Mór Jókai

Elämä

Jókai syntyi silloisessa Unkarin kuningaskunnassa Komáromissa (nykypäivän Komárno Slovakiassa). Hänen isänsä oli asianajaja, runollisuuteen taipuva József, joka kuului Jókay suvun Ásva-haaraan. Hänen äitinsä oli Maria Pulay.

Kouluun

Jókain kerrotaan olleen lapsena arka ja herkkä. Hänen taipumuksensa viittasivat taiteellisuuteen. Eläinpiirrokset olivat Jókaille luontevia, mutta kuuden vuoden ikäisenä hän sepitti ensimmäiset runonsa. Hänen isänsä käytti häntä lähikoulussa ja hän luki jatkuvasti. Ystäviä hänellä ei tiettävästi ollut. Jókain ollessa yhdeksän vanha hänet päätettiin lähettää kouluun Pozonoyhin Bratislavaan, jotta hän itsenäistyisi ja oppisi saksaa. Komáromissa hän kävi keskikoulun, jonka jälkeen hän jatkoi kalvinistisessa koulussa Pápan kaupungissa. Siellä hän tutustui muun muassa myöhemmin romanttisena runoilijana maineeseen nousseeseen Sándor Petőfiin. Jokái kiinnostui Petőfin kanssa kirjallisuudesta.
Perheen isä kuoli Jókain ollessa 12-vuotias. Perhe toivoi hänen kouluttautuvan isänsä ammattiin, jonka takia hän suoritti opintojaan Kecskemétissä ja Pestin puolella, nykyisin Budapestiä. Asianajajana Molnárin toimistossa hänen taloudellinen asemansa oli turvattu.

Ensijulkaisuja ja vallankumouksessa

Vuonna 1843 Jókai muutti Budapestiin, jossa hän vuonna 1844 julkaisi ensimmäisen draamansa Juutalaispoika. Samana vuonna julkaistiin Petőfihin ensimmäiset runot. Jo tänä vuonna julkaistiin sanomalehdissä Jokáin pieniä novelleja ja poliittisluontoisia kirjoituksia. Divatlap-lehdessä oli ensimmäinen romaani Hétköznapok ('Arkipäiviä', joka kokonaisuudessaan painettiin vuonna 1846). Kirjallisuuskriitikot arvostivat tätä esikoisteosta. Jokái ymmärsi tämän jälkeen, että hänen alaansa oli eritoten romaanikirjallisuus. Jo vuonna 1847 Jókai oli päätoimittaja kirjallisuuden aikakauslehti Életképekissä.
Jókai omaksui liberaalin poliittisen vakaumuksen ja osallistui Budapestissa maaliskuussa 1848 puhjenneeseen vallankumoukseen. Vallankumouksellista toimintaa tehtiin aluksi kynän voimin, mutta myöhemmin myös aktiivisesti vallankumouksellisessa armeijassa. Hän oli Unkarin armeijan taistelussa Világosissa (nyk. Șiria Romaniassa), jossa Unkarin armeija hävisi taistelun. Hän pysytteli piilossa vuoristossa hänelle julistetun kuolemantuomion vuoksi. Vuonna 1848 hän meni naimisiin Rosa Laborfalvin kanssa. Ensimmäisen poliittisen kiihkon mentyä ohitse hän palasi perheineen pääkaupunkiin. Hänet vangittiin, mutta vapautettiin pian. Hän joutui kuitenkin tiukkaan poliisivalvontaan, ja häneltä kiellettiin myös kaunokirjakirjallinen kirjoittaminen, joskin nimimerkin Sajó turvin hän kierti kieltoa. 

Kirjallinen vaihe ja loppuelämä

Tämän jälkeen hän loi kirjallisuutta ahkerasti. Ensimmäinen romaani, joka toi hänelle mainetta, oli romaani Erdély aranykora ('Kultakauden Transilvania') (1852). Kun Petőfi oli kohottanut kansanrunouden taiteelliselle tasolle, suoritti Jokái vastaavan työn tarinoihin nähden. Jokáin parhaimmiksi kehuttuja kirjoja oli Egy magyar nábob (suom. Unkarilainen Nabob) ja sen jatko Kárpáthy Zoltán, 1854. Näiden lisäksi tekijän rakkaimpiin teoksiin kuuluivat Az új földesúr (suom. Uusi tilanhaltia) ja Az Arany ember (suom. Onnen kultapoika). Kirjailija lienee saanut vaikutteita Émile Zolalta kuvatessaan naturalistisesti Budapestin alaluokan elämää. Asioiden värittämisessä häntä on verrattu Victor Hugoon ja Émile Zolaan, samoin kuin Alexandre Dumas vanhempaan ja Jules Verneen. 
Jokái on kertonut kirjoittamisestaan seuraavaa:
»“Kun kirjoitan jotakin romaania, koetan itse olla jokin henkilöistäni, elää niissä, olivatpa he sitten murhaajia, pettureita, nautiskelijoita tai kurjia”» 
Kirjailijan täyttäessä 50 vuotta suoritettiin keräys, joka tuotti 200 000 kruunua, jolla  Jokáin vanhuus saatiin taloudellisesti turvattua. Rosa Laborfalvin kuoltua vuonna 1886 hän asui yksin, mutta 1890-luvun lopulla hän tutustui näyttelijä Bella Nagyyn, jonka kanssa avioitui vuonna 1899. Tapausta pidettiin sensaationa.. Jókai kuoli vuonna 1904, ja hänet haudattiin Budapestiin Kerepešskomin hautausmaalle.