google/wiki40b huggingface dataset:
Ruhtinas Albert II:n ja Charlene Wittstockin häät

Pari

Albert II nousi Monacon ruhtinaaksi isänsä Rainier III:n kuoltua huhtikuussa 2005. Charlene Wittstock syntyi Rhodesiassa (nykyinen Zimbabwe), mutta muutti Etelä-Afrikkaan perheensä kanssa ollessaan 12-vuotias. Wittstock on edustanut Etelä-Afrikkaa uinnissa ja osallistunut Sydneyn kesäolympialaisiin 2000. Hän päätti uransa vuonna 2007. Ruhtinas Albert on myös urheilija, hän on kilpaillut rattikelkkailussa viisissä olympialaisissa. Pari näyttäytyi yhdessä ensimmäisen kerran vuonna 2006.
Ennen häitä huhuttiin, että Wittstock olisi perumassa häät ja palaamassa takaisin kotimaahansa Etelä-Afrikkaan. Sekä hovi että Wittstockin perhe kuitenkin kiistivät huhut jyrkästi. Ranskalainen viikkolehti L'Express uutisoi Wittstockin yrittäneen paeta Monacosta 28. kesäkuuta, kun Albertilla huhuttiin olevan kolmas avioton lapsi. Monacon poliisin väitettiin pysäyttäneen hänet Côte d'Azurin kansainvälisellä lentoasemalla ja takavarikoineen hänen passinsa. Hovilla väitettiin olleen "kovan työn takana" saada hänet jäämään. Hovi kutsuu tämänlaatuisia tarinoita kateellisten keksimiksi "ilkeiksi huhuiksi".

Suunnittelu

Morsiamen puvun suunnitteli italialainen muotisuunnittelija Giorgio Armani. Parin hääautona toimi erityisvalmisteinen Lexus.
Malcolm Bradbury

Sir Malcolm Stanley Bradbury (7. syyskuuta 1932 Sheffield – 27. marraskuuta 2000 Norwich) oli englantilainen kirjailija, kirjallisuudentutkija, televisiosarjojen käsikirjoittaja ja yliopiston opettaja.
Bradbury syntyi vuonna 1932 Sheffieldissä, josta perhe muutti Lontooseen vuonna 1935. Hän opiskeli kirjallisuutta ensin Leicesterin yliopistossa ja sitten Queen Mary Collegessa, jossa hän suoritti M.A. -loppututkinnon vuonna 1955. Vuosina 1955–1958 hän työskenteli vuoroin Manchesterin ja Indianan yliopistoissa Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Palattuaan takaisin kotimaahansa vuonna 1958 hänelle tehtiin sydänleikkaus. Sairaalassa hän viimeisteli ensimmäisen romaaninsa Eating People is Wrong, joka ilmestyi vuonna 1959. Sen alaotsikkona on ”komedia” ja huumori leimaa myöhempiäkin kaunokirjallisia teoksia.
Luovan kirjoittamisen ohella Bradbury oli vakavasti otettava kirjallisuudentutkija. Hänen tutkimuksensa käsittelivät varsinkin romaanilajia. Hänen tunnetumpia tieteellisiä teoksiaan ovat What is a Novel? (1969), The Novel Today (1977), The Modern American Novel (1983) ja The Modern British Novel (1993).
Fiktiivisissä teoksissaan hän usein parodioi yliopistomaailmaa ja kirjallisuudentutkimusta, kuten teoksessaan My strange quest for Mensonge, structuralism’s hidden hero (1987, suom. Mensonge strukturalismin salainen sankari, 1992). Bradbury laskee leikkiä Roland Barthesin tekijän kuolemasta:
”Barthes nimittäin väitti, että teokset eivät ole kenenkään tai ainakaan tekijöittensä kirjoittamia: kirjoittajat eivät näet kirjoita kirjoja, vaan jokin heidän ulkopuolellaan oleva kirjoittaa heitä. Me tietenkin tiedämme tämän kokemuksesta: usein kyseessä on vaimo, vanha täti, pankinjohtaja, kirjallinen agentti tai joku uusi kustantamossa työskentelevä tyttö, joka ei löydä koko kamasta päätä eikä häntää ja päättää kirjoittaa sen selvyyden vuoksi kokonaan uusiksi. Koska Barthes ei erityisemmin perusta tekijän käsitteestä, hän kuitenkin väittää vielä rohkeammin, että vastuussa oleva osapuoli ei ole kukaan henkilö. Kirjoja ei tosiasiassa kirjoita mikään muu kuin historia, kulttuuri tai tarkemmin sanoen kieli itse. Kieli on itse asiassa niin tehokas, että se tulee aamu toisensa jälkeen töihin, istuu koneen ääreen ja saa päivän pulkkaan jo ennen kuin keskimääräinen niin kutsuttu tekijä on päässyt edes suihkuun saati sitten pukeutunut ja nauttinut aamiaiseksi croissantiaan.”
Bradbury sekoitetaan usein David Lodgeen, joka myös on kirjoittanut yliopistomaailmaan sijoittuvia humoristisia romaaneja. Muistokirjoituksessaan Lodge sanoo jäävänsä kaipaamaan kirjallista kaksoisveljeään.
Bradbury lyötiin ritariksi vuonna 2000 kirjallisten ansioidensa takia. Monista hänen teoksistaan, kuten romaanista Ajan mies on tehty televisioversio. Bradbury on sovittanut myös televisiosarjoja, kuten Yorkshiren etsivät.
Jeremy (hahmo)

Rakkaussuhteet

Jeremy on ollut ihastunut Aelitaan siitä asti kun Aelita saatiin maan päälle. Tämä tapahtui jaksossa Koodi:maa.

Jeremyn paikka sarjassa

Jeremy on ainoa, joka osaa käyttää supertietokonetta Aelitan lisäksi, mutta voi materialisoida muut vain jos on dematerialisoitunut, mikä tapahtuu myöhemmissä jaksoissa. Hän on siis ainut, joka voi lähettää muut Lyokoon ja asettaa aikahypyn (myöhemmin paluu menneisyyteen). Hän on siis periaatteessa ryhmän toiseksi tärkein henkilö.
Jerzy Brzęczek

Maajoukkueura

Puolan jalkapallomaajoukkuetta Jerzy Brzęczek on edustanut 42 kertaa vuosina 2002 – 2009. Maaotteluissa hän on yltänyt neljästi maalintekoon, niin puolustaja kuin onkin. Hän oli maajoukkueen mukana Barcelonan olympialaisissa 2002 voittamassa hopeaa. Tällöin Espanja löi Puolan finaalissa maalein 3–2.

Ura seuroissa

Raków Częstochowa 1987–1988
Olimpia Poznań 1988–1992
Lech Poznań 1992–1993
 Górnik Zabrze 1993–1995
GKS Katowice 1995
FC Tirol Innsbruck 1995–1998
Linzer ASK 1998–1999
Maccabi Haifa 1999–2000
FC Tirol Innsbruck 2000–2002
SK Sturm Graz 2002–2003
FC Kärnten 2003–2004
FC Wacker Innsbruck 2004–2007
Górnik Zabrze 2007–2009
Polonia Bytom 2009

Muuta

Jerzy Brzęczek on Borussia Dortmundin oikean laitalinkin Kuba Błaszczykowskin eno ja innoittaja.
Tatu Pekkarinen

Taavetti ”Tatu” Pekkarinen (6. joulukuuta 1892 Kuopio – 4. heinäkuuta 1951 Helsinki) oli kuopiolainen laulusanoittaja, kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja. Pekkarinen tunnetaan ennen kaikkea iskelmä- ja kuplettisanoittajana, jonka tunnetuimpia sanoituksia ovat muun muassa ”Väliaikainen”, ”Kaunis Veera”, ”On lautalla pienoinen kahvila”, ”Nikkelimarkka”, ”Soita Humu-Pekka” ja ”Tää on vain maailmaa”. Pekkarinen lauloi omia kuplettilaulujaan myös levylle 1920-luvun lopulla.
Pekkarinen kirjoitti 1940-luvulla useita romaaneja (muun muassa Purnunpohjan kultajuhlat vuonna 1944 ja Maailman kasvot vuonna 1945) sekä elokuvakäsikirjoituksia, kuten Kaksi Vihtoria (1939), Kaunis Veera eli Ballaadi Saimaalta (1950) ja On lautalla pienoinen kahvila (1952). 
Pekkarinen käytti tuotannossaan myös salanimiä Ilmari Mäkitie, R. Kainulainen, Reino Raudus, Samu Kirjala ja Erkki Salama (Matti Jurvan kanssa).
Pekkarinen on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Kari Wuhrer

Kari Samantha Wuhrer, (s. 28. huhtikuuta 1967 Brookfield, Connecticut) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan myös nimillä Kari Salin ja Kari Salin-Wuhrer
Karin ensimmäinen rooli oli vuonna 1986 ilmestyneessä draamaelokuvassa Fire with Fire. Huolimatta pitkästä urastaan Wuhrer ei ole päässyt vielä päärooliin yhdessäkään suuren budjetin elokuvassa. Elokuvaroolien ohessa hänet on nähty vierailevana tähtenä TV-sarjoissa Beverly Hills, 90210, Nash Bridges, Sliders ja CSI: Crime Scene Investigation. Tämän lisäksi Kari Wuhrer on näytellyt scifi-sarjassa Sliders (1997) ja liittoutuneiden (Allied) Tanya-hahmoa Command & Conquer Red Alert 2 ja Yuri's Revenge -tietokonepeleissä.
Ahti Rytkönen

Ahti Aarno Rytkönen (23. maaliskuuta 1899 Ilmajoki – 21. heinäkuuta 1989 Hyvinkää) oli kielitieteilijä, professori h.c. Vanhemmat: Antti Juhani Rytkönen ja Olga o.s. Söderman.
Rytkönen syntyi Ilmajoella, mistä perhe muutti pian hänen syntymänsä jälkeen Lahteen ja sen jälkeen Helsinkiin. Hän valmistui ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta 1917. Hän opetti opiskelujensa ohessa viransijaisena kansakouluissa Iitin Sitikkalassa ja Rautalammin Saikarissa. Valmistuttuaan kansakoulunopettajaksi 1920 hän toimi opettajana Maaningan Tuovinlahdella vuoteen 1923 asti opiskellen samalla Helsingin yliopistossa. Vuonna 1924 hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon.
Rytkönen oli erityisen kiinnostunut kansatieteestä ja kielen piirteistä. Maaningalla opettaessaan hän kirjoitti innokkaasti muistiin paikallisilta koululaisilta kuulemiaan murreilmaisuja. Vuonna 1923 hän pääsi Suomen sanakirjasäätiön sanastajaksi eli aineiston kerääjäksi suomen kansankielen sanakirjaa varten. Rytkönen keräsikin ahkerasti sanoja erityisesti Pohjois-Savossa ja Kainuussa. Hän keräsi matkoillaan kokonaista 30 000 sanalippua ja 6000 kansanrunoa. Sanojenkeruumatkoillaan Rytkönen harrasti myös valokuvausta, ja tuloksena oli mittava valokuvakokoelma. Kuviin tallennetui kattava kirjo pohjoissavolaista elämäntapaa. Rytkönen laati keräämäästään aineistosta kolme pääteostaan Savupirttien kansaa (1931), Tuohitorven mailta (1933) ja Tuulastulilta ja karhumailta (1935).
Vuosina 1933-38 Rytkönen oli Nykysuomen sanakirjan aputoimittajana. Hän laati väitöskirjaa savolaismurteiden ilmaisuista, mutta se torjuttiin sen aikaisissa yliopistopiireissä. Suomen kielen tutkimus oli tuon ajan yliopistomaailmassa painottunut länsimurteisiin, ja itämurteiden kirjavaa ilmaisutapaa joko vieroksuttiin tai sitä ei tunnettu. Lisäksi 1930-luvun akateeminen ilmapiiri ei sallinut näkemyksiä jotka kyseenalaistivat tunnettujen kielitieteilijöiden teesejä. Rytkösen väitettiin keksineen murreilmaisuja itse ja häntä vaadittiin tekemään väitöskirjaansa perustavan laatuisia muutoksia joihin hän ei suostunut. Jyrkimpiin kriitikoihin kuului professori Erkki Itkonen.
Vuonna 1939 Rytkönen siirtyi pois Helsingistä saatuaan suomen kielen lehtorin paikan Jyväskylän kasvatusopillisessa korkeakoulussa. Jyväskylään oli savustettu Helsingistä eräs toinenkin "kerettiläinen" kielitieteilijä, Aarni Penttilä, jonka kanssa Rytkönen ystävystyi. Maaliskuussa 1940 oli jo selvinnyt että Rytkösen Helsingin yliopistolla tekemä väitöskirja Eräiden itämerensuomen tm-sanojen historiaa ei menisi läpi, ja niinpä hän hylkäsi ajatuksen väitöskirjasta ja päätti julkaista sen sellaisenaan. Rytkönen viihtyi hyvin Jyväskylässä, ja työskenteli lehtorina eläkkeelle jäämiseensä saakka vuoteen 1965. Vuonna 1964 Tasavallan Presidentti myönsi hänelle professorin arvon.
Hans Heyer

Hans Heyer (s. 16. maaliskuuta 1943 Mönchengladbach, Saksa) on entinen saksalainen F1-kuljettaja.

Alkuvaiheet

Heyer aloitti urheilu-uransa kartingissa vuonna 1959 voittaen vuosina 1962-63 Hollannin sarjan mestaruuden. Hän voitti Euroopan Touring Car -sarjan mestaruuden vuonna 1974 ja Deutsche Rennsport Meisterchaft -sarjan mestaruuden kahdesti vuosina 1975 ja 1976 Zakspeedilla.

Paluu pienempiin autosarjoihin

Heyer voitti DRM-mestaruuden uudestaan vuonna 1980 Lancialla. Hän joutui pahaan onnettomuuteen, kun Nürnbergin Norisring-kilpailussa hänen autonsa pyörähti pahasti. Heyer ei loukkaantunut mutta hänen lääkärinsä sanoi hänen olleen hermostunut. Heyer voitti Sebringin 12 tunnin kilpailun vuonna 1985.
Heyer kilpaili yhteensä 999 kilpailussa 30 vuoden ajan lopetettuaan kilpailemisen vuonna 1989. Kris Nissen kutsui hänet vuonna 2004 näytösajoon ADAC Volkswagen Polo -kilpailuun Norisringille, jossa ajoi 1000. kilpailunsa. Hänen poikansa Kenneth Heyer kilpailee nykyään GT3 -sarjassa.
MIELI Suomen Mielenterveys ry

MIELI Suomen Mielenterveys ry (ent. Suomen Mielenterveysseura) on suomalainen järjestö, jonka tehtävänä on edistää mielenterveyttä ja tarjota tukea kriisitilanteissa.
MIELI ry puolustaa ihmisen oikeutta henkiseen hyvinvointiin, tukee ja kehittää vapaaehtoista kansalaistoimintaa ja uusia mielenterveystyön sisältöjä sekä tarjoaa tukea ja apua elämän kriisitilanteisiin. Se lisää mielenterveystietoutta ja mielenterveyden asiantuntijuutta, kouluttaa työntekijöitä ja vapaaehtoisia sekä täydentää julkisia palveluita. 
MIELI Suomen Mielenterveys ry toimii yhteistyössä varsinkin valtion ja kuntien kanssa. Se toimii valtakunnallisissa ja kansainvälisissä mielenterveystehtävissä ja muun muassa tekee aloitteita ja selvityksiä. Sen toiminnan perustan muodostavat paikalliset mielenterveysseurat.
MIELI Suomen Mielenterveys ry ylläpitää muun toiminnan lisäksi valtakunnallista kriisipuhelinta sekä verkkokriisikeskusta. Se julkaisee muun muassa Mielenterveys- ja Perheterapia-lehtiä. 
MIELI ry:n toimintaa rahoittavat Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus, ministeriöt, kunnat ja seurakunnat.

Historia

Lääkärit perustivat järjestön vuonna 1897 nimellä Skyddsföreningen för Sinnessjuka – Turvayhdistys mielenvikaisia varten. Järjestön tehtävä oli avustaa mielisairaaloista kotiutettavia toipilaita ja välittää mielenterveystietoa. Vuonna 1919 seuran nimeksi muutettiin Stifelsen för Psykisk Hälsa – Sielunterveysseura. Toimintaa suunnattiin entistä vahvemmin valistustyöhön. Vuonna 1939 nimeksi muutettiin Hermo- ja mielitautien vastustamisyhdistys ja vuonna 1952 Suomen Mielenterveysseura. Vuonna 1992 seura muuttui liitoksi, ja ruotsinkieliseksi nimeksi muodostui Föreningen för Mental Hälsa i Finland. Vuonna 2019 Suomen Mielenterveysseuran nimeksi muutettiin MIELI Suomen Mielenterveys ry, lyhyemmin MIELI ry. Samalla englanninkieliseksi nimeksi muuttui MIELI Mental Health Finland ja ruotsinkieliseksi MIELI Psykisk Hälsa Finland rf.
SportAccord

General Association of International Sports Federations (GAISF) ( aikaisemmin SportAccord ) on vuonna 1967 perustettu urheilun kansainvälisten lajiliittojen kattojärjestö. Sen tehtävänä on tuoda tietoisuuteen ja edustaa eri lajien kattojärjestöjä muun muassa olympialiikkeen suuntaan. Liitto toimiikin yhteistyössä Kansainvälisen olympiakomitean kanssa.
Arthur Hiller

Arthur Hiller OC (22. marraskuuta 1923 Edmonton – 17. elokuuta 2016 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli kanadalainen elokuvaohjaaja.
Hiller valmistui Toronton yliopistosta ja aloitti show-uransa televisiossa 1950-luvulla. Hän alkoi menestyä elokuvien parissa jo Nuoruuden huuman ohjauksen jälkeen vuonna 1957. 1960-luvulta ovat muiden muassa sellaiset elokuvat kuin Valkoisten hevosten ihme (1963), Sodassa ja rakkaudessa (1964), Rakas varkaani (1966) ja Taistelu Tobrukista (1966).
Vuonna 1970 ilmestynyt Rakkaustarina on Hillerin uran suurimpia menestyksiä: hänet palkittiin ohjauksestaan Golden Globella ja hän oli ehdolla myös Oscar-palkinnon saajaksi. Hillerin 1970-luvun muuhun tuotantoon kuuluvat esimerkiksi Don Quijote – Mies La Manchasta (1972), W. C. Fields ja minä (1976), Hopeanuoli (1976), Yön siivet (1979) ja Älkää ampuko hammaslääkäriä (1979). Hän voitti elokuvallaan The Hospital (1971) Berliinin elokuvajuhlien Hopeisen karhun.
Hillerin myöhempiä elokuvia ovat muun muassa Toivoton tapaus (1984), Muisti hukassa (1990) ja Kimppakyyti (1996). Hän toimi vuosina 1989–1993 Directors Guild of American ja vuosina 1993–1997 Yhdysvaltain elokuva-akatemian puheenjohtajana. Hänet otettiin vuonna 2002 Canada’s Walk of Fameen, ja hänestä tehtiin vuonna 2006 Kanadan ritarikunnan Officer. Vuoden 2001 Jean Hersholtin humanitaarinen palkinto myönnettiin Hillerille.
Hiller oli 14. helmikuuta 1948 lähtien naimisissa Gwen Hillerin kanssa.
Sorvajärvi (Hämeenlinna, Oksjärvenkulma)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,2 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Pitkälänojan valuma-alueeseen (35.788) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 113,9 metriä mpy.
Hiphop-tanssi

Hiphop-tanssi (myös hip hop -tanssi) on tanssin laji. Se on saanut alkunsa Yhdysvaltain länsirannikolla 1960-luvun lopulla ja 1970-luvulla. 
Beatbox tuli tanssina yleiseen tietoisuuteen 70-luvun alkupuolella Soul Train TV-ohjelmassa The Cambellock Dancers / The Lockers -ryhmän esiintymisten myötä. 2000-luvulla locking ja roboting olivat vallitsevia tanssimuotoja. 70-luvun loppupuolella The Electric Bogaloo LOCKERS/The Electric Bogaloos–ryhmä toi yleiseen tietoisuuteen uudet hiphop-tanssit, jotka ovat popping ja boogalooing. Näiden tanssien taipalaeet ovat Lockingissa ja Robotingissa.
Myöhemmissä vaiheissa hiphop-tanssiin on yhdistynyt merkittävä määrä vanhoja ja myöhemmin syntyneitä tansseja kuten lindy hoppia, steppiä, afrikkalaista ja afroamerikkalaista tanssia, breakdancea, reggaeta, capoeiraa, housea, hypeä, New Jack Swingiä, jammingia ja discotanssia Rytmin vaihdokset ovat tyypillisiä hip hopille. Hip hop -tanssijoilla on oma tyylinsä, joka kehittyy harrastajille ajan myötä.
Nykyiset Hip hop -tanssit eivät ole suoranaisesti kytköksissä hip hop -kulttuuriin. 1970-luvulla silloisilla hiphop-tansseilla oli tiivis sidos Yhdysvaltain länsirannikon hip hop -kulttuuriin. Hip hop -kulttuurin tanssillinen elementti on breakdance, joka on syntynyt varsinaisia hiphop-tansseja myöhemmin Yhdysvaltain itärannikolla ja jonka elemenettäejä käytetään hiphop-tanssin osana.
Teneriffan lippu

Teneriffan lippu koostuu valkoisesta Andreaan rististä sinisellä pohjalla. Sininen väri edustaa merta ja valkoinen lumista Teide-tulivuorta talvella. Lippu otettiin virallisesti käyttöön Teneriffan lippuna vuonna 1989.
Lippu muistuttaa Skotlannin lippua. Ainoa ero niiden välillä on, että Teneriffan lipun taustan sininen väri on tummempi, väriltään laivastonsininen.
Dying Light

Pelaaminen

Pelissä ideana on selviytyä zombiepidemian riivaamassa avoimessa pelimaailmassa. Päiväsaikaan pelaajan tulee etsiä tarvikkeita, virittää ansoja sekä pelastaa satunnaisia selviytyjiä. Yön tullessa pelaaminen tulee vaarallisemmaksi, sillä zombeista tulee aggressiivisempia kuin päiväsaikaan. Pelissä on yli sata erilaista asetta käytettävänä ja lisää voi myös itse valmistaa. Peli tulee sisältämään verkkomoninpelin.
Pelissä on ”free-run” -mekaniikka, jossa pelaaja pystyy käyttämään esimerkiksi talojen kattoja ja seiniä kulkureittinään. Tämä auttaa epidemian riivaamassa maailmassa liikkumista huomattavasti. David Belle, parkourin ”isä”, auttoi Techlandia pelin liikkumisen suunnittelussa.

Juoni

Pelitapahtumat sijoittuvat Harranin kuvitteelliseen kaupunkiin joka on jäänyt zombiepidemian jalkoihin, minkä seurauksena se on eristetty muusta maailmasta.Useimmat Harranin asukkaat ovat muuttuneet zombinpureman välityksellä epäkuolleiksi, ihmislihaa himoitseviksi olennoiksi, joita on monia erilaisia variaatioita. Kyle Crane, GRE:n (Global Relief Effort) agentti, lähetetään alueelle etsimään tärkeää kansiota.

Vastaanotto

Peli on saanut Gamereactorin arvostelussa arvosanan 8/10.
Ҕ

Ääntäminen

Ҕ on abhaasissa aakkosten viides kirjain, ja sillä merkitään soinnillista velaarista frikatiivia [ɣ]. Jakuutissa ҕ on aakkosten kuudes kirjain, ja sillä merkitään sekä soinnillista velaarista frikatiivia [ɣ] että soinnillista uvulaarista frikatiivia [ʁ].
Peräaukon kohottajalihas

Peräaukon kohottajalihas (musculus levator ani) on lantionpohjassa sijaitseva lihas, joka kannattelee lantioelimiä ja auttaa pidättelyssä.
Aleksandr Žulin

Ura

Žulin aloitti uransa Maja Usovan parina vuonna 1980, ja pari sai ensimmäisen ison saavutuksensa universiadeissa 1985, joissa he voittivat kultaa. He menivät seuraavana vuonna naimisiin, ja nappasivat hopeaa vuoden 1987 universiadeista. Žulin ja Usova voittivat vuonna 1989 jäätanssissa hopeaa sekä MM- että EM-kilpailuissa, ja jatkoivat mitalisateessa seuraavinakin vuosina; vuoteen 1992 mennessä he olivat voittaneet kisoista yhteensä kahdeksan mitalia, joista viisi hopeisia ja kolme pronssisia.
Žulin voitti Neuvostoliiton-mestaruuden yhden kerran, vuonna 1991. Albertvillen olympialaisissa 1992 hän voitti jäätanssista pronssia Usovan kanssa, ja vuonna 1993 pari voitti kultaa sekä MM- että EM-kisoista. Žulin sai toisen olympiamitalinsa Lillehammerissa 1994, jolloin hän oli hopealla jäätanssissa. Samana vuonna hän myös voitti pronssia Kööpenhaminassa pidetyistä EM-kisoista. Žulin ja Usova ryhtyivät ammattilaisiksi vuonna 1994 ja luistelivat yhdessä vuoteen 1998 asti, kunnes Žulin vaihtoi parikseen Oksana Grištšukin. Lopulta Žulin otti avioeron Usovasta.
Žulin oli seurustellut Tatjana Navkan kanssa jo pitkään ennen kuin he menivät naimisiin vuonna 2000. Saman vuoden toukokuussa parille syntyi lapsi nimeltä Saša. Žulin on valmentanut Navkaa ja Roman Kostomarovia, jotka voittivat yhdessä olympiakultaa Torinon kisoissa 2006.
Kiliks

Kiliks (muinaiskreikaksi Κίλιξ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Agenorin ja Telefassan poika ja Kadmoksen, Foiniksin ja Europen veli. Toisen version mukaan Europe olisikin ollut Foiniksin tytär.
Zeuksen rakastuttua Europeen ja vietyä tämän mukanaan Kreetaan valkoisen härän hahmossa, tämän isä lähetti veljekset etsimään Europea kehottaen heitä olemaan palaamatta, kunnes he löytäisivät sisarensa. Kun etsintä ei tuottanut tulosta, nämä päättivät olla palaamatta kotiinsa. Kiliks asettui asumaan Vähään-Aasiaan, ja maata kutsuttiin hänen mukaansa Kilikiaksi.
Jean-Claude Malgoire

Jean-Claude Malgoire (25. marraskuuta 1940 Avignon Ranska – 14. huhtikuuta 2018) oli ranskalainen oboensoittaja, musikologi sekä orkesterinjohtaja.

Elämäkerta

Jean-Claude Malgoire aloitti musiikin opinnot oman kotikaupunkinsa, Avignonin, musiikkiopistossa ja jatkoi niitä sittemmin Pariisin konservatoriossa. Konservatoriossa hän ansioitui ensimmäisen palkinnon arvoisesti sekä oboen soitossa että kamarimusiikissa. Näin hän pääsi aloittamaan loistavan solistisen uransa instrumentalistina. Jopa hänen tyttärensä Florence Malgioire seuraa perhetraditiota barokkiviulistina.
Vuonna 1966 hän joidenkin ystäviensä kanssa perusti yhtyeen nimeltä "La Grande Écurie et la Chambre du Roy". Tämä oli ensimmäisiä yhtyeitä, jotka erikoistuivat barokkimusiikin soittamiseen ja käyttivät siihen aikakauden soittimia.
Hän voitti vuonna 1968 ensimmäisen palkinnon Concours international de Genève -kilpailussa. Vuonna 1972 hänestä tuli solisti "Ensemble 2e2m" yhtyeeseen. Hänet nimitetään myös englannintorven solistiksi Orchestre de Parisiin. 
Tämän lisäksi hänen toimeliaisuutensa suuntautui myös La Grande Écurie et La Chambre du Roy -orkesterin johtamiseen. Hän on soittanut myös suurten orkestereiden solistina ja eritoten Seiji Ozawan ja Herbert von Karajanin toimiessa kapellimestareina.
Vuoden 1975 jälkeen hän on äänittänyt lukuisia oopperoita, joista jotkut ovat olleen maailman ensimmäisiä äänityksiä, tällaisia ovat Georg Friedrich Händelin Rinaldo, Jean-Baptiste Lullyn Alcaste jne. Vuonna 1992 hänet palkittiin Antonio Vivaldin teoksesta Montezuma Victoire de la musique-palkinnolla.
Chocobo

Chocobo on Final Fantasy -pelisarjassa esiintyvä kuvitteellinen strutsia muistuttava iso, useimmiten keltainen lintu. Se on Final Fantasy -sarjan maskotti yhdessä moogle-olentojen kanssa.

Yleistä

Alun perin Kōichi Ishiin suunnittelemat chocobot ovat kananpoikien ja strutsien risteytystä muistuttavia lintuja. Chocobot tekivät ensiesiintymisensä Final Fantasy II:ssa vaaleanpunaisina, jonka jälkeen ne jäivätkin pelisarjan yhdeksi tunnuselementiksi. Perinteisin chocobon väri on keltainen, mutta chocoboja esiintyy monessa eri värissä. Joissain tapauksissa chocobon väri osoittaa sen kyvyt: esimerkiksi Final Fantasy VII:ssä ja Final Fantasy IX:ssä punainen chocobo voi liikkua vuorien ylitse, sininen voi liikkua veden päällä, ja kultainen pystyy liikkumaan lähes missä tahansa. Chocobot eivät yleensä lennä, mutta Final Fantasy IX:n kultainen chocobo pystyy tähän. Normaalien chocobojen lisäksi joissain pelisarjan osissa esiintyy myös Fat Chocobo, humoristisen ylipainoinen versio linnusta.
Square on tuottanut myös yksinomaan chocobo-aiheisia pelejä, kuten Chocobo Racing. Final Fantasy -peleissä linnut korvaavat ratsuhevosen asemaa nopeuttaen kulkemista, minkä lisäksi chocobolla ratsastava pelaaja välttyy vihollisten hyökkäyksiltä. Useissa pelisarjan osissa linnuille löytyy myös muita käyttötarkoituksia. Chocobojen tärkeys vaihtelee eri peleissä; joissain peleissä pelaaja ei voi päästä käsiksi joihinkin pelin parhaimpiin esineisiin pelaamatta chocobo-minipelejä. Chocobojen rooli pelin kulussa on luultavasti suurimmillaan pelisarjan seitsemännessä ja yhdeksännessä osassa.
Final Fantasyn ohella chocobot ovat esiintyneet muutamissa Seiken densetsu -sarjan peleissä. Chocoboihin viittaavia yksityiskohtia on ollut muissakin Squaren peleissä, kuten Kingdom Heartsissa ja Parasite Evessa.
Kaarinanpolku

Kaarinanpolku on 60 kilometrin pituinen vaellusreitti Kangasalla. Polku kuuluu Pirkanmaan ulkoilureittiverkostoon Pirkan Taipaleeseen. Polku on avattu vuonna 2001.
Pohjoinen lähtöpiste sijaitsee Säynäjärventiellä Lihasulassa.
Reitin varrella on laavuja, joista Katajajärven laavua ylläpitää Kangasalan Latu. Vaellusreitillä on yhteys Lempäälän Birgitan polulle.