Telkkä

Koko ja ulkonäkö

Telkän luonteenomainen lajipiirre on kolmiomainen pää, josta erottuu selvästi kirkkaankeltainen silmä. Monissa kielissä telkän nimi merkitsee kultasilmää. Telkkä on 40–51 cm pitkä. Naaraan pää on ruskea, yläruumis tummanharmaa, etukaula ja vatsa valkoiset ja valkoinen siipilaikku näkyy kylkijuovana linnun uidessa. Juhlapukuisen naaraan erottaa koiraasta ruskean pään ja tuhkanharmaan yleisvärityksen avulla.  Syyspukuisesta koiraasta naaraan erottaa pienempi siipilaikku, joka on kahden mustan juovan halkoma. Lokakuun lopulla – marraskuun alussa vanha koiras saa juhlapuvun, joka sillä on kesäkuuhun saakka. Juhlapukuisen koiraan selkä ja pyrstö ovat mustat Pää ja kaula ovat vihertävänhohtoisen mustat. Rinta, kyljet ja vatsapuoli ovat valkoiset. Silmän ja nokan välissä on suuri valkea täplä. Hartiahöyhenet ovat mustavalkojuovaiset. Syyspukuinen koiras muistuttaa naarasta, mutta säilyttää jonkin verran tummaa kuviointia päässä. Nuori lintu on myös naaraan näköinen, mutta silmä on tumma, vaalea kaularengas puuttuu ja siipilaikku on pienempi.
Vanhin suomalainen rengastettu telkkä on ollut 15 vuotta yhden kuukauden vanha. Maailman todistetusti vanhin yksilö on ollut 16 vuotta 11 kuukautta vanha.

Levinneisyys

Telkkä pesii koko Suomessa, lukuun ottamatta puuttomia tunturiseutuja ja ulkosaaristoa. Telkkä on Euroopan ”suomalaisimpia” lintuja, sillä Euroopan telkkäkannasta noin 40 prosenttia pesii Suomessa. Suomen parimäärä 170 000–220 000 on pysynyt melko vakaana viime vuosikymmenet. Telkkä on pohjoinen laji, jonka eteläisimmät populaatiot asustavat Pohjois-Saksassa ja Puolassa, sekä parina pienenä erillisesiintymänä Keski-Euroopan järvillä. Euroopan pesimäkanta on 230 000–280 000 paria, joista Britteinsaarilla vain noin 100 paria. Venäjällä pesii 28 000–48 000 paria, Ruotsissa 50 000 paria ja Virossa 500–1 000 paria.

Elinympäristö

Telkän vaatimukset elinympäristön suhteen ovat hyvin väljät, se viihtyy kaikenlaisissa vesistöissä. Tärkeintä on, että lähistöllä on tilava puunkolo tai pönttö pesäpaikaksi. Ulkosaaristossa ja puuttomilla tunturialueilla telkkä on kuitenkin pesivänä harvinainen. Suosituimpia pesimäpaikkoja kaislikkoiset ja ruohostoiset, matalat järvet sekä suvannot ja lahdelmat.

Lisääntyminen

Luonnossa telkkä pesii onttoihin puihin ja palokärjen koloihin. Ihminen on pitkään rakentanut pönttöjä telkälle, aluksi kerätäkseen munia ravinnoksi, nykyisin useimmiten pyyteettömästi. Munia tulee 8–14 kpl, jotka ovat vihreänharmaita ja kooltaan hieman kananmunaa suurempia. Telkkä tunnetaan myös loismuninnasta, eli naaras munii munan jonkun toisen telkän pesään ja näin varmistaa lisääntymisen mikäli oma pesintä epäonnistuu. Aikaisina keväinä muninta voi Etelä-Suomessa alkaa jo maaliskuun lopulla, mutta tavallisesti vapun tietämissä. Viimeiset pesueet munitaan kesäkuussa. Haudonta alkaa vasta, kun kaikki munat on munittu, ja naaras hautoo noin neljä viikkoa. Poikaset kuoriutuvat lähes yhtäaikaisesti. Ne ovat väriltään tummanruskean ja valkoisen kirjavia, valkoposkisia. Naaras houkuttelee poikaset hyppäämään pesästä kutsumalla niitä maassa pesäpuun juurella. Tavallisesti poikaset lähtevät pesästä varhain aamulla. Emo johdattaa poikueen perässään lähimpään vesistöön, joka voi joskus olla jopa kilometrin päässä pesästä. Emo ei ruoki poikasia, vaan ne alkavat itse etsiä vedestä pieneliöitä. Usein telkkä jättää osan poikasista selviytymään omin avuin. Poikaset oppivat lentämään parin kuukauden ikäisinä.
Telkkä risteytyy toisinaan uivelon kanssa. Syntyneet jälkeläiset muistuttavat ulkonäöltään enemmän uiveloa kuin telkkää. Koiraspuolisilla hybrideillä on mustat päänsivut ja lyhyt töyhtö.

Ravinto

Telkkä hakee ravintonsa pohjasta sukeltamalla, koska se on kokosukeltaja. Makeassa vedessä telkän ravintoa ovat hyönteiset ja niiden toukat, madot, näkinkengät ja simpukat. Suolaisessa vedessä telkkä syö yllä olevien lisäksi varsinkin erilaisia rapueläimiä, katkoja ja kilkkejä. Telkän tapaa usein ruokailemasta matalista, aukeista lahdista.

Muutto ja talvehdinta

Telkkien muutto alkaa jo heinäkuussa ja jatkuu marraskuulle asti. Ne palaavat maalis-huhtikuussa. Talvehtimisalueet ovat Itämeren eteläosissa ja Pohjanlahden rannikolla. Venäjän kanta muuttaa Keski-Eurooppaan ja Väli- ja Mustanmeren rannikolle. Telkkä talvehtii melko yleisesti Suomessakin; Suomeen jää vuosittain noin 20 000 telkkää talvehtimaan.