google/wiki40b huggingface dataset:
Juha Taskinen

Juha ”Norppa” Taskinen (s. 6. maaliskuuta 1958 Sääminki) on Haukiniemen kylästä kotoisin oleva suomalainen dokumentaristi, luontokuvaaja ja -kirjailija. 
Työssään Taskinen on erityisesti keskittynyt saimaannorppaan ja Saimaan järviluontoon, muun muassa Pihlajaveteen sekä Koloveteen. Hän on tuottanut aiheesta lukuisia elokuvia ja kirjoja. Hän on kuvannut myös Laatokan luontoa ja laatokannorppaa sekä Vienan Karjalaa ja Vienanmerta. 
Töistään Taskinen on palkittu lukuisilla palkinnoilla. Vuonna 1985 hänen kuvansa Saimaannorpat luodolla valittiin vuoden luontokuvaksi ja vuonna 1991 Unelma Saimaasta valittiin vuoden luontokirjaksi. Vuonna 1993 elokuva Hope of Saimaa valittiin Euroopan vuoden luontoelokuvaksi. Suomen tietokirjailijat ry palkitsi hänet Tietokirjailijapalkinnolla vuonna 2011. Vuonna 2012 Taskiselle myönnettiin Ympäristöjärjestö WWF:n Pandapalkinto.
Friedrichshafen FF 41

Valmistus

Helmikuusta 1916 alkaen tuotettu kone suunniteltiin alun perin torpedoiden kuljettamiseen. Siinä oli kolmen hengen miehistö. Koneen voimanlähteenä oli kaksi 150 hevosvoiman Benz Bz III -moottoria, jotka oli sijoitettu metallikoteloon. Mallia valmistettiin kahdella erilaisella pyrstöratkaisulla ja niitä valmistettiin lopulta ainoastaan yhdeksän kappaletta.
A-mallista kehitettiin erityisesti torpedojen kuljettamiseen tarkoitettu muunnos FF 41AT, jossa rungon muotoilua oli muutettu ja alkuperäiset kolmoissivuperäsimet oli korvattu tavanomaisella. FF 41AT-mallia valmistettiin viisi kappaletta.

Käyttö Suomessa

Suomen ilmavoimille ostettiin 26. marraskuuta 1918 Tallinnan saksalaiselta lentoasemalta yksi FF 41AT-kone. Yksilön tunnukseksi tuli 6.A1 ja se kuljetettiin alkuvuodesta 1919 osina Sortavalaan, missä se kunnostettiin ja koelennettiin. Vuonna 1922 se siirrettiin korjattavaksi Ilmailutelakalle Santahaminaan, jossa rungon etuosan muotoa muutettiin ja torpedoripustimet poistettiin. 21. marraskuuta 1922 alkaen sillä lennettiin kolme lyhyttä paikallislentoa ja alkukesästä 1923 vielä viisi lentoa, viimeinen lento oli 4. heinäkuuta 1923. Moottoreita ei saatu koskaan toimimaan kunnolla ja kone poistettiin rekisteristä 22. tammikuuta 1924. Kyseisen yksilön tunnettu lentoaika on 3 h 20 min.
Vuosina 1918–1924 käytössä ollut kone, jonka lempinimi oli "Friedrichshafen-suurkone",  oli Suomen ilmavoimien ensimmäinen kaksimoottorikone.
Inka Grings

Inka Grings (s. 31. lokakuuta 1978 Düsseldorf) on saksalainen, pelaajauransa lopettanut jalkapalloilija, joka pelasi hyökkääjänä.
Grings edusti vuodesta 1995 alkaen pitkään Bundesliiga-joukkue FCR 2001 Duisburgia. Aiemmin hän pelasi Garather SV:ssa ja TSV Eller 04:ssa. Grings voitti Duisburgissa Saksan mestaruuden 2000, Saksan cupin 1998, 2009 ja 2010 sekä naisten UEFA Cupin 2009. Hän oli kuudesti Bundesliigan paras maalintekijä ja teki vuoden 2011 alussa jo uransa 350. Bundesliiga-maalin.  Kesällä 2012 Grings siirtyi sveitsiläiseen FC Zürichiin. Myöhemmin hän edusti vielä yhdysvaltalaista Chicago Red Starsia sekä 1. FC Kölniä.
Grings debytoi Saksan maajoukkueessa 1996 ja pelasi 96 maaottelua, joissa hän teki 64 maalia. Grings on voittanut maajoukkueessa Euroopan-mestaruuden vuosina 2005 ja 2009. Hän oli molempien kisojen paras maalintekijä ja 2009 Grings valittiin myös turnauksen parhaaksi pelaajaksi. Hän teki turnauksessa kuusi maalia, joista kaksi loppuottelussa. Grings on saavuttanut myös olympiapronssia vuonna 2000.
Grings valittiin Saksan parhaaksi naispelaajaksi kausina 1998–1999, 2008–2009, 2009–2010. Hän voitti Bundesliigan maalikuninkuuden kausina 1998–1999 (25 maalia), 1999–2000 (38 maalia), 2002–2003 (20 maalia), 2007–2008 (26 maalia), 2008–2009 (28 maalia) ja 2009–2010 (25 maalia).
Cao Bằng (maakunta)

Cao Bằng on maakunta Vietnamin koillisosassa, Đông Bắcin alueella. Sen pääkaupunki on Cao Bằng. Huhtikuussa 2009 maakunnassa oli noin 511 tuhatta asukasta. Sen pinta-ala on 6 724,6 km².
Cao Bằngin suurimpia nähtävyyksiä ovat Pac Bon luola, jossa Ho Tši Minh piileskeli palattuaan Vietnamiin vuonna 1941, ja Bản Giốcin vesiputous, joka on Vietnamin suurin.
Gaussin suora

Euklidisessa geometriassa Gaussin suora on kolmioon liittyvä suora. Se määritellään seuraavasti: Olkoot  neljä pistettä tasossa ja , . Olkoot edelleen  janojen  ja  keskipisteet tässä järjestyksessä. Tällöin  ja  ovat kollineaarisia ja sijaitsevat Gaussin suoralla.
Shenzhen BAK Battery

Shenzhen BAK Battery Co., Ltd. eli BAK on kansainvälinen kiinalainen energiayritys, joka valmistaa litiumioniakkuja, sähköajoneuvoja sekä kierrättää paristoja. Se on perustettu vuonna 2001. Bakin päämaja sijaitsee Longgangin kaupunginosassa Shenzhenissä eteläisessä Kiinassa.
Japanilaisen IIT Institute of Researchin mukaan Bak oli vuonna 2011 maailman seitsemänneksi suurin litiumteollisuuden yritys. Sillä oli 5 % osuus litiummarkkinoista.

Bakin omistamat yritykset

Bak omistaa Kiinassa useita tytäryrityksiä, jotka tutkivat, kehittävät, tuottavat ja myyvät litiumakkuja ja ajoneuvoja, mm. Shenzhen BAK Powerin ja Zhengzhou BAK Batteryn (2013–). Se omistaa yhtiöitä myös Euroopassa ja Intiassa ja sillä on toimipisteitä Yhdysvalloissa.
Bak omistaa yhdessä kiinalaisen Jiangxi Anyuan Groupin kanssa Jiangxi Anyuan-BAK New Energy Bus -sähköbussiyhtiön, joka tutkii, kehittää, valmistaa, myy, huoltaa, tarjoaa varaosia ja palveluita litiumioniakuilla toimiville linja-autoille, jotka ovat joko sähköbusseja tai toimivat osin sähköllä ja osin öljyllä tai kaasulla.

Asiakkaat

Bakin toimittaa tavaraa mm. autonvalmistajista saksalaiselle BMW:lle (2011–), kiinalaiselle Cherylle (2011–), kiinalaiselle FAW:ille, saksalaiselle Volkswagenille ja kiinalaiselle Yutongille (2011–), tietotekniikkayrityksistä yhdysvaltalaiselle HP:lle ja kiinalaiselle Lenovolle, eteläkorealaiselle elektroniikkayritys Samsungille, kiinalaiselle ZTE:lle (televiestintä), Yulongille (äänilaiteyritys) ja Huachuangille.
Metsänätkelmä

Ulkonäkö

Metsänätkelmä kasvaa usein tiheinä kasvustoina. Sillä on runsaasti haarova juuristo, ja sen maarönsyt ovat jopa useiden metrien mittaisia. Varret kasvavat enimmäkseen maan pintaa pitkin, mutta saattavat myös kiivetä muuhun kasvillisuuteen tukeutuen jopa metrin korkeuteen. Varsi muodostuu noin 10 cm pituisista jokseenkin suorista osista, joiden välisistä taitteista lehdet kasvavat. Varret ja lehtiruodit ovat leveälti siipipaltteiset. Lehdet ovat parilehdykkäiset, mutta muodostuvat yleensä vain yhdestä lehdykkäparista. Lehdykät ovat 5–15 cm pitkiä, suikeita, yleensä varsin kapeita (1–2 cm). Lehtyköiden välissä lehtiruodin jatkeena on kärhi, joka on kärkiosastaan monihaarainen. Kukinnot on pitkien (15–20 cm), pystyjen, lehtihangoista lähtevien kukintoperien päissä olevia, 3–10 -kukkaisia terttuja. Kukat ovat jopa kahden senttimetrin läpimittaisia. Teriö on punainen, yleensä siivet punaisimmat, venho ja purjeen ulkopinta vaaleimmat, jopa vihertävät. Palot ovat 4–7 cm pitkiä, ruskeita. Laji muistuttaa koristekasvina kasvatettavaa tuoksuhernettä (Lathyrus odoratus).

Levinneisyys

Metsänätkelmä on eurooppalainen laji, jonka levinneisyysalue kattaa havumetsävyöhykkeen eteläosan ja lehtimetsävyöhykkeen Keski- ja Itä-Euroopassa. Ruotsissa sitä esiintyy yleisenä Gästriklandin ja Taalainmaan eteläosan tasalle, Norjassa enimmäkseen vain maan kaakkoisessa, ilmastoltaan mantereisimmassa osassa. Se puuttuu tai on harvinainen Länsi-Euroopan mereisemmän ilmaston alueella. Etelässä levinneisyys ulottuu Pohjois-Espanjaan ja Portugaliin, Italiaan ja Balkanin pohjoisosaan. Keski- ja Etelä-Euroopassa on Suomessa esiintyvän metsänätkelmän lisäksi kaksi lehdyköitten määrän ja muodon perusteella erottuvaa muotoa, joita voidaan pitää alalajeina tai erillisinä lajeina.
Suomessa metsänätkelmä on levinneisyysalueensa pohjoisrajoilla ja suosii valoisia, lämpimiä kasvupaikkoja, kuten harvapuustoisia rinteitä ja metsien aukkopaikkoja. Se viihtyy ravinteikkaalla maalla ja sietää varsin hyvin kuivuutta. Sen luontaisia kasvupaikkoja ovat rehevänpuoleiset, valoisat rinnemetsät, kuten maapohjaltaan riittävän hikevät harjumänniköt. Metsästä se voi levitä kuiville rinneniityille tai tieleikkauksiin. Metsänätkelmä on paikoin melko yleinen Etelä-Hämeessä, Etelä-Karjalassa ja Etelä-Savossa, erityisesti Salpausselkien liepeillä. Harvinaisena se kasvaa tämän alueen länsi- ja pohjoispuolilla Ahvenanmaalla, eteläisessä Satakunnassa, Pirkanmaalla, Keski-Suomen eteläosassa, Kuopion tienoilla ja Pohjois-Karjalassa eteläisimmässä osassa. Myös Suomenlahden rannikkoseudulla se on harvinainen.
Lauri Lyly

Lauri Matias Lyly (s. 20. helmikuuta 1953 Seinäjoki) on Tampereen pormestari ja entinen ammattiyhdistysjohtaja. Hänet valittiin toukokuussa 2009 SAK:n puheenjohtajaksi.
Vuosina 2004–2009 Lyly oli SAK:n edunvalvontaosaston johtaja ja vaikutti vuosina 1989–2004 Sähköalojen ammattiliitossa. Koulutukseltaan hän on sähköasentaja.

Koulutus ja ammatillinen ura

Lyly opiskeli Vaasan ammattikoulussa ja valmistui sähköasentajaksi vuonna 1971. Seuraavana vuonna hän valmistui koje- ja kojeistoasentajaksi Strömbergin konepajakoulusta. Vuonna 1978 Lyly valmistui Työteknillisestä koulusta työteknikoksi. Lyly on lisäksi suorittanut  Markkinointi-instituutin yrityshallintotutkinnon vuonna 1993 ja järjestöasiantuntemuksen PD-opinnot vuonna 2001.
Vuosina 1972–1974 Lyly työskenteli koestajana Strömbergillä Vaasassa, 1974–1976 sähköasentajana Pohjolan Voimalla Kristiinankaupungissa ja 1976–1989 sähkökunnossapitoasentajana sekä ennakkohuoltotarkastajana Imatran Voimalla Loviisassa. Hän oli seitsemän vuotta Loviisan ydinvoimalan pääluottamusmies.

Ammattiyhdistysura

Lauri Lyly siirtyi ammattiyhdistysliikkeen palvelukseen vuonna 1989. Vuosina 1989–1997 Lyly työskenteli Sähköalojen ammattiliiton energia- ja tietoliikennealan sopimussihteerinä. Hän oli liiton puheenjohtaja ja SAK:n hallituksen jäsen 1997–2004. Lyly johti SAK:n edunvalvontaosastoa vuosina 2004–2009.
SAK:n puheenjohtajaksi Lyly valittiin järjestön valtuuston kokouksessa 14. toukokuuta 2009. Valinta varmistui, kun hän voitti vastaehdokkaansa Petri Vanhalan äänin 49–31 SAK:n sosialidemokraattien ryhmäkokouksessa. SDP-enemmistöinen valtuusto antoi tämän jälkeen Lylylle yksimielisen tukensa.
Lyly näkee Suomen taloudellisen tulevaisuuden jatkuvan vientiteollisuuden merkeissä. Uusia mahdollisuuksia olisi hänen mielestään esimerkiksi sähköautojen viennissä.

Politiikka

Puoluekannaltaan Lyly on sosialidemokraatti. Vuosina 1977–1988 hänellä oli useita luottamustehtäviä SDP:n paikallis- ja aluejärjestöissä.
Lyly kuului Loviisan kaupunginvaltuustoon ja -hallitukseen 1984–1988 ja oli ehdolla eduskuntavaaleissa 1987 ja presidentin valitsijamiesvaaleissa 1988.
Vuoden 2017 kuntavaalien jälkeen Lyly valittiin Tampereen pormestariksi.

Muut luottamustehtävät

Lyly on ollut Sähköturvallisuuden edistämiskeskuksen hallituksen jäsen ja puheenjohtaja (2002–2003). Hän on ollut vakuutusyhtiöiden Turva ja Varma hallintoneuvostojen jäsen 1998–2005 ja Kalevan hallintoneuvoston puheenjohtaja vuodesta 2011. Eläkevakuutusyhtiö Ilmarisen hallituksessa Lyly oli vuodesta 2010 vuoteen 2017. Hän toimi myös Ilmarisen hallituksen varapuheenjohtajana
Lyly on huoltovarmuusneuvoston jäsen vuodesta 2000. Hän oli vuosina 2005–2007 Työturvallisuuskeskuksen hallituksen varapuheenjohtaja ja vuosina 2005–2008 Työterveyslaitoksen johtokunnan jäsen.

Yksityiselämä

Lyly on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Hän harrastaa lukemista, kävelyä ja golfia.
Hugo Bergroth

Karl Hugo Bergroth (18. toukokuuta 1866 Helsinki – 1. huhtikuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä ja yliopistonlehtori. Hän vaikutti merkittävästi suomenruotsin kielenhuoltoon.
Bergrothin vanhemmat olivat kouluylihallituksen ylitarkastaja Julius Efraim Bergroth (1819–1876) ja Charlotta Kristina Barcker. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1884 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1888.
Bergroth oli Helsingin yliopiston ruotsin kielen lehtorina 1893–1934. Hän sai professorin arvonimen 1919.
Bergroth oli naimisissa vuodesta 1893 Maria Elisabet (Elsa) Fabritiuksen kanssa.
Hänen muistoaan vaalii Hugo Bergroth -seura, joka edistää suomenruotsin kielenhuoltoa ja myöntää vuosittain Svenska kulturfondenin kielenhuoltopalkinnon.
FS Siroco (1925)

Palvelus

Aluksen 75 millimetrin ilmatorjuntatykki vaihdettiin 1930-luvun alussa kahteen 37 millimetrin ilmatorjuntatykkiin, jolloin tulinopeus nousi merkittävästi kantaman kustannuksella.
Toisen maailmansodan alun Siroco palveli Kanaalin alueella. Sen ilmoitettiin upottaneen Saksan laivaston sukellusveneen, mutta kohteena ollut U-49 kykeni vaurioituneenakin palaamaan tukikohtaansa. Helmikuussa 1940 alus hyökkäsi uudelleen tuloksetta sukellusvenettä vastaan.
Saksan laivaston torpedoveneiden S23 ja S26 laukaisemat torpedot upottivat aluksen 31. toukokuuta 1940 Dunkirkin edustalla.
Ukrainalaisten nationalistien kongressi

Ukrainalaisten Nationalistien Kongressi (Конгрес Українських Націоналістів) on 1997 perustettu ukrainalainen puolue, joka vaalii Stefan Banderan muistoa. Puoleen puheenjohtajana on maakaasunjakeluyritys Ukrainan Naftogazin johtaja Oleksei Ivženko.
S/S Warjo

Käyttöhistoria

Alus laskettiin vesille 26.9.1927. Hieman myöhemmin se toimitettiin Rederi AB Svealle Tukholmaan. Vuonna 1935 alusta pitkitetään noin 4 metrin verran. 9.5.1957 alus toimitettiin Siljavarustamolle, nykyiselle Silja Linelle. Alus oli suunniteltu Silja Linen käyttöön, reitille Helsingistä Tukholman Hammarbyhamneniin, mutta välillä se teki joitain reissuja Turusta Västeråsiin. 21.9.1964 alus myytiin T. Johanissonille Göteborgiin purettavaksi. Tätä toimenpidettä ei kuitenkaan ehditty tehdä, koska seuraava ostaja ehti jo vuonna 1965. Tällöin laiva myytiin Dionyssios Philippopoulos-laivayhtiön nimen alle Kreikkaan. Alus nimetään Mariaksi. Jo vuoden kuluttua, vuonna 1966, alus myytiin taas eteenpäin, P.M. Michellepi & N.G. Kochilas-yhtiölle. Vuonna 1971 alus myytiin eteenpäin, mutta ei edelleenkään pois Kreikasta, vaan D.J. Philippopouloos-yhtiölle. Nimeksi tuli Annushka. Vuonna 1983 alus vietiin purettavaksi Italiaan.
Derek Prince

Tausta

Prince syntyi Intiassa brittiläisille vanhemmille. Hän kävi koulua Eton Collegessa ja opiskeli King's Collegessa Cambridgessa. Hänen pääaineitaan olivat kreikan kieli ja latina. Cambridgessa hän opiskeli myös filosofiaa, eritoten logiikkaa Ludwig Wittgensteinin johdolla. Hänestä tuli King's Collegen fellow 24-vuotiaana.
Prince oli aseistakieltäytyjä Charles Ravenin vaikutuksesta, mutta hän palveli brittiläisissä lääkintäjoukoissa. Vuonna 1941 hän kertoi kokeneensa yliluonnollisen kokemuksen, jossa hän kohtasi Jeesuksen. Kokemus sai hänet opiskelemaan Raamattua palvellessaan edelleen Egyptissä, Sudanissa ja Palestiinassa.

Hengellinen ura

Palestiinassa palvellessaan Prince avioitui tanskalaisen häntä 25 vuotta vanhemman Lydia Christensenin kanssa, joka piti orpokotia Ramallahissa. Prince piti Israelin valtion perustamista raamatullisen profetian täyttymyksenä. Hän kuitenkin palasi Britanniaan viimeisessä brittiläisessä saattueessa, joka jätti Jerusalemin. Hän erosi King's Collegen virastaan vuonna 1949.
Britanniassa Prince puhui Hyde Parkin Speaker's Cornerissa yrittäen värväta ihmisiä liittymään johtamaansa helluntaiseurakuntaan. Vuonna 1957 pariskunta muutti Kisumuun Keniaan, jossa Prince ryhtyi koulunjohtajaksi ja adoptoi kenialaisvauvan. Vuonna 1962 Princet muuttivat Kanadaan ja sieltä pastoriksi Minneapolisiin, jossa heistä tuli Yhdysvaltain kansalaisia. He muuttivat edelleen Seattleen. Tuohon aikaan Prince alkoi saada mainetta kasetteina julkaistuista raamattuluennoistaan. Prince oli myös yhteistyössä FGBMFIn kanssa, sekä vaikutti myöhemmin myös Chicagossa ja Fort Lauderdalessa Floridassa.
Helluntailaisena Prince uskoi henkivaltojen todellisuuteen maan päällä. Hän myös uskoi demonien aiheuttavan sairauksia ja psyykkisiä ongelmia. Hän tuli sittemmin tunnetuksi käsityksestään, jonka mukaan demonit voisivat vaivata myös kristittyjä ihmisiä ja henkien karkotukseen pyrkivä eksorkismi oli osa hänen palvelutyötään. Toinen hänen opetuksensa ydinalue oli kristillinen sionismi.
Prince on julkaissut satoja opetuskasetteja ja nelisenkymmentä kirjaa, joita on käännetty noin 60 kielelle.
Suomessa Taivas TV7 on esittänyt Derek Princen Raamattu-aiheisia opetusohjelmia.
Edvard Standertskjöld

Berndt Edvard Wilhelm Standertskjöld (2. elokuuta 1890 Viipuri – 5. helmikuuta 1966) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajana Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa.

Perhe ja opinnot

Standertskijöldin vanhemmat olivat everstiluutnantti Berndt Henrik Oscar Standertskjöld ja Olga Anna Maria von Ammondt. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Vanda Lydia Therese Czarneckin kanssa, josta hän erosi vuonna 1923. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Nya svenska läroverket i Helsingfors-nimisestä oppilaitoksesta vuonna 1911 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi vuonna 1915 Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla.

Jääkärikausi

Standertskijöld liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 13. tammikuuta 1916, josta hänet 30. huhtikuuta 1917 alkaen pataljoonan 2. komppaniaan ja myöhemmin tiedonanto-osastoon. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella.

Suomen sisällissota

Standertskijöl saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.
Rostra

Rostra oli Forum Romanumin puhujalava Curian vieressä, josta pidettiin puheita paikalle kokoontuneille kansanjoukoille. Sen nimi tulee siihen vuonna 338 eaa. kiinnitetyistä vihollislaivojen puskureista (rostrum, monikossa rostra).
Magyar Fehér Bor

Magyar Fehér Bor (suom. unkarilainen valkoviini) eli ”magis” on suomalainen tuotenimi Altian markkinoimalle, unkarilaisista rypälelajikkeista valmistetulle sekoitevalkoviinille, jonka valmistuksessa käytetään tyypillisesti 85 % Welschrieslingiä ja 15 % Müller-Thurgau-rypäleitä. Viiniä on pakattu, pullotettu ja myyty Suomessa 1960-luvulta alkaen. Alko myy viiniä 0,75 litran pulloissa sekä kolmen litran hanapakkauksissa.
Vuosina 2008–2011 Magyar Fehér Bor oli Alkon myydyin viini. Vuonna 2015 Magyar Fehér Boria myytiin Alkossa 624 434 litraa, ja se oli litramäärältään neljänneksi myydyin viini.
Ilmari Kivinen

Kaarlo Ilmari Kivinen (pakinoitsijanimimerkki Tiitus, 9. syyskuuta 1883 Pornainen –  14. helmikuuta 1940 Helsinki) oli ensimmäisiä huomattavia suomenkielisiä pakinoitsijoita ja teki pitkän uran Helsingin Sanomien pakinoitsijana vuosina 1914–1940. Sanomalehtiuransa ohessa hän myös julkaisi humoristisia romaaneja ja kertomuskokoelmia.

Henkilöhistoria

Ilmari Kivisen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Kaarlo Konstantin Kivinen (alkujaan Stenholm) ja Amanda Vilhelmiina Peltonen. Hänen veljensä oli vuorineuvos  Lauri Kivinen. Ilmari Kivinen tuli ylioppilaaksi 1903 ja toimi sitten sanomalehtimiehenä. Mikkelin Sanomien aputoimittaja Kivinen oli 1904 ja Karjalattaren aputoimittaja 1904-1905 ja päätoimittaja 1906. Turun Lehden toimitussihteerinä hän työskenteli 1907 ja Turun Sanomien aputoimittajana 1908–1914. Tämän jälkeen Kivinen työskenteli Helsingin Sanomissa.   
Kivisen puoliso vuodesta 1914 oli Ellen Koskinen. Kivisen muistokivi (Veikko Jalava, 1962) on pystytetty Liperin Viinijärvelle, jossa hän on asunut.

Kirjallinen tuotanto

Tiitus oli Helsingin Sanomien suosikkipakinoitsija vuodesta 1914 sotavuosiin. Muistettavin osa niistä on Herra Kenosesta kirjoitetut seikkailut. Herra Kenonen on sodanaikaisella keinottelulla rikastunut liikemies. Komiikkaa syntyy herra Kenosen äkkiväärästä luonteesta ja yhteentörmäyksistä eri ihmisten kanssa. Teksteissä kuvastuu myös aikakauden Helsingin katumiljöö. Oma ulottuvuutensa ovat Pöllölän kommunisteista kirjoitetut jutut, joista on julkaistu kokoelmakin. Kivinen julkaisi Tiituksen pakinoita vuodesta 1918 lähtien myös kokoelmina, mutta jo sitä ennen hän oli julkaissut useita muita teoksia.
Tiituksen pakinoita kuvittivat Helsingin Sanomissa Rafael Rindell ja tämän kuoltua Akseli Halonen.
Helmut Newton

Helmut Newton, alun perin Helmut Neustädter (31. lokakuuta 1920 – 23. tammikuuta 2004) oli saksalaissyntyinen valokuvaaja. Hänen tavaramerkkinsä olivat mustavalkoiset eroottiset muotikuvat, jotka esittivät naisia huomiota herättävissä ja provokatiivisissa tilanteissa ja asennoissa.
Newton syntyi saksanjuutalaiseen perheeseen, joka pakeni kansallissosialisteja Saksasta vuonna 1938. Hän muutti aluksi Singaporeen ja sitten Australiaan, missä hän perusti ensimmäisen valokuvausstudionsa. 1950-luvun lopulla hän muutti Lontooseen ja vuonna 1961 Pariisiin, missä hän alkoi saada huomiota tyyliltään rohkeana muotikuvaajana.
Seuraavien vuosikymmenten aikana Newton valokuvasi runsaasti Vogueen, Harper's Bazaariin, Playboyhin ja muihin tunnettuihin lehtiin. Hän julkaisi myös useita valokuvakirjoja, kuten White Women (1976), Sleepless Nights (1978), Big Nudes (1978), World Without Men (1984) ja Sumo (1999).
Newton kuoli lähellä kotiaan Kaliforniassa auto-onnettomuudessa vuonna 2004.