Puurijärvi

Kuuluisa lintujärvi

Puurijärvi on matala, umpeenkasvava ja rehevä lintujärvi. Järven suurin syvyys alle metrin. Keskisyvyys on vain 0,5 metriä, ja tilavuus on 2,4 miljoonaa kuutiometriä. Rantaviivaa on 14 kilometriä. Järvellä on yksi saari, Kirrinkallio. Järven korkeuserot ovat pienet, sillä se sijaitsee 42,5 - 43 metriä merenpinnan yläpuolella. Pinta-ala on noin 440 hehtaaria, rantaluhdat mukaan laskien 525 hehtaaria. Keskiveden aikaan järven pinta-ala on vähemmän kuin 400 hehtaaria. Paitsi aivan kasvukauden alussa, järvi on lähes kauttaaltaan yhtenäisen ilmaversoiskasvillisuuden peittämä. Maisemaa hallitsevat järvikaisla, järviruoko, järvikorte ja erilaiset sarat. Pohjoispäässä umpeenkasvusta ja soistumisesta viestivät runsaat raatekasvustot. Rannoilla on luhtaniittyjä ja kosteita pensaikkomaita.
Puurijärvellä pesii eurooppalaisittainkin arvokkaita lajeja, kuten kaulushaikara, ruskosuohaukka, luhtahuitti, kurki ja mustatiira. Järvellä pesii myös muutama kymmenen paria pikkulokkeja, jonka Euroopan pesimäkannasta 30 - 45 % on arvioitu pesivän Suomessa. Puurijärvi on myös tärkeä muutonaikainen levähdys- ja ruokailualue, joka on rauhoitettu kokonaan metsästykseltä. Arvokkaan linnuston lisäksi järven ympäristössä esiintyy myös uhanalaisia nisäkäslajeja, esimerkiksi saukko ja liito-orava.
Puurijärvi kuuluu Puurijärvi-Isosuon kansallispuistoon, joka perustettiin 1993. Nykyään paikalla on Natura-alue, josta kansallispuisto muodostaa pääosan. Kansallispuistossa on merkittyjä polkuja ja Puurijärven rannalla on lintutorni.
Puurijärven tilaa ollaan kohentamassa Kokemäenjoki-LIFE hankkeen myötä. Järveä on talvina 2008 - 2009 ruopattu laajasti ja kesällä 2010 rakennettiin leveä pato, jonka tehtävänä on nostaa järven pintaa. Tarkoituksena on säilyttää Puurijärvi lintujärvenä ja estää järven lopullinen umpeenkasvu. Samalla Puurijärven pohjoispäähän Haronmäkeen tehdään yksi lintutorni ja järven eteläpäähän padon viereen toinen torni lisää. Vanhan Kärjenkallion tornin ja eteläisen tornin väliin rakennetaan polku.

Historia

Puurijärvi on syntynyt kivikaudella, kun merenpinta aleni maankohoamisen seurauksena niin alas, että yhteys Kankaantaustan kautta umpeutui. Tällöin kaikki Kokemäenjoen vedet johtuivat pohjoiseen ja purkautuivat Kynsikankaan kautta mereen. Aluksi Huittisten aukea oli suuri ruohikkoinen järvi, mutta maankohoamisen ja joen kulutuksen takia syntyi uomia, jotka halkoivat laajaa luhta-aluetta. Uomien tulviminen keväisin irrotti ja kasasi heinikkoa ja kaislaa äyräiden päälle. Kasautuneiden ruovikkojen taakse jäi seisomaan vettä, joka oli pääsyynä soiden kehittymiseen. Nykyiset soidensuojelualueet muodostuvat kohosoista, joiden korkeus on useita metrejä ympäristöään ylempänä. Suot ovat olleet osaltaan erottamassa Puurijärveä Kokemäenjoen laakeasta laaksosta ja muotoilemassa järviallasta. Puurijärvi rajoittuu nyt Korkeasuohon.
Puurijärven ja Kauvatsajoen ympäristön asukkaat kannattivat Puurijärven pinnan alentamista perustellen sitä tulvien suojelulla ja viljelyyn sopivan lisämaan hankkimisella. Ensimmäiset perkaukset, jotka alkoivat vaikuttaa Puurijärven pintaan, tehtiin Kokemäenjoen keskiosalla jo vuonna 1737 , joka aloitettiin kivisten koskien perkaamisella.
Puurijärvi oli vielä 1700 -luvulla kirkasvetinen ja kovapohjainen järvi, mutta seuraavalla vuosisadalla sen ympäristössä tehdyt soiden ojitukset ja koskien perkaukset aiheuttivat järven pinnan laskemisen. Itse Puurijärven perkaus aloitettiin 1826. Tavoitteena oli taas saada lisää peltoalaa, mikä onnistuikin järvien rannoilta. Veden aleneminen jäi kuitenkin Kokemäenjoen ja Ala-Kauvatsanjoen vedenpinnan tasolle. Vuosina 1868 - 1874 Kokemäenjoella tehdyillä perkaustöillä vaikutettiin taas Puurijärven pintaan.
Järvi ruohottui ja siitä tuli hiljalleen lintujen suosima kosteikko. Huittislaisen Rolf Palmgrenin vuonna 1915 julkaisema selostus Huittisen järvien lintuarvoista on ylistävä. Ruohottuminen vaikeutti kuitenkin Puurijärvellä Lauttayhdistyksen harjoittamaa tukinuittoa. Yhdistys saikin luvan rakentaa padon järven luusuaan 1909 - 1914. Puurijärven tila säilyi melko vakaana 1970- luvulle saakka.