google/wiki40b huggingface dataset:
Myöhemmän Han-dynastian kirja

Houhanshu (kiin. 後漢書, Hòuhànshū; Wade-Giles: Hou Han Shu) eli Myöhemmän Han-dynastian kirja on kiinalainen historiallinen kronikka, jonka laati Fan Ye 400-luvulla käyttäen lähteinään useita aiempia historioita ja dokumentteja. Se kattaa itäisen Han-dynastian historian vuodesta 25 vuoteen 220.
Kirja kuuluu neljään varhaiseen historiografiaan 24 historiaa -kaanonissa, yhdessä Shijin, Hanshun ja Kolmen kuningaskunnan kronikan kanssa. Fan Ye käytti työssään useita aiempia teoksia, kuten Sima Qianin ja Ban Gun kertomuksia, sekä lukuisia muita, joista suurin osa ei ole säilynyt kokonaisina. Teoksen 30 viimeistä osaa eli kahdeksan tarkastelua laista, rituaaleista, uhreista, tähtitieteestä, viidestä elementistä, maantieteestä, virkamiehistä, vaunuista ja vaatteista, jotka otettiin Sima Biaon 200-luvulla laatimasta teoksesta, lisäsi Liu Zhao 500-luvulla.
Läntisten alueiden kronikat perustuvat kenraali Ban Yongin keisarille noin vuonna 125 laatimaan raporttiin, ja sisältävät luultavasti hänen kuuluisan isänsä Ban Chaon muistiinpanoja. Ne muodostavat Houhanshun 88. osan ja keskeisen lähteen läntisten alueiden kulttuurista ja yhteiskunnasta. Niihin kuuluvat varhaisimmat kiinalaiset tiedot Daqinista eli Rooman valtakunnasta.
Kuningas Juhana

Kuningas Juhana (engl. The Life and Death of King John) on William Shakespearen näytelmä, jonka aiheena on Englannin kuningas Juhana Maaton. Se kertoo poliittisesta juonittelusta, vastuusta, vehkeilystä ja vallanhimosta. Näytelmä on ilmestynyt suomeksi 1901 Paavo Cajanderin suomentamana ja 2008 Matti Rossin suomentamana.
Näytelmä painettiin ensi kerran niin sanotussa First foliossa vuonna 1623, mutta sitä oli esitetty jo 1596–97.
Se on Rikhard II:n ohella toinen Shakespearen kahdesta kokonaan runomuotoisesta näytelmästä.
Optoelektroniikan tutkimuskeskus

Optoelektroniikan Tutkimuskeskus (ORC) on Tampereen yliopiston (vuoteen 2018 Tampereen teknillisen yliopiston) erillislaitos, jonka perusti professori Markus Pessa vuonna 2000. Se on Suomen johtava nanofotoniikan ja optoelektroniikan tutkimuskeskus.
ORC:llä työskentelee noin 70 henkilöä ja neljä tutkimusryhmää, joiden tutkimusalueita ovat puolijohdeteknologia, ultranopea ja tehokas optiikka, pintatiede ja nanofotoniikka. Tutkimusprojektit tuottavat vuosittain yli 150 tieteellistä julkaisua ja niiden tuloksena on syntynyt myös useita yrityksiä. Laitoksen budjetti on noin kuusi miljoonaa euroa vuodessa.
Laitoksen johtajana toimii Pekka Savolainen.
Mikyys ja tämyys

Mikyys (lat. quidditas < quid?, ”mikä?”; myös kvidditeetti) ja tämyys (lat. haecceitas < haec, ”tämä”) ovat keskiaikaisen filosofian termejä, jotka liittyvät universaalien eli yleiskäsitteiden ja partikulaarien eli yksilöolioiden ongelmaan.
Mikyys eli olion ”se mitä jokin on” tarkoittaa partikulaarisen olion (esimerkiksi ihmisyksilön) universaliteettia eli yleislajisuutta, eli niitä ominaisuuksia, jotka se jakaa muiden saman lajin (species) olioiden (esimerkiksi kaikkien muiden ihmisten) kanssa. Se vastaa siis kysymykseen ”mikä se on?”. Mikyys vastaa Aristoteleen substanssin käsitettä ja olemusta (essentia). 
Tämyys tarkoittaa olion partikulariteettia tai individualiteettia eli yksilöllisyyttä, eli niitä ominaisuuksia tai luonteenpiirteitä, jotka tekevät siitä yksilöolion (esimerkiksi ne tekijät, jotka tekevät tietystä ihmisestä tunnistettavan yksilön).
Termit kehitti Duns Scotus. Charles Peirce käytti myöhemmin termiä tämyys (engl. haecceity) ei-deskriptiivisenä viittauksena yksilöön.
Dynaaminen systeemi

Dynaaminen systeemi on ajan mukana muuttuva järjestelmä. Yksinkertainen dynaaminen systeemi on heiluri. Mutta melko yksinkertaisetkin dynaamiset systeemit voivat olla vaikeasti ennustettavia, koska niiden osat vuorovaikuttavat keskenään.
Elokuva television aikakaudella

Elokuva television aikakaudella on suomalaisen elokuvakriitikko Modest Savtschenkon (taiteilijanimeltään Martti Savon) vuonna 1975 julkaistu kirja. Kirjassa Savtschenko luo katsauksen elokuvan historiaan ja tuleivaisuuteen. Lisäksi hän harjoittaa kärkevää kritiikkiä suomalaista elokuvatutkimusta kohtaan.
Gog ja Magog

Gog ja Magog (vanhassa Raamatun suomennoksessa Goog ja Maagog, tosin Agricolan ensimmäisessä Uuden testamentin suomennoksessa vuodelta 1548 ”Gog ja Magog”) ovat Raamatun mukaan kansoja, jotka lopun aikoina hyökkäävät Israelia vastaan. Tästä on mainintoja Hesekielin kirjassa ja Ilmestyskirjassa.
Hesekielin kirjan luvuissa 38–39 kuvaillaan Gogin sotaa. Siinä Gog, jonka kotimaa on pohjoisen perillä, hyökkää monien muiden kansojen kanssa rauhassa asuvan Israelin kimppuun. Raamatun mukaan Goog kuitenkin tuhoutuu Jumalan yliluonnollisesta vaikutuksesta. Ilmestyskirjassa Gogin ja Magogin joukot edustavat Saatanaa, joka lyödään lopullisesti Harmageddonin taistelussa.
Magog oli Raamatussa Jaafetin poika, ja eräiden tulkintojen mukaan hänestä polveutuisivat skyytit, slaavit, mongolit, unkarilaiset, irlantilaiset ja keltit.
Podokit

Nimet

Tieteellinen nimi Falcatifolium on muodostettu latinan sirppiä ja lehteä tarkoittavista sanoista. Useiden suvun lajien sivuversojen lehdet ovat muodoltaan sirppimäisiä.

Kuvaus

Podokit ovat ainavihantia puuvartisia kasveja. Ne ovat yleensä pienehköjä puita tai pensaita. Oksat haarautuvat puumaisilla kasveilla rungosta valekiehkuroina. Pensasmaisilla yksilöillä oksitus on epäsäännöllisempää. Rungon ohut ja hajanaisten korkkihuokosten täplittämä kuori hilseilee vanhemmiten liuskoina. Kuori ja lehdet ovat pihkaisia.
Lehtien muoto vaihtelee suuresti. Lehtiasento on kierteinen, mutta lehdet ovat usein kääntyneet tyvestään siten, että asettuvat kaksirivisesti rangan sivuille. Johtoversoilla ja käpyjä tuottavilla versoilla on suomumaisia ja rangan myötäisiä lehtiä, kun taas sivuversoilla on kaksirivisesti asettuneita lehtiä, joilla on johteinen lehtikanta ja litteä, siirottava lehtilapa. Varhaislehdet ovat usein myöhäislehtiä suurempia. Lisäksi nuorilla taimilla on ensimmäisenä vuonnaan myös muista lehdistä selvästi poikkeavia kapean linssimäisiä lehtiä. Sivuversojen litteiden lehtien muoto vaihtelee suikeasta sirppimäiseen. Niillä on näkyvä keskisuoni. Sirppimäisen lehden lapa kaartuu rangasta poispäin, mutta lavan kärki kaartuu usein takaisin verson kärjen suuntaan, toisinaan niin voimakkaasti, että lehti muistuttaa muodoltaan S-kirjainta. Ilmarakoja on kaikilla lehden pinnoilla.
Podokit ovat kaksikotisia hede- ja emikukintojen sijaitessa eri kasviyksilöissä. Kukinnot ovat perällisiä, ja kasvavat yleensä yksittäin lehtihangoissa.
Hedekävyiksi kutsutut hedekukinnot ovat pitkän lieriömäisiä ja hieman norkkomaisia. Hedekäpy koostuu lavaltaan kolmiomaisista tai pitkäsuippuisista hedelehdistä. Jokaisessa hedelehdessä on kaksi siitepölyä tuottavaa pallomaista pölylokeroa.
Kävyiksi kutsutut emikukinnot muuttuvat kypsyessään meheviksi ja sisältävät tavallisesti vain yhden siemenen. Käpy koostuu useasta kierteisesti asettuneesta käpysuomusta, joista tavallisesti vain yksi on hedelmällinen. Hedelmällisessä käpysuomussa on yksi ranganpuoleisella pinnalla sijaitseva käänteinen siemenaihe. Hedelmättömät käpysuomut turpoavat kävyn kypsyessä ja muodostavat epäsäännöllisen muotoisen mehevän pohjuksen kävyn tyveen. Kävyn kärjessä sijaitseva lähes pysty siemen on pohjukseen nähden vino. Siemenen tyveä ympäröi siemenen tuottaneesta emisuomusta kehittynyt mehevä vaippa eli epimatium.

Levinneisyys

Podokkeja esiintyy Kaakkois-Aasiassa ja läntisellä Tyynellämerellä ainakin Malesiassa, Indonesiassa, Filippiineillä, Papuassa-Uudessa-Guineassa ja Uudessa-Kaledoniassa.

Luokittelu

Podokit ovat podokarpuskasvien heimoon kuuluvia havupuita. Niiden lähimmät sukulaiset ovat genetiikan perusteella suvun Dacrydium kasvit. Podokit luokiteltiinkin yleensä sukuun Dacrydium ennen kuin David John de Laubenfels erotti ne vuonna 1969 omaksi suvukseen Dacrydiumin lehdistä poikkeavien kaksimuotoisten ja usein sirppimäisten lehtien sekä käpyjen muodon erojen perusteella.
Uusi realismi

Uusi realismi (ransk. Nouveau Réalisme) (myös uusrealismi, uudet realistit, Nouveau Realisme tai Nouveaux realistes) on taidesuuntaus, jonka perustivat vuonna 1960 Ranskassa taidekriitikko Pierre Restany ja taidemaalari Yves Klein. Suuntauksen jäsenet pyrkivät saattamaan elämän ja taiteen lähemmäs toisiaan. He sanoivat näkevänsä maailman kuvana, josta ottavat osia ja sijoittavat ne osaksi teoksiaan. Dadaistien ja Marcel Duchampin antitaiteen tavoin uusrealistit pyrkivät käyttämään arkisia, tosielämän esineitä taiteessaan. Assemblaasin ja valmisesineiden käyttö oli tyypillistä uusrealisteille.
Uudet realistit olivat mannereurooppalainen vastine englantilaiselle ja amerikkalaiselle pop-taiteelle, joka oli syntynyt Englannissa 1950-luvun lopulla. Ryhmässä olivat Yves Kleinin lisäksi muun muassa Arman, François Dufrêne César, Christo, Raymond Hains, Martial Raysse, Mimmo Rotella, Daniel Spoerri ja Jean Tinguely ja myöhemmin Niki de Saint Phalle.

Suomessa

Uusrealistien taidetta nähtiin Suomessa ainakin Ars 69 -näyttelyssä. Pierre Restany kutsuttiin esitelmöimään Helsinkiin ja Arsissa olivat esillä ryhmästä Arman ja César. Manner-Euroopan pop-taiteen virtaukset eivät kuitenkaan herättänet voimakasta vastakaikua Suomen taiteessa, vaan täkäläisinä esikuvina pidettiin pikemminkin popin amerikkalaisia suuntauksia.
Ryydynpohja

Ryydynpohja on kaupunginosa Länsi-Tampereella, Lielahden ja Ylöjärven kunnanrajan välissä. Se rajoittuu myös Lamminpäähän, Pohtolaan ja Lintulampeen ja luetaan usein kuuluvaksi Lielahteen. Ryydynpohja on saanut nimensä samannimisestä Näsijärven lahdesta, joka aikaisemmin tunnettiin myös nimillä Rytynpohja ja Ryölahti. Ensimmäinen historiallinen maininta Rydinpojenmaasta löytyy vuodelta 1662 peräisin olevasta sopimuksesta. Alun perin Ylöjärven kuntaan kuulunut Ryydynpohjan alue liitettiin Tampereen kaupunkiin vuoden 1950 alussa. Vuonna 1957 alueelle laadittiin asemakaava, ja kaupunginosaan liitettiin alueita Kukkolan ja Possilan kantatiloista. Vuonna 2014 Ryydynpohjassa asui 1438 asukasta. Alueella toimii Ryydynpohjan omakotiyhdistys.
Markku Puntila

Markku Antero Puntila (s. 21. tammikuuta 1937) on valtiotieteen tohtori, joka toimi Suomen Pankin tutkijana, osastopäällikkönä, johtajana ja johtokunnan jäsenenä.  
Markku Puntilan isä oli L. A. Puntila. 
Hän tuli ylioppilaaksi 1955 ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi 1960 ja väitteli valtiotieteen tohtoriksi Helsingin yliopistossa 1970. Puntila toimi Suomen Pankissa ylimääräisenä tutkijana 1960–1969, tutkijana 1969–1970, osastopäällikkönä 1970–1971, johtajana 1972–1990 ja johtokunnan jäsenenä 1990–1991, oltuaan johtokunnan vs. jäsen jo vuonna 1983.  Ns. vahvan markan politiikan kannattajana tunnettu Puntila erosi tästä tehtävästä  syksyllä 1991, Suomen Pankissa hän ehti työskennellä 31 vuotta.
Karhulan Hovi

Karhulan Hovi eli Karhulan kartano on Kotkan Karhulassa Kymijoen varrella sijaitseva kartanomainen rakennus. Sen rakennustyöt alkoivat vuonna 1887, ja sen suunnitteli arkkitehti Carl Ricardo Björnberg.

Historia

Nykyisen Karhulan Hovin paikalla oli alkujaan maalaistalo, joka oli 1600- ja 1700-luvuilla haminalaisten kauppiaiden omistuksessa. 1800-luvun puolivälissä omistajasukuina olivat Nordmannit ja Londénit. 1873 tila päätyi Knut Hjalmar Casselille, joka toimi kuninkaallisen hovimarsalkanviraston sihteerinä ja oli naimisissa varakkaan loviisalaisen Adelina Sundmanin kanssa. Vuonna 1874 Cassel perusti Karhulaan kaksiraamisen höyrysahan, joka teki konkurssin vuonna 1881 ja päätyi William Ruthin omistukseen. Vuonna 1888 hän meni naimisiin Fanny Standertskjöldin kanssa.
Nykyistä rakennusta alettiin rakentaa 1887, ja se valmistui 1892. Kivisen rakennuksen arkkitehtuuri edustaa uusrenessanssia ja gotiikkaa, ja se jäljittelee ranskalaista aatelislinnaa. Hovin pinta-ala on 917 m² ja huoneita on 30. Nuori patruunatar halusi Karhulan Hovin muistuttavan mahdollisimman paljon Karlbergin kartanoa, jonka omisti hänen veljensä Hugo Standertskjöld.
William Ruthin kuoltua 1913 perustettiin Fanny ja William Ruthin lahjoitusrahasto, joka oli tarkoitettu käytettäväksi Suomen pienviljelijöiden hyväksi. A. Ahlström Oy osti Karhula Oy:n tehtaat 1915 ja Hovi oli osana kauppaa. 
Ahlströmiin fuusioidun Karhula Oy:n toimitusjohtajat ja isännöitsijät asuivat talossa vuoteen 1966, jonka jälkeen sitä on käytetty edustustilana. Rakennuksessa on toiminut myös NEXT Hotel Karhulan Hovi. Kartanon alueella toimii nyt Kartanohotelli Karhulan Hovi, jota operoi kotkalaisen perheyrityksen omistama Kotkan Saaret Oy.
Nuijajärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 7,7 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Se sijaitsee kolmen mäen välisessä painaumassa, joka on paikoin suomaata. Korkein mäki on Eskonvuori, joka kohoaa 50 metrin korkeuteen järvenpinnasta. Vuoren länsirinne on järven eteläiseen lahteen putoava jyrkänne. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta, jotka ovat soisuneet. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata tai suota. Järvellä on viisi vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tiet Untavan ja Myllykylän väliltä yhdystieltä 3381.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Taipaleenjoen alaosan alueeseen (35.743) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 145,5 metriä mpy. Siihen on johdettu kaksi suo-ojaa. Idästä tilee oja Särkijärven ja Vaatelammin suunnalta. Koillisesta tulevan ojan lähde on Etanalammi. Nuijajärven laskuoja Nuijaoja laskee Iso-Miekan Kaakkolahteen. Ojalla on pudotusta 0,6 metriä.
Qiana Chase

Qiana Chanel Chase (s. 12. helmikuuta 1981 Los Angeles) on afroamerikkalainen malli ja näyttelijä. Hän oli heinäkuussa 2005 Playboyn Playmate of the Month. Hänellä oli pieni osa Epic Moviessa (2007).
Vadvetjåkka

Vadvetjåkka on yksi Ruotsin kansallispuistoista. Se sijaitsee Kiirunan kunnan alueella länteen Torniojärvestä, Norrbottenin läänissä. Se on kooltaan 2 630 hehtaarin suuruinen. Alueesta muodostettiin kansallispuisto vuonna 1920. Alueen monipuolisen kasvilajiston syntyä edistää kalkkipitoinen kallioperä ja Atlantin sateiset säät. Myös linnusto on monipuolinen. Kansallispuisto on Natura 2000 -aluetta.
HMS Mars (1759)

Palvelus

Alus osallistui 20. marraskuuta 1759 Quiberoninlahden taisteluun kommodori James Youngin lippulaivana. Alus siirrettiin satamapalvelukseen 1778 ja se myytiin 1784.
Bernin ihme

Juoni

Elokuvan alussa Richard, esseniläinen kaivosmies palaa kotiin oltuaan yksitoista vuotta sotavankina Siperiassa. Tänä aikana hänen perheensä, johon kuuluvat vaimo, kaksi poikaa ja tytär, on elänyt erittäin köyhää elämää. Kun Richard yllättäen palautettiin takaisin kotimaahansa, hänellä oli ongelmia tutustua perheeseensä ja maahansa uudelleen. Richardin vaimolla on pieni yritys, hänen vanhempi poikansa on ryhtynyt kommunistiksi ja hänen tyttärensä flirttailee brittisotilaiden kanssa. 
Perheen kuopus ja yksi elokuvan tärkeimmistä henkilöistä, 11-vuotias Matthias ei edes tunne isäänsä. Hänen idolinsa on Rot-Weiss Essenissä pelaava jalkapalloilija Helmut Rahn. Richard ei aluksi pidä lainkaan Matthiaksen rakkaudesta jalkapalloon, mutta hän alkaa suhtautua lajiin myötämielisemmin ja lopulta isä ja poika ajavat Berniin katsomaan MM-kisojen finaalia. 
Elokuvan sivujuonena on Rahnin ja Matthiaksen tutustuminen, jonka seurauksena Matthiaksesta tuli pelaajan eräänlainen maskotti. Elokuvassa tapahtui myös muutamia ihmeellisiä tapahtumia. Ottelussa Saksan joukkue sai etua yhtäkkiä alkaneesta sateesta, joka hidasti vastajoukkue Unkarin peliä. Lisäksi Helmut Rahn näki Matthiaksen sivurajalla ja sai siitä voimaa tehdäkseen ottelun voittomaalin. Ottelun jälkeen Saksan yllättävä voitto nosti koko kansan mielialaa ja paransi monia toisesta maailmansodasta johtuneita haavoja.

Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskula piti Bernin ihmettä vanhakantaisena, miesyleisölle suunnattuna imelänä epookkielokuvana kolmen sukupolven kohtalonyhteydestä ja itsetunnon lujittamisesta. ”Sotavankeudesta palannut, ankaraa kuria vaativa isä edustaa natsien romahduttamaa ryhtiä, Helmut Rahn sinnikkyydellään Länsi-Saksan taloudellisen noususuhdanteen mallinukkea ja Matthias unelmiinsa luottavaa tulevaisuuden toivoa.”
Sergei Novikov (matemaatikko)

Sergei Petrovitš Novikov (ven. Сергей Петрович Новиков, s. 20. maaliskuuta 1938 Gorki, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen matemaatikko. Hän tutkii algebrallista topologiaa ja itseään vahvistavien aaltojen teoriaa. Novikov palkittiin Fieldsin mitalilla vuonna 1970.
Novikovin isä oli Pjotr Novikov, joka antoi negatiivisen vastauksen ryhmien sanaongelmaan. Hänen äitinsä Ljudmila Keldyš ja enonsa Mstislav Keldyš olivat myös matemaatikoita.
Sulanharakkakottarainen

Levinneisyys ja elinympäristö

Sulanharakkakottaraista tavataan Indonesiassa Sulan ja Banggain saaristoissa. Se elää alankojen metsissä ja maatalousalueilla ja tulee toimeen myös talousmetsissä. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sen levinneisyysalue ja kanta ovat pienet.
Suomen koulutuspolitiikka

Historia

Suomen koulutuspolitiikan historia voidaan jakaa kolmeen vaiheeseen. Ensimmäinen näistä on kansallisuusliikkeen nousu. Se muotoutui Suomessa 1800-luvun lopulla, autonomian loppuvaiheessa. Toinen vaihe, järjestelmäpolitiikka, oli tavoitteellista ja energisempää kuin ennen 1960-lukua. Yksilöllisestä kasvatuksesta tultiin sosiaaliseen kasvatukseen, jossa korostettiin kasvatuksen ihmisyyttä ja muiden kansojen huomioon ottamista. Kolmas tuloskeskeinen koulutuspolitiikka on avoimempaa. Koulutuspolitiikassa on muiden politiikan lohkojen ja markkinatalouden tavoitteita ja toimintatapoja. Koulutuspolitiikassa kansallisesta identiteetistä tuli tärkeä tavoite.
Suomen koulutuspolitiikka on pohjautunut elinikäiseen oppimiseen, mikä on tarkoittanut aina esiopetuksesta alkanutta ja myöhemmin tutkintoon johtavaa, mutta myös läpi työelämän jatkuvaa kouluttautumista ja osaamisen päivittämistä. Suomalaisten inhimillinen pääoma on karttunut jatkuvan kouluttautumisen myötä laajasti.

Tulevaisuuden tavoitteita

Suomi on linjannut Eurooppa 2020 -strategiassa omaksi tavoitteikseen vähentää koulunkäynnin keskeyttäneiden osuutta 8 prosenttiin ja kasvattaa korkea-asteen tutkinnon suorittaneiden osuutta 42 prosenttiin.
David North (sarjakuvahahmo)

Kyvyt

North on mutantti, mutta hän menetti kykynsä useiden muiden mutanttien tapaan M-päivänä. Aikaisemmin hänen ensisijainen mutanttikykynsä oli sulauttaa itseensä liike-energiaa vastaanottamistaan iskuista. Vaikka tälle kyvylle olikin rajansa, North pystyi selviytymään muun muassa suurista pudotuksista ja yliluonnollisen voimakkaiden vastustajien iskuista haavoittumatta. Astuttuaan Ase-X -ohjelmaan vapaaehtoisena, North sai myös heikon paranemiskyvyn, jonka avulla hän kykeni parantumaan lievistä ja keskinkertaisista haavoista normaalia ihmistä nopeammin. Se myös teki Northista immuunin useimmille sairauksille ja myrkyille sekä vähänsi tämän luontaista ikääntymistä. Myöhemmin North kuitenkin sairastui mutantteja tappaneeseen tautiin, joka vähänsi hänen kykyjensä tehoaan ja myös hänen paranemiskykynsä paloi loppuun taistelussa tautia vastaan.
Kun North melkein kuoli taudin myötä ja telepaatti Elena Ivanova elvytti hänet, Northin sulauttamiskyky kehittyi. Sulautettuaan energiaa, Northin täytyi purkaa se voimakkaina lämpöpurkauksina. Hän kykeni myös kanavoimaan energiaa fyysisiin hyökkäyksiin kehittäen näin iskujensa voimaa yli-inhimillisille tasoille.
Aarne J. Aarnio

Elämä

Aarnio oli lähtöisin vaatimattomista oloista. Hän oli viipurilaisen ompelijattaren avioton lapsi ja jäi varhain orvoksi. Sukunimensä hän sai kasvatti-isältään, kirjansitojamestari Johan Aarniolta. Aarnio kävi kaksi vuotta Sortavalan lyseota ennen kuin jätti koulunkäyntinsä kesken 16-vuotiaana perheensä muuttaessa Helsinkiin, jossa hänestä tuli lihakaupan myyjä. Hän osallistui talvi- ja jatkosotaan ja yleni sota-aikana luutnantiksi. Aarnio aloitti yrittäjänuransa sodan jälkeen 1944 lihakauppiaana. Laajentaessaan toimintaansa tukkukauppaan hän muutti vuonna 1948 liikkeensä A. J. Aarnio Oy -nimiseksi osakeyhtiöksi. Aarnio sijoitti kauppiaana keräämänsä pääoman vuonna 1953 perustamaansa rakennusyhtiö Palkki Oy:hyn, jonka toimitusjohtajana hän toimi seuraavat 30 vuotta. Yhtiö rakensi 1950- ja 1960-luvuilla runsaasti asuinkerrostaloja Helsingin Kallioon, Munkkiniemeen, Niemenmäkeen ja Kulosaareen. Aarnio myi alkuperäisen Palkki Oy:n Rakennuskunta Hakalle vuonna 1981, mutta säilytti omistuksessaan toisen yrityksensä Palkkiyhtymä Oy:n, jossa hän oli myös hallituksen puheenjohtaja.
Rakennusalalta Aarnio laajensi liiketoimintansa vielä kahdelle uudelle alalle, laivanvarustamotoimintaan ja metsäteollisuuteen. Kauppalaivoja hän osti yritykselleen 1950-luvun puolivälistä alkaen. Hän osti muun muassa Jugoslaviasta kaksi suurta rahtilaivaa, jotka nimesi vaimonsa ja tyttärensä mukaan M/S Saara Aarnioksi ja M/S Annukka Aarnioksi. Metsäalalle Aarnio siirtyi perustaessaan 1960-luvun alussa vaneri- ja lastulevytehtaat Pohjois-Karjalaan Kiteen Puhokseen ja Etelä-Savoon Ristiinan Pellokseen. Vuonna 1963 hän perusti Pellos Oy:n, jonka johdossa myös toimi. Aarnio kuitenkin myi Puhoksen ja Pelloksen tehtaansa suuremmalle kilpailijalle Wilh. Schauman Oy:lle vuonna 1983. Aarnion aktiivinen yrittäjäkausi jatkui 1980-luvun puoliväliin saakka, minkä jälkeen hänen lapsensa ryhtyivät johtamaan perheen omistukseen jääneen Palkkiyhtymän yrityksiä. Niin sanottujen Kouri-kauppojen yhteydessä Palkkiyhtymä hallinnoi tilapäisesti miljoonia Suomen Yhdyspankin osakkeita. Aarnio kävi aktiivisesti myös idänkauppaa ja piti yhteyttä Keskustapuolueen K-linjaan sekä ministeri Ahti Karjalaiseen.
Aarnio toimi Ilmatorjuntasäätiön hallituksen puheenjohtajana 1964–1987, Voimistelusäätiön hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1964 ja kuului Kansallis-Osake-Pankin hallintoneuvostoon 1973–1984, Suomen Kulttuurirahaston hallitukseen 1971–1982, Suomen Metsäteollisuuden Keskusliiton hallitukseen 1973–1983 sekä Maanpuolustuksen Tuki ry:n hallitukseen vuodesta 1971.
Aarniosta tuli vuorineuvos vuonna 1968. Hän sai Valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon 1970. Vuosina 1986–2000 hän omisti aikoinaan marsalkka Mannerheimille kuuluneen Kirkniemen kartanon Lohjalla. Aarnio kunnosti kartanon ja myi sen Metsäliitolle.
Suomen Kulttuurirahaston Etelä-Savon rahasto hallinnoi vuonna 1985 perustettua Aarne J. Aarnion rahastoa, joka tukee Etelä-Savon maakunnan taloudellista kehitystä edistävää tutkimustyötä sekä ristiinalaisten nuorten opintoja.
Suomen Huippu-urheilijoiden Unioni

Suomen Huippu-urheilijoiden Unioni (SHU) on suomalainen ammatti- ja huippu-urheilijoita edustavien yhdistysten kattojärjestö. SHU perustettiin vuonna 2002, ja marraskuusta 2012 alkaen liitto on kuulunut Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK:hon. Yhdistyksen tehtävänä on huippu-urheilijoiden yhteiskunnallisten, sosiaalisten ja koulutuksellisten etujen ajaminen.
SHU muodostuu neljästä palloilulajien pelaajayhdistyksestä sekä yksilöurheilijoita edustavasta yhdistyksestä. Sen puheenjohtajana toimii Suomen Jääkiekkoilijoiden toiminnanjohtaja Jarmo Saarela. Jäseniä SHU:ssa on 2 600, joista jalkapalloilijoita on noin 1 500.
SHU päätti hakea SAK:n jäsenyyttä 25. lokakuuta 2012 ja keskusjärjestön hallitus hyväksyi hakemuksen 5. marraskuuta.