
Kaudella 1986 de Cesaris ajoi Minardilla jääden täysin ilman pisteitä, mikä oli helppo arvata Minardin edellisen kauden menestyksen perusteella. De Cesaris lähti Minardilta kaudeksi 1987 Brabhamille, jolla hän ajoi uransa neljännen palkintokorokepaikan Belgiassa, jossa hän oli kolmas. Kisasta hankitut neljä pistettä jäivät kauden ainoiksi ja tuloksen takia hän joutui lähtemään tallista. 
1988 de Cesaris istui Rial-tallin auton ratissa ja metsästi kolme pistettä. Kausina 1989-1990 hän ajoi Scuderia Italian Dallara-autoa, jolla hän saavutti uransa viimeisen palkintokorokesijan.

1990-luku ja viimeiset vuodet Formula ykkösissä

Kaudella 1991 de Cesaris ajoi Jordania, tuloksena yhdeksän pistettä. Seuraavalla kaudella Jordan vaihtui Tyrrelliin, jossa hän saavutti ensimmäisellä kaudellaan kahdeksan MM-pistettä. Seuraavalla kaudella ei pisteitä herunut tallin kamppaillessa Yamahan moottoreiden kanssa. Viimeisen vuotensa 1994 de Cesaris ajoi jälleen Jordanilla, tuuraten alkukaudella Eddie Irvinea, joka oli saanut parin kilpailun kiellon avauskisassa Brasiliassa aiheuttamastaan 4 auton kolarista. Karl Wendlingerin loukkaannuttua Monacon GP:n harjoituksissa tuli de Cesaris korvaamaan häntä Sauberille, saavuttaen pari pistettä. Loppukaudesta 1994 de Cesaris sai luovuttaa paikkansa Sauberilla Benettonilta lähteneelle JJ Lehdolle.
Roberto Roberti

Roberto Roberti (oikealta nimeltään Vincenzo Leone, 5. huhtikuuta 1879 Torella dei Lombardi, Avellinon maakunta – 6. maaliskuuta 1959 Rooma) oli italialainen mykkäelokuvien ohjaaja ja näyttelijä.
Napolissa teatterinäyttelijänä työskennellyt Roberti palkattiin vuonna 1912 Aquila Filmsille, jossa hän ohjasi seikkailuelokuvia ja melodraamoja. Vuonna 1917 Roberti työskenteli Francesca Bertinin kanssa Caesar Filmillä. Oltuaan vähän aikaa Itala Filmillä hänestä tuli Bertinin pääohjaaja vuosina 1918–1921. 1920-luvun jälkeen Roberti ohjasi vain muutamia elokuvia. Hän ja Bertini olivat spagettiwesterneistään tunnetun Sergio Leonen vanhemmat.
T. I. Itkonen

Nuoruus

Toivo Immanuel Itkosen isä oli Pulkkilan kappalainen Lauri Arvid Itkonen (1865–1925). Toivo oli perheen kolmas lapsi. Itkosten kuusilapsinen perhe muutti Inariin kevättalvella 1899, kun Lauri Itkonen valittiin Inarin kirkkoherraksi. Toivo sai Inarissa ensin kotiopetusta ja siirtyi 1901 Oulun lyseoon, josta hän pääsi ylioppilaaksi 1910.

Opiskelu ja ura

Hän suoritti Helsingin yliopistossa filosofian kandidaatin tutkinnon 1913, lisensiaatin tutkinnon 1916 ja väitteli tohtoriksi 1923. Muinaistieteellisessä toimikunnan amanuenssina Itkonen työskenteli 1919–1932, intendenttinä 1932–1935 ja koko toimikunnan osastonjohtajana 1935–1955. Hän oli myös Suomen muinaismuistoyhdistyksen sihteerinä 1920–1933, Lapin sivistysseuran johtokunnan jäsenenä 1934–1961 sekä jäsenenä Suomen tiedeakatemiassa vuodesta 1947.
Itkonen teki vuosina 1911–1949 aikana yhdeksän tutkimusretkeä Lappiin. Hän teki myös tutkimusmatkan Keski-Eurooppaan vuonna 1929, Skandinaviaanan 1931 ja 1947 sekä Italiaan 1955.
Itkonen kirjoitti uransa aikana useita teoksia. Hän toimitti 1917 Inarinlappalaista kansantietoutta -nimisen teoksen A. V. Koskimiehen vuonna 1886 keräämän materiaalin pohjalta. Vaikka hän ei tehnyt matkoja Venäjälle, hän kirjoitti muiden tutkimusmatkailijoiden aineiston pohjalta teoksen Suomensukuiset kansat (1921), jossa hän esitteli tasapuolisesti kansojen esineellistä, yhteiskunnallista ja henkistä kulttuuria sekä historiaa.
Itkosen kaksiosainen Suomen lappalaiset vuoteen 1945 ilmestyi 1948. Siinä hän kirjoitti porolappalaisten nomadismista ja metsälappalaisten vuotuista asuin- ja pyyntipaikkakiertoa. Lapin-matkojensa pohjalta Itkonen teki myös kaksiosaisen koltansaamen sanakirjan Koltan- ja kuolanlapin sanakirja.

Perhe

Toivo Itkonen oli naimisissa Iina Amanda Seppäsen kanssa. Heillä oli kolme lasta Terho, Marja ja Kerttu.
Toivo Itkosella oli yhteensä 12 sisarusta. Heistä tunnetuimmat olivat varatuomari ja Inarin Juutuansuun kivikautisten kotapaikkojen löytäjä Lauri Ilmari Itkonen, Inarin kirkkoherra ja Saamelaisten kristillisen kansanopiston rehtori Tuomo Itkonen sekä akateemikko Erkki Itkonen.
Hei, rillumarei!

Juoni

Severi Suhonen matkustaa junalla etelään katsomaan "sivistystä". Matkalla hän astuu junasta Seinäjoeksi luulemallaan pysäkillä käydäkseen asemaravintolassa. Juna kuitenkin yllättäen lähteekin jättäen Severin juoksemaan perään. Jalan Helsinkiin matkattuaan ja radanvarren taloista ruokaa saatuaan Severi käy parturissa siistimässä itsensä. Hän ajautuu vanhantavaran kauppaan jota ylläpitävän pariskunnan luokse hän asettuu oleilemaan. Tullihuutokaupasta hän sattumalta huutaa luokattoman töherryksen joka kuitenkin miellyttää häntä sen muistuttaessa maisemaa Alatölviöllä. Tökerö maalaus on kuitenkin hämäystä, sen alla on oikea arvotaulu. Tätä maalausta elokuvan konnajoukkio yrittää Severiltä saada lopun elokuvan ajan.

Arviot

Reino Helismaa harmistui elokuvan Rovaniemen markkinoilla kritiikeissä saamasta kohtelusta niin, että käsikirjoitti tämän elokuvan lähinnä kostoksi kriitikoille. Siihen elokuva kriitikon mukaan kompastuukin, ja kiukku lamauttaa huumorin. Toinenkin kriitikko on havainnut farssin käsikirjoituksen kaunaisuuden.
Hermann Gmeiner

Hermann Gmeiner (23. kesäkuuta 1919 Vorarlberg, Itävalta – 26. huhtikuuta 1986 Innsbruck) oli itävaltalainen SOS-Lapsikylien perustaja.
Gmeiner taisteli toisessa maailmansodassa Venäjällä ja joutui sodan jälkeen kohtaamaan paljon sotaorpoja ja kodittomia lapsia toimiessaan sosiaalityöntekijänä. Tuolloin hänelle syntyi ajatus SOS-lapsikylästä, jonka hän perusti vuonna 1949. Ensimmäinen kylä perustettiin Imstin kaupunkiin Tiroliin osavaltiossa Itävallassa. Gmeiner omisti koko elämänsä lapsikylien kehittämiselle.
Gmeiner sai elämäntyöstään tanskalaisen Sonning-palkinnon vuonna 1979. Hän kuoli syöpään vuonna 1986 ja hänet haudattiin ensimmäiseen lapsikylään Itävallassa.
Bert Jansch

Herbert "Bert" Jansch (3. marraskuuta 1943 Glasgow, Iso-Britannia – 5. lokakuuta 2011) oli saksalaista sukujuurta oleva skotlantilainen folk-muusikko ja Pentanglen perustajajäsen. Hän sai mainetta Lontoossa 1960-luvulla akustisena kitaristina ja laulaja-lauluntekijänä. Hän levytti ainakin 25 albumia ja kiersi ahkerasti 1960-luvulta 2000-luvulle.
Jansch oli johtava hahmo brittiläisen folkmusiikin nousussa 1960-luvulla. Hän kiersi folk-klubeja ja levytti muutamia sooloalbumeja sekä teki yhteistyötä muiden muusikoiden kuten John Renbournin ja Anne Briggsin kanssa. Hän liittyi Pentangleen 1968 ja kiersi ja levytti yhtyeen kanssa sen hajoamiseen saakka 1972. Sen jälkeen hän piti muutaman vuoden tauon musiikin suhteen, ennen kuin palasi 1970-luvulla muutamiin projekteihin muiden muusikoiden kanssa. Hän liittyi uudistuneeseen Pentangleen 1980-luvun alussa ja pysyi jäsenenä koko ajan vuoteen 1995, vaikka yhtyeessä tehtiin henkilömuutoksia. Sooloartistina Jansch jatkoi kuolemaansa saakka.
Jansch on antanut vaikutteita esimerkiksi muusikoille Paul Simon, Johnny Marr, Bernard Butler, Jimmy Page, Nick Drake, Graham Coxon, Donovan, Neil Young ja Devendra Banhart. BBC on palkinnut hänet kaksi kertaa, sooloartistina elämäntyöpalkinnolla Folk Awards vuonna 2001 ja Pentanglen jäsenenä vuonna 2007.
Vuonna 2011 Janscsh esiintyi vielä Pentanglen yhteiskeikalla sekä Neil Youngin kanssa.
Jansch kuoli 67-vuotiaana 5. lokakuuta 2011 hoitokodissa Hampsteadissa sairastettuaan pitkään keuhkosyöpää.
Santamäki (Kempele)

Santamäki on asutusalue Kempeleessä.
Nimensä alue on saanut vanhasta hiekanottopaikasta, joka nykyisin toimii Oulun seudun ammattiopiston Kempeleen yksikön ajoharjoitteluratana. Santamäen alue rajoittuu pohjoisessa Ollilaan ja Kirkonseutuun, idässä Ollakkaan, etelässä Niittyrantaan ja lännessä Sarkkirantaan.
Santamäen alue on pääasiassa omakoti- ja rivitaloja käsittävä lähiötyylinen asutusalue, jonka rakentaminen on alkanut 1970-luvulla. Alueelle ollaan rakentamassa lähivuosien aikana kerrostaloja.
Alueella sijaitsee peruskoulu, jonka yhteydessä nykyään on myös päiväkoti. Koulurakennus avattiin vuonna 1989. Alun perin uuden koulun sijoituspaikkoja olivat muun muassa keskustaajamassa sijainnut jo edesmennyt urheilukenttä, ja Ristisuon alue.
Delfin Basket

Delfin Basket on jokakesäinen ympäri Tamperetta pelattava, Tampereen Pyrinnön ja Raholan Pyrkivän järjestämä Suomen suurimpiin lukeutuva koripalloturnaus. Sitä pidetään uuden koripallokauden avajaistapahtumana. Vuoden 2015 Delfin Basket oli 273 joukkueellaan ja noin 3 000 pelaajallaan historian suurin.
Delfin Basket järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1988 53 joukkueen voimin. Turnauksen perustamisen taustalla olivat Teuvo Tuominen, Jarmo Rantanen ja Erkki Axen. Se kasvoi nopeasti Suomen suurimmaksi: vuonna 1990 turnaukseen osallistui jo yli sata ja vuonna 1997 yli 200 joukkuetta. Vuonna 1994 mukana oli myös 43 joukkuetta ulkomailta. Ulkomaisia joukkueita on osallistunut Delfin Basketiin muun muassa Ruotsista, Virosta, Latviasta, Venäjältä, Puolasta, Englannista, Taiwanista ja Israelista. Turnauksen kuuluisimpien junioriosallistujien joukkoon kuuluvat muun muassa Hanno Möttölä, Damon Stoudamire ja Teemu Rannikko. Vuonna 2016 Delfin Basketissa pelattiin ensimmäisen kerran myös kehitysvammaisten pelaajien ja partneripelaajien unified-koripallo-otteluita.
Turnauksen yhteydessä Tampereella on pelattu myös juniorimaaotteluita ja Suomen miesten maaotteluita, joihin Delfin Basketiin aikaisin ilmoittautuneet ovat myös päässeet katsojiksi. Vuonna 2015 Suomi voitti loppuunmyydyssä Hakametsässä hallinneen Euroopan mestarin, kuukausi myöhemmin EM-pronssia voittaneen Ranskan, ja vuonna 2016 se voitti Belgian.
Valkola

Valkola on kylä Laukaan kunnassa Keski-Suomessa. 
Valkolan kylä sijaitsee Vatian järven ja Peurunkajärven välisellä alueella, lähellä Peurungan kuntoutuslaitosta. Valkolassa on myös voimakkasti laajentunut kalanviljelylaitos ja kylän tunnetuin nähtävyys on Hitonhauta. Kylässä on suuri, yli 100-vuotias kyläkoulu ja toimiva Valkolan kyläyhdistys.
Ihlas Bebou

Ihlas Bebou (s. 23. huhtikuuta 1994) on togolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Hoffenheimia. Hän on pelannut Togon maajoukkueessa 12 ottelua.
Bebou nousi saksalaisseura Fortuna Düsseldorfin junioreista 2. Bundesliigassa pelaavaan edustusjoukkueeseen ensi kerran syyskuussa 2013. Vammat pitivät hänet toista vuotta sivussa kentiltä ja hän pelasi toisen ottelunsa edustusjoukkueessa vasta maaliskuussa 2015. Elokuussa 2017 hän siirtyi Bundesliigassa pelaavaan Hannoverin joukkueeseen, jossa hän kahden kauden aikana pelasi 42 liigaottelua ja teki niissä yhdeksän maalia. Kesällä 2019 Bebou siirtyi Hoffenheimiin, jossa hän on kauden 2019–2020 alusta alkaen kuulunut vakiokokoonpanoon.
Bebou pelasi Togon maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2016 vierasottelussa Djiboutia vastaan. Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2017 hän pelasi täyden ajan joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa. Syyskuun 2019 loppuun mennessä hän on pelannut 12 maaottelua. Yhtään maaottelumaalia hän ei ole tehnyt.
Ivan Dzeržinski

Ivan Ivanovitš Dzeržinski (ven. Иван Иванович Дзержинский; 9. huhtikuuta (J: 27. maaliskuuta) 1909 Tambov – 18. tammikuuta 1978 Leningrad) oli venäläinen säveltäjä ja pianisti. Dzeržinski tunnetaan erityisesti isänmaallisista ja propagandistisista sävellyksistään. Ennen kaikkea ooppera Hiljaa virtaa Don (1936) nousi Neuvostoliitossa vallanpitäjien suosioon ja se nostettiin esikuvaksi uudesta neuvostotaiteesta vastakohdaksi Dmitri Šostakovitšin Mtsenskin kihlakunnan lady Macbethille. Muita hänen teoksiaan ovat myös Mihail Šolohovin romaaniin perustuva ooppera Uudisraivaajat sekä kolme pianokonserttoa, orkesteriteoksia ja elokuva- ja teatterimusiikkia.
Rich Eisen

Richard ”Rich” Eisen (s. 24. kesäkuuta 1969 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen urheilutoimittaja ja televisiojuontaja. Hän on vuodesta 2003 työskennellyt amerikkalaisen jalkapallon NFL-liigan omalla kanavalla, NFL Networkilla.
Ennen NFL Networkin palkkalistoille siirtymistä Eisen toimi vuosina 1996-2003 televisioankkurina ESPN-kanavalla, tavallisesti Stuart Scottin parina. Hän on myös toiminut yhtenä US Open -tennisturnauksen selostajana CBS-kanavan lähteyksissä.
Urheilun lisäksi Eisen on juontanut TNT-kaapelikanavalla The Great Escape -realityohjelmaa.
VfL Gummersbach

Seura

Seura perustettiin 3. maaliskuuta 1861 nimellä Gummersbacher Turnverein. Vuoden 1937 aikoihin monet lähialueen seurat fuusioituivat Gummersbacherin kanssa, jonka takia nimeksi vaihdettiin VfL Gummersbach von 1861. Toisen maailmansodan jälkeen seura perustettiin uudelleen.

Käsipallojaosto

Käsipallo joukkue perustettiin vuonna 1923. Ensimmäinen Saksan mestaruus tuli vuonna 1966. Seuran kulta-aikaa olivat vuodet 1966-1991, jolloin se voitti 12 Saksan mestaruutta. Ensimmäisen Euroopan mestaruuden joukkue voitti vuonna 1967, kun se kaatoi finaalissa Dukla Prahan. Vuosina 1970 ja 1971 joukkue voitti Euroopan mestaruuden uudestaan, ensin se kaatoi finaalissa SC Dynamo Berlinin ja vuotta myöhemmin Steaua Bucureşti Handballin. Viimeisimmän Euroopan mestaruuden seura voitti vuonna 1983, jolloin se voitti TsSKA Moskovan. Viimeisen Saksan mestaruuden joukkue voitti 1991, tällöin finaalivastuksena oli SC Magdeburg Gladiators
Vuonna 1997 seuralla oli taloudellisia vaikeuksia. Pelaajat joutuivat osittain luopumaan palkoistaan, jotta joukkue olisi säilynyt. Tämän johdosta perutettiin VfL Handball Gummersbach, joka huolehtisi seuran taloudellisesta tasapainosta.
Jouni Kemppainen

Jouni Kemppainen  on suomalainen toimittaja ja viestintäalan ammattilainen, koulutukseltaan filosofian maisteri. Vuodesta 2016 hän on toiminut Maaseudun Tulevaisuuden päätoimittajana. 
Kemppainen on kotoisin Huittisista. Äitinsä puolelta hänellä on karjalaisia sukujuuria Viipurin läänin Pyhäjärveltä, isänsä kautta puolestaan Savosta. Hän aloitti vuonna 1983 historian opinnot Turun yliopistossa ja luki myös viestintää ja kasvatustiedettä. Nykyään hän asuu Kirkkonummella. 
Kemppainen on aiemmin työskennellyt toimittajana  vuodesta 1984 lähtien, ensin Turun Sanomissa, sitten 20 vuotta Yleisradiossa, televisiouutisten taloustoimittajana 1994–1999, sen jälkeen Yle Uutisten toimituspäällikkönä ja 2006–2014 uutispäätoimittajana. Marraskuusta 2014 Kemppainen työskenteli Elinkeinoelämän keskusliiton viestintäjohtajana. Hänelle on myönnetty pitkästä media-alan työstään Suomen Valkoisen ruusun ritarimerkki joulukuussa 2018 sekä Sotaveteraaniliiton ansiomitali sotaveteraanityön hyväksi tehdystä työstä maaliskuussa 2019.  
Kemppainen on vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa sitoutumattomana ehdokkaana Keskustan listalta. Hän on kertonut ehdokkuutensa perusteeksi halun puolustaa maaseutua ja vastustaa populismia. Kemppainen on ottanut kantaa myös kotimaisen ruoantuotannon, ilmastonmuutoksen torjunnan sekä maaseudun elinvoimaisuuden puolesta. Hän myös kannattaa metsänomistajille hiilensidonnasta maksettavia korvauksia ja tahtoo Euroopan unionilta toimia fossiilisten polttoaineiden käytön vähentämiseksi.