google/wiki40b huggingface dataset:
Syyrian maanjäristys 1202

Syyrian vuoden 1202 maanjäristys oli vuonna 1202 tapahtunut maanjäristys, tai joidenkin lähteiden mukaan vuosina 1201–1202 tapahtunut maanjäristysten sarja, joka iski rajusti itäisen Välimeren alueelle.
Toukokuun 20. päivänä 1202 tapahtui voimakas maanjäristys lähellä Libanonin rajaa Syyrian lounaisosissa tai Libanonin puolella (34.10°N, 36.10°E tai 33.50°N, 36.00°E). Järistyksen voimakkuudeksi on nykymenetelmin arvioitu 7,6 richteriä.
Järistys tuhosi pahoin Tyren, Acren ja Nablusin kaupungit. Järistys havaittiin laajalla alueella Sisiliassa, Armeniassa, Anatoliassa, Kyproksella, Libanonissa, Syyriassa, Irakissa, Iranissa, Jordaniassa ja Egyptissä Aswanissa saakka.
Suurimmat vaikutukset olivat Mount Lebanonin, Baalbekin, Surin, Beit Jannin, Banyasin, Nabluksen, Al-Samyran, Damaskoksen, Safitan, Akkan, Tripolin, Hauran, Beirutin, Homsin ja Tartusin alueilla.
Järistyksessä itsessään menehtyi arviolta 30 000 ihmistä. Järistyksen aiheuttamassa nälänhädässä ja Niilin tulvaa seuranneissa epidemioissa kuoli arabialaislähteiden mukaan yhteensä 1,1 miljoonaa ihmistä seuraavan vuoden kuluessa. Tätä on vaikutustensa takia pidetty joissain arvioissa maailman eniten ihmisuhreja saavuttaneena maanjäristyksessä. Virallisesti eniten ihmisuhreja aiheuttanut yksittäinen maanjäristys tapahtui Shaanxin alueella Kiinassa vuonna 1556.
Jukka Tuominen (teollisuusneuvos)

Jukka Teutori Tuominen (s. 11. marraskuuta 1927 Turku) on suomalainen teollisuusjohtaja ja yrittäjä, joka kehitti vuonna 1951 ostamastaan Auran Kenkä Oy:stä Suomen johtaviin jalkineteollisuusyrityksiin kuuluvan Auran Kenkätehdas Oy:n. Hän omisti myös Raisiossa toimineen Kruunu-Pukineen, ja molemmat yritykset erikoistuivat Neuvostoliittoon suuntautuneeseen idänkauppaan. Tuomiselle myönnettiin teollisuusneuvoksen arvonimi 1982.
Jukka Tuominen työskenteli sotien jälkeen myynti- ja toimistotehtävissä Turun Liivi Oy:ssä, kunnes päätti ryhtyä jalkinealan yrittäjäksi ja osti 1951 pienen, viisi henkeä työllistäneen Auran Kenkä Oy:n. Hän alkoi laajentaa tehdasta ja aloitti vuonna 1961 viennin muihin Pohjoismaihin ja vuonna 1968 Neuvostoliittoon sikäläisen kenkäalan ostojärjestön Raznoexportin kautta. Vuosina 1955–1978 tehdas toimi Turun Itäisen Pitkäkadun ja Lemminkäisenkadun kulman vanhassa panimossa, joka nykyisin on Turun yliopiston Teutori. Nimi tulee Jukka Tuomisen toisesta etunimestä, sillä Tuominen aluksi vuokrasi omistamaansa rakennusta yliopistolle ja vuonna 2001 myi sen yliopistosäätiölle. Vuonna 1978 Auran Kenkätehdas muutti Turun Lausteelle suurempiin tiloihin. 1980-luvun alussa Auran Kenkätehdas työllisti 270 ihmistä, päätuotteinaan naisten saapikkaat.
Auran Kenkätehtaan liikevaihdosta 80 prosenttia tuli viennistä. Neuvostoliiton osuus oli noin kaksi kolmannesta, ja Tuominen muistelee suurimman yksittäisen kaupan olleen arvoltaan 70 miljoonaa markkaa. Tuotannon ollessa huipussaan kenkätehdas tarvitsi 220 lehmänvuotaa päivässä; niitä Tuominen lensi usein ostamaan Etelä-Amerikasta Air Francen Concorde-yliäänikoneella. Bilateraalisen idänkaupan loputtua Neuvostoliiton hajoamiseen sekä Auran Kenkätehtaan että Kruunu-Pukineen toiminta päättyi 1990-luvun alussa.
Tuominen oli muun muassa Suomen Ulkomaankauppaliiton kenkäteollisuuden vientiyhteistyöryhmän, Kenkätehtaitten Keskusliiton edustajiston ja Kenkäteollisuuden Työnantajaliiton hallituksen jäsenenä. Vuonna 1972 hänet valittiin perustetun Turun Kauppakorkeakouluseuran hallitukseen ja oli mukana myös 1977 perustetun Turun kauppakorkeakoulun tukisäätiön toiminnassa. Hän antoi rahallista tukea koululle myös henkilökohtaisesti. Tuominen toimi myös Turun kauppakamarissa ja nuorkauppakamarissa, Turunmaan Yrittäjäin valtuuskunnassa ja Turun Liikemiesyhdistyksen johtokunnassa.
Copa del Rey 2008–2009

Copa del Reyn kausi 2008–2009 on Copa del Reyn 105. kausi. Turnaus alkoi 25. elokuuta 2008 ja päättyi 13. toukokuuta 2009 pelattavaan loppuotteluun. Siihen osallistuu yhteensä 83 joukkuetta Primera Divisiónista, Segunda Divisiónista, Segunda División B:stä ja Tercera Divisiónista.
Primera Divisiónista ja Segunda Divisiónista pääsevät mukaan kaikki kauden 2007–2008 joukkueet, lukuun ottamatta Sevilla Atléticoa, joka on Sevillan reservijoukkue. Segunda División B:stä pääsee kauden 2007–2008 jokaisen lohkon viisi parasta joukkuetta sekä kaksi parasta kuudenneksi sijoittunutta ja Tercera Divisiónista kauden 2007–2008 lohkovoittajat.

Loppuvaihekaavio

Loppuvaiheessa pelataan kolme pudotuskierrosta ja finaali. Ottelut pelataan kaksiosaisena. Kaksi parasta joukkuetta pääsevät finaaliin ja se pelataan 13. toukokuuta 2009.
Lovozeron piiri

Lovozeron piiri eli Luujärven piiri (ven. Ловозерский район, Lovozerski raion) on kunnallispiiri Murmanskin alueella Kuolan niemimaalla. Piiri on perustettu vuonna 1920 ja käsittää miltei koko Kuolan niemimaan pohjoisosan Ostrovnoin kaupunkia lukuun ottamatta. Asukkaita on vain 11 820 (2010), joista osa on saamelaisia. Alueen hallintokeskuksena Lovozeron (suom. Luujärven) kylä. Alueen ainoa taajama ja suurin asutuskeskus on Revda (Ревда).
Lovozeron eli Luujärven piirin alueella sijaitsevat Lujaurtunturit eli Luujärventunturit.
Yhdistetty luku

Yhdistetty luku on yhtä suurempi kokonaisluku, joka ei ole alkuluku. Toisin sanoen yhdistetty luku on luku, jolla on useampia tekijöitä kuin se itse ja luku 1. Esimerkiksi 14 on yhdistetty luku, koska se jakautuu tekijöihin: 2 × 7.
Jean-Jacques Goldman

Jean-Jacques Goldman (s. 11. lokakuuta 1951, Pariisi) on ranskalainen laulaja-lauluntekijä ja tuottaja.
Goldmanin vanhemmat olivat puolanjuutalaisia. Goldman oli neljästä lapsesta kolmas ja opetteli viulun-, pianon- ja sitten kitaransoittoa. Hän valmistui École des hautes études commerciales du nordista. Vuonna 1972 hän tapasi ensimmäisen vaimonsa Catherinen, jonka kanssa hän sai kolme lasta.
Goldman oli mukana progeyhtye Tai Phongissa, joka julkaisi 1975 alkaen kolme englanninkielistä albumia. Goldman päätti aloittaa soolouran ranskankielisenä artistina ja sai vuonna 1981 viisivuotissopimuksen Epic Recordsilta. 
Goldmanin ensimmäinen sooloalbumi Démodé ilmestyi 1981. Hän on tehnyt musiikkia ja tuottanut paitsi itselleen, myös muun muassa Céline Dionille ja Khaledille. Tuoreimmat albuminsa hän on levyttänyt Columbia Recordsille. Hän on Grammy-palkittu ja valittu Victoires de la Musique -seremoniassa 1986 vuoden parhaaksi miesartistiksi. 
Hän on valmistunut EDHEC Business School:sta.
Aatu Kolehmainen

Aatu Paavo Kolehmainen (10. syyskuuta 1886 Kontiolahti – 4. joulukuuta 1944 Riihimäki) oli suomalainen lasiteollisuuden yritysjohtaja.
Kolehmaisen vanhemmat olivat Riihimäki Oy:n eli Riihimäen lasin perustaja Mikko Adolf Kolehmainen ja Maria Koschkin. Hän valmistui Polyteknillisestä opistosta insinööriksi 1908 ja tuli 1910 isänsä ja eräiden muiden perustaman Riihimäki Oy:n toimitusjohtajaksi. Kolehmainen toimi myös tytäryhtiöiden Ryttylän Lasitehdas Oy:n, Kauklahden lasitehdas Oy:n ja Ikkuna Oy:n toimitusjohtajana. Yritys sai hänen johdollaan merkittävästi kansainvälisiä asiakkaita maailmansotien välisenä aikana. Kolehmainen oli Suomen Lasiteollisuusliiton puheenjohtaja, kuului Helsingin kauppakamarin hallitukseen ja Kansallisosakepankin hallintoneuvostoon ja oli Suomen Kulttuurirahaston kannatusyhdistyksen varapuheenjohtaja. Vuorineuvoksen arvon hän sai 1935.
Kolehmaisen ensimmäinen puoliso vuodesta 1910 oli Lyyli Koljonen (k. 1939), toinen vuodesta 1941 Kaisa Laine.
Kurimon ruukki

Kurimon ruukki oli Särkijärven kylässä Utajärven kunnassa sijainnut rautaruukki.

Perustaminen

Sen perustivat ruukinpatruuna Axel Backman, kauppias Adolf Laurell, rakennusmestari Johan Edvard Strömberg ja raatimies Matts Sandström Kiiminkijoessa sijaitsevan Kurimonkosken rannalle. Lupa ruukin perustamiseen myönnettiin 13. marraskuuta 1854.

Toiminta

Ruukin vuonna 1859 valmistuneessa masuunissa valmistettiin puuhiilen avulla järvimalmista raakarautaa. Vuonna 1863 toiminta oli laajentunut siten, että ruukin käytössä oli masuunin lisäksi kaksi putlausuunia, hitsausuuni, kankivasara, kaksi naulavasaraa sekä kahdella tuoliparilla varustettu valssi. Ruukilla oli myös valimo ja myymälä Oulussa. Ruukin toiminta oli kannattavaa, ja vuonna 1862 sen tuotanto oli 3 500 kippuntaa eli noin 560 tonnia takkirautaa.
Ruukkiyhtiö teki huomattavia maakauppoja toimintansa alkuvuosina. Vuosina 1855–1857 yhtiö hankki omistukseensa 854,04 hehtaaria maata Särkijärveltä ja Sanginkylästä. Maakauppojen hinnaksi tuli yhteensä 771 ruplaa 43 kopeekkaa. Yhtiö osti myös Särkijärvellä sijainneen Kurimuksen tilan, mutta kauppahintaa ei ole kyetty selvittämään.
Ruukin perustajat olivat saaneet perustamistoimia varten lainan, jonka maksu tuli kalliiksi ruplan arvon noustessa. Sitä seurasi Kurimon ja Suomussalmella toimineen Ämmän ruukin yhdistäminen vuonna 1864. Uusi rautaruukki sai nimekseen Kurimon–Ämmän rautatehdas Oy.
Vuonna 1867 Kurimon ruukin tuotanto senaikaisissa olosuhteissa oli huomattavat 6 600 kippuntaa eli 1 056 tonnia kankirautaa. Ruukki myös onnistui ensimmäisenä maailmassa valmistamaan terästä järvimalmista. Tuotteita esiteltiin Moskovassa teollisuusnäyttelyssä, ja suurin osa tuotannosta lähti vientiin Venäjälle.

Viimeiset vaiheet

1860-luvun lopun nälkävuodet vaikeuttivat ruukin toimintaa yhdessä pitkien kuljetusmatkojen kanssa. Ongelmia aiheutti myös valssauslaitoksen tulipalo 1. maaliskuuta 1868 sekä yhtiön velat, joita ei saatu maksettua. Ruukki luovutettiin velkojien käsiin 27. lokakuuta 1869, jotka onnistuivat myymään ruukin eteenpäin vasta 7. elokuuta 1872 englantilaiselle The Finland Carcoal Iron Works Company Limitedille.
Uusi omistaja kunnosti laitosta sekä rakensi uuden valssauslaitoksen, ja uudeksi ruukinpatruunaksi nimitettiin ruotsalainen Patrik Peterson. Tuotanto jäi kuitenkin alhaisemmaksi kuin aiempien vuosien tuotanto, ja vienti kärsi ruplan arvon alenemisen vuoksi. Valssauslaitos tuhoutui toistamiseen tulipalossa heinäkuussa 1878, ja englantilainen omistajayhtiö teki konkurssin saman vuoden lopussa.
Ruukki huutokaupattiin ja se siirtyi oululaisen porvari Viktor Åkerblomin omistukseen. Toiminnan uutta käynnistymistä odoteltiin turhaan. Koneet purettiin ja vietiin Ouluun.

Ruukin alue nykyään

Nykyisin ruukkialue on luokiteltu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Nykyisin ruukista on nähtävillä enää vähäisiä rakenteita, muun muassa kanava, kuonakasoja sekä kartanon paikka sitä reunustavine kuusiaitoineen.
Jaakko Sopala

Jaakko Sopala, vuoteen 1930 Schroderus  (3. toukokuuta 1901 Sotkamo – 15. elokuuta 1976 Kajaani) oli juristi, joka toimi Kajaanin kaupunginjohtajana kaksikymmentä vuotta.
Sopalan vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Schroderus ja Anna Kaisa Mankinen ja puoliso vuodesta 1930 Helmi Tirkkonen. Sopala tuli ylioppilaaksi 1922 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1928, varatuomarin arvon hän sai 1931. Sopala toimi asianajajana 1928–1929 ja 1939–1940. Hän työskenteli myös Oulun rahakamarin ja kaupunginvaltuuston sihteerinä sekä kaupunginsihteerinä 1930–1939. Kajaanin kaupunginjohtaja hän oli 1940–1960 ja vt. kaupunginviskaali 1941–1944.
Redox-indikaattori

Redox-indikaattori on yhdiste, joka muuttaa väriään tietyssä elektrodipotentiaalissa (E⁰). Indikaattorin väri on erilainen sen hapettuneessa ja pelkistyneessä muodossa. Redox-indikaattoreita käytetään apuna hapetus-pelkistystitrauksessa. Jodometrisessä titrauksessa ja käytettäessä kaliumpermanganaattia titrausliuoksena varsinaista redox-indikaattoria ei tarvita, koska nämä reaktiot ovat itseindikoivia. 
Redox-indikaattorit voidaan luokitella kolmeen ryhmään sen mukaan miten indikaattorin väri muuttuu sen hapettuessa ja jälleen pelkistyessä. Niin sanotut palautuvat indikaattorit, kuten ferroiini säilyvät rakenteeltaan identtisinä, kun ne hapettamisen tai pelkistämisen jälkeen alkuperäiseen tilaan palautettuna säilyttävät rakenteensa täysin. Joskus indikaattorin hapettunut tai pelkistynyt muoto on epävakaa ja hajoaa titrauksen aikana. Usein hajoamisessa muodostuneen yhdisteen väri on sama kuin indikaattorin väri sen alkuperäisessä muodossa. Indikaattori on palautumaton, jos se kerran hapetuttuaan tai pelkistyttyään ei voi enää palata alkuperäiseen muotoonsa. 
Lähes kaikki indikaattorit luovuttavat protoneja titrauksen aikana. Tämän vuoksi titrauksen loppupiste on riippuvainen pH:sta  Redox-indikaattorit luokitellaankin pH-riippuvaisiin ja siitä riippumattomiin.
Kaisa Ranta

Kaisa Ranta (s. 1980 Rovaniemi) on suomalainen sopraano. Hän on opiskellut musiikkia Oulun seudun ammattikorkeakoulussa ja Turun ammattikorkeakoulussa, josta valmistui laulunopettajaksi vuonna 2004. Hän opiskeli Sibelius-Akatemian solistisella osastolla Marjut Hannulan johdolla vuosina 2005–2008. Kaisa Ranta suoritti laulun A-tutkinnon erinomaisin arvosanoin keväällä 2008 ja valmistui musiikin maisteriksi samana keväänä.
Kaisa Rannan ensiesiintyminen oopperalavalla oli vuonna 2002 Ilkka Kuusiston lapsille suunnatussa Muumioopperassa. Vuoden 2004 Lappeenrannan laulukilpailuissa Ranta sai nuoren lupaavan laulajan erikoispalkinnon ja vuonna 2006 hän voitti naisten sarjan. Hän oli kansainvälisen Mirjam Helin -laulukilpailun semifinalisti kesällä 2009.  
Ranta teki debyyttinsä Kansallisoopperassa syksyllä 2006 Mozartin Zaiden nimiroolissa ja on sen jälkeen vieraillut säännöllisesti Kansallisoopperan tuotannoissa. Hän on vieraillut Turun kaupunginteatterissa, Opera Cava -festivaaleilla, Turun musiikkijuhlilla, Sibelius-Akatemian oopperassa sekä Svenska Teaternissa ja Lilla Teaternissa.
Kaisa Ranta on ansioitunut myös kevyen musiikin säveltäjänä ja sanoittajana. Rannan sävellyksiä ovat esimerkiksi Jari Sillanpään levyttämä kappale ”Taivas tietää” ja Finlandersin levyttämä kappale ”Oikeesti”, joka valittiin vuoden iskelmäksi 2006. 
Ranta on Muhoksen Musiikkipäivien perustajia sekä tapahtuman taiteellinen johtaja.
Kaisa Ranta on naimisissa Suomen Musiikintekijät ry:n toiminnanjohtajan ja Finlanders-orkesterissa pitkään vaikuttaneen Aku Toivosen kanssa.
Risto Palm

Risto Palm (s. 10. syyskuuta 1939 Helsinki) on suomalainen näyttelijä.
Palmin ura alkoi 1950-luvulla Kellariteatteri Klitsun riveissä. Palm on enimmäkseen luonut uraansa teattereissa, mutta hänet on nähty myös muutamissa elokuvissa vuosina 1958–2002. Hänen tunnetuimpia elokuvaroolejaan ovat huovi Spede-elokuvassa Noin 7 veljestä (1968), Yllön Uolevi elokuvassa Täällä Pohjantähden alla (1968), arkuntekijä-Tom elokuvassa Speedy Gonzales – Noin 7 veljeksen poika (1970) ja ylikersantti Makkonen elokuvassa Vääpeli Körmy ja marsalkan sauva (1990).
Palmin ensimmäinen elokuva oli Niskavuoren naiset (1958). Palmin toistaiseksi viimeinen elokuva on Ere Kokkosen ohjaama elokuva Kymmenen riivinrautaa (2002).
ITV Studios Finland

ITV Studios Finland Oy (vuoteen 2013 Tarinatalo Oy ) on vuonna 1997 perustettu suomalainen tv-tuotantoyhtiö, jonka lokakuussa 2012 osti brittiläinen televisiotuotantoyhtiö ITV Studios. Yritys toimii nyt nimellä ITV Studios Nordic, johon kuuluvat myös ITV:n Ruotsista ja Norjasta ostamat tuotantoyhtiöt.
Tarinatalo keskittyi lähinnä asiaohjelmien ja dokumenttielokuvien tuottamiseen. Yhtiö voitti Formaatti-Finlandian kahdesti. 
Tarinatalon perustivat 1997 Kari Tervo ja Jukka Heinonen. Muita omistajia ennen ITV-kauppaa olivat Esko Naskali ja toimitusjohtaja Aram Aflatuni.
N-fenyyli-1-naftyyliamiini

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa N-fenyyli-1-naftyyliamiini on puhtaana värittömiä kiteitä, mutta epäpuhtaudet värjäävät sen tyypillisesti violetiksi. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, asetoniin, kloroformiin ja bentseeniin.
N-fenyyli-1-naftyyliamiini on myrkyllistä ja ärsyttää hengitysteitä ja ihoa. Yhdiste voi lisätä methemoglobiinin määrää veressä, mikä ilmenee ihon sinistymisenä aineelle altistumisen jälkeen.

Valmistus ja käyttö

N-fenyyli-1-naftyyliamiinia voidaan valmistaa 1-naftolista ja aniliinista 180 °C lämpötilassa. Katalyyttinä on happokatalyytti esimerkiksi sulfaniilihappo. Toinen harvinaisempi tapa on lähteä 1-naftyyliamiinista ja aniliinista kaasufaasireaktiolla, jota katalysoi alumiinioksidi.
N-fenyyli-1-naftyyliamiinia käytetään kumeissa hapettumisenestoaineena ja se suojaa kumeja hapen ja lämmön vaikutuksilta. Yhdistettä voidaan käyttää myös öljytuotteiden stabilisaattorina. N-fenyyli-1-naftyyliamiini sitoutuu voimakkaasti hiirten MUP-proteiiniin (major urinary protein) muodostaen fluoresoivan kompleksin. Tätä kompleksinmuodostusta voidaan käyttää hyväksi biologisissa ja biokemiallisissa tutkimuksissa.
Joinvilleaceae

Tuntomerkit

Joinvillea-lajit ovat rotevia, heinämäisiä kasveja. Niiden päällysketon pikkukarvat ovat monisoluisia. Lehdet ovat poimuttuneita ja niissä on korvakemaiset muodostumat tai kielekkeet. Kukinto on varsipäätteinen röyhy, jossa on pieniä, kaksineuvoisia kukkia. Kehälehdet ovat vihertävän ruskeita, melko kuivia, ja uloimmat niistä ovat huppumaisia. Hedelmä on kehän suojaama, 1-3-siemeninen luumarja.

Levinneisyys

Suku/heimo kasvaa Malakan niemimaalta Tyynenmeren saarille ulottuvalla alueella.

Luokittelu

Joinvilleaceae muodostaa yhdessä heimon Ecdeiocoleaceae ja heinäkasvien (Poaceae) kanssa yhteisen kehityslinjan, jota luonnehtivat mm. päällysketon eli epidermin pikkukarvat, ilmarakojen käsipainon muotoiset huulisolut, mesofyllin eli lehden sisäsolukon kookkaat ja värittömät solut, luottisolukon sijainti monisoluisissa haaroissa ja eräs inversio viherhiukkasen genomissa. Myös ontto korsivarsi on saattanut kehittyä tässä kladissa. Viimeaikaisen arvion mukaan kladi olisi syntynyt noin 58,6 miljoonaa vuotta sitten.
Joinvillea-suvussa on kaksi lajia.
Thea Kleven

Thea Sofie Kleven (22. joulukuuta 2000 – 17. joulukuuta 2018) oli norjalainen mäkihyppääjä. Kleven hyppäsi viimeisen kilpailunsa marraskuun 2018 lopulla Lillehammerissa. Norjan hiihtoliitto ei ole avannut kuolemaan johtaneita syitä. Klevenin oli tarkoitus osallistua tammikuussa 2019 kisattaviin hiihtolajien nuorten mm-kisoihin Lahteen. Kleven oli mukana myös Norjan vuoden 2022 olympiaohjelmassa.
Paul Burkhard

Paul Burkhard (21. joulukuuta 1911 - 6. syyskuuta 1977) oli sveitsiläinen säveltäjä, joka sävelsi pääasiassa oratorioita, musikaaleja ja operetteja. Luultavasti hänen kuuluisin työnsä oli O mein Papa, jonka hän sävelsi vuonna 1939 ensi-iltansa saaneeseen musikaaliin Der Schwarze Hecht. Myöhemmin monet muut artistit, kuten Connie Francis, The Everly Brothers, Harry James ja Lys Assia ovat esittäneet kappaleesta oman tulkintansa.
Burkhard toimi Sveitsin kapellimestarina vuoden 1958 Eurovision laulukilpailussa.
Annie-gaala 1972

Annie-gaala 1972 oli ensimmäistä kertaa järjestetty palkintogaala, jossa jaettiin vuotuiset Annie-palkinnot vuoden 1972 parhaille animaatioiden tekijöille. Gaala järjestettiin Studio Cityssä Kaliforniassa, ja isäntänä toimi animaattori Myron Natwick.

Voittajat

Voittajat lihavoituna:
Suomen urheilutietäjät

Suomen urheilutietäjät -yhdistys perustettiin tammikuussa 1988 Suomen urheilutietäjä -kilpailun (nykyisin urheilutiedon SM-kilpailu) yhteydessä Helsingissä. Joulukuusta 2009 se on ollut rekisteröity yhdistys. Yhdistys järjestää vuosittain kaikille halukkaille avoimen urheilutiedon Suomen mestaruuskilpailun sekä jäsenistölleen lisäksi lukuisia "kotirataotteluita" vuoden aikana. SM-kilpailussa kilpailijoille esitetään 100 kysymystä ja vastausaikaa on kolme tuntia. Nykyisin kilpailu jaetaan kansalliseen ja kansainväliseen osaan, koska kansainvälisen osan kysymykset toimivat samalla maajoukkuekarsintana. Suomen urheilutietäjät ovat vuodesta 2007 lähtien kohdanneet vuosittain maaottelussa Viron. Ensimmäisen, Tartossa käydyn maaottelun voitti Viro, mutta vuonna 2008 Hyrylässä, 2009 Tallinnassa ja 2010 Helsingissä Suomi oli parempi. Vuonna 2011 Tallinnassa ja vuonna 2012 Helsingissä Viro oli jälleen parempi mutta vuonna 2013 Tallinnassa voiton vei Suomi. Vuoden 2014 maaottelun Helsingissä ja vuoden 2015 maaottelun Tallinnassa voitti Viro. Vuonna 2016 Espoossa ja vuonna 2017 Tallinnassa Suomi oli niukasti parempi. Vuonna 2018 Helsingissä Viro voitti ja tasoitti kokonaisvoitot lukemiin 6–6.
Suomen urheilutietäjien puheenjohtajana ovat aiemmin olleet Erik Relander 1988–1997, Antti O. Arponen 1997–2003, Reijo Syrjäsalo 2003–2008 ja 2009–2011, Mikko Alin 2008–2009 sekä Martti Hartikainen 2011–2017. Vuodesta 2018 puheenjohtajana on toiminut Vesa-Matti Peltola, joka oli yhdistyksen pitkäaikainen varapuheenjohtaja vuosina 1997–2010 ja va. puheenjohtaja lokakuusta 2008 huhtikuuhun 2009 ja joka edelleen toimittaa urheilutietäjien kaksi kertaa vuodessa ilmestyvää lehteä.
Urheilutiedon SM-kilpailu on ollut nykyisessä muodossaan vuodesta 1987. Mestaruuden ovat voittaneet Erkki Maunu 1987–1992 ja 1994, Vesa-Matti Peltola 1993, 1995–1996 ja 2003–2004, Timo Toivonen 1997, 1999–2001, 2010 ja 2015, Jukka Mukala 1998, 2009, 2013–2014, 2016 ja 2018–2019, Jari Hakalax 2002, 2005, 2007 ja 2011, Harri Honkala 2006 ja 2012 sekä Tuomas Tumi 2008 ja 2017. Ennen vuotta 1987 kilpailijoita karsittiin kotiratakisana käydyllä alkukilpailulla, ja tältä ajalta Erkki Maunulla on mestaruudet vuosilta 1985–1986, joten hänellä on ennätykselliset yhdeksän mestaruutta. Mestareista kysymyksenlaatijoina ovat toimineet Vesa-Matti Peltola vuosina 1997–2002, 2005–2017 ja 2019 sekä Jari Hakalax vuosina 2014–2018.
Urheilutiedon SM-joukkuekilpailu on käyty joka syksy vuodesta 2015 alkaen. Joukkueet pitää muodostaa maantieteellisin perustein. Ensimmäisen kilpailun kysymykset laati Tuomas Tumi mutta tämän jälkeen kilpailun voittajajoukkueen velvollisuutena on ollut laatia tai laadituttaa seuraavan vuoden kilpailun kysymykset. Äänekosken sarjakuvaseura on voittanut kilpailun molemmilla osallistumiskerroillaan vuosina 2015 ja 2017. Vuonna 2016 mestaruus jaettiin kymenlaaksolaisen KotHam Cityn ja Team Tavastian kesken. Vuonna 2018 Team Tavastia voitti kilpailun selvästi.
Oxford Street

Oxford Street on katu City of Westminsterissä Lontoossa. Katu alkaa Charing Cross Roadin ja Tottenham Court Roadin ristetyksestä ja jatkuu noin kaksi kilometriä länteen kulkien Oxford Circuksen ja St. Giles’ Circuksen läpi Marble Archille Hyde Parkin kulmaan.
Tie seuraa Hampshiresta Colchesteriin johtaneen roomalaisen tien reittiä ja oli yksi suurimmista teistä kaupungista pois. 1100-luvulta vuoteen 1782 se tunnettiin nimellä Tyburn Road Tyburnjoen mukaan, joka kulki sen eteläpuolella (ja nykyisin alla). Se oli kuuluisa viimeinen matka vangeille Newgaten vankilasta Tyburnin hirsipuille.
Nykyisin Oxford Street on Euroopan vilkkain ostoskatu. Sen varrella on yli 300 liikettä. Liikkeitä on runsaasti myös läheisten Regent Streetin, Bond Streetin ja monien pikkukatujen varrella.
Oxford Street on koristeltu jouluvaloilla, jotka joku julkisuuden henkilö sytyttää marraskuun puolivälin tienoilla. Perinne alkoi 1959, viisi vuotta Regent Streetin vastaavan jälkeen. Valaistusta ei järjestetty 1967–1978 kun Britannia ajautui lamaan. Valot ovat päällä tammikuun kuudenteen.
Oxford Streetin varrella on neljä maanalaisen asemaa: Marble Arch, Bond Street, Oxford Circus ja Tottenham Court Road.
Nokkarastas

Levinneisyys

Nokkarastasta tavataan Himalajan alueella ja Kaakkois-Aasian pohjoisosissa. Lajin kannan kokoa ei tiedetä, mutta sitä on kuvattu harvinaiseksi.