google/wiki40b huggingface dataset:
Samppalinnanpuisto

Samppalinnanpuisto (ruots. Samppalinnaskvären), tunnetaan myös nimellä Samppalinnanvuori (ruots. Samppalinnaberget), on yksi Turun puistoista. Puistossa sijaitsevat mm. Samppalinnan ravintola, maauimala sekä Luostarivuoren koulu. Sen kasvivalikoima käsittää yli 60 eri puuvartista kasvilajia. Paikan nimi juontuu paikalla sijainneesta muinaislinnasta. Sana sampa eli sammas on Varsinais-Suomessa tarkoittanut rajamerkkiä tai -paalua.
Samppalinnanpuisto on nykyisin tunnettu muun muassa Down By The Laituri -kaupunkifestivaalin aikana puistossa vuosittain järjestettävästä ulkoilmakonsertista.
Samppalinnanmäen korkeus on 39 metriä merenpinnan yläpuolella.

Historiaa

Puiston istutukset aloitettiin 1860-luvulla, kun kunnallisneuvos P. C. Rettig rakennutti Samppalinnanvuoren Aurajoen puoleiselle rinteelle ravintolan. Paikalla on aiemmin sijainnut Aurajoen merkittävin kristinuskon aikaa edeltänyt muinaislinna. Linnoituksen kiviä oli vielä ravintolan rakentamisen aikaan paikalla vähäisiä määriä nähtävissä. Ravintolaa ympäröivän rinteen istutukset aloitettiin vuonna 1865 ja ne valmistuivat 1880. Puiston suunnittelijaksi Rettig palkkasi maineikkaan ruotsalaisen puutarhurin Knut Forsbergin.
Puistoa laajennettiin 1800- ja 1900-lukujen aikana vaiheittain. Mäen lounaiskulmaan nykyisen maauimalan kohdalle rakennettiin 1927 Turun ensimmäinen radioasema. Tämänhetkisen muotonsa puisto sai 1950-luvulla, jolloin Samppalinnan maauimala valmistui.
Seppo Tiitinen

Tausta

Tiitinen syntyi nelilapsiseen maanviljelijäperheeseen Leppävirran Timolan kylässä. Hän kiinnostui yhteiskunnallisista asioista oppikoulun aikana. Tiitinen valmistui ylioppilaaksi Varkauden yhteislyseosta vuonna 1966. Hän pääsi Helsingin yliopistoon ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1969. Varatuomari hänestä tuli vuonna 1976.
Puoluekannaltaan Tiitinen on keskustalainen.

Opetusministeriöstä virkamiesuran alkuun

Tiitinen aloitti uransa esittelijänä opetusministeriössä 1969–1973. Seuraavat kaksi vuotta hän toimi toimistopäällikkönä kouluhallituksessa. Eduskunnassa hän toimi sivistysvaliokunnan sihteerinä 1972–1975, nuorempana sihteerinä 1975–1976, sekä perustuslaki- ja ulkoasiainvaliokunnan sihteerinä 1977–1978. Puoluetaustaltaan Tiitinen on keskustalainen.

Supon päälliköksi

Tiitinen toimi poliisineuvoksena ja suojelupoliisin päällikkönä 1978–1990. Suojelupoliisin vuonna 1990 haltuunsa saama Tiitisen lista sai nimensä Tiitisen mukaan. Ilta-Sanomien haastattelussa 2018 hyvästä muististaan tunnettu Tiitinen väitti, ettei enää muista listan nimiä. "Se on Jumalan tosi, että se on näin", Tiitinen kommentoi muistamattomuuttaan.

Eduskunnan pääsihteeriksi

Vuonna 1990 Tiitinen palkattiin eduskunnan apulaispääsihteeriksi ja vuonna 1992 hänestä tuli pääsihteeri eläkkeelle jääneen valtiopäiväneuvos Erkki Ketolan jälkeen.
Eduskunnan ajalta hänet tunnetaan muun muassa Eduskunnan ETA-toimikunnan puheenjohtajuudesta, sekä perustuslain kokonaisuudistusta valmistelleen virkamiestyöryhmän puheenjohtajuudesta vuonna 1995.
Tiitinen on toiminut myös Suomen kansallisoopperan hallituksen jäsenenä 1996–2004, ja 2004–2007 sen puheenjohtajana. Oopperan talousongelmien noustua pinnalle hän sai kritiikkiä kaksoisroolistaan eduskunnan pääsihteerinä ja Oopperan säätiön puheenjohtajana.
Tiitinen siirtyi eläkkeelle vuoden 2016 alussa, jolloin hänen seuraajanaan aloitti Maija-Leena Paavola.
Ekran

Ekran (ven. Экран, suom. valkokangas) oli neuvostoliittolaisten geostationaaristen tietoliikennesatelliittien perhe. Ekran välitti ns. Direct-to-home-TV-lähetyksiä.
Ensimmäinen Ekran laukaistiin vuonna 1976. Kukin satelliitti välitti yhden TV-kanavan ja kahden radiokanavan lähetykset eri alueiden kaapeliTV-verkkoihin ja suoraan kotitalouksiin etenkin Siperiassa. Lähetykset tehtiin UHF-taajuudella. Alkupään Ekraneilla oli asemana 48-95 astetta itäistä pituutta. Myöhemmin asemiksi vakiintuivat noin 99 astetta itäistä pituutta. Satelliitit olivat kolmiakselistabiloituja, lähetysteho oli 200 W. Vastaanottoon riitti jagi-antenni.
Ekran kehittyi Ekran-M-satelliitiksi. Ekranit ovat korvattu Horizont-, Hals- ja Express-tietoliikennesatelliiteilla.
Argonaute (1798)

Palvelus

Alus osallistui lokakuussa 1805 Trafalgarin taisteluun, josta se kykeni palaamaan pahoin vaurioituneena Cadiziin. Se ei kuitenkaan kyennyt poistumaan satamasta vaurioituneena ja brittien jatkettua saartoa. Alus vaihdettiin Espanjan laivaston Vencadoriin 18. joulukuuta 1806.
Alus nimettiin Argonautaksi, mutta Espanjan laivasto ei koskaan ottanut alusta palvelukseen. Aluksesta tehtiin vankila. Cadizin piirityksen aikana aluksella olleet 584 vangittua ranskalaista valtasi aluksen 25.-26. maaliskuuta 1810. Valtaajat katkoivat aluksen köydet toivoen virtauksen vievän aluksen maihin ranskalaisten linjojen takana, mutta se ajautui karille rannikonedustan mutaharjanteella. Useat vangit saivat surmansa alusta takaa-ajaneiden tykkiveneiden tulessa. Karilla ollut hylky poltettiin.
Otso Pietinen

Otso Aarne Pietinen (19. syyskuuta 1916 Pietari – 25. syyskuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen teollisuus- ja mainosvalokuvaaja, joka tunnetaan erityisesti lasiesineiden ja vaimonsa Eila Hiltusen veistosten tallentajana.
Otso Pietinen työskenteli vuosina 1938–1940 isänsä Aarne Pietisen valokuvausliikkeessä Helsingissä. Jatkosodassa Pietinen toimi tk-kuvaajana ja valokuvatoimiston päällikkönä päämajan kuvaosastolla 1942–1943.
Vuonna 1960 Otso ja veljensä Matti Pietinen rakennuttivat suuren valokuvausstudion Valokuvatalo Otso Pietinen & co Helsingin Lauttasaareen. 1970-luvun alussa Otso Pietinen johti studiota yksin toimien samalla valokuvaajana, kunnes myi studionsa 1977 kuvatoimisto Pressfotolle ja siirtyi vapaaksi valokuvaajaksi. 
Otso Pietiselle myönnettiin Suomen valtionpalkinto 1970 ja taiteilijaeläke 1979.
Rolex

Rolex on sveitsiläinen kellomerkki (Rolex SA, kotipaikka Geneve) ja kellojen valmistaja (viralliselta nimeltään Manufacture des Montres Rolex S.A., kotipaikka Biel/Bienne), jonka rannekellot ja kronometrit ovat arvostettuja ja saaneet jopa statussymbolin maineen. 
Rolex on toiminut vuodesta 2013 lähtien Australian Grand Prix'n pääsponsorina.

Historia

Yhtiön perusti saksalainen Hans Wilsdorf vuonna 1905 Lontoossa nimellä Wilsdorf and Davis. Yhtiö toimi maahantuojana ja hankki kellokoneistot sveitsiläiseltä Hermann Aeglerilta mutta suunnitteli itse kotelot. Rolex-tuotemerkki rekisteröitiin vuonna 1908. Vuonna 1919 yhtiö siirsi Englannin korkeiden tuontitullien vuoksi pääkonttorinsa Geneveen, jolloin nimeksi tuli Montres Rolex SA. Wilsdorf keskittyi varhaisessa vaiheessa kaukonäköisesti rannekelloihin, vaikka taskukellot olivat vielä 1920-luvulla yleisempiä. Vuonna 1931 yhtiö kehitti painovoimaan ja käyttäjän käden liikkeeseen perustuvan Rotor-mekanismin, josta kehittyi Perpetual-automaattikoneisto.
Simo Rista

Simo Rista (vuoteen 1956 Renvall; s. 22. toukokuuta 1933) on suomalainen taidevalokuvaaja, joka on kuvannut erityisesti arkkitehtuuria niin Suomessa kuin ulkomaillakin. 
Rista on vuosina 1969–1987 yhdessä valokuvaaja Eeva Ristan kanssa kuvannut internetissä julkaistun Helsinkiä esittävien valokuvien näyttelyn Stadin taivaan alla. Se on 8 300 kuvan valikoima 60 000 kuvaa käsittävästä arkistosta.
Rista on pitänyt useita valokuvanäyttelyitä, muun muassa Sansibarin soittajat.
Ristan vanhemmat olivat kuvanveistäjät Ben Renvall ja Essi Renvall. Ristan ensimmäinen puoliso oli taidegraafikko Kirsti Rista ja toinen puoliso valokuvaaja Eeva Rista.
Honda NS

Honda NS oli Hondan valmistama kevytmoottoripyörämallisto. Honda NS:ää on tehty erilaisina malleina kuten Honda NS125R joka oli täyskatettu, Honda NS125R2 joka on samanlainen kuin edellinen paitsi edessä kaksoisjarrulevy, ja vielä Honda NS125F joka oli puolikatettu. Näissä kaikissa pyörissä on samanlainen moottori ja muu runko. Tämä malli kuitenkin eroaa täysin uudemmasta Honda NSR:stä, jonka valmistaminen lopetettiin vuonna 2003. Honda NS-mallistoa valmistettiin vuoteen 1988 asti. Suomeen tuotujen mallien teho oli alennettu 9 kilowattiin, mutta teho on mahdollista palauttaa poistamalla kuristusosat. Kuristusosat ovat loppupilli jonka pitää vaihtaa vähintään 50-milliseksi, pakoaukon säätimen tilalle asennettu tulppa, pakokäyrän holkki, äänenvaimennin ja ilmanpuhdistaja. Honda NS:ää valmistettiin myös 250- ja 400-kuutioisina.
Suleiman II

Suleiman II (1642–1691) (osmaniturkiksi: سليمان ثانى Süleymān-i ṣānī) oli Osmanien valtakunnan sulttaani vuosina 1687–1691. Hän oli edellisen sulttaanin Mehmed IV:n nuorempi veli, ja vietti lähes koko nuoruutensa kotiarestissa Topkapın palatsissa Istanbulissa.
Kun Mehmed IV oli syrjäytetty, valtuuskunta lähestyi Suleimania pyytääkseen tätä sulttaaniksi. Suleiman pelkäsi murhayritystä, mutta uskaltautui kruunattavaksi. 
Samoin kuin edellisellä hallituskaudella, käytännön valta pysyi suurvisiirien käsissä. Suleimanin merkittävin hallintotoimi oli Köprülü Fazıl Mustafa Pashan nimittäminen suurvisiiriksi.
Oitmäki

Oitmäki (ruots. Oitbacka) on kylä läntisellä Uudellamaalla, Kirkkonummen kunnan pohjoisosassa Loojärven eteläpuolella, yhdystie 1130:n eli Lapinkyläntien varrella.
Oitmäen kylässä sijaitsee Oitbackan kartano, joka on nimetty valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Kylän länsipuolella, Vitträskinjärven pohjoisrannalla sijaitsevat entiset Johtamistaidon Opisto ja hotelli Aavaranta, jonka tilat toimivat 2010-luvun puolivälissä jonkin aikaa pakolaisten vastaanottokeskuksena.
Tietokonearkkitehtuuri

Tietokonearkkitehtuuri kuvaa tietokoneen rakenteen operatiivisella tasolla. Tietokonearkkitehtuuri määrittelee tietokoneen osat ja niiden toiminnat.
Tavallisin arkkitehtuuri on ns. Von Neumannin arkkitehtuuri, jossa muisti on jaettu eri osien kesken.
Toinen tunnettu on ns. Harvardin arkkitehtuuri, joka erottelee ohjelmakomennot ja datan erillisiin muistiavaruuksiin. 
Arkkitehtuurien käsittelemät osat ovat nykyisin mikroprosessorien sisäistä arkkitehtuuria useissa tapauksissa kuten erilliset rekisterit.
Dv15

Hylkääminen

Veturit alkoivat 2000-luvun mittapuun mukaan olla työolosuhteiltaan surkeita, varaosia ei enää ollut saatavilla ja osien käyttöikä oli ylitetty, joten ylläpito oli hankalaa. Sähköistyksen laajenemisen myötä muusta käytöstä vapautuneita dieselvetureita saatettiin sijoittaa Dv15-vetureiden tilalle. VR:n käytössä olleet viimeiset Dv15-sarjan veturit hylättiin syyskuussa 2004. Viimeiseksi Dv15-vetureita oli käytössä vaihtotöissä ja päivystyksessä Turussa ja Helsingissä. UPM:lla on yhä käytössään Dv15 2000 ja Imatran veturipalvelulla veturit 1993, 2001 ja yksi numeroton veturi, joka kantaa vanhaa Vv15-sarjamerkintää. Haapamäen Museoveturiyhdistyksellä on museoituna Dv15 1991. Dv15-sarjan tilalla jatkavat nykyään Dr14- ja Dv12-veturit. Dv15-sarjan muistoksi on tehty jopa muistofilmejä.
Melchior Vulpius

Melchior Vulpius (n. 1570 Wasungen, Thüringen – 7. elokuuta 1615 Weimar) oli saksalainen laulaja ja kirkkomusiikin säveltäjä.
Vulpius oli peräisin köyhästä käsityöläisperheestä. Hän kävi paikallista Wasungenin koulua samaan aikaan kuin Johannes Steuerlein. Vuodesta 1588 hän aloitti koulun Speyerissä. Hän meni naimisiin 1589 ja sai viran Schleusingenin kymnaasissa. Vuonna 1596 hänet nimitettiin Weimarin kanttoriksi.
Vulpius sävelsi ja julkaisi kirkkomusiikkia, josta tunnetuin on virsi Ach, bleib mit deiner Gnade Josua Stegmannin tekstiin. Sävellystä esitettiin usein protestanttisissa kirkoissa uudenvuodenpäivänä ja jumalanpalveluksen päätteeksi. Tärkeitä koosteita olivat Cantiones sacrae (1602, 1604), Kirchengesänge und geistliche Lieder Dr. Luthers (1604), Canticum beatissimae (1605) ja Ein schön geistlich Gesangbuch (1609). Cantional (laulukirja) ilmestyi Vulpiuksen kuoltua 1646 Gothassa.
Suomalaisessa virsikirjassa on kaksi Vulpiuksen sävellystä, joista toiseen on tehty useita sanoituksia.

Matteus-passio

Vulpiuksen tunnettuja teoksia on myös Matteus-passio. Vulpius sävelsi sen alun perin solisteille ja a cappella -kuorolle. Jo 1600-luvun puolivälissä sävellys levisi ensin Ruotsiin ja sitten Suomeen. Muutamien Suomessa eri arkistoissa säilyneiden käsikirjoituskopioiden perusteella on päätelty, että passio oli Suomessa hyvin suosittu. Historiallisten lähteiden mukaan se oli ensimmäinen koskaan Suomessa esitetty polyfoninen passiosävellys. Passio jäi myöhemmin unohduksiin. 
Vulpiuksen passioperinnettä ovat tämän jälkeen elvyttäneet imatralainen Sonus Borealis -yhtye, joka on esittänyt teosta useamman kerran vuodesta 2005 eteenpäin lähinnä Kaakkois-Suomessa, ja turkulainen Kuninkaantien muusikot, joka on esittänyt sitä vuodesta 2013 alkaen Lounais-Suomen kirkoissa ja myös muualla Suomessa.
Champ

Champ eli Champy tai Champtanystropheus on järvihirviö, jonka väitetään elävän itäisessä Pohjois-Amerikassa, Yhdysvaltojen ja Kanadan rajalla sijaitsevassa Champlainjärvessä. Sen kerrotaan olevan suurikokoinen ja pitkäkaulainen matelija, jolla on samanmuotoinen pää kuin hevosella. Olento on ollut lain nojalla rauhoitettu vuodesta 1983 lähtien. Se on yksi harvoista järvihirviöistä, joista on saatu edes jotenkuten kelvollinen valokuva.
Paikallisten irokeesi-intiaanien vanhoissa taruissa kerrotaan järvessä asuvassa Chaousarou- tai Tatoskok-nimisestä hirviöstä, joka näyttäytyy lämpimällä ja tyynellä säällä. Intiaanien mukaan sillä on päässä sarvet. Järven löytänyt ranskalainen tutkimusmatkailija Samuel de Champlainkin kertoi nähneensä siellä olion, jollaista hän ei ollut koskaan ennen nähnyt, jo 1600-luvun alussa. Ensimmäinen varsinainen ja kirjattu havainto Champista on vasta vuodelta 1883. Samoihin aikoihin paikalliset alkoivat käyttää oliosta nimitystä "Lake Champlainen merikäärme". 2000-luvulle mennessä siitä oli tehty yli 300 silminnäkijähavaintoa.
Merkittävin näyttö Champin olemassaolosta on 5. heinäkuuta 1977 otettu niin kutsuttu Mansi-valokuva, jossa järvenpinnasta kohoaa suuren, tumman ja paljasnahkaisen olennon selkä ja lähes pystysuoraan ylös osoittava pitkä kaula. Olennon pää katsoo poispäin kamerasta. Kuvan otti connecticutilainen harrastelijavalokuvaaja Sandra Mansi ollessaan miehensä Anthony Mansin kanssa automatkalla Champlainjärvellä, lähellä Vermontin St. Albansia. He pysähtyivät tauolle järven rantaan, ja samalla hetkellä noin 50–60 (joidenkin lähteiden mukaan 30–45) metrin päässä heistä nousi dinosaurusta muistuttanut olio veden pintaan. Perheen mukaan se heilautti muutaman kerran päätään ja katosi sitten takaisin veden alle. Mansit eivät kertoneet näkemästään neljään vuoteen, koska he pelkäsivät joutuvansa naurunalaisiksi. Vuonna 1981 he näyttivät valokuvaa viranomaisille, jotka aloittivat perusteellisen tutkimuksen olennon löytämiseksi. Kaksi vuotta myöhemmin Champ julistettiin rauhoitetuksi lajiksi, vaikka sitä ei tutkimuksissa ollut löydettykään.
Kuvassa näkyvästä olennosta ei ole saatu varmaa määritystä. Jotkut epäilevät kuvaa huijaukseksi, sillä olio näyttää lojuvan hiekkasärkällä. Se voisi siis olla nukke tai muu keinotekoinen luomus. Brittiläisen Kolumbian yliopiston professori Paul LeBlond on päätellyt kuvassa näkyvien aaltojen perusteella, että olion pään ja selän välinen etäisyys on 4,8–17,5 metriä. Veden alla näkymättömissä olevien osien kokoa ei ole pystytty arvioimaan.
Kryptozoologit arvelevat, että Champ voisi olla basilosaurus tai joutsenlisko. Kummatkin ovat nykytietojen mukaan kuolleet sukupuuttoon jo kymmeniä miljoonia vuosia sitten. Toisen teorian mukaan olento olisi ennestään tuntematon, pitkäkaulainen hyljelaji.
Champlainjärven alueen, varsinkin Port Henryn kaupungin, matkailuelinkeino hyödyntää huhua Champista.
Yannick Bisson

Yannick D. Bisson (s. 16. toukokuuta 1969 Montréal) on kanadalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten nimiroolistaan sarjassa Murdochin murhamysteerit.
Bisson on näytellyt 13-vuotiaasta asti. Hänen ensimmäisiä merkittäviä roolejaan olivat roolit elokuvissa Keltanokat (Rookies, 1990), Nothing Too Good for a Cowboy (1998) ja Sue Thomas, FBI (2002). Vuonna 2008 Bisson sai pääroolin ylikonstaapeli William Murdochina CBC:n tuottamassa dekkarisarjassa Murdochin murhamysteerit. Suomessa sarjaa alettiin näyttää Yle TV1:sellä vuonna 2014.
Bisson on naimisissa ja hänellä on kolme tytärtä, Brianna, Dominique ja Mikaela. Tyttäristä kaksi, Brianna ja Dominique ovat esittäneet pientä roolia Murdochin murhamysteereissä.
Liperin Taimi

Liperin lava

Liperin Taimi omistaa Liperin lavan, joka sijaitsee kirkonkylän läheisyydessä. Tanssilava on valmistunut 1963 ja se vetää yli tuhat henkeä. Lavalla on ollut myös kesäteatteriesityksiä.
Taimi on vuokrannut lavan yrittäjälle vuodesta 1986 lähtien mutta huolehtii edelleen lavan järjestysmiestehtävistä.
Viekijärvi

Järvi

Järven pinta-ala on 2 480 hehtaaria eli 24,8 km². Se on 20 kilometriä pitkä ja 5,4 kilometriä leveä. Sen tilavuus on 144,6 miljoonaa m³ eli 0,14 km³. Järven keskisyvyys on 5,8 metriä, ja suurin syvyys on 23,2 metriä.
Järvessä on laskettu olevan 82 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 52 ha, mikä on noin 2 % järven kokonaispinta-alasta. Kaikki saaret ovat alle hehtaarin suurisia. Viisi niistä ovat yli aarin kokoisia. Suurin saarista on Varpasensaari, joka on kilometrin pituinen ja 500 metriä leveä ja jossa on kymmenen vapaa-ajan asuntoa. Muut suuret saaret ovat pohjoispäässä sijaitsevat Lehtosaari, Kalliosaari, ja Kääkkälänsaari. Loput 77 ovat alle aarin kokoisia. 
Järven rantaviivan pituus on 75,5 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 17,5 kilometriä. Rannat ovat pääasiassa metsämaata, joita katkaisevat pienet peltoalueet ja kivisen rannikon pienet niemet ja lahdelmat. Pisin lahti on Varpasenlahti, joka on 2,2 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Sen suuta vartioivat autiot Lehtosaari, Edussaari ja Raatosaari. Vastarannalla sijaitsee matala Vaaralahti, jonka sivulahti Vaaralampi työntyy etelään 700 metrin pituisena ja 150 metriä levyisenä. Erityinen alue on muodostunut Viekijoen suistosta, kun sen kuljettamat sedimentit ovat kasvattameet suistossa joen uomaa kilometrin verran järvellepäin. Vaaranlahden rantaan laskeutuu 90 metrinen Suurivaara ja sen takana oleva Pekanvaara. Varpasenlahden suunnalla kohoaa kaksi satametristä mäkeä Lontsinvaara ja Heinävaara, jotka näkyvät järvelle. Järven luusuassa itärannalla kohoaa yli 50 metrinen Lapinvaara.

Asutus ja liikenne

Järven rannoilla tai niiden lähellä sijaitsevia kyliä ovat luusuassa oleva Kylänlahti, Varpasenlahden lähellä olevat Linnava ja Varpanen sekä luoteispäässä olevat Kuusiniemi ja Hallakorpi. Viekijärven kirkko sijaitsee pari kilometriä järveltä Viekin kylässä Viekijoen varressa. Koillisrannoilla asutus on harvempaa.
Kantatie 73 Lieksasta Nurmekseen ohittaa järven itäpuolelta. Pohjoispäässä se kulkee verrattain läheltä järven rantaa. Yhdystie 5261 seuraa vastaavasti järven länsipuolta. Joensuu–Kontiomäki-rautatie kulkee Pielisen ja Viekijärven välistä. Radalta näkee järvelle luusuan sillalta, kun rata ylittää Halinjoen, ja Varpasenlahdelle, kun rata seuraa mäen rinteitä useamman kilometrin matkalla.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Pielisen reitin valuma-alueen (04.4) Viekijoen valuma-alueella (04.48), jonka Viekijärven alueeseen (04.482) järvi kuuluu. Järveen laskee pohjoisesta Viekin kylän läpi virtaava Viekijoki, jonka alajuoksuun yhtyy vasemmalta Ruosmanjoki. Ruosmanjoki tuo Viekijärven itäpuolelta lukuisien järvien vedet.
Viekijärvi laskee lyhyttä Halinjokea myöten hitaasti laajenevaan Petäjäjärveen, joka on osa Pajujärven vesiallasta. Pajujärven laskupaikka sijaitsee Viensuussa, josta vuolle työntyy Pielisen Virsulahteen. Pielinen laskee Pielisjokea myöten Saimaan Pyhäselälle. Saimaa on Vuoksen vesistön pääjärvi, joka laskee Vuoksen kautta Venäjälle Laatokkaan.
Brittiläisen Kolumbian parlamenttirakennukset

Sijainti ja arkkitehtuuri

Brittiläisen Kolumbian parlamenttirakennukset sijaitsevat Victorian kaupungissa Brittiläisessä Kolumbiassa. Ne ovat Belleville Streetin varrella, ja niitä vastapäätä on muun muassa The Empress -hotelli. Rakennusryhmän edustan nurmikolla on kuningatar Viktorian patsas ja muistomerkki, joka on pystytetty Brittiläisestä Kolumbiasta lähtöisin olleille ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa sekä Korean sodassa kuolleille sotilaille.
Keskusrakennuksen julkisivu on peräti 152 metriä pitkä, ja se on rakennettu andesiitista. Keskellä sitä on kupoli ja molemmissa päissä paviljonki. Kupolin huipulla on George Vancouverin kullattu veistos. Rakennukset edustavat uusbarokkia, ja niissä yhdistyvät barokin tinkimätön symmetria ja uusromaanisen arkkitehtuurin karkeapintaiset julkisivut.

Historia

Rakennukset sijaitsevat noin viiden hehtaarin tontilla, jolla on ollut Brittiläisen Kolumbian hallinto jo vuodesta 1864. Siellä kokoontui alkujaan Victorniansaaren siirtomaan parlamentti. Alkuperäiset rakennukset tunnettiin nimellä The Birdcages.
Brittiläisen Kolumbian lakiasäätävässä elimessä istunut Theodore Davie ehdotti helmikuussa 1889 ensimmäisen kerran uuden parlamentin rakentamista. Davie nousi kolme vuotta myöhemmin pääministeriksi ja hankki tuen rakennustöille.
Davien hallituksen järjestämään kilpailuun osallistui 65 suunnitelmaa. Kilpailun voitti Francis Rattenbury. Davie sai kritiikkiä rakennustöiden kustannuksista, ja ne nousivat vielä rakennustöiden aikana. Rakennustyöt valmistuivat vuoden 1898 alussa, ja rakennukset vihittiin käyttöön 10. helmikuuta.
Stampe SV.4

Stampe SV.4 oli belgialaisen Stampe & Vertongen -tehtaan kehittämä kaksitasoinen koulukone.
Kone lensi ensi kerran vuonna 1933. Sen suunnitteli George Ivanov.
Konetta valmistettiin useissa tehtaissa Belgiassa, Ranskassa (esimerkiksi Société Nationale de Constructions Aéronautiques du Nord) ja Ranskan siirtomaassa Algeriassa kaikkiaan 940 kappaletta. Koneen pääasiallinen käyttäjä oli Belgian ilmavoimat, joka käytti konetta vuodesta 1947 vuoteen 1975.
Kuusikymmenvuotinen sota

Kuusikymmenvuotinen sota käytiin Puola-Liettuan ja Ruotsin välillä vuosina 1598–1660. Sodan syitä olivat Puolan Vaasa-sukuisten kuninkaiden oikeus Ruotsin kruunuun ja maiden käymä kilpailu Saksalaisen ritarikunnan jättämän valtatyhjiön täyttämisestä Preussissa ja Liivinmaalla. Yhtäaikaisesti sodan kanssa käytiin useita muita sotia, joista osa liittyi kiinteästi siihen.
Sota koostui kolmesta, yleensä erillisiksi mielletystä konfliktista, joista kahta viimeistä erotti pitkä 26 vuoden pituinen välirauha.

Altmarkin ja Stuhmsdorfin välirauhat 1629–1655

Altmarkin välirauha solmittiin kuuden vuoden ajaksi 1629 ranskalaisten välityksellä, jotta Ruotsi pääsisi osallistumaan kolmikymmenvuotiseen sotaan. Rauhassa Ruotsi sai Väinäjoen pohjoispuolisen Liivinmaan ja Riian sekä useiden Preussin satamakaupunkien tullitulot.
Huhtikuussa 1632 Sigismund kuoli ja hänen poikansa Vladislav IV seurasi häntä Puolan valtaistuimelle. Kustaa II Aadolf kuoli marraskuussa 1632, ja Ruotsin kruunu siirtyi hänen kuusivuotiaalle tyttärelleen Kristiinalle. Todellista valtaa Ruotsissa piti holhoojahallitus vuoteen 1644, jolloin Kristiinasta tuli täysi-ikäinen. Vuonna 1635 välirauhaa jatkettiin 26 vuodella Stuhmsdorfissa, taas Ranskan välityksellä, koska Ruotsi oli edelleen sidottu sotaan Saksassa. Välirauhassa Ruotsi menetti Preussin satamien tullitulot, mutta piti Riian ja valloitukset Liivinmaalla. Puolan kuningas Vladislav kuoli 1648 ja seuraajaksi valittiin hänen veljensä Juhana II Kasimir.

Olivan rauha 1660

Kuusikymmenvuotinen sota päättyi Kaarle X Kustaan kuollessa helmikuussa 1660. Ranska välitti taas rauhansopimuksen, tällä kertaa Olivassa. Preussin herttuakunta päätyi lopulta Brandenburgin vaaliruhtinaalle Fredrik Vilhelmille, Liivinmaa jaettiin Väinäjokea pitkin Puolan ja Ruotsin kesken kahtia ja Juhana II Kasimir luopui vaatimuksistaan Ruotsin Liivinmaahan. Juhana oli lapseton, joten oli selvää, että puolalaisten vaatimukset Ruotsin kruunuun katoaisivat kun Vaasa-suku ei kykenisi enää jatkamaan Puolan valtaistuimella.
Ruotsin valloitukset kolmikymmenvuotisessa ja Pohjan sodassa tekivät siitä pohjoiseurooppalaisen suurvallan, mutta menestys ei ollut pitkäaikaista, sillä Venäjä nousi uudeksi johtajaksi voitettuaan Ruotsin suuressa Pohjan sodassa 1721. Kuningas Juhana II Kasimir luopui Puolan kruunusta 1668 ja kuoli 1672. Puola heikkeni sisäisten ongelmien ja ulkoisten paineiden johdosta ja hävisi lopulta kokonaan Euroopan kartalta Puolan jaoissa 1700-luvun lopulla.