Tromssan lääni

Vuoret

Tromssan lääni on kauttaaltaan suhteellisen vuoristoista aluetta. Monin paikoin vuoret ovat hyvin jyrkkiä ja niiden väleissä on kapeita laaksoja, joiden pohjalla virtaa jokia. Toisin paikoin ylhäällä vuorilla on myös jäätiköitä, ja läänin korkein kohta Jiehkkevárri (1 833 m) on erään jäätikön laki. Jiehkkevárri sijaitsee Lyngenin niemimaalla ja on osa Lyngsalpene-vuoristoa, jossa ovat läänin muutkin korkeimmat huiput. Muuallakin läänissä rannikoiden jyrkät ja teräväpiirteiset vuoret kohoavat suoraan merenpinnasta satojen metrien ja jopa yli 1 000 metrin korkeuteen. Vuoret antavat suojaa pitkin vuonoja oleville vihreille laitumille. Sisämaan laajoissa laaksoissa vuorten rinteitä päällystävät koivumetsät. Lähellä läänin itäisiä rajaseutuja vuorten keskimääräinen profiili muuttuu jonkin verran rannikkovuoria pyöreämmäksi.
Paikallisen kansanperinteen mukaan vuoret ovat peikkoja, jotka ovat auringon paisteessa jähmettyneet kiveksi. Näin on selitetty monien vuorten erikoisia muotoja tai hahmoja. Eräs läänin tunnetuista teräväpiirteisistä vuorimuodostumista on Senjan saaren ulkorannikolla sijaitseva Okshornan (”Djevelens tanngard”, suom. ”paholaisen leuka”), jonka jyrkät ja keihäsmäiset huiput nousevat satoja metrejä suoraan merestä. Toisenlainen tunnettu vuorenhuippu on 1 238 metriä korkea Tromsdalstinden, jonka pyöreähkö laki kohoaa Tromsdalen-laakson perukalla, Tromssan kaupungin taustalla.
Tromssan alppiklubilla (Troms Turlag) on 650 kilometriä merkittyjä retkeilyreittejä ympäri lääniä.

Luonto

Asutusalueiden ulkopuolella on laajoja ja käytännössä koskemattomia erämaa-alueita. Vuorten alempia irtokivirinteitä päällystävät tyypillisesti koivumetsät. Erityisen rikkaan kasviston omaavat alueen liitukivivuoret. Läänin tunnuskukka on niittykullero (Trollius europaeus).
Läänin alueella liikkuvia suurpetoeläimiä ovat susi (Canis lupus), karhu (Ursus arctos), ilves (Lynx lynx) ja ahma (Gulo gulo). Euroopan suurin merikotkien (Haliaeetus albicilla) pesäke sijaitsee Nord-Fugløyan saarella, läänin pohjoisosassa. Muutoin rikkaan linnuston omaavat esimerkiksi erämaiden kosteikot. Kaloja on runsaasti sekä alueen järvi- että merivesissä. Tunnetuin alueen pyydetyistä merikaloista lienee turska (Gadus morhua). Muita pyyntikaloja ovat seiti (Pollachius virens), ruijanpallas (Hippoglossus hippoglossus), puna-ahven (Sebastes marinus), kolja (Melanogrammus aeglefinus), kissakala (Anarhichas lupus) ja merikrotti (Lophius piscatorius). Vaeltavista kaloista lohet ovat yleisiä joissakin läänin joissa. Muita alueen tunnettuja vaeltavia kaloja ovat merinieriä ja meritaimen (Salmo trutta trutta). Laajimmalle levinnyt vaeltamaton makean veden kala on nieriä (Salvelinus alpinus) ja sitä tavataan järvistä kaikkialla läänissä. Myös taimenia (Salmo trutta) tavataan monista alueen järvistä. Lisäksi haukia (Esox lucius), ahvenia (Perca fluviatilis), harjuksia (Thymallus thymallus), siikoja (Coregonus lavaretus) ja mateita ​​(Lota lota) löytyy joistakin järvistä ja joista, mutta ne eivät ole yhtä yleisiä kuin edelliset.

Historia

Läänin vanhimmat jäljet ihmisasutuksesta ovat yli 10 000 vuotta vanhoja ja juontavat juurensa paimentolaiskulttuuriin. Läänistä on löydetty myös maailman pohjoisimpia merkkejä viikinkien ajalta. Runsaat meren antimet yhdistettynä paikalliseen maanviljelyyn loivat perustan Tromssan läänin alueen ensimmäiselle pysyvälle asutukselle. Alkuperäinen saamelaisväestö on pitkään hyödyntänyt rantoja porotokkiensa kesälaitumina. Talvella taas poroja on laidunnettu sisämaassa Suomen ja Ruotsin raja-alueilla. Etelämpää, kuten Gudbrandsdalenista, kotoisin olleet maanviljelijät veivät omaa viljelykulttuuriaan kohti pohjoista asuttaessaan Tromssan läänin sisäosia. Lääniä asuttivat myös suomalaisperäiset kveenit, mikä näkyy joidenkin paikkojen rakennustyylissä ja kulttuurissa.

Liikenne

Läänin vilkkaimmat tiet autoliikenteelle ovat läänin halki kulkeva Eurooppatie 6 ja Suomesta Tromssaan kulkeva Eurooppatie 8. E6 on eräs koko Norjan pääteistä ja yhdistää esimerkiksi Tromssan läänin sekä pohjoisempaan Finnmarkin lääniin että eteläisempään Nordlandin lääniin. E8 on läänin ainut suoraan Suomen puolelle johtava tie. Tämä Tromssaan päättyvä tie kulkee Paatsivuonossa (norj. Balsfjord) sijaitsevan Nordkjosbotnin ja Omasvuonossa (norj. Storfjord) sijaitsevan Yykeänperän (norj. Skibotn) läheisen risteyksen välisen matkan samaa reittiä E6-tien kanssa ja kääntyy risteyksestä kohti Kilpisjärveä ja Suomea. Seuraavaksi lähimmät Suomeen johtavat tiet kulkevat Finnmarkin läänin puolelta. Ruotsiin Tromssan läänistä ei johda yhtäkään suoraa tietä, vaan lähimmät Ruotsin risteykset ovat joko Nordlandin läänin puolella tai Suomen Enontekiössä. Kuten muuallakin Norjassa, on Tromssan läänissäkin runsaasti eri paikkoihin johtavia pistotietyyppisiä tai lenkkejä tekeviä lääninteitä (norj. Fylkesvei). Lääninteitä pienemmät tiet eivät yleensä ole enää asvaltoituja.
Vuoristoisesta maastosta johtuen osalle teistä on rakennettu maantietunneleita, jotka alittavat rannikoiden jyrkkiä vuorenseinämiä tai puhkaisevat teitä kokonaisten vuorijonojen läpi, jolloin tietyt tunnelit voivat olla useita kilometrejä pitkiä. Joissakin paikoissa osa teistä on rakennettu kulkemaan säännöllisesti kulkevien autolauttayhteyksien kautta, jolloin esimerkiksi leveän vuonon poikki ei ole tarvinnut rakentaa erittäin pitkää siltaa tai merenpohjan alittavaa tunnelia (usein tällaiset vaihtoehdot ovat poissuljettuja vuonojen syvyyden vuoksi). Norjan rannikon pisintä lauttareittiä kulkevat Hurtigruten-laivat pysähtyvät neljässä Tromssan läänin satamassa, jotka sijaitsevat Kieruassa (norj. Skjervøy), Tromssassa (norj. Tromsø), Finnsnesissä ja Harstadissa.
Norjan rannikkoalueilla asuville tyypilliseen tapaan, vesialueiden läheisyydestä johtuen, paikalliset saattavat liikkua myös jonkin verran veneillä, sillä jotkin saarilla sijaitsevista tai vuorten ympäröimistä rantapaikoista ovat maantieyhteyksien ulkopuolella.