google/wiki40b huggingface dataset:
Palojärvi (Kangasala)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,1 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee Lihasulan kylän pohjoispuolella kallioisella metsäalueella. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Länsirantaan tulee pieni peltotilkku ja sen koillispuolella on ollut viljelyssä nykyinen niitty. Järvellä on kahdeksan vapaa-ajan asuntoa sekä yksi tila. Niille tulee tiet Lihasulan ja Säynäjärven yhdistävältä tieltä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Vesijärven valuma-alueella (35.73), jonka Vesijärven lähialueeseen se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 107,5 metriä mpy. Siihen on johdettu järveltä alkava Heramaanoja ja vastarantaan laskeva lyhyt metsäoja. Järven laskuoja lähtee etelärannasta. Laskuoja laskee 400 metrin päähän Vähäjärveen. Laskuojalle tulee pudotusta 13,4 metriä.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa on järveen piirretty laskuoja Heramaanjärvestä. Palojärvi on kartassa nimetön ja autio järvi, jonka luoteispuolelta on raivattu niittymaata.
Vuoden 1954 peruskartassa on järven ympärillä kolme peltoaluetta, jotka kuuluivat todennäköisesti kahdelle maatilalle.  Vuoden 1975 kartassa on asuintaloja kolme lisää, mutta ne ovat nykyään vapaa-ajan asuntoja.
Christian August Crusius

Christian August Crusius (10. tammikuuta 1715 Leuna, Saksi – 18. lokakuuta 1775) oli saksalainen filosofi ja teologi. Crusius opiskeli Leipzigin yliopistossa, ja hänestä tuli yliopiston teologian professori vuonna 1750 ja rehtori vuonna 1773.
Crusius kritisoi Gottfried Leibnizin ja Christian Wolffin filosofioita uskonnollisen puhdasoppisuuden näkökulmasta. Hänen mukaansa mikä tahansa deterministinen järjestelmä johtaa moraalin rappeutumiseen. Crusius itse korosti tahdon vapautta. Wolffia vastaan suunnattu kritiikki vaikutti Immanuel Kantiin tämän järjestelmän ollessa muotoutumassa, ja Kant mainitsee hänen eettiset oppinsa Käytännöllisen järjen kritiikissään.
Myöhemmän elämänsä Crusius omisti teologialle. Hän johti yliopistossa ”crusiaaneiksi” kutsuttua puoluetta ”ernestiaaneja” eli Johann August Ernestin kannattajia vastaan. Nämä kaksi professoria olivat omaksuneet vastakkaiset eksegeettiset menetelmät. Ernesti halusi tutkia Raamattua samalla tavalla kuin muitakin antiikin aikaisia tekstejä, kun taas Crusius halusi pitäytyä tulkinnassa kirkollisessa perinteessä. Crusiuksen näkemykset ovat vaikuttaneet muun muassa E. W. Hengstenbergiin ja Franz Delitzschiin.
Tyrvään käsi- ja taideteollisuusoppilaitos

Tyrvään käsi- ja taideteollisuusoppilaitos eli TKTO on vuonna 1898 Tyrvään kotiteollisuuskoulun nimellä perustettu oppilaitos joka toimii Sastamalan kaupungissa Vammaskosken sillan läheisyydessä. Oppilaitos on vuodesta 2009 ollut osa SASKY koulutuskuntayhtymää ja yksi kolmesta Sastamalan oppilaitoksesta.

Muuta

Aktiivinen osuuskunta- ja NY-yritystoiminta valmentavat opiskelijoita työelämään.
Tyrvään käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksella ja Vammalan ammattikoululla on yhteinen opiskelijaruokala ja opiskelijoiden asuntola.
SlowHill

Historia

SlowHill on julkaissut kolme albumia kaikki eri levymerkeillä.
Esikoisalbumi Finndisc oli Suomen ensimmäinen legendaarisen Blue Note Recordsin julkaisema electronica -albumi. Albumin ydinajatuksena oli kaivaa esiin ja samplata jazzklassikoita EMI Finlandin arkistoista.
Albumilla samplataan tunnettuja jazzartisteja kuten Heikki Sarmanto, Teuvo Suojärvi, Mike Koskinen, Carita Holmström ja Pekka Pohjola. Pohjolan samplea, joka kuuluu SlowHillin kappaleessa Valo käytti myös DJ Shadow omassa kappaleessaan Midnight in a Perfect World.
Finndisc julkaistiin myöhemmin Blue Noten kautta myös Iso-Britanniassa, Japanissa, Saksassa, Sveitsissä, Italiassa ja Alankomaissa.
Yhtyeen toisen albumin Fennikan julkaisi Plastinka Records vuonna 2005 ja sillä on mukana Pablo Nerudan runoon sävelletty kappale  ja sample Rajattoman kappaleesta Butterfly.
Kolmannen albumin, nimeltään Muzak julkaisi kesäkuussa 2010 Universal Music Finland. Albumilla vierailevat muiden muassa viulusti Pekka Kuusisto soittamassa sähkökitaraa, perkussionisti Teho Majamäki ja vokalisti Siiri Nordin. Muzakilla kuullaan myös SlowHillin ensimmäinen cover Rauno Lehtisen jazzklassikosta Toiset meistä.
Leopardimies

Juoni

New Mexicon pikkukaupungissa tapahtuu sarja murhia. Syylliseksi epäillään mustaa pantteria. Manning ja Clo-Clo eivät kuitenkaan ole vakuuttuneita siitä vaan uskovat murhaajan olevan ihminen.

Tuotanto

Leopardimies perustuu Cornell Woolrichin romaaniin Black Alibi (1942). RKO:n johtaja Cahrles Koerner muutti nimeksi Leopardimies, koska hän toivoi elokuvan siten hyötyvän Kissaihmisten menestyksestä. Käsikirjoittajat joutuivat muokkaamaan romaania paljon, jotta se olisi mennyt sensuurin läpi (romaanissa yksi päähenkilöistä oli prostituoitu ja murhaajana oli poliisi) ja pysyisi budjetissaan (maksimi oli 150 000 dollaria).
Aku Ankka Jumbo

Aku Ankka Jumbo on Sanoma Media Finlandin (aiemmin Helsinki Median) vuosina 1999–2016 julkaisema sarjakuvakirjasarja. Se sisältää enimmäkseen Aku Ankka -lehdissä ja aikaisemmissa sarjakuva-albumeissa julkaistuja sarjoja.  Kirjojen koko on suurempi kuin Aku Ankan taskukirjojen ja sivumäärä on 416 sivua. 
Kirjoissa on esiintynyt muissa julkaisuissa harvoin nähtyjä sarjakuvasarjoja, kuten Basil Hiiri ja Ankronikka.
Jukka Kemppinen

Nuoruus

Kemppinen on karjalaista sukua, joka oli lähtöisin Rautjärven Ilmeeltä. Hänen vanhempansa ovat laamanni Kullervo Kemppinen ja libristi Laila Kemppinen, o.s. Nurmi.
Vuonna 1951 Kemppinen aloitti kansakoulun Kauhavalla. Hänen luokkatovereihinsa kuului muun muassa Antti Tuuri.

Ura

Vuosina 1964–1968 Kemppinen työskenteli Otavan kustannustoimittajana ja Mainos-TV:n elokuvatoimittajana. Kemppinen valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1967 Helsingin yliopistosta. Vuosina 1968–1972 hän toimi asianajajana ja 1973–1975 Otavan lainopillisena avustajana. Vuosina 1975–1991 hän oli korkeimman oikeuden esittelijä ja 1991–1999 Helsingin hovioikeuden hovioikeudenneuvoksena. Vuosina 1999–2001 hän oli Teknillisen korkeakoulun professori. Kemppinen on ollut jäsenenä tekijänoikeuslakikomiteassa, asunto-osakeyhtiölakikomiteassa ja tuomioistuinlaitoksen kehittämiskomiteassa 2001–2003. Hän on ollut vieraileva tutkija ja professori Kalifornian yliopisto, Berkeleyssä.
Kemppinen väitteli filosofian tohtoriksi kulttuurihistorian alalta Turun yliopistosta 1992. Kemppisen työtä ohjasi muun muassa Aulis Aarnio. Hän on kulttuurihistorian dosentti Turun yliopistossa. 
Digitoituvat sisällöt ja tekijänoikeudet ovat Jukka Kemppisen erityisaluetta. Toiminnastaan hän on saanut julkisia palkintoja, viimeksi TeliaSoneran palkinnon tietotekniikan  alusrakenteen kehittämisestä. Vuodesta 2000 hän on ollut ohjaamassa väitöskirjatöitä, joissa tekninen osaaminen kytkeytyy oikeudellisiin ongelmiin. Hänen tohtorioppilaitaan ovat olleet muun muassa Raimo Siltala, Mikko Välimäki ja Herkko Hietanen. Kemppinen jäi eläkkeelle professorin virasta vuonna 2008, mutta jatkaa tutkimuksen taustavaikuttajana HIITissä.

Muu toiminta ja yksityiselämä

Valokuva, elokuva ja sarjakuva ovat Kemppistä lähellä. Hän on ollut mukana käsikirjoittamassa elokuvia Mommilan veriteot 1917 (1973) ja Lumikuningatar (1986). Hän on kristillisen Askel-lehden kolumnisti. Aikaisemmin hän on kirjoittanut kolumneja Helsingin Sanomiin. Kemppisen veljekset ovat kirjoittaneet yhdessä Puukot-teoksen, jonka kuvituksesta vastasi Mikko Kemppinen. Seppo Kemppinen puolestaan on jatkanut asianajotoimisto Borenius & Kemppisen osakkaana perheen isän, Kullervo Kemppisen jälkeen.
Kemppinen on kääntänyt muun muassa Catulluksen ja Guillaume Apollinairen runoja, George Orwellin esseitä, Saul Bellowin, Kurt Vonnegutin ja Isaac Bashevis Singerin romaaneja sekä kuusi Hergén Tintti-albumia. Suomen sarjakuvaseura myönsi Kemppiselle  sarjakuvaneuvoksen arvonimen ansioistaan sarjakuvan eteen tehdystä työstä Suomessa vuonna 1981. 
Kemppinen on ollut vuosina 1966–1994 aviossa kustannustoimittaja Marja Kemppisen (1942–1994) kanssa ja elokuvaohjaaja Päivi Hartzellin kanssa vuodesta 1996. Ensimmäisen vaimonsa kanssa hänellä on kolme lasta. Vaimonsa kuolemasta ja leskeksi joutumisestaan Kemppinen on kirjoittanut kirjan Elämän varjo.
Filippiinienmeri

Filippiinienmeri on Tyynenmeren länsireunalla sijaitseva reunameri. Se rajoittuu lännessä Taiwaniin ja Filippiineihin, pohjoisessa Japaniin, idässä Mariaanien saariryhmään ja etelässä Palaun tasavaltaan. Alueella käytiin toisen maailmansodan aikana liittoutuneiden ja Keisarillisen Japanin laivaston välinen Filippiinienmeren taistelu kesäkuussa 1944.

Maantiede ja luonnonolot

Filippiinienmeren pinta-ala on noin 1 040 000 neliökilometriä, keskisyvyys 4 108 metriä ja syvin kohta Filippiinien haudassa 10 057 metriä. Merenpohja on moni-ilmeinen suurine korkeuseroineen ja alueella on maankuoren aktiivisuutta ja vulkaanista toimintaa, koska mannerlaatoista Filippiinienmeren laatta, Indo-Australian laatta ja Euraasian laatta vuorovaikuttavat toisiinsa sekä muodostavat törmäyksissä uutta maaperää. Filippiinienmeren itäreunalla sijaitseva Mariaanien hauta on merkittävin Pohjois-Tyynenmeren lounaisosan merenpohjan muodostuma. Hautavajoama on noin 2 500 kilometriä pitkä ja keskinmäärin 70 kilometriä leveä, Guamin saaren kohdalla 340 kilometriä leveä. Samassa paikassa on myös maapallon syvin tunnettu paikka, 11 034 metriä merenpinnan alapuolella sijaitseva Challengerin syvänne.
Päiväntasaajavirta on vallitseva merivirta Filippiinienmerellä. Se kulkee idästä Filippiinien rannikolle. Filippiinienmeren koillisosasta saa alkunsa merivirta Kurosivo, joka virtaa edelleen pohjoiseen Japaniin ja Itä-Kiinan merelle. Vallitseva ilmasto on trooppisen merellinen, jossa sateisen lämmin lounainen monsuuni on vallitseva kesäkuulta lokakuulle, kylmän kuiva luoteinen monsuuni marraskuulta maaliskuulle ja maaliskuulta toukokuuhun lämmin sekä kuiva kausi.
Filippiinienmeren ekosysteemi on monimuotoinen ja eliölajisto runsaslukuinen. Rannikkovesissä tavataan noin 500 korallilajia ja 20 prosenttia tunnetuista äyriäislajeista on löydetty Filippiinienmereltä. Alueella esiintyviä lajeja ovat muun muassa merikilpikonnat, hait, mureenat, tursaat, merikäärmeet sekä lukuisat kalalajit kuten tonnikalat. Merialue on muun muassa japaninankeriaan, tonnikalojen ja valaiden lisääntymisaluetta.
Hallitsematon metsäkato valuma-alueilla ja siitä johtuva maaperän eroosio, kuten myös vesien saastuminen ja ilman saastuminen aiheuttavat alueella ympäristöongelmia. Lisääntyvä vesien saastuminen aiheuttaa merkittävää haittaa rannikon mangrovemetsissä, jotka ovat kalojen tärkeitä kutualueita.
Dame N’Doye

Seurajoukkueura

N’Doye aloitti ammattilaisuransa kotimaansa ASC Jeanne d'Arcista vuonna 2003. Hän pelasi joukkueessa kolme kautta, jonka jälkeen hän siirtyi Al-Saddin kautta Académica Coimbraan.
Hyvin sujuneen kauden jälkeen portugalilaisseurassa, N’Doye teki sopimuksen kreikkalaisjätti Panathinaikosin kanssa. Hänestä maksettiin 800 000 siirtokorvaus.
12. tammikuuta 2009 hän siirtyi tanskalaisseura Kööpenhaminaan arviolta noin 2 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän teki joukkueen kanssa 4½-vuotisen sopimuksen.
Risuviilakala

Ulkonäkö ja koko

Risuviilakala kasvaa noin 31 cm pitkäksi. Sen litteä vartalo on höyhenmäisten ulokkeiden peitossa. Vartalon pohjaväri on ruskehtava, sinertävä tai violetinsävyinen, ja sitä kuvioivat mustat, ohuet vaakaviivat.

Alkuperä ja elinympäristö

Risuviilakala elää indopasifisella merialueella Indonesiasta ja Malesiasta Australiaan ja Japaniin. Sen tyypillistä elinympäristöä ovat koralliriutat. Sitä tavataan yleensä paljon levää kasvavilla alueilla, mutta joskus se näyttää kulkevan jopa 50 metrin syvyydessä.

Ravinto

Risuviilakala syö levää ja sen joukossa pieniä äyriäisiä.
Leipäpuu

Ulkonäkö ja koko

Leipäpuu kasvaa noin 30 m korkeaksi. Sen lehdet ovat suuret ja syvästi hammaslaitaiset, ja niitä käytetään usein koristeluun puun kasvualueilla. Ne ovat päältä kiiltävät, alta karvaiset. Kasvissa on valkeaa maitiaisnestettä, jota voidaan käyttää liimana. Hedelmä on raakana vihreä ja muuttuu kypsyessään päältä keltaiseksi. Sisältä se on kermanvärinen. Siemenet ovat soikeat, ruskearaitaiset.

Levinneisyys ja kasvupaikka

Puu on alkujaan kotoisin Malesiasta, Indonesiasta ja lähisaarilta. Se on levinnyt polynesialaisten mukana muillekin Tyynenmeren saarille Havaijia myöten. Eurooppalaiset, tarinan mukaan kapteeni James Cook, vei sen Keski- ja Etelä-Amerikkaan.
Leipäpuu pärjää vain trooppisessa ilmastossa, missä lämpötila ei koskaan laske alle neljän asteen. Sen kasvu loppuu jo lämpötilan laskiessa 15 asteen alapuolelle mutta myös silloin, jos on kuumempaa kuin 35 astetta.
Socata

SOCATA (lyhenne ranskankielisestä nimestä Société de Construction d'Avions de Tourisme et d'Affaires) eli EADS Socata on ranskalainen lentokonetehdas, joka sijaitsee Tarbesissa. Vuonna 1911 perustettu yhtiö oli alun perin Morane-Saulnier, mutta sen nimi muuttui vuonna 1965, kun Sud Aviation osti Moranen. Lopulta yhtiöstä tuli EADSin tytäryritys. Yhtiön toimitusjohtaja on Stéphane Mayer.
SOCATA valmistaa lentokoneiden osia seuraaville tehtaille: Airbus, Dassault, Embraer, Eurocopter ja Lockheed Martin. Sen oma lentokonemalli on SOCATA TBM 700.
Ketonukki

Ulkonäkö ja koko

Ketonukki on syysyksivuotinen vanakasvi. Sen lehdet kasvavat ruusukkeena maata vasten. Muutaman sentin pituiset lehdet ovat ruodittomia tai hyvin lyhytruotisia, kapeatyvisiä, kapean vastapuikeita ja karvaisia. Lehtiruusukkeen keskeltä nousee 3–20 cm, joskus jopa 40 cm korkeita, harvakarvaisia vanoja. Vanat ovat pystyjä tai loivasti kaarevia. Vanan päässä on melko tiivis kukinto. Kukan tukilehdet ovat 2–4 mm pitkät. Karvaiset kukkaperät ovat ainakin kolme kertaa tukilehtensä pituisia. Valkoinen teriö on noin puolen sentin mittainen. Ketonukki kukkii touko-kesäkuussa. Kasvi tuottaa runsaasti siemeniä.

Levinneisyys

Ketonukkia tavataan laajalla alueella Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa tundralta ja lauhkealta vyöhykkeeltä. Etelässä levinneisyysalue ulottuu kauemmas vuoristoissa. Euroopassa levinneisyys rajoittuu lännessä ja etelässä Saksaan, Alpeille ja Karpaateille, ja idässä levinneisyys ulottuu Baltiasta Venäjän kaukoitään ja Siperiaan. Pohjoismaissa lajia tavataan Suomessa, Norjassa ja Ruotsissa. Suomessa ketonukkia on tavattu yli 60 paikalta, lähinnä Ahvenanmaalta ja Manner-Suomen etelä- ja keskiosista. Ketonukki lienee saapunut Suomeen ihmisen mukana eri aikoina ja useista eri suunnista. Tämän vuoksi lajista tunnetaan satunnaisesiintymiä eri puolelta Suomea. Esimerkiksi Oulun Toppilan satama-alueella laji oli 1900-luvun alkupuoliskolla erittäin yleinen laivojen painolastin mukana saapunut tulokaslaji.
Ketonukki on Heinolan kaupungin nimikkokasvi, koska kaupungin alueella sijaitsevat Suomen laajimmat ketonukkikasvustot.

Elinympäristö

Ketonukki viihtyy lämpimillä, kuivilla ja avoimilla paikoilla. Tällaisia paikkoja ovat esimerkiksi harjujen ja mäkien etelärinteiden kedot sekä tien- ja radanvarret.
Sumburghin lentoasema

Historia

Ensimmäisen ruohokiitotien alueelle raivasi kapteeni E. E. Fresson vuonna 1936. Kenttä avattiin 3. kesäkuuta samana vuonna. Ensimmäisen lennon Aberdeenista suoritti Fresson itse De Havilland D.H.89 Dragon Rapide -koneella. Fressonin ansiosta kiitotiet myös päällystettiin: hän sai laivaston vakuuttumaan siitä, että ympärivuotisessa käytössä oleva lentokenttä on välttämätön.
Katsastus

Laatu

Trafi testaa katsastustoimistoja mystery shopping -menetelmällä. Ylen MOT sai käsiinsä vuoden 2015 testitulokset. MOT:n toimittaja kuvaili katsastustoimistojen laatua "uskomattoman surkeaksi" ja arvioi vikojen löytymisen "sattumanvaraiseksi". Testatut katsastustoimistot saivat tulokseksi keskimäärin vain 2,7 pistettä 9:stä (30%). Hylättävä auto pääsi läpi katsastuksista 18 kertaa 38:sta (47%). Vuonna 2015 Trafi peri katsastuksista valvontamaksuina 7,3 miljoonaa euroa, mutta käytti testitoimintaan vain 100 000 euroa.
Álvaro de Bazán -luokka

Suunnittelu

Aluksille asennettiin Aegis-komento- ja taistelunjohtojärjestelmä, AN/SPY-1 tutkat ja niihin liitetyt SPG-62 Mk99 maalinosoitusjärjestelmät sekä 48-siiloinen Mk-41 VLS-järjestelmä, johon voi sijoittaa Standard SM-2 ja ESSM -ilmatorjuntaohjukset. Neljä kahden tonnin painoista AN/SPY-1 antennielementtiä muodostavat valvontajärjestelmän. Elementtien paino rajoittaa niiden sijoituskorkeuden, mikä taas tarkoittaa valvonta-alueen laajuutta. Toisena rajoittavana tekijänä on valittu taajuusalue 2 000 - 4 000 MHz E/F -taajuusalue. Tutkan valvontaetäisyydeksi ilmoitetaan noin 175 merimailia.
Ilmatorjuntajärjestelmän lisäksi aluksilla on keskilaivaan sijoitettuna kaksi neliohjuksista Boeing Harpoon merimaaliohjusten laukaisualustaa. Alusten etukannella VLS-järjestelmän etupuolella on yhdysvaltalainen yksiputkinen 127 millimetrin Mk 45 tykkitorni. VLS-järjestelmän siiloihin voidaan myös sijoittaa muita ohjuksia kuten Tomahawk-risteilyohjuksia. Sukellusveneidentorjuntaan aluksilla on helikopteri sekä runkoon sijoitettu Raytheonin DE1160 matalataajuuskaikuluotain, sukellusveneidentorjuntatorpedot sekä SQL-26 Nixie valemaalijärjestelmä. Elektronisen sodankäynnin järjestelminä aluksilla on Indran Aldebaran ja Regulus-järjestelmät.
Viestijärjestelmät mahdollistavat Link 11 ja 16 yhteydet ja tulevaisuudessa niiden viestikykyä on tarkoitus parantaa edelleen paremmin yhteensopiviksi muiden Natomaiden kanssa.
Alusten voimanlähteenä on CODOG-järjestelmä, johon kuuluu GE LM-2500 kaasuturbiinit ja lisenssivalmisteiset Caterpillarin dieselmoottorit.
Pohjoislampi (Pertunmaa)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 5,6 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Seppälänjoen valuma-alueeseen (14.175) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 126,1 metriä mpy.
Juliana Söderborg

Juliana Söderborg (o.s. Malmberg, 24. maaliskuuta 1745 Pori – 16. kesäkuuta 1799 Pori) oli suomalainen unissasaarnaaja, joka loi yhdessä Anna Rogelin ja Anna Lagerbladin kanssa hengellisen pohjan Liisa Erkintyttären alullepanemalle rukoilevaisten liikkeelle.

Perhe

Söderborg syntyi Porissa paikallisen kauppiaan Gustav Malmbergin ja Anna Matintyttären perheeseen. Hän avioitui vuonna 1778 ruotsalaissyntyisen aliupseerin Henrik Söderborgin kanssa ja myöhemmin pariskunnalle syntyi yksi poika.

Elämä

Juliana Söderborg alkoi 25-vuotiaan pitää kotonaan päivittäisiä rukoushetkiä, jotka pian keräsivät runsaasti myös ulkopuolista yleisöä. Hänen uskonnollisia kokemuksiaan jakoi Siikaisista Malmbergin perheen luokse asumaan muuttanut Anna Lagerblad, jonka innostus oli vielä Söderborgiakin voimakkaampaa. Malmbergin taloon muodostui seuratoiminnan keskus, jossa pidetyt saarnat keräsivät yleisöä myös Porin ulkopuolelta aina Tyrväätä, Loimaata ja Uuttakaupunkia myöden. Kuulijoita oli niin paljon, etteivät he mahtuneet enää sisälle, vaan osa joutui seisomaan kadulla. Viranomaiset antoivat herätyskokousten aluksi jatkua, mutta Porin kirkkoherra Mikael Lebell ja pormestari Lars Sacklén puuttuivat lopulta niihin vuonna 1774, kun kokousten katsottiin toimivan papistoa vastaan ja loukkaavan yleistä järjestystä. Pormestaria häiritsi erityisesti, että Söderborgin yöllisten saarnojen jälkeen työväki laiminlöi seuraavan päivän töitään. Lebell ja Sacklén eivät myöskään pitäneet siitä, että kokouksissa saarnasivat naiset, joiden esiintyminen seurakunnissa oli kielletty.
Söderborgin ja Lagerbladin esimerkkiä seurasivat pian myös useat muut lounaissuomalaiset naiset, kuten Sofia Rosnell, Maria Neckström ja Anna Lönbergh. Miessaarnaajista tunnetuin oli räätäli Iisak Lemberg. Muihin unissasaarnaajiin verrattuna Juliana Söderborg tunnettiin kuitenkin hillittynä ja hän nauttikin rukoilevaisten keskuudessa suurinta arvostusta. Söderborgin kerrottiin jopa saaneen pitää saarnaa kuningas Kustaa III:n teltan ulkopuolella tämän Suomen vierailun aikana. Hän liikkui ahkerasti myös sairaiden ja köyhien luona eri puolilla Satakuntaa. Söderborgin kuoltua vuonna 1799, hänen hautajaisiinsa saapui sankka surijoiden joukko.
TOTEM

Rakenne

TOTEM-koelaitteisto on 440 m pitkä, 5 m korkea ja 5 m leveä ja sen massa on 20 tonnia.

Ilmaisimet

Koelaitteiston ilmaisimet sijaitsevat lähellä hiukkastunnelia. Siihen kuuluu kolme Roman Pot (RP) -etuilmaisinta ja T1- sekä T2-teleskoopit.
Roman Pot -ilmaisin on saanut nimensä siitä, että laitetta käyttivät ensimmäistä kertaa roomalaiset italialaisfyysikot. Roman Potit havaitsevat hiukkasia, joiden siroamiskulma on pieni. LHC:ssä ne on sijoitettu suoraan hiukkasputkeen 147 m ja 220 m etäisyydellä hiukkasten törmäyspisteestä. Ne kykenevät havaitsemaan jäljittämään protonien liikeradan. Roman Pot -ilmaisimet koostuvat kahdesta yksiköstä, jotka on sijoitettu 4 metrin välimatkan päähän toisistaan. Yksittäinen yksikkö koostuu vaaka- ja pystysuuntaisesta potista.
T1- ja T2-teleskoopit sijaitsevat CMS:n luolassa 10,5 m ja 13,5 m päässä hiukkasten törmäyspisteestä. Ne havaitsevat protoni-protoni -törmäyksessä syntyneiden varattujen hiukkasten radat. T1-ilmaisimet koostuvat viidestä hiukkassuihkun radan suhteen pystysuuntaisesta tasomaisesta etuilmaisimesta. Sen sijaan T2-ilmaisin koostuu 20 puoliympyrämäisestä limittäisestä tasosta muodostaen 10 kokonaista ilmaisintasoa.
Sporten

Sporten oli Helsingissä vuosina 1881–1895 ilmestynyt ruotsinkielinen urheilulehti.
Alaotsikolla Tidning för manlig idrott ilmestynyt Sporten oli Suomen ensimmäinen urheilulehti. Ruotsinkieliselle sivistyneistölle tarkoitettu julkaisu keskittyi varsinkin metsästykseen, kalastukseen, purjehdukseen, voimisteluun ja hevosurheiluun. Tulosten ja suoritustapojen lisäksi Sporten esitteli kilpailuvälineitä sekä julkaisi kuvia ja ilmoituksia. Lehden toimittajina työskentelivät aluksi M. B. Mexmontan ja sittemmin Alexander Hintze, jota seurasi vuonna 1893 John Linsén. Levikki kohosi noin 800 kappaleeseen, mutta laski sitten nopeasti Linsénin vähennettyä metsästyksen ja purjehduksen osuutta. Aluksi kerran ja Linsénin aikana kahdesti kuukaudessa ilmestynyt lehti jouduttiin lopettamaan taloudellisista syistä keväällä 1895. Osasyynä sen vaikeuksiin oli ruotsalaisen Tidning för idrott -lehden leviäminen Suomeen.
Käpylän musiikkiopisto

Käpylän musiikkiopisto on Helsinkiin vuonna 1957 perustettu yksityinen musiikkioppilaitos, joka saa taloudellista tukea Suomen valtiolta ja Helsingin kaupungilta. Lakisääteistä valtionapua musiikkioppilaitos on saanut vuodesta 1980.
Käpylän musiikkiopistossa toimii lähes 50 instrumentti- tai laulumusiikin opettajaa, mm. Suzuki-menetelmään perehtyneitä opettajia. Peruslinjan lisäksi musiikkiopistossa toimii kansanmusiikkilinja, jonka toiminta on keskittynyt Karjalatalolle. Opiskelijoita musiikkiopistossa on yhteensä runsaat 700.
Käpylän musiikkiopistossa voi opiskella sooloinstrumentin lisäksi esimerkiksi vapaata säestystä, rytmiikkaa ja musiikin perusteita. Myös orkesteri- ja kamarimusiikki kuuluu valikoimaan.
Käpylän musiikkiopiston rehtorina toimii Tuuli Talvitie.

Historia

Käpylän musiikkiopisto on perustettu 19.5.1957. Sen perustaminen tapahtui käpyläläisen yhdistyksen, Käpylä-Seuran, toimesta tavoitteena tarjota nuorisolle hyvä harrastus, tuottaa muusikoita ja lisätä musiikin opiskelumahdollisuuksia Helsingissä. Opiston ensimmäinen johtaja oli Jorma Väänänen. Muita johtajia musiikkiopistossa vuosina 1957–1980 olivat Leo Holva, Gunvor Sandvik, Einojuhani Rautavaara, Heikki Suomalainen, Tapani Juvonen ja Rauno Myllylä.

Sijainti

Käpylän musiikkiopisto sijaitsee Helsingin Käpylässä osoitteessa Taivaskalliontie 3.