google/wiki40b huggingface dataset:
April Winchell

Ura

April Winchell aloitti ääninäyttelemisen jo 1970-luvulla animaatioissa, mutta palasi takaisin animaatioiden pariin 1980-luvulla näyteltyään sillä välin teatterissa. Myöhemmin Winchell siirtyi myös radion pariin ja toimi muun muassa losangelesilaisen KFI-kanavalla keskusteluohjelman emäntänä vuoteen 2002. Hän tekee edelleen satunnaisia esiintymisiä radiossa ääninäyttelemisen ohella.
Winchellin ensimmäinen merkittävä rooli oli vuonna 1992 animaatiosarjassa Hopon poppoo, jossa hän ääninäytteli Pekan vaimoa Petraa. Ennen seuraavaa merkittävää rooliaan animaatiosarjassa 101 dalmatialaista Winchell teki useita vierasrooleja muun muassa Marsupilamissa, Timon ja Pumbassa, Jimi Matalassa ja Johnny Bravossa.
Winchell on muiden ääninäyttelijöiden tavoin kertonu epämieltymyksensä julkkisnäyttelijöihin, jotka eivät pelkästään vie animaatioelokuvien päärooleja vaan myös pienempiä rooleja. Hänen mukaansa 1990-luvulla ääninäyttelijä teki 3–4 roolia elokuvaan ja sai palkaksi muutama sata dollaria, kun 2000-luvulta lähtien muun muassa Renée Zellwegerille maksetaan 3 miljoonaa dollaria jopa vain kymmenen minuutin ääniroolista.
Mahlakärpäset

Fylogenia

Mahlakärpästen heimo on jaettu kahteen alaheimoon Drosophilinae ja Steganinae. Heimon fylogenia on edelleen osin epäselvä, vaikka sitä on tutkittu paljon.
Älä lähetä kukkia

Juoni lyhyesti

Elokuva kertoo avioparista; George (Rock Hudson) ja Judy (Doris Day). George kärsii vakavasta luulosairaudesta. Lääkärin luona George väärinymmärryksen kautta luulee tekevänsä kuolemaa ja päättää ennen kuolemistaan etsiä Judylle uusi mies hänestä huolehtimaan. Tämä herättää taas Judyssa epäilyksiä avioliiton tilasta...
Mykeneläinen kreikka

Historia

Mykeneläinen kreikka oli kehittynyt varhaisemmasta niin kutsutusta alkukreikasta, joka ajoitetaan 2000-luvun eaa. loppupuolelle ja 1000-luvun eaa. alkuun. Se oli puolestaan eriytynyt indoeurooppalaisesta kantakielestä.
Mykeneläistä kreikkaa kirjoitettiin lineaari-B-kirjoituksena tunnetulla kirjoitusjärjestelmällä. Se perustui varhaisempaan minolaisen kulttuurin käyttämään lineaari-A-kirjoitukseen. Varhaisimpien lineaari-B-taulujen ajoitusten perusteella sitä on puhuttu viimeistään 1400-luvulla eaa. Se oli näin varhaisinta tunnettua kirjoitettua kreikkaa. Sen käyttö ainakin kirjoitetussa muodossaan jatkui 1100-luvulle eaa. saakka. Mykeneläinen kreikka edeltää kreikkalaisella kirjaimistolla kirjoitettua klassista kreikkaa yli 400 vuodella.
Mykeneläisen kreikan aikana kreikan kieli oli selvästi jo hajaantunut eri murteisiin. Päämurteita oli kolme tai neljä, ja ne vastasivat pääpiirteissään myöhempiä klassisen kreikan murteita: akhaialainen (mykeneläinen, kyproslainen, arkadialainen), joonialainen (attikalainen, länsijoonialainen, keskijoonialainen, itäjoonialainen), aiolialainen (boiotialainen, thessalialainen, lesboslainen) sekä länsikreikkalainen (luoteinen eli delfoilainen, elealainen jne. sekä varsinainen länsikreikkalainen eli lakonialainen, argolislainen, kreetalainen jne.).
Näin kirjoituksista tunnettu mykeneläinen kreikka oli itse asiassa vain yksi aikakauden murteista. Tämä voidaan päätellä siitä, että mykeneläisessä kreikassa on havaittavissa joitakin piirteitä, joita kaikissa myöhemmissä klassisen kreikan murteissa ei ollut. Näin mykeneläinen kreikka ei voinut olla kaikkien klassisen kreikan murteiden yhteinen edeltäjä.
Niin kutsutun doorilaisvalloituksen jälkeen useimmilla aiemmin mykeneläisillä alueilla puhuttiin doorilaista murretta. Vain Arkadiassa ja Kyproksella säilyi mykeneläistä kreikkaa lähellä ollut arkado-kyproslainen murre.
Mykeneläinen kreikka tunnetaan vasta vuodesta 1952. Lineaari-B-tekstejä oli jo löytynyt 1900-luvun alussa, mutta pitkään niitä ei pystytty lukemaan, eikä alun perin edes ollut varmuutta siitä, mistä kielestä oli kyse. Yleinen oletus oli, että kyse olisi lineaari-A-tekstien tapaan minolaisten käyttämästä, ei-indoeurooppalaisesta kielestä (nk. minolainen kieli). Vasta kun Michael Ventris ja John Chadwick onnistuivat kirjoituksen tulkitsemisessa, kävi ilmi, että kyse oli varhaisesta kreikan kielen muodosta.
Tekstien luonteesta johtuen tiedot kielestä jäävät kuitenkin rajallisiksi. Suurin osa teksteistä on pelkkiä luetteloita palatsien tai temppeleiden varastoissa olleista tavaroista, eikä niissä esiinny juuri lainkaan esimerkiksi verbejä. Kaunokirjallisuutta tai muita proosatekstejä ei tunneta lainkaan.
Sophia Reuter

Sophia Reuter (s. 1971, Dresden) on saksalainen viulisti ja alttoviulisti. Hän aloitti opiskelunsa Leipzigissä 5-vuotiaana. Myöhemmin hän opiskeli Peter Tietzen johdolla Berliinissä. 
Reuter voitti 10-vuotiaana Johann Sebastian Bach -kilpailun Leipzigissä ja vuonna 1988 musiikkikilpailun Weimarissa. Vuosina 1989–1993 hän opiskeli Alberto Lysyn johdolla Menuhin-akatemiassa. Vuodesta 1997 lähtien Reuter on toiminut professorina samassa opistossa. Hän on levyttänyt muun muassa Naxokselle ja on soittanut myös osana Reuter-Trioa ja Camerata Lysyä. 
Vuosina 2003–2004 Reuter toimi alttoviulistina Hampurin filharmonisessa orkesterissa ja tammikuusta 2006 lähtien Duisburger Philharmonikerissa.
Vanhat kaupungit Suomessa

Vanhoiksi kaupungeiksi kutsutaan ennen vuoden 1959 lakiuudistusta kaupungeiksi tulleita Suomen kaupunkeja. Valtaosa niistä perustettiin kaupungeiksi, mutta osa uusimmista perustettiin kauppaloiksi ja myöhemmin muutettiin kaupungeiksi, esim. Lahti ja Iisalmi. Vanhojen kaupunkien tuli itse huolehtia monista maaseudulla valtiolle kuuluneista tehtävistä. Niissä oli siis pitemmälle viety kunnallinen itsehallinto kuin muissa kunnissa, mutta myös monia erityisrasituksia. Kyse oli vuonna 1789 valtakunnan porvaristolle ja kaupungeille annetusta kuninkaallisesta vakuutuksesta ja siinä mainituista kaupunkien erioikeuksista. Esimerkiksi tuomarit valittiin kaupunginvaltuuston päätöksellä. Kaupungit saivat säätää omia järjestyssääntöjä asioista, joissa maalla oli noudatettava yleistä lakia.  Helsingissä luovuttiin omasta liikennejärjestyssäännöstä vuonna 1957 ja ryhdyttiin soveltamaan yleistä tieliikennelakia. Vuonna 1959 säädettiin laki, jolla  tehtiin mahdolliseksi muuttaa kauppaloita ns. uusiksi kaupungeiksi, joilla ei ollut kaikkia vanhojen kaupunkien raskaita velvollisuuksia, esimerkiksi velvollisuutta maistraatin ylläpitoon.
Viimeisin niin sanotuista vanhoista kaupungeista on Lahti, joka sai kaupunkioikeudet 1905.
Vanhoissa kaupungeissa oli kaupungin itse ylläpitäminä raastuvanoikeus, maistraatti, ulosottovirasto kaupunginvouteineen ja syyttäjänvirasto kaupunginviskaaleineen. Myös poliisilaitos oli kunnallinen. Kaupungit joutuivat alun perin pitämään myös kaupunginvankilaa. Edellä mainitut kunnalliset laitokset valtiollistettiin vuonna 1978 uuden kunnallislain mukaisesti. 1980- ja 1990-luvuilla raastuvanoikeudet, maistraatit, ulosotto- ja syyttäjänvirastot sekä poliisilaitokset lakkautettiin eräistä kaupungeista (Heinola 1985, Iisalmi 1990, Kaskinen 1983, Kristiinankaupunki 1983, Loviisa 1984, Porvoo 1992, Tammisaari 1980 ja Uusikaarlepyy 1982), jolloin ne päätyivät kihlakunnanoikeuksien ja nimismiespiirien alaisuuteen. Lisäksi Maarianhaminasta lakkautettiin raastuvanoikeus vuonna 1981 ja Torniosta vuonna 1988.
Nimitys ei ole virallinen eikä sitä ole lainsäädännössä määritelty koskaan. Se esiintyy useimmiten muodossa niin sanotut vanhat kaupungit.
Nurmon ruokatehdas

Nurmon ruokatehdas on Atrian (aikaisemmin Itikka-Lihapolar) perustama suurteurastamo Seinäjoen pohjoispuolella Nurmossa. Päätös sen rakentamisesta syntyi, kun Tuottajain lihakeskuskunta oli perustettu muodostamaan Valion kaltainen valtakunnallinen tuottajajärjestö.
Tarve Nurmon ruokatehtaan perustamiseen syntyi, kun Tuottajain lihakeskuskunnan suunnitelmissa oli jalostaa liha Etelä-Suomessa, jolloin muu Suomi olisi jäänyt pelkästään alkutuottaja-alueeksi. Nurmon ruokatehtaan perustamispäätös hajotti Tuottajain lihakeskuskunnan, koska muodostuneessa tilanteessa Lounais-Suomen Osuusteurastamo ja Itikka-Lihapolar ajautuivat kilpailutilanteeseen keskenään.
Nurmon ruokatehtaan suuri automaattivarasto ja logistiikka ovat eurooppalaista huipputasoa. Korkea varasto kykenee automaattipakkaamaan kaikki tuotetut lihatuotteet vähittäiskaupan elintarvikelaatikkoon nopeasti
Nurmon ruokatehtaan yhteyteen on rakennettu kuudenn megawatin aurinkopuisto, jonka 24 000 aurinkopaneelia vastaavat yhdeksän jalkapallokentän alaa. Se tuottaa noin viisi prosenttia tehtaan kuluttamasta sähköstä. Investointi oli lähes 7 miljoonaa euroa ja takaisinmaksuaika on noin 10 vuotta.
Mangaaniasetaatti

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa mangaaniasetaatti on kidevedettömänä ruskeaa ja kidevedellinen tetrahydraatti ((CH₃COO)₂Mn·4H₂O) on väriltään vaaleanpunaista kiteistä ainetta. Molemmat näistä liukenevat veteen, metanoliin ja etanoliin. Kuumennettaessa tetrahydraattia 80 °C:n lämpötilaan se sulaa kideveteensä ja enemmän kuumennettaessa kidevesi poistuu. Mangaaniasetaatti hajoaa noin 350 °C:n lämpötilassa mangaani(III)oksidiksi. Mangaaniasetaatti voidaan hapettaa mangaani(III)asetaatiksi kaliumpermanganaatin tai kloorin avulla.
Pierre van Hooijdonk

Pierre van Hooijdonk (s. 29. marraskuuta 1969, Steenbergen, Alankomaat) on alankomaalainen entinen jalkapalloilija, joka edusti viimeisimpänä Feyenoordia. 197 senttimetriä pitkän ja 87 kilogrammaa painavan van Hooijdonkin pelipaikka oli hyökkääjä.
Van Hooijdonk aloitti ammattilaisuransa vuonna 1989 RBC Roosendaalin joukkueessa ja sen jälkeen hän on kiertänyt pelaamassa seitsemässä eri seurassa ja viidessä eri liigassa. Erityisesti hän tuli tunnetuksi pelatessaan SL Benficassa ja nykyisessä seurassaan Feyenoordissa vuosina 2000-2003.
Alankomaiden maajoukkueessa van Hooijdonk on pelannut 46 ottelua, joissa hän on tehnyt 14 maalia.
K3-talo

K3-talot on Suomen Kulttuurirahaston vuonna 2010 valmistunut  omakotitalon luonnossuunnitelmatasoinen tyyppitalomallisto. Mallisto on julkaistu 2010 ilman korvausta vapaasti käytettäväksi. K3-talotyypeillä Kulttuurirahasto pyrkii rakentamisen laadun ja asumisterveyden parantamiseen.

Hankkeen tausta

Idea uudenlaisesta tyyppitalomallistosta lähti liikkeelle vuonna 2007 Pohjasta (nykyisin Raaseporia), jossa Fiskarsilla oli tontteja. Yhtiö etsi tonteille kohtuuhintaisia korkeatasoisia omakotitalomalleja. Talomalliston suunnittelun rahoitukseen saatiin mukaan Suomen Kulttuurirahasto ja projektin pyrkimykseksi määriteltiin saada aikaan teollisesti valmistettavia kauniita, kohtuuhintaisia ja kestäviä talomalleja. Jo alkuvaiheessa päätettiin, että talotyypit tullaan julkaisemaan ilmaiseksi rakentajien käyttöön.
Suunnittelijoiksi valittiin Pohjoismaista kahdeksan arkkitehtitoimistoa, pyrkimyksenä saada mukaan kokeneita asuntosuunnittelijoita, kestävän kehitykseen keskittyneitä arkkitehteja, sekä nuoria lupaavia suunnittelijoita. Viisi toimistoista oli Suomesta. Vuonna 2009 Kulttuurirahasto teetti toimistoilla ensimmäiset luonnokset energiatehokkaasta omakotitalosta. Puoli vuotta kestäneen suunnitteluvaiheen tulokset olivat kuitenkin rahaston mielestä vaatimattomia kestävän kehityksen huomioon ottamisessa, ja kun rakennusmääräysten tiedettiin vielä kiristyvän energiatehokkuuden osalta, asetettiin seuraavan suunnitteluvaiheen tavoitteeksi saada aikaan energiatehokkuudeltaan vuoden 2012 määräysten mukainen, painovoimaisella ilmanvaihdolla ja höyrynsuluttomilla rakenteilla varustettu talomallisto. Vastaavan tyyppisiä tehdasvalmisteisia ratkaisuja ei pientalomarkkinoilla ollut tarjolla.
Suunnittelijoista valittiin syksyllä 2009 jatkoon viisi arkkitehtitoimistoa. Näillä teetettiin lopulliset, tarkemmat suunnitelmat malleista vuoden kestäneen suunnitteluvaiheen aikana. Suunnittelu toteutettiin yhteistyössä taloteollisuuden kanssa. Tulokseksi saatiin viisi talomallia, jotka kaikki pyrkivät toteuttamaan projektin tavoitteet. Mallit toteuttavat myös vuoden 2012 rakennusmääräykset. Puoli miljoonaa euroa maksaneen projektin tulokset julkaistiin kesäkuussa 2011.

K3-talomallit

Malli, suunnittelija ja valmistaja, mikäli mallille on jo teollinen valmistaja:

Vapaa käyttö

Suomen Kulttuurirahasto on lunastanut suunnittelijoilta talomallien kaikki oikeudet ja sallii suunnitelmien vapaan ja vastikkeettoman käytön sekä yksityiseen että elinkeinotoimintaan ilman alueellisia tai ajallisia rajoituksia. Julkaistut mallit ovat luonnossuunnitelmatasoisia, ja niitä voidaan vapaasti jatkokehitellä. Kulttuurirahaston käyttölupa ei koske eikä rajoita jatkokehitellyille malleille syntyvää tekijänoikeussuojaa. Luonnostasoisina malleja ei ole tarkoitettu käytettäväksi rakentamisessa sellaisenaan, vaan rakentaminen edellyttää erillisten rakennussuunnitelmien tekemistä.
Kauhajoen lentokenttä

Historia

Lentokentän rakentamisen aloitteen teki Kauhajoen Ilmailuyhdistys ry 16. helmikuuta 1971, anoessaan puolustusministeriöltä lupaa kunnostaa sodanaikainen varalaskukenttä lentokelpoiseen kuntoon. Selvisi kuitenkin, että Metsähallitus olisikin mahdollisen luvan myöntäjä. 4. tammikuuta 1972 Metsähallitus teki vuokrasopimuksen monivaiheisten selvitysten jälkeen. Kentän lupahakemuksia vauhdittivat tuolloin suunnitteilla olleet reittiyhteydet ulkomaille sekä ulkomaankaupan ja teollisuuden tarpeet. Rakennuslupa tuli, ja yleiseen käyttöön kenttä hyväksyttiin 16. lokakuuta 1973.
Rauhanpatsas

Rauhanpatsas on Helsingin Kaivopuistossa sijaitseva kuvanveistäjä Essi Renvallin veistos. Se pystytettiin YYA-sopimuksen 20-vuotismuistomerkiksi vuonna 1968. Patsas sijaitsee rannassa Ehrenströmintien varrella jonkin matkaa Olympiaterminaalilta etelään.
Pronssinen veistos esittää naishahmoa, joka katselee pohjoiseen Eteläsataman suuntaan ja on hieman jalustasta irrallaan pienen terästuen varassa. Kuvanveistäjä Renvallin mukaan hahmo on rauhan hengetär, joka ”sodan jälkeen palaa uuden rauhanomaisen sydämen saatuaan uudistuneena maan päälle”. Naishahmo on 5,35 metriä ja Vehmaan punaisesta graniitista tehty jalusta 3 metriä korkea. Jalustassa lukee suomeksi, ruotsiksi ja venäjäksi: ”Tämän rauhanpatsaan pystytti Suomen kansa rauhanomaisen rinnakkaiselon ja Suomen ja Neuvostoliiton ystävyyden vertauskuvaksi 6.4.1968”. Hahmon ulkonäössä on vaikutteita muinaisen Egyptin taiteesta ja roomalaista voitonjumalatar Victoriaa esittävistä veistoksista. Lisäksi Renvall käytti mallina omia kasvojaan.

Historia

Ajatuksen rauhanpatsaasta esitti kuvanveistäjä Wäinö Aaltonen jo vuonna 1953. Suomen Rauhanliitto lähti viemään hanketta eteenpäin vuonna 1966. Patsaasta tuli osa vuoden 1948 YYA-sopimuksen virallisia 20-vuotisjuhlallisuuksia. Se rahoitettiin valtakunnallisella keräyksellä, johon osallistuivat Suomen valtio ja lukuisat kunnat. Pystytystyöt ja jalustan kustansi Helsingin kaupunki, pronssin lahjoitti Neuvostoliitto. Patsastoimikunnan puheenjohtajana oli ulkoministeri Ahti Karjalainen. Patsas tilattiin suoraan Essi Renvallilta, koska aikaa kilpailun järjestämiseen ei ollut. Renvall valittiin muistomerkin tekijäksi mahdollisesti osin siksi, että hän oli Rauhanpuolustajat-järjestön jäsen. Myös Renvallin ystävä, vuorineuvos Aarne Karjalainen tuki hanketta edistääkseen omistamansa Kudeneuleen tuotteiden vientiä Neuvostoliittoon.
Renvall veisti patsaan pääosin ateljeessaan Lallukan taiteilijakodissa, apulaisinaan kuvanveistäjät Ossi Somma ja Toivo Jaatinen. Veistos jouduttiin tekemään kolmessa osassa, koska ateljee ei ollut tarpeeksi korkea. Patsas paljastettiin YYA-sopimuksen allekirjoittamisen 20-vuotispäivänä 6. huhtikuuta 1968. Tilaisuuteen osallistuivat Suomen presidentti Urho Kekkonen ja Neuvostoliiton varapääministeri Kirill Mazurov.
Pääasiassa jalustan tekstin vuoksi jo eräät aikalaiset kohdistivat Rauhanpatsaaseen arvostelua ja sitä syytettiin Neuvostoliittoa myötäileväksi poliittiseksi propagandaksi. Renvallin mielestä se pyrki edistämään rauhaa ja liennytystä. Rauhanpatsas jäi Renvallin viimeiseksi merkittäväksi julkiseksi taideteokseksi. Vastapäätä Rauhanpatsasta suunniteltiin 1970-luvun alussa sotainvalidien muistomerkkiä, jota ei kuitenkaan toteutettu.
Heikki Sarmaja

Heikki Sarmaja on suomalainen tutkija ja tietokirjailija, joka on kirjoittanut muun muassa evoluutiopsykologiasta ja Edvard Westermarckin ajattelusta. Koulutukseltaan hän on valtiotieteen maisteri.
Wengernalpbahn

Historiaa

Alun perin Wengernalpbahnin rata Lauterbrunnenista Kleine Scheideggin solan yli Grindelwaldiin otettiin käyttöön 20.6.1893. Nykyinen Wengernalpbahn AG aloitti toimintansa yritysjärjestelyjen seurauksena 30.6.1994.

Toiminta

WAB omistaa Lauterbrunnenin-Grindelwaldin radan lisäksi junakalustoa henkilö- ja tavaraliikennettä varten, asemarakennuksia ja -rakennelmia 10 asemalla, 2 ravintolaa sekä hiihtohissi- ja köysiratalaitteita.
WAB:n liikevaihto oli vuonna 2012 59 milj. CHF. Henkilöstön määrä oli 226.

Rataverkko

WAB:n rataverkon pituus on 19,1 kilometriä. Rataverkko on kapearaiteinen (800 mm) ja varustettu koko matkaltaan hammasrattain. Wengernalpbahn on maailman pisin yhtäjaksoinen hammasrata. Rata sähköistettiin vuosina 1909–10. Käyttöjännite on ollut alusta alkaen 1 500 V dc.
WAB:n rata ei liity teknisesti muihin rautateihin, mutta vaihtoyhteys muiden yhtiöiden juniin on Lauterbrunnennissa (Berner Oberland-Bahn, BOB), Grindelwaldissa (BOB) ja Kleine Scheideggissä (Jungfraubahn).

Junaliikenne

Junaliikenne on ympärivuotista.
Päivi Kosonen

Suoma Päiviö ”Päivi” Kosonen (21. huhtikuuta 1913 Joensuu – 22. marraskuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja ja näyttelijä.

Ura

Kosonen opiskeli valokuvausta 1930-luvun lopulla Saksassa kameranvalmistaja Leican järjestämällä kurssilla. Kesällä 1939 hän toimi Saksan aikaisen opettajansa Hans Wagnerin oppaana tämän Suomeen tekemän kuvausmatkan aikana.
Myöhemmin Kosonen työskenteli muun muassa Aarne Tenhovaaran studiolla Helsingissä, joka oli tuolloin Pohjoismaiden suurin valokuvaamo. Kosonen kuvasi paljon Suomen Filmiteollisuuden elokuvien mainoskuvia aina 1950-luvun puoliväliin saakka. Myös Miss Kodak -lempinimellä tunnettu Kosonen pääsi itsekin tekemään pieniä rooleja muutamassa elokuvassa.
Helsinki Motor Show

Helsinki Motor Show oli Helsingissä Helsingin Messukeskuksessa järjestettävä näyttely, jossa esillä ovat laajasti Suomessa myytävät automerkit. Ensimmäinen näyttely järjestettiin vuonna 1995. Helsinki Motor Show oli ensimmäinen autonäyttely 20 vuoteen, jolle myönnettiin Autotuojat ry:n virallinen näyttelylupa.
Tapahtuma oli aluksi moottoriurheiluun painottuva, mutta tarjosi myös autouutuuksia. Tällä vuosituhannella on siirrytty entistä voimakkaammin uusien ja vasta seuraavana vuonna markkinoille tulevien autojen esittelyyn. Näytteilleasettajina toimii suurin osa suomalaisista automaahantuojista. Lisäksi näyttelyssä esitellään autoalan tarvikkeita, lisävarusteita ja palveluita. Tapahtuman ideoi ja järjesti Team Nykopp Ltd vuosina 1995–2006. Vuonna 2007 Helsinki Motor Show näyttelytoiminta myytiin Suomen Messut Osuuskunnalle, joka otti heti järjestelyvastuun itselleen.
Kävijöitä näyttelyssä on vuosittain runsaat 50 000. Vuonna 2006 näyttely järjestettiin 12. kerran ja silloin kävijöitä oli noin 55 000. Yleisöennätys on vuodelta 2003, jolloin kävijöitä oli noin 57 000, ja silloin kaikki autojen maahantuojat Suomessa olivat mukana.

2007 vetovastuu siirtyy Suomen Messuille

Ensimmäinen Suomen Messujen toteuttama Helsinki Motor Show 07 järjestettiin 29. marraskuuta – 2. joulukuuta 2007 Helsingin Messukeskuksessa. Tapahtuma oli entistä suurempi, sillä näyttely laajeni useampaan halliin ja samanaikaisesti Messukeskuksessa järjestettiin Moottorikelkka & ATV 07 -messut sekä ammattitapahtuma Auto & Korjaamo 07.

2008–2016

Helsinki Motor Show piti vuonna 2008 välivuoden, joka venyi kahdeksan vuoden mittaiseksi taloustaantuman ja uusien autojen heikon kysynnän vuoksi. Tapahtumalle kehiteltiin näyttelytauon aikana uutta ilmettä, logoa muutettiin ja pääsponsori vaihtui. Kylkeen liitettiin autourheilu- ja sähköautonäyttelyt. Helsinki Motor Shown piti tehdä paluunsa marraskuussa 2011, mutta se jouduttiin taas perumaan siitäkin huolimatta, että autojen myynti on ollut hyvässä nousussa. Uusi yritys oli Auto 2016, joka keräsi 27.000 kävijää. Pääteemana oli nähdä ja samantien päästä koeajamaan uusia automalleja. Tätä näyttelykonseptia ei kuitenkaan olla jatkettu 2017 tai 2018.
Shoot ’em up

Shoot ’em up tai shmup on ammuntapelien alalajityyppi, jossa ammutaan isoa vihollisjoukkoa samalla kun väistellään niiden tulta. Pelaajan pitää pääasiassa selviytyä nopeilla reflekseillä. Joidenkin määritelmien mukaan shoot ’em upeissa pitää ohjata alusta, kuvakulman pitää olla staattinen ja näytön vierivä. Joidenkin määritelmien mukaan peleissä voi olla myös jalan liikkuvia henkilöhahmoja tai robotteja.
Lajityypin varhaisin edustaja on Spacewar, yksi ensimmäisistä tietokonepeleistä, joka kehitettiin vuonna 1961 ja julkaistiin pelihalleissa 1970-luvulla. Japanilainen vuonna 1978 julkaistu Space Invaders kuitenkin popularisoi genren. Lajityypin suosio kasvoi Galagan ja Galaxianin myötä ja R-Type sekä Gradius modernisoivat lajityypin.

Bullet hell

Bullet hell on eräs lajityyppi, jossa on ylivoimainen määrä vastustajia ja ammuksia. Ensimmäinen varsinainen lajityypin peli oli Batsugun.
Esimerkkeinä lajityypistä Ikaruga ja Tōhō Project.

Twin-stick shooter

Twin-stick shooter tarkoittaa räiskintäpelien lajityyppiä, jossa pelaaja ohjaa kahdella joystickilla: toisella ohjataan liikkumista ja toisella ampumissuuntaa.
Tämä eroaa muista räiskintäpeleistä, joissa ammutaan napin painalluksella suuntaan, joka toisella joystickilla valitaan.
Varhaisia lajityypin edustajia on Robotron: 2048.

Muita alalajeja

Lajityyppiin kuuluu myös muita alalajeja kuten cute ’em up (esimerkiksi Parodius), tube shooter, multidirectional shooter ja niin edelleen.
Praksifanes

Praksifanes (muinaiskreikaksi Πραξιφάνες; n. 322 eaa.) oli antiikin kreikkalainen peripateettiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Mytilinistä ja eli pitkään Rodoksella. Praksifanes eli Demetrios I Poliorketeen ja Ptolemaios I Soterin aikana ja oli Theofrastoksen oppilas noin vuonna 322 eaa.
Praksifanes perusti myös oman koulunsa. Epikuroksen kerrotaan olleen hänen oppilaansa. Praksifanes painotti kieliopillisia opintoja, ja siksi häntä pidettiin yhtenä alan perustajista Aristoteleen ohella. Praksifanes kirjoitti useita teoksia, joista mainitaan erityisesti kaksi: dialogi Poiētōn (ποιητῶν), jossa keskustelevat Platon ja Isokrates, sekä historiallinen teos, jota Marcellinus lainaa Thukydideen elämäkerrassaan nimellä Peri historias (Περὶ ίστορίας).