google/wiki40b huggingface dataset:
Steve Smith (jääkiekkoilija, s. 4.4.1963)

Ura

Smith pelasi junioriuransa OHL-liigan Peterborough Petesissä ja eteni ensimmäisellä kaudellaan Memorial Cup -turnaukseen saakka. Smith siirtyi toiseen joukkueeseen Sault Ste. Marie Greyhoundsiin, jossa pelasi kolme kautta vuoteen 1983 asti.
Smith oli suuri lupaus ja hänet varattiin NHL:ään vuoden 1981 varaustilaisuuden vuorolla 16. Hän ei kuitenkaan vakiinnuttanut paikkaansa Philadelphia Flyersin kokoonpanossa, ja pelasi viiden kauden aikana vain 15 NHL-ottelua. Buffalo Sabres hankki Smithin waiversista ennen kauden 1988–1989 alkua. Buffalossa Smith pelasi kolme ottelua viettäen seuraavat kolme kautta seuran farmijoukkueessa.
Vuonna 1992 Smith siirtyi EK Zell am Seen joukkueeseen Itävallan Eishockey-Nationalligaan. Kaudella 1992–1993 Smith edusti italialaista SG Brunicoa. Tämän jälkeen hän lopetti ammattilaisuransa.
Brăila (piirikunta)

Maantiede

Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 4 766 km². Alueen itäpuolella virtaa Tonava, pohjoisessa Siret ja luoteessa Buzău.
Brăilan piirikunta rajautuu idässä Tulcean piirikuntaan, lännessä Buzăun piirikuntaan, pohjoisessa Galaţin ja Vrancean piirikuntiin sekä etelässä Ialomiţan ja Constanţan piirikuntiin.
Kerttu Kupiainen

Kerttu Tellervo Kupiainen, o.s. Sihvonen, (12. toukokuuta 1908 Savonlinna – 6. lokakuuta 1998) oli suomalainen kirjailija ja pakinoitsija.
Kupiainen opiskeli tekstiilialaa Wetterhoffin opistossa Hämeenlinnassa ja toimi sittemmin käsityönopettajana Savon kansanopistoissa ja Tampereella. Hän kirjoitti runoja ja muistelmia sekä pakinoi Itä-Savo-lehteen nimimerkillä Eeva. 
Kupiaisen isä oli valokuvaaja V. A. Sihvonen. Hän oli naimisissa 1947–1961 runoilija, professori ja kirjallisuudentutkija Unto Kupiaisen kanssa.
Veikko Lampola

Frans Veikko Sakari Lampola (28. lokakuuta 1910 Pori –  2003) oli juristi ja Valtiontalouden tarkastusviraston pääjohtaja.
Veikko Lampolan vanhemmat olivat tuomiokapitulin asessori Frans Oskar Lampola ja Naemi Bergroth ja puoliso vuodesta 1950 Alice Samuelsson. Lampola tuli ylioppilaaksi 1929 ja suoritti yleisen oikeustutkinnon 1934, varatuomarin arvon hän sai 1940. Hän oli nuorempi säästöpankkien tarkastaja 1939–1943 ja vanhempi 1944, valtiokonttorin ylikamreeri Lampola oli 1945–1946 ja johtaja 1947–1959. Valtiontalouden tarkastusviraston pääjohtajana hän toimi 1960–1973. Lampola oli myös useiden valtion toimikuntien ja komiteoiden jäsen tai puheenjohtaja.
Savilahti (Kuopio)

Savilahti on noin kaksi kilometriä Kuopion keskustan länsipuolella oleva alue. Savilahtea ei pidetä virallisena kaupunginosana vaan se lasketaan kuuluvan mm. Puijonlaakson kaupunginosaan. Aluetta rajaavat kaupunginosat Neulamäki, Niirala ja Puijonlaakso.
Savilahdessa sijaitsee Kuopion tiedepuisto: Technopolis Kuopio (jossa noin 200 yritystä ja yhteisöä, mukaan lukien Savonia-ammattikorkeakoulun hallinto ja koko sen ICT-alan tutkimus & tuotekehitys sekä koulutus, VTT, KTL, GTK, Evira, Työterveyslaitos, Honeywell, Puolustusvoimien Ruokahuollon Esikunta ja Ilmatieteen laitos), Itä-Suomen yliopisto, Kuopion yliopistollinen sairaala, Harjulan sairaala sekä Kuopion suurin yksittäinen kauppa, Prisma. Edellisten myötä Savilahti on kaupungin kolmanneksi suurin suunnittelualue työpaikkojen määrällä mitattuna (4 004 / 45 414, 1.1.2008). Lisäksi alueella sijaitsee puolet kaupungin korkeakouluopiskelijoista ja noin kaksi kolmasosaa korkeakoulujen henkilökunnasta.

Historiaa

Alueen kehitys nykyiseen suuntaansa sai alkunsa, kun tämä Harjulan suurtilaan kuuluneet Savilahden ranta-alueet siirtyivät Kuopion kaupungin omistukseen vuonna 1866, osana koko tilan kauppaa. Tilan olivat aiemmin omistaneet Tawastit ja Karl Leonard Lode (Ukko Lode).
1800-luvun lopulla kaupunki rakennutti lahden pohjoisrannalle vaivaiskodin ja 1904 valmistuneen Syrjälän, joka on vanhin sairaala-alueella edelleen oleva hoitorakennus. 1915 valmistui alueelle arkkitehti J. V. Strömbergin suunnittelema Vanha Kivelä. Kaupungin omistaman sairaala-alueen rakentaminen on jatkunut edelleen 1960- ja 1980-luvulla ja näin Harjulan sairaalasta on muodostunut Kuopion kaupungin pääsairaala.
Puolustusministeriö perusti 1935 Savilahden etelärannalle ammuslataamon, jonka rakennuksista osa on edelleen Kuopion yliopiston ja Geologian Tutkimuskeskuksen käytössä.
Pohjois-Savon sairaanhoitopiirin omistaman Kuopion keskussairaalan päärakennus valmistui 1959 lähelle Harjulan sairaalan aluetta.
Kuopion yliopiston ensimmäinen uusi rakennus Canthia valmistui alueelle 1978, minkä jälkeen yliopistokampuksen rakentaminen on ollut erittäin vilkasta.
Technopolis Kuopion (silloisen Teknologiakeskus Teknian) ensimmäinen rakennus Tietoteknia valmistui Savilahden pohjukkaan vuonna 1990 ja Osuuskauppa PeeÄssän omistama Prisma -automarket vuonna 1996.
Kongonaletti

Levinneisyys

Kongonalettia tavataan Burundissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Ruandassa ja Ugandassa. Lajia on kuvattu yleiseksi ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Erkki Hiltunen

Valmentajana

Korjaamopäällikkönä työskennellyt Hiltunen suoritti Pajulahdessa valmentajakurssin vuonna 1950 ja aloitti Kotkan Työväen Palloilijoiden valmentamisen vuonna 1953. Vuonna 1957 hänen valmentamansa KTP nousi miesten SM-sarjaan, ja heti nousunsa jälkeisellä kaudella 1958 seura voitti ensimmäisen Suomen mestaruutensa, joka oli samalla ensimmäinen Helsingin ulkopuolelle mennyt mestaruus. Hiltunen toimi pääsarjatasolla KTP:n päävalmentajana vuosina 1957–1966, 1970 ja 1974–1977. Hänen alaisuudessaan KTP voitti 179 pääsarjaottelua 284:stä. Yhteensä Hiltunen valmensi KTP:ssä 40 vuoden ajan valmentaen joukkueensa yhteensä 16 Suomen mestaruuteen ja 34 kertaa SM-mitaleille.
Tärkeimpänä mestaruutenaan Hiltunen piti A-poikien vuoden 1955 SM-kultamitalia, joka vaikutti myös seuran miesjoukkueen menestyksennälkään. Hänen 1970-luvulla valmentamansa juniorit, muun muassa Pertti Marttila ja Jarkko Tuomala, vaikuttivat voimakkaasti KTP:n menestysvuosiin 1980- ja 1990-luvuilla. Hiltusen viimeinen SM-mitali oli C-poikien SM-pronssi vuonna 1995.

Muut toimet koripallossa

Hiltunen vaikutti suomalaiseen koripalloon myös laajemmin kuin valmentajana. Hän kirjoitti Tony Bärlundin kanssa KTP:n kaksiosaisen koripallohistoriikin ja oli mukana koripallomuseon perustamisessa Kotkaan. Suomen Koripalloliitossa Hiltunen toimi useissa luottamustehtävissä, muun muassa hallituksessa 1960– ja 1970-luvuilla. Koripallotuomarina hän toimi 73 pääsarjaottelussa ja lisäksi maaotteluissa. Vuonna 1997 Hiltusesta tuli Suomen Koripalloliiton historian kuudes kunniajäsen, ja vuonna 2014 hänet nimettiin Suomen koripallon Hall of Fameen. Vuonna 2012 Hiltunen ja Larry Pounds olivat ensimmäiset henkilöt, joiden paidat nostettiin KTP:n areenan kattoon.
Iitin Harrastajateatteri

Iitin Harrastajateatteri on kesäteatteri, joka sijaitsee Iitin kirkonkylässä. Teatteri on perustettu vuonna 1987, joten se täytti 30 vuotta vuonna 2017.  
Teatterin puheenjohtaja on Iina Helander. Ohjaajina ovat toimineet muun muassa Aulis Forssel, Arimo Haltsonen, Piia Pasi, Katri Nyquist, Jan Nyquist, Elina Eloranta, Eero Hasu ja Kimmo Rämä .
"Akseli ja Eelo – Isohiiden veljekset Iitissä" näytelmämusiikin sävelsi Kari ”Kärtsy” Hatakka. Näytelmän musiikki on julkaistu teatterilaisten esittämänä CD:llä vuonna 2004. Laila Sepän käsikirjoitus perustuu Isohiiden veljesten sisarentyttären Maija-Salonius-Hatakan kirjaan ”Ei saarnaamalla vaan elämällä”, ja se sijoittui kolmanneksi Suomen Harrastajateatteriliiton kantaesityskilpailussa vuonna 2004. 
Vuonna 2007 näytelmässä "Hunttalan Matti" oli mukana myös Valtiopäiväneuvos Mikko Pesälä.
Humayun Abdulali

Humayun Abdulali (19. toukokuuta 1914 Kobe, Japani − 3. kesäkuuta 2001 Mumbai, Intia) oli intialainen lintutieteilijä ja Salim Alin serkku.
Abdulali opiskeli St Xavierin collegessa Bombayssa. Hän keräsi linnunmunia ja lintujen nahkoja Bombayn ympäristöstä ja julkaisi yhdessä Salim Alin kanssa kuusiosaisen kirjoituksen Birds of Bombay and Salsette Bombayn luonnonhistoriallisen seuran julkaisuissa (Journal of the Bombay Natural History Society, BNHS) vuosina 1936–1939. Kaikkiaan hän julkaisi 348 artikkelia ja hänen mittavin saavutuksensa oli BNHS:n kokoelmien luettelointi. Hänet valittiin BNHS:n kunniasihteeriksi vuosiksi 1949–1961. Hän johti kahta tutkimusretkeä Andamaaneille ja Nikobaareille 1964 ja 1966. Hän oli perustamassa Borivlin kansallispuistoa ja hänen työnsä ansiosta Intian hallitus laati rajoituksia sammakonjalkojen vientiin.
Abdulali nimesi linnuista viherkeisarikyyhkyn (Ducula aenea) alalajin andamanica ja andamaanienhaukkapöllön (Ninox affinis) alalajin rexpimenti. Hänen kunniakseen on nimetty uusi sammakkolaji Nyctibatrachus humayuni.
Oulunkylän rautatieasema

Asemalla pysähtyvät junat

I Helsinki–Tikkurila–Lentoasema–Huopalahti–Helsinki
K Helsinki–Kerava
N Helsinki–Kerava
P Helsinki–Huopalahti–Lentoasema–Tikkurila–Helsinki
T Helsinki–Riihimäki (yöjuna)

Historiaa

Oulunkylässä on ollut rautatiepysäkki vuodesta 1873. Se tuli asemaksi vuonna 1881. Oman asemarakennuksen Oulunkylä sai 1907. Asema sijaitsi tuolloin radan itäpuolella.

Vanha asemarakennus

Nykyisin Oulunkylän asemalla on vuonna 1922 rakennettu puinen asemarakennus.  Sen jälkeen kun Oulunkylän kautta kulkeva rata, Keravan kaupunkirata, 1990-luvulla levennettiin neliraiteiseksi, lähiliikennejunat siirtyivät kuitenkin kahdelle itäisimmälle raiteelle (raiteet 3 ja 4). Tällöin vanha asemarakennus jäi lähiliikenteen kannalta väärälle puolelle rataa ja syrjään matkustajien kulkureiteiltä. Nykyisin se ei ole enää junaliikenteen käytössä, eikä asemalla ole lipunmyyntiä. Asemarakennuksessa toimii fysio-, toiminta- ja psykoterapiapalveluita tuottava yritys nimeltään Lapsen Asema.
La Seu

Mitat

La Seun katedraali on 121 metriä pitkä ja 55 m leveä. Keskilaivan korkeus on 44 metriä, goottilaiset pylväät 30 metriä korkeat, kivikaton pinta-ala on 4000 m² ja koko katedraalin pinta-ala 7000 m².

Tyyli ja ulkoasu

Katedraali on goottilaista tyyliä, kolmelaivainen, ja laivat erottaa toisistaan korkeat ajalle tyypilliset pylväät. Katedraali on rakennettu hienorakeisesta, ambranvärisestä Mallorcan kalkkikivestä. Ulkoapäin katedraali on moniin muihin maailman katedraaleihin verrattuna jopa silmiinpistävän yksinkertainen.
Katedraalin sisällä, sivuseinillä on pieniä kappeleita, jotka kaupungin aateliset aikoinaan hankkivat suurta maksua vastaan osoittamaan hurskauttaan. Aateliset saivat maksaa myös runsaasti, että saivat tuoda vaakunansa Jumalan huoneeseen. Vaakunakilvet sijaitsevat holvien päätekivissä.
Katedraalin ylläpitokustannukset olivat aikanaan niin korkeat, että niiden kattamiseksi jouduttiin jopa turvautumaan juutalaisten taloudelliseen apuun. Tämän vuoksi katedraalin päädyissä olevista ruusuikkunoista voi havaita suuren Davidin tähdet.

Sisätilat

La Seo katedraalissa on kuningas Jaime I:n hautakammio. Myös hänen poikansa Jaime II:n muumio on sijoitettuna katedraaliin. Katedraalissa vierailijat eivät pääse katsomaan entisten hallitsijoiden hautakammioita.
Katedraalin museossa on näytteillä korvaamattoman arvokkaita esineitä. Ehkä mieleenpainuvimmat kaikista esineistä ovat kaksi 1700-luvulta olevaa Barokkityylistä hopeakynttelikköä, jotka painavat 250 kg kukin.

Historia

Katedraali rakennettiin osoittamaan kristittyjen mahtia, ja toisaalta se on saaren maureilta vallanneen kuningas Jaime I:n (Jaakko I) lupauksen lunastus Jumalalle. Matkalla Salousta Mallorcalle puhkesi kova myrsky ja ristiretkeläiset joutuivat merihätään. Jaime I oli peloissaan ja hurskaana miehenä hän turvautui Jumalaan ja rukoili apua. Hän lupasi Jumalalle, että jos hän selviää myrskystä, rakentaa hän Neitsyt Marian nimeen pyhitetyn kirkon. Myrsky laantui ja sotajoukot selvisivät määränpäähänsä Mallorcalle. Jaime piti lupauksensa ja myöhemmin päästyään Palmaan, hän aloitti kirkon rakennuttamisen. La Seun nykyisellä paikalla oli ensin maurien rakennuttama moskeija.
Kirkon rakentaminen kesti lähes 400 vuotta ja se valmistui vuonna 1601. Vuonna 1850 saarella oli voimakas maanjäristys ja se vahingoitti katedraalia pahoin. Korjaukset kestivät pitkälle 1900-luvulle saakka. Yksi restaurointiin osallistuneista arkkitehdeista oli katalonialainen Antonio Gaudi, jonka kädenjälki näkyy mm. hyvin erikoisessa alttarikoristuksessa, joka roikkuu katedraalin pääalttarin yllä. Se on paperista rakennettu massiivinen rakennelma, joka kuvaa Jeesuksen orjantappurakruunua. Ensin koriste herätti arvostelua, sillä sen materiaali ei kaikkien mielestä sopinut katedraaliin, jossa muuten on suunnattoman arvokkaita taide-esineitä runsain määrin. Sittemmin, ehkä Gaudin töiden arvostuksen myötä, alttarikoristus on saanut yleisen hyväksynnän.
Siperianuunilintu

Koko ja ulkonäkö

Pieni pajulinnun kokoluokkaa oleva lintu, jonka pituus on 11–12 cm ja paino 12 g. Lajin entinen nimi oli schwarzinuunilintu.

Levinneisyys

Siperian havumetsäalue. Syksyisin harhautuu Eurooppaan, ja tavataan Suomessa vuosittain.
Nérac

Nérac on kunta Lot-et-Garonnen departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 6 787 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Néracin pinta-ala on 63 neliökilometriä.
Leonora Carrington

Leonora Carrington (6. huhtikuuta 1917 Clayton Green, Lancashire, Englanti – 25. toukokuuta 2011 México, Meksiko) oli brittiläinen kuvataiteilija ja kirjailija.
Carrington syntyi Lancashiressä, Englannissa, perheensä toiseksi lapseksi ja ainoaksi tyttäreksi. Hänen äitinsä oli irlantilainen. Hän tutustui surrealismiin jo lapsena, ja tälle taiteenalalle hän suuntautui myös ammattiurallaan. Hänellä ja Max Ernstillä oli 1930-luvun lopulla rakkaussuhde. Hän asui pitkään Meksikossa, jonka kansalaisuus hänelle myönnettiin vuonna 1942. Hän muutti vuonna 1985 Yhdysvaltoihin.
Carrington meni Meksikossa naimisiin Emericko Weiszin kanssa ja sai kaksi lasta. Häntä pidetään yhtenä keskeisimmistä surrealismin edustajista, ja hänen muutamia teoksiaan ovat Self-Portrait (1936), The Inn of Down Horse (1936–1937), Green Tea (1942), Down Below (1944) ja Big Badger Meets the Domino Boys (1986). Samanaikaisesti Carringtonin onnistui luoda menestyksekäs ura kirjailijana; tuotantoon kuuluu mm. romaani The Hearing Trumpet, joka kirjoitettiin alun perin jo 1960-luvulla.
Carrington kärsi toisen maailmansodan alussa Madridissa voimakkaan henkisen luhistumisen, joka aiheutti hänen joutumisensa sairaalahoitoon. Hän oli katolinen, ja häntä väitettiin viimeiseksi elossa olevaksi surrealistiksi, vaikka samanlainen väite oli tehty hänen lisäkseen mm. Enrico Donatista (s. 1909). Carrington jatkoi taiteellista uraansa vanhuutensa päiville saakka.
Havaijin kuningaskunta

Historia

Kamehameha I perusti Havaijille maa- ja merivoimat. Armeija käytti sekä perinteisiä välineitä kuten perinteisiä kypäriä että ajanmukaisempia aseita kuten eurooppalaisia tykkejä. Kamehameha I:n armeijaan kuului kymmeniä tuhansia miehiä, mutta hänen jälkeensä saarilla riehuneet epidemiat tappoivat suuren osan väestöstä ja myös sotilaista. Kun Kamehameha III vuonna 1849 teki sopimuksen, jolla Havaijista tuli Yhdysvaltojen protektoraatti, armeijassa oli enää muutama sata miestä.
Vuonna 1839 Cyrille Laplace, ranskalaisen Artemise-fregatin kapteeni, purjehti Havaijille, sillä useita katolisia lähetyssaarnaajia oli kidutettu. Kamehameha III maksoi ranskalaisille 20 000 dollarin korvauksen ja välttyi sodalta. Lisäksi katolilaisuuden harjoittaminen tehtiin lailiseksi ja Kamehameha lahjoitti paikallisille katolilaisille maata kirkon rakennusta varten. Neljätoista vuotta myöhemmin, vuonna 1843, brittiläinen Lord George Paulet, HMS Carysfortin kapteeni, tuli saarille ja syytti Kamehamehaa Englannin loukkaamisesta ja yritti liittää saaret Isoon-Britanniaan. Brittiläinen lähetyssaarnaaja Gerrit Judd, josta oli tullut Havaijin taloudesta vastaava ministeri, järjesti kuitenkin lähetystön valittamaan Laplacen aikeista Yhdysvaltoihin ja Ranskaan. Tilanne loppui Ison-Britannian anteeksipyyntöön.
Ranska ja Iso-Britannia tunnustivat Havaijin itsenäisyyden 1843, Yhdysvallat tunnusti sen vasta 1849. Kun Krimin sota syttyi vuonna 1849, Kamehameha III julisti Havaijin Sveitsin tapaan puolueettomaksi valtioksi. Yhdysvaltojen kasvava vaikutusvalta sai hänen seuraajansa Kamehameha IV:n ja Kamehameha V:n yrittämään liittoutumista Ison-Britannian kanssa.
Lunalilo I:n päästyä valtaan Havaijin armeija lakkautettiin ja saarten turvallisuus jätettiin Yhdysvaltojen huolehdittavaksi, mutta Kalākaua I perusti armeijan uudelleen. Kuningatar Liliʻuokalani pääsi valtaan vuoden 1891 vaaleissa. Liliʻuokalania painostettiin muuttamaan vuoden 1887 perustuslakia, jolla valta oli siirretty pienelle eurooppalaiselle ja havaijilaiselle eliitille, mutta Liliʻuokalani pelkäsi Yhdysvaltojen puuttuvan asiaan. Liliuokalani sai kuitenkin tilaisuuden perustuslain muutokseen, kun Yhdysvaltojen risteilijä USS Boston poistui Honolulun satamasta. USS Boston lähetettiin kuitenkin takaisin, ja amerikkalaiset avustivat vallankaappauksessa, jossa Liliʻuokalani syrjäytettiin ja amerikkalaismielinen lähetyspuolue nousi valtaan. Vallankaapauksen jälkeen Havaijin kuningaskunta ja sen armeija lakkautettiin, ja saariryhmästä tuli osa Yhdysvaltoja 4. helmikuuta 1894. Entiset armeijan jäsenet kapinoivat 1895, mutta kapinayritys tukahdutettiin.

Hallinto

Vuosina 1840, 1852, 1864 ja 1887 voimaan astuneet perustuslait vähensivät asteittain kuninkaan valtaa siirtäen valtaa eduskunnalle. Eduskunta koostui kuninkaan valitsemista neuvonantajista sekä kansan valitsemista edustajista. Havaijin saaret oli jaettu Kauain, Oahun, Mauin ja Havaijin hallintoalueisiin. Jokaisella hallintoalueella oli kuninkaan valitsema kuvernööri. Kuvernöörit kuuluivat yleensä yläluokkaan, ja kuvernööreinä toimi myös naisia.
Suomuevät

Lajit ja anatomia

Suomuevien heimoon kuuluu vain yksi suku Bathyclupea. Siihen kuuluu lähteestä riippuen 4–7 lajia, muun muassa suomuevä (Bathyclupea hoskynii). Suomuevät ovat keskikokoisia kaloja ja saavuttavat pisimmillään noin 30 cm:n pituuden. Ruumiinrakenteeltaan kalt ovat litteähköjä ja pitkulaisia. Selkäevä on lyhyt ja peräevät on pitkä, molemmissa evissä on suomuja. Silmät ja suu ovat suomuevillä kookkaat ja suu on melkein pystysuora. Suomuevien suomut ovat suurikokoisia ja kalat ovat väriltään hopeanharmaita.

Levinneisyys

Suomueviä tavataan melko harvinaisina trooppisilta ja subtrooppisilta vesiltä Intian valtamerestä, Tyynenmeren länsiosasta ja Atlantista Meksikonlahdelta. Ne elävät tyypillisesti syvissä vesissä noin 400–500 metrin syvyydessä merenpinnasta. Suomuevät ovat petokaloja, jotka syövät pääasiassa pienehköjä äyriäisiä.
Jonathan Barnbrook

Jonathan Barnbrook (s. 1966 Luton) on brittiläinen kirjainmuotoilija. Hän on työskennellyt myös graafisena suunnittelijana ja mainosohjaajana ja hänellä on oma kirjasimia myyvä yritys "Virus" .

Barnbrookin suunnittelemia kirjasintyyppejä

Apocalypso, Bastard, Bourgeois, Coma, Delux, Drone, Echelon, Exocet, Expletive Script, False Idol, Infidel, Mason, Melancholia, Moron, Newspeak, Nixon Script, Nylon and Draylon, Olympukes, Patriot, Priori Sans, Priori Serif, Prototype, Prozac, Shock & Awe, State Machine, Tourette
Haagan pelastusasema

Haagan pelastusasema on Helsingin pelastuslaitoksen alaisuudessa oleva pelastusasema Etelä-Haagassa, Vihdintien eteläpään vierellä. Se otettiin käyttöön 1. lokakuuta 1961 pelastuslaitoksen satavuotisjuhlien yhteydessä. Aseman yhteydessä sijaitsee myös Haagan toimistotalo. Aseman osoite on Vanha Turun Maantie 2.
Kummitus

Piirteitä

Kummittelun katsotaan liittyvän lähes aina johonkin paikkaan, jossa kummitus on ollut eläessään. Joskus harvemmin kummituksen myös väitetään seuraavan elossa olevia sukulaisiaan.
Haamut kuvataan usein läpinäkyvinä, varjomaisina, sumumaisina tai luurankoina. Haamu voi myös välillä näkyä kuten elävä ihminen, mutta kadota sitten oudosti. Yleensä ajatellaan, että haamu voi kulkea aineen läpi, eikä sitä voi koskettaa, mutta että se voi koskettaa ihmisiä tai siirrellä esineitä. Väitetään, että haamun läpi kulkiessa saattaa tuntua erittäin kylmältä. Kummitustaloissa kerrotaan usein olevan poikkeuksellisen kylmiä kohtia, jotka liikkuvat, vaikka itse olentoa ei näkyisikään. Jotkut ajattelevat haamun olevan ektoplasmaa.
Ihmisten lisäksi kerrotaan eläimien ja jopa esineiden ja asioiden kummittelevan. On esimerkiksi varsin paljon tarinoita kummitustaloista ja -laivoista miehistöineen. Kummitustaloksi sanotaan sekä rakennusta, jossa on kummituksia että rakennusta, joka itse kummittelee. Tarinan mukaan eräästä linnasta puretun lattian sanottiin joskus näkyvän katonrajassa, jossa se ennen oli sijainnut. Kuuluisin esimerkki kummituslaivasta lienee Lentävä Hollantilainen.
Kummituksiin kohdistuu niihin uskovissa kansoissa ja yksilöissä pelkoa. On myös tarinoita kummituksista, jotka ovat varoittaneet ihmistä tai pelastaneet ihmisen, ja jotka eivät vahingoita ihmisiä. Monia aaveisiin liittyviä kauhuelokuviakin on tehty.

Yleisyys

Vuonna 2011 tehdyn kansainvälisen tutkimuksen mukaan 14 prosenttia ihmisistä uskoi ”kuolleiden esivanhempien yliluonnollisiin voimiin”. Uskovista kolme prosenttia sanoi, että edesmenneillä on varmasti yliluonnollisia voimia ja 11 prosentin mukaan kyvyt ovat todennäköisiä.
Taiwanissa, Etelä-Afrikassa ja Turkissa yli puolet ihmisistä uskoi kummituksiin. Usko oli yleistä myös katolisissa maissa kuten Filippiineillä, Meksikossa ja Chilessä. Euroopassa kummitususko oli vahvinta Ukrainassa. Suomessa 10 prosenttia uskoi kummituksiin. Syyksi kummitusten ja muiden henkiolentojen suhteelliseen harvinaisuuteen Pohjoismaissa arvellaan luterilaisuuden perinteisesti tuomitsevaa suhtautumista.

Tieteellisiä teorioita

Erään käsityksen mukaan kummitushahmojen näkeminen liittyy infraääniin ja silmämunan resonointiin noin 19 Hz:n kohdalla. Lisäksi infraäänet aiheuttavat useille ihmisille epämukavan olon. Teorian jäljille päästiin 1998 tutkija Vic Tandyn kohdattua laboratoriossa lähestyvän harmaan olennon tilassa, jossa myös muut kertoivat nähneensä kummituksia. Suoritettuaan mittauksia tutkijakaverinsa kanssa, he huomasivat erään huoneen kohdan olevan altis 18,98 hertsin infraäänelle johtuen huoneen ilmastoinnista ja ilman kierrosta. Myös tutkija Richard Wiseman on tutkinut ilmiötä.