google/wiki40b huggingface dataset:
Puukaasuliesi

Puukaasuliesi (englanniksi wood gas stove) on pyrolyysissa muodostuvan puukaasun polttamiseen perustuva keitin. Kaasuttamalla polttoaineena käytettävä biomassa, kuten puu, saavutetaan kaasulla keittämisen etuja ja voidaan hyödyntää monenlaisia polttoaineita. Kaasuttaminen tehostaa polttoaineen käyttöä verrattuna avotulella tai perinteisessä tulisijassa tapahtuvaan polttamiseen.
Reedin ja Larsonin kehittämä puukaasuliesi perustuu "käännettyyn alavetokaasuttimeen" (inverted downdraft gasifier). Erityisesti kehittyviin maihin tarkoitetun lieden käyttämä puukaasutin eroaa toimintaperiaatteeltaan sekä runsaasti tervaa muodostavista ylävetokaasuttimista että perinteisistä esimerkiksi häkäpönttöautoissa käytetyistä alavetokaasuttimista. Lieden toiminta perustuu ilman vapaaseen virtaukseen, toisin kuin useimmat muut puukaasuttimet, joissa käytetään imua tai puhallusta.  
Liesi koostuu esimerkiksi kahdesta sisäkkäisestä "astiasta", joista sisempää nimitetään kaasusydämeksi (gas wick). Kiinteä polttoaine palaa ulommassa astiassa epätäydellisesti eli tapahtuu pyrolyysi. Siinä muodostuva hiilidioksidi pelkistyy hiilikerroksessa hiilimonoksidiksi, joka virtaa astioiden välisessä tilassa ylöspäin ja lisäilmaa saatuaan palaa lieden yläosassa. Reedin ja Larsonin lieden yksinkertaista mallia ei uudelleentäytetä tai kohenneta käyttökerran aikana. Lieden pohjalla oleva arina turvaa pyrolyysissa tarvittavan ilman saannin pohjassa olevista ilmarei'istä, jotka voivat olla säädettäviä.
Bob Roggy

Bob Roggy (s. 6. elokuuta 1956 Holmdel Township, New Jersey – 4. elokuuta 1986 Houston) oli yhdysvaltalainen keihäänheittäjä. Hän oli kauden 1982 maailmantilaston ensimmäinen heitettyään 95,80 metriä Stuttgartissa, Länsi-Saksassa. Roggy kuoli tapaturmaisesti pudotessaan kuorma-auton lavalta.
Bob Roggylla on hallussaan Kalevan kisojen kaikkien aikojen pisin keihästulos. Vuonna 1982 Kouvolassa hän heitti vanhalla keihäsmallilla kilpailun ulkopuolisena heittäjänä tuloksen 94,46. Roggy oli myös ensimmäinen amerikkalaisheittäjä, joka rikkoi brittiläistä yksikköjärjestelmää käyttävissä maissa haamurajana olleen 300 jalkaa (91,44m).
Olau Line

Olau Line oli tanskalainen laivayhtiö. Sen perusti niin ikään tanskalainen Ole Lauritzen vuonna 1956. Aluksi se keskittyi vuokraamaan rahtialuksia muille yhtiöille, mutta myöhemmin toiminta laajeni reittiliikenteeseen. Yhtiö aloitti vuonna 1974 autolauttaliikenteen Alankomaiden ja Ison-Britannian välillä reitillä Vlissingen–Sheerness. Yhtiö aloitti liikenteen myös Tanskassa Kööpenhaminan ja Aalborgin välillä, mutta se lakkautettiin jo kuukauden kuluttua. Vuonna 1977 kokeiltiin reittiä Sheerness–Dunkerque, mutta se ei menestynyt. 1970-luvun lopussa Olau Line oli velkaantunut raskaasti ja se oli pakotettu myymään 1978 saksalaiselle TT-Line:lle puolet osakepääomastaan ja loput seuraavana vuonna. Yhtiön nimi säilyi silti entisellään, lakkauttamiseensa asti. Yhtiö oli joutunut vakaviin talousvaikeuksiin jo 1980-luvulle tultaessa, ja saksalaisen ammattiliiton ryhdyttyä protestoimaan aluksen siirtämistä mukavuuslipun alle, toiminta lopetettiin kokonaan 1994.
Uttarakhand

Maantiede

Intian suuret joet Ganges ja Yamuna virtaavat pitkästi Uttarakhandissa. Joet lähteineen ovat tärkeitä hinduille, ja alueella on muitakin hindujen pyhiinvaelluskohteita. Uttarakhand on perimätiedon mukaan paikka, jossa Vedat ja Śāstrat sekä suuri runoelma Mahabharata kirjoitettiin. Rishikesh on maailman joogaharrastajien keskus.
Uttarakhandin pinta-alasta peräti 65 % on metsää.
Uttarakhandissa on Unescon maailmanperintökohde, jonka muodostavat kaksi puistoa: Nanda Devin kansallispuisto ja Valley of Flowersin kansallispuisto. Siellä tavataan harvinaisia nisäkkäitä kuten lumileopardi, sepelkarhu ja puolilammas.
Uttarakhand sijaitsee Himalajan etelärinteellä, ja lämpötilaolot riippuvat korkeudesta. Kesät ovat yleensä miellyttäviä, paikoin kuumia. Lämpötila voi nousta 40 asteeseen. Talvella lämpötila on alle +15 astetta, paikoin jopa pakkasen puolella. Monsuunisateet ajoittuvat heinäkuusta syyskuuhun.
Vuonna 2013 osavaltiossa oli pahoja tulvia, joissa menehtyi tuhansia ihmisiä.

Aluejako

Osavaltio jakaantuu historiallisesti kahteen alueeseen, Garhwal ja Kumaon, ja hallinnollisesti kolmeentoista piirikuntaan, joista 7 on Garhwalissa ja 6 Kumaonissa.
Tilapäinen pääkaupunki Dehradun sijaitsee Gerhwalin alueella, mikä harmittaa Kumaonin asukkaista. Heidän alueensa suurimmalla kaupungilla Nanitalilla ei ole virallista asemaa.

Historia

Kalliomaalaukset ja muut arkeologiset löydöt osoittavat että vuoristoalue on ollut asuttuna jo esihistoriallisella ajalla. Siitä, keitä varhaisimmat asukkaat olivat, ei ole säilynyt tietoa. Vuosien varrella sitä ovat hallinneet lukuisat eri tahot, kuten Guptat ja Kuturyin ja Chandin radžat. Nepalilaiset gurkhat valloittivat sen 1700-luvula, ja britit valtaivat sen heiltä 1817.
Britit yhdistelivät alueen hallintoa moneen kertaan. Kun Intia itsenäistyi, Uttaranchal liitettiin osaksi Uttar Pradeshin osavaltiota. Sen irtautumiseen johtaneet pyrkimykset alkoivat jo 1930-luvulla.
Vuonna 2000 Uttarakhand erotettiin omaksi osavaltiokseen.

Liikenne

Osavaltiossa on kolme lentokenttää, joista suurin on Jolly Grantin lentoasema Dehradunissa.
Uttrakhandin sisäistä liikennettä hoitaa osavaltion linja-autoyhtiö.

Väestö

Uttrakhand on keskimääräistä kehittyneempi osavaltio: vuonna 2001 lukutaitoisia oli 72,3 % (koko Intian arvo 65,2 %). Imeväiskuolleisuus oli 37,6 lasta tuhannesta, kun koko maan keskiarvo on 67,7.
Osavaltion viralliset kielet ovat hindi ja sanskrit.
Väestöstä suurin osa on hindulaisia, muslimit, sikhit ja kristityt muodostavat vähemmistöjä.
Juovakoruahven

Koko ja ulkonäkö

Juovakoruahven kasvaa noin 13 senttimetrin pituiseksi. Sen ruumis on keltainen tai valkoinen, ja siinä on mustia juovia koko kalan pituudelta. Sukupuolet ovat samannäköiset.

Vesiolot ja ravinto

Juovakoruahvenet viihtyvät parhaiten vedessä, jonka lämpötila on 22–25 °C ja pH 8,5–9,2. Laji syö sekä kasveja että pieniä äyriäisiä.
Maxine Kumin

Maxine Kumin (6. kesäkuuta 1925 Philadelphia, Pennsylvania – 6. helmikuuta 2014 Warner, New Hampshire) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka tunnetaan varsinkin runoudestaan. Eräs tunnetuimmista kokoelmista on Up Country, joka toi kirjoittajalleen vuonna 1973 Pulitzer-palkinnon. Kuminille myönnettiin lisäksi Ruth Lillyn runouspalkinto.
Kortepohja

Historiaa

Nykyinen Kortepohjan alue tuli osaksi Jyväskylää vuonna 1941. Se nimettiin Kortepohjaksi virallisesti vuonna 1965. Alueen asemakaava hyväksyttiin vuonna 1966 ja rakentaminen aloitettiin seuraavan vuoden aikana. 1970-luvulla Kortepohjaan rakennettiin koulu, päiväkoti, ostoskeskus, kirjasto ja kirkko, ja 1980-luvun alkuun mennessä kaupunginosaa pidettiin valmiina. Tämän jälkeen alkoi täydennysrakentaminen, josta syntyi muun muassa Kortesuon 1990-luvulla ja 2000-luvun ensikymmenyksellä valmistunut asuinalue.
Nimi Kortepohja on syntynyt vuonna 1964, kun Jyväskylän nimitoimikunta järjesti kilpailun tulevan asuinalueen nimestä. Ehdotuksiin kuuluivat Rautpohja ja Kortesuo, jotka olivat jo käytössä tulevan asuinalueen lähellä. Kortesuon kartano rakennettiin 1930-luvun lopulla. Rautpohja-nimi oli samoihin aikoihin otettu Tuomiojärven lahden nimestä Valmet Oy:n entisen Tykkitehtaan käyttöön. Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun suomen kielen professori Ahti Rytkönen teki kompromissiehdotuksen: uusi nimi muodostettaisiin risteyttämällä nimet keskenään. Syntyi Kortepohja.

Kortemäki

Kortemäki on asuinalue Jyväskylässä Kortepohjan länsiosassa. Sen eteläosan omakotitalot ovat enimmäkseen jälleenrakennuskauden taloja, useimmat pohjoisosan omakoti- ja rivitalot 1970–1980-luvulla rakennettuja, tosin vielä 2000-luvun alussa alueelle rakennettiin vähän lisää. Alueen kokoojakatuna on Pyssymiehenkatu, josta alueen muut kadut haarautuvat. Nykyinen Kortemäen eteläosa oli ennen pohjoisosan rakennusta osa Kypärämäkeä ja vaikka nykyään Kortemäki virallisesti kuuluu Kortepohjan kaupunginosaan, on sillä läheiset yhteydet Kypärämäkeen: se kuuluu Kypärämäen äänestysalueeseen sekä Kypärämäen-Köhniön asukasyhdistyksen toimialueeseen ja autotieyhteys sinne on pelkästään Kypärämäen kautta. Kortemäkeen kulkevat Jyväskylän liikenteen bussit 1 ja 2.
USS Houston (CA-30)

Palvelus

Alus upposi Sundasalmen taistelussa 1. maaliskuuta 1942. Aluksen miehistöstä pelastui 368 henkeä, jotka joutuivat sotavankeuteen.
Lotta (valtatie)

Lotta (ven. Лотта) on alueellinen tie, joka yhdistää Murmanskin ja Suomen (Suomen ja Venäjän raja). Sen pituus on 231 km.
Tien rakentaminen alkoi vuonna 1961. Suomeen ja Neuvostoliittoon rakennettiin rakentamisen kylän tie, joka myöhemmin tunnettiin nimellä Verkhnetulomsky.
Rajan ylittämisen jälkeen reitti jatkuu Ivaloon Kantatie 91:ksi.
Tunilla

Tuntomerkit

Kasvit ovat matalakasvuisia, nivelikkäitä, usein mätästäviä ja pienikokoisia opuntioita muistuttavia. Varsinivelet ovat pallomaisia, lieriömäisiä tai litistyneitä ja kyhmyisiä. Areolit ovat valkoisia tai ruskeita, yhden tai kahden sentin etäisyydellä toisistaan. Niissä on väkäskarvoja eli glokidioita ja runsaasti neulamaisia piikkejä. Kukissa on keltainen, punainen tai violetti, toisinaan valkoinen kehä. Hedelmä on mehevä, ohutseinäinen ja avautuu sivuraoilla. Siemenet ovat omaleimaisia: pieniä, sivulta litistyneitä, epäsäännöllisen munuaismaisia ja pinnaltaan ryppyisiä; siemenvaippa on pehmeä ja melkein kalju.

Levinneisyys

Suku kasvaa Etelä-Perussa, Boliviassa, Chilessä ja Argentiinan luoteisosassa.
1,4-butaanidioli

Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistus voi vaikuttaa keskushermostoon ja aiheuttaa narkoosin. Työministeriön päätöksen 1044/91 mukaan 1,4-butaanidiolista katsotaan olevan vaaraa perimälle, sikiölle ja lisääntymiselle. BDO:ta on käytetty lisäravinteena ja päihteenä, koska se muuttuu elimistössä gammahydroksivoihappoksi.

Valmistus ja käyttö

1,4-butaanidiolia valmistetaan pääasiassa 1,4-butyynidiolin katalyyttisellä vedytyksellä. Muita synteesivaihtoehtoja ovat allyylialkoholin hydroformylaatio ja etikkahapon ja butadieenin välisen reaktiotuotteen, 1,4-diasetoksibutaanin, pelkistäminen ja sitä seuraava hydrolyysi. Tärkeimpiä 1,4-butaanidiolin käyttökohteita ovat tetrahydrofuraanin ja butyrolaktonin sekä eräiden polyestereiden ja polyuretaanien valmistus. Sitä voidaan käyttää myös liuottimena ja tekstiiliteollisuudessa.
Reino Artola

Reino Evert Artola, vuoteen 1926 Ahlgren, (10. lokakuuta 1907 Lohja – 7. tammikuuta 1994) toimi Suomen ilmavoimien komentajana 1. joulukuuta 1952 – 5. joulukuuta 1958.
Artola oli ensimmäinen Suomen ilmavoimien komentajana, joka oli lentäjä, ja ensimmäinen ilmavoimien komentaja, joka oli saanut upseerikoulutuksensa Suomessa. Täten hän oli ensimmäinen ilmavoimien komentaja, joka ei tullut maavoimista.
Samasta perheestä ilmavoimiin tuli myös kaksi muuta veljeä, joista Viljo kuoli lento-onnettomuudessa vuonna 1931 ja Niilo sotalennolla toukokuussa 1943.

Lentäjäuran alku

Artola aloitti lentouransa vuonna 1929 Santahaminan Merilentoeskaaderissa vänrikkinä. Hän oli tuolloin tähystäjä.
Artola sai luutnantin arvon 1931, joutui Ilmavoimien esikuntaan vuonna 1934 ja yleni vuonna 1935 kapteeniksi. Talvisodassa Artola palveli Lentorykmentti 4:ssä. Hän toimi tiedustelu-upseerina Kannaksella ja Laatokan-Karjalassa. Vuonna 1940 hänet ylennettiin majuriksi. Jatkosodan aikana Artola toimi ensin Pommituslentolaivue 46:n komentajana ja sitten Lentorykmentti 4:n esikuntapäällikkönä. Hän yleni jatkosodan aikana everstiluutnantiksi. Lapin sodassa Artola toimi Lentorykmentti 4:n komentajana.

Puolustushaarakomentajuus lähenee

Artola siirtyi 1945 takaisin Ilmavoimien Esikuntaan. Hän yleni everstiksi ja hänet nimitettiin ilmavoimien esikuntapäälliköksi vuonna 1949.
Artola aloitti 1953 ilmavoimien komentajana. Vuonna 1953 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi.
Artolan komentajakausi oli suhteellisen pitkä. Tällöin Ilmavoimat alkoi uusia kalustoaan. Me 109 -potkurikoneista siirryttiin Vampire- ja Gnat-suihkuhävittäjiin. Vampire oli auttamattoman vanhentunut ja Gnat englantilainen vientihävittäjä, joka oli suunniteltu NATOn koneita huonommaksi. Molemmat valinnat oli tehty hinnan pohjalta, esimerkiksi suorituskykyisempiä Hunter-hävittäjiä olisi saanut vain puolet Gnat-määrästä. Ongelmalliseksi muodostui myös kotimainen Vihuri-koulutuskone. Se mahdollisti hävittäjämäisen lentämisen halvalla. Koneita oli paljon, niillä lennettiin paljon. Kone oli hyvä koulukone mutta niitä tuhoutui liikaa, osin moottorien epäluotettavuuden vuoksi, mutta pääosin ilmeisesti lentokurin puutteiden vuoksi. Kaluston uusiminen pääsi käyntiin Artolan aikana. Artola nosti Lapin ilmapuolustuksen esille ehdottaen uuden lennoston perustamista Lappiin.
Artolan komentajuus päättyi 1958, ja hän siirtyi Uudenmaan Sotilasläänin komentajaksi. Vuonna 1960 hänet nimitettiin pääesikunnan sotatalouspäälliköksi. Tuolloin hän osallistui MiG-21-hävittäjien hankintaan. 
Artola ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1964. Hän siirtyi eläkkeelle vuonna 1967. Hän kuoli vuonna 1994.
Gangsterisota

Arvioita

Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä Gangsterisota on esimerkki elokuvasta, joka kertoo enemmän omasta tekoajankohdastaan kuin ajasta, jota se kuvaa: ”[K]ertakäyttöviihteeksi kyhätty pätkä satsaa suoraviivaiseen toimintaan. Kuvasto on kiiltokuvamaisen tyyliteltyä ja henkilöt geneerisiä paperinukkeja, joita ei juuri syvennetä. Nykypäivän poliittisen korrektiuden nimissä erikoisryhmästä löytyvät myös etniset kiintiöhahmot.” Filmgoerin Aleksi Salonen oli vielä tylympi: ”Gangsterisota on ala-arvoisesti kirjoitettu klisee, joka ei huvita edes vahingossa.” Hän antoi elokuvalle yhden tähden viidestä.
Matilda II

Taisteluhistoria

Matilda II:ta käyttivät taistelussa ensimmäisinä 4. ja 7. kuninkaallinen panssarivaunurykmentti Ranskassa 1940. Panssarinsa vahvuuden ansiosta se oli lähes immuuni saksalaisten vaunujen tykeille. Epätoivoissaan saksalaiset ottivat käyttöön myöhemmin suurta mainetta saaneet 8,8 cm FlaK 18 ja 36-ilmatorjuntatykit panssarintorjuntaan.
Pohjois-Afrikan taistelujen alussa Matildat osoittautuivat taas tehokkaiksi italialaisia ja saksalaisia vaunuja vastaan. Kaksinaulainen oli verrattavissa toisten vaunujen 37–45 mm tykkeihin. Erwin Rommelin Afrikakorpsin harjoittava liikkuva sodankäynti oli kuitenkin ongelmallista Matildan hitauden ja epäluotettavan ohjausjärjestelmän vuoksi. Toinen ongelma oli tykin sirpalekranaatin puute.
Kun saksalaiset saivat uusia vaunuja, Matilda jäi ajastaan jälkeen. Vaunuun ei saanut isompaa tornia tai tykkiä. Vaunun valmistus oli myös kallista. Vickers suunnitteli halvemman vaihtoehdon Valentinen, jossa oli sama tykki ja samantasoinen panssarointi, mutta nopeammalla ja halvemmalla alustalla. Valentinen, Lee/Grantin ja Shermanin myötä Matilda jäi käytöstä brittiarmeijassa. El Alameinin taistelun aikaan vain harvoja Matildoja oli enää käytössä.
Yli tuhat Matildaa vietiin Neuvostoliittoon. Siellä ne taistelivat jo Moskovan taistelussa ja yleistyivät 1942 etenkin etelärintamalla, joka oli lähinnä Persian huoltotietä. Myös Neuvostoliitossa vaunu havaittiin hitaaksi ja epäluotettavaksi, eikä ollut puna-armeijan panssarimiesten suosiossa. Neuvostoliitossa Matildoja käytettiin pääasiassa vuonna 1942, mutta muutamia selviytyi vuoden 1944 taisteluihin.
Tyynellämerellä japanilaisilta puuttui raskas aseistus ja Matilda jäi käyttöön muutamissa australialaisissa rykmenteissä Australian 4. panssariprikaatissa lounaisen Tyynenmeren alueella. Ensimmäisen kerran ne taistelivat Houninniemen kampanjassa lokakuussa 1943. Ne olivat käytössä sodan loppuun asti Wewakissa, Bougainvillessa ja Borneolla. Vahvan panssarointinsa ansiosta Matilda oli täysin immuuni japanilaisten panssarivaunujen tulitukselle, ja sen 40 mm tykki oli riittävä tuhoamaan kaikki japanilaisvaunut. Vaunusta valmistettiin myös versio Matilda Hedgehog, jossa vaunun takakannella oli seitsemänputkinen Hedgehog-syvyyspomminheitin. Tätä versiota käytettiin bunkkerien ja linnoitettujen kohteiden tuhoamiseen. Australialaisjoukkojen keskuudessa Matilda sai epävirallisen lempinimen Queen of the Jungle.
Tyynenmerenkrilli

Ulkonäkö ja koko

Tyynenmerenkrilli kasvaa pari senttiä pitkäksi. Se on läpikuultava. Yhteensulautunutta päätä ja keskiruumista peittää selkäkilpi; niitä seuraa lihaksikas 6-jaokkeinen takaruumis. Tuntosarvet ovat suhteessa melko pitkät, ja niiden pinnalla on suomuja.

Elintavat ja ravinto

Tyynenmerenkrillit piileksivät päiväsaikaan pedoilta noin sadan metrin syvyydessä, ja nousevat auringonlaskun aikaan pintaan syömään kasviplanktonia.  Ne laskevat munansa veteen Kanadan rannikolla toukokuusta heinäkuuhun, kun kasviplanktonia on saatavana runsaasti.

Tyynenmenrenkrilli muiden lajien ravintona

Tyynenmerenkrillissä on paljon proteiinia ja A-vitamiinia. Raakana se on mauton, mutta pakastettuna tai kuivattuna kehittää lajille ominaisen, tympeän maun. Sitä kalastetaan kalaviljelmille ravinnoksi, ja se antaa viljellylle lohelle tyypillisen punavärin. Japanissa sitä syövät ihmisetkin. Luonnossa tyynenmerenkrilliä syövät hetulavalaat sekä monet kalalajit, kuten lohi, turska ja silli.
Timo Orkomaa

Timo Danielo Orkomaa (vuoteen 1934 Åmark; s. 24. toukokuuta 1907 Tammela) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja näytelmäkirjailija.
Orkomaan vanhemmat olivat räätäli Toivo Johan Åmark ja ompelija Jenny Maria Kärnä. Hän kävi 1926–1931 Jyväskylän opettajaseminaarin  ja toimi 1930-luvulla opettajana Rautavaaralla.
Lakin kieli (dagestanilainen)

Levinneisyys ja puhujamäärä

Lakia puhutaan Dagestanin vuoristoalueella Lakin, Kulin sekä osittain Akušan, Tšarodan, Rutulin ja Dahadajevin piireissä. Vuonna 1944 osa lakeista muutti tasangolle Hasavjurtin kaupungin lähelle, jonne muodostettiin Novolakin piiri. Lakeja asuu paljon myös Mahatškalan, Kaspijskin, Hasavjurtin ja Buinakskin kaupungeissa sekä muualla entisessä Neuvostoliitossa. Historiallisen Lakian alueella on jäljellä enää vain neljännes kielen puhujista.
Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan lakin puhujia oli Venäjällä 104 300 henkeä, joista 92 500 asui Dagestanissa. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan lakia puhui 153 400 henkeä, joista 142 500 Dagestanissa. (lukuihin sisältyvät myös lakia toisena tai vieraana kielenä puhuvat).
Vuonna 1989 Venäjän lakeista 95,1 % puhui lakia äidinkielenään ja 0,4 % toisena kielenä. Vuonna 2002 lakia osasi 98,7 % Dagestanin lakeista.
Kansallisuudeltaan lakeista 93,8 % osaa venäjää (81,6 % vuonna 1989). Osa lakeista puhuu myös kumykkia ja muita Dagestanin kieliä.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 145 900 lakin puhujaa.

Historia ja murteet

Lak kuuluu dagestanilaiseen kieliryhmään, jossa sillä on eniten yhteistä dargin kanssa. Rakenteeltaan se poikkeaa huomattavasti dagestanilaisesta kantakielestä ja toimii ikään kuin pohjoisten ja eteläisten kielten välittäjänä. Sanastoon ovat vaikuttaneet iranilaiset ja turkkilaiset kielet, arabia ja venäjä. Kieli jakautuu 7 murteeseen, joiden välillä on lähinnä äänteellisiä eroja.

Kirjakieli

Lakia kirjoitettiin arabialaisella kirjaimistolla 1300–1400-luvuilta lähtien. Tärkeimmät kielenmuistomerkit ovat ilmeisesti 1400-luvulla tehty arabialaisen Al-Busirin runoelman sanasanainen käännös, 1700-luvun alun historiallinen kronikka ja vuonna 1734 arabiasta käännetty lääkekirja. Kirjallisuutta alettiin painaa 1900-luvun alussa ja 1910-luvulla ilmestyivät ensimmäiset lakinkieliset sanomalehdet.
Arabialaista kirjaimistoa käytettiin vuoteen 1928 saakka, jolloin siirryttiin latinalaiseen aakkostoon. Vuonna 1938 otettiin käyttöön kyrillinen kirjaimisto, jossa venäjästä poikkeavia äänteitä merkitään Dagestanin muiden kielten tapaan erilaisten kirjainyhdistelmien ja merkin Ӏ avulla. Kirjakielen normit perustuvat Kumuhin murteeseen.
Lakia käytetään opetuskielenä koulujen alaluokilla ja ylemmillä luokilla sitä opiskellaan aineena. Kielellä julkaistaan oppikirjoja, kauno- ja lastenkirjallisuutta. Mahatškalassa ilmestyy sanomalehti Ilči ja maaseudulla kolme paikallislehteä. Lisäksi julkaistaan naistenlehteä Zunttal hami, kirjallisuuslehteä C’ubarz, lastenlehteä C’aba lačin ja islamilaista lehteä Assalam. Kieltä käytetään myös radiossa ja televisiossa. Mahatškalassa toimii lakinkielinen ammattiteatteri.

Nykytilanne

Lakin asema kieliyhteisön keskinäisen kanssakäymisen välineenä on vahva ja kirjakielen käyttöala melko laaja. Kieltä pidetään varsin elinvoimaisena eikä se toistaiseksi ole uhanalainen.
Hyter

Hyter ry (Hyvinvointi- ja terveysteknologian yhdistys) on voittoa tavoittelematon suomalainen yhdistys, jonka tavoitteena on jakaa alan opiskelijoille tietoa työmahdollisuuksista ja jatko-opiskelumahdollisuuksista, informoida alalla toimivia yrityksiä ja yhdistyksiä sen hetkisen koulutuksen tarjoamista mahdollisuuksista ja luoda yhteyksiä alan toimijoiden, työntekijöiden, yritysten ja opiskelijoiden välille.
Federigo Tozzi

Elämäkerta

Sienalainen Tozzi oli krouvarin poika. Hän työskenteli alun perin rautatieviranomaisena, mutta isänsä kuoleman jälkeen hän otti hoitaakseen perheen krouvin. Vuonna 1911 hän julkaisi ensimmäisen runokirjansa. Kaksi vuotta myöhemmin hän alkoi kirjoittaa ensimmäistä, hyvin omaelämäkerrallista romaaniaan Con gli occhi chiusi ("Suljetuin silmin"). 
Samana vuonna hän perusti myös kansallismielisen, kahdesti kuussa ilmestyneen La Torre -nimisen lehden ja aloitti toimittajan työt Roomassa. Novelleja ja romaaneja kirjoittanut Tozzi herätti kirjallisella toiminnallaan huomiota muun muassa kirjailija Luigi Pirandellossa, joka sittemmin tuki häntä. Tozzi kuoli vuonna 1920 keuhkokuumeeseen 37-vuotiaana. 
Kuolemaa seuraavina vuosikymmeninä Tozzia on alettuu pitää yhtenä ensimmäisistä italialaisista moderneista. Italo Calvinon mukaan hän on Euroopan suurimpia italialaissyntyisiä kirjailijoita. Hänen tyylinsä on tiivis ja lakoninen. Alberto Moravian mukaan Tozzi kuvaa suuria tragedioita yksinkertaisilla sanoilla.
Ystadin kunta

Vaakuna

Nykyinen vaakuna on entisen Ystadin kaupungin vaakuna. Myös kolmella maalaiskunnalla oli oma vaakuna.
Rosvokotinga

Levinneisyys

Rosvokotingaa tavataan Kolumbiassa, Ecuadorissa, Boliviassa ja Perussa. Sitä on kuvattu harvinaiseksi ja laikuttaisesti esiintyväksi, mutta sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kill Your Darlings

Vastaanotto

Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 123 arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 76 prosenttia oli positiivisia.
Gustav Bauer

Elämäkerta

Bauer oli kotoisin Itä-Preussin Darkehmenista (nyk. Ozersk Venäjällä) ja työskenteli toimistovirkailijana Königsbergissä. Hän perusti vuonna 1895 toimistotyöntekijöiden ammattijärjestön ja toimi sen puheenjohtajana vuoteen 1908. Bauer toimi vuodesta 1903 Saksan vapaiden ammattiliittojen keskustyöläissihteeristön johdossa sekä vuosina 1908–1918 ammattiliittojen keskusjärjestön varapuheenjohtajana. Hänet valittiin valtiopäiville vuonna 1912 Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) edustajana ja nimitettiin lokakuussa 1918 Saksan ensimmäiseksi työministeriksi Max von Badenin johtamaan viimeiseen keisarikunnan aikaiseen hallitukseen. Hän toimi työministerinä myös Philipp Scheidemannin hallituksessa helmikuusta kesäkuuhun 1919. Scheidemannin erottua Bauer nimitettiin hänen tilalleen kansleriksi. Hänen hallituksensa tärkeimpänä tehtävänä oli Versaillesin rauhansopimuksen hyväksymisen varmistaminen, mikä oli Saksassa hyvin epäsuosittu ja epäkiitollinen tehtävä. Bauer erosi maaliskuussa 1920 epäonnistuneen Kappin vallankaappauksen jälkeen, mutta toimi vielä valtiovarainministerinä ja varakanslerina Hermann Müllerin ja Joseph Wirthin hallituksissa.