google/wiki40b huggingface dataset:
Temur Ketsbaia

Ura pelaajana

Abhasian autonomisessa sosialistisessa neuvostotasavallassa syntynyt Ketsbaia aloitti jalkapallouransa Dynamo Sukhumissa ennen siirtymistään suurseura Dynamo Tbilisiiin. Hän tuli kuuluisaksi pelatessaan Tbilisissä, josta hän siirtyi Kyprokselle Anorthosis Famagustaan vuonna 1992. Vuonna 1994 hän siirtyi AEK Ateenaan, jossa hän oli voittamassa Kreikan Cupia.
Bosman-säännön ansiosta Ketsbaiasta tuli vapaa pelaaja kesällä 1997, ja hän siirtyi englantilaiseen Newcastle Unitediin. Vaikka hän saavutti joukkueen kannattajien suosion, häntä peluutettiin aika vähän, erityisesti Kenny Dalglishin aikana. Hänen kotikenttänsä vaihtui St James' Parkilta Molineux Stadiumille, kun hän siirtyi vuonna 2000 900 000 punnan siirtosummalla Wolverhamptoniin. Dundee FC:iin hän siirtyi vuonna 2001.

Ura valmentajana

Ketsbaia palasi kesällä 2002 Anorthosisiin, jossa hän aloitti pelaajavalmentajana. Hänet ylennettiin pelaajamanageriksi tammikuussa 2004. Ensimmäisenä kesänä uudessa toimessaan hän osti 11 uutta pelaajaa. Tämä tuotti tulosta, sillä Anorthosis voitti Kyproksen mestaruuden kaudella 2004–2005. 
Anorthosisin menestys jatkui, kun se Mestareiden liigan karsinnoissa eteni kolmannelle kierrokselle voitettuaan turkkilaisen Trabzonsporin. Kansallisessa sarjassa joukkue ei pärjännyt läheskään yhtä hyvin sijoittuessaan neljänneksi.
30. kesäkuuta 2007 Ketsbaia ilmoitti lopettavansa aktiiviuransa jalkapalloilijana ja jatkavansa työtään managerina Anorthosisissa. 
Vuonna 2008 Ketsbaia voitti toisen mestaruutensa Anorthosis Famagustassa. Anorthosis oli yksi seitsemästä eurooppalaisesta joukkueesta, jotka eivät hävinneet yhtään ottelua kaudella 2007–2008.
Ketsbaia jätti Anorthosiksen huhtikuussa 2009 henkilökohtaisiin syihin vedoten.
Toukokuussa 2009 Ketsbaia siirtyi Kreikan mestariseura Olympiakosin päävalmentajaksi. Hänen pestinsä seurassa jäi kuitenkin lyhyeksi. Median ja fanien kritisoima Ketsbaia sai potkut syyskuussa 2009, vain päivää ennen Mestarien liigan lohkovaiheen alkamista. Saman vuoden lokakuussa Ketsbaia teki kaksivuotisen sopimuksen Georgian maajoukkueen kanssa.
Ketsbaian johdolla Georgia ei selvinnyt jalkapallon arvoturnauksiin. Hän erosi tehtävästään marraskuussa 2014, kun joukkue oli hävinnyt Puolalle EM2016-karsintojen avausottelussa 4–0.  Elokuussa 2015 Ketsbaia jatkoi uraansa kyproslaisen APOELin peräsimessä. Ketsbaia sai seurasta yllätyspotkut huhtikuussa 2016, kun APOEL oli hävinnyt cupin välierässä Apollon Limassolille. APOEL johti kuitenkin Kyproksen liigaa, kun kautta oli jäljellä enää neljä kierrosta.
Kesäkuussa 2016 Ketsbaia teki kaksivuotisen sopimuksen AEK Ateenan kanssa. AEK purki Ketsbaian sopimuksen jo lokakuussa 2016 seuran majaillessa liigan jaetulla toisella sijalla. 
Kesällä 2017 Ketsbaian ura jatkui venäläisen FK Orenburgin päävalmentajana. Hän jätti seuran kuitenkin jo elokuussa. Kesällä 2019 Ketsbaia palasi kymmenen vuoden tauon jälkeen Anorthosis Famagustan päävalmentajaksi.
Jussi Mäntylä

Johannes (Jussi) Mäntylä (23. toukokuuta 1896 Alahärmä – 6. syyskuuta 1962) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana.

Perhetaustat

Mäntylän vanhemmat olivat maanviljelijä Kaappo Mäntylä ja Amalia Ekola. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Eeva Helena Naaralaisen kanssa.

Opinnot

Mäntylä kansakoulun ja suoritti yksityisesti keskikoulukurssin Iin yhteiskoulussa vuonna 1930. Hän suoritti suojeluskuntaupseerikurssin vuonna 1921 ja aluepäälliköitten täydennyskurssin vuonna 1925 sekä taktiikan soveltamiskurssin vuonna 1927. Komppanianpäällikkökurssin hän kävi vuonna 1933 Suojeluskuntain päällystökoulussa ja Reserviupseerikoulun vuonna 1928.

Jääkärikausi

Mäntylä työskenteli maanviljelijänä Alahärmässä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 13. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, josta hänet komennettiin 17. elokuuta 1916 alkaen erikoistehtäviin Suomeen. Suomessa hän toimi läntisellä jääkärietapilla ja osallistui Simon kahakkaan 11. joulukuuta 1916. Takaisin Saksaan Mäntylä palasi 9. helmikuuta 1917, missä hänet sijoitettiin pataljoonan 1. komppaniaan.

Suomen sisällissota

Mäntylä astui Suomen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918 varavääpeliksi ylennettynä. Takaisin Suomeen hän palasi 3. maaliskuuta 1918 aselaiva S/S Virgolla Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa sekä Kämärällä.

Sisällissodan jälkeinen aika

Mäntylä määrättiin sisällissodan jälkeen suoritetussa armeijan uudelleen järjestelyssä joukkueenjohtajaksi Suomen valkoiseen kaartin 1. konekiväärikomppaniaan. Armeijasta hän erosi 6. elokuuta 1918, mutta astui uudelleen palvelukseen jo 6. joulukuuta 1918 ja hänet sijoitettiin entiseen tehtävään Suomen valkoiseen kaartiin. Heimosotiin Mäntylä osallistui 26. joulukuuta 1919 - 1. toukokuuta 1920 välisenä aikana Petsamon retkikuntaan ja osallistui retkellä taisteluihin Salmijärvellä. Sotaretkeltä palattuaan hän astui suojeluskuntajärjestön palvelukseen 1. lokakuuta 1920 alkaen ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Akaan-Toijalan suojeluskuntaan, josta hänet siirrettiin 1. kesäkuuta 1921 alkaen päälliköksi Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiiriin VIII ja 1. helmikuuta 1933 alkaen VII alueelle. Suojeluskunnista Mäntylä erosi 27. elokuuta 1937.

Talvi- ja jatkosota

Mäntylä osallistui talvisotaan Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiirin V alueen aluepäällikkönä. Välirauhan aikana hän työskenteli maanviljelijänä Jämsässä. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Osasto Kuussaareen päälliköksi Aunuksen Heimosoturipataljoonan konekiväärikomppaniaan, missä hän palveli vuoteen 1942 saakka, jolloin hänet vapautettiin palveluksesta ja hän siirtyi viljelemään omistamaansa tilaa Jämsässä. Hänet haudattiin Jämsään.
Keijo Kepsu

Ura

Kepsu palveli Suomen puolustusvoimissa muun muassa vuosina 1970–1977 Ilmavoimien Viestikoulussa koulutusupseerina (nykytermi opetusupseeri), Ilmavoimien Esikunnassa ja Ilmavoimien Viestikoulun johtajana vuosina 1986–1988. Tässä roolissa hän toimi samalla silloisen Luonetjärven varuskunnan komentajana (evl).
Hänen seuraava palveluspaikkansa oli Viestikoelaitos, jonka pitkäaikaisimpana johtajana hän toimi 1988–1998.
Hänet on ylennetty majurin arvoon itsenäisyyspäivänä 1982 ja everstiksi 1994. Kepsu on sotilassukua.
Edessä lupaava tulevaisuus

Edessä lupaava tulevaisuus on suomalainen, MTV:n tuottama nuorten televisiosarja vuodelta 1992. Realistisen, itsemurhaa käsittelevän draamasarjan on käsikirjoittanut Juha Vakkuri ja ohjannut Tapio Suominen.

Juoni

Sarja kertoo abiturienttivuottaan viettävistä kaveruksista Tomista ja Erikistä (Ismo Apell ja Jukka-Pekka Mikkonen) ylioppilaskirjoitusten ja vanhempien vaatimusten paineissa. Taustateemoina ovat vanhempien aviokriisi ja maailmanrauhaa uhkaava Persianlahden sota.
Apellin ja Mikkosen pääroolien ohella muita osia sarjassa esittävät muun muassa Jyrki Kovaleff, Susanna Mikkonen, Tapani Perttu, Eija Nousiainen ja Svante Martin.

Vastaanotto

Helsingin Sanomissa Jukka Kajava kirjoitti loppujakson ensiesityksen jälkeen sarjan olevan ”ajankohtainen, koskettava, tunnistettava ja tosi”. Hänestä se on dramaturgialtaan tyypillinen tv-sarja: ”alku vetoaa, jatko jauhaa ja loppu nousee”. Tämän sarjan loppunousu oli hänestä erityisen vaikuttava, ja hän kehui etenkin Ismo Apellin, Tapani Pertun ja Eija Nousiaisen koskettavia roolitöitä.
Edessä lupaava tulevaisuus sai ensimmäisellä esityskierroksellaan noin 900 000 katsojaa. Sarja esitettiin uusintana alkusyksystä 1995, ja vuonna 2004 Yleisradio julkaisi sen videolla.
Sveitsin elokuva

Sveitsin elokuva on kansainvälisesti melko tuntematonta, lukuun ottamatta 1970-luvun sveitsiläisen uuden aallon ohjaajia Claude Goretta (mm. Kutsut, 1973, ja Pitsinnyplääjä, 1977) ja Alain Tanner (mm. Hetki naisen elämässä, 1974, ja Jonas täyttää 25 vuonna 2000, 1976). Heitä nuorempia sveitsiläisiä elokuvaohjaajia ovat muiden muassa Markus Imhoof, Lionel Baier ja Fernand Melgar.
Neljän virallisen kielen maassa Sveitsissä elokuvatuotanto jakaantuu kielialueittain, joskaan italiaksi saati retoromaniaksi ei elokuvia ole Sveitsissä juuri tehty. Ranskankieliset elokuvat ovat perinteisesti olleet näytelmäelokuvia, jotka on tuotettu usein osin ranskalaisella rahoituksella ja ranskalaisin näyttelijävoimin. Sveitsin saksankieliset alueet tunnetaan teattereissakin menestyneistä dokumenttielokuvistaan, jotka sveitsinsaksankielisinä eivät kuitenkaan helposti löydä yleisöä edes muista saksankielisistä maista. Kun 2000- ja 2010-lukujen vaihteessa Sveitsissä tuotettiin viiden vuoden aikana 87 näytelmäelokuvaa, dokumentteja tehtiin kaksinkertainen määrä, 162.
Sveitsiläisen elokuvan edellinen huippukausi ennen 1970-lukua osui toisen maailmansodan aikaan, jolloin elokuvia sotaa käyvistä naapurimaista oli vaikea saada nähtäväksi ja oli pakko tuottaa omia elokuvia. Niitä tehtiin sotavuosina kymmenkunta vuodessa. Yhtenä tärkeimmistä sotavuosien sveitsiläiselokuvista pidetään Suomen talvisodasta kertovaa 72 minuutin dokumenttielokuvaa Suomi taistelee: pieni kansa puolustautuu, josta tehtiin sekä saksankielinen (Finnland im Kampf: Ein kleines Volk wehrt sich) että ranskankielinen versio (La Bataille de Finlande. Un petit peuple se défend). Sen kuvasivat Suomessa Schweizer Hilfswerk für Finnlandin toimeksiannosta kaksi sveitsiläistä, E. O. Stauffer ja Charles Zbinden, 35 ja 16 millimetrin elokuvakameroilla.
Sodan jälkeen elokuvatuotanto alkoi taas kuihtua television ja ulkomaisen elokuvatarjonnan varjossa. 1960-luvulla tilannetta alettiin parantaa lainsäädännöllä, ja esiin nousi uuden sukupolven tekijöitä, kuten Goretta, Tanner ja dokumentaristi Remo Legnazzi.
1970-luvulla Sveitsissä tuotiin elokuvateattereihin parhaimpina vuosina kymmenkunta, huonoimpina vuosina vain pari kotimaista elokuvaa. Kaikkien aikojen katsotuimmaksi sveitsiläiselokuvaksi on muodostunut Rolf Lyssyn saksankielinen komedia Sveitsiläisten tekijät (Die Schweizermacher, 1978), joka kertoo Sveitsiin maahanmuuttajiksi pyrkivien kommelluksista byrokratian rattaissa.  Sen katsojamäärän Sveitsissä löi vasta Titanic (1997) parikymmentä vuotta myöhemmin. Vakavampia maahanmuuttoaiheisia sveitsiläiselokuvia ovat Markus Imhoofin Vene on täynnä (1980) ja Xavier Kollerin ohjaama turkkilais-sveitsiläinen Unelma onnesta (1990), joista edelinen oli ehdolla ja jälkimmäinen valittiin parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi. Kansainvälisesti tunnetuin sveitsiläinen pitkä dokumenttielokuva on Mikrokosmos – ruohikon kansa vuodelta 1996.
Viola Gråsten

Viola Hildegard Gråsten (synt. Forsberg, myöh. Gråsten-Öhquist; 18. marraskuuta 1910 Keuruu – 20. lokakuuta 1994 Tukholma, Ruotsi) oli suomalaissyntyinen tekstiilitaiteilija, joka loi pääosan urastaan Ruotsissa. Hän opiskeli Taideteollisuuden keskuskoulussa 1932–1936, oli Suomen Käsityön Ystävien kaavasuunnittelijana 1937–1944, muutti Ruotsiin ja oli siellä Nordiska Kompanietin tekstiilitaiteilija 1945–1956 ja siirtyi Mölnlycken Modetextilin taiteelliseksi johtajaksi. Gråstenin tunnetuin suunnittelutyö on Oomph-painokangas vuodelta 1952. Hän sai useita kansainvälisiä palkintoja. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1973.
Suomen valtiovarainministerinä toiminut pankinjohtaja Ernst Gråsten oli Viola Gråstenin enopuoli ja adoptioisä. Gråsten sai vuonna 1950 Ruotsin kansalaisuuden. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1954 journalisti Nils Öhquist.
MIPS-luku

MIPS on ekotehokkuuden mittayksikkö, joka kertoo kuinka paljon luonnonvaroja (materiaalia) tarvitaan yhden palveluyksikön tuottamiseen. Kirjainyhdistelmä tulee englannin kielen sanoista Material input per unit of service, eli materiaalipanos tuotettua palvelua kohden. MIPS on saksalaisen ympäristötutkimukseen keskittyneen Wuppertal-insituutin keksimä materiaalitehokkuuden mittari.
Normaalisti materiaalitehokkuudessa tarkastellaan sitä, kuinka paljon luonnonvaroja kuluu yhden tavaran tuottamiseen. MIPS -näkökulma vie tarkastelun astetta syvällisemmäksi. Siinä tuotannon tavoite ei ole tavara, vaan tavaratuotannon mahdollistama palvelu. Ottamalla materiaalitehokkuuden lähtökohdaksi tuotettu palvelu voidaan vertailla hyvin eri tavoin tuotettujen toimintojen materiaalitehokkuutta.
Olennainen osa MIPS-luvun laskemista on materiaalikertoimien käyttö, joilla lasketaan erilaisten kuluneiden materiaalien vaatimat luonnonvarat. Periaatteessa kaikki luonnonvarojen kulutus voitaisiin ynnätä yhdeksi niiden massaa kuvaavaksi luvuksi. MIPS-laskuissa kuitenkin erotellaan näiden erojen vuoksi erilaiset luonnonvarat: muun muassa bioottiset eli uusiutuvat raaka-aineet, abioottiset eli uusiutumattomat raaka-aineet, maa-aines, vesi ja ilma.
Kun MIPS-arvosta otetaan käänteisarvo, saadaan luonnonvaratuottavuus. Se kertoo kuinka paljon hyötyä tietty määrä luonnonvaroja tarjoaa.
Näkökulman heikkoutena voi pitää sitä, ettei se erottele lopputuotteena syntyvien aineiden haitallisuutta.

Esimerkki

Autojen tuotanto tapahtuu niiden tarjoaman kuljetuspalvelun vuoksi. Elinkaarensa aikana auto kuljettaa (ihmisiä ja tavaroita) tietyn kilometrimäärän. Palveluyksiköksi voidaan valita vaikka yksi kilometri kuljetusta. Lasketaan siis auton kaikki luonnonvarojen kulutus tuotannossa, tankkauksessa, ylläpidossa ja jätehuollossa ja jaetaan se auton elinkaaren aikana tuotetulla kilometrimäärällä. Saatua MIPS-lukua voidaan verrata muilla tavoin tuotettujen kuljetuspalveluiden MIPS-lukuun.
Jarkko Nyman

Näyttelijän työt

Nyman on esiintynyt muiden muassa elokuvissa Tali-Ihantala 1944 ja Sooloilua. Televisiosarjoista mainittakoon Salatut elämät, jossa hän esiintyi Sebastian Vuorelana vuodesta 2009 vuoteen 2017 asti. Hän on esiintynyt myös muutamassa televisiomainoksessa.
Teatterin saralla Nyman on näytellyt rooleja muun muassa Helsingin kaupunginteatterisa, Uudessa Iloisessa Teatterissa ja Komediateatteri Arenassa.
Lisäksi Nyman on dubannut animaatiosarjoja sekä tehnyt mainospiikkejä.

Muuta

Nyman opiskeli Teatterikorkeakoulussa vuosina 1999–2003 valmistuen teatteritaiteen maisteriksi. Hän toimi Teatterikorkeakoulun ylioppilaskunnan hallituksen perustajana ja ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 2000–2002. 
Hänestä tuli poikalapsen isä syksyllä 2009.
Nyman on myös ääninäytellyt Pro Pilkki 2 -pelissä, ja hänen mukaansa on nimetty yksi pelin hahmoista.
Muusikkona Nyman on soittanut bassoa Generators-yhtyeessä ja nykyään hän laulaa ja soittaa kitaraa Patela-yhtyeessä.
Leikkauspolitiikka

Leikkauspolitiikka tarkoittaa puolueen tai niiden yhteenliittymän kuten maan hallituksen suorittamaa talouspoliittista linjausta, jossa pyritään karsimaan yhteiskunnan julkisen sektorin menoja leikkaamalla talousarvion varoja julkisten palveluiden tuottamiseen. Leikkauspolitiikka voidaan näin ollen nähdä osana talouskuripolitiikkaa.
Suomen hallitus on Juha Sipilän pääministerikaudella toteuttanut laajasti leikkauspolitiikkaa.
Leikkauspolitiikkaa ja sen toimivuutta on kritisoitu tieteellisestä, puoluepoliittisesta ja kansalaisyhteiskunnan näkökulmasta.
Vuonna 2017 kansasta 62 % halusi leikata julkisia menoja, 25 % mieluummin lisätä ja 7 % ei kumpaakaan.
Ovulaatio

Ovulaatio tarkoittaa munasolun irtoamista munasarjasta. Irtoaminen tapahtuu yleensä 12–14 päivää ennen kuukautisten alkamista riippumatta kierron pituudesta. Munasolu irtoaa vuorotellen oikeasta tai vasemmasta munasarjasta. Munasolut kypsyvät yksi kerrallaan irtautumista varten, munasarjoissa on siis eri kypsymisvaiheissa olevia munasoluja.
Ovulaatio on tärkeä osa raskaaksi tulemista. Ovulaation jälkeen hedelmöittyminen on mahdollista. Puuttuvan ovulaation hoitoon voidaan käyttää erilaisia anti-estrogeenejä (anti-estrogeeni → vähentää estrogeenin tuotantoa, jolloin lyhyen lääkejakson seurauksena kehon oma estrogeenituotanto tehostuu), useimmiten klomifeenisitraattia, mutta joskus myös esimerkiksi letrotsolia tai anastrotsolia sisältäviä hormoneja.
Terveellä, hedelmällisessä iässä olevalla naisella ovulaatio tapahtuu n. 10–12 kertaa vuodessa. Ensimmäinen ovulaatio voi tapahtua ennen ensimmäisten kuukautisten alkamista.
Stola

Stoola kirkollisena liturgisena vaatteena

Stoola on läntisissä kristillisissä kirkoissa erityisen hengellisen viran tuntomerkki. Pappi kantaa stolaa niskan takaa molemman olkapään yli. Diakoni kantaa stolaa yhdellä olkapäällään samalla tavalla kuin airuet nauhojaan, vasemmalta olkapäältä oikealle sivulle. Paikallisesti joissakin hiippakunnissa tehdään lisäksi ero papin ja piispan välillä siten, että piispa kantaa stolaa päät pystysuorassa asennossa ja pappi asettaa stolan ristiin rintansa kohdalla. Yleensä papit kantavat stolaa pystysuorassa asennossa. Esimerkiksi Ruotsin kirkossa on normaalia, että pappi kantaa stolaa ristissä, kun taas piispan stola riippu vapaana. Poikkeuksea tästä, jos pappi käyttää alban tilalla rökliiniä, ei stolaa voida laittaa ristiin, koska rökliiniin ei kuulu vyö. Jos pappi käyttää stolaa siten että se on ristissä hänen rinnallaan, oikealta olkapäältä tuleva stolan nauha on vasemmalta tulevan päällä.
Piispa, pappi ja diakoni käyttävät stolaa aina liturgisissa tehtävissä alban kanssa.
Ortodoksisessa kirkossa diakoni kantaa stolaa vastaavaa oraria vasemmalla olallaan ja se laskeutuu takaa vapaasti maahan, etupuolista osaa kannetaan vasemmalla käsivarrella ja sillä tehdään rukousten aikana ristinmerkki. Samoin diakoni asettaa orarin lukupöydälle evankelimikirjan alle lukiessaan evankeliumia tai tarttuu nimenomaan orarilla ehtoolliskalustoon anaforaa toimitettaessa.  Venäläisessä perinteessä jota Suomessa noudatetaan yli- ja arkkidiakoneilla orari on leveämpi ja muodostaa lisäksi silmukan oikean kainalon ali. Kreikan kirkossa kaikki diakonit kantavat tällaista ns. kierreoraria. Ipo- eli alidiakonit kantavat oraria ristinmuotoisesti vyötettynä.
Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa diakonit eivät ole perinteisesti käyttäneet stolaa, koska diakonin tehtävää ei ole pidetty kirkon erityisen hengellisen viran osana. Nykyään stolan käyttö on kuitenkin tietoisesti elvytetty, silloin kun diakoni palvelee messussa tai muissa jumalanpalveluksissa.
Ortodoksisessa kirkossa vastaava papin ja piispan tunnus on epitrakiili.
Khandoba

Khandoba on hindulaisuuden jumaluus, jota palvotaan Shivan avatarina eli ruumillistumana. Khandoba on merkittävin paikallinen jumala Deccanin ylängön länsiosassa Karnatakassa. Khandoba yhdistää alueen yhteisöjä, ja sitä palvotaan sekä hindulaisten että muslimien parissa.
Tunnetuin Khandoba-temppeli on Jejurissa, 45 kilometrin päässä Punesta.
Phil Foden

Seurajoukkueura

Lapsuudestaan saakka Manchester Cityä kannattanut Foden liittyi seuran juniorijoukkueeseen ollessaan kahdeksanvuotias. Cityn edustusjoukkueen kokoonpanoon hänet nimettiin ensimmäisen kerran Mestarien liigan ottelussa Celticiä vastaan joulukuussa 2016. Kentälle hän ei vielä tuolloin päässyt. Ensiesiintymisensä Cityn ykkösjoukkueessa hän teki Mestarien liigan ottelussa Feyenoordia vastaan marraskuussa 2017 tultuaan vaihdosta kentälle. Saman vuoden joulukuussa hänestä tuli ottelussa Šah’tar Donetskia vastaan nuorin englantilaispelaaja, joka on pelannut avauskokoonpanossa Mestarien liigan ottelussa.
Kansallisissa kilpailuissa Foden debytoi Cityn ykkösjoukkueessa kymmenen päivää myöhemmin tultuaan vaihdosta kentälle Valioliigan ottelussa Tottenhamia vastaan. Kolme päivää myöhemmin hän pelasi avauskokoonpanossa Liigacupin puolivälieräottelussa Leicesteriä vastaan. Cityn voittamassa Liigacupin loppuottelussa Arsenalia vastaan hän pääsi viime hetkillä vaihdosta kentälle voittaen ensimmäisen aikuisten tittelinsä. Muutamaa kuukautta myöhemmin hänestä tuli kaikkien aikojen nuorin Valioliigan mestaruuden voittanut pelaaja. Kauden aikana hän pelasi viidessä ottelussa, kaikissa vaihtopelaajana. 
Elokuussa 2018 Foden pelasi avauskokoonpanossa Cityn voittaessa FA Community Shield -ottelussa Chelsean. Ensimmäisen maalinsa Cityn edustusjoukkueessa hän teki Liigacupin ottelussa Oxfordia vastaan saman vuoden syyskuussa. Hän pelasi Liigacupin mestaruuden voittaneessa Cityssä kaikkiaan neljä ottelua, ei kuitenkaan finaalia. Maaliskuussa 2019 hän teki ensimmäisen Mestarien liigan maalinsa ottelussa Schalkea vastaan. Valioliigassa hän pääsi ensimmäisen kerran avauskokoonpanoon huhtikuussa Cardiffia vastaan. Ensimmäisen valioliigamaalinsa hän teki myöhemmin samassa kuussa Tottenhamia vastaan. Hän pelasi Cityn mestaruuteen päättyneellä kaudella kaikkiaan 13 ottelussa. FA-cupissa hän teki kolmessa pelaamassaan ottelussa kolme maalia, muttei päässyt pelaamaan kolmella viimeisellä kierroksella Cityn voittaessa FA-cupin mestaruuden.

Maajoukkueura

Foden on pelannut lukuisissa Englannin juniorimaajoukkueissa. Hän pelasi kaikki ottelut Englannin saavuttaessa hopeaa alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017. Muutamaa kuukautta myöhemmin hän oli voittamassa saman ikäluokan maailmanmestaruutta. Hän pelasi kisojen kaikki ottelut ja teki kolme maalia, joista kaksi lopputtelussa Espanjaa vastaan. Hänet valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi. Myöhemmin samana vuonna hän voitti BBC Young Sports Personality of the Year -palkinnon.
M2 Bradley

Yleistietoa

M2 Bradley suunniteltiin jalkaväen kuljettamiseen taisteluun ja sen taistelun tukemiseen. Bradley voi tuhota myös vihollisen kalustoa panssarintorjuntaohjuksilla ja konetykillä. Vaunu kuljettaa kolmea miehistönjäsentä ja kuuden sotilaan jalkaväkiryhmää. 
M2 Bradley on 6 metriä pitkä, 3,6 metriä leveä ja 3,2 metriä korkea. Sen huippunopeus on 66 kilometriä tunnissa. Painoa vaunulla on 30,4 tonnia. Bradleyn pääase on sähkötoiminen 25 millimetrin M242-konetykki. Panssarintorjunta-aseistukseen kuuluu TOW-panssarintorjuntaohjuksen ampumalaite, jossa on ampumavalmiina kaksi ohjusta. Vaunussa on myös putken suuntainen 7,62 mm M240 -konekivääri.

Historia

M2 Bradleyn kehitystyö alkoi vuonna 1968 vastauksena neuvostoliittolaiselle BMP-1-rynnäkkövaunulle. Palveluskäyttöön se tuli vuonna 1981, samoihin aikoihin Neuvostoliiton BMP-2-rynnäkköpanssarivaunun kanssa. Se nimettiin kenraali Omar Bradleyn mukaan ja otettiin Yhdysvaltain maavoimien käyttöön vuonna 1981. BAE Systems North America on valmistanut niitä tähän mennessä jo 6 720 kappaletta.
Persianlahden sodan aikana Bradleyt tuhosivat enemmän irakilaisia panssariajoneuvoja kuin M1 Abrams -taistelupanssarivaunut. Yhdysvallat menetti sodassa 20 Bradleytä, mutta niistä irakilaiset tuhosivat vain kolme. Loput 17 tuhoutuivat omien joukkojen tulessa. Tällaisten tapausten välttämiseksi Yhdysvallat alkoi liittää niihin tunnistuspaneeleja.
Bradleytä käytettiin myöhemmin Irakin sodan aikana, mutta niiden on todettu olevan haavoittuvia sissien yllätyshyökkäyksiä vastaan.