google/wiki40b huggingface dataset:
Reino Rossi

Taru Reino Kai Rossi (19. marraskuuta 1919 Helsinki – 8. maaliskuuta 1985) oli Suomen Sokeri Oy:n pääjohtaja. Hän oli Suomen Pankin johtokunnan jäsen vuodesta 1958, Helsingin Kauppakorkeakoulun kansantaloustieteen professori 1957–1958 ja Kansallis-Osake-Pankin hallintoneuvoston puheenjohtaja. Hän oli II ulkoasiainministeri 1971–1972 Auran toisessa hallituksessa.
Ene Ergma

Ene Ergma (s. 29. helmikuuta 1944 Rakvere) on virolainen poliitikko ja astrofyysikko, Viron tiedeakatemian jäsen.
Ene Ergma on vuodesta 2007 Isänmaan ja Res Publican liiton varapuheenjohtaja. Hän on Viron parlamentin Riigikogun jäsen vuodesta 2003 alkaen. Hän on ollut Riigikogun puhemies vuosina 2003–2006 ja 2007–2014.
Ene Ergma on opiskellut fysiikkaa Tarton yliopistossa sekä astronomiaa Moskovan yliopistossa, josta valmistui vuonna 1984 fysiikan ja matematiikan tohtoriksi. Hän on työskennellyt professorina Tarton yliopistossa.
Pentti Korhonen

Pentti Korhonen (s. 14. kesäkuuta 1951 Rantasalmi) on suomalainen ratamoottoripyöräilijä. Hän ajoi 350cc-luokan MM-sarjan pronssille kaudella 1975.

Elämäkerta

Korhonen osallistui ensimmäisen kerran MM-sarjan osakilpailuun vuonna 1969 Suomen GP:ssä. MM-sarjaa Korhonen pääsi kiertämään varsinaisesti kaudella 1973, ja heti ensimmäisellä kaudella tuli kolmossija Hockenheimin osakilpailussa. Kausi 1975 oli Korhosen paras. Hän voitti Jugoslavian osakilpailun, oli Hockenheimissa kolmas, ajoi Hollannin GP:ssä toiseksi ja oli MM-sarjan kokonaispisteissä kolmas. Seuraavalla kaudella Korhonen ajoi 250-kuutioisissa kauden päätöskilpailussa Barcelonassa neljänneksi ja sijoittui luokan MM-sarjassa lopulta neljänneksi. Viimeisen MM-osakilpailun hän ajoi vuonna 1979 Suomessa. Korhonen osallistui 62 GP:hen ja oli palkintopallilla kymmenen kertaa.
Pentti Korhonen ajoi urallaan pääasiallisesti 250- ja 350-kuutioisilla mutta kilpaili kaikissa luokissa 125-kuutioisesta 1000-kuutioiseen asti. Vuonna 1974 hän oli kymmenen parhaan joukossa neljässä eri luokassa, kun nykyään ajajat keskittyvät yhteen luokkaan.
Kilpauran jälkeen Korhonen on toiminut Suomen Moottoriliitossa eri tehtävissä muun muassa lajivalmentajana ja -päällikkönä. Lisäksi hänellä on ollut osaomistajuus ravintolasta.
Scott Redding

125-kuutioiset

Redding debytoi 125-kuutioisissa kaudella 2008 Aprilian pyörällä Blusens Aprilia-tallissa. Hän voitti uransa kahdeksannen kilpailunsa Donington Parkilla ja oli sarjan yhteispisteissä yhdestoista. 
Reddingin toinen kausi 125-kuutioisissa ei ollut yhtä menestyksekäs, hän oli parhaimmillaan kolmas, jälleen Doningtonissa. Yhteispisteissä hän oli viidestoista.

Moto2

Kaudeksi 2010 Redding siirtyi Moto2-luokkaan ja Marc VDS-talliin. Hän oli parhaimmillaan kolmas Intian Grand Prix'issä ja oli sarjan yhteispisteissä kahdeksas. Hän oli kauden aikana mukana myös Shoya Tomizawan hengen vaatineessa onnettomuudessa Misanossa.
Kaudella 2011 Redding jatkoi samassa tallissa ollen kauden yhteispisteissä vasta 15:s. Kilpailussa hän oli parhaimmillaan viides.
Myös kauden 2012 Redding ajoi Mard VDS:llä. Hän saavutti kauden aikana neljä kolmatta sijaa ja oli lopulta sarjan yhteispisteissä viides.
Kaudella 2013 Redding jatkoi jälleen Marc VDS-tallissa. Hän voitti kauden aikana kolme kertaa ja oli seitsemän kertaa palkintokorokkeella. Tämä riitti sarjan toiseen tilaan Pol Espargarón jälkeen.

MotoGP

Kaudeksi 2014 Redding siirtyi MotoGP:n pääluokkaan Go&Fun Gresini Hondan talliin. Hän oli kauden aikana parhaimmillaan seitsemäs kaksi kertaa ja oli sarjan yhteispisteissä lopulta 12:s.
Kaudella 2015 Redding jatkaa MotoGP-sarjassa vanhan Moto2-tallinsa Marc VDS:n riveissä.
Olli Peltonen

Olli Peltonen (1915 Orimattila – 1987 Lammi) oli suomalainen taidemaalari. Peltonen ei käynyt taidekouluja, mutta opiskeli Avoimessa Taidekoulussa, jossa moni tuon ajan taiteilija aloitti uransa. Peltonen viihtyi mielellään taidepiireissä ja hankki oppia sitä kautta. Toimeentulon itselleen ja perheelleen toi teurastajan ammatti Osuusliikkeen palveluksessa.
Ääni minaretista

Juoni

Lady Adrienne Carlyle (Norma Talmadge) lähtee Mumbaista, missä hänen tyrannimainen aviomiehensä lordi Leslie Carlyle (Edwin Stevens) on kuvernöörinä, ja suuntaa Englantiin. Laivalla lady Adrienne tapaa Andrew Fabianin (Eugene O’Brien), joka opiskelee papiksi. Andrew suostuttelee Adriennen liittymään hänen pyhiinvaellusmatkalleen pyhään maahan. He rakastuvat, mutta Adrienne palaa aviomiehensä luokse, kun kuulee tämän heikentyneestä terveydestä. Myöhemmin Englannissa Adrienne ja Leslie tapaavat Andrew’n. Epäilevä Leslie huijaa Adriennea ja Andrew’ta tunnustamaan rakkautensa toisiaan kohtaan. Pian tämän jälkeen lordi Carlyle äkillisesti kuolee sairauskohtaukseen, ja Adrienne ja Andrew saavat toisensa.
Hannes Ryömä

Ura

Ryömän vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Sakarias Ryömä ja Hanna Matilda Ollila. Hän valmistui ylioppilaaksi 1899, lääketieteen kandidaatiksi 1904 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1909. Ryömä toimi yksityislääkärinä Tampereella 1909–1911 ja Helsingissä 1911–1926. Hän oli myös Helsingin yliopiston hygieenisen laitoksen vt. assistenttina 1912, Heinolan kylpylaitoksen ylilääkärinä 1914–1917, Tilkan sairaalan ylilääkärinä ja vakuutusyhtiö Kansan ylilääkärinä 1923–1939. Lääkintöhallituksen pääjohtajana Ryömä toimi 1928–1939. Tässä virassa hän uudisti valtakunnan sairaalalaitosta.
Suomen sisällissodan jälkeen Ryömä toimi Suomen Sosialidemokraatin päätoimittajana 1918–1922. SDP:n kansanedustajana Ryömä oli vuosina 1919–1939. Ministerin tehtäviä Ryömä hoiti kahdessa hallituksessa: hän oli valtiovarainministeri Väinö Tannerin sos.dem. vähemmistöhallituksessa 1926–1927 ja kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri Aimo K. Cajanderin hallituksessa 1937–1938. Ryömä oli myös jäsenenä useissa eduskunnan valiokunnissa. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen ja toimi presidentin valitsijamiehenä 1925, 1931 ja 1937.
Ryömä oli naimisissa Eine Magda Sofia Sundvallin kanssa 1908–1928, jäätyään leskeksi hän meni uudelleen naimisiin Kirsti-Kaarina Metsäpellon kanssa 1930. Lääkäri ja kansanedustaja Mauri Ryömä oli hänen poikansa ja kansanedustaja Erkki Ryömä hänen veljenpoikansa. Ryömän talon seinässä Sastamalan Karkussa on Veikko Eskolan Hannes Ryömästä tekemä muotokuvareliefi. Sen paljasti Ryömän syntymän 100-vuotispäivänä Erkki Ryömä ja silloinen sosiaali- ja terveysministeri Pirkko Työläjärvi piti tilaisuudessa puheen.
Georg Schreck

Georg Wilhelm Ismael Schreck (25. helmikuuta 1859 Hämeenlinna – 15. maaliskuuta 1925 Tampere) oli suomalainen Tampereella asunut arkkitehti, joka harjoitti laajaa rakennus-, urakointi- ja liiketoimintaa.
Schreck toimi opettajana Helsingin Rakennusmestarikoulussa vuosina 1882–1885, Tampereen teollisuuskoulun rakennusosastolla vuosina 1886–1915 ja samaan aikaan koulun johtajana vuoteen 1912 saakka. Hän suunnitteli muun muassa Tampereen Raatihuoneen (1890), Teiskon Aunessillan (1899) ja Ahvenanmerellä Suomen ja Ruotsin rajalla sijaitsevan Märketin majakan (1885).
Schreck perusti Otra Oy:n. Hän omisti Tampereella talon osoitteessa Hallituskatu 25 sekä Pohtolan kartanon Ylöjärvellä. Hän toimi kunnallispolitiikassa ja Tampereen Teknillisessä Seurassa. Vuonna 1893 Schreck meni naimisiin Anna Katariina Forsmanin kanssa. Liitosta syntyivät lapset Katri, Erik, Matti, Mary, Kaarlo ja Arne.
Georg Schreckin pojan Matti Schreckin tyttärentytär kirjailija Päivi Tapola on kirjoittanut arkkitehdin elämäkerran (Rakentajan elämä - Georg Wilhelm Ismael Schreck, 2011).
Bosnia ja Hertsegovinan lippu

Bosnia-Hertsegovinan lippu on Bosnia-Hertsegovinan liittovaltion kansallistunnus. Lippu on kolmivärinen: sininen ja keltainen väri symboloivat puolueettomuutta ja rauhaa, kun taas valkoiset tähdet symboloivat Eurooppaa. Keltaisen kolmion sivut symboloivat serbejä, bosniakkeja ja kroaatteja. Lippu otettiin virallisesti käyttöön 4. helmikuuta vuonna 1998.
Yrjö A. Jäntti

Yrjö Aarne Jäntti (10. lokakuuta 1905 Porvoo – 29. lokakuuta 1985 Helsinki) oli filosofian maisteri ja WSOY:n pääjohtaja 1952–1968. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Porvoon yhteiskoulusta vuonna 1923, valmistui filosofian kandidaatiksi 1926 ja maisteriksi 1927. Jäntti opiskeli kirjallisuushistoriaa, taidehistoriaa ja kansantaloutta sekä perehtyi kustannusalaan useilla opintomatkoillaan. Hän teki opintomatkoja Pohjoismaihin, Viroon, Saksaan, Itävaltaan, Italiaan, Englantiin ja Yhdysvaltoihin. Hänelle myönnettiin Turun yliopiston filosofian kunniatohtorin arvo 1960.
Jäntti oli WSOY:n palveluksessa vuodesta 1926, aluksi kirjallisella osastolla, sitten prokuristina 1931–1936, sijaisjohtajana 1936–1952 ja lopuksi pääjohtajana. Hän oli Suomen sanan päätoimittaja 1962–1967. Hän oli myös Suomen Kustannusyhdistyksen puheenjohtaja 1959–1968 ja Helsingin graafisen klubin puheenjohtaja, Suomen Kulttuurirahaston ja Kansallis-Osake-Pankin hallintoneuvoston jäsen sekä Kirjateollisuus oy:n ja Kuvateollisuus oy:n johtokunnan jäsen.
Jäntti lahjoitti suurimman osan taidekokoelmastaan Porvoon kaupungille, joka avasi vuonna 1984 hänen kunniakseen nimetyn taidemuseon. Yli tuhannen teoksen kokoelmassa on 1900-luvun maalauksia, grafiikkaa, piirustuksia, pienoisveistoksia ja mitaleja. Toukokuussa 2010 Porvoon kaupunki päätti lakkauttaa kokoelman säästösyistä vuoden 2011 alusta. Kaupunki oli jo aikaisemmin myynyt Jäntin lahjoittamat 27 000 WSOY:n osaketta. Jäntin tarkoitus oli, että Porvoo käyttäisi osakkeiden tuoton kokoelman ylläpitokustannuksiin.
Yrjö A. Jäntin isä oli WSOY:n toimitusjohtaja Jalmari Jäntti ja hänen veljensä oli Lauri Jäntti.
Iso-Helvelampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,7 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Myllyojan valuma-alueeseen (35.439) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 184,3 metriä mpy.
Gebhard Leberecht von Blücher

Gebhard Leberecht von Blücher (16. joulukuuta 1742 Rostock, Preussi – 12. syyskuuta 1819 Krieblowitz, Preussi) oli Wahlstattin ruhtinas ja preussilainen sotapäällikkö, arvoltaan sotamarsalkka. Hänet muistetaan etenkin tärkeästä roolistaan Waterloon taistelussa. 
Blücher kunnostautui ratsuväen päällikkönä sodissa Ranskaa vastaan, ensin vallankumoussodissa 1792–1802 ja sen jälkeen Napoleonin sodissa. Preussin hävittyä Auerstedtin taistelun 1806 hän joutui antautumaan ranskalaisille. Kun laaja liittouma aloitti uuden sodan Napoleonia vastaan 1813, Blücher nimitettiin ensin Preussin armeijakunnan komentajaksi ja sitten preussilais-venäläisen Sleesian armeijan ylipäälliköksi. Hänen johdollaan Sleesian armeija voitti Katzbachin ja Möckernin taistelut ja oli auttamassa liittokunnan voittoon Leipzigin kansaintaistelussa. 
Kun Napoleonin palasi Elbalta 1815 ja perusti ns. satapäiväisen keisarikuntansa, Blücherin komentamat preussilaiset joukot kärsivät hänelle tappion Lignyssä. Blücher joukkoineen kuitenkin ehti ajoissa Wellingtonin herttuan avuksi Waterloon taisteluun, mikä käänsi taistelun kulun Napoleonin tappioksi. Blücher sai aktiivisuutensa ja rohkeutensa ansiosta sotilailta lempinimen Marschall Vorwärts, "Marsalkka Eteenpäin".
George Wallace

Ura

Wallace pyrki useasti Yhdysvaltain presidentiksi tulematta kuitenkaan valituksi. Hän tavoitteli demokraattien presidenttiehdokkuutta neljä kertaa vuosina 1964, 1968, 1972 ja 1976, minkä lisäksi hän osallistui vuonna 1968 esivaalin hävittyään varsinaisiin presidentinvaaleihin American Independent Partyn ehdokkaana. Vuoden 1968 presidentinvaaleissa Wallace voitti viidessä etelävaltiossa ja on näin ollen toistaiseksi viimeisin ”kolmannen puolueen ehdokas” (ei demokraatti eikä republikaani), joka on onnistunut saamaan valitsijamiehiä Yhdysvaltain presidentinvaalissa. Pyrkiessään ensi kerran Alabaman kuvernööriksi vuonna 1958 Wallace hävisi demokraattien esivaalin John Pattersonille ja omaksui tämän jälkeen rotuerottelua kannattavan linjan. Hänet valittiin kuvernööriksi 1962, jolloin hän virkaanastujaispuheessaan vakuutti erottelun jatkuvan ikuisuuteen. Vuonna 1963 Wallace yritti henkilökohtaisesti estää kolmen afroamerikkalaisen oppilaan pääsyn Alabaman yliopistoon seisomalla sisäänkäynnin edessä. Lopulta presidentti John F. Kennedy joutui käyttämään Alabaman kansalliskaartia kuvernööriä vastaan tilanteen ratkaisemiseksi.
Vuonna 1966 Alabaman perustuslaki esti häntä hakemasta jatkokaudelle, jolloin hänen vaimonsa Lurleen Wallace valittiin tammikuussa 1967 alkaneelle kaudelle. Rouva Wallace kuoli toukokuussa 1968 miehensä presidentinvaalikampanjan aikana, mikä vähensi Wallacen vaikutusvaltaa Alabaman politiikassa, kunnes hänet valittiin uudelleen kuvernööriksi 1970, kun kausirajoitukset oli poistettu.
1970-luvun lopulla Wallace tuli uskoon ja pyysi anteeksi mustien kansalaisoikeusliikkeen johtajilta aiempia näkemyksiään. Hänen viimeisellä kaudellaan 1983–1987 ennätysmäärä mustia nimitettiin osavaltion virkoihin.

Murhayritys

Wallacea vastaan tehtiin murhayritys 15. toukokuuta 1972, minkä seurauksena hän halvaantui. Arthur Bremer ampui häntä viisi kertaa Laurelissa Marylandissa. Bremerin päiväkirjan mukaan syynä ei ollut politiikka, vaan kuuluisuudentavoittelu. Wallace halvaantui ja joutui pyörätuoliin. Bremer vapautui vankilasta 2007.
Zygomaturus

Piirteet

Aikuinen Zygomaturus oli noin 2,5 metriä pitkä ja noin metrin korkuinen. Sen arvioitu paino oli noin 300-500 kiloa. Sen hampaiden perusteella on päätelty että se söi kaisloja sekä sarakasveja. Tästä taas on päätelty että eläin olisi viihtynyt rannikkoseuduilla tai muiden vesistöjen läheisyydessä olleissa metsissä, kun taas sen läheinen sukulainen diprotodon, oli tottuneempi ruohikkoalueisiin. Eräiden teorioiden mukaan Zygomaturus olisi ollut elintavoiltaan virtahevon kaltainen suuren osan ajastaan vedessä käyttänyt eläin. Tätä on perusteltu muun muassa sillä että Zygomaturuksen sieraimet sijaitsivat melko korkealla sen päässä.

Fossiilit

Zygomaturuksen fossiileja on löydetty Kaakkois- ja Luoteis-Australiasta sekä Tasmanian saarelta. Vuonna 1912 löydettiin suuri määrä Zygomaturuksen fossiileja Mowbrayn suolta Tasmaniasta.
Arttu Heikkinen

Seuraura

Heikkinen on Kuhmon Kivan kasvatti. Hän siirtyi kesken kauden 2007–2008 jo kaksi vuotta alaikäisenä Sotkamon Kiekon B-nuoriin. Kaudeksi 2008–2009 15-vuotias Heikkinen siirtyi Oulun Kärppien C-nuoriin. Kauden 2010–2011 päätteeksi hän voitti B-nuorten SM-hopeaa. Kaudella 2011–2012 Heikkinen debytoi miesten peleissä pelattuaan Kärppien A-nuorista kaksi ottelua lainalla Suomi-sarjajoukkue JHT Kalajoessa. Kaudella 2012–2013 hän oli pudotuspeleissä Kärppien paras pistemies Saku Mäenalasen ja Joona Vareksen kanssa tehoilla 2+5=7.
Kaudeksi 2013–2014 Heikkinen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Kajaanin Hokkiin. Hänen tulokaskautensa toi 44 runkosarjaottelussa tehot 11+17=28 ja yhdeksässä playoff-ottelussa neljä maalia. Heikkinen voitti runkosarjassa Hokin sisäisen tehotilaston lukemalla +13. Hänet valittiin Mestiksen joulukuun 2013 kuukauden tulokaspelaajaksi. Kaudeksi 2014–2015 Heikkinen siirtyi päävalmentaja Petri Mattilan vanavedessä KooKoon riveihin. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa.
Heikkinen siirtyi kaudeksi 2015–2016 vuoden mittaisella sopimuksella Heinolan Peliittoihin. Hänen kautensa jäi loukkaantumisten vuoksi kuitenkin vain 20 ottelun mittaiseksi. Kaudella 2016–2017 Heikkinen debytoi myös Peliittojen yhteistyöjoukkue Pelicansissa, SM-liigassa. Hän teki liigadebyyttinsä 29. lokakuuta 2016 Tampereen Ilvestä vastaan. Heikkinen sai ottelussa jääaikaa 7.51 minuuttia. Hän teki ottelussa myös liigauransa avausmaalin ensimmäisellä laukauksellaan. Heikkinen vakiinnutti paikkansa Pelicansissa ja siirtotakarajalla hänen kerrottiin jäävän loppukaudeksi joukkueen vahvuuteen. Heikkisen tulokaskausi SM-liigassa toi 43 runkosarja- ja viidessä playoff-ottelussa tehot 3+2=5. Helmikuussa 2017 Heikkinen teki Pelicansin kanssa kevääseen 2018 ulottuvan ja yhden optiovuoden sisältävän SM-liigasopimuksen.
Kaudella 2017–2018 Heikkinen pelasi loukkaantumisen vuoksi runkosarjassa vain 22 ottelua.

Maajoukkueura

Heikkinen pelasi alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2010. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2010, jolloin Heikkinen voitti Suomen sisäisen syöttöpörssin neljällä syöttöpisteellään. Hän on toiminut myös alle 17-vuotiaiden maajoukkueen varakapteenina. Yhteensä Heikkinen on pelannut neljä nuorten ja 27 poikien maaottelua.
Lemon

Lemon oli vuosina 1969–1974 toiminut suomalainen pop-yhtye. Yhtyeen perustivat Leif Kiviharju (basso ja laulu), Arto Tarkkonen (urut), Mårten Enqvist (kitara) ja Seppo Järvinen (rummut). Tarkkonen ei viihtynyt yhtyeessä, joten hänet korvasi pian Markku Vihavainen (kitara) ja tällä kokoonpanolla syntyi vuoden 1969 lopulla single "Kestä en kauempaa"/"A Boy Like Me" sekä seuraavan vuoden marraskuussa tehtiin esikoislevy Lemon. Lemon ei menestynyt ja se hajosi 1972 tehtyään Uriah Heep -hitistä "Lady in Black" suomennoksen "Nainen tummissa" (Vihavaisen paikkasi 1971 Arto Lönnfors). Järvinen kasasi uuden Lemonin, johon kuuluivat hänen lisäkseen Enqvist, Kari Rosti (kitara ja laulu), Jorma Kalenius (basso) ja Vesa Kurkela (kosketinsoittimet) mutta yhtye hajosi lopullisesti 1974.
Ain el-Gazala

Ain el-Gazala (arab. ‎Ayn al Ghazzalah) on pieni kaupunki Libyan itärannikolla Pohjois-Afrikassa. Se sijaitsee Kyrenaikan maakunnassa Välimeren etelärannalla noin 40 km Tobrukista länteen.
Alue on hyvin kuivaa ja Ain el-Gazalan merkittävimmät elinkeinot ovat kalastus ja kalanviljely.
Gazala tunnetaan lähinnä historiastaan, sillä siellä käytiin Gazalan taistelu länsiliittoutuneiden ja natsi-Saksan välillä alkukesällä 1942.
Adua-luokka

Suunnittelu

Luokan alukset olivat toisintoja Perla-luokan aluksista. Luokan alusten uppouma oli pinta-ajossa 680 ja sukelluksissa 844 tonnia. Alusten pituus oli 60,18 metriä ja niiden leveys 6,45 ja syväys 4,7 metriä.
Aluksilla oli pinta-ajoa varten kaksi 600 hevosvoiman dieselmoottoria, jotka kumpikin oli kytketty omaan akseliin. Sukelluksissa akseleita pyörittivät kaksi 400 hevosvoiman sähkömoottoria. Alukset saavuttivat pinta-ajossa 14 ja sukelluksissa 7,5 solmun nopeuden. Pinta-ajossa 10,5 solmun nopeudella alusten toimintamatka oli 3 180 merimailia. Sukelluksissa neljän solmun nopeudella toimintamatka oli 74 merimailia.
Alusten aseistuksena oli kuusi 533 millimetrin torpedoputkea, joista neljä oli keulassa ja kaksi perässä. Kuhunkin putkeen oli yksi torpedo aluksen varastossa eli aluksella oli kaikkiaan kaksitoista torpedoa. Aluksilla oli lisäksi 100 millimetrin kansitykki. Ilmatorjunta-aseistuksena oli yksi tai kaksi kaksiputkista 13,2 millimetrin konekivääriä.
Cédric Paquette

Ura

Paquette pelasi QMJHL:ssä Montreal Juniorsissa ja Blainville-Boisbriand Armadassa, joissa hän teki yhteensä 58 maalia ja 73 syöttöpistettä eli yhteensä 131 tehopistettä. Hän sai 130 pelissä 193 rangaistusminuuttia.
3. toukokuuta 2013 Tampa Bay Lightning kiinnitti Paquetten kolmivuotisella tulokassopimuksella ja siirtyi kaudeksi 2013–2014 Lightningin farmijoukkue Syracuse Crunchiin. 11. huhtikuuta 2014 Syracusessa 70 ottelua tehoilla 20+22 ja 153 jäähyminuutilla pelannut Paquette nostettiin Tampa Bayn NHL-kokoonpanoon. 
4. marraskuuta 2014 Tampa Bay kutsui Paquetten Syracusesta. 6. marraskuuta Paquette onnistui ensimmäisen kerran maalinteossa iskiessään kaksi kertaa Tampa Bayn hävittyä Calgary Flamesille 5–2.
AS-418

AS-418 on neuvostoliittolainen sähkötysradioasema (HF-radioasema), joka oli sijoitettu GAZ-66 maastokuorma-autoon. Niitä hankittiin jalkaväkiprikaatien ja armeijakuntien viestijoukoille yli 60 kappaletta 1970-luvun alkupuolella.
Hamiltonin polku

Hamiltonin polku on verkkoteoriassa polku, joka käy suuntaamattoman ja suunnatun graafin jokaisen solmun kautta vain kerran. Hamiltonin kierros eli Hamiltonin piiri on polku, joka käy suuntaamattoman graafin kaikkien solmujen kautta ja palaa lopulta lähtöpisteeseensä. Toisin sanoen polku on suljettu. Hamiltonin polkujen ja reittien olemassaolon toteaminen graafista on NP-täydellinen ongelma. Hamiltonin polku ja kierros on nimetty irlantilaisen matemaatikon William Rowan Hamiltonin mukaan.

Määritelmä

Formaalisti Hamiltonin polku (tai jäljitettävä polku) on yksinkertainen polku , joka sisältää suuntaamattoman graafin  jokaisen solmun  täsmälleen kerran. Graafia, joka sisältää Hamiltonin polun, kutsutaan jäljitettäväksi graafiksi.
Piiri  on Hamiltonin piiri, jos graafin jokainen solmu  kuuluu siihen täsmälleen kerran (pois lukien alku- ja loppupiste, jossa käydään kahdesti). Hamiltonin piirin sisältämää graafia kutsutaan hamiltonilaiseksi graafiksi.
Mikäli graafi on jäljitettävä, mutta ei hamiltonilainen, sitä kutsutaan semi-hamiltonilaiseksi graafiksi.
Superseos

Superseoksilla tarkoitetaan metalliseoksia jotka säilyttävät mekaaniset ominaisuutensa korkeissa lämpötiloissa. Tyypillisesti superseosten pohjana on rauta, koboltti tai nikkeli. Lisäaineina käytetään volframia, molybdeeniä, tantaalia, niobiumia, titaania ja alumiinia. Karkean perusmäärittelynsä takia tähän ryhmään on luettu suuri määrä oleellisesti erilaisia metalliseoksia.
Superseosten sovelluskohteita ovat esimerkiksi metalliteollisuuden kuumaprosessien työkalut ja turbiinien siivet.

Nikkelivaltaiset superseokset

Esimerkiksi INCONEL ja NIMONIC seokset. Esimerkiksi yleisesti käytetty INCONEL 718 voidaan erkautuskarkaista ja muokata aina kovuuteen 42 HRC asti. Työkalumateriaalina säilyttää muotonsa ja lujuutensa aina 600 celsiusasteeseen asti.
Saksan jalkapallon 1. Bundesliiga 1970–1971

Sarjajärjestelmä

Jokainen joukkue pelasi kaksi peliä toisiaan vastaan joukkue, yhden kotona ja yhden vieraissa. Joukkueet saivat voitosta kaksi pistettä ja yhden pisteen tasapelistä. Jos kaksi tai useampi joukkueista oli tasapisteissä, sijoitus määräytyi maalierolla ja jos vielä tasoissa, niin tehdyt maalit ratkaisivat. Joukkue, jolla oli eniten pisteitä kruunattiin mestariksi ja kaksi vähiten pisteitä kerännyttä joukkuetta putosivat seuraavaksi kaudeksiRegionalligaan.

Joukkuemuutokset kaudesta 1969–1970

TSV 1860 München ja Alemannia Aachen putosivat Regionalligaan edellisen kauden päätteeksi. Heidän tilalleen nousivat Arminia Bielefeld ja Kickers Offenbach.

Kauden yhteenveto

Borussia Mönchengladbach puolusti menestyksekkäästi mestaruuttaan. Bayern München päätyi toiseksi, mutta ilman mestaruutta se ei jäänyt, kun he voittivat FC Kölnin Saksan Cupin finaalissa, mikä oikeutti osallistumisen seuraavaksi kaudeksi Cup-voittajien Cupiin. Bayern oli alun perin oikeutettu osallistumaan vastaperustettuun UEFA Cupiin, johon sitten Bayernin tilalla osallistui Köln. Muut UEFA Cupin paikkaan oikeutetut joukkueet olivat Hertha Berlin, Eintracht Braunschweig ja Hamburger SV. Kaudella 1970–1971 Regionalligaan putosivat Kickers Offenbach ja Rot-Weiss Essen.

Bundesliigan skandaali

Kesäkuussa 1971 ilmeni, että juuri päättynyttä kautta varjosti sopupeliskandaali. 6. kesäkuuta 1971, Offenbachin puheenjohtaja Horst-Gregorio Canellas toisti nauhan yleisölle, joka alun perin oli kokoontunut juhlimaan Canellasin 50-vuotissyntymäpäiviä. Mukana olivat maajoukkueen päävalmentaja Helmut Schön, Saksan jalkapalloliiton edustajia ja myös muutama toimittaja. Nauhalla sanottiin, että otteluita oli myyty rahalla. Pian Saksan jalkapalloliitto käynnisti omat tutkimuksensa. Tutkimuksissa huomattiin, että yhteensä 18 peliä oli skandaalissa mukana, mukaan lukien lähes jokainen putoamistaistelua koskeva ottelu. Skandaalissa oli mukana yli 60 pelaajaa kymmenestä seurasta ja sopupeleistä oli maksettu lähes miljoona markkaa. Ensimmäinen asiasta puhunut tuomittu puhui vasta seuraavan kauden alettua, joten sopupeliskandaalissa mukana olleet pelit laskettiin virallisesti lopulliseen taulukkoon.