google/wiki40b huggingface dataset:
Al Foster

Al Foster (s. 18. tammikuuta 1944 Richmond, Virginia) on yhdysvaltalainen jazzrumpali. Hän varttui New Yorkissa ja opiskeli rumpujen soittoa itsenäisesti. Hän soitti teini-ikäisenä Blue Mitchellin albumilla The Thing to Do nimellä Aloysius Foster. Myöhemmin hän esiintyi ja levytti pitkään Miles Davisin kanssa.
Davisin kanssa 1980-luvulle saakka tehdyn yhteistyön jälkeen Foster on työskennellyt Cannonball Adderleyn, Sonny Rollinsin, Charlie Hadenin, Thelonious Monkin, Freddie Hubbardin, Dave Liebmanin, Herbie Hancockin ja Joe Hendersonin kanssa. Hän on myös johtanut omia kokoonpanoja.
Roger ja minä

Roger ja minä (Roger & Me) on Michael Mooren ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1989. Moore tuli Yhdysvalloissa tunnetuksi Roger ja minä -elokuvalla, joka kuvasi mitä Michiganin Flint-kaupungissa tapahtui, kun General Motors sulki tehtaansa ja avasi uuden Meksikossa, jossa palkat olivat pienemmät. Nimi Roger viittaa Roger B. Smithiin, entiseen General Motorsin toimitusjohtajaan ja johtokunnan puheenjohtajaan.
Roger ja minä valittiin vuonna 2013 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Kirgiisit

Asuinalue

Suurin osa kirgiiseistä asuu Kirgisiassa, missä he muodostavat noin 70 prosenttia väestöstä (3 576 000). Lisäksi merkittäviä kirgiisivähemmistöjä on esimerkiksi Uzbekistanissa (225 000), Kiinassa (144 000), Tadžikistanissa (81 000), Venäjällä (32 000), Kazakstanissa (11 000) ja Ukrainassa (3 000).
Ferenc Deák

Ferenc Deák (17. lokakuuta 1803 Söjtör – 28. tai 29. tammikuuta 1876 Budapest) oli unkarilainen valtiomies, joka neuvotteli Itävalta-Unkarin kaksoismonarkian ja Unkarin itsehallinnon pohjana olleen vuoden 1867 kompromissin. Hänet tunnettiin lempinimellä ”Unkarin viisas mies” (a haza bölcse).
Deák oli varakkaan maanomistajan poika. Suoritettuaan lainopillisen tutkinnon hän toimi virkamiehenä kotiseudullaan Zalassa. Hänet valittiin Zalan edustajana Pressburgissa kokoontuneille Unkarin valtiopäiville ensi kertaa vuonna 1833 veljensä tilalle. Vuosien 1839 ja 1841 valtiopäivien myötä Deák kohosi yhdeksi uudistusmielisten johtohahmoista ja vuonna 1847 hän laati ”kansallisen opposition” ehdotuksen valtiopäivien uudistamisesta. Unkarin valtiollisen aseman vahvistamisen ohella hän kannatti talonpoikien olojen parantamista ja näyttääkseen esimerkkiä toteutti uudistuksia omilla maillaan. Kun Itävalta salli maaliskuussa 1848 oman hallituksen perustamisen Unkarille, Deákista tuli oikeusministeri Lajos Batthyányn hallitukseen. Ministerinä hän suurelta osin laati uudistuksia toteuttaneet niin sanotut huhtikuun lait. Deákin ministeriys päättyi Batthyányn erotessa saman vuoden syyskuussa. Hän ei osallistunut Unkarin kapinaan, mutta vetäytyi sen kukistumisen jälkeen muutamaksi vuodeksi politiikasta, sillä ei halunnut tunnustaa laittomana pitämäänsä uutta hallintoa.
Vuonna 1854 Deák myi maaomaisuutensa ja asettui asumaan Pestiin. Hänestä tuli jälleen maltillisia keinoja ja passiivista vastarintaa kannattaneen kansallisen liikkeen johtohahmo. Unkarin valtiopäivät kutsuttiin uudelleen koolle vuonna 1861, mutta ne hajotettiin jo saman vuoden syyskuussa, koska edustajat olivat Deákin ja Gyula Andrássyn johdolla esittäneet keisarille adressin, jossa vaadittiin vuoden 1848 huhtikuun lakien tunnustamista. Valtakunnan ongelmien kasaantuessa keisari Frans Joosef I kuitenkin taipui vähitellen kannattamaan sovintoa unkarilaisten kanssa. Valtiopäivät kutsuttiin jälleen koolle vuonna 1865 sen jälkeen kun Deák oli keisarille osoitetussa avoimessa kirjeessä vakuuttanut Unkarin pysyvän rauhallisena, jos sen historialliset oikeudet tunnustettaisiin. Itävallalle tappiollisen vuoden 1866 sodan jälkeen Déak asettui vastustamaan Unkarin radikaalien nationalistien vaatimuksia tilanteen hyödyntämisestä valtakunnan hajottamiseksi, ja hän sai Unkarin valtiopäivien enemmistön tukemaan ehdottamaansa maltillisempaa ratkaisua, tasapuolisen sopimuksen neuvottelua Itävallan johdon kanssa. Deák toimi sekä julkisesti että yksityisesti Unkarin tosiasiallisena edustajana valmisteluissa ja neuvotteluissa, jotka johtivat vuonna 1867 Ausgleichin eli Itävalta-Unkarin kompromissin solmimiseen. Hän auttoi myös sopimuksen lopullisessa läpiviemisessä Unkarin valtiopäivillä. Deákin kannattajat muodostivat tässä vaiheessa niin sanotun Deák-puolueen. Deák itse vetäytyi pian julkisesta elämästä heikkenevän terveytensä vuoksi.
Riitta Lassila

Riitta Pirkko Tuulikki Lassila (s. 1957 Kuusjärvi) on suomalainen lääkäri. Hän on Helsingin yliopiston hyytymissairauksien osa-aikainen, määräaikainen professori 2013–2018. Hänet on valittu Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi 2016.
Lassila valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1983 ja työskenteli tutkijana Wihurin tutkimuslaitoksessa Helsingissä 1985–1987 ja Mount Sinain sairaalassa New Yorkissa 1987–1989. Hän väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1989 väitöskirjalla, jossa hän käsitteli veren hyytymistä ja perifeeristä valtimosairautta.
Tefillin

Tefillin tai tefilim (hepr. ‏תפילין‎) ovat nahasta tehtyjä koteloita, joiden sisältämiin pergamentteihin on kirjoitettu Tooran jakeita. Tefillinejä käytetään aamurukouksissa, ja uskovat juutalaiset laittavat ne ylleen päivittäin sapattia ja juhlapyhiä lukuun ottamatta. Tefillinejä on kaksi: toinen sidotaan käsivarteen, toinen otsalle hiusrajan yläpuolelle.
Otsalle laitettava kotelo on neliosainen ja jokainen osa sisältää käärön. Käteen sidottava kotelo on yksiosainen sisältäen neljä kääröä yhdessä lokerossa. Kääröissä on nämä Tooran jakeet: Shema (5.Moos.6:4-9), Ve'haya (5.Moos.11:13-21), Kadesh (2.Moos.13:1-10) ja Ve'haya (2.Moos.13:11-16).
Tefillinien käyttö perustuu Tooran käskyyn Ja sido ne merkiksi käteesi, ja ne olkoot muistolauseena sinun otsallasi (5.Moos.6:8) ja tämän vuoksi ne sidotaan symbolisesti vasempaan käsivarteen sekä otsalle; Tooran opetuksen on oltava juutalaisen sydämessä sekä ajatuksissa.
Tefillin-käsky tulee juutalaispojan velvollisuudeksi hänen saavuttaessaan uskonnollisen täysi-ikäisyyden 13-vuotiaana. Vanhoina aikoina juutalaisnaisetkin laittoivat tefillinit, mutta myöhempi rabbiinitraditio rajoitti sen vain miehille kuuluvaksi käskyksi. Nykyaikoina monet konservatiivi- ja reformijuutalaiset naiset ovat aloittaneet uudelleen niiden käytön.
Kreikaksi tefillin tunnetaan nimellä fylakterion. Myöhemmin tefillinien koko ja valmistustapa standardoitiin Talmudissa.
Kalastajakuningas

Kalastajakuningas on mytologian hahmo, joka liittyy legendaan Kuningas Arthurista ja Graalin maljasta. Hänen taustansa vaihtelee myytin eri versioissa, mutta yleensä hän on Graalin maljan vartija ja jollain tavalla vahingoittunut, yleensä hedelmätön. Joissakin versioissa hän ei vammansa takia voi ratsastaa, ja siksi hän ottaa kalastuksen harrastuksekseen. Kuninkaan kalastellessa valtakunta ajautuu huonolle tolalle. Paikalle tulee nuori sankari (joko Percival tai Galahad). Jotta kuningas paranisi ja valtakunta pelastuisi, olisi nuoren sankarin kysyttävä "oikea kysymys". Sankari kuitenkin epäonnistuu.
Elokuvassa Fisher King toisella päähenkilöistä on pakkomielle Kalastajakuninkaan myytistä. Legenda on keskiössä myös David Lodgen kirjoittamassa romaanissa Small World ja siitä tehdyssä televisiosarjassa.
Saara Pakkasvirta

Saara Tellervo Pakkasvirta (o.s. Pulkkinen, s. 23. heinäkuuta 1938 Viipuri) on suomalainen näyttelijä. Pakkasvirta näytteli MTV:n teatterissa vuosina 1965–1973, minkä jälkeen hän siirtyi vuonna 1973 Helsingin kaupunginteatteriin. Hän on myöhemmin työskennellyt KOM-teatterissa. Pakkasvirta on näytellyt useissa suomalaisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten pääosaa vuoden 1971 sarjassa Mummoni ja Mannerheim. Vuonna 1995 hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.
2010-luvulla hänet on nähty vierailevana tähtenä muutamassa televiosarjassa, kuten Salatut elämät (2010), Roba (2012) ja Syke (2014). Vuonna 2020 ensi-iltansa saa Teräsleidit-elokuva, jonka yhtä pääosista Pakkasvirta esittää.
Mattias Eklundh

Lapsuus ja nuoruusvuodet

Eklundh innostui musiikista kuusivuotiaana, kun hän sai KISS -yhtyeen levyn Destroyer. 13-vuotiaana hän alkoi soittaa kitaraa.

Musiikkiura

1980-luvun puolivälissä Eklundh perusti Frozen Eyes -yhtyeen, joka kuitenkin hajosi pian vuonna 1988 julkaistun levyn julkaisemisen jälkeen. Yhtyeen hajoamisen jälkeen Eklundh liittyi Fate -nimiseen tanskalaiseen metalliyhtyeeseen soolokitaristiksi. Hän kuitenkin erosi tästäkin yhtyeestä vuonna 1991 albumin julkaisun jälkeen. Eklundh palasi Ruotsiin ja perusti oman yhtyeensä, Freak Kitchenin, joka toimii nykyäänkin. Eklundh on vuodesta 2014 soittanut Caparison Guitarsin signature-malliaan.
A-duuriasteikko

A-duuriasteikko on A:sta alkava sävelasteikko, johon kuuluvat lähtökohtaisesti sävelet A, H, Cis, D, E, Fis, Gis ja A. Sen rinnakkaismolli on fis-molli ja sen muunnossävellaji on a-molli. A-duurin subdominanttisointu on D-duurisointu ja dominanttisointu on E-duuriduuri.
A-duurissa on kolme ylennystä: Fis, Cis ja Gis.
Laurence Sterne

Laurence Sterne (24. marraskuuta 1713 Clonmel, Tipperaryn kreivikunta, Irlanti – 18. maaliskuuta 1768) oli englantilainen kirjailija.
Sterne valmistui papiksi Cambridgen yliopistosta. Hän on kirjoittanut kokeellisen romaanin Tristram Shandy – elämä ja mielipiteet (The Life and Opinions of Tristram Shandy, Gentleman), joka ilmestyi vuosina 1759–1767. Romaani on yhdeksänosainen. Suomeksi se ilmestyi vuonna 1998 Kersti Juvan kääntämänä. Kirjailija piti esikuvinaan Cervantesia, François Rabelais’ta ja Jonathan Swiftiä. Hän oli tajunnanvirtatekniikan uranuurtaja. 
Englantilainen ohjaaja Michael Winterbottom teki vuonna 2005 Sternen teoksen pohjalta elokuvan Tristram Shandy: Herrasmiehen paljastukset (A Cock and Bull Story).
Sylva Koscina

Sylva Koscina, alun perin Silva Košćina (22. elokuuta 1933 – 26. joulukuuta 1994), oli kroatialainen näyttelijä. Hän loi kansainvälisen uran, jonka aikana hän esiintyi muiden muassa elokuvissa Voittamaton Herkules (1958), Herkules ja Lyydian kuningatar (1960) ja Vaarallisempia kuin miehet (1966). 
Koscina kuoli Roomassa 61-vuotiaana.
Ala-Normandia

Historia

Normandia syntyi vuonna 911, kun Ranskan kuningas antoi alueen Seinen suulta Rollo-nimiselle viikinkipäällikölle. Viikinkejä kutsuttiin sittemmin normanneiksi. Alueita laajennettiin vuonna 924 käsittämään Ala-Normandian Ornen ja Calvadoksen alueet, sekä vuonna 933 myös Manchen alue. Normandian pääkaupunki oli Rouen, kunnes sen ruhtinas Vilhelm Valloittaja valloitti Englannin 1000-luvulla. Normandia säilyi jonkin aikaa Englannin osana, mutta siitä tuli Ranskan ja Englannin kiistojen kohde. Normadiasta tuli osa Ranskaa vuonna 1469 Ludvig XI:n kaudella. 1500-luvulla alue jaettiin Rouenin ja Caenin provinsseihin. Ranskan suuren vallankumouksen myötä provinssit lakkautettiin ja departementit syntyivät. Nykyinen Ala-Normandia syntyi vuonna 1960 Ranskan alueiden uudistamisen yhteydessä. 1980-luvulla eri alueille annettiin merkittävästi enemmän oikeuksia hallintoonsa liittyen.

Väestö

Vuonna 2006 Ala-Normandiassa asuneista noin 1 457 000 asukkaasta 46 prosenttia asui Calvadosin departementissa. Väestö on kasvanut vuodesta 1999 noin 0,3 prosenttia. Alueen väestö on Ranskan mittakaavassa keskittynyt merkittävissä määrin maaseudulle. 35 prosenttia alueen asukkaista asui maaseudulla Ranskan keskiarvon ollessa 18 prosenttia. Alueella on vain 15 yli 10 000 asukkaan kaupunkia. Väestö on keskittynyt rannikolle ja kahteen suureen kaupunkiin Cherbourgiin ja Caeniin.

Talous

Vuonna 2006 Ala-Normandian väestöstä 588 600 henkilöä kuului työvoimaan. 69 prosenttia työvoimasta oli palvelualalla ja 6,5 prosenttia maatalouden parissa. Maatalouden keskiarvo Ranskassa oli 3,5 prosenttia. 21 prosenttia työvoimasta työskenteli teollisuuden parissa, jonka suurin haara liittyy maatalouteen. Teollisuus tuottaa pääasiassa maitoa ja lihaa.
Thor Björgólfsson

Björgólfur Thor Björgólfsson (s. 1967) on islantilainen yrittäjä ja sijoittajamiljardööri, joka on hankkinut huomattavia omistuksia lento- ja puhelinyhtiöissä sekä lääketeollisuudesta. Hänellä on ollut sijoitusyhtiönsä kautta merkittäviä sijoituksia myös Suomessa, muuan muassa Elisa Oyj:n ja Amer Sports Oyj:n osakkeissa.
Thor valmistui New Yorkin yliopistosta pääaineenaan rahoitus vuonna 1991. Forbesin mukaan Thorin omaisuus oli vuoden 2005 heinäkuussa 1,3 miljardia Yhdysvaltain dollaria ja vuoden 2007 maaliskuussa 3,5 miljardia dollaria.

Perhe

Thorin isä Björgolfur Gudmundsson nimitettiin tammikuussa 1980 laivanvarustaja Hafskipin toimitusjohtajaksi. Joulukuussa 1985 yhtiö meni konkurssiin. Poliisi pidätti toukokuussa 1986 Thorin isän 28 päiväksi, ja hänet tuomittiin 12 kuukauden ehdolliseen tuomioon tilinpidon väärentämisestä ja kavalluksesta. Björgolfur oli brittiläisen jalkapalloseuran West Ham omistaja marraskuusta 2006 alkaen.

Olut

Vuodesta 1992 Thor oli markkinointipäällikkö Viking-panimossa. Thorin isä osti Viking-panimon 1993. Se nimettiin Hansaksi. Kahden islantilaisen yhtiö BGL-yhtiö perusti Venäjälle Baltic Bottling Plant-panimon (BBP) vuonna 1993. Thor nimitettiin sen toimitusjohtajaksi vuonna 1994. Emoyhtiö BGL joutui riitaan Thorin kanssa. Vuonna 1995 BBP sai luvan valmistaa ja pullottaa Pepsi Colaa Venäjällä. BBP:n yhtiökokous myi 32,5 % osakkeista Thorin isälle ja 32,5 % Vikingille. Myyjä BGL sai 500 000 dollaria. Aseistetut vartijat estivät entisten yhtiökumppaneiden BGL-yhtiöstä pääsyn panimorakennukseen. BGL kävi oikeustaisteluja Islannissa ja Venäjällä BBP:n osakekaupan peruuttamiseksi. Se voitti useimmat riidat vuonna 1996. Thor perusti vuonna 1997 uuden yrityksen, jolla oli sama nimi kuin BBP:n valmistamalla limuviinalla: Bravo. Vuonna 1999 käräjäoikeuden mukaan vuoden 1995 osakekauppa oli pätemätön, mutta vahingonkorvaukset siitä jäivät saamatta. Thorin johtama Bravo International sai ison osan Pietarin ja Moskovan virvoitusjuoma- ja olutmarkkinoista. Heineken osti sen vuoden 2002 helmikuussa 400 miljoonalla dollarilla.

Teleala

Thorilla on ostoja ja myyntejä muun muassa Tšekissä ja Bulgariassa. Joulukuussa 2007 Novator perusti Islantiin Nova-nimisen 3G-palveluja tarjoavan yrityksen.

Sijoitustoiminta

Lokakuussa 2002 Thorin ja hänen isänsä sijoitusyhtiö Samson Holding sai 45,8 prosenttia Landsbanki Islandsista. Tammikuussa 2004 Thor perusti investointiyhtiö Novatorin, ja perheen yritys Burdaras osti ruotsalaisen investointipankin Carnegien. Burdaras osti suuren erän Finnairin osakkeita helmikuussa 2005. Elokuussa 2005 syntyi Straumur-Burdaras, josta sen hallituksen puheenjohtajana toiminut Thor omisti 11 prosenttia. Helmikuussa 2007 Straumur-Burdaras osti enemmistön eQ-pankista. Landsbanki aloitti Helsingissä elokuussa 2007.
Marvi Vallaste

Marvi Vallaste (s. 28. elokuuta 1983) on virolainen laulaja. 
Marvi on syntynyt Saarenmaan Kärlassa ja lopetti vuonna 1999 Kärlan peruskoulun. Samana vuonna hän lopetti viuluopinnot Kuressaaren Musiikkikoulussa. Kesällä 2003 hän valmistui lukiosta ja 2008 Georg Otsa nimeline Tallinna Muusikakool -nimisestä musiikkioppilaitoksesta. 
Keväällä 2012 Marvi osallistui Euroviisuihin Ott Lepland taustalaulajana. Balladi "Kuula" sijoittui Bakussa järjestetyssä finaalissa kuudenneksi. 
Marvi edusti Viroa myös vuoden 2014 Euroviisuissa Kööpenhaminassa Tanja Mihhailovan taustalaulajana. 
Alkuvuodesta 2014 Vallaste, Tarvi Kull ja Kaspar Kalluste perustivat elektropoptrion Würffel. 
Kesällä 2014 Marvi jätti Würffelin ja saman vuoden lokakuussa hän synnytti esikoisensa. 

Diskografia

Marvi on esiintynyt useiden yhtyeiden kokoonpanoissa. Hän on tehnyt yhteistyötä useiden jazzmuusikoiden kanssa ja toiminut taustalaulajana Viron tunnetuimmissa yhtyeissä, kuten Tanel Padar & The Sun ja Traffic. Marvi kuuluu Ott Leplandin bändin jäsenistöön taustalaulajana.
Payette (joki)

Joen kulku

Joki lasketaan alkavaksi sen pohjois- ja etelähaarojen yhtymäkohdasta Sawtoothvuorilla Banksin kylässä. Joki virtaa etelälounaaseen ja noin 20 kilometrin jälkeen Horseshoe Bendin kaupungissa kääntyy länteen ja virtaa Black Canyonin tekojärveen. Tekojärven jälkeen joki virtaa lounaaseen ja Emmettin kaupungin jälkeen kääntyy luoteeseen. Joki laskee Idahon ja Oregonin rajalla kulkevaan Snakejokeen Payetten kaupungin luoteislaidalla.
Sawtoothvuorilta alkunsa saavista joen kahdesta päähaarasta pohjoinen on noin 180 kilometriä pitkä, ja sen alkulähteet ovat noin 1 850 metrin korkeudella merenpinnasta. Eteläisen sivuhaaran alkulähteet ovat noin 2 690 metrin korkeudella merenpinnasta.
Aegyptosaurus

Löydöt

Ernst Stromer kuvasi Aegyptosauruksen ensimmäisenä 1932, mutta suurin osa fossiileista tuhoutui toisessa maailmansodassa liittoutuneiden pommituksissa vuonna 1944, jolloin muun muassa fossiilit sisältänyt museo Münchenissä tuhoutui. Fossiileista jäi jäljelle vain osittaisia jäännöksiä.
ARA Veinticinco de Mayo (C-2)

Palvelus

ARA Veinticinco de Mayo luovutettiin 5. heinäkuuta 1931 Argentiinan laivastolle, minkä jälkeen se lähti 27. heinäkuuta sisaraluksensa ARA Almirante Brownin kanssa Genovasta Argentiinan La Plataan. Alukset saapuivat 15. syyskuuta määränpäähänsä, jossa ne liitettiin seuraavana päivänä virallisesti laivastoon.
Ennen toista maailmansotaa aluksen palvelus oli normaalia rauhanajan palvelusta naapurimaihin tehtyine laivastovierailuineen. Alus määrättiin Espanjaan Alicanteen, jonne se saapui 22. elokuuta 1936 evakuoiden Argentiinan kansalaisia ja muita maasta pois pyrkiviä. Alus palasi Argentiinan 14. joulukuuta.
Alus osallistui 1947-1948 etelänapa mantereen valloitukseen, minkä jälkeen sen palvelus jatkui rauhanajan tehtävissä. Se siirrettiin 1959 reserviin. Alus asetettiin seuraavana vuonna myyntiin ja se poistettiin laivastoluettelosta seuraavana vuonna 31. heinäkuuta. Se myytiin romutettavaksi italialaiselle Soc. Com. Trasimeno Spalle Milanoon, jonne alus lähti 2. maaliskuuta 1962 hinattuna.
Orella (1928)

Palvelus

Orella lähti 3. tammikuuta 1929 Southamptonista Valparaísoon, jonne se saapui 22. helmikuuta. Matkalla alus vieraili Portlandissa, Las Palmasissa, Pernambucossa, Montevideossa ja Punta Arenasissa, jonne se saapui 13. helmikuuta varustettavaksi. Puerto Arenasista alus matkasi Puerto Buenon, Puerto Edénin ja San Antonion kautta määränpäähänsä.
Alus modernisoitiin 1950-luvun puolivälissä saattajaksi, mutta suurimmat muutokset olivat yhdysvaltalaisen tutkan asentaminen sekä maston muuttaminen kolmijalkaiseksi. Lisäksi polttoainesäiliöitä oli kasvatettu ja kaikuluotain asennettu. Aseistusta kasvatettiin neljään 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiin.
Alus poistettiin palveluksesta 18. joulukuuta 1962 ja alusluettelosta 29. syyskuuta 1966. Alus myytiin romutettavaksi 17. heinäkuuta 1967 Agencias Metalurgicas S.A.C.:lle.
Kirkkojärvi (Renko)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,7 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee  harjujaksolla, joka kulkee Rengon kautta, ja se sijaitsee aivan Renkajoen rinnalla . Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järven rannoille on rakennettu asuinrakennuksia ja sen kaakkoispäässä sijaitsee Rengon kirkko ja hautausmaa. Sen luoteispäässä on uimaranta. Järven pohjoispuolelta sen ohittaa valtatie 10 ja eteläpuolelta Kappelintie. Rengonraitti ohittaa järven sen länsipuolelta ja siellä on joitakin taajamakeskuksen yleisiä rakennuksia.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Renkajoen keskiosan alue kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 100,5 metriä mpy. Järven laskujoki on 150 metriä pitkä ja se yhtyy Renkajokeen kirkon eteläpuolella. Siihen ei tule muualta ojia.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa Rengon kirkko oli merkitty Kirkkojärven ja joenuoman laajentuman välissä kulkevan maantien pohjoispuolelle. Kyseisen tie on edelleen osittain olemassa. Järven eteläpäässä on sijainnut kolmitaloinen Muurilan kylä. Niiden pellot sijaitsivat järven eteläpäässä ja järven pohjoispäähän asti ulottui pohjoisessa sijainneen kylän pellot.
Vuoden 1961 peruskartassa järven rannoille ulottui vielä joitakin peltoja, mutta rannat olivat jo osittain rakennettuja. Vuoden 1979 kartassa olivat pellot jääneet rakennuksien ja pihamaiden alle.
Wilko Johnson

Wilko Johnson, syntymänimeltään John Wilkinson, (s. 12. heinäkuuta 1947 Canvey Island, Essex, Britannia) on englantilainen kitaristi ja lauluntekijä.
Johnson esiintyi 1970-luvun rhythm and blues -yhtyeessä Dr. Feelgood. Vuosina 2011–2012 Johnson näytteli televisiosarjassa Game of Thrones mykkää pyöveliä Ilyn Payneä.
Tammikuussa 2013 Johnsonilla diagnosoitiin haimasyöpä.
Anglia Ruskin yliopisto Cambridgessä Isossa Britanniassa nimesi Wilko Johnsonin taiteiden kunniatohtoriksi lokakuussa 2016.
Andreas Elgfoth

Andreas (Anders) Elgfoth, sukunimi esiintyy myös muodossa Elgfooth (28. maaliskuuta 1725 Loimaa – 30. kesäkuuta 1784 Säkylä) oli suomalainen kirkkoherra ja uskonnollisen kirjallisuuden suomentaja.
Elgfothin vanhemmat olivat Alastaron kappalainen Olof Elgfoth (k. 1743) ja Maria Gummerus. Hän kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1742. Elgfoth vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1747.
Elgfoth oli Säkylässä krkkoherran apulaisena vuodesta 1747 ja kirkkoherrana vuodesta 1755. 
Elgfoth suomensi 1763 Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virren 58 Kas Karitsata Jumalan! sanat. 
Elgfoth oli naimisissa vuodesta 1747 Katarina Laihianderin (k. 1796) kanssa jonka isä oli Säkylän kirkkoherra Henrik Laihiander (1682–1753). Heidän poikansa oli Kokemäen pitäjänapulainen Johan Jakob Elgfoth (1761–1809).
Spagettikurpitsa

Spagettikurpitsa on ryhmä kurpitsan (Cucurbita pepo) lajikkeita. Ne on kehitetty 1930-luvulla, mutta ne yleistyivät vasta 1980-luvulla. Spagettikurpitsa muistuttaa ulkonäöltään isoa hunajamelonia mutta saattaa vaihdella väriltänsä vaaleankeltaisesta oranssiin tai vihreään valkoisilla viiruilla. Nimensä se on saanut siitä, että sen malto on keitettynä spagettimaista. Raakana malto on kiinteä. Maultaan spagettikurpitsa on mieto.

Käyttö

Spagettikurpitsaa käytetään lisukkeena spagetin tapaan, mutta se käy myös pata- ja laatikkoruokiin, keittoihin ja muhennoksiin. Yleensä se valmistetaan keittämällä halkaistuja spagettikurpitsanpuolikkaita puoli tuntia, minkä jälkeen sisus kaavitaan haarukalla. Siemenet on hyvä poistaa ennen kypsentämistä. Siemenet voi paahtaa rapeiksi uunissa, kuten muutkin kurpitsansiemenet. Ennen paahtamista ne on irrotettava, puhdistettava ja huuhdeltava. Ne voi paahtaa sellaisenaan tai maustettuna.
Stephen Foster

Stephen Collins Foster (4. heinäkuuta 1826 – 13. tammikuuta 1864) oli yhdysvaltalainen lauluntekijä, joka tunnetaan ”amerikkalaisen musiikin isänä”. Monet hänen kappaleistaan ovat kansanlaulunomaisia ja niissä on vaikutteita Yhdysvaltojen etelävaltioiden musiikista, vaikka Foster ei itse asunut koskaan etelävaltioissa. Hänen laulunsa, kuten ”Oh! Susanna”, ”Camptown Races”, ”My Old Kentucky Home”, ”Old Black Joe”, ”Beautiful Dreamer” ja ”Old Folks at Home” (”Swanee River”), ovat suosittuja vielä nykyäänkin.
Stephen Foster syntyi Pennsylvanian osavaltion Pittsburghin esikaupungissa Lawrencevillessä. Hän osoitti jo nuorena musikaalisuutta mutta ei saanut musiikkiopetusta. Hän oppi soittamaan klarinettia, viulua, kitaraa, huilua ja pianoa ja sai tukea saksalaissyntyiseltä musiikkiliikkeen omistajalta Henry Kleberiltä (1816–1897) Pittsburghissä. Foster sai ensimmäisen laulunsa julkaistuksi 17-vuotiaana, mutta piti lauluntekoa harrastuksenaan ja elätti itseään kirjanpitäjänä Ohion Cincinnatissä. Pian hän muutti takaisin Pittsburghiin ja alkoi päätoimiseksi lauluntekijäksi paikalliselle minstrel show -seurueelle. Tältä ajalta on peräisin valtaosa hänen tunnetuimmista sävelmistään. Foster kuoli New Yorkissa 37-vuotiaana.
Hollywoodissa on tehty Fosterista kolme elämäkertaelokuvaa: Harmony Lane (1935) pääosassa Douglass Montgomery, Swanee River (1939) pääosassa Don Ameche ja Jeannien suuri rakkaus (I Dream of Jeanie) (1952), pääosassa Bill Shirley. Elokuvista ensimmäinen ja kolmas olivat halvalla tehtyjä niin sanottujen B-studioiden elokuvia, mutta vuoden 1939 elokuva oli Foxin kunnianhimoisempia yrityksiä.