google/wiki40b huggingface dataset:
Ruth Closius

Elämäkerta

Ruth Closius syntyi Breslaussa Saksassa. Hän meni naimisiin ja hänen nimekseen tuli Ruth Neudeck.
Heinäkuussa 1944 hän saapui Ravensbrückin keskitysleirille ja aloitti vartijakoulutuksensa. Closius vakuutti esimiehensä naisvankeihin kohdistamallaan raakuudella, ja hänet ylennettiin parakkivalvojaksi heinäkuussa 1944. Ravensbrückin leirillä Closius tunnettiin yhtenä pahimmista naisvartijoista. Muuan ranskalainen vanki todisti sodan jälkeen nähneensä Closiuksen viiltäneen eräältä vangilta kurkun auki. Joulukuussa 1944 hänet ylennettiin Oberaufseheriniksi ja siirrettiin Uckermarkin tuhoamislaitokseen Ravensbrückin lähistölle.
Siellä Closius valitsi kaasukammioissa tapettavaksi yli 5 000 naista ja lasta. Maaliskuussa 1945 Closiuksesta tuli Barthin alaleirin johtaja. Varhain huhtikuussa 1945 hän pakeni leiristä, mutta jäi kiinni ja joutui vankilaan samalla kun brittiviranomaiset tutkivat hänen rikoksiaan. Huhtikuussa 1948 hän oli syytettynä kolmannessa Ravensbrück-oikeudenkäynnissä toisten leirin entisten SS-naisten kanssa. 29-vuotias entinen SS-nainen tunnusti kaikki syytteet murhiin ja vankien pahoinpitelyihin. Hänen tiedetään lausuneen: ”Kun otin vastuulleni Uckermarkin leirin, siellä oli noin 4 000 vankia eri kansallisuuksista. Kun minut siirrettiin kuusi viikkoa myöhemmin pois tuhat oli jäljellä. Minun aikanani noin 3 000 naista valittiin kaasukammioihin.”
Brittiläinen oikeusistuin totesi hänet syylliseksi sotarikoksiin. Hänet hirtettiin 29. huhtikuuta 1948. Closius oli kuollessaan 28-vuotias.
Oulun vaalipiiri

Historia

Pohjois-Suomen kolme vaalipiiriä eli Oulun läänin eteläinen vaalipiiri, Oulun läänin pohjoinen vaalipiiri ja Lapinmaan vaalipiiri järjestettiin uudelleen, kun Lappi erotettiin Oulun läänistä omaksi Lapin lääniksi ja samalla Lapin läänin vaalipiiriksi 1938. Oulun läänin vaalipiirin pääosan muodosti aiemman eteläisen vaalipiirin alue kokonaan, mutta lisäksi uuteen vaalipiiriin yhdistettiin aiemman pohjoisen vaalipiirin Oulun läänissä pysynyt eteläosa, koska se olisi ollut liian pieni muodostaakseen oman vaalipiirinsä.
Lääniuudistuksen yhteydessä 1997 vaalipiirien nimiä muutettiin, jolloin Oulun läänin vaalipiiristä tuli vuoden 1999 vaaleista lähtien Oulun vaalipiiri, alueen pysyessä kuitenkin samana.
Oulun vaalipiirin kansanedustajamäärä on pysynyt 1950-luvulta kahdeksassatoista lukuunottamatta vaaleja 1975 ja 1979, jolloin vaalipiiristä valittiin 17 edustajaa.
P-Aminobentsotrifluoridi

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa p-aminobentsotrifluoridi on väritöntä nestettä. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin.
p-Aminobentsotrifluoridia voidana valmistaa pelkistämällä p-nitrobentsotrifluoridia, p-aminobentsoehapon fluorauksella rikkitetrafluoridin avulla tai aminoimalla p-klooribentsotrifluoridia. p-Aminobentsotrifluoridista voidaan valmistaa hyönteismyrkkyjä kuten fiproniilia.
Oskar Huttunen

Oskar Huttunen (18. joulukuuta 1865 Karttula – 8. toukokuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen tukkukauppias ja kauppaneuvos, jonka testamenttilahjoituksen turvin Osk. Huttusen säätiö perustettiin. Hän itse merkitsi nimensä muodossa Osk. Huttunen.
Huttunen aloitti siirtomaatavarakaupan harjoittamisen Kuopiossa vuonna 1907 ja vuodesta 1908 alkaen Helsingissä. Huttunen oli aktiivinen järjestövaikuttaja ja oli mukana perustamassa Liikesivistysrahastoa. Huttunen kuoli perheettömänä vuonna 1955. Kuopion taidemuseossa on hänen nimeään kantava kokoelma, jonka 91 taideteosta Huttunen lahjoitti Kuopion kaupungille testamentissaan. Kuvanveistäjä Kauko Räsänen suunnitteli Oskar Huttunen -mitalin, joka julkaistiin vuonna 1991.
Huttusen vanhemmat olivat talollinen Matti Huttunen ja Katri Kukkonen. Hänellä oli suuri määrä luottamustoimia liike-elämän järjestöissä ja yhdistyksissä. Kauppaneuvoksen arvon Huttunen sai vuonna 1928.
Papyrusten huvila

Papyrusten huvila (ital. Villa dei Papiri) on erään suuren yksityisasunnon rauniot muinaisessa Herculaneumissa. Rakennus peittyi tuhkan ja hohkakiven alle Vesuviuksen purkautuessa vuonna 79. Rakennuksen nimi on peräisin siitä, että sen raunioista on löydetty suuri kirjasto, joka sisältää huomattavan määrän hiiltyneitä papyruksia. Rakennus on papyrologian kannalta hyvin merkittävä.

Rakennus ja kaivaukset

Huvilan omisti Julius Caesarin appi Lucius Calpurnius Piso Caesoninus. Rakennus oli koko Herculaneumin ja Pompejin alueen ylellisin. Se sijaitsi meren rannalla, sen pituus oli 245 metriä ja siinä oli neljä kerrosta. Siihen kuului uima-altaita, suihkulähteitä ja muita vesiaiheita.
Herculaneumin arkeologiset kaivaukset aloitettiin 1700-luvulla. Papyrusten huvilassa kaivauksia suoritti ensimmäisenä Karl Weber vuonna 1785. Samalla löydettiin rakennuksen papyrusrullia täynnä ollut kirjasto, joka oli oman aikansa mittapuulla huomattavan suuri. Kirjasto on ainoa antiikin ajalta nykyajalle ajalle säilynyt kirjasto.
Rakennuksesta on löydetty myös suuri kokoelma yksityisomistuksessa olleita veistoksia – veistoksia oli 80, ja ne olivat huippulaatuista käsityötä.
Rakennuksesta on edelleen kaivamatta 2 800 m². On mahdollista, että rakennus sisältää myös toisen kirjaston, joka olisi ensimmäisen tavoin täynnä papyruskääröjä.
Saarilampi

Saarilampi on kylä Laukaan kunnassa Keski-Suomessa. Saarilampi on kylä Lievestuoreen ja Hankasalmen välillä Lievestuoreen järven itärannalla. Saarilampi rajoittuu lännessä Lievestuoreen järveen, etelässä Lievestuoreeseen, idässä Hankasalmeen ja pohjoisessa Simunaan. Kylä on yksi Laukaan syrjäisimpiä ja kyläkoulu lakkautettiin jo vuosia sitten. Saarilammella ja Simunalla on yhteinen Saarilampi-Simunan kyläyhdistys.
Eläinoikeuspuolue

Puolueen hallitus ja paikallisosastot

Aloitteen puolueen perustamisesta tekivät Tarja Benaouda ja Kristina Labart-Bergestad, joita motivoi pettymys Vihreän liiton toimintaan ja tavoitteisiin sekä ruotsalaisen eläinoikeuspuolueen Djurens Partin onnistunut perustaminen. Puolueen puheenjohtajana toimii turkulainen Santeri Pienimäki, 1. varapuheenjohtajana turkulainen Saana-Maria Majatie ja 2. varapuheenjohtajana porvoolainen Tiina Ollila.
Eläinoikeuspuolueella on paikallisosastoja Turussa, Helsingissä, Tampereella ja Porissa.

Kansainväliset yhteydet

Ruotsalaisen Djurens Partin lisäksi Eläinoikeuspuolueella on puheenjohtajan mukaan läheiset suhteet alankomaalaiseen Partij voor de Diereen ja yhdysvaltalaiseen Humane Partyyn. Lisäksi EOP on mukana kansainvälisen Animal Politics Foundation -kattojärjestön toiminnassa.

EOP mediassa

Eläinoikeuspuolue on herättänyt uutena poliittisena toimijana kiinnostusta mediassa. Puolueen toiminnasta ovat uutisoineet muun muassa Yle, Helsingin Sanomat, Hufvudstadsbladet, Aamulehti, Turun Sanomat, Turun Ylioppilaslehti, Satakunnan Kansa, Iltalehti, Taloussanomat, Talouselämä, Kuntalehti, Keskisuomalainen, Niin&Näin, Kulttuurivihkot, Libero, Huili, Partij voor de Diereen, Turkulainen, Tamperelainen,  Uusi Suomi, Lapin Kansa, Helsingin Uutiset, Nokian Uutiset, sekä yhteiskunta- ja kulttuuritieteiden verkkolehti Alusta. Kansallisen yleisön tietoisuuteen EOP nousi tammikuussa 2016 puolueen puheenjohtajan edustaessa eläinoikeusliikettä Yle Perjantain suorassa televisiolähetykseen vastaväittäjänään Keskustan kansanedustaja Anne Kalmari.
Björn Ranelid

Björn Ranelid (s. 21. toukokuuta 1949 Malmö) on ruotsalainen kirjailija ja esitelmöitsijä. Hänelle on myönnetty August-palkinto teoksesta Synti (Synden) 1994 ja Aftonbladetin kirjallisuuspalkinto 1989.
Julkisuudessa viihtyvän Ranelidin esiintymisestä Let's Dance -ohjelmassa nousi alkuvuodesta 2011 pienimuotoinen kohu. Ranelid on moittinut Ruotsin akatemian jäseniä norsunluutornissa istuviksi tuntemattomiksi ja on kehottanut akatemian jäseniäkin tanssimaan. Akatemian sihteeri Peter Englund on puolestaan vain iloinnut, että kaikki, mikä pitää Ranelidin pois työpöydän äärestä, on hyväksi.
Aukiriipi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 7,2 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Miekojärven alueella (67.93), jonka Alposjoen valuma-alueeseen (67.932) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 94,2 metriä mpy.
Jermaine Marshall

Pelaajaura

Marshall pelasi yliopistokoripalloa Pennsylvanian osavaltionyliopistossa vuosina 2010–2013 ja Arizonan osavaltionyliopistossa kauden 2013–2014. Viimeisellä yliopistokaudellaan hän oli konferenssinsa tarkin kolmen pisteen korien heittäjä 40,4 prosentin tarkkuudella ja johti 15,1 pisteen ottelukeskiarvollaan joukkueensa NCAA:n lopputurnaukseen.
Yliopistovaiheensa päätettyään Marshall siirtyi ammattilaiseksi. Hän pelasi italialaisessa alasarjajoukkue Junior Casalessa. Keväällä 2016 Marshall pelasi Kreikan pääsarjassa Nea Kifisiássa. Syksyn 2016 hän pelasi Kyproksen pääsarjajoukkue Apollon Limassolissa.
Kevään 2017 Marshall pelasi Alankomaiden pääsarjassa Rotterdam Basketballissa. Syyskuussa 2017 Marshall siirtyi Suomen pääsarjaan Helsinki Seagullsiin yksivuotisella sopimuksella. Hänellä oli runkosarjassa sarjan kahdeksanneksi korkein pistekeskiarvo. Korisliigan piste-ennätyksensä (30) Marshall teki 20. helmikuuta 2018 Katajaa vastaan. Seagulls-kausi päättyi SM-pronssimitaliin Marshallin oltua pronssiottelussa Seagullsin paras pisteidentekijä 25 pisteellään.
Syksyllä 2018 Marshall siirtyi Ranskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen Nantesiin, jossa hän oli joukkueen parhaita pisteidentekijöitä. Marshall löydettiin kuolleena Nantesin-asunnostaan 18. tammikuuta 2019. Hän oli kuollessaan 28-vuotias.

Pelityyli ja ominaisuudet

Marshallin siirryttyä Helsinki Seagullsiin joukkueen valmentaja kuvaili häntä urheilulliseksi korintekijäksi, jonka muut ominaisuudet korvasivat kolmospaikalle kansainvälisestä näkökulmasta jonkinasteista lyhyyttä. Marshall pelasi kuitenkin usein heittävänä takamiehenä eikä pienenä laitahyökkääjänä.
Siemensstadtin rautatie

Historia

Siemens & Halske rakensi rautatien vuosina 1927–1929. Rautatie rakennettiin pääasiassa Siemens & Halsken työntekijöiden kuljettamiseen.
Rautatie sähköistettiin vuonna 1924.
Kookossaarensirkku

Koko ja ulkonäkö

Kookossaarensirkku on tanakkaruumiinen lintu, jonka pituus on 12 senttiä, ja paino noin 16 grammaa. Lajin Koiraiden ja naaraiden väritys on samanlainen kuin Galápagossaarilla elävillä maasirkuilla. Naaraiden höyhenpeite on selkäpuolelta mustanruskea ja siinä on epäselviä oliivinruskeita juovia. Vatsapuoli on sitä vastoin ruskeankeltainen ja sitä kirjovat mustat juovat. Ruskeankeltaista on myös selkäpuolella, esimerkiksi otsassa, siivissä ja silmien yläpuolella. Koiraat ovat täysin mustia. Nokka on ohut ja suippo. Nuoret linnut ovat naaraiden näköisiä, keltaista nokkaa lukuun ottamatta.

Levinneisyys ja elinympäristö

Kookossaarensirkku on Kookossaaren endeeminen laji. Se on ainoa darwininsirkku, joka ei elä Galápagossaarilla. Kookossaarelta on matkaa emämaahan Costa Ricaan noin 500 kilometriä. Lajin esi-isät tulivat saarelle Galápagossaarilta ehkä epätoivoisen muuttomatkan tai myrskyn kuljettamina. Saarella elää vain yksi sirkkulaji, sillä Kookossaari on yksittäinen valtamerisaari, eikä kuulu mihinkään saaristoon, joten se ei ole suotuisa paikka eri populaatioiden eristämiseksi toisistaan. Lajin levinneisyys kattaa vain 25 neliökilometriä. Se on saaren yleisin maalintu ja esiintyy runsaimpana alankoalueilla, ylängöillä harvemmassa. 
Pääosa Kookossaaresta on rehevien trooppisten metsien peitossa, mutta laji elää saaren kaikissa ympäristötyypeissä. Sitä tavataan niin rannikoiden hibiskus-tiheiköissä, metsämailla, avoimilla alueilla kuin metsän latvustossakin.
Kookossaarensirkku luokitellaan vaarantuneeksi. Syynä on suppea levinneisyysalue, joka tekee kannan alttiiksi mahdollisille katastrofeille. Saarelle tuodut vuohet, siat ja peurat vahingoittavat saaren elinympäristöjä. Lisäksi kissat ja rotat saattavat saalistaa kookossaarensirkkuja. Laji näyttää kuitenkin olevan melko vastustuskykyinen tulokaslajien aiheuttamalle häiriölle. Lajin kannan uskotaankin olevan olevan vakaa. Kookossaari on suojeltu kansallispuistona ja kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.

Elintavat

Kookossaarensirkun laulu koostuu pitkästä sirinästä, jonka taajuus nousee lopussa. laulua edeltää usein läpitunkeva, metallinen nuotti. Huutoihin kuuluvat epätasainen "djrr"-huuto ja "tyew"-vihellys. Kookossaarensirkku on kaikkiruokainen laji. Jokainen Galapagossaarilla elävä darwininsirkkulaji on erikoistunut lajitasolla tiettyyn ravintokohteeseen, mutta kookossaarensirkut ovat erikoistuneet tiettyyn ravintoon yksilötasolla. Jotkin yksilöt saattavat erikoistua lehvästössä lepääviin hyönteisiin, toiset pehmeisiin hedelmiin, meteen tai siemeniin. Näin monen eri ravinnonhankintatavan taustalla on ilmeisesti kilpailun puute.
Kookossaarensirkun lisääntymisestä tiedetään vain vähän. Pesintä ajoittuu pääosin tammi-toukokuulle, mutta laji voi pesiä mihin aikaan vuodesta tahansa. Naaras munii kerralla 2 munaa.
Markus Pommer

Markus Pommer (s. 27. tammikuuta, 1991 Heilbronn) on saksalainen moottoriurheilija. Pommer aloitti uransa Karting-sarjoissa vuonna 1999, jossa hän ajoi aina vuoteen 2006 asti. Vuonna 2007 Pommer kilpaili Formula ADAC BMW-sarjassa sijoittuen sarjan 10:ksi. Vuonna 2008 Pommer siirtyi ADAC Formel Masters-sarjaan sijoittuen loppupisteissä viidenneksi. Vuonna 2009 Pommer ajoi Saksan Formula 3-sarjassa sijoittuen sarjan kolmanneksi. Hän jatkoi vielä vuodet 2010-2011 sijoittuen kaudella 2011 sarjan seitsemänneksi. Vuonna 2012 Pommer siirtyi Formula 2-sarjaan. Hän voitti kolme kilpailua sijouttuen sarjan neljänneksi. Vuonna 2013 Pommer siirtyi Porsche Supercup -sarjaan saavuttaen 25 pistettä. Vuonna 2014 Pommer kilpaili Auto GP World Series -sarjassa voittaen kaksi kilpailua kauden aikana sijoittuen sarjan kolmanneksi. Samana vuonna hän teki paluun Saksan F3 -sarjaan voittaen sarjan mestaruuden. Vuonna 2015 Pommer kilpailee Euroopan Formula 3 -sarjassa.
Harmaarintakerttuli

Levinneisyys

Harmaarintakerttulia tavataan Venezuelan länsiosissa ja Kolumbian koillisosissa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi ja paikalliseksi, ja se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Harmaarintakerttuli on luokiteltu silmälläpidettäväksi.

Elinympäristö

Harmaarintakerttuli elää vuoristometsissä ja metsänreunoilla 800–2 100 metrin korkeudella merenpinnasta.
Ruth Graham

Ruth Bell Graham (10. kesäkuuta 1920, Jiangsu, Kiina – 14. kesäkuuta 2007, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen hyväntekeväisyyden harrastaja, runoilija ja kirjailija, joka tunnettiin evankelista Billy Grahamin vaimona. Hän perusti vuonna 1966 Ruth and Billy Graham Children's Health Center:n Pohjois-Carolinassa, Yhdysvalloissa.
Visa Immonen

Visa Immonen (s. 19. tammikuuta 1977 Parainen) on arkeologian professori (alkaen 2018) Turun yliopistossa. Immosen tieteellisen työn pääalueet ovat keskiajan arkeologia, arkeologian oppihistoria, esinetutkimus sekä kulttuuriperinnön tutkimus.
Immonen kirjoitti ylioppilaaksi 1995. Hän valmistui filosofian maisteriksi 2001 Turun yliopistosta. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 2010 Turun yliopistossa. Immonen on ollut arkeologian dosentti Turun yliopistossa vuodesta 2011.
Immonen on työskennellyt vierailevana tutkijana Villa Karossa (2010), Stanfordin yliopistossa (2010–2011), Readingin yliopistossa (2012) sekä Bard Graduate Centerissä (2018). Immonen toimi tutkijana Helsingin yliopiston tutkijakollegiumissa vuosina 2011–2014, Turun yliopiston ihmistieteiden kollegiumissa vuonna 2015 ja Getty Research Institutessa vuosina 2015–2016. Helsingin yliopiston kulttuuriperinnön tutkimuksen apulaisprofessorina Immonen työskenteli vuosina 2016–2017.
Immonen on Suomen evankelisluterilaisen kirkon kulttuuriperinnön neuvottelukunnan jäsen vuosina 2017–2020. Hän on toiminut Suomen kirkkohistoriallisen seuran hallituksen jäsenenä vuodesta 2014, Suomen keskiajan arkeologian seuran hallituksen jäsenenä vuodesta 2006 ja ARTEFACTA-esinetutkimusverkoston tieteellisen valtuuskunnan jäsenenä vuodesta 2010.
Immonen johtaa Suomen Akatemian rahoittamaa hanketta ”Muutoksen veistäjät – Puun käyttö Koillis-Euroopassa 1100–1600” (2018–2022).

Palkinnot ja tunnustukset

Society of Antiquaries of Londonin jäsen vuodesta 2018.
Suomen Muinaismuistoyhdistyksen työjäsen vuodesta 2017.
Kalevalaseuran jäsen vuodesta 2016.
Turun Suomalaisen Yliopistoseura ry:n väitöskirjapalkinto vuonna 2010.

Teoksia

Lauri Eriksson, Markus Hiekkanen & Visa Immonen 2017. Hirvenvasa ja kerjäläinen: Eläin ja ihminen Suomen muinaisesineissä. Helsinki: Nemo.
Visa Immonen & Elina Räsänen (toim.) 2017. Kauneus, arvo ja kadonnut menneisyys: Näkökulmia Klaus Holman muistokokoelmaan. (Taidehistoriallisia tutkimuksia – Konsthistoriska studier 49.) Helsinki: Taidehistorian seura.
Visa Immonen 2016. Tutkimuksen ja hallinnon ristiaallokossa – 2 / Muinaistieteellinen toimikunta 1917–1972. Helsinki: Museovirasto.
Visa Immonen 2015. Kirkkojen ja kartanoiden kätköistä. Helsinki: Maahenki.
Visa Immonen 2009. Golden Moments: Artefacts of Precious Metals as Products of Luxury Consumption in Finland c. 1200–1600. (Archaeologia Medii Aevi Finlandiae XVI.) Turku: Society for Medieval Archaeology in Finland.
Antti Komu

Antti Eliel Komu (15. lokakuuta 1916 Pyhäjärvi Ol – 4. marraskuuta 2002 Pyhäjärvi)  toimi pitkään kunnallispolitiikassa. Komu osallistui panssarintorjuntatehtävissä sekä talvisotaan että jatkosotaan, jossa hän haavoittui. Sotilasarvoltaan hän oli ylikersantti.
Antti Komu toimi maanviljelijänä Pyhäjärven Kuusenmäellä ja osallistui aktiivisesti kunnallispolitiikkaan ensin Maalaisliitossa ja sitten Keskustapuolueessa. Hän johti Pyhäjärven kunnanvaltuustoa yhtäjaksoisesti 26 vuoden ajan.
Muun yhteiskunnallisen toimintansa ohella Antti Komu oli näytelmäkirjailija, jonka sotahistoriaan liittyviä kirjoituksia on myös eri julkaisuissa.
Vasarapäähaikara

Koko ja ulkonäkö

Vasarapäähaikaran pituus on noin 56 cm ja paino 470 g. Sen pää on erikoisen muotoinen johtuen pitkähköstä tukevasta nokasta ja niskassa sojottavasta töyhdöstä. Sen höyhenpuku on tasaisen ruskea ja koivet sekä nokka mustat. Pyrstö on lyhyt, mutta siivet ovat leveät ja lintu on erinomainen liitolentäjä. Kaarrellessaan se ojentaa kaulansa suoraksi kuten esimerkiksi kattohaikara, mutta lentäessään se vetää kaulansa sisään kuten harmaahaikara.

Esiintyminen

Vasarapäähaikarat elävät Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, Madagaskarilla ja Arabian niemimaan lounaisrannikolla. Niiden esiintymisalueen pinta-ala on 10 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaatio on suuruudeltaan 170 000–1 100 000 yksilöä.

Elinympäristö

Vasarapäähaikaran elinympäristöä ovat kaikenlaiset kosteikot, mukaan lukien riisipellot, teko- ja kastelualtaat, joet ja suot, sekä savanneilla että metsäseuduilla.

Lisääntyminen

Vasarapäähaikarat rakentavat huomattavan suuren risupesän puun latvaan, kallion laelle, joenpenkalle tai mutavallin päälle. Pesän halkaisija voi olla 1,5 metriä ja se koostuu tuhansista oksista, jotka emot muuraavat yhteen mudalla. Risukasan päälle rakennetaan mudasta seinät ja katto, ja itse pesämaljaan pääsee mudasta rakennetusta tunnelista, joka on 13–18 cm leveä ja jopa 60 cm pitkä. Pari voi rakentaa useita pesiä, jopa viisi, joista vain yhden ne ottavat käyttöön. Seuraavana vuonna ne rakentavat uudet pesät. Monet lintulajit käyttävät myöhemmin vasarapäähaikaran pesiä. Naaras munii 3–7 valkoista munaa, jotka pian tummuvat mudan värisiksi. Molemmat puolisot hautovat yhteensä 28–30 päivää ja poikaset jättävät pesän 44–50 päivän ikäisinä. Jonkin aikaa pesästä lähdön jälkeen ne käyvät siellä vielä yöpymässä.

Ravinto

Vasarapäähaikaran ruokavalio koostuu pääosin sammakkoeläimistä. Muita saaliseläimiä ovat kalat, hyönteiset, katkaravut ja pikkujyrsijät.

Erityistä

Lounais-Afrikan paikalliset asukkaat uskovat vasarapäähaikaralla olevan maagisia voimia. Linnun uskotaan kykenevän ennustamaan kuoleman näkemällä tuomitun henkilön kuvan vedenkalvolta tai putoavan tähden, pahan enteen, taivaalla hänen kotinsa yllä. Haikara lentää uhrin asumuksen yli raakkuen pitkällä valittavalla äänellä varoittaakseen kohtalosta.
Muistomitali

Muistomitalilla tarkoitetaan jonkun asian tai tapahtuman muistoksi annettavaa mitalia. Suomen kunniamerkkikäytännössä muistomitalit ovat tavallisesti nauhassa rinnassa kannettavia kunniamerkin luonteisia mitaleja. Muistomitaleja on eri muotoisia ja erityyppisiä. Ristin muotoista muistomitalia voidaan kutsua muistoristiksi.
Suomessa tyypillisimmät muistomitalit ovat sisällissodan (1918) ja heimosotien (1918-1922) kuin myös toisen maailmansodan ajalta talvisodan (1939-1940) sekä jatko- ja Lapin sodan (1941-1945) muistomitalit. Nämä mitalit sai hakemuksesta jokainen sotaan osallistunut suomalainen, kuitenkaan sisällissodan mitalia ei punaisten puolella taistelleille ole myönnetty. Lisäksi pääosa toisen maailmansodan suomalaisista sotaveteraaneista on oikeutettu saamaan sodanaikaisen joukko-osastonsa muistoristin.
Anssi Nyberg

Anssi Nyberg (s. 10. maaliskuuta 1971) on suomalainen televisio-ohjaaja, radio- ja urheilutoimittaja.
Nyberg juonsi Yleisradion TV2-kanavalla pyörinyttä Hot Sport -makasiiniohjelmaa 1998–2005. Ohjelman jäätyä ”eläkkeelle” hän keskittyi vuonna 1999 perustamansa yrityksen AKN median pyörittämiseen, mutta jatkoi yhteistyötään YLE TV Urheilun kanssa. Muutti kotikaupungistaan Jyväskylästä Helsinkiin 2005 ja työskentelee nykyään YLE TV Urheilulla täysipäiväisenä.
Jääkiekon MM-kisoissa Nyberg on tehnyt erilaisia kisoihin liittyviä juttuja tekevänä ”Fani-Anssina”. 2006 Torinon olympialaisissa Nyberg selosti lumilautailua ja freestyle-hiihtoa. Ennen televisiouraansa hän työskenteli kymmenen vuotta radiossa.
Nyberg kuuluu myös ”Ihanaa Leijonat ihanaa” -kappaleesta tunnettuun A-tyyppi-yhtyeeseen.
George Taylor (sarjakuvahahmo)

George Taylor on Teräsmies-lehdissä esiintynyt kuvitteellinen hahmo. Taylor toimii Metropolisin vanhimman sanomalehden Metropolis Daily Star:in päätoimittajana. Häntä pidetään myös toisen sarjakuvahahmon, Perry Whiten esikuvana. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran sarjakuvassa Action Comics #2 (Heinäkuu 1938).
Sarjakuvien nk. Kultaisella Kaudella 1930- ja 40-luvuilla, Teräsmiehen alter ego Clark Kent työskenteli toimittajana Taylorin johtamassa Daily Starissa.
Protector (televisiosarja)

Juoni

Sarjan pääosassa on äskettäin miehestään eronnut yksinhuoltaja, rikosetsivä Gloria Sheppard. Gloria muutti eron jälkeen veljensä Daveyn luokse, joka auttaa häntä myös lastenhoidossa. Gloria työskentelee Los Angelesin poliisissa ja ratkoo kovan luokan rikoksia kollegansa Michelle Dulcettin kanssa.
Sarjassa seurataan, kun Gloria tasapainottelee poliisityönsä ja yksityiselämänsä välillä.
Haperot

Haperoiden tunnistamisesta

Haperoiden lajilleen tunnistaminen on monesti ongelmallista. Tunnistamista voi harjoittaa ilman mikroskooppiakin. Tässä merkitystä on kasvupaikalla, läheisillä puulajeilla, lakin ja jalan värillä, helttojen tiheydellä sekä tuoksulla ja maulla. Yksi paljon käytetty tuntomerkki on mallon värimuutokset. Tärkeä on myös lakin pintakelmun irtoamistapa. Edelleen itiöpölyn väri vaihtelee paljon lajista toiseen: Se voi olla valkoista, kermanväristä, okraa tai keltaista ja näiden sävyjä. Paljon käytetty itiöiden vertailussa on Romagnesin väriluokitus. Haperoiden taksonomiassa on kuitenkin mikroskooppisilla tuntomerkeillä ja viimeaikaisilla DNA-tunnistusmenetelmillä yhä suurempi merkitys.
Verenpainelääke

Verenpainelääkkeet ovat lääkkeitä, joita käytetään verenpainetaudin eli koholla olevan verenpaineen hoitoon. 
Tällä hetkellä verenpainetaudin hoidon tavoite on alentaa verenpaine tasolle alle 140/85 mmHg. On osoitettu, että lääkkeitä käyttämällä systolisen eli yläpaineen laskeminen 10 mmHg:lla ja diastolisen eli alapaineen 5 mmHg:lla vähentää aivohalvauksia 30–40% ja vakavia sepelvaltimotautitapahtumia 16%, iäkkäillä ja keski-ikäisillä suhteellisesti yhtä paljon. Verenpainetaudin ensisijaishoitona ovat kuitenkin elämäntapamuutokset, kuten ruokavalion muuttaminen terveellisemmäksi, painon pudottaminen, liikunnan lisääminen ja tupakoinnin lopettaminen.