google/wiki40b huggingface dataset:
Sakina Karchaoui

Nuoruusvuodet

Provencen alueella Salon-de-Provencessa syntynyt Karchaoui varttui läheisessä Miramasin kunnassa marokkolaisten vanhempien kasvattamana. Jalkapallon pelaamisen hän aloitti naapurustossa asuneiden poikien kanssa. Kahden paikallisseura US Miramasissa vietetyn vuoden jälkeen hän liittyi Montpellier’hen.

Montpellier

Marraskuussa 2012 Karchaoui debytoi Montpellier’n edustusjoukkueessa 6-0-voitossa Vendenheimia vastaan.

Maajoukkue

Karchaoui on MM-kilpailujen 2019 päättyessä pelannut Ranskan naisten maajoukkueessa 26 ottelua. MM-kilpailuissa 2019 hän pääsi kentälle vain neljännesvälieräottelun viime minuuteille.
Pardes Hanna-Karkur

Maantiede

Pardes Hanna-Karkur sijaitsee Israelin pohjoisosassa Sharonin tasangolla noin 7 kilometrin päässä Haderan kaupungista koilliseen.

Historia

Nykyinen Pardes Hanna-Karkur on muodostettu vuonna 1969 liittämällä ennen erilliset paikkakuntansa Pardes Hanna ja Karkur samaan kokonaisuuteen. Karkurin perustivat englanninjuutalaiset siirtolaiset vuonna 1913. Paikallisella mošavalla oli huomattavat pohjavesivarannot ja alueella oli sitrushedelmäpuutarhoja.
Pardes Hannan perusti Palestine Jewish Colonization Association vuonna 1929 ja nimensä se sai paroni Edmond de Rothschildin Hanna-nimisen serkun mukaan. 1930-luvulla paikalle muutti juutalaisia etenkin Keski-Euroopasta. Keskuskortteli sai nimen Tel Shalom. Paikkakunnan maat otettiin brittien asevoimien käyttöön toisen maailmansodan aikana sotilasalueen rakentamista varten. Maailmansodan jälkeen ja Israelin itsenäistyessä tilat toimivat uusien siirtolaisten väliaikaisena sijoitusleirinä. Paikkakunnan asukasluku kasvoi noin 10 000 henkilöön ja monet siirtolaisista jäivät alueelle.

Talous

Pardes Hanna-Karkur on nykyisin oman lähialueensa palveluiden ja kaupan keskus. Paikallisen teollisuuden tuotteisiin kuuluvat esimerkiksi maatalouskoneet, puumateriaalit ja muovit. Ympäröivällä seudulla on maataloutta.

Väestö

Pardes Hanna-Karkurin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 42 083. Vuonna 2002 vastaava lukema oli ollut 28 800.
Paul Byron

Ura

Byron pelasi kaudella 2005-2006 Ottawa West Golden Knightsissa. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi QMJHL:ssä pelaavaan Gatineau Olympiquesiin. Hän teki 44 pistettä kauden aikana. Buffalo Sabres varasi hänet kuudennella kierroksella NHL:n varaustilaisuudessa 2007. Seuraavalla kaudella 2007–2008 hän jatkoi Gatineaussa tehden 52 ottelussa 68 pistettä. Pudotuspeleissä hän teki 32 pistettä 19 ottelussa. Hän oli joukkueensa toiseksi eniten pisteitä tehnyt 51 pistettä iskeneen Claude Girouxin jälkeen. Joukkue voitti QMJHL:n mestaruuden. Viimeisellä QMJHL -kaudellaan 2008-2009 hän teki 99 pistettä 64 ottelussa ja hänet nimettiin toiseen tähdistökentälliseen.
Byron teki kolmivuotisen sopimuksen Buffalo Sabresin kanssa heinäkuun ensimmäisenä päivänä 2009 vain viisi tuntia ennen kuin Buffalo olisi menettänyt oikeutensa häneen. Hän joutui kuitenkin tyytymään paikkaan Sabresin farmijoukkue Portland Piratesissa, jossa hän pelasi 57 ottelua ja teki 33 pistettä. Seuraavalla kaudella hän teki 53 pistettä 67 pelissä. Byron ansaitsi samalla kaudella myös paikan NHL-kokoonpanossa ja teki debyyttinsä 22. tammikuuta 2011. Hän teki ensimmäisen NHL-pisteensä, kun syötti Tyler Myersin tekemän maalin 5–3 -voitossa New York Islandersista. Ensimmäisen maalinsa hän teki kaksi yötä myöhemmin Ottawa Senatorsia vastaan.
25. heinäkuuta 2011 Byron kaupattiin Chris Butlerin kanssa Calgary Flamesiin, joka antoi tilalle Robyn Regehrin, Ales Kotalikin ja varausvuoron. Hän aloitti kautensa AHL-joukkue Abbotsford Heatissa, mutta ansaitsi myöhemmin paikkansa Calgaryn kokoonpanossa. Hän teki myös maalin uransa ensimmäisestä rangaistuslaukauksesta Toronto Maple Leafsia vastaan. Byron joutui olemaan kaudella 2012–2013 yli kuukauden sivussa olkapäävamman takia. Hän teki kaudella kuitenkin 15 pistettä 38 Abbotsfordissa pelaamassaan ottelussa. Hänet kutsuttiin helmikuussa Calgaryyn, mutta hän loukkasi kätensä heti ensimmäisessä pelissään. Hän pelasi kuitenkin kauden aikana vielä kolme peliä.
Kauden 2013–2014 Byron aloitti jälleen kautensa Abbotsford Heatissa, josta hänet kuitenkin kutsuttiin Calgaryyn, jonka valmentaja Bob Hartley vakuuttui hänen aggressiivisesta pelitavastaan.

Yksityiselämä

Byronilla on vaimo Sarah. Heillä on tytär Elianna ja poika Brysen.
Liekkikurkkukolibri

Koko ja ulkonäkö

Liekkikurkkukolibri on pienikokoinen kolibrilaji ja kasvaa korkeintaan noin 7 cm pitkäksi. Liekkikurkkukolibrikoiras on päälaeltaan, selästään ja siivistään kiiltävän tummanvihreä. Kurkussa on suurikokoienn kaulaan asti ulottuva punainen laikku. Koiraan rinta on valkoinen ja vatsa on väritykseltään vaalean ruskea. Pyrstön väri on punaruskea. Liekkikurkkukolibrinaaras on päästään selästään ja siivistään koiraan tavoin vihreä. Kurkku on vaalean ruskea ja harmaapilkullinen ja vatsa on vaalea.

Levinneisyys ja elinympäristö

Liekkikurkkukolibria tavataan Panaman länsi- ja keskiosista. Lajin elinympäristöä ovat vuorten juurilla ja rinteillä sijaitsevat pensaikot ja metsien reunamaa. Sitä tavataan tyypillisesti 750–1 800 metrin korkeudessa merenpinnasta. Liekkikurkkukolibrin elintavat ovat huonosti tunnettuja. Liekkikurkkukolibrikannan kooksi arvioidaan 350–1 500 yksilöä. Vaikka se tulee toimeen myös osittain hakatuissa metsissä, on elinympäristön häviäminen laiduntamisen ja metsien hakkuiden vuoksi uhka lajille.
Jacuzzi

Jacuzzi on yhdysvaltalainen yhtiö, joka valmistaa poreammeita. Jacuzzi oli toimintansa aloitettuaan vuonna 1955 ensimmäinen poreammeiden valmistaja. Nykyään Jacuzzin valmistamia ammeita on yli viidessä miljoonassa taloudessa.
Kirill Borichev

Kiril Borichev (s. 1989 Petroskoi) on suomalainen lentopalloilija, joka on edustanut lentopallon Mestaruusliigassa Raision Loimua kaudesta 2013-2014 alkaen. Borichev on yleispelaaja ja mittaa hänellä on 193 cm.
Borichev on Vaasan Kiiston kasvatteja. Kaudella 2006–2007 hän pelasi uransa ensimmäisen kauden SM-liigassa. Peliaikaa ei kuitenkaan tullut kovin paljoa vasta 17-vuotiaalle nuorukaiselle. SM-liigan lisäksi Borichev pelasi Vaasan Kiiston 2-sarjajoukkueessa hyvällä menestyksellä. Hän oli joukkueensa kapteeni sekä tärkeä lenkki koko kauden ajan. Kausi päättyi lopulta 2-sarjan mestaruuteen ja nousuun 1-sarjaan.
Vuonna 2008 Borichev siirtyi veljensä Dmitrin tavoin Keski-Savon Paterin joukkueeseen. Tämän kauden jälkeen Paterin liigapaikka siirtyi Savonlinnaan Saimaa Volleylle, jonne myös Borichev siirtyi pelaamaan. Kauden aikana hän pelasi myös Enonkosken Pyrinnön joukkueessa 1-sarjaa. Kaudet 2010-2013 Borichev pelasi I-sarjassa Vaasan Kiiston riveissä.
Kaudeksi 2013-2014 Borichev teki paluun Mestaruusliigaan Raision Loimun riveissä, jossa hän on pelannut siitä lähtien. Uusin sopimus kattaa ainakin vielä kauden 2015-2016.
Procida

Historia

Saaren asuttivat alun perin kreikkalaiset, jotka muuttivat sinne Cumasta. Keskiajalla saarelaiset joutuivat jatkuvasti saraseenien hyökkäysten kohteeksi ja he rakensivat saaren korkeimmalle kohdalle linnoitetun Terra Muratan kylän.
1800-luvun alussa englantilaiset sotajoukot pitivät saarta tukikohtanaan taistellessaan viereisellä Ischian saarella olleita ranskalaisia vastaan.
La vida breve

Hetken onni (espanjaksi La vida breve) on espanjalaisen Manuel de Fallan vuonna 1905 säveltämä kaksinäytöksinen ooppera. Oopperan espanjankielisen libreton kirjoitti Carlos Fernández Shaw. Teoksen ensiesitys oli Nizzassa 1. huhtikuuta vuonna 1913. La vida breve esitettiin myös Espanjassa pian tämän jälkeen.
Artur Janosz

Artur Janosz (s. 16. kesäkuuta 1993, Pszczyna) on puolalainen moottoriurheilija.

Ura

Janosz aloitti uransa Karting-sarjoissa. Hän aloitti kilpauransa vasta vuonna 2013 kilpailen European F3 Open -sarjassa. Hän saavutti 16 pistettä sijoittuen sarjan 13:ksi. Vuonna 2014 Janosz jatkoi samassa sarjassa saavuttaen kaksi voittoa ja kolme paalupaikkaa sijoittuen sarjan toiseksi. Vuonna 2015 Janosz kilpaili GP3-sarjassa Trident-tallissa. Hän saavutti kauden aikana 20 pistettä ja sijoittui sarjan 14:ksi. Samana vuonna hän kilpaili Euroopan Formula 3 -sarjassa kolme kilpailua saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2016 Janosz jatkoi GP3-sarjassa jatkaen samassa tallissa.
Martinjärvi (Keuruu)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 111 hehtaaria eli 1,1 neliökilometriä ja se on 2,9 kilometriä pitkä ja 0,9 kilometriä leveä. Se sijaitsee alavassa metsämaastossa ja on osa Liesjärvestä alkavaa Pihlajaveteen laskevaa vesireittiä. Maastossa matalat moreenikummut reunustavat monia rantoja, joissa yleisilmeen luo kuitenkin ojitetut soistuneet metsämaat. Ilman ojia ja mökkejä olisi järvi erämaajärvi. Järven yhtenäisyyden rikkoo sen keskellä sijaitseva suuri Luurinniemi, jonka pohjoiseen kääntyvä niemenkärki on 550 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Vastarannalla sijaitseva suuri Pukkiniemi työntyy sitä kohti ja kaventaa järveen satametrisen kapeikon eli salmen. Pukkiniemen eteläpuolella sijaitsee lahti ja joensuu Maso, joka mutkittelee jokimaisena , mutta leveänä, yli kilometrin matkan ennen kuin se muuttuu jokimaiseksi uomaksi.
Järvessä on laskettu olevan seitsemän saarta. Niiden yhteispinta-ala on 1,4 hehtaaria, mikä on noin 1,3 % järven kokonaispinta-alasta. Suurin saari Jussinsaari on pinta-alaltaam 1,3 hehtaaria ja se on 240 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Pohjoisrannassa sijaitsee yksi yli aarin kokoinen nimetön saari ja loput viisi luotoa ovat alle aarin kokoisia.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 1,1 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0011 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 1,0 metriä ja suurin syvyys on 1,8 metriä. Syvin kohta sijaitsee 1,7 metriä syvässä syvänteessä Luurinniemen edustalla.
Järven rantaviivan pituus on 10,0 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 0,9 kilometriä. Järven ympäristön taloudet sijaitsevat Mason ympäristössä tai rannassa. Järven rannoilla on vain vapa-ajan asuntoja, joita on noin 40. Niille tulee tiet Kömiin tulevalta yhdystieltä 6212 tai siitä haarautuvalta ja järven itäpuolella kiertävältä maantieltä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Pihlajaveden alueeseen (35.483) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 145,7 metriä mpy. Järvi kuuluu Liesjärveltä (804 hehtaaria, ha) Pihjalavedelle (2 070 ha) virtaavan vesireitin järviketjuun.
Järvi saa pääosan vedestään yläjuoksulta Suojärveltä, jonka laskujoki Ryönänkoski laskee järven pohjoispäähän. Siihen on ohjattu myös ympäröiviltä soilta ja kauempaa metsistä tulevat laskuojat. Itäisen Kuolemaisen (6 ha) kautta tulee kaakosta Raatosuon ja Isonevan laskuojan Kapuskapuron vedet ja kauempaa ojitetun Juurikassuon johto-ojat, jonka valuma-alueella sijaitsee myös Kaakkolampi (10 ha). Länsirantaan laskee Valkealampi (19 ha) ja sen suo-ojat. Kaakossa sijaitsee pieni Jouhtilampi (3 ha), joka laskee järven eteläpäähän.
Järven laskujoki Maso lähtee järven keskivaiheilta ensin länteen, mutta se kääntyy pian luoteeseen ja se laskee 2,5 kilometrin päässä Köminjärveen  (132 ha).
Carlo Collodi

Elämä

Carlo Collodi syntyi Firenzessä vuonna 1826. Hänen isänsä oli kokki ja äitinsä palvelija. Hän pystyi opiskelemaan Gironi Garzonin perheen avun turvin.
Vuodesta 1837 vuoteen 1842 Carlo opiskeli seminaarissa Colle di Val d'Elsassa tullakseen papiksi ja saadakseen samalla yleissivistävän koulutuksen.
Vuosina 1842 – 1844 hän seurasi retoriikan ja filosofian luentoja Firenzessä eräässä toisessa uskonnollisessa oppilaitoksessa.
Vuonna 1843 vielä opiskellessaan nuori Carlo aloitti työt Piatin kirjakaupan myyjänä Firenzessä. Siten hän astui sisään kirjojen maailmaan, ja ryhtyi myöhemmin sanomalehtitoimittajaksi ja alkoi kirjoittaa kirjoja.
1845 Carlo sai kirkolta erityisen oikeuden lukea Kiellettyjen kirjojen luetteloa.
1847 Carlo alkoi kirjoittaa arvosteluita ja juttuja Rivista di Firenze -lehteen.
1848 Italian ensimmäisen itsenäisyyssodan puhjetessa Carlo värväytyi monen muun opiskelijan tavoin vapaaehtoiseksi taistellakseen Piemontessa. Palattuaan Firenzeen hän perusti satiirisen Il Lampione -lehden, joka tosin pian sensuroitiin.
1849 Carlo sai sihteerin viran ministeriöstä.
1850 Carlosta tuli Piatin kirjakaupan johtaja. Kirjakauppa harjoitti myös kustannustoimintaa kuten siihen aikaan monesti oli tapana. Vuonna 1853 Carlo perusti uuden aikakauslehden nimeltä Scaramuccia. Tähän teatterilehteen hän kirjoitti lyhyitä komedioita.
1856 Carlo kirjoitti ensimmäistä kertaa artikkelin salanimellä Collodi. Collodi on eräs Pescian kunnan kylä, josta Carlon äiti oli kotoisin. Samalta vuodelta ovat peräisin Carlon ensimmäiset merkittävät teokset: Gli amici di casa, Un romanzo in vapore, Da Firenze a Livorno ja Guida storico-umoristica.
1850 Carlo osallistui Italian toiseen itsenäisyyssotaan ja palasi sitten Firenzeen. Vuonna 1860 hän aloitti työn teatterisensuurissa. 1868 hän liittyi opetusministeriön pyynnöstä erään puhutun kielen sanakirjan (Novo vocabolario della lingua italiana secondo l'uso di Firenze) toimituskuntaan.
1875 Felice Paggin kustantamon antoi Carlolle työksi kääntää kuuluisimmat ranskankieliset sadut italiaksi. Käännettyjä kirjailijoita olivat Charles Perrault, Mme d'Aulroy ja Marie Jeanne De Beaumont. Carlo myös muokkasi tarinoita lisäten niihin moraalin. Vuotta myöhemmin koko työ julkaistiin nimellä Racconti delle fate.
1877 ilmestyi Giannettino, ja 1878 oli Minuzzolon vuoro.
7. heinäkuuta 1881 lapsille tarkoitetun aikakauslehden Giornale per i bambini ensimmäisessä numerossa näki päivänvalon Pinokkion seikkailuiden ensimmäinen osa otsikolla Storia di un burattino (suom. Sätkynuken tarina). Hän julkaisi lehdessä sittemmin muita kertomuksia (jotka ilmestyivät kokoelmana Storie allegre 1887).
1883 Carlo julkaisi Pinokkion seikkailut yksissä kansissa. Samana vuonna hänestä tuli Giornale per i bambinin päätoimittaja.
Carlo Collodi kuoli äkillisesti vuonna 1890.
Bäckeshällornan jätinkirkko

Sijainti

Kohde sijaitsee Oravaisten kirkosta noin 5 kilometriä kaakkoon. Oravaisista ajetaan seututietä 300 noin kuusi kilometriä ja käännytään vasemmalle tielle, joka nousee kallioselnteelle. Siellä tie yhtyy poikittaiseen metsäautotiehen, jota seurataan vasemmalle ja ajetaan 100 metriä ensimmäisen mutkan ohi. Kohde sijaitsee luoteessa noin 500 metrin päässä Bäckehällornan mäen päällä.

Jätinkirkko

Jätinkirkossa on yleensä neljä kivivallia, jotka muodostavat suorakulmion tai nelikulmion. Täällä kivirakennelma on hieman erilainen. Rakennelman pituus on 45 metriä ja leveys 40 metriä. Se muodostuu kolmesta 35 metriä pitkästä rinnakkaisesta kivivallista, jotka suuntautuvat 58° pohjoisesta vastapäivään eli länsiluoteeseen. Nämä ovat yhdistetty toisiinsa neljällä noin neljä metriä pitkällä kivivallilla. Kivivallit rajaavat kaksi vierekkäistä suorakulmaista aluetta. Lyhyistä kivivalleista kolmessa on aukot, joita jätinkirkoissa yleensä kutsutaan porteiksi. Rakennelmalla on neljäskin pitkä kivivalli, jonka länsipää yhtyy eteläisimpään valliin, mutta jonka itäinen pää suuntautuu kaakkoon. Viimeinen kivivalli yhtyy pohjoisimpaan valliin, mutta suuntautuu suoraan etelään. Keskimmäisessä pitkässä kivivallissa on kivikossa neljä kuoppaa.

Ympäristö

Jätinkirkosta koilliseen sijaitsee 2 tai 3 hiidenkiuasta. Noin 20 metriä kaakkoon sijaitsee viisi kiviröykkiötä, joissa on rakkakuoppia. Neljä röykkiötä löydettiin vuonna 1902. Röykkiöistä toinen on halkaisijaltaan 12 metriä ja toinen 15–17 metriä. Molemmat röykkiöt olivat metrin korkeita. Muut röykkiöt ova kuusi ja kahdeksan metriä halkaisjaltaan. Kalliolta löydettiin vuonna 1976 matala ja hajoitettu kiviröykkiö. Kohteesta kahden kilometrin päässä sijaitsee pronssikautinen asuinpaikka.

Tutkimuksia

Jätinkirkolla on tehty tarkastuksia vuosina 1902 (U. T. Sirelius) ja 1921 (Jacob Tegengren). Vuonna 1968 Ari Siiriäinen kartoitti alueen. Kaivauksia on tehty vasta tämän jälkeen. Tutkimukset aloitti koekaivauksella vuonna 1976 Mirja Miettinen, kaivauksilla vuonna 1993 Lars Forsberg, Thomas Larsson ja Berit Andersson sekä vuonna 1999 David Loeffler, Christina Westlin ja Pentti Risla.
Australopithecus

Piirteet

Australopithecukset olivat aivotilavuudeltaan lähellä nykyisiä apinoita, niiden aivotilavuus oli noin 450–500 cm³ tai niinkin alhainen kuin 350 cm³, mikä on suunnilleen samaa luokkaa kuin gorillalla tai simpanssilla. Simpanssin aivotilavuus on noin 380 cm³, gorillan noin 540 cm³.
Fossiilijäänteiden mukaan suku edelsi mahdollisesti monia sitä seuranneita hominideja, kuten Paranthropuksia ja tiettävästi myös sukua Homo. Kuitenkin todennäköisesti niiden älykkyys vastasi vain nykyisten apinoiden älykkyyttä. Avaintekijäksi kuitenkin muodostuu niiden kahta raajaa eli jalkoja käyttävä liikkumistyyli, joka erosi edeltävien kädellisten käyttämästä neljällä raajalla tapahtuneesta liikkumisesta. Täysin selvää ei kuitenkaan ole, miten kaksiraajainen kävelytyyli kehittyi miljoonia vuosia sitten ja oliko sillä jotain tekemistä kasvaneen aivotilavuuden kanssa. Kaksiraajaisuuden huomattavana etuna kuitenkin oli se, että yläraajat vapautuivat käsittelemään esineitä ja pää vapautui tarkkailemaan mahdollisia uhkaavia tekijöitä, kuten Afrikan savanneilla vaanivia lihansyöjäpetoja. Pystyasentoinen liikkumistyyli myös mahdollisesti näkemisen pidemmälle ja ruoan hankinta helpottui. Laji oli kuitenkin aikansa hitaimmin liikkuvia kädellisiä. 
Tiettävästi lajit tai ainakaan varhaisimmat niistä eivät käyttäneet yhtään sen edistyneempiä työkaluja, kuin mitä nykyiset apinalajit käyttävät (kuten avaavat kivillä hedelmiä ja pähkinöitä sekä kaivavat kepeillä termiittipesiä). Australopithecus garhi näyttäisi olleen edistynein suvun laji, joka jo käytti erittäin alkeellisia työkaluja ja teurasti riistaa, kuten Homo habilis. Tämä johti siihen, että monet tutkijat arvelevat juuri sen olleen ihmissuvun mahdollinen edeltäjä tai ainakin läheinen sukulainen.
Camptosaurus

Kuvaus

Camptosaurus oli 5-8 metriä pitkä, korkeus oli 1,2-1,8 metriä, paino oli 800-900 kilogrammaa.
Se pystyi kävellemään kahdella tai neljällä jalalla.

Ravinto

Camptosauruksella oli kasviperäinen ruokavalio. Sillä oli voimakas nokka, joka auttoi sitä syömään kuituista kasvillisuutta. Camptosauruksen posket olivat täynnä satoja kestäviä hampaita karkeiden kuitujen hiontaan. Molemmissa Käsissä oli peukalo ja leviäisi sormet; siksi on mahdollista, että Camptosaurus pystyi tarttumaan käsillään pieniin puihin vetämään ruokaa nokkaansa.

Löydöt

Camptosauruksen luita ollaan löydetty Pohjois-Amerikasta, Englannista ja Portugalista.

Elinalue

Camptosaurus eli Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa.
Bleu celeste

Bleu celeste on harvinainen heraldinen tinktuuri, joka ei kuulu heraldiikassa tyypillisesti käytetyn viiden värin joukkoon. Se on vaaleampi kuin heraldiikassa tavallisesti käytetty sininen väri. Bleu celeste on tullut englantilaiseen heraldiikkaan maailmansotien aikaan, kun Britannian kuninkaalliset ilmavoimat tarvitsi taivaansinisen tunnuksen. Sille ei ole sovittua lyhennettä tai viivakuvausta.
Vaakunoissa bleu celeste on harvinainen, vaikka sitä käytetäänkin esimerkiksi Argentiinan ja Israelin vaakunoissa. Sen sijaan ilmailuun liittyvissä lipuissa ja muissa tunnuksissa bleu celeste on laajemmassa käytössä.
Jussi Kylätasku

Juhani Ilmari (Jussi) Kylätasku (19. kesäkuuta 1943 Tampere – 7. tammikuuta 2005 Porvoo) oli suomalainen kirjailija. Hän kirjoitti useita näytelmiä, kuunnelmia ja elokuvakäsikirjoituksia.

Elämä ja ura

Kylätasku syntyi työläisperheeseen; hänen isänsä oli portinvartija ja äiti mielisairaanhoitaja. Omien sanojensa mukaan hän oli ”puer proletarii”, työläispoika. Kylätasku valmistui ylioppilaaksi vuonna 1963 ja ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi vuonna 1967.
Kylätaskun kuunnelmat ja näytelmät saivat aiheensa usein tosielämästä. Näytelmän Runar ja Kyllikki pohjana olivat Kyllikki Saaren murha (1953) ja Tulilahden kaksoismurha (1959). TV-näytelmä ja kuunnelma Uuni perustui Kokemäellä 1970-luvulla paljastuneeseen niin sanottuun Uunisurmaan, jossa mies oli surmannut vaimonsa ja muurannut tämän ruumiin uunin sisään. Hentomielinen Hilarius otti aiheensa kassakaappiryöstäjä Hilarius Sorjosen elämänvaiheista ja näytelmässä Maaria Blomma päähenkilönä oli saarnaaja Maria Åkerblom. Suomen sodan (1808–1809) tapahtumiin liittynyt Rothin ja Spoofin sissiretki Tampereella antoi aiheen tv-näytelmälle Kenraali Spoof. 
Kylätaskusta tuli ohjaaja Risto Jarvan luottokäsikirjoittaja. Elokuvan Kun taivas putoaa... työryhmästä alkanut yhteistyö jatkui ohjaajan kuolemaan asti. Tuon elokuvan ja toisen realistisen ja vahvasti yhteiskunnallisen elokuvan Yhden miehen sota menestyttyä lippuluukuilla heikosti Kylätasku kirjoitti inhimillisen komedian Mies, joka ei osannut sanoa ei. Se ja sitä seurannut Loma pelastivat tuolloin Jarvan elokuvayhtiön Filminorin konkurssilta.
Kylätasku luonnehti itseään seuraavasti: "Halusi kirjailijaksi oppiakseen oman käden kautta, mitä elämä on. Ammattikirjailija vuodesta 1974 (Runar ja Kyllikki) vuoteen 2000 (Jalmarin toinen tuleminen). Väliin mahtuu päätoimisesti dramatiikkaa kaikissa muodoissaan, kaikille mahdollisille forumeille, muutama kirja, pakinatkin hän tahtoo mainita. Mitä hän ei tahdo, on erotella ja poimia esille sydämensä lapsia sen mukaan, kuinka kulloinkin ovat maailmalla menestyneet. Henkilökohtainen elämä on mennyt, menetellyt huolineen ja murheineen samassa sekasorrossa kuin työtkin tulleet tehdyiksi. Vaimo ja lapset, velat ja velvoitteet ovat jotensakin kunnialla hoidetut, toistaiseksi. Ystäviä vähän ja hyviä, menestystä ja vaikutusvaltaa ei ensinkään; onnellinen mies. Sallii teatterin ja audiovisuaalisten välineiden esittää tehtyjä töitään. Kaikki hänen kirjoittamansa on saatavilla ja käytettävissä. Hän on myös aina valmis neuvottelemaan tilaustöistä. Mutta rehellistä sen olla pitää. Kirjoittaa edelleen, kuvatakseen, mitä elämä on, kun sen tietää. Toistaiseksi."

Jussi Kylätasku -palkinto

Jussi Kylätasku -seura myöntää vuosittain Jussi Kylätasku -palkinnon, joka on joka toinen vuosi myönnettävä dramaturgipalkinto. Palkinto myönnettiin ensimmäisen kerran 2007, ja sen sai kirjailija, dramaturgi Outi Nyytäjä. Palkinnon suuruus on 3 000 euroa.
Marokon ralli

Marokon ralli oli Safari-rallin ja Dakar-rallin kaltainen kestävyysajo, joka järjestettiin ensimmäisen kerran vuosina 1934–1937 ja uudestaan vuosina 1950–1955, 1967–1976 ja 1985–1988. Vuosina 1973, 1975 ja 1976 kilpailu oli mukana WRC-kalenterissa. Suomalaisista kilpailun voittivat Simo Lampinen vuonna 1972 ja Hannu Mikkola vuonna 1975. Kilpailu oli tunnettu vaikeudestaan ja rankkuudestaan, ja esimerkiksi vuonna 1968 vain 7 autoa 68 osallistujasta selvisivät maaliin saakka.
Andrejs Rastorgujevs

Andrejs Rastorgujevs (s. 27. toukokuuta 1988 Alūksne) on latvialainen ampumahiihtäjä.
Rastorgujevsin maailmancupin debyytti joulukuussa 2009 Östersundissa oli varsin epäonninen. Hän tuli ensimmäisessä kilpailussaan sijalle 47. Hänet kuitenkin hylättiin, koska hän vaihtoi loppusuoralla linjaa estäen samalla toista urheilijaa. Kausi 2012-2013 oli läpimurto Rastorgujevsille. Hän sijoittui ampumahiihdon maailmancupin kokonaiskilpailussa 36. sijalle. Seuraavalla kaudella hän oli maailmancupissa kuudestoista. Rastorgujevs saavutti ensimmäisen palkintosijansa maailmancupissa oltuaan toinen Oslon yhteislähtökilpailussa maaliskuussa 2017. Tätä ennen hän oli ollut maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan neljä kertaa neljäs. Kaudella 2017–2018 hän sijoittui toiseksi Kontiolahden pikakilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kolmastoista ja pikakilpailun cupissa viides.
Hän on osallistunut kolmiin talviolympialaisiin: 2010 ja 2014 ja 2018. Sotšissa 2014 hän sijoittui takaa-ajokilpailussa yhdeksänneksi ja yhteislähdössä 14:nneksi. Pyeongchangissa 2018 hän oli takaa-ajokilpailussa kahdestoista. MM-kilpailuihin hän on osallistunut vuodesta 2011 lähtien. Hän sijoittui Östersundissa 2019 takaa-ajokilpailussa kuudenneksi, normaalimatkalla 13:nneksi ja pikakilpailussa 14:nneksi.
Vuonna 2014 Rastorgujevs voitti ampumahiihdon Euroopan mestaruuden miesten normaalimatkalla Nové Městossa ja oli pikakilpailussa kolmas. Vuoden 2017 EM-kilpailuissa hän sai takaa-ajossa pronssia. Hän voitti pikakilpailun Euroopan mestaruuden Ridnaunissa 2018. Hän on voittanut rulla-ampumahiihdon nuorten takaa-ajon maailmanmestaruuden 2006 sekä saanut aikuisten sarjssa MM-pronssia pikakilpailussa ja takaa-ajossa 2010.