google/wiki40b huggingface dataset:
FRWD

Yrityksen perustaminen ja innovaatiot

FRWD Sport Performance Recorder -konsepti keksittiin maastopyörälenkillä. FRWD:n keksijä ja kehittäjä, Ville Kampman, kärsi tappion ystävälleen. Myöhemmin hän punnitsi suoritustaan: Miten analysoida ja vertailla suorituksia? Missä kohdin erot tulivat? Miten oppia virheistä? Tämän ongelman ympärille innovoitiin uudenlainen korkean teknologian urheilutallennin, jonka avulla pystytään selvittämään jälkikäteen, mitä suorituksessa todella on tapahtunut.
Ratkaisu koostui seuraavista keskeisistä elementeistä: sykemittaus, GPS, barometrinen ilmanpaineen mittaminen sekä lämpötila. Näiden sensoritietojen matemaattisella yhdistelemisellä kyettiin muodostamaan havainnollinen toisinto mitatusta suorituksesta, jossa tallennettu mittaus esitettiin 3D-reittinä. Mittauksen visuaalinen toisto sisälsi lisäksi tiedon reitin nousu- ja laskukulmista, nopeuksista sekä sykkeestä reitin jokaisessa pisteessä. Yhdistämällä syketieto 3D-reittiprofiiliin, saatiin tuloksena uudenlainen 4D-suoritusanalyysi.

Muotoilu ja käyttäjäkokemus

Yrityksen suhteellisen pienestä koosta huolimatta (10-20 hlö), yritys panosti henkilöstönsä resursoinnissa paljon muotoilijoihin. Yhtiön toiminnassa oli mukana kokeneita muotoilijoita ja brändihallinnan asiantuntijoita, muun muassa Jarmo Lehtonen ja Arttu Salovaara. FRWD:n tuotteissa ja tuotekehityksessä korostui panostaminen muotoiluun ja käytettävyyteen sekä uudenlainen, pelimaailmasta tuttu, lähestyminen ja analysointi mitattuun urheiludataan.
Esimerkki yksinkertaistetusta käyttäjäkokemuksesta oli W-sarjan toimintalogiikka. Rannenäytön käyttöönottoon ja parittamiseen tallenninyksikön kanssa tarvittiin ainoastaan yksi napin painallus tuotepaketista ottamisen jälkeen. Rannenäytön käyttöliittymä mukaili yhtä lailla kyseistä toimintalogiikkaa - rannenäytössä oli ainoastaan kaksi nappia. Toinen näytön taustavalon aktivoimiseen ja toinen mittauksen käynnistämiseen ja näyttösuureiden vaihtamiseen.

Palkinnot

Yritys voitti ensimmäisellä tuotteellaan, O-sarjan urheilutallentimella ja FRWD Replayer -analysointiohjelmistolla, 4. heinäkuuta 2004 maailman suurimman urheilumessun ISPO Münchenin yhteydessä järjestettävä BrandNew Award -kilpailun.
O-sarjan valitsi urheilubrändäyksen asiantuntijoista koostuva raati oman kategoriansa voittajaksi. Osallistujia kilpailuun oli kaiken kaikkiaan 126.
Batman Forever: The Arcade Game

Pelattavuus

Pelaajalla on käytössään pelattavista hahmoista Batman ja Robin. Pelissä on yhteensä yhdeksän eri tasoa, joissa pääosin on vastassa Kaksinaaman ja Arvuuttajan käskyttämiä pikkurikollisia.
Robert Bly

Robert Bly (s. 23. joulukuuta 1926) on yhdysvaltalainen runoilija. Hän syntyi Madisonissa, Minnesotassa, ja hänellä on norjalaisia sukujuuria.
High schoolin jälkeen Robert Bly lähti St. Olaf Collegeen, josta hän kuitenkin siirtyi vuoden kuluttua Harvardiin. Hän valmistui sieltä vuonna 1950 ja vietti seuraavat vuotensa New Yorkissa. Vuonna 1952 hän lähti Fulbright-stipendin turvin Norjaan, jossa hänen kiinnostuksensa käännösrunoutta kohtaan heräsi. 
Bly oli vuoteen 1979 naimisissa kirjailija Carol Blyn kanssa. Heidän neljästä yhteisestä lapsestaan yksi, Mary Bly (myös pseudonyymi Eloisa James) on menestynyt kirjailija. Vuodesta 1980 Bly on ollut naimisissa Ruth o.s. Rayn kanssa, jolta hänellä on tytärpuoli. Hän on voittanut vuonna 1968 National Book Awardin ja ollut vuodesta 1987 American Academy of Arts and Lettersin jäsen. 
Alkuperäis- ja käännösrunoutensa ohella Robert Bly on julkaissut mm. yhdysvaltalaisen "miestenliikkeen" merkkiteoksen Iron John: A Book About Men vuonna 1990 (suom. Rautahannu – matka miehuuteen, WSOY 1992). Vuonna 1965 hän perusti David Kayn kanssa Vietnamin sodan vastaisten kirjailijoiden liiton; hän on vanhemmalla iällään kritisoinut avoimesti myös Irakin sotaa.
Joseph de Villèle

Joseph de Villèle (14. huhtikuuta 1773 Toulouse – 13. maaliskuuta 1854 Toulouse)  oli ranskalainen kreivi ja poliitikko. Ultrarojalistinen Villèle toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1821–1828, suuren osan restauraatioajasta.
Villèle palveli alkujaan Ranskan laivastossa, muun muassa Länsi- ja Itä-Intiassa, ja keräsi tänä aikana huomattavan omaisuuden. Hän palasi Ranskaan vuonna 1807 ja kohosi seuraavana vuonna pienen kotipaikkakuntansa pormestariksi. Vuonna 1815 hänestä tuli Toulousen pormestari. Villèle oli kuulunut vuodesta 1813 Les Chevaliers de la Foi (”Uskon ritarit”) -nimiseen rojalistiseen salaseuraan ja vuosina 1815–1816 hän oli edustajainkamarin jäsenenä. Hän toimi salkuttomana ministerinä 1820–1821. De Richelieun hallituksen kaaduttua syksyllä 1821 Villèle kohosi ensin valtiovarainministeriksi ja sitten hallituksen tosiasialliseksi johtajaksi. Muodollisesti hänestä tuli pääministeri seuraavana vuonna, jolloin hän sai myös kreivin arvon.
Villèle järjesti opposition tukahduttamiseksi vuonna 1822 tiukan sensuurin ja vuonna 1825 hänen hallituksensa maksoi uuden kuninkaan Kaarle X:n toiveesta suuret korvaukset vallankumouksen aikana maaomaisuutensa menettäneille emigranteille. Korvaukset rahoitettiin laskemalla valtion velkakirjoille maksettavaa korkoa. Kaikkiaan Villèlen pääministerikausi merkitsi konservatiivisten ja katolisten voimien vahvistumista yhteiskunnassa. Hänen politiikkansa muodostuikin kiistellyksi ja kansakuntaa jakavaksi. Oikeisto menetti enemmistönsä edustajainkamarinvaaleissa vuonna 1827 ja Villèle erosi pääministerin tehtävistä seuraavan vuoden tammikuussa. Kaarle X nimitti hänen tilalleen maltillisemman Jean-Baptiste Martignacin. Villèle ei tämän jälkeen enää osallistunut politiikkaan.
Esikunta

Komentoesikunta

Komentoesikunta on lähellä etulinjaa sijaitseva esikunnan osa, josta joukkojen komentaja johtaa taistelua. Esikunnan toinen osa, selustaesikunta, sijaitsee kauempana taistelutoiminnasta ja huolehtii erityisesti joukkojen huollosta. Sekä komentoesikunta että selustaesikunta toimivat tarvittaessa toisen varaesikuntana.

Esikuntapäällikkö

Esikuntapäällikkö (ep) on komentajan esikunnan johtaja ja komentajan lähin apulainen. Hän toimii usein myös komentajan sijaisena tämän poissa ollessa. Esikuntapäällikkö johtaa esikunnan työtä ja esittelee komentajalle päätöksenteossa tarvittavat asiat. Esikuntapäällikkö löytyy lähes jokaisesta esikunnasta, vain aivan pienimmistä esikunnista sellainen saattaa puuttua.

Esikuntakomppania

Esikuntakomppania (EK) on esikuntaa avustava sotilasyksikkö, johon kuuluu huolto-, kuljetus-, lähetti-, suojelu-, toimisto- ja vartiohenkilöstöä. Esikuntakomppania palvelee sekä esikunnan johtamistoimintaa että esikunnan sisäistä työskentelyä.
Suomen puolustusvoimissa esikuntakomppanioita on maa- ja ilmavoimissa. Aikaisemmin myös Pääesikunnan organisaatioon on kuulunut Esikuntakomppania/PE.
Mi Grönlund

Mi Grönlund (s. 9. toukokuuta 1972 Uusikaupunki) on suomalainen näyttelijä. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta keväällä 2003 ja näytteli vuosina 2003–2013 Suomen Kansallisteatterissa. Kansallisteatterin jälkeen hän on lisäopiskellut näyttämötaidetta ja osallistunut mestarikursseille eri puolilla Eurooppaa. Hän toimii kansainvälisen taidefestivaali Le Petit Festivalin järjestäjänä ja taiteellisena johtajana Hangossa, jossa hän myös perheineen asuu.  Grönlund on nähty myös televisiosarjoissa Rikas Mies, Muisti ja Sorjonen, sekä 8 päivää ensi-iltaan -elokuvassa. Grönlund tuli tunnetuksi Levottomat 3 -elokuvan pääosan näyttelijänä.
Grönlund on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta (s. 2006 ja 2008).
Daniel Edvard Duncker

Daniel Joakim Edvard Duncker (4. tammikuuta 1835 Artjärvi – 24. kesäkuuta 1894 Helsinki) oli maanviljelijä ja valtiopäivämies. 
Dunckerin vanhemmat olivat Kinttilan kartanon ensimmäien Duncker-sukuien omistaja, tilanomistaja Gustaf Duncker, ja Anna Elisabeth Poppius. Daniel Joakim Edvard Dunckerilla oli pikkuveli Elis Gabriel Dunker, joka syntyi 1. helmikuuta 1844 Artjärvellä ja kuoli 8. syyskuuta 1876 Helsingissä. Hän toimi oopperalaulajana. (Antin, 118). 
Daniel Joakim ja Elis Gabriel Dunckerin isänisä oli everstiluutnantti Joakim Sakari Duncker, joka tuli Suomen sodan aikana ammutuksi Hörneforsin taistelun yhteydessä sen jälkeen 6. heinäkuuta 1809 Uumajan eteläpuolella, koska oli kieltäytynyt antautumasta venäläisille joukoille. Joakim Sakari Dunckerin komentamat joukot jäivät viityttänään venäläisten etenemistä ja tulivat saarretuiksi. Tätä ennen Johan August Sandels oli kysynyt Dunckerilta:"Pelkäättekö, herra everstiluutnantti?". (Antin - 118). Everstiluutnantti Dunckerista on tarina Välskärin kertomuksissa runossa Heinäkuun viides päivä.

Opinnot ja ura

Daniel Edvard Dunker tuli filosofian kandidaatiksi 1860, opiskeli maataloutta Ruotsissa ja ryhtyi viljelemään perintötilaansa, Kinttulan kartanoa, 1863. Tämän lisäksi hän omistai Hilsdalin kartanon Orimattilan Pakaalla 1869-1894. Uudellamaalla hänet tunnettiin Kinttulan maisterina. (Antin - 119)
Tila palkittiin vuoden 1881 yleisessä maatalousnäyttelyssä kultamitalilla. Duncker oli tunnettu myös hevosten kasvattajana. Hän osallistui useisiin valtion komiteoihin, toimi Uudenmaan ja Hämeen läänin maanviljelysseuran puheenjohtajana 1886–1888 ja oli kotikuntansa Artjärven kunnalliselämän vaikuttaja 1870-luvulta lähtien. Duncker osallistui säätyvaltiopäiville talonpoikaissäädyn edustajana vuosina 1872, 1877, 1882, 1885, 1888, 1891 ja 1894 eli seitsemän kertaa. Vuosien 1877–1891 aikana pidetyillä valtiopäivillä hän toimi säätynsä varapuhemiehenä. Duncker tunnettiin maltillisena ja varsinkin kielikysymyksissä liberaalina valtiopäivämiehenä. Hänen tiedetään vastustaneen muun muassa koulupakkoa, työväensuojelua ja raittiusasiaa.
Dunckerin puoliso vuodesta 1865 oli Fredrika Wilhelmina Sofia Sneckenström (k. 1882).
Moskovski

Moskovski (ven. Моско́вский) on kaupunkikunta Moskovan Novomoskovskin piirikunnassa Venäjällä. Moskovski sijaitsee lähellä M3-valtatietä, 26 kilometriä Moskovan keskustasta lounaaseen. Asukkaita on 15 600 henkeä (vuonna 2008).
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1969 rakennetun kasvihuoneviljelmän yhteyteen. Vuonna 2004 Moskovskin taajamasta tuli kaupunki. Nykyään vihannesten viljelyyn erikoistuneet kasvihuoneet omistaa ZAO Agrokombinat Moskovski.
Heinäkuun 1. päivänä 2012 Moskovskista tuli osa lounaaseen laajentunutta Moskovaa.
Francis Lederer

Francis Lederer (alun perin František Lederer, 6. marraskuuta 1899 Praha, Itävalta-Unkari – 25. toukokuuta 2000 Palm Springs, Kalifornia) oli tšekkiläissyntyinen yhdysvaltalainen näyttelijä.
Lederer syntyi juutalaiseen perheeseen Prahan lähellä silloiseen Itävalta-Unkariin. Hän kasvoi kaksikielisenä ja käytti myös nimestään saksalaistettua muotoa, Franz Ledereriä.
Aluksi Lederer esiintyi teatterissa, mutta siirtyi 1920-luvun lopulla elokuvien pariin. Kun poliittinen ilmapiiri kiristyi Saksassa 1930-luvulla, Lederer muutti Yhdysvaltoihin.
Parhaiten hänet muistetaan elokuvista Pandoran lipas (1929) ja Confessions of a Nazi Spy (1939). Ledererin viimeiseksi elokuvaksi jäi Terror Is a Man (1959), mutta hän esiintyi televisio-ohjelmissa vuoteen 1971 asti.
Alaston nuori tyttö

Alaston nuori tyttö on taiteilija Oskar Kokoschkan (1886–1980) paperille lyijykynällä ja vesiväreillä maalaama työ, 44 × 27 cm, ja se on ajoitettu vuosiin 1906–1909.
Taiteilija Oskar Kokoschkalla oli omia näkemyksiä muotokuviin. Hän oli kiinnostunut mallin nopeasta havainnoinnista, hän piirsi puberteettisia nuoria sekä kuvasi varsinkin näiden nopeaa kehitysvaihetta, elävien nuorien kulmikkuutta ja ruumiillisen epätasapainon tunnetta. Kokoschka oli jo lapsena ja nuorena kotikaupungissaan Wienissä tajunnut "... miten lähellä rumaa todellisuus oli verrattuna illusionistien taianomaisiin väreihin". Ihminen oli hänelle ruumiillisesti rajallinen, josta tehtävä taide auttamatta törmää hänen henkisiin ihanteisiinsa.
Alaston nuori tyttö on maalattu Kokoschkan opiskeluaikana, jolloin hän oli opiskelijana Wienin taideteollisuuskoulussa. Hän muun muassa opetti koulunsa loppuvaiheessa elävän mallin luokalla. Suomeen tämä maalaus päätyi laulaja Alexis af Enehjelmin kautta. Af Enehjelm opiskeli vuosisadan alussa Wienissä ja hän tutustui siellä Kokoschkaan. Taiteilija lahjoitti maalauksen af Enehjelmille. Suomeen päätyi af Enehjelmin kautta myös Kokoschkan Kaksi naista -teos.
Lars Sund

Lars Evert Sund (s. 2. heinäkuuta 1953 Pietarsaari) on suomenruotsalainen kirjailija. Hän opiskeli englantia, ruotsia ja yleistä kirjallisuustiedettä Åbo Akademissa 1973–1978 ja hän toimi Upsala Nya Tidningin toimittajana 1979–1999. Hän asuu nykyään Uppsalassa. 
Lars Sund on yhdistellyt fiktiivistä kaunokirjallista romaania ja faktoihin perustuvaa historiallista romaania. Etenkin hänen Pohjanmaa-eepoksensa (trilogia Colorado Avenue, Lanthandlerskans Son ja Eriks Bok) ottaa kantaa yhteiskunnalliseen keskusteluun, mikä ei kuitenkaan vähennä teosten kaunokirjallista arvoa. 
Claes Olssonin  ohjaaman kokoillan elokuvan Colorado Avenue ensi-ilta oli syyskuussa 2007. Se perustuu romaaneihin Colorado Avenue ja Puodinpitäjän poika.
Mir (sukellusalus)

Yleistä

Mirit olivat 1980-luvun lopussa ainutlaatuisia ja edustivat oman aikansa vedenlaista huipputekniikkaa: alusten erikoisuus on se, että niiden painekammiot rakennettiin erikoiskarkaistusta erikoisnikkeliteräksestä eikä vaikeasti käsiteltävästä titaanista, jota tuolloin pidettiin ainoana varteenotettavana vaihtoehtona syvänmeren sukellusalusten painekammioihin. Painekammion sisähalkaisija on 2,1 metriä ja siellä on tilaa pilotin lisäksi kahdelle henkilölle.
Alukset voivat laskeutua 6 000 metrin (19 680 jalkaa) syvyyteen, joten niillä voidaan saavuttaa 98 % maailman meristä. Koekäytön yhteydessä Mir-1 sukelsi 6 170 metrin ja Mir-2 puolestaan 6 120 metrin syvyyteen joulukuussa 1987. Mir-alusten lisäksi vain hyvin harvat muut sukellusalustyypit pystyvät vieläkään tekemään miehitettyjä sukelluksia yli 3 000 metrin syvyyteen; alusten valmistumishetkellä tämä oli mullistavaa.
Vuosina 1994 ja 2004 täyshuollettuja sukellusaluksia ja Suomessa vuosina 1979–1981 rakennettua tutkimusalus Akademik Mstislav Keldyšiä operoi Oseanografian instituutti. Laivan kotisatama on Kaliningrad. Mirit työskentelevät turvallisuussyistä pareittain samalta tukialukselta.
Kolmas ns. varapallo on Tevo Lokomolla Tampereen valimolla. Rosenlew-museon kokoelmiin kuuluu Mirin pienoismalli.

Diplomaattinen kriisi USA:n kanssa

Maailma oli kylmässä sodassa 1980-luvun alussa. Yhdysvallat yritti salaisesti estää sukellusalusten viennin Neuvostoliittoon kun selvisi, että suomalaiset olivat onnistuneet valmistamaan painekammion, joka kestäisi 6 000 metrin syvyydessä. CIA:ssa epäiltiin, että aluksia voitaisiin käyttää yhdysvaltalaisten vedenalaista tiedonhallintajärjestelmää vastaan.
Muistelmateoksessaan presidentti Mauno Koivisto kertoo USA:n suurlähettilään ilmoittaneen  uhkauksenomaisesti, että suomalaisyritykset eivät saisi hyväksyntää noin kymmenelle lisenssianomukselleen, jos Neuvostoliitto saisi sukellusalukset. Lisäksi silloinen Yhdysvaltain varapresidentti George Bush kirjoitti Koivistolle kirjeen, jossa hän epäili Rauma-Repolan urakan aiheuttavan vakavan uhan maailmanlaajuiselle turvallisuudelle.
Rauma-Repola Oceanics joutui CIA:n ja Pentagonin painostuksesta lopettamaan sukellusveneiden tuotannon ja meriteknologian kehittämisen.
Kuljetusliike P. Lumiaho

Kuljetusliike P. Lumiaho Oy (aputoiminimenä Data Transport, 1980-luvun lopulta Cargo Express Oy) oli Pentti Lumiahon 1970-luvun alussa perustama ympäri Suomen toiminut pikarahtiyritys, joka erikoistui pankkien tietoaineistojen sekä lääkkeiden ja kemikaalien auto- ja lentokuljetuksiin. Pentti Lumiahon isä oli Suomen siihen aikaan suurimman yksityisen kuljetusyrityksen E. Lumiahon Liikenne Oy:n perustaja, jalasjärveläinen liikenneneuvos Eero Lumiaho (1912–1972). Kuljetusliike P. Lumiahon kotipaikka oli aluksi Espoo, sitten Helsinki.
1970-luvulla pankkien tilitapahtumien tietojenkäsittely perustui paperisiin tai magneettinauhalle tallennettuihin dokumentteihin. Ne oli kuljetettava kaikista maan pankkikonttoreista päivittäin Helsinkiin, jossa niiden perusteella tehtiin yöaikaan eri pankkien keskustietokoneilla suuria eräajoja. Ajantasaiset tilitiedot toimitettiin sitten paluukuljetuksina pankkikonttoreihin mikrofilmiasiakirjoina. Tätä varten pankit tarvitsivat nopean ja tehokkaan, sisäisen postin kaltaisen järjestelmän toimipisteiden ja tietokonekeskuksen välille. 
P. Lumiahon asiakkaita olivat myös valokuvavalmistamot, jotka kilpailun kiristyessä halusivat tarjota yhä nopeampaa valokuvien kehitys- ja vedostuspalvelua ympäri Suomen. Myös Etelä-Suomessa painettuja sanoma- ja iltapäivälehtiä kuljetettiin lentoteitse yöaikaan muualle Suomeen.
Lumiahon valkoiset Peugeot 404 -farmariautot tulivat 1970-luvulla etenkin ilta- ja yöaikaan tutuiksi Suomen maanteillä, minkä lisäksi yritys hoiti Keski- ja Pohjois-Suomen kuljetuksia Cessna 400-sarjan lentokoneilla. Ne kuuluivat joko yritykselle itselleen, Lumiahon Wihurin perheeltä ostamalle Finnwingslle tai myöhemmin Siimes Aviationille. Vuoteen 1979 mennessä Pentti Lumiahon pikarahtitoiminta käsitti noin 90 autoa, kattoi 550 paikkakuntaa ja käsitteli päivittäin 150 000 lähetystä. Lentokalustona oli tuolloin kaksi Cessna 404-, kaksi Cessna 402- sekä yksi Cessna 185 -malli, jotka lensivät noin 2 800 tuntia vuodessa. Autokalustona oli 1970-luvun puolivälistä alkaen Volvo 245-sarjan ja myöhemmin 700- ja 900-sarjan farmarit. Pakettiautona yhtiö käytti Volkswagen LT -malleja. Helsingissä oli myös MAN 8-136 -kuorma-auto vaihtolavalaittein, Volvon FL6-umpikaappiauto sekä kaksi Volkswagen Transporter -pikkubussia.
Vuonna 1980 Pentti Lumiaho myi yrityksensä Antti Aarnio-Wihurille, joka vuonna 1982 liitti Lumiaho-yhtiöön ostamansa porilaisen, 75 auton ja 120 työntekijän Pohjolan Kuljetuksen. Vuonna 1988 Oy Matkahuolto Ab ja Suomen Rahtia ostivat kuljetusliikkeen osakkeet Suomen Yhdyspankilta ja nimi muutettiin Cargo Express Oy:ksi.
 Kun Matkahuolto myi osuutensa pois 1990, yrityksestä tuli osa ruotsalaista Speditor-ryhmää. Nykyisin Cargo Expressin toiminta on osa Saksan rautatieyhtiön omistamaa DB Schenker-konsernia.
Somalien diaspora

Somalien diaspora syntyi, kun Somalian sisällissota johti pakolaisuuteen ja kansalliseen hajaannukseen, diasporaan 1990-luvun alussa. Sodan vuoksi moni, erityisesti koulutettu somali lähti Eurooppaan, Lähi-itään ja Pohjois-Amerikkaan. Suurin osa Euroopan, Pohjois-Amerikan ja Lähi-idän somaleista saapui alueelle pakolaisina.
Euroopassa somaliyhteisöt ovat kasvussa. Euroopan suurin somaliyhteisö asuu Isossa-Britanniassa. Vuoden 2001 laskennassa Britanniassa asui noin 43 500 somalia. Suurin osa Britannian somaleista asuu Lontoossa, Sheffieldissä, Birminghamissa, Cardiffissa, Liverpoolissa, Manchesterissä, Leedsissä, Leicesterissa ja Boltonissa. Toinen merkittävä somaliyhteisö Euroopassa sijaitsee Rotterdamissa ja Amsterdamissa.
Pohjois-Amerikassa suurin somaliyhteisö asuu Kanadassa. Suurin osa Kanadassa asuvista somaleista asuu Torontossa ja Ottawassa. Kanadassa asuu noin 38 000 somalia. Yhdysvalloissa asuu 36 000 somalia, joista suurin osa asuu Minneapolisissa, Columbuksessa, Washingtonissa, Seattlessa ja Atlantassa.
Suurin somaliyhteisö Lähi-idässä, noin 25 000, asuu Arabiemiirikunnissa. Somalit ovat suurin afrikkalainen yhteisö Arabiemiirikunnissa. Suurin osa Arabiemiirikuntien somaleista asuu Dubaissa.
Ensimmäiset somalit saapuivat Suomeen Somaliasta vuonna 1990 poliittisina pakolaisina Neuvostoliiton kautta. Somalian keskushallinnon romahdettua maa oli ajautunut täydelliseen sekasortoon. Suomessa turvapaikkaa hakeneille somaleille myönnettiin oleskeluluvat lähinnä humanitaaristen syiden tai suojelun tarpeen perusteella, varsinaisia turvapaikkoja on myönnetty vähän. Sodassa hajonneiden perheenjäsenet voivat nykyisin hakea turvapaikkaa muille Somaliaan jääneille perheenjäsenilleen.
Somalit avustavat aktiivisesti entistä kotimaatansa rahalähetyksin sukulaisille ja perustamalla kehityshankkeita Somaliaan. Suomen aiemmin Somalialle antaman kehitysavun korvaakin nykyään somalialaisten omien järjestöjen antama apu, jolla on muun muassa kunnostettu ja jatkettu suomalaisten aikoinaan käynnistämiä hankkeita. Edelleenkään tilanne Somaliassa ei ole rauhoittunut. Humanitaarinen kriisi maassa jatkuu ja Afrikan sarven ruokakriisit ovat arkea . Vuonna 2006 Somalian väliaikaishallituksen hyökättyä islamistien hallitsemaan Mogadishuun kaupungissa oli eri arvoiden mukaan kymmeniä Suomen kansalaisia, jotka jäivät loukkuun taisteluiden keskelle. Tarkkaa lukua oli mahdoton sanoa, koska monet Suomen kansalaisuuden saaneet somalialaistaustaiset henkilöt matkaavat maahan kertomatta siitä Suomen suurlähetystölle.
Teemu Lassila

Ura

Lassila nousi nopeasti junioreista edustusjoukkueeseen. Kaudella 2002–2003 Lassila nousi Turun Palloseuran ykkösmaalivahdiksi ohi kokeneen Jason Elliottin. Seuraavana kesänä Nashville Predators varasi Lassilan NHL:n varaustilaisuudessa neljännellä kierroksella. Kaudeksi 2005–2006 Lassila teki sopimuksen Elitserien-seura Djurgårdens IF:n kanssa. Odotukset Ruotsissa olivat kovat, sillä Djurgårdenin maalivahtina pelasi edellisellä kaudella NHL-maalivahti José Théodore.
Kaksi kautta Ruotsissa vietettyään Lassila halusi jälleen palata tuttuun SM-liigaan. Hänestä olivat kiinnostuneet monet joukkueet, muun muassa Saimaan Pallo ja TPS. Miehen lopullinen valinta oli kuitenkin Hämeenlinnan Pallokerho, jonka kanssa hän teki kahden vuoden sopimuksen vuoteen 2009 saakka. HPK:ssa jatkoi yllättäen myös edellisellä kaudella hyvin pelannut Andy Chiodo, joka vei valtaosan peliajasta ja Lassila pääsi pelaamaan vain yksittäisiä otteluita. Lassilan pelivirettä pidettiin yllä muun muassa lainaotteluilla Mestiksessä pelaavissa Lempäälän Kisassa ja Kiekko-Vantaassa.
Maaliskuussa 2011 Ilta-Sanomien urheilutoimittaja Petteri Linnavalli arvioi Teemu Lassilan SM-liigan runkosarjan (2010–2011) toiseksi parhaaksi maalivahdiksi Eero Kilpeläisen jälkeen. Toukokuussa 2011 Lassila pelasi ensimmäisen arvokisamaaottelunsa Slovakian MM-kisoissa alkusarjapelissä Latviaa vastaan. Välisarjassa hän pelasi Saksaa vastaan, mutta vaihdettiin pois maalilta toisessa erässä Saksan neljännen maalin jälkeen. Välisarjan ottelussa Venäjää vastaan hänet vaihdettiin kentälle jo ottelun viidennellä minuutilla ja hän pelasi nollapelin eikä päästänyt maalia edes ottelun päättäneessä rangaistuslaukauskilpailussa.
Lassila pelasi kauden 2011–2012 Metallurg Novokuznetskissa KHL:ssä ja kauden 2012–2013 Barys Astanassa samassa sarjassa. Hän aloitti KHL:ssä myös kauden 2013–2014, joukkueenaan Avangard Omsk, mutta siirtyi joulukuussa 2013 Ruotsin pääsarjan SHL:n Växjö Lakersiin. Vuonna 2014 Lassila palasi TPS:ään. Marraskuussa 2015 hän sai seitsemän ottelun pelikiellon huitaustuaan Porin Ässien Josh Grattonia mailalla kasvoihin. Keväällä 2017 Lassila voitti ensimmäisen Suomenmestaruutensa Tapparan väreissä.
7.6.2017 netissä uutisoitiin Lassilan siirtyvän Tapparasta Slovakian Extraliigassa pelaavaan HC 05 Banská Bystricaan.

Muuta

Teemu Lassilan isä Hannu Lassila on uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti ja jääkiekon Suomenmestari kaudelta 1982–1983.
Joe Jordan

Joseph "Joe" Jordan (s. 15. joulukuuta 1951 Carluke, Skotlanti) on entinen jalkapalloilija, joka tuli tunnetuksi Leeds Unitedin keskushyökkääjänä 1970-luvulla. Hän on ainoa skotlantilainen jalkapalloilija, joka on pelannut kolmessa MM-lopputurnauksessa  (1974, 1978 ja 1982). Kaikkiaan hän edusti maataan 52 kertaa ja teki näissä otteluissa 11 maalia. Hän toimii nykyisin Tottenham Hotspurin apuvalmentajana.
Jab Tak Hai Jaan

Musiikki

Elokuvan musiikin on säveltänyt A. R. Rahman, joka teki ensimmäistä kertaa yhteistyötä Yash Chopran kanssa. Sanoitukset on kirjoittanut Gulzar ja nimikkorunon kirjoitti Aditya Chopra.