google/wiki40b huggingface dataset:
Kokkobasillit

Kokkobasillit (coccobacillus) on bakteerityyppi, jotka ovat muodoltaan kokkien (pallomaisia) ja basillien välillä. Ne ovat hyvin lyhyitä, lähes pallomaisia sauvabakteereita. Esimerkiksi hinkuyskän aiheuttava Bordetella pertussis on kokkobasilli. Muita patogeenisia kokkobasilleja ovat muun muassa Haemophilus influenzae (influenssa), Gardnerella vaginalis, Chlamydia trachomatis (klamydia), Aggregatibacter actinomycetemcomitans, Coxiella burnetii (Q-kuume) ja Haemophilus ducreyi (pehmeä sankkeri).
Sokkokalat

Lajit ja anatomia

Sokkokalojen heimoon kuuluu 5 sukua ja 6 lajia. Heimon kalat ovat pienikokoisia ja suurin laji sokkokala (Amblyopsis spelaea) voi saavuttaa korkeintaan 9 cm:n pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat pienet ja alkeelliset silmät. Kaikki heimon lajit ovat lähdekalaa (Forbesichthys agassizi) ja suokalaa (Chologaster cornuta) lukuun ottamatta sokeita. Evät ovat muodoltaan pyöreähköt ja selkäevissä on muutamia piikkejä. Sokkokalalajien yläleuka työntyy alaleukaa pidemmälle. Sokkokaloilla ei ole kylkiviivaa eikä useista muista lohiahvenkalojen lehkon heimoista poiketen rasvaevää. Väriltään sokkokalalajit ovat tyypillisesti vaaleita.

Levinneisyys ja elintavat

Suurin osa sokkokalojen heimon lajeista elää maanalaisissa luolissa. Rusosokkokala (Amblyopsis rosae) elää Arkansasin, Kansasin, Missourin ja Oklahoman osavaltioiden alueella, sokkokalaa tavataan Indianan ja Kentuckyn osavaltioista, luolakala (Typlichthys subterraneus) elää Missourista Tennesseehen ulottuvalta vyöhykkeltä ja valkoluolakala (Speoplatyrhinus poulsoni) ainoastaan yhdessä luolassa Alabamassa. Useat luolissa elävistä sokkokalalajeista ovat uhanalaisia. Suokala elää makeavetisillä soilla Yhdysvaltain koillisosissa ja lähdekala kirkkaissa lähteissä Yhdysvaltain keskiosissa. Sokkokalojen ravintoa ovat pääasiallisesti selkärangattomat eläimet.
Naislääkärin päiväkirja

Juoni

Arvostetulla lääkärillä Françoise Gaillandilla (Annie Girardot) on kiireinen aikataulu, jonka takia hänellä on vain vähän aikaa aviomiehelleen Gérardille (François Périer), raskaana olevalle teini-ikäiselle tyttärelleen Élisabethille (Isabelle Huppert) ja jurolle pojalleen Julienille (William Coryn). Françoise kuitenkin aina löytää aikaa rakastajalleen Danielille (Jean-Pierre Cassel). Françoisen valmiiksi kaoottista elämää kohtaa vastoinkäyminen, sillä hän saa tietää sairastavansa syöpää. Hän päättää kohdata sairautensa rohkeasti.

Tuotanto

Naislääkärin päiväkirja kuvattiin 16. arrondissementissa Pariisissa ja Honfleurin kaupungissa Calvadosin departementissa. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Action Films, Filmédis ja SFP.

Julkaisu

Naislääkärin päiväkirja sai ensi-iltansa Ranskassa 14. tammikuuta 1976 ja Suomessa 29. huhtikuuta 1977. Elokuvan teatterilevittäjinä olivat Ranskassa CCFC ja Suomessa ABC-Kinot Oy. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 2 634 933 katsojaa ja oli 10. katsotuin elokuva vuonna 1976. Elokuva oli Suomessa 54. katsotuin elokuva 31 037 hengen katsojamäärällään vuonna 1977.
Freeman (kauneudenhoito)

Freeman Beauty on Larry Freemanin vuonna 1915 perustama kauneudenhoitobrändi, joka valmistaa mm. shampoota, hoitoainetta, kasvonaamioita, kuorintavoiteita ja jalka- ja käsirasvoja. Freeman Beautyn tuotteita ei ole testattu eläinkokeilla, eivätkä useimmat niistä sisällä aineita eläinkunnasta. Freemanin tuotteiden raaka-aineet hankitaan kasvikunnasta (enimmäkseen hedelmiä). Freemanin hiustenhoitotuotteet (shampoo, hoitoaine) sisältävät suurimmaksi osaksi merilevää ja papaijaa.
Matteo Salvini

Ura

Salvini valittiin vuonna 1993 vain 20-vuotiaana Milanon kaupunginvaltuustoon.
Salvini valittiin vuonna 2004 Euroopan parlamenttiin Pohjois-Italian itsenäisyyttä ajavan Pohjoisen liiton riveistä. Salvini nousi puolueen johtoon vuonna 2013 kun sen kannatus mielipidekyselyissä oli nelisen prosenttia. Salvini käänsi puolueen suunnan Italian-vastaisesta EU-vastaiseksi ja maahanmuuton vastaiseksi. Hän pudotti puolueensa nimestä sanan “pohjoinen” ja teki siitä maanlaajuisen puolueen.
Salvinin Lega sai vuoden 2018 Italian parlamenttivaaleissa 17 prosentin kannatuksen, ja Salvinista tuli uuden hallituksen sisäministeri. Salvini on pyrkinyt sisäministerinä pysäyttämään afrikkalaisten siirtolaisten tulon Italiaan Välimeren yli. Hän on sanonut haluavansa muuttaa EU:n talouspolitiikan suuntaa ja lopettaa puheet tiiviimmästä unionista. Salvini haluaa tiivistää Euroopan kansallismielisten puolueiden yhteistyötä ja pyrkii muodostamaan kansallismielisten ja nykymuotoista EU:ta kritisoivien puolueiden yhteisen ryhmän Euroopan parlamenttiin.

Yksityiselämä

Salvini oli vuosina 2003–2010 naimisissa eteläitalialaisen Fabrizia Ieluzzin kanssa.
Fiona Graham

Fiona Graham, taiteilijanimeltään Sayuki (s. 1961 Melbourne, Australia) on antropologi ja ensimmäinen perinteisen geishakoulutuksen läpikäynyt länsimaalainen geisha. Graham väitteli sosiaaliantropologian tohtoriksi Oxfordin yliopistossa, ja hän erikoistuu japanilaiseen yhteiskuntaan. Hän on viettänyt puolet elämästään Japanissa ja muun muassa valmistunut Keion yliopistosta.

Geisha-ura

Graham debytoi geishana joulukuussa 2007 nimellä Sayuki. Hän on esiintynyt haastatteluissa "ensimmäisenä valkoihoisena geishana", mikä ei välttämättä pidä paikkaansa, koska Liza Dalby työskenteli geishana ennen Grahamia. Dalby ei kuitenkaan käynyt läpi perinteistä koulutusta, debytoinut muodollisesti tai työskennellyt geishajärjestön alaisena kuten Graham.
Graham työskentelee geishana Asakusassa, joka on yksi Tokion kuudesta geisha-alueesta. Helmikuusta 2011 lähtien Graham ei ole ollut enää Asakusan geishajärjestön hyväksymä, joskin hän on jatkanut työskentelyään geishana.
Teo Snellman

Teo Kaarlo Snellman (28. huhtikuuta 1894 Tampere – 14. lokakuuta  1977 Helsinki) oli suomalainen lähetystöneuvos, kääntäjä, kasvissyönnin edistäjä ja poliitikko. Vuosina 1940–1944 Snellman johti Suomen Kansallissosialistista Työjärjestöä. Snellman oli J. V. Snellmanin pojanpoika. Teo pitikin isoisäänsä Johan Vilhelmiä sekä Eino Leinoa, Väinämöistä ja Mikael Agricolaa Suomen ensimmäisinä kansallissosialisteina.
Teo Snellmanin isä oli tie- ja vesirakennusten ylihallituksen ylijohtaja Karl Snellman. 1920- ja 1930-luvuilla Teo Snellman loi uraa diplomaattitehtävissä Argentiinassa, Virossa ja Ruotsissa. Vuosina 1933–1934 tapahtuneen niin sanotun Tukholman-selkkauksen (Maydell-juttu) jälkeen Snellman joutui eroamaan tehtävistään. Hän kieltäytyi lähtemästä Tukholmasta ministeriön määräämässä ajassa. Suurlähettiläs Rafael Erich syytti alaistaan osallistumisesta Margit Millénin toimittamaan ja suurlähettilästä herjaavaan kirjoitukseen kahdessa eteläruotsalaisessa pikkulehdessä. Selkkaus herätti huomiota molemmissa maissa ja asiaa puitiin myös eduskunnassa. Snellman piti itseään syyttömänä, syytti kohtalostaan juutalaisia ja alkoi kirjoitella Suomen äärioikeiston lehtiin. Hän tutustui kansallissosialismiin ja teki yhteistyötä muun muassa Suomalaissosialistisen Työväenpuolueen kanssa. Jatkosodan päätyttyä hän joutui natsiyhteyksien vuoksi eräiden muiden kanssa sisäministeri Kaarlo Hillilän määräyksestä maan sisäiseen karkotukseen.
Teo Snellman oli terveellisten ruokatapojen ja vegetarismin eli kasvissyönnin uranuurtajia Suomessa, Panu Rajalan arvelun mukaan ”ehkä esikuvansa Hitlerin vaikutuksesta”. Hän kannatti erityisesti Are Waerlandin luomaa Waerland-ravitsemusoppia. Snellman kirjoitti useita kirjoja politiikasta, juutalaisvastaisuudesta ja terveellisistä elämäntavoista sekä epäilyksistä koskien holokaustia. 
Snellman oli naimisissa taidemaalari Elsa Snellmanin kanssa. Hän on mallitoimiston johtaja Laila Snellmanin isoisä.
Kristinuskon risti

Risti on kristillisen uskon tärkein tunnus ja kaikkien kristittyjen yhteinen tunnus.

Merkitys ja käyttö

Ristin käytön perustana kristinuskossa on Jeesuksen ristiinnaulitseminen, ja se symboloi tavallisesti syntien sovitusta Jeesuksen ristiinnaulitsemisen yhteydessä. Risti edustaa Jeesuksen ristinkuoleman kärsimystä seuranneen ylösnousemuksen kautta kristityille voittoa, toivoa ja elämää, mistä syystä ristejä käytetään hautausmailla ja kuolinilmoituksissa. Risti on sijoitettu jokaisen kirkon korkeimmalle kohdalle. Ristiä käytetään yleisesti liturgisissa esineissä. Risti esiintyy monen kristityn maan kansallislipussa.

Historiaa

Risti on ollut symbolina käytössä jo ennen kristinuskoa. Risti oli myös teloitusväline, jolle kuolemaantuomittuja sidottiin tai naulattiin kuolemaan. Kristinuskoon symboli tuli, kun Jeesus Nasaretilainen kuoli ristillä. Jeesuksen ristin on arvioitu olleen T:n muotoinen, joskin myös nykyisin yleisin muoto oli siihen aikaan käytössä.
Rististä tuli kristillinen symboli Jeesuksen ristiinnaulitsemisen seurauksena vähitellen ajanlaskun ensimmäisinä vuosisatoina. Sen käyttö yleistyi etenkin 300-luvun alussa, kun kristinusko laillistettiin Roomassa. Seuraavalla vuosisadalla risti lisättiin kristityiksi kääntyneiden keisarien valtakunnanomeniin. 1000-luvulla ristiä oli alettu käyttää hallitsijoiden kruunuissa ja kirkkojen ornamentiikassa. Ristiretkeläiset ompelivat vuonna 1095 pukuihinsa ristin, mitä kautta siitä tuli eri muodoissaan monen ritarikunnan tunnus.

Muodot

Kristillisellä ristillä on useita muotoja, kuten latinalainen, ortodoksinen sekä tasasivuinen vino Andreaan risti. Ortodoksit käyttävät kaksipoikkipuista tai kolmipoikkipuista ristiä eli slaavilaista ristiä. Kolmipoikkipuisesa ristissä ylin poikkipuu kuvaa Jeesuksen ristissä ollutta nimilaattaa ja alin jalkoja ja koko ruumista tukenutta poikkipuuta.

Krusifiksi

Krusifiksi on risti, jolla riippuu Jeesuksen ruumis. Kristityt alkoivat kuvata Jeesusta ristiinnaulittuna vasta 400-luvulla, ja krusifiksi yleistyi toisen vuosituhannen alussa. Aluksi kristityt kuvasivat ristiinnaulittua Jeesusta karitsana, joka piteli ristiä jalkojensa välissä. Trullon konsiilissa vuonna 692 annettiin suositus että Jeesusta kuvattaisiin ihmishahmossa. Varsinaiset krusifiksit ovat tulleet taiteeseen 900-luvulla.

Ristinmerkki

Jotkut kristityt tekevät rukoillessaan ristinmuotoisen kuvion eli ristinmerkin koskettamalla sormillaan otsaa, rintaa ja olkapäitään. Ristinmerkki on uskontunnustus, joka kertoo että kristitty on otettu kasteessa Kristuksen opetuslapseksi ja kirkon jäseneksi.
Logan Lucky

Logan Lucky on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on käsikirjoittanut Rebecca Blunt ja ohjannut Steven Soderbergh. Elokuvan pääosia esittävät Channing Tatum, Adam Driver, Riley Keough, Daniel Craig, Seth MacFarlane, Katie Holmes, Hilary Swank, Katherine Waterston ja Sebastian Stan. Elokuva kertoo kolmesta sisaruksesta, jotka aikovat ryöstää Charlotte Motor Speedwayn.
Logan Lucky sai ensi-iltansa Knoxvillessä 9. elokuuta 2017, ja se sai teatteriensi-illan Yhdysvalloissa 18. elokuuta 2017 levittäjänään Bleecker Street. Elokuva sai myönteisiä arvioita ja monet kriitikot kehuivat Soderberghin ohjaustyötä ja näyttelijöiden suorituksia. Elokuva on tuottanut lipputuloja maailmanlaajuisesti 41 miljoonaa dollaria.
Taye Taiwo

Seurajoukkueura

Taiwo siirtyi vuonna 2005 nigerialaisesta Lobi Starsista Ranskan pääsarjassa Ligue 1:ssä pelaavaan Marseilleen. Kauden 2004–2005 aikana hän ehti pelata seurassa vain neljä sarjaottelua, mutta seuraavien kuuden kauden ajan kuului joukkueen runkopelaajiin niiden aikana yhteensä 187 sarjaottelua. Maalinteossa Taiwo onnistui Ranskan pääsarjassa 17 kertaa. Kaudella 2009–2010 Marseille voitti sarjan mestaruuden.
Kaudeksi 2011–2012 Taiwo siirtyi Italian pääsarjassa Serie A:ssa pelaavaan Milaniin, jossa hän kuitenkin pelasi vain neljä sarjaottelua. Suurimman osan Milan-ajastaan Taiwo oli lainattuna muualle – hän pelasi kevätkaudella 2012 Englannin Valioliigassa 15 ottelua Queens Park Rangersissa ja kaudella 2012–2013 Ukrainan valioliigassa 20 ottelua edustaen Dynamo Kiovaa. Kaudeksi 2013–2014 Taiwo siirtyi Turkin Superliigassa pelaavaan Bursasporiin, jossa pelasi kauden aikana 27 sarjaottelua. Kauden 2014–2015 Taiwo oli pelaamatta.
Elokuussa 2015 Taiwo siirtyi Suomen pääsarjassa Veikkausliigassa pelaavaan HJK:hon loppukauden kattavalla sopimuksella, jossa on optio myös kaudesta 2016. Taiwo pelasi myös optiokauden HJK:ssa. Kahden kauden aikaan HJK:ssa pelatessaan Taiwo voitti Veikkausliigan pronssia (2015) ja hopeaa (2016).
30. tammikuuta 2017 Taiwo siirtyi Sveitsin Superliigassa pelanneeseen Lausanneen loppukauden kestävällä sopimuksella. Taiwo pelasi Sveitsin liigassa 13 ottelua ja Lausanne sijoittui kymmenen joukkueen sarjassa yhdeksänneksi.
9. elokuuta 2017 Taiwo siirtyi Ruotsin pääsarjassa, Allsvenskanissa, pelanneeseen AFC Eskilstunaan loppukauden ajaksi. Taiwo pelasi Askilstunassa lopulta yhdeksän ottelua.
7. maaliskuuta 2018 Rovaniemen Palloseura uutisoi seuran tehneen yksivuotisen sopimuksen Taiwon kanssa.

Maajoukkueura

Taiwo pelasi Nigerian maajoukkueessa 53 A-maaottelua ja teki viisi maalia vuosina 2004–2012. Hän edusti Nigeriaa Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2006, 2008 ja 2010 sekä MM-kilpailuissa 2010. Taiwo saavutti AM-pronssia vuosina 2006 ja 2010.
Truveeri

Truveerit olivat pohjoisranskalaisia kierteleviä runoilijoita ja muusikoita keskiajalla. Heidän taiteensa oli melko samanlaista eteläranskalaisten trubaduurien kanssa. Truveerien runot ovat kuitenkin eri murteilla kuin trubaduurien.
Ensimmäinen nimeltään tunnettu truveeri oli Chrétien de Troyes, joka vaikutti 1100-luvun loppupuolella. Muita tunnettuja truveereja on muun muassa Adam de la Halle.
Sana trouvère tai trouveur on pohjois-ranskalaisen murteen (langue d’oil) muoto oksitanin kielen (langue d’oc) sanasta trobador. Se tarkoittaa runoilija-säveltäjiä, jotka olivat trubaduurien aikalaisia ja saivat heiltä vaikutteita, mutta tekivät runoutensa Pohjois-Ranskan murteilla. Trubaduurit olivat vanhan oksitaanisen lyyrisen runouden säveltäjiä ja esiintyjiä keskiajalla n.1000–1300 jaa. ja truveerien kukoistusaikaa kesti noin 1300-luvun loppuun. Noin 2400 truveerirunon käsikirjoitusta on löytynyt ja noin 2100 runoon  on säilynyt myös melodia. 
Yleinen mielikuva trubaduurista tai truveerista on kylästä kylään kiertelevä hahmo, joka kantaa luuttua selässään. Tällaisia henkilöitä kyllä oli, mutta heitä kutsuttiin sanoilla minstrel (minstreli) tai jongleur (jonglööri) – köyhiä muusikoita, miehiä ja naisia yhteiskunnan laitamilta. Trubaduurit tai truveerit edustivat aristokratiaa musiikin tekemisessä. He olivat runoilijoita ja säveltäjiä, jotka olivat aateliston ylläpitämiä tai he olivat yhtä lailla ylhäisöä itsekin, joille musiikin tekeminen kuului hovin perinteisiin. Trubaduureissa oli kuninkaita, kuningattaria ja kreivittäriä. Laulujen sanat ovat luonnollista heijastumaa aikansa yhteiskunnasta. Usein ne käsittelivät idealisoituja aiheita kohteliaasta rakkaudesta (fine amors katso :grand chant) ja uskonnollisesta omistautumisesta, vaikkakin useat laulut edustivatkin maallisempaa ja suorasukaisempaa käsitystä rakkaudesta.
Tämän musiikkityylin esitystavat ovat arvailujen varassa. Jotkut oppineet ehdottavat, että sitä pitäisi soittaa vapaassa rytmisessä muodossa ja käyttää vain vähän soittimia säestykseen (varsinkin harrastunnelmaisissa teksteissä). Toisten oppineiden ja myös esiintyjien mielestä säestävien instrumenttien ja rytminen esittäminen on yhtä lailla arvokasta. Ainakin yksi moderni kokoonpano esiintyy Trouvere nimellä tänäkin päivänä soittaen kyseiseen aikaan liittyvää musiikkia.
Johannes de Grocheio, pariisilainen musiikin tutkija 1300-luvun alusta, uskoi että truveerien laulut inspiroivat kuninkaita ja aatelismiehiä suurtekoihin ja suuruuteen. ”Tämänkaltaisia lauluja ovat yleensä säveltäneet kuninkaat ja aateliset ja niitä esitettiin kuninkaitten ja prinssien läsnäollessa, jotta heidän mielensä karaistuisi rohkeuteen ja mielenlujuuteen, jalomielisyyteen ja ennakkoluulottomuuteen.” (Page 1997) 1980-luvulta lähtien on naistruveerien olemassaolo tunnustettu tosiasia.
Sciurus meridionalis

Luokittelu

Eräs italialainen tutkijaryhmä on geneettisesti, muun muassa DNA-tutkimusten perusteella, varmentanut sen, että entistä tavallisen oravan alalajia Sciurus vulgaris meridionalis tulisi pitää erillisenä lajinaan. Kuitenkaan muun muassa Catalogue of Life ei vielä vuonna 2017 ole ottanut asiaan kantaa.

Ulkonäkö ja koko

Sciurus meridionalis on suurikokoinen orava, noin 35 prosenttia tavallista oravaa suurempi. Se eroaa siitä myös väritykseltään, selkäpuoli vaihtelee tummanruskeasta mustaan ja alapuoli on kirkkaan valkoinen. Kesällä pään, erityisesti korvien tausta, ja selän turkki on hieman vaaleampi. Koiras painaa 365–475 grammaa ja naaras 395–500 grammaa. Painoa lukuun ottamatta sukupuolten ei ole havaittu eroavan toisistaan.

Levinneisyys ja elinympäristö

Sciurus meridionalista tavataan Calabriassa Etelä-Italiassa, etenkin Apeniinien vuoristoista, kuten Pollinosta, Silasta ja Aspromontesta. Sen elinympäristö ei poikkea tavallisesta oravasta muuten kuin että se on sitoutunut vuoristoseutuihin.
Hanna Visala

Hanna Visala on Ylen uutisjuontaja ja toimittaja. Hän toimii myös Yle Uutisluokka -mediakasvatushankkeen tuottajana. Visala on valmistunut Tampereen yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1998 ja on työskennellyt Ylellä vuodesta 2002.
Johan Olof Åberg

Johan tai Jon Olof Åberg (2. heinäkuuta 1843 Åsin seurakunta, Kalmarin lääni – 20. toukokuuta 1898 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija. Käytyään lyhyen aikaa koulua hän julkaisi runsaasti Ruotsin historiaa koskevia romanttisia kertomuksia.
Hän muutti Tukholmaan 1860-luvulla ja julkaisi runsaasti suosittuja lyhyitä kuvauksia. Yksinkertainen kieli ja kyky luoda jännitystä toivat hänen tuotannolleen menestystä.
Kabinettiristi

Kabinettiristi on venäläinen papin kunniamerkki.
Kabinettiristin perusti keisarillisen Venäjän valtioneuvosto eli keisarillinen kabinetti vuonna 1892; kysymyksessä oli poikkeuksellisen korkea, suuriin ritarikuntaristeihin verrattava kunnianosoitus poikkeuksellisen ansioituneille rovastitason papeille, joista ei kuitenkaan haluttu syystä tai toisesta tehdä mitrarovastia. Risti on kultaa ja sen myönsi keisarillinen kabinetti tsaarin aloitteesta, josta se sai virallisen nimensäkin.
Suomalaisista papeista sen sai vain kaksi: isä katedraalirovasti Mihail Kasanski ja isä mitrarovasti Sergei Okulov.
Kunnianosoituksen myöntäminen päättyi vallankumoukseen; vuonna 2005 tehtiin erään kandidaattitutkielman yhteydessä kysely, halutaanko kabinettiristille nykyaikainen seuraaja, mutta papiston lähes yksimielinen vastaus oli, että kyseinen kunnianosoitus kuuluu menneisyyteen.
Steven Runciman

Sir James Cochran Stevenson Runciman (7. heinäkuuta 1903 – 1. marraskuuta 2000) oli tunnetuimpiin keskiaikatutkijoihin kuulunut brittiläinen historioitsija. 
Runciman syntyi Northumberlandissa. Hän sai opetusta J. B. Buryltä ja toimi 1940-luvulla professorina Istanbulin yliopistolla saakka. Hänen tunnetuin teoksensa on ristiretkiä käsittelevä kolmiosainen kirjasarja, jonka osat ilmestyivät alun perin vuosina 1951, 1952 ja 1954.
Runcimanin muuhun tuotantoon kuuluu muun muassa Sarawakin historian kertova The White Rajahs (1960). Hän oli polyglotti ja voitti uransa aikana lukuisia huomattavia palkintoja. Hän oli henkisesti vireä lähes loppuun saakka ja teki vielä 97-vuotiaana (2000) matkan Athosvuorelle. Hän kuoli muutamaa kuukautta myöhemmin Radwayn kylässä Warwickshiressa.
Mattias Ekholm

Ura

Ekholm on alun perin IFK Oren kasvatti. Kaudeksi 2006–2007 hän siirtyi Moraan, jossa hän pelasi ensimmäisen Elitserien-ottelunsa seuraavalla kaudella. Seura putosi kahdeksi seuraavaksi kaudeksi Allsvenskaniin. Nashville Predators varasi hänet 102. pelaajana vuoden 2009 NHL:n varaustilaisuudessa.
Kaudeksi 2010–2011 Ekholm siirtyi Elitserien-seura Brynäsiin. Brynäsissä hän pelasi loistavan tulokaskauden, ja hänet valittiin kauden päätteeksi Ruotsin vuoden tulokkaaksi. Hän teki kauden aikana 33 pistettä ja oli neljäs puolustajien pistepörssissä. Kauden jälkeen hän jatkoi kahdella vuodella sopimustaan Brynäsin kanssa, vaikka sitä oli vielä vuosi jäljellä. Toukokuussa Predators teki Ekholmin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen, ja hän siirtyi kaudeksi 2011–2012 Pohjois-Amerikkaan. Hän pelasi uransa ensimmäiset kaksi NHL-ottelua, mutta palasi lokakuussa 2011 Brynäsiin lainasopimuksella.
Ekholm on edustanut Ruotsin nuorisomaajoukkueita. Hän oli mukana alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2008. Hän oli mukana pronssia voittaneessa Ruotsin joukkueessa vuoden 2010 nuorten MM-kilpailuissa. Aikuisten arvokisoista Ekholmilla on maailmanmestaruus 2018 ja MM-pronssi 2014.
Lisa D’Amato

Lisa Marie D'Amato (s. 22. lokakuuta, 1981) on yhdysvaltalainen muotimalli Los Angelesista, Kaliforniasta. Hän oli kilpailija suositussa reality-sarjassa Huippumalli haussa (5. kausi).

Elämäkerta

Lisan päästessä Huippumalli haussa -ohjelmaan, hän oli 24-vuotias kaappistylisti Los Angelesista.

Huippumalli haussa

Sarjasta hänet parhaiten muistetaan kuohuttavana persoonana. Sarja esitteli D'Amaton henkilönä, jolla oli erittäin törkeä persoonallisuus ja joka joi paljon. Lisa kuitenkin osasi ottaa huumoria irti kaikesta ja teki kuohuttavia asioita kuten virtsaamisen aikuisten vaippaan muiden kilpailijoiden edessä.
Huippumalli haussa -tuomarit eliminoivat hänet seitsemäntenä siksi, että hän oli liian pirteä ja liian vanha alalle, vaikka hänen kuvansa ja persoonallisuus ovat olleet erittäin vahvoja verrattuna muihin kilpailijoihin. D'Amato kuitenkin voitti sarjan 17. kauden, jonka kilpailijat olivat edellisten kausien yleisösuosikkeja.
D'Amato voitti myös "The Reality Remix Really Awards" -kilpailun.

Mallintyöt

Huippumalli haussa -ohjelman jälkeen, D'Amato allekirjoitti sopimukset L.A. Models'in sekä L.A. Talentin kanssa. D'Amato on tehnyt mallintöitä Jared Goldille, Shoshanna Lonsteinille, ELLEgirl Magazinelle, Lemonade Magazinelle, Lilian Khalle sekä Permission Magazinelle, jonka kannessa oli hänen kuvansa. Mallintöihin on myös liittynyt muotinäytöksiä ja mainoksia.

Yksityiselämä

Huhujen mukaan Lisa alkoi seurustella brittiläisen laulajan Robbie Williamsin kanssa lokakuussa 2006 sen jälkeen, kun he olivat tavanneet Hollywood-juhlissa.
D'Amato synnytti ensimmäisen lapsensa, pojan syyskuussa 2013 ja toisen lapsensa, myös pojan syyskuussa 2016, välittäen jälkimmäisen synnytyksensä live-lähetyksenä Facebookissa.
Pyhän Mikaelin ritarikunta

Pyhän Mikaelin ritarikunta (ransk. L'ordre de Saint-Michel) oli Ranskan kuningaskunnan korkea-arvoinen kunniamerkkejä myöntänyt ansioritarikunta. Se oli perustettu vuonna 1469.

Historia

Ranskan kuningas Ludvig XI perusti Arkkienkeli Mikaelin mukaan nimetyn ritarikunnan elokuussa 1469. Ritareiden, joita saattoi olla enintään 36, oli vannottava uskollisuudenvala suurmestarille, joka oli hallitsija itse. Jäsenkiintiöstä luovuttiin sittemmin uskonsotien aikana 1560.
Pyhän Hengen ritarikunnan perustamisen myötä Pyhän Mikaelin ritarikunta väistyi arvoasteikossa toiselle sijalle. Kuningas Ludvig XIV:n 1665 vahvistamien uusien sääntöjen mukaan Pyhän Mikaelin ritareiksi nimitettiin erityisesti kirjailijoita, taiteilijoita ja hallintovirkamiehiä. Kunniamerkkiä kannettiin pääsääntöisesti ketjun sijasta mustassa nauhassa, mistä tuli ritareille nimitys Les Cordons Noirs.
Ranskan suuren vallankumouksen aikana 1791 ritarikunta lakkautettiin, mutta kuningas Ludvig XVIII perusti sen uudelleen 1816. Tuolloin ritarien lukumäärä rajattiin sataan, johon ei kuitenkaan sisältynyt ulkomaalaiset, eikä Pyhän Hengen ritarit, jotka edelleen automaattisesti olivat myös Pyhän Mikaelin ritareita. Ritarikunta lakkautettiin virallisesti uudelleen Pyhän Hengen ritarikunnan tavoin Heinäkuun vallankumouksen myötä 1830.

Nykypäivä

Myöhemmin Pyhän Mikaelin ritarikunta on kuitenkin jatkanut toimintaansa, hallitsijasukuun (Bourbonien vanhempi haara) sidottuna, dynastisena ritarikuntana. Dynastisen ritarikunnan suurmestari on Hänen Kuninkaallinen Korkeutensa Pariisin kreivi. Uusi ritareita on nimitetty harvakseltaan, ainakin 1930-luvulta 1980-luvulle.