google/wiki40b huggingface dataset:
Ilmari Aalto

Ilmari Aalto (7. elokuuta 1891 Kuopio – 29. syyskuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Hän oli ekspressionistisen Tyko Sallisen ympärille kasvaneen Marraskuun ryhmän jäsen. Aalto maalasi rakenteellisia asetelmia, sekä maisema- ja henkilökuvia. Aalto opiskeli Taideteollisuuskeskuskoulussa 1907–1908 ja Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1908–1910.
Useimmat Aallon maisemamaalausten näkymistä ovat Töölöstä ja Suursaaresta. Aallon maisemamaalausta on nähtävissä myös Ravintola Elielissä Helsingin rautatieasemalla. Takaseinän maiseman suunnittelussa Eero Järnefelt ja A.W. Finch olivat eniten mukana, mutta kolmesta taiteilijasta vain Ilmari Aalto uskalsi kiivetä korkeille tikkaille toteuttamaan maalausta.
Ekspressionistina aloittanut Aalto löysi myös kubismin vuonna 1914. Edvard Munchin näyttely Ateneumissa kohta hänen valmistumisensa jälkeen vaikutti voimakkaasti Aaltoon ja antoi vaikutteita ekspressionistiselle ilmaisulle.Ensimmäinen kubistien ja ekspressionistien näyttely nähtiin Suomessa vuonna 1914, mukana oli muun muassa saksalaisen Der Blaue Reiterin keskeiset taiteilijat.
Vuoden 1920 Pariisin matkan jälkeen Aalto alkoi käyttää enemmän värejä ja voimakkaita siveltimenvetoja aiemman harmahtavan paletin sijasta. Myöhemmin 1928 Pariisissa käydessään hän omaksui realistisemman ilmaisun, selkeät ääriviivat ja sekoittamattomat värit. Ilmari Aallon sanotaan itsekriittisyydessään tuhonneen monia töitään.
Aalto kuoli maksasyöpään 43-vuotiaana. Aallon puoliso oli Alli Helena Linnalahti (aiemmin Ketonen).

»Eräs aikansa parhaita maalareita ja harvoja aivoja, sekä itsenäinen ja pelkäämätön arvostelija. Hänen riippuvuutensa Sallisesta ei ollut niin suuri, kuin miksi sitä on sanottu. Hän oli esimerkiksi kyllin rohkea ollakseen joutumatta Matissen pauloihin.» 
(Gösta Stenman, Suomen Kuvataiteilijat -hakuteos)
War Pigs

Rakenne ja sanoma

Kappale alkaa raskaalla riffillä, johon sekaantuu nopeasti ilmahälytyssireenien nouseva ja laskeva ulvonta. Ensimmäinen säkeistö kulkee raskaalla poljennolla, valssimaisen hitaasti ja katkonaisesti; nopeita tahteja seuraa vain yksitoikkoisen hi-hat -kompin säestämä laulu, jota katkovat terävät raskaammat osiot. Sanoitus on iskevän kolkko. Keskiosuus etenee vauhdilla; se kertoo poliitikoista, jotka kohtelevat ihmisiä kuin shakkinappuloita, huvittelevat aloittamalla sotia, joita käymään he lähettävät tavallisia ihmisiä. Loppuosa kulkee samalla vuorotahdilla kuin alkukin.
Kappale voidaan siis sanoa asettuvan enemmän sodanlietsojia (War Pigs) vastaan kuin itse sotaa instituutiona. Paranoid-albumin kansi, epäselvästi kuvattu miekkamies pimeydessä, esittää juuri ”sotasikaa”, sotaa lietsovaa poliitikkoa). Bill Wardin sanoin:
»”War Pigs” oli kuitenkin rankka kuin mikä: se tunki sanomansa kurkusta alas ja iski suoraan!»
Kappaleen persoonallisuus teki siitä oman lukunsa 1970-luvun Vietnamin sodan vastaisessa hengessä.
Wc (Unix)

wc (word count) on Unix-ohjelma, joka laskee tiedostoista rivien, sanojen ja tavujen määrän.
Uudemmissa toteutuksissa on -m-vipu, joka laskee merkkien määrän erotukseksi tavujen määrästä. Tätä tarvitaan jos käytettävä merkkikoodaus on vaihtelevan pituinen kuten UTF-8. Kahdeksanbittisellä merkistöllä merkkien ja tavujen määrä on sama.

Käyttö

wc -l <tiedosto> rivien määrä
   wc -c <tiedosto> tavujen määrä
   wc -m <tiedosto> merkkien määrä
   wc -L <tiedosto> pisimmän rivin pituus
   wc -w <tiedosto> sanojen määrä
Esimerkki wc:n käytöstä:

$ wc akuankka.txt salasanat.txt 
     40     149     947 akuankka.txt
   2294   16638   97724 salasanat.txt
   2334   16787   98671 total
Ensimmäinen kohta rivillä kertoo tiedoston rivimäärän, toinen sanojen ja kolmas merkkien määrän.
Wrangelin palatsi

Wrangelin palatsi (ruots. Wrangelska palatset) on rakennus Tukholman Riddarholmenin saarella, Birger Jarls torgin länsilaidalla. Palatsissa on toiminut vuodesta 1753 lähtien Svean hovioikeus (Svea hovrätt).
Rakennuksella on pitkä sekä monivaiheinen historia. Sen eteläinen torni oli alun perin osa kuningas Kustaa Vaasan 1530-luvulla rakennuttamaa puolustuslinnaketta. Palatsi rakennettiin vuoden 1630 tienoilla Lars Sparren yksityisasunnoksi. Uusi omistaja marsalkka Carl Gustaf Wrangel teetti rakennukseen muutoksia vuosina 1652–1670 arkkitehti Nicodemus Tessin vanhemman suunnitelmien mukaan. Vuoden 1693 tulipalon jälkeen palatsi jouduttiin jälleen uudelleenrakentamaan, jolloin sitä myös hieman laajennettiin. Tällä kertaa suunnittelijana oli Nicodemus Tessin nuorempi. Vuonna 1697 siitä tuli myös kuninkaallinen residenssi, sillä Tukholman kuninkaallinen Tre kronor -linna oli palanut tulipalossa raunioiksi. Kuningasperhe asui Wrangelin palatsissa vuoteen 1754. Noihin aikoihin palatsia kutsuttiin nimellä Kungshuset ("Kuninkaan talo").
Vuonna 1802 palatsi paloi jälleen ja se rakennettiin kolmanteen kertaan uudelleen arkkitehti Carl Christoffer Gjörwellin suunnitelmien mukaan. Tuolloin julkisivu sai nykyisen, aiempaa riisutumman ilmeensä. Palatsia entisöitiin vuosina 1948–1950, 1985 ja 2004. Ensimmäisen entisöinnin yhteydessä Tessin vanhemman suunnittelema eteishalli palautettiin alkuperäiseen asuunsa.
Wrangelin palatsi on Tukholman entisistä yksityispalatseista suurin. Siihen kuului terassipuutarha Mälaren-järven puoleisella takapihalla.
Suolasolmukki

Ulkonäkö ja koko

Matalakasvuinen suolasolmukki kasvaa 5–20 cm korkeaksi. Varsi on rento tai koheneva, kalju tai yläosastaan hieman nystykarvainen ja enintään aivan tyvestä puutunut. Kasvin pääjuuri on hoikka. Väriltään kasvi on vaaleanvihreä. Lehdet ovat tasasoukkia, möyheähköjä ja tylppiä tai lyhytotaisia. Kalvomaiset korvakkeet ovat leveän kolmiomaisia ja ovat yhdiskasvuisia niveltä ympyröiden. Lehtihangoissa on lyhytnivelvälisiä haaroja. Kukat ovat punertavia, verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Vaaleanpunainen teriö on noin verhiön pituinen tai usein hieman lyhyempi. Verholehdet ovat soikeita, tylppiä ja 3–4,5 mm pitkiä. Terälehdet ovat vaalenapunaisia, valkotyvisiä ja kooltaan 2,5–5 mm pitkiä. Suolasolmukki kukkii Suomessa kesä-syyskuussa. Kasvin siemenet kypsyvät kolmiliuskaisesti aukeavissa kodissa. Siemen on siipipalteeton tai sen siipipalje on risa- tai liuskalaitainen. Suolasolmukki on yksi-, kaksi- tai monivuotinen kasvi.
Suolasolmukki muistuttaa läheisesti Suomessa hyvin harvinaista merisolmukkia (S. media).

Levinneisyys

Suolasolmukkia tavataan toisaalta merien rannikoilla, toisaalta sisämaan aroalueilla. Euroopassa laji on yleinen kaikialla rannikoilla Jäämeren rannikkoa lukuun ottamatta. Länsi-, Keski- ja Etelä-Euroopassa sitä tavataan myös paikoitellen sisämaassa. Idempänä yhtenäinen sisämaan esiintymisalue alkaa Ukrainasta ja jatkuu läpi Venäjän aroalueen Keski-Aasiaan saakka. Suolasolmukkia tavataan myös Pohjois-Afrikan rannikolla, Välimeren itäosissa, Japanissa, Kiinassa sekä paikoitellen Pohjois-Amerikassa rannikoilla sekä sisämaassa. Suomessa suolasolmukkia tavataan koko rannikkoalueella Oulun korkeudelle saakka. Laji on kuitenkin harvinaistunut Saaristomerellä ja monin paikoin Keski- ja Pohjois-Pohjanmaan rannikolla.

Elinympäristö

Suolasolmukki kasvaa savisilla, lietteisillä ja hiekkaisilla merenrannoilla, rantakallioiden raoissa ja suolamailla. Laji kestää hyvin aallokon kulutusta sekä ajoittaista veden alle jäämistä.
Sheikki al-Islam

Sheikki al-Islam (turk. Şeyhülislam) on arvonimi, jota käytetään johtavista islamilaisen tieteen oppineista. Sheikki al-Islamit tulevat yleensä uskonoppineista koostuvasta ulama-luokasta.

Varhainen käyttö

Arvonimeä käytettiin ensimmäisen kerran historiallisella Khorasanin alueella 900-luvulla. Vaikka jälkiliitettä -Islam saatettiin käyttää arvonimien yhteydessä sekulaarista valtaa käyttävistä henkilöistä, kuten djalal al-Islam tai saif al-Islam, oli sheikki al-Islamin arvo aina varattu uskonoppineille. Arvonimen jälkeen saatettiin lisätä paikannimi, yleensä joku Khorasanin alueen keskuksista, mikä viittaisi arvonimen olleen verrattavissa piispanvirkaan. Osa sheikki al-Islameista oli sufeja ja osa Hadithin tutkijoita.

Osmanien valtakunta

Myöhemmin arvonimi otettiin käyttöön Osmanien valtakunnassa, jossa se merkitsi aluksi todennäköisesti johtavaa muftia. Sheikki al-Islamia käytettiin muftin kanssa rinnakkain ja on mahdollista, että osmanien vallattua uuden pääkaupunkinsa Istanbulin 1453 sheikki-al Islam tuli tarkoittamaan erityisesti Istanbulin muftia. Myöhemmin siitä tuli korkein uskonoppineen arvo. Osmaneilla oli tiukan hierarkkinen ulama-järjestelmä, jonka huipulla sheikki al-Islam oli. 
Osmanien sheikki al-Islam lausui vaikutusvaltaisia fatwoja ja oli korkea-arvoinen šaria-lain edustaja. Lain merkitys kasvoi 1500-luvulla, mikä nosti sheikki al-Islamin asemaa. Vallanvaihdoksen aikana sheikki al-Islamilla oli valta hyväksyä uusi sulttaani. Tosin kruunaamisen jälkeen sulttaani nousi valtakunnan korkea-arvoisimmaksi ja ohitti näin sheikki al-Islamin. 
Ennen 1800-lukua sheikki al-islameilla ei ollut vakinaista virka-asuntoa, vaan he toimittivat virkaansa omista kodeistaan tai vuokraamistaan huoneistoista. Viimein vuonna 1826 Mahmud II, joka oli juuri lakkauttanut janitsaarilaitoksen, antoi janitsaarien aghan asunnon sheikki al-Islamien käyttöön. Viran merkitys oli kuitenkin laskussa ja 1800-luvun lopulla sheikki al-Islamien samoin kuin koko ulama-luokan arvovalta laski. Erityisesti vuoden 1908 vallankumouksen ja sitä seuranneina aikoina sheikki al-Islamin merkitys romahti. Viimeinen sheikki al-Islam erosi tehtävästään 4. marraskuuta 1922, pian sen jälkeen kun viimeinen sulttaani Mehmed VI luopui kruunustaan ja pakeni Istanbulista. Virka lakkautettiin virallisesti, kun kalifaattina jatkanut Osmanien valtakunta lakkautettiin 3. maaliskuuta 1924.

Nykyaika

Sheikki al-Islamin arvo on yhä käytössä Bangladeshissa, Intiassa ja Thaimaassa, jossa sheikki al-Islamin nimitys on tšulaaratšamontri (จุฬาราชมนตรี).
Kati Närhi

Kati Närhi (s. 1973) on suomalainen graafinen suunnittelija ja sarjakuvapiirtäjä.
Närhi valmistui taiteen kandidaatiksi Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 2001, mitä ennen hän opiskeli kirjallisuustiedettä ja estetiikkaa Helsingin yliopistossa.
Närhin Saniaslehdon salaisuudet -teoksen (2010) kustannusoikeudet myytiin Ranskaan helmikuussa 2016. Saman trilogian kolmas osa Seitsemäs vieras voitti Sarjakuva-Finlandian 2016.
Leonhard Lapin

Leonhard Lapin, kirjailijanimi Albert Trapeezh, (s. 1947 Räpina, Viro, Neuvostoliitto) on virolainen taiteilija, jonka aloja ovat kuvataide, arkkitehtuuri ja kirjallisuus.
Lapin on Viron Taidekorkeakoulun sommitteluopin professori ja Ehituskunst ('Rakennustaide') -lehden päätoimittaja. Suomessa hän on työskennellyt Teknillisen korkeakoulun arkkitehtuuriosastolla vuodesta 1994.
Lapinin aiheita kuvataiteen alalla ovat luonnon, koneen ja ihmisen välinen suhde, tyhjyys, visuaaliset prosessit sekä merkkien kielen voima. Hän tekee veistoksia, maalauksia, grafiikkaa ja installaatioita. Lapin kuului jo 1970-luvulla Tõnis Vintin piiriin, ja hänen viivakoodiensa on arveltu saaneen herätteitä tästä ornamenteista kiinnostuneesta "psykogeometrisestä koulukunnasta".
Kirjailijana Lapin kirjoittaa esseitä, joista on suomennettu kokoelma Pimeydestä valoon.
Lapinin retrospektiivi oli Turussa Wäinö Aaltosen museossa 2009.
Kalle Viljakainen

Carl (Kalle, Kaarlo) Viljakainen (18. maaliskuuta 1853 Joroinen – 17. huhtikuuta 1913 Helsinki) oli sanomalehdentoimittaja ja nuorsuomalaisen puolueen kansanedustaja. Viljakainen oli yli 20 vuotta tamperelaisen Aamulehden päätoimittaja.
Viljakaisen vanhemmat olivat talollinen Peter Viljakainen ja Ulla Maria Pöyhönen. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion Lyseosta 1872, opiskeli jonkin aikaa kieliä Helsingin yliopistossa ja toimi sitten helsinkiläisten lehtien aputoimittajana. Viljakainen oli päätoimittajana Viipurissa ilmestyneessä Ilmarinen-lehdessä 1880–1884 ja tamperelaisessa Aamulehdessä 1884–1905.
Viljakainen kannatti raittiusaatetta ja perusti Tampereen Raittiusseuran, jonka puheenjohtajana hän toimi 1885-1899. Hänen asemansa Aamulehden päätoimittajana oli muutaman kerran vaarassa, kun Tampereen väkijuomakauppiaat yhdessä paikallisten ruotsalaisten kanssa yrittivät vaikuttaa Aamulehden kirjoitteluun. Viljakainen alkoi kallistua vähitellen nuorsuomalaisten kannattajaksi, ja hän oli myös mukana perustamassa Päivälehteä. Hän joutui tämän vuoksi riitoihin Aamulehden johtokuntaa hallitsevien vanhasuomalaisten kanssa. Aamulehden uutisointi kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikovin murhasta 1904 johti lehden lakkauttamiseen määräajaksi. Niinpä Viljakainen sai lehden johtokunnalta viimeisen varoituksen, ja lopulta hänet erotettiin päätoimittajan paikalta 1905. Samoihin aikoihin myös muita nuorsuomalaisten kannattajia erosi lehden johtokunnasta, ja Aamulehdestä tuli vanhasuomalaisuutta edustaneen Suomalaisen puolueen äänenkannattaja Tampereella. Viljakainen oli Tampereen Sanomien toimittajana 1905–1906 ja työskenteli sitten useiden nuorsuomalaisten lehtien toimittajana 1906–1913.
Viljakainen oli kansanedustajana 1907–1913 ja edusti Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän kuoli kesken edustajakautensa ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli nuorsuomalaisten Eemil Linna. Viljakainen oli jo aiemmin ollut mukana säätyvaltiopäivillä porvarissäädyn jäsenenä vuosina 1894–1906. Hän oli myös Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1895.
Viljakainen oli naimaton.
Somalian sota 2006–

2006

20. joulukuuta taistelut alkoivat väliaikaishallituksen pääkaupungin Baidoan lähellä. Ryhmien johtajat pitivät avoimena mahdollisuuden osallistua rauhanneuvotteluihin EU:n välityksellä. 22. joulukuuta Etiopian hallitus ilmoitti lähettäneensä Baidoaan 20 T-55-panssarivaunua ja neljä taisteluhelikopteria. 26. joulukuuta islamistit vetäytyivät kaikilla rintamilla. 27. joulukuuta hallituksen joukot valtasivat Jowharin, 90 kilometriä Mogadishusta pohjoiseen. Samana päivänä Islamilaisten oikeusistuinten liiton johtajat erosivat Somalian hallituksen ja Etiopian joukkojen lähestyessä pääkaupunkia ja luovuttivat Mogadishun hallinnan sen asukkaille välttääkseen verilöylyn ja kaupungin tuhon.

2008

Tammikuussa Burundi lähetti 440 miestä Afrikan unionin joukkoihin Mogadishuun. Yhdysvallat laukaisi ohjuksen Dhobleen kohteenaan al-Qaeda. Islamistien kapina laajeni.
Euroopan Unioni pyysi kansainvälistä apua merirosvouksen lopettamiseksi Somalian rannikolla. Huhtikuussa Yhdysvaltain ohjus surmasi al-Shabaab-ryhmän johtajan Aden Hashi Ayron, ja samalla kuoli ja haavoittui useita siviilejä. Toukokuussa Etiopian pääministeri Meles Zenawi sanoi pitävänsä joukot Somaliassa kunnes "jihadistit" on lyöty. YK:n turvallisuusneuvosto kutsui ulkomaisia laivastoja ottamaan kiinni merirosvot Somalian rannikolta. Kesäkuussa siirtymäkauden hallitus solmi tulitauon oppositioryhmä "Somalian vapautuksen allianssin kanssa. Islamilaisten tuomioistuinten joukkojen johtaja Hassan Dahir Aweys hylkäsi hallituksen tarjoaman sopimuksen, jonka mukaan etiopialaiset poistuisivat Somaliasta 120 päivässä. Hän lupasi suostua rauhaan vasta Etiopian joukkojen poistuttua maasta. Heinäkuussa YK:n kehitysohjelman johtaja Somaliassa, Osman Ali Ahmed sai surmansa asemiesten laukauksista Mogadishussa. Kaikki sodan osapuolet tuomitsivat ampumisen.
Johanna Hofer

Johanna Hofer (30. heinäkuuta 1896 Berliini – 30. kesäkuuta 1988 München) oli saksalainen näyttelijä. Hänet muistetaan muun muassa roolista Andrzej Żuławskin elokuvassa Possession (1981). 
Hofer oli naimisissa näyttelijä Fritz Kortnerin kanssa. 
Hofer oli aktiivinen myös teatterissa. Hän pakeni kotimaastaan 1930-luvun alussa ja asui vuosia Yhdysvalloissa. Vuonna 1948 hän kuitenkin palasi Berliiniin, josta hän lopulta muutti Müncheniin.
Zzzax

Voimat ja varusteet

Zzzax on "elektromagneettinen älykkyys", psionisesti latautunut elektromagneettinen kenttä, joka kykenee vuorovaikutukseen fysikaalisen maailman kanssa. Olennolla on yksinkertainen älykkyystaso ja yli-inhimilliset voimat. 
Zzzaxin ulkomuoto on yleensä valtaisa massa sähköpurkauksia ihmismäisessä olomuodossa. Olento tuottaa paljon valoa ja on valkoisenkellertävä väriltään. Tunnusomainen piirre on myös vahva otsonintuoksu. Zzzax kykenee myös lentämään tai leijailemaan ilmassa.
Matthew Weiner

Nuoruus

Matthew Weiner syntyi vuonna 1965. Hän opiskeli filosofiaa, kirjallisuutta ja historiaa Wesleyanin yliopistossa, kunnes suoritti maisterin tutkinnon elokuva-alalla Etelä-Kalifornian yliopistossa.
Francisco Hernández de Toledo

Francisco Hernández de Toledo (1514 La Puebla de Montalbán, Toledo – 28. tammikuuta 1587 Madrid) oli espanjalainen luonnontieteilijä ja hovilääkäri.
Hernández opiskeli lääketiedettä ja kasvitiedettä Alcalán yliopistossa. Hän muutti perheineen Sevillasta Guadalupen munkkiluostariin, jossa harjoitti lääkärin tointa, jonka jälkeen hän työskenteli Toledon Mendozan sairaalassa. Täällä hän erikoistui lääkekasvien tuntijaksi ja käänsi espanjaksi Plinius vanhemman teoksen Naturalis historia.
Vuonna 1567 Hernández nimitettiin kuningas Filip II:n henkilääkäriksi. 1571 kuningas nimitti hänet ensimmäisen Amerikkaan suuntautuneen tieteellisen tutkimusmatkan johtajaksi. Matkan päätarkoitus oli tutkia ja kerätä maanosan lääkekasveja. Hän saapui Vera Cruziin helmikuussa 1572 ja palasi Espanjaan maaliskuussa 1574, missä hän järjesti ja tutki keräämänsä näytteet. Hän oli erityisen kiinnostunut paikallisten intiaanien kulttuurista ja eritoten nahuatlin kielestä, jota hän oppi retkeillessään Meksikossa.
Hernández palkkasi kolme intiaanitaiteilijaa maalaamaan keräämiään näytteitä. Hän kuvaili yli 230 lintulajia, mutta koska suurin osa maalauksista tuhoutui El Escorialin kirjaston palossa 1671, oli lajien tunnistaminen vaikeaa, usein mahdotonta. Johann Georg Wagler oli ensimmäinen, joka tosissaan yritti määrittää lajeja 1800-luvun alkupuolella, mutta huonolla menestyksellä. Nahuatlinkieliset nimet, joita Hernández antoi lajeille, auttoivat kuitenkin tunnistamaan monia lajeja. 200 vuoden ajan Hernándezin tutkimukset olivat ainoa tietolähde Meksikon eläimistöstä.
Postuumisti on julkaistu joitakin Hernándezin kirjoituksia, kuten Plantas y Animales de la Nueva Espana, y sus virtudes por Francisco Hernandez, y de Latin en Romance por Fr. Francisco Ximenez (Meksiko, 1615), Cuatro libros de la naturaleza y virtudes de las plantas y animales que están recibidos en uso de medicina en la Nueva España (Francisco Jiménez), Nova plantarum, animalium et mineralium mexicanorum historia a Francisco Hernández in indis primum compilata, de inde a Nardo Antonio Reccho in volumen digesta (Rooma: Vital Mascardi, 1648) ja Francisci Hernandi, medici atque historici Philippi II, hispan et indiar. Regis, et totius novi orbis archiatri. Opera, cum edita, tum medita, ad autobiographi fidem et jusu regio (1790).
Velvollisuus (oikeustiede)

Velvollisuus tarkoittaa oikeustieteessä sitä, että yhteiskunnan taholta tuleva paine pyrkii ohjaamaan henkilöä käyttäytymään lain mukaisesti eli tekemään tai tekemättä jättämään jotakin. Siihen liittyy läheisesti se, että yhteiskunnan odottaman käyttäytymisen jäätyä toteutumatta henkilöön voidaan kohdistaa tehosteita eli sanktioita, kuten rangaistus, vahingonkorvaus tai hallintopakko.
Oikeudellisia velvollisuuksia muodostuu oikeusnormien sääntelemissä tilanteissa. Tällöin mahdollisiin käyttäytymistapoihin liittyy rajoituksia. Oikeudellinen velvollisuus ilmenee perusmuodossaan siinä, että tietyt käyttäytymismuodot ovat normien pakottamia.
Virkavelvollisuudet tarkoittavat virkamiehen virkasuhteeseen liittyviä velvollisuuksia, jotka on määritelty oikeussäännöin. Tärkeimmät virkavelvollisuudet ovat virantoimitusvelvollisuus, virkakäskyjen noudattamisvelvollisuus, velvollisuus ottaa huomioon mahdollinen esteellisyys ja sivutoimien aiheuttamat rajoitukset, velvollisuus pidättyä luottamuksen vaarantavista eduista, salassapitovelvollisuus sekä vaitiolovelvollisuus.
Oppivelvollisuus tarkoittaa kansalaisen velvollisuutta hankkia itselleen yleissivistävä peruskoulutus. Työnantajan päävelvoite on palkan tai muun vastikkeen suorittaminen työntekijän tekemästä työstä. Työsopimuslain (55/2001) mukaan työnantajan velvollisuus on huolehtia myös työturvallisuudesta ja noudattaa syrjintäkieltoa. Työntekijän päävelvoite on tehdä sovittu työ noudattaen työnantajan ohjeita ja määräyksiä. Työssään hänen on noudatettava myös työturvallisuuden edellyttämää varovaisuutta ja salassapitovelvollisuutta. Työrauhavelvollisuus tarkoittaa velvollisuutta välttää lainsäädännön tai työsopimuksen tai virkaehtosopimuksen kieltämiä työtaistelutoimia. Tämä koskee työmarkkinoiden kaikkia osapuolia.
Mohammed V

Mohammed V (10. elokuuta 1909 – 26. helmikuuta 1961) (arab. محمد الخامس‎) oli Marokon sulttaani vuosina 1927–1953 ja maapaossa vuosina 1953–1955 ja Marokon kuningas vuosina 1957–1961.
Mohammedin isä oli sulttaani Yusuf ibn al-Hasan. Vuonna 1953 ranskalaiset miehittäjät pakottivat kuninkaan perheineen maanpakoon Korsikalle ja myöhemmin Madagaskarille. Muhammadin sukulainen Muhammad ibn Arafa nousi tämän jälkeen maan hallitsijaksi.
Vuonna 1956 hän neuvotteli ranskalaisten kanssa Marokon itsenäistymisestä, ja hänestä tuli maan kuningas vuonna 1957. Hänen siunauksellaan Marokon kuninkaallinen autoliitto suunnitteli ja rakennutti Formula 1:ssä käytetyn Ain-Diabin kilparadan. Casablancassa sijaitsee Mohammed V:n kansainvälinen lentoasema. Mohammed V:n yliopisto sijaitsee Rabatissa. Mohammed V kuoli 26. helmikuuta 1961, jolloin kuninkaaksi tuli hänen poikansa Hassan II. Marokon nykyinen kuningas Muhammad VI on Mohammed V:n lapsenlapsi.
Tauno Peussa

Tauno Mikael Peussa (5. lokakuuta 1914 Koivisto – 14. helmikuuta 1940) oli suomalainen pika- ja keskimatkojen juoksija. Peussa voitti 800 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1937, 1938 ja 1939. Lisäksi hän oli hopealla 400 metrillä vuonna 1936. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän sai pronssia 4 × 400 metrin viestissä Viipurin Urheilijoiden joukkueessa vuonna 1939.
Peussa oli vuoden 1938 Euroopan-mestaruuskilpailuissa 800 metrillä kuudes ajalla 1.55,5. Peussan ennätys 400 metrillä oli 49,9, 800 metrillä 1.53,3 ja 1 500 metrillä 3.53,4.
Seuratasolla Peussa edusti vuoteen 1937 Terijoen Kiistoa, vuonna 1938 Koiviston Urheilijoita ja vuonna 1939 Viipurin Urheilijoita. Peussalla oli maaotteluedustuksia.
Siviilielämässään Tauno Peussa työskenteli Koiviston Suojeluskunnan paikallispäällikkönä. Hän kaatui talvisodassa Kuolemajärven Muurilassa 14.2.1940.
Stiga

STIGA Sports

Stiga-tuotemerkkiä käytetään myös ruotsalaisen Stiga Sports -yrityksen pöytätennis-, lumikelkka- ja pöytäjääkiekkotuotteissa. Stiga aloitti pöytätennistuotteiden valmistuksen vuonna 1938 ja jääkiekkopelien valmistuksen vuonna 1944.
Bengt Bandstigen perusti vuonna 1966 pöytätennisyrityksen BANDA:n, josta myöhemmin tuli STIGA Spors AB. Vuonna 1983 yritys alkoi myydä STIGA-pöytätennistuotteita, ja vuonna 2006 se hankki STIGA Games -osaston yritykselle.
Agrínio

Historia

Agrínio on ottanut nimensä antiikin aikaisesta Agrinionin kaupungista, joka sijaitsi sen lähellä. Lähistöllä sijaitsi myös Stratoksen kaupunki. Nykyinen kaupunki on syntynyt osmanivallan aikana, jolloin se tunnettiin nimellä Vrachóri, turkiksi Imbrahoar. Seutu on vanhaa tupakanviljelyaluetta. Kaupunki nimettiin uudelleen antiikin Agrinionin mukaan vuonna 1835 Kreikan itsenäistymisen jälkeen.
Nykyinen Agrínion kunta muodostui, kun Agrínio, Angelókastro, Arákynthos, Makryneía, Neápoli, Panaitolikó, Parakampýlia, Paravóla, Strátos ja Thestieís yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.

Nähtävyydet ja kulttuuri

Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa kunnallinen puisto, tupakantuotannon historiaan liittyvät rakennukset sekä museot, kuten Agrínion arkeologinen museo. Stratoksen arkeologinen alue sijaitsee noin 12 kilometrin päässä kaupungista. Kaupungista on kotoisin jalkapalloseura Panetolikos FC (Panaitolikós FC).
Johan Fredrik Stichaeus

Johan Fredrik Stichaeus (1778–1853) oli suomalainen virkamies. Hän oli Porvoon valtiopäivillä 1809 porvarissäädyn sihteeri ja hoiti 1816–1828 yleisen esittelijäsihteerin tehtäviä. Hän oli Hämeen läänin maaherra 1831–1841. Hän julkaisi kokoelman senaatin ja sen toimituskuntie antamia säännöksiä vuosilta 1809–1820.