google/wiki40b huggingface dataset:
Kokemäenjoenlaakson aluesuunnitelma

Kokemäenjoenlaakson aluesuunnitelma on arkkitehti Alvar Aallon vuonna 1942 valmistunut Kokemäenjokilaakson maankäyttöä käsitellyt suunnitelma. Se oli ensimmäinen Suomessa laadittu seutusuunnitelma.

Aloite ja hankkeen käynnistyminen

Suunnitelman alullepanijana oli vuonna 1940 A. Ahlström Osakeyhtiön silloinen pääjohtaja Harry Gullichsen, joka oli kiinnostunut talvisodassa menetettyjen alueiden teollisuuslaitosten sijoittamisesta Satakuntaan. Hänen aloitteestaan käynnistettiin yhteistyö Porin kaupungin sekä Porin maalaiskunnan, Noormarkun, Kullaan, Ulvilan, Nakkilan, Harjavallan ja Kokemäen kuntien edustajien kesken. Seutukaava tilattiin vielä samana vuonna Gullichsenin suosittelemalta Alvar Aallolta, joka oli aikaisemmin suunnitellut useita kohteita Ahlström-yhtiöille eri puolille maata. Aallon suunnitelman esikuvana kerrotaan olleen Yhdysvaltojen 1930-luvun New Dealin yhteydessä syntyneen Tennessee Valley Authorityn.

Sisältö

Vuonna 1942 valmistunut aluesuunnitelma sisältää selostuksen karttaliitteineen alueesta, joka ulottuu jokea seuraten Kokemäeltä aina 60 kilometrin päähän Mäntyluodon satamaan saakka. Aallon suunnitelma perustui "nauhakaupunkiin", jota hän kuvasi "laajaksi kaupunkikäsitettä korkeammaksi yhdyskuntaportaaksi, jonka muodostaa laajalle levinnyt teollisen, agraarisen, liikenteellisen ja sivistyksellisen toiminnan yhdistelmä". Selostus käsitti muun muassa yhteenvedot Kokemäenjokilaakson maantieteestä, taloudesta ja historiasta sekä alustavat luonnokset ja piirustukset lopullista suunnitelmaa varten. Tarkemmat yksityiskohdat perusteluineen Aalto oli todennäköisesti laatinut yhteistyössä Harry Gullichsenin kanssa. Suunnitelman korkeimpana hallintoelimenä toimi päätoimikunta, johon kuuluivat kuntien viralliset edustajat. Jokainen komitean jäsen edusti oman paikkakuntansa asiantuntemusta.
Aluesuunnitelmassa ehdotettiin muun muassa Tampere-Pori-radan laajentamista kaksiraiteiseksi Kokemäen ja Mäntyluodon välillä sekä pohjoisesta Noormarkusta rannikon satamiin suuntautuvaa satamarautatietä. Noormarkussa oli Ahlström-yhtiöiden pääkonttori sekä tuotantolaitoksia. Lisäksi mainittiin Lahdesta Hämeenlinnan kautta Kokemäen Peipohjaan kulkeva uusi rata. Se käsitti myös ajatuksen Tampere-Pori-radan rinnalla kulkevasta maantiestä, josta käytettiin nimitystä "pikatie". Maankäytössä kiinnitettiin huomiota asutuksen ja teollisuuden sijoittumiseen sekä uusien maanviljelysalueiden saamiseen muun muassa soita kuivattamalla.

Vaikutukset

Vaikka Aallon suunnitelmaa ei milloinkaan toteutettu, kulkee esimerkiksi 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa rakennettu Valtatie 2 Kokemäen ja Mäntyluodon välillä samalla paikalla, johon se on merkitty myös aluesuunnitelmassa. 2000-luvulla Aallon esittämä nauhakaupunki on ollut esillä muun muassa Ulvilan, Nakkilan, Harjavallan ja Kokemäen alustavasti suunnitelmissa olleen kuntaliitoksen yhteydessä
Rafael Lönnström

Elämäkerta

Lönnströmin isä oli Karjalan Rakuunarykmentin soittokunnan kapellimestari. Perhe muutti Viipuriin vuonna 1901 ja Lönnström valmistui koneteknikoksi Kuopion teollisuuskoulusta 1917. Hän salakuljetti syksyllä 1917 Itä-Suomen suojeluskunnille aseita kulkiessaan veturinlämmittäjänä esiintyen Viipurin ja Pietarin välillä. Suomen sisällissodan alettua Lönnström taisteli valkoisten joukoissa Karjalan rintamalla. Hän jäi sodan jälkeen armeijan palvelukseen ja toimi vuodesta 1922 Aseseppäkoulun opettajana Helsingissä.
Kapteeniksi ylenneestä Lönnströmistä tuli vuonna 1927 Suojeluskuntain Ase- ja Konepaja Oy:n toimitusjohtaja. Vuonna 1929 Lönnström perusti yhdessä kahden liikekumppanin kanssa Oy Sytytin-nimisen yrityksen, joka alkoi valmistaa Lönnströmin kehittämiä ammusten sytyttimiä. Myöhemmin hän perusti myös ammuksia valmistaneen Oy Ammuksen, jolle valmistui tehdas Raumalle 1937. Talvisodan jälkeen myös Oy Sytytin siirsi 1940 valmistustoimintansa Helsingistä Raumalle. Vuonna 1937 Lönnström perusti Oy Partaterän, joka valmisti partateriä, partavaahdoketta sekä parta- ja hiuvesiä. Vuonna 1938 perustettu Rafu Lönnström Oy taas harjoitti sähkö- ja vesijohtotarvikkeiden valmistusta ja maahantuontia. Lönnström perusti 1930-luvulla Lönnström-yhtiöt nimellä tunnetun yrityskokonaisuuden, johon kuului kuusi yhtiötä (Oy Sytytin, Oy Ammus, Oy Partaterä, Puuvalmiste Oy, Rafu Lönnström Oy ja Rauman Kiinteistö Oy). Ammus Oy ja Sytytin Oy yhdistettiin myöhemmin 1959 Ammus-Sytytin Oy:ksi. Sotavuosina Oy Ammus ja Oy Sytytin valmistivat ammuksia puolustusvoimille. 
Rafael Lönnström kuoli joulukuussa 1943 keuhkotuberkuloosiin 51 vuoden ikäisenä. Hän oli mennyt naimisiin vuonna 1922 tanskalaista syntyperää olevan Teresia Madsen-Bechin (1895–1986) kanssa, ja Teresia Lönnströmistä tuli miehensä kuoltua Lönnström-yhtiöiden pääosakas. Teollisuusneuvoksen arvon saanut Teresia Lönnström myi Lönnström-yhtiöt vuonna 1973 Huhtamäki-yhtymälle. Hän teki samassa yhteydessä merkittäviä lahjoituksia muun muassa Suomen Kulttuurirahastolle. Teresia Lönnströmin kuoltua 1986 perustettiin testamentin perusteella kuvataiteita tukeva Teresia ja Rafael Lönnströmin Säätiö joka pitää yllä Teresia ja Rafael Lönnströmin kotimuseota sekä Lönnströmin taidemuseota Raumalla. Kotimuseo toimii Rauman Kaivopuistossa sijaitsevassa arkkitehti Jermo Laosmaan vuonna 1942 suunnittelemassa Lönnströmien entisessä kotitalossa.
Carl Milles

Carl Milles (oik. Wilhelm Carl Emil Andersson, 23. kesäkuuta 1875 Lagga, Ruotsi - 19. syyskuuta 1955 Lidingö, Ruotsi) oli ruotsalais-yhdysvaltalainen kuvanveistäjä. Hänet tunnetaan erityisesti suurista suihkulähdeveistoksistaan.
Milles opiskeli ja työskenteli Pariisissa 1897-1904, missä hän tutustui myös tulevaan vaimoonsa Olga Granneriin. Hän voitti Sten Sturen kunniaksi järjestetyn veistoskilpailun Uppsalassa (1925). Varhaisissa töissään Milles sai vaikutteita ranskalaiselta romantikolta Auguste Rodinilta. Milles asui 1904-06 Münchenissä, jossa hän sai vaikutteita erityisesti arkaaisesta kreikkalaisesta veistostaiteesta sekä keskiaikaisesta taiteesta Adolf von Hildebrandin vaikutuksen alaisena.
Millesin tunnetuimmat suihkulähdeveistokset yhdistelevät tilavaa suunnittelua, vesiefektejä ja mielikuvituksellisia taruhahmoja. Hänen ensimmäinen suihkulahteensä Europa (1926) sijaitsee Halmstadissa. Muita tärkeitä töitä ovat Orpheus Fountain Tukholmassa (1936) sekä Meeting of the Waters St. Louisissa Missourissa (1940).
Milles työskenteli vuodesta 1929 lähtien Yhdysvalloissa, jossa hänestä tuli Cranbrookin taideakatemian johtaja Bloomfield Hillsissa Michiganissa vuonna 1931. Hän otti Yhdysvaltojen kansalaisuuden 1945. Millesin töitä on koottu Cranbrookiin sekä Millesgårdeniin Lidingöhön, joka toimii museona. Hänen työnsä Fountain of the Muses tai Aganippe Mountain (1955) sijoitettiin Metropolitan Museum of Art:iin vähän hänen kuolemansa jälkeen. Se siirrettiin Brookgreen Gardensiin Etelä-Carolinaan vuonna 1982.
Carl Millesin veistosten ja piirustusten näyttely järjestettiin Gallen-Kallelan museossa Espossa vuonna 1990.
Salmijärvi (Loppi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 23 hehtaaria ja se on 1,0 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Se sijaitsee Räyskälän ympäristössä Pernunnummella, missä maaperä on muodostunut jääkauden loppuvaiheessa jäätikköjoen muodostumissa, joista alueella sanduri tai delta on vallitsevin maa-aineksen kasautumismuoto. Järvi vaikuttasi syntyneen aivan sandurin kohdalle, mutta alueen painaumat ovat voineet syntyä hiekan alla olleiden jääkappaleiden sulettua . Sen rantaviivan pituus on 3,7 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järven itärannoille on rakennettu noin 30 vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tiet yhdystieltä 13623. Lopen ja Tammelan kuntaraja ylittää järven länsiosan niin, että vain pieni osa järvestä länsiranalla kuuluu Tammelaan.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Kaartjärven valuma-alue kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 124,3 metriä mpy. Järveen on johdettu kymmenen lyhyttä suo-ojaa. Ne tuovat mukanaan myös Pikku Salmilammin vesiä. Järvellä ei ole onaa laskuojaa ja järven vesitalous on riippuvainen pohjaveden ja sadannan yhteisvaikutuksesta.
Sakraalitila

Sakraalitila on sakraali eli pyhä tila.
Suomen evankelisluterilaisessa kirkossa sakraalitilalla tarkoitetaan erityistä jumalanpalveluskäyttöön vihittyä tilaa, jota voidaan harkinnan mukaan käyttää myös muuhun tarkoitukseen. Ehtoollista vietetään pääsääntöisesti sakraalitilassa; sen toimittamiseen muualla tarvitaan erillinen lupa. Sakraalitilasta voidaan käyttää nimitystä kirkko, kirkkosali tai kappeli.
Jos sakraalitila sijaitsee sellaisen rakennuksen yhteydessä, jota ei ole määritelty kirkolliseksi rakennukseksi, siihen ei sovelleta kirkkorakennusta koskevia erityissäännöksiä esimerkiksi rakennussuojelusta. Tällaisia ovat myös monet seurakuntakeskukset, joista saatetaan käyttää kirkko-nimitystä, esim. Pallivahan kirkko.
Turkansaaren kirkko

Historia

Turkansaaren kirkko on rakennettu rukoushuoneeksi Turkansaareen vuonna 1694. Tuohon aikaan Turkansaari oli vilkas markkinapaikka Oulujoella. Saari menetti kuitenkin asemansa kauppapaikkana ja markkinoiden pito loppui 1700-luvulla. Pitkään käyttämättömänä ollut kirkko purettiin ja myytiin kalastajien varastoksi Ouluun Raatin saareen vuonna 1814.
Oulujokelainen Östen Elfving löysi kadoksissa olleen kirkon 1920-luvun alussa ja osti sen. Kirkko siirrettiin takaisin entiselle paikalleen Turkansaareen talvella 1922.
Koska alkuperäisestä sisustuksesta ei ollut säilynyt tietoja, Turkansaaren kirkko jouduttiin rakentamaan käyttäen mallina muita 1600-luvun lopun vastaavia pieniä kirkkoja. Puretusta Enontekiön Markkinan kirkosta ovat peräisin ulko-ovi ja virsitaulun jalka sekä alttarin ja kuoripylvään osia. Saarnastuolin malli on lainattu Sodankylän vanhasta kirkosta. Elfvingin apuna kirkon uudelleen kokoamisessa oli kirjailija ja kansanperinteen kerääjä Samuli Paulaharju.
Turkansaaren rukoushuone vihittiin kirkoksi 9. heinäkuuta 1925. Kirkon siirto Turkansaareen oli alku nykyiselle ulkomuseoalueelle.
Eetu Karjalainen

Edvard (Eetu) Karjalainen (27. syyskuuta 1895 Juuka – 4. toukokuuta 1965 Kajaani) oli varastonhoitaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja ja ministeri.
Karjalaisen vanhemmat olivat torppari Matti Karjalainen ja Riitta Kortelainen. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sitten sähkötyömiehenä ja sen jälkeen Kainuun osuusliikkeen myymälänhoitajana sekä varastonhoitajana Kuhmoniemellä ja Kajaanissa vuosina 1919–1936.
Karjalainen oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1936–1948 ja 1951–1962 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä 1936–1939 ja Oulun läänin vaalipiiriä vuodesta 1939 alkaen. Hän oli kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Kekkosen III hallituksessa vuosina 1952–1953. 
Karjalainen toimi presidentin valitsijamies vuosien 1937, 1940, 1943, 1950 ja 1956 presidentinvaaleissa ja oli mukana kunnallispolitiikassa Kajaanin kaupunginvaltuuston puheenjohtajana ja Kajaanin kaupunginhallituksen jäsenenä. Hän oli Sosialidemokraattisen puolueen puoluetoimikunnan jäsen ja Kainuun sos.dem. piirin puheenjohtaja sekä myös Otanmäki Oy:n hallintoneuvoston puheenjohtaja ja Rautaruukki Oy:n hallintoneuvoston jäsen.
Voitto Kantokorpi

Voitto Harras Johannes Kantokorpi (vuoteen 1936 Grönmark, s. 1935 Helsinki) on suomalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari. Hän käyttää veistoksissaan usein löytämiään valmisesineitä.
Kantokorpi asui lapsena Ruotsissa ja Tanskassa. Hän opiskeli vuosina 1951–1954 Helsingin Taideteollisessa oppilaitoksessa ja sitten Suomen Taideakatemian koulussa.
Alavudella 1960-luvun alusta asunut Kantokorpi on ollut Pohjalaisen Taiteilijaliiton ja Seinäjoen Taiteilijaseuran jäsen. Hän on ollut mukana myös Suomen Kuvanveistäjäliiton, Suomen mitalitaiteen killan ja Kuvataiteilijaseniorien toiminnassa. 1970-luvun puolestavälistä lähtien hän oli Suomen Kuvataidejärjestöjen Liiton hallituksen, Suomen Taiteilijaseuran edustajiston ja Taide-lehden toimitusneuvoston jäsenenä. Hän on pitänyt toistakymmentä yksityisnäyttelyä eri puolilla Etelä-Pohjanmaata ja neljä Helsingissä, muun muassa Galleria Ortonissa helmikuussa 2015.
Kantokorvelle myönnettiin vuonna 1998 valtion taiteilijaeläke.

Yksityiselämä

Voitto Kantokorven puoliso on kuvataiteilija ja kuvataideopettaja Janne (Kaarina) Kantokorpi (s. 1935). Heidän lapsiaan ovat kuvataiteilija Hanna Kantokorpi ja taidekriitikko Otso Kantokorpi (k. 2018).
Elohopea-asetaatti

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa elohopea-asetaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja liukenee myös eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin. Monien muiden elohopeayhdisteiden tavoin myös elohopea-asetaatti on hyvin myrkyllistä.
Milan Šašić

Ura

Šašić aloitti valmennusuransa Jugoslaviassa NK Karlovacin joukkueessa. Hän siirtyi 1994 Saksaan, jossa on tehnyt uraa alempien sarjatasojen seurojen päävalmentajana. Vuonna 2002 hänestä tuli TuS Koblenzin päävalmentaja. Seurassa hän teki läpimurtonsa johdattamalla joukkueen Amateuroberligasta aina 2. Bundesliigaan saakka. Hän sai lopulta potkut kauden 2006/07 päätteeksi seuran sijoittua kahdenneksitoista 2. Bundesliigassa.
Helmikuussa 2008 Šašićista tuli 1. FC Kaiserslauternin päävalmentaja.  Hänen johdollaan 2. Bundesliigassa putoamistaisteluun vajonnut seura selviytyi kuiville kauden 2007/08 jälkeen. Seura lähti seuraavaan kauteen tavoitteenaan nousu Bundesliigaan, mutta tulokset heilahtelivat eikä seura kyennyt aivan vastaamaan kärkijoukkue SC Freiburgin menoon. Šašić sai lopulta yllättäen toukokuussa 2009 potkut tehtävistään, kun Kaiserslautern oli neljä kierrosta ennen sarjan loppua kuudentena viiden pisteen päässä suoran nousijan paikasta.  
Marraskuun alussa 2009 Šašić palasi valmennustehtäviin, kun 2. Bundesliigassa kahdeksantena majaillut MSV Duisburg palkkasi hänet uudeksi päävalmentajakseen vuoteen 2011 ulottuvalla sopimuksella.  Debyyttikautensa päätteeksi kroaatti luotsasi Duisburgin kuudenneksi ja jatkoi kohtuullista työtään myös kaudella 2010/11. Vaikka kahdeksas sija ei tuonutkaan Duisburgille nousua Bundesliigaan, sai Šašić jatkaa tehtävässään. Kausi 2011/12 alkoi murheellisesti ja lopulta seurajohto erotti Šašićin lokakuun lopussa 2011 Duisburgin ollessa sarjassa vasta sijalla 14. 
Syyskuun puolivälissä 2013 Šašićista tuli 3. Ligassa pelaavan 1. FC Saarbrückenin päävalmentaja.  Hän sai potkut helmikuussa 2014.
Emil Almberg

Emil August Almberg (sukunimi vuodesta 1906 Jalava; 12. syyskuuta 1852 Masku – 9. marraskuuta 1929 Turku) oli suomalainen lyseon lehtori, kirjailija ja kirjallisuuden suomentaja.
Almbergin vanhemmat olivat kirkkoherra, rovasti Erik Anton Almberg ja Erika Landell. Hän pääsi ylioppilaaksi 1871 Turun lukiosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa, valmistuen filosofian kandidaatiksi 1876 ja maisteriksi 1877. Almberg toimi Turun ruotsalaisen klassillisen lyseon uskonnon, logiikan ja suomen kielen vanhempana lehtorina 1895–1925 ja oli koulun rehtori 1914–1916.
Almberg oli ensimmäisiä suomalaisia pikakirjoituksen harrastajia ja toimi talonpoikaissäädyn pikakirjoituskanslian päällikkönä 1877-1878 ja säädyn tulkkina 1894-1906. Hän oli kirkolliskokousten jäsen 1898-1918. Myös teatterista hyvin innostunut Almberg teki opintomatkoja Skandinaviaan ja Pariisiin 1878-1904 ja toimi Turun taideyhdistyksen ensimmäisenä sihteerinä 1891-1894. Hän oli myös Suomen taideyhdistyksen Turun piirustuskoulun tarkastaja 1898-1906, Kansanvalistusseuran Turun osaston esimies sekä Uusi Aura-nimisen lehden päätoimittaja 1890 ja sittemmin lehden kirjallisuus- ja taidearvostelija.
Almberg oli naimisissa vuodesta 1884 Nanna Hannilan (k. 1927) kanssa. Kirjailija, opettaja ja toimittaja Antti Jalava oli Emil Almbergin vanhempi veli.
Graham Zusi

Seurajoukkueura

Zusi varattiin vuoden 2009 MLS:n varaustilaisuudessa numerolla 23 Kansas City Wizardsiin. Hän debytoi liigassa maaliskuussa 2009 Toronto FC:tä vastaan. Hän teki läpimurtonsa kaudella 2011, kun seura oli vaihtanut nimensä Sporting Kansas Cityksi. Vuonna 2013 Zusi voitti Sportingin kanssa MLS Cupin kaadettuaan finaalissa rangaistuspotkuilla Real Salt Laken. Kauden 2012-13 aikana Zusi harjoitteli Valioliiga-seura West Ham Unitedin kanssa.

Maajoukkueura

Zusi debytoi Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkueessa tammikuussa 2012 Venezuelaa vastaan. Ensimmäisen maajoukkuemaalinsa hän teki neljä päivää myöhemmin Panamaa vastaan harjoitusottelussa. Zusi kuului päävalmentaja Jürgen Klinsmannin ryhmään vuoden 2014 MM-kisoissa. Zusi pelasi turnauksessa kaikissa Yhdysvaltain neljässä ottelussa ja saalisti kaksi syöttöpistettä. Hän on pelannut 55 maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.
Carly Fiorina

Cara Carleton "Carly" Fiorina (o.s. Sneed; s. 6. syyskuuta 1954) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja entinen yritysjohtaja joka vuodesta 2012 johtaa hyväntekeväisyysjärjestöä Good360. Hän oli vuosina 1999-2005 Hewlett-Packardin toimitusjohtaja, kunnes hänet erotettiin tehtävästään. Eron taustalla oli Compaq-yhtiön osto, jota Hewlett-Packardin suuromistaja Walter Hewlett vastusti.
Vuonna 2010 hän oli ehdolla senaattoriksi Kalifornian osavaltiossa ja vuonna 2008 hän toimi senaattori ja presidenttiehdokas John McCainin talousneuvonantajana. Fiorina pyrkii republikaanien presidenttiehdokkaaksi vuonna  2016. Hän yritti senaattiin Kaliforniasta vuonna 2010, mutta kannatus romahti kun vastustaja kertoi mainoksissaan miten Fiorinan omat tulot nousivat samaan aikaan kun HP:ltä irtisanottiin tuhansia.
Howie Long

Howard Michael ”Howie” Long (s. 6. tammikuuta 1960 Somerville, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja ja näyttelijä. Hän pelasi ammattilaistasolla vuosina 1981–1993 ja pääsi Pro Football Hall of Fameen vuonna 2000.
Long suoritti high school -opintonsa Milford High Schoolissa Milfordissa Massachusettsissa. Hän jatkoi opintojaan ja pelaamista Villanovan yliopistossa Pennsylvaniassa.
Longin NFL-joukkueena oli Oakland Raiders. Hän oli kahdeksankertainen Pro Bowl -pelaaja vuosina 1983–1987, 1989 ja 1992–1993. Hän aloitti myöhemmin vähemmän huomattavan uran elokuvissa ja televisiossa, mutta on päässyt esiintymään joihinkin varsin tunnettuihinkin elokuviin, kuten Broken Arrow – operaatio erämaassa ja Määränpäänä Graceland.
St. Louis Rams varasi Howie Longin pojan Chris Longin vuoden 2008 NFL Draftin kakkosvarauksena. Chris Longin pelipaikka on puolustuksen linjamies, sama kuin hänen isällään.
Suomen Gastronomien Seura

Teoksia

Topi Törmä ja Inari Liinamaa (Bibliografia). Suomalaista gastronomista kirjallisuutta 1735–1974. Suomen Gastronomien Seura 1973. ISBN 951-99063-6-3
Timo Klinge ja toimittanut Anna-Maija Tanttu.  Vesi kielellä - Det vattnas i munnen - Suomen Gastronomien Seuran 50-vuotisjuhlakirja. Suomen Gastronomien Seura 1995. ISBN 951-50-0759-3
Toimittanut Raili Koroma. Gastronomiaa ja ruokakulttuuria : Suomen Gastronomien Seura ry 1945-2015. Suomen Gastronomien Seura 2015, ISBN 978-952-93-6330-8.
CryEngine

CryEngine 1

Crytek kehitti CryEngine 1:n Nvidialle pelidemoksi. Nvidia tykkäsi demosta, jonka jälkeen siitä tehtiin kokonainen peli. Siitä syntyi vuonna 2004 julkaistu Far Cry.
Kun näytönohjaimet saivat Shader 3.0-tuen julkaistiin sitä tukeva CryEngine 1.2. HDR-renderöinti lisättiin versioon 1.3.
Korealainen NCsoft käyttää CryEngineä Aion: The Tower of Eternity-pelissä. Vuonna 2006 Ubisoft osti oikeudet käyttää CryEngineä tulevissa Far Cry-peleissä.

CryEngine 2

CryEngine 2 kehitettiin Crysista varten. Pelimoottorin päivietty versio julkaistiin Crysis Warheadiin.

CryEngine 3

Crytek esitteli CryEngine 3:n vuoden 2009 Game Developers Conference-tapahtumassa. Sitä kehitetään Windows-, PlayStation 3-, Xbox 360- ja Wii U-alustoille. Windows-laitteille luvataan tuki DirectX 9, 10 ja 11-versioille.
Ensimmäinen CryEngine 3:sta käyttävä peli oli 2009 julkaistu Crysis 2.
Vuonna 2011 julkaistiin kehittäjille työkalut modien tekemiseen CryEngine 3:lla Crysis 2-peliin. Samalla he julkaisivat ilmaisen verison CryEnginestä kehittäjille käytettäväksi ei-kaupalliseen käyttöön nimellä CRYENGINE® Free SDK.
Vuonna 2011 Crytek julkaisi alkuperäisen Crysis-pelin konsoleille käyttäen CryEngine 3-pelimoottoria Xbox Liven ja PlayStation Networkin kautta.
Elokuussa 2013 Crytek ilmoitti tiputtavansa versionumeron CryEngine 3:n perästä, jolloin pelimoottorin nimeksi tuli CryEngine. Samalla ilmoitettiin, ettei tulevilla versioilla tule olemaan erillistä numerointia pelimoottorin nimen perässä.
2015 vuoden kesäkuussa julkaistu CryEngine 3.8.1 tuo tuen OpenGL-rajapinnalle, Linuxille ja Oculus Rift-laseille.
Thomas Reiter

Ura

Vuonna 1982 Reiter valmistui lento- ja avaruustekniikasta Saksan armeijan yliopistosta Universität der Bundeswehr Münchenistä. Hän sai lentäjänkoulutuksen Saksassa ja suihkukonekoulutuksen Texasissa.
Hän palveli insinöörinä Mir-avaruusaseman miehistössä Mir EO-20 (Euromir 95)/Sojuz TM-22 lennolla. 179 vuorokautta kestäneen Mir-lentonsa aikana hän osallistui kahdelle avaruuskävelylle  suorittaen  ensimmäisenä saksalaisena avaruuskävelyn.
Vuosina 1996 ja 1997 hän täydensi koulutustaan Sojuz-avaruusaluksella suorittaen ”Sojuzin paluukomentajan” tutkinnon, mikä sallii hänen toimia kolmihenkisen Sojuz-miehistön komentajana sen palatessa avaruudesta.
Hän harjoitteli kuusi kuukautta kestävälle lennolle Kansainväliselle avaruusasemalle (ISS), minne hänet laukaistiin sään viivästettyä lähtöä 4. heinäkuuta 2006 avaruussukkula Discoverylla lennolla STS-121 liittymään Retkikunta 13:een. Discovery erkani avaruusasemalta 15. heinäkuuta jättäen Reiterin ISS:lle. Hän jatkoi Retkikunta 14:n miehistössä ennen paluutaan Maahan avaruussukkula Discoveryn lennolla STS-116.
Euroopan avaruusjärjestö nimesi ISS-lennon Astrolabiksi.
Reiter on viettänyt avaruudessa enemmän aikaa kuin yksikään ei-amerikkalainen tai ei-venäläinen, 350 vuorokautta.
Hän asuu Wahnbekissä (Oldenburgin lähellä) Ala-Saksissa.
Cirrus fibratus

Cirrus fibratus on yläpilviin kuuluva kuituinen untuvapilvi. Hennon ja varjottoman pilven säikeet ovat enimmäkseen suoria tai epäsäännöllisesti levinneitä käyräviivaisia kuituja.
Tiedän yhä mitä teit viime kesänä

Juoni

Julie James yrittää unohtaa ystäviensä raa’at murhat ja lähtee kotikaupungistaan opiskelemaan collegeen Bostoniin. Vuosi ensimmäisen elokuvan lopusta hän yrittää palata takaisin arkeen. Pian Julie ja hänen ystävänsä voittavat unelmaloman Bahamalle, jossa ihmisiä alkaa kuitenkin kuolla. Julie tajuaa, ettei murhaaja Ben Willis ole vielä jättänyt häntä rauhaan.
Viestikiltojen liitto

Viestikiltojen liitto on 3. maaliskuuta 1963 perustettu Suomen yhtätoista viestikiltaa edustava keskusliitto, jonka tarkoituksena on lisätä jäsentensä maanpuolustustahtoa ja viestimieshenkeä, vaalia viestialan perinteitä sekä tukea ja edistää jäsentensä vapaaehtoista maanpuolustustoimintaa. 2017 perustettu Päijät-Hämeen Viestikilta on hyväksytty Viestikiltojen liiton jäseneksi, kun taas 2018 on lakkautettu yhdistysrekisteristä Pohjois-Karjalan Viestikilta 2018 pidetyllä jäsenkokouksella. Pohjois-Karjalan Viestikillan perinnettä jatkaa radioamatööriyhdistys Pohjois-Karjalan Radioamatöörit ry.
Billy McGimsie

William George McGimsie (7. kesäkuuta 1880 – 28.lokakuuta 1968) oli kanadalainen amatöörinä pelannut jääkiekkoilija. Hän pelasi keskushyökkääjänä kuusi kautta Rat Portage/Kenora Thistles-joukkueessa vuosien 1901 ja 1907 välillä. Aikansa johtavana hyökkääjäpelaajana McGimsie teki Manitoba and North West Hockey League -liigassa 28 maalia vain 8 ottelussa kaudella 1904–05. Hän oli mukana kolmesti Thistlesin joukkueessa, kun se pääsi pelaamaan Stanley Cupista ja saavuttikin kansallisen mestaruuden vuonna 1907. Hänen uransa päättyi olkapäävammoihin. McGimsie hyväksyttiin Hockey Hall of Fameen vuonna 1962.