google/wiki40b huggingface dataset:
Yasuo Kobayashi

Yasuo Kobayashi (jap. 小林 保雄, Kobayashi Yasuo, s. 20. syyskuuta 1936) on japanilainen aikido-sensei. Hänellä on 8. danin arvo Aikikai-aikidossa.
Kobayashi on syntyisin Tokiosta, jossa hän pääsi vuonna 1954 Morihei Ueshiban kotioppilaaksi eli uchi-deshiksi Aikikai Hombu dojolle. Vuonna 1969 Kobayashi perusti oman dojonsa Kodairaan. Kobayashi alkoi myös opettaa Saitaman yliopistossa, Meiji-yliopistossa ja Tokion kauppatieteellisessä yliopistossa.
Kobayashi on säännöllisesti kutsuttu opettamaan leireille Taiwaniin, Suomeen, Saksaan, Ruotsiin, Britanniaan, Kanadaaan, Brasiliaaan ja Yhdysvaltoihin.
Kobayashilla on oma organisaationsa Aikido Kobayashi Dojo, johon kuului vuonna 2003 noin 120 ryhmää ympäri maapalloa. Kobayashi pitää yhä dojoa Tokiossa, Kodairassa.
Suomeen Kobayashi saapui ensimmäisen kerran vuonna 1977. Kobayashi mahdollisti, Kazuo Igarashi -sensein suosituksesta, Petteri Sileniukselle stipendin kahden kuukauden uchi-deshi-opiskeluun dojollaan.
Rise of the Teenage Mutant Ninja Turtles

Sarja Suomessa

Suomessa sarjan ensimmäinen jakso esitettiin ensimmäisen kerran Nelosella 28. toukokuuta 2019.  Sarja on katsottavissa myös Ruutu-suoratoistopalvelussa.
Tummapapurikko

Levinneisyys

Tummapapurikko esiintyy Pohjois-Afrikasta ja Länsi-Euroopasta Venäjälle, Anatolian ja Syyrian kautta Iraniin ja idässä Keski-Aasiaan ja Himalajalle. Pohjois-Euroopassa levinneisyysalue ulottuu Fennoskandian keskiosiin saakka. Suomessa tummapapurikko esiintyy runsaimmin maan etelä- ja keskiosissa.

Koko ja ulkonäkö

Tummapapurikon etusiiven pituus on yleensä 23–28 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 40–51 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Siipien yläpuolen pohjaväri on mustanruskea. Etusiiven yläpuolella on iso valkoteräinen kärkisilmätäplä, joka voi joskus olla kaksiteräinen.
Nimialalaji muodostaa asteittaisen muuntelusarjan eli kliinin. Levinneisyysalueen eteläisillä yksilöillä koirailla on siipien yläpuolella ruskeankeltainen, tummien suonten katkoma postdiskaalialan juova, joka naarailla on kirkkaampi ja leveämpi. Levinneisyysalueen pohjoisilla yksilöillä postdiskaalialan juova yleensä puuttuu koirailta ja naarailla sen muodostaa muutama epäselvä kellertävä täplä. Keski-Euroopan yksilöt ovat näiden muotojen välimuotoja.
Nimialalajin Pyreneiden niemimaalla ja Etelä-Ranskassa esiintyvällä muodolla etusiiven yläpuolen oranssinkeltainen väri on levinnyt laajemmalle ja ulottuu naaraalla tyven lähelle. Pohjois-Afrikasta on kuvattu alalaji Lasiommata maera meadewaldoi, jolla etusiiven yläpuolen keltainen väritys on vielä äärimmäisempi nimialalajin eteläisiin muotoihin verrattuna.

Elinympäristö

Tummapapurikon elinympäristöä ovat metsänaukeat, metsänreunat, niityt, puutarhat, pientareet ja vuoristoseudut.

Lentoaika ja elintavat

Lentoaika on nimialalajilla levinneisyysalueen eteläosissa kahtena sukupolvena touko–kesäkuussa ja elo–syyskuussa. Levinneisyysalueen pohjoisosissa lentää yksi sukupolvi yleensä kesä–heinäkuussa. Pohjois-Afrikan alalajilla lentoaika on kesä–heinäkuussa yleensä yhtenä sukupolvena, mutta satunnaisesti myös toisena sukupolvena myöhemmin. Suomessa runsain lentoaika ajoittuu kesäkuun lopulta heinäkuun jälkipuoliskolle. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.

Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat nadat (Festuca), esimerkiksi nurminata (Festuca pratensis), sorsimot (Glyceria) ja nurmikat (Poa), esimerkiksi kylänurmikka (Poa annua).
Hans Georg von Arnim-Boitzenburg

Hans Georg von Arnim-Boitzenburg (1583 Boitzenburg, Brandenburg – 28. huhtikuuta 1641 Dresden) oli saksalainen sotamarsalkka.
Von Arnim opiskeli Saksan eri yliopistoissa vuodet 1599–1606. Hän astui Preussin herttuan palvelukseen 1612, mutta joutui lähtemään jo seuraavana vuonna kaksintaistelun vuoksi. Samana vuonna hän siirtyi Ruotsin Kustaa II Aadolfin palvelukseen, jossa osallistui sotaan Venäjää vastaan.
Ruotsin armeijan Arnim jätti 1617. Puolan palveluksessa hän oli vuonna 1621 ja vuonna 1624 hän siirtyi keisari Ferdinand II:n armeijaan Albrecht von Wallensteinin alaiseksi. 1626 hänestä tehtiin keisarillisen armeijan marsalkka. Arnim taisteli keisarin palveluksessa ruotsalaisia vastaan Puolassa vuosina 1628–29, jonka jälkeen siirtyi Saksin palvelukseen, jossa oli vuodet 1631–35 ja 1638–41. Hän toimi Saksin armeijan komentajana muun muassa Breitenfeldin taistelussa.
Arnim joutui ruotsalaisten vangiksi 7. maaliskuuta 1637 ja hänet kuljetettiin Ruotsiin, josta onnistui pakenemaan ja palaamaan Saksaan marraskuussa 1638.
Pac-12 Conference

Pac-12 Conference on yliopistourheilujärjestö NCAA:n I divisioonan konferenssi, jonka koulut ovat Yhdysvaltain länsirannikolta. Konferenssin nimi viittaa Tyyneenmereen ja jäsenkoulujen määrään.
Konferenssin juuret juontavat vuonna 1915 perustettuun Pacific Coast Conferenceen, jonka alkuperäisjäsenet California, Washington, Oregon ja Oregon State ovat myös nykyisen konferenssin jäseniä. PCC purettiin vuonna 1959 uuden Athletic Association of Western Universitiesin tieltä, joka tunnettiin sittemmin myös nimillä Pacific-8 Conference (1968–1978) ja Pacific-10 Conference (1978–2011). Vuonna 2011 konferenssi kasvoi 12 koulun laajuiseksi ja otti käyttöön nykyisen nimensä.
Konferenssi viittaa itseensä lisänimellä ”Conference of Champions”, sillä sen koulut ovat maan menestyneimpiä. UCLA, Stanford ja USC muodostavat selvän kärkikolmikon NCAA:n joukkuemestaruuksien määrässä, ja Stanford ja USC ovat kärjessä myös henkilökohtaisten mestaruuksien määrässä.
Oseanialaiset kielet

Oseanialaiset kielet ovat austronesialaiseen kielikuntaan kuuluva kieliryhmä. Siihen kuuluvia kieliä on arviolta noin 450. Oseanialaisia kieliä puhutaan suurimmassa osassa Oseaniaa: Mikronesiassa, Polynesiassa sekä suurimassa osassa Melanesiaa.
Puhujamäärältään suurin oseanialainen kieli on fidži. Sillä on toisena kielenään kieltä puhuvat mukaan lukien noin 550 000 puhujaa pääasiassa Fidžillä. Muita yli 100 000 ihmisen äidinkielenään puhumia oseanialaisia kieliä ovat muun muassa samoa, kiribati ja tonga. Maantieteellisesti laajasta levinneisydestään huolimatta oseanialaisten kielten yhteenlaskettu puhujamäärä on vajaa kaksi miljoonaa.
Latvian sosialistisen neuvostotasavallan lippu

Latvian sosialistisen neuvostotasavallan lippu otettiin käyttöön 17. tammikuuta 1953. Lipun yläkulmassa on sirppi ja vasara, jotka ovat maatyöläisten ja tehdastyöläisten symboli. Lipun yläpuolella oleva tähti kuvaa edistystä, ja lipun punainen väri kommunismia. Lipun alalaidassa ollut aaltokuviointi kuvasi Itämeren aaltoja, jotka huuhtovat Latvian rannikkoa. 
Lippu otettiin pois käytöstä 1990 ja tilalle tuli Latvian nykyisessä käytössä oleva lippu.
Latvian Neuvostoliittoon liittämisen jälkeen (1940) otettiin käyttöön lippu, jonka tausta oli punainen ja siinä oli sirppi ja vasara. Lipun yläkulmassa luki LPSR (Latvijas Padomju Sociālistiskā Republika).
Tuhkavahanokka

Levinneisyys

Tuhkavahanokkaa tavataan Angolan länsiosissa sekä Namibian luoteisosissa. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sen levinneisyysalue on suhteellisen pieni ja sen elinympäristöt ovat tuhoutumassa. Lajin on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, mutta se on vähenemässä.
Jean Vallerand

Jean d'Auray Vallerand (24. joulukuuta 1915 Montreal – 24. kesäkuuta 1994 Montreal) oli kanadalainen säveltäjä, musiikkikriitikko, kapellimestari ja viulisti. Hän opiskeli viulunsoittoa Lucien Sicotten (1920–1935) sekä musiikin teoriaa ja sävellystä Claude Champagnen (1935–1942) johdolla.
Vallerand voitti vuonna 1940 Québecin Festival-concours de musiquen Schumann-palkinnon laulustaan "Les roses à la mer", jonka myöhemmin esittivät Jeanne Desjardins ja Mary Henderson. Hän sävelsi myös muun muassa musiikkia CBC:n tuottamiin näytelmiin, Nocturnen orkesterille sekä vuonna 1952 Noël Brunetin ja John Newmarkin kantaesittämän ja sittemmin viululle ja orkesterille sovitetun sonaatin viululle ja pianolle. Vallerandista tehtiin vuonna 1991 Québecin kansallisen ritarikunnan ritari.
Victoria Duval

Lapsuus

Duval syntyi 30. marraskuuta 1995 Yhdysvaltain Miamissa, mutta vietti lapsuutensa Haitissa. Hänen vanhempansa ovat haitilaisia. Ollessaan seitsemänvuotias, Duval joutui tätinsä luona ollessaan ryöstäjien panttivangiksi. Tämän jälkeen hän muutti äitinsä, Nadinen, kanssa takaisin Yhdysvaltoihin, hänen isänsä, Jean-Mauricen, jäädessä Haitiin töihin. Haitin maanjäristyksessä 2010 hänen isänsä hautautui, mutta sai kaivettua itsensä ylös. Hän kärsi kuitenkin luunmurtumista, ja hänen keuhkonsa puhkesivat. Hänen vasen kätensä halvaantui.

Tennisura

Duval pelasi ITF-turnauksessa ensimmäisen kerran vuonna 2010. Ensimmäisen voittonsa ITF-kiertueen ottelussa hän saavutti Midlandin 100 000 Yhdysvaltain dollarin turnauksessa helmikuussa 2011. Lokakuussa 2011 hän eteni välieriin Williamsburgin 10 000 dollarin ITF-turnauksessa. Hän saavutti finaalipaikan Bayamonin ITF-nelinpeliturnauksessa Allie Kiickin parina. Tammikuussa 2012 Duval pääsi finaaliin Sumterin 10 000 dollarin ITF-turnauksessa. Elokuussa 2012 Duval pääsi mukaan Grand Slam -turnauksen pääsarjaan Yhdysvaltain avoimissa selvitettyään karsinnat. Hän hävisi turnauksen ensimmäisellä kierroksella Kim Clijstersille.
Helmikuussa 2013 maailmanlistan sijalla 451 ollut Duval teki debyyttinsä WTA-kiertueella pelattuaan Memphisissä. Hän voitti ensimmäisellä kierroksella maailmanlistan sijalla 69 olleen Johanna Larssonin. Toisella kierroksella hän hävisi Kristina Mladenovicille. Maaliskuussa hän pelasi Miamissa voittaen ensimmäisellä kierroksella Andrea Hlaváčkován. Toisella kierroksella hän hävisi Jelena Jankovićille. Hän tienasi turnauksesta 13 750 Yhdysvaltain dollaria. Yhdysvaltain avoimissa 2013 Duval saavutti ensimmäisen voittonsa Grand Slam -turnauksen pääsarjassa, kun hän voitti ensimmäisellä kierroksella vuonna 2011 turnauksen voittaneen Samantha Stosurin. Toisella kierroksella hän hävisi Daniela Hantuchoválle suoraan kahdessa erässä.
Freedom (wlan)

Freedom on kuuden kunnan tietotekniikkaprojektin Alavudelle, Kuortaneelle, Lehtimäelle, Soiniin, Töysään, Ähtäriin perustama avoin langaton verkko. Verkkoa operoi Anvian avustuksella Kuusiokuntien Seutuverkko.
Kustaa Ruuskanen

Kustaa Ruuskanen (23. maaliskuuta 1881 Rantasalmi – 9. maaliskuuta 1971 Rantasalmi) oli suomalainen poliitikko. Ruuskanen toimi Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajana vuosina 1919–1922 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä. Ruuskanen toimi myös Rantasalmen kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Siviiliammatiltaan Ruuskanen oli maanviljelijä ja hän toimi viljelijänä Rantasalmella. Ruuskasen vanhemmat olivat maanviljelijä August Ruuskanen ja Ida Törrönen. Ruuskasen puoliso vuosina 1916–1939 oli Hilja Harmaja sekä vuodesta 1955 Helmi Irene Paananen (e. Niiranen). Ruuskaselle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1938.
Olli Hyvärinen

Olli Hyvärinen (s. 4. syyskuuta 1958, Järvenpää) on helsinkiläinen kirjailija. Hän esikoisteoksensa romaani Risa Paha ilmestyi vuonna 2001. Kahden romaanin lisäksi Hyvärinen on julkaissut runoja, näytelmiä, esseitä, aforismeja ja novelleja.
Hyvärisen tekstejä on julkaistu myös antologioissa ja lehdissä (mm. Kerberos, Kirjailija, Kulttuurivihkot, Parnasso). Hän sai toisen palkinnon Nuoren Voiman Liiton kirjoituskilpailun runosarjassa 1978 ja toisen palkinnon Työväen sivistysliiton Helsingin Opintojärjestön runokilpailussa 2001. Hyvärisen aforismikokoelma Vielä kerran tulee toisenlainen aika valittiin Vuoden aforismikirja 2006:ksi. Vuonna 2007 Hyvärinen palkittiin Vuoden Kiila -palkinnolla. Vuonna 2016 hän sai toisen palkinnon Suomen aforismiyhdistyksen ja Tieteen päivien järjestämässä tiedeaforismikilpailussa.
Hyvärinen on Suomen Kirjailijaliiton jäsen. Hän harrastaa muun muassa shakkia sekä venäjän ja arabian kieltä.
Jablonovyivuoristo

Jablonovyivuoristo (ven. Яблоновый хребет, Jablonovyi hrebet) on vuoristo Siperiassa Venäjällä, noin 500 kilometriä Baikaljärven itäpuolella Taka-Baikalian aluepiirissä. Vuoristo on noin 650 kilometrin pituinen. Sen korkein huippu on 1 680 metriä merenpinnan yläpuolelle nouseva Kusotui. Jablonovyivuoristo on Amurin ja Lenan välinen vedenjakaja.
Vuorten rinteet ovat lehtikuusi- ja mäntymetsän peittämät, yli 1 300 metrin korkeudessa on vuoristotundraa.
Jukka Lemmetty

Timo Jukka Lemmetty (s. 19. helmikuuta 1951 Kouvola) on suomalainen Espoossa asuva kirjailija ja kuvittaja.

Henkilöhistoria

Lemmetty syntyi varatuomari Matti Lemmetyn ja Kerttu Jaakkolan perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1971 on Eeva Marita Lähteenmäki. Lemmetty kävi keskikoulun Rovaniemen yhteislyseossa ja opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa 1968-1970 ja Münchenin taideakatemiassa 1971.

Kuvataide

Lemmetty on erittäin tuottelias lastenkirjojen kuvittaja vuodesta 1981 ja tunnettu muun muassa Hannele Huovin Urpo ja Turpo sekä Raili Mikkasen Histamiini -teosten kuvittajana. Hän on kuvittanut myös Kaarina Helakisan James Bondén -kirjasarjaa sekä Jouko Varosen, Tuula Korolaisen, Leena Laulajaisen, Taru Mäkisen ja Kari Levolan teoksia, samoin kuin Teija Rekolan, Mikko Lensun ja Niina Hakalahden kirjoja. Lastenkirjojen ohella Lemmetty on kuvittanut muitakin teoksia, kuten oppikirjoja, ja esimerkiksi vuonna 2014 pohjoismaisena yhteistyönä julkaistun Pohjolan lasten Raamatun, jonka suomalaiset kuvittajat olivat Lemmetyn ohella Elina Warsta, Lena Frölander-Ulf ja Nadja Sarell. Hän on myös pitänyt yksityisnäyttelyitä ja osallistunut useisiin yhteisnäyttelyihin.

Palkinnot

Lemmetty sai Kuvittajat-yhdistyksen Kukko-palkinnon vuonna 2007. Amerin kulttuurisäätiön kuvituspalkinto myönnettiin Lemmetylle 1984 ja 1989.
Olivia de Havilland

Lapsuus

De Havilland syntyi Tokiossa, Japanissa brittiläisten vanhempien esikoistyttärenä. Perheen asianajaja-isällä oli toimisto  Japanissa ja äiti oli näyttelijä, taiteilijanimeltään Lilian Fontaine. He olivat avioituneet vuonna 1914.
De Havillandin nuorempi sisko oli Joan Fontaine (1917–2013). Myös hänestä tuli kuuluisa näyttelijä. Siskokset olivat pahoin riitautuneet. Fontainen sanojen mukaan lopullinen välirikko tuli heidän äitinsä muistotilaisuudessa.
Vanhempien erottua tyttäret muuttivat äitinsä kanssa Tokiosta Saratogaan Kaliforniaan Olivian ollessa kaksivuotias.

Ura

De Havilland  aloitti elokuvanäyttelijän uransa vuonna 1935, jolloin hän näytteli Hermian roolin Shakespearen näytelmään perustuvassa elokuvassa Kesäyön unelma (A Midsummer Night's Dream). Hän näytteli Errol Flynnin kanssa neljässä menestyselokuvassa: Kapteeni Blood (Captain Blood, 1936), Ne 600 urhoollista (The Charge of the Light Brigade, 1936), Robin Hoodin seikkailut (The Adventures of Robin Hood, 1938) ja He kuolivat saappaat jalassa (They died with the boots on, 1941). Flynn ja de Havilland esiintyivät yhdessä vielä neljässä muussa elokuvassa.
De Havilland näytteli Melanie Hamiltonia elokuvassa Tuulen viemää (Gone with the Wind, 1939). Roolistaan hän sai parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkuus. De Havillandin lisäksi elokuvan pääosissa olivat Clark Gable, Vivien Leigh ja Leslie Howard.
Vuonna 1941 Olivia de Havillandista saii Yhdysvaltain kansalaisuuden. De Havilland ja Fontaine olivat kumpikin parhaan naisnäyttelijän Oscar-ehdokkaana vuonna 1942. De Havilland oli ehdolla elokuvasta Yö on liian lyhyt (Hold Back the Dawn, 1941). Oscar annettiin kuitenkin Joan Fontainelle elokuvasta Vaarallisia valheita (Suspicion, 1941). Oscar-kilpailu toi tiettävästi paljon pahaa verta sisarten välille ja katkeruus sisarten välillä on kestänyt näihin päiviin saakka. De Havilland sai kuitenkin  parhaan naisnäyttelijän Oscarin kahdesti 1940-luvun aikana elokuvista Kuolematon rakkaus (To Each His Own, 1946) ja Perijätär (The Heiress, 1949). 1940-luvun jälkeen de Havilland on tehnyt elokuvia harvakseltaan. Hän näytteli kuitenkin aina 1980-luvulle asti. Eräs hänen viimeisiä roolejaan oli rikkaan, uhkapeliä rakastavan Emily Livingstonin osa elokuvassa Airport 77 (suom. Kaappaus  Bermudan kolmiossa), jossa hän loistaa erityisesti pääosaa esittäneen Jack Lemmonin rinnalla.

Yksityiselämä

De Havilland seurusteli John Hustonin, James Stewartin ja Errol Flynnin kanssa 1940-luvulla. Hän oli naimisissa kirjailija Marcus Goodrichin kanssa vuosina 1946–1953, ja heille syntyi poika Benjamin, joka kuoli Hodgkinin lymfoomaan vuonna 1991.
De Havilland oli naimisissa Pierre Galanten kanssa vuosina 1955–1979, ja heille syntyi tytär Giselle vuonna 1956.
De Havillandin ystäviä ovat olleet hänen kanssaan samaan aikaan Warner Brothersilla työskennelleet Bette Davis ja Gloria Stuart, joka näytteli muun muassa vanhan Rosen roolin elokuvassa Titanic (1997).
Ponte Vecchio

Ponte Vecchio on keskiaikainen Arno-joen ylittävä silta Firenzessä Italiassa. Sillan suunnittelivat Neri di Fioravante ja Taddeo Gaddi ja se rakennettiin vuosina 1335–1345. Silta on suosittu nähtävyys, koska sillä on molemmin puolin paljon myymälöitä, etenkin kultasepänliikkeitä.
Ponte Vecchio, "Vanha silta", on nimensä mukaisesti Firenzen vanhin silta ja ainoa, jota ei räjäytetty toisen maailmansodan aikana. Sillalla työskentelivät alkuaikoina teurastajat, nahkurit ja sepät, mutta hajun ja metelin vuoksi heidät häädettiin vuonna 1593. Tilalle tulivat kultasepät, joita sillalla edelleenkin pitää kauppaansa useita. Keskellä siltaa on myös Firenzen kuuluisimman kultasepän Benvenuto Cellinin (1500–1571) rintakuva.
Katutason yläpuolella kulkee Vasarin käytävä ("Corridoio Vasariano"), joka rakennettiin vuonna 1565 Palazzo Vecchion ja Palazzo Pittin välille. Sitä pitkin valtaapitävät Medicit pääsivät kulkemaan paikasta toiseen joutumatta laskeutumaan rahvaan joukkoon. Käytävällä on kuuluisien taiteilijoiden kuten Rembrandtin ja Rubensin omakuvia.
Sinkkifluoridi

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa sinkkifluoridi on värittömiä kiteitä. Muista sinkin halogenideista poiketen sinkkifluoridi liukenee veteen vain hieman ja paremmin kuumaan kuin viileään veteen. Paremmin yhdiste liukenee ammoniakkiin ja happamiin liuoksiin. Kidevedettömän muodon lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen tetrahydraatti (ZnF₂·4H₂O). Kidevesi poistuu kuumennettaessa yhdistettä alennetussa paineessa noin 200 °C:n lämpötilaan.

Valmistus ja käyttö

Sinkkifluoridia voidaan saada tetrahydraattina liuottamalla sinkkioksidia tai sinkkikarbonaattia vetyfluoridin vesiliukseen ja haihduttamalla vesi pois tai saostamalla sinkkisulfaatin vesiliuoksesta natriumfluoridin avulla. Vedettömän sinkkifluoridin valmistukseen voidaan käyttää muita tapoja esimerkiksi sinkkioksidin ja fosforitrifluoridin välistä reaktiota.
Sinkkifluoridia voidaan käyttää lasitteiden ja emalien valmistuksessa sekä taittokyvyltään voimakkaiden lasilaatujen ja optisten kuitujen valmistuksessa. Metalliteollisuudessa yhdistettä käytetään fluksina ja lisäaineena galvaanisissa kylvyissä pinnoitettaessa metalleja elektrolyyttisesti sinkillä. Muita käyttökohteita ovat puun suojaaminen lahoamista vastaan ja orgaanisissa synteeseissä mietona fluoraavana reagenssina esimerkiksi korvaamaan klooriatomeita fluoriatomeilla ja syklisaatioreaktioiden katalyyttinä.
Haarlan palatsi

Haarlan palatsi on liikemies Rafael Haarlan itselleen 1923 rakennuttama kaksikerroksinen asuintalo Suomessa. Rakennus sijaitsee aivan Tampereen keskustassa Hatanpään valtatiellä.

Rakentaminen

Palatsin suunnitteli professori Jussi Paatela, ja se rakennettiin Kurun punaruskeasta graniitista. Tyyliltään rakennus edustaa 1920-luvun uusklassismia. Rafael Haarla asui rakennuksessa vuodesta 1924 kuolemaansa 1938 saakka. Haarlan palatsi oli Tampereen kaupungin omistuksessa vuodesta 1972 vuoteen 2013, kunnes se myytiin kiinteistösijoitusyhtiölle 1,6 miljoonalla eurolla.

Arkkitehtuuri

Rakennuksen pääsisäänkäynnin portaikkoa vartioi kaksi Väinö Rautalinin graniitista veistämää ilvestä. Palatsin julkisivua hallitsee kreikkalaisen temppelin muotoinen päätykolmio ja doorilainen tai sen muunnelma toskanalainen pylväikkö. Sisätilat jakautuvat julkiseen ja yksityiseen puoleen. Alakerrassa olivat edustustilat ja kirjasto, ja yläkerrassa makuu- ja vierashuoneet, sekä Hatanpään valtatielle avautuva parveke. Palatsin takana on muurien ympäröimä piha autotalleineen ja puutarhoineen. Alakerrassa on myös omalla sisäänkäynnillä varustetut Haarlan autonkuljettajan ja talonmiehen asunnot.

Myöhempi käyttö

1970-luvun alussa palatsi oli vaarassa joutua puretuksi. Arkkitehdit Otto-Iivari Meurman ja Erkki Helamaa, sekä Tampere-seura vastustivat purkuhanketta. 1972 kaupunginvaltuusto lunasti rakennuksen kaupungille, ja sen tiloihin muutti Tampereen yliopiston kansanperinteen laitos, joka oli talossa vuokralaisena vuoteen 2004 saakka. Tiloja vuokrattiin välillä musiikkiesityksille, kuten kantele- ja kamarimusiikille. 2005 palatsi vuokrattiin edelleen yksityiselle taholle, joka teki talossa mittavan remontin. Vuonna 2013 rakennus myytiin kiinteistösijoitusyhtiö D-kulmalle. Vuonna 2015 rakennuksessa aloitettiin ikkunaremontti.
Saartjie Baartman

Saartjie (Sarah) Baartman (1789 Etelä-Afrikka - 29. joulukuuta 1816 Pariisi, Ranska) oli eteläafrikkalaisperäinen khoi-nainen, joka tuotiin Eurooppaan näytteille vuonna 1810. Saartjie Baartman oli naisen hollantilainen nimi, hänen oikea nimensä ei ole tiedossa. Saartjie oli eurooppalaisten mielestä hyvin erikoisen näköinen. Lyhyyden ja tumman ihon lisäksi hänellä oli voimakas steatopygia eli rasvapakaraisuus. Baartmania on pidetty esimerkkinä siirtomaiden hyväksikäytöstä, rasismista ja mustien halventamisesta.

Elämäkerta

Baartman syntyi Etelä-Afrikan Itä-Kapin alueella vuonna 1789. Etniseltä taustaltaan Baartman oli quena, joita kutsuttiin useiden muiden ryhmien tapaan khoiksi tai hottentoteiksi. Hänen äitinsä kuoli Baartmanin ollessa kaksivuotias ja hänen isänsä kuoli Baartmanin ollessa jonkin verran vanhempi. Myöhemmin Baartmanilla oli suhde erään miehen kanssa ja sai lapsen, joka kuitenkin kuoli. Myös hänen miehensä kuoli hollantilaisen siirtolaisen surmaamana. Perheenjäsentensä kuoleman jälkeen Baartman matkusti töihin kotiapulaiseksi Kapkaupunkiin. Baartman oli lukutaidoton, mutta hänen väitetään allekirjoittaneen sopimuksen englantilaisen laivakirurgin William Dunlopin ja yrittäjä Hendrik Cesarsin kanssa näytöksistä Englannissa. Näytöksiin Baartman haluttiin hänen kärsimänsä steatopygian eli rasvapakaraisuuden takia, mikä teki hänen pakaroistaan epätavallisen suuret.
Baartmanin ensiesiintyminen Englannissa tapahtui Lontoon Piccadilly Circuksella. Näytöksissä Baartman pukeutui usein kireisiin vaatteisiin, koristautui höyhenillä ja helminauhoilla ja poltti piippua. Näytöksiin liittyi usein myös tanssi ja soittimien soittaminen. Rikkaat asiakkaat saattoivat myös kutsua hänet yksityisiin näytöksiin koteihinsa, jossa vieraat saattoivat myös koskea Baartmaniin. Hänen väitetty eläimellinen sukupuolisuutensa herätti ihmettelyä ja kauhistusta, mutta myös ihannointia. Häntä kutsuttiin hottentotti-Venukseksi Suuret pakarat olivat tuolloin muotia ja niitä pidettiin haluttavina. Baartman saapui myös aikaan, jolloin William Wyndham Grenvillen Whig-puolueen spekuloitiin yrittävän ottaa haltuunsa maan parlamentin. Whig-puolue tunnettiin myös nimellä "broad bottoms" (vapaasti käänettynä leveätakamukset) Grenvillen oman suuren takamuksen takia. Baartmania käytettiin tästä syystä usein poliittisissa piirroksissa.
Vuonna 1814 Baarman muutti yhdessä Cesarsin kanssa Pariisiin, jossa hän saavutti taas julkisuutta ja esiintyi Cafe de Parisissa. Pariisissa hän tapasi myös erään miehen, joka tunnettiin taiteilijanimellä Reaux ja joutui todennäköisesti tämän parittamaksi. Baartman myös joi ja poltti raskaasti. Hän kuoli muutamassa vuodessa – mahdollisesti kuppaan ja tuberkuloosiin. Ranskalainen Georges Cuvier säilöi Baartmanin ruumiin, sukuelimet ja aivot, jotka asetettiin näytille Pariisin Musé de L'Hommeen, jossa ne olivat esillä aina vuoteen 1974 saakka. Nelson Mandela valittiin Etelä-Afrikan presidentiksi vuonna 1994 ja hän pyysi Ranskaa palauttamaan Baartmanin ruumiin Etelä-Afrikkaan. Ruumis palautettiinkin lopulta maaliskuussa vuonna 2002. Saman vuoden elokuussa hänet haudattiin Hankeyhyn, Itä-Kapiin.
Ko e fasi ’oe tu’i ’o e ’Otu Tonga

Ko e fasi ’oe tu’i ’o e ’Otu Tonga (suom. ”Tongan saarten kuninkaan laulu”) on Tongan kansallislaulu. Laulun tongankieliset sanoitukset kirjoitti prinssi Uelingatoni Ngū Tupoumalohi (1854–1885) ja musiikin sävelsi saksalainen Karl Gustavus Schmitt (1834–1900). Laulua käytettiin ensimmäisen kerran vuonna 1874.
Mustakurkkumesikko

Levinneisyys

Mustakurkkumesikkoa tavataan Australiassa. Lajia on kuvattu suhteellisen yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.