google/wiki40b huggingface dataset:
Kaitalampi (Jyväskylä)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 4,0 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Vasarajoen valuma-alueeseen (14.294) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 135,7 metriä mpy.
NACAC

NACAC eli Pohjois-Amerikan, Keski-Amerikan ja Karibian yleisurheiluliitto (North American, Central American and Caribbean Athletic Association) on Pohjois-Amerikan, Keski-Amerikan ja Karibian alueen yleisurheilun kattojärjestö. NACAC toimii IAAF:n alueellisena liittona. Alueellisia liittoja on yhteensä kuusi. NACAC koostuu kansallisista yleisurheiluliitoista, jotka ovat IAAF:n jäseniä. Ainoastaan IAAF:n hyväksymät liitot voivat liittyä NACAC:n jäseniksi. Tällä hetkellä NACAC:iin kuuluu 31 kansallista liittoa. NACAC:n päämaja sijaitsee Jamaikalla ja sen presidenttinä toimii puertoricolainen Victor Lopez.
NACAC järjestää alueellisia mestaruuskilpailuja.

Historia

NACAC perustettiin 10. joulukuuta 1988 San Juanissa Puerto Ricossa. IAAF ratifioi peruskirjan vuonna 1989. NACAC on nuorin IAAF:n kuudesta alueellisesta liitosta.
Itävallan cup

Itävallan cup on vuonna 1919 perustettu vuosittain pelattava jalkapalloturnaus Itävallassa. Ennen vuotta 1946 turnausta kutsuttiin Wiener cupiksi. Turnaus on tunnettu myös nimellä Memphis-Cup, mutta nykyisin käytetään yleisimmin nimeä Stiegl-Cup.
Kizner

Kizner (ven. ja udmurtiksi Кизне́р) on taajama ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Ljugajoen varrella 135 kilometriä Iževskistä lounaaseen. Taajama on Kiznerin piirin keskus. Sen kautta kulkee Kazanin ja Jekaterinburgin välinen rautatie. Asukkaita on 10 000 henkeä (vuonna 2002).
Kizneristä tuli piirikeskus vuonna 1939 ja kaupunkimainen taajama vuonna 1942. Sen asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, udmurtteja ja tataareja.
Paikkakunnalla toimii puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Kiznerissä on kaksi keskikoulua, lasten luomistyön keskus, taidekoulu, ammattikoulu, kultturitalo, elokuvateatteri, kirjasto, kotiseutumuseo, piirisairaala sekä muta- ja kivennäisvesihoitoja antava parantola.
Gerard Sagredo

Gerard Sagredo (Pyhä Gellért, n. 980 Italia – 1046 nyk. Budapest, Unkari), oli italialaissyntyinen pappi, jolla oli tärkeä rooli Unkarin kääntymisessä kristinuskoon. Hän oli Csanádin piispa ja toimi Unkarin ensimmäisen kristityn kuninkaan Tapanin pojan, prinssi Imren opettajana. Gellért oli myös Unkarin ensimmäinen tunnettu kirkollisten tekstien kirjoittaja.
Gellért kärsi marttyyrikuoleman vuonna 1046 nykyisessä Budapestissa, myöhemmin hänen mukaansa nimetyllä kukkulalla. Hän sai surmansa pakanallisessa kapinaliikkeessä, kun Unkarissa käytiin Tapani I:n kuoleman (1038) jälkeistä valtataistelua. Kapinalliset tappoivat monia piispoja ja pappeja, kunnes Andreas I (vallassa 1046–1060) kukisti heidät. Legendan mukaan Gellért työnnettiin piikkitynnyriin ja vieritettiin jyrkältä vuorenrinteeltä alas Tonavaan, ja kesti seitsemän vuotta pestä kivet puhtaaksi hänen verestään. Vuori nimettiin myöhemmin Gellértinvuoreksi, ja nykyään se on yksi Budapestin tunnetuimpia näköalapaikkoja. Kukkulan rinteessä näkyvällä paikalla on myös Gellértin muistomerkki.
Gellért kanonisoitiin pyhimykseksi vuonna 1083 yhdessä Tapanin ja Imren kanssa, ja hän on yksi Unkarin suojeluspyhimyksistä. Hänet on haudattu Belvárosin seurakuntakirkkoon.

Muistomerkki

Paikalle, missä Gellért luultavasti murhattiin, pystytettiin muistomerkki vuonna 1904. Muistomerkissä on veistos, suihkulähde ja puoliympyrän muotoinen pylväikkö. Veistos kuvaa pyhää Gellértiä, joka pitää ristiä koholla oikeassa kädessään ja jonka jalkojen juureen on polvistunut kristinuskoon kääntynyt unkarilainen. Veistoksen on suunnitellut Gyula Jankovits ja pylväikön Imre Francsek.
Ernest Bertrand Boland

Ernest Bertrand Boland (s. 10. heinäkuuta 1925 Providence, Rhode Island) on yhdysvaltalainen dominikaaneihin kuuluva roomalaiskatolinen piispa. Hän työskenteli Pakistanissa.
Boland sai pappisvihkimyksensä 9. kesäkuuta 1955. Hänet nimitettiin Multanin hiippakunnan johtoon Pakistaniin 17. toukokuuta 1966, ja piispaksi vihkiminen seurasi 25. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Russell Joseph McVinney, jota avustivat Bernard Matthew Kelly ja Fulton John Sheen. Boland erosi tehtävistään Multanin piispana 20. lokakuuta 1984.
Lepäämäänjättämissäännöstö

Lepäämäänjättämissäännöstö eli määrävähemmistösäädökset oli Suomen valtiopäiväjärjestykseen sisältynyt säädös, joka antoi eduskunnassa vähintään yhden kolmasosan suuruiselle vähemmistölle oikeuden lykätä minkä tahansa lakiesityksen lopullinen hyväksyminen yli seuraavien eduskuntavaalien. Tämä lisäsi merkittävästi vähemmistön vaikutusvaltaa lainsäädännössä. Järjestelmä tuli voimaan vuoden 1906 eduskuntauudistuksessa ja se purettiin asteittain 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa.

Alkuperäiset säännökset

Vuosien 1906 ja 1928 valtiopäiväjärjestysten mukaan lakiesitys oli jätettävä lepäämään, jos vähintään kolmasosa kansanedustajista niin vaati. Ehdotus lakiesityksen lepäämään jättämisestä oli tehtävä, ennen kuin lakiesityksen hyväksymisestä tai hylkäämisestä oli päätetty. Jos lakiesitys hyväksyttiin yksinkertaisella enemmistöllä mutta vähintään kolmasosa kansanedustajista vaati sitä jätettäväksi lepäämään, se lykkäytyi seuraavien eduskuntavaalien jälkeisiin ensimmäisiin valtiopäiviin, joilla ehdotus oli hyväksyttävä tai hylättävä yksinkertaisella ääntenenemmistöllä. Uudestaan sitä ei voitu jättää lepäämään, ellei siihen ollut tehty muutoksia. Ylimääräisillä valtiopäivillä käsiteltäväksi annettua lakiehdotusta ei kuitenkaan voitu jättää lepäämään, ellei se koskenut perustuslakia.
Alun perin lepäämään voitiin jättää mikä tahansa lakiehdotus. Poikkeuksena olivat verolait sekä valtionlainan ottaminen, joita koskevaa esitystä ei voitu jättää lepäämään, mutta uuden pysyvän veron säätäminen tai valtiolainan ottaminen edellytti kuitenkin kahden kolmasosan määräenemmistöä. Vuonna 1928 säännöstä tarkennettiin säätämällä, että uuden tai lisätyn veron säätäminen edellytti kahden kolmasosan määräenemmistöä, jos sitä oli tarkoitus kantaa yhtä vuotta pidemmältä ajalta. Vuoden 1928 valtiopäiväjärjestyksessä säädettiin lisäksi muun muassa, ettei sellaista lakiesitystä, joka koski vieraan valtion kanssa tehtyyn sopimukseen sisältyvien lainsäädännön alaan kuuluvien määräysten hyväksymistä, voitu jättää lepäämään.

Muutokset 1980-luvulta alkaen ja säännöstön kumoaminen

Lepäänjättämissäännöstöä muutettiin jo 1980-luvulla siten, että erinäisiä asioita koskevia lakiesityksiä ei voitu jättää lepäämään. Oleellisimmat muutokset tehtiin 1990-luvun alussa, kun oli tarve saade niin sanotut säästölait voimaan. Kokonaan lepäämäänjättämisen mahdollisuus, perustuslakia koskevia esityksiä lukuun ottamatta, poistettiin vuoden 1995 perusoikeusuudistuksen voimaantulon jälkeen. Muutos heikensi olennaisesti opposition vaikutusvaltaa ja lisäsi hallitukseen osallistumisen houkuttelevuutta.
Lepäämäänjättämismenettely sisältyy kuitenkin edelleen Perustuslainsäätämisjärjestykseen.
Arthur Lowe

Arthur Lowe (22. syyskuuta 1915 – 15. huhtikuuta 1982) oli englantilainen näyttelijä. Parhaiten hänet tunnetaan kapteeni George Mainwaringin roolista BBC:n tilannekomediasarjassa Ruutiukot.
Lowe syntyi Hayfieldissä. Toisen maailmansodan aikana hän palveli Lähi-idässä. Sodan jälkeen hän esiintyi aktiivisti sekä elokuvissa, että näyttämöllä. Vuosina 1968–1965 hän esitti Leonard Swindleytä Granada Televisionin saippuasarjassa Coronation Street. Vuosina 1968–1977 Lowe esiintyi komediasarjassa Ruutiukot.
Vuonna 1973 Lowe sai BAFTA-palkinnon roolistaan elokuvassa O Lucky Man!.
Komin lippu

Komin lippu on Venäjän federaatioon kuuluvan Komin tasavallan lippu. Komin sosialistinen neuvostotasavalta otti lipun käyttöönsä 27. marraskuuta 1991, ja nykyinen Komin tasavalta puolestaan otti sen virallisesti käyttöönsä 6. kesäkuuta 1994.

Muoto ja värit

Lipun leveyden ja pituuden suhde on 2:3 (27. marraskuuta 1991 – 17. joulukuuta 1997 suhde oli 1:2). Lippu muodostuu kolmesta vaakaraidasta, jotka ovat ylhäältä alas sininen, vihreä ja valkoinen.
Lipun värit kuvaavat Komin luonnon omaperäisyyttä. Sininen tarkoittaa pohjoisen taivaan komeutta ja avaruutta. Vihreä on luonnon ja runsauden väri ja kuvaa maaperän rikkauksia ja taigaa. Valkoinen on lumen väri ja viittaa pohjoisen luonnon puhtauteen, yksinkertaisuuteen ja ankaruuteen sekä siihen, että Komi kuuluu pohjoisten maiden joukkoon. Toisen tulkinnan mukaan valkoinen viittaa Komissa elävien kansojen ja heidän kulttuuriensa tasa-arvoon ja yhtenäisyyteen. Huomattava on myös Komin lipun ja Viron lipun samankaltaisuus.
Morgan Brittany

Lapsinäyttelijä

Brittany, joka on ristimänimeltään Suzanne Cupito, aloitti näyttelemisen jo lapsena tv-spesiaalissa Playhouse 90 vuonna 1957. Tätä seurasivat kolme eri roolia televisiosarjassa Hämärän rajamailla (eng. Twilight Zone). Cupitolla oli kreditoimaton rooli myös vuoden 1963 elokuvassa Linnut sekä merkittävä yhden jakson rooli tv-sarjassa Lännen tie. Vuonna 1964 Cupito esitti sokeaa tyttöä televisiosarjan Äärirajoilla kaksiosaisessa jaksossa.

Mallinura ja aikuisroolit

18-vuotiaana Cupito muutti nimensä Morgan Brittanyksi ja alkoi työskennellä mallina. Hän toimi Ford-mallitoimiston mallina New Yorkissa ja esiintyi mm. L’Oréalin ja Fordin mainoksissa. Brittany mainosti myös Levi’s-farkkuja sekä Camay-saippuamerkkiä. Japanilainen meikkiyhtiö Kanebo palkkasi hänet mainoksensa malliksi, jonka merkeissä Brittany muutti Tokioon kahdeksi ja puoleksi vuodeksi. Hän palasi Yhdysvaltoihin vuonna 1976 ja aloitti uudelleen näyttelijänuransa.
Brittany näytteli Vivien Leighiä tositapahtumiin perustuvassa elokuvassa Gable and Lombard. Hänellä oli myös roolit televisioelokuvissa Sarahin voima (The Initiation of Sarah) ja Hämmästyttävä Howard Hughes. Uransa tunnetuimman roolin Brittany sai saippuadraamasta Dallas, jossa hän esitti Pamela Ewingin ja Cliff Barnesin juonittelevaa siskopuolta Katherine Wentworthia. Brittany oli mukana sarjassa vuosina 1981–1982 ja palasi lyhyesti rooliin 1985 ja 1987.
Dallasin jälkeen Brittany jatkoi näyttelemistä useissa televisiosarjoissa ja -elokuvissa. Hän toimi myös tv-ohjelmien Star Games ja Photoplay juontajana. Brittany vieraili mm. sarjoissa Lemmenlaiva, Pulmuset, Murhasta tuli totta, Nanny ja Melrose Place. Hän tähditti myös kulttiklassikoksi noussutta elokuvaa Sundown: The Vampire in Retreat, joka julkaistiin vain filmifestivaaleilla. Myöhempinä vuosina Brittany on ollut mukana muutamissa indie-elokuvissa.

Yksityiselämä

Brittanyn aktiivinen näyttelijänura on sittemmin päättynyt. Nykyään hän työskentelee konservatiivien poliittisena kommentaattorina, toimittajana ja kirjailijana.
Brittany on ollut vuodesta 1981 lähtien naimisissa stunttimies Jack Gillin kanssa. Heillä on kaksi lasta, näyttelijä Katie Gill (s. 1985) ja muusikkona ja stunttina toimiva Cody Gill (s. 1988).
Flight of the Conchords

Uran vaiheet

Bret ja Jemaine olivat kämppäkavereita opiskellessaan Victoria University of Wellingtonissa elokuvaa ja teatteria. He perustivat Flight of the Conchordsin vuonna 1998. Alkuun he yrittivät kirjoittaa musiikkia tosissaan, mutta sitä pidettiin huumorimusiikkina, joten yhtye päätti vaihtaa tyylin kokonaan komediaksi.

Esiintymiset

Yhtye esiintyi televisiossa ensimmäisen kerran 3.-6. toukokuuta 2000 Wellingtonin lyhytikäiseksi jääneen televisiokanava "Channel 7":n ohjelmassa Newtown Salad. Yhtye esitti kappaleet Bowie in Space, Ladies of the World, Petrov, Yelyena and Me ja Hotties.
Vuonna 2002 ja 2003 he esiintyivät Edinburgh Fringe -festivaaleilla ja 2003 heidät valittiin ehdokkaiksi Perrier Comedy Awardin voittajiksi. He esiintyivät myös Melbourne International Comedy Festivalissa, missä heidät valittiin parhaan tulokkaan palkinnolla.
Flight of the Conchords esiintyi Edinburghissa jälleen vuonna 2004. Myöhemmin samana vuonna he olivat mukana brittiläisen puhelinyhtiön mainoskampanjassa. He olivat mukana myös Australian Broadcasting Corporationin ohjelmassa Stand Up!
HBO antoi kaksikolle erikoisosan stand-up -sarjassaan One Night Stand. He olivat pääesiintyjinä Comix comedy clubin avajaisviikonloppuna. Keikalla nauhoitettiin kaksi kappaletta heidän tulevalle albumilleen. Yhtye esiintyi myös South by Southwest -festivaaleilla Austinissa, Teksasissa. Teksasinvierailunsa aikana he nauhoittivat dokumentin nimeltä Flight of the Conchords: A Texan Odyssey, joka esitettiin Uudessa-Seelannissa vuoden 2006 lopulla.
Kesäkuussa 2007 yhtye esiintyi David Lettermanin ”Late Show with David Letterman” -ohjelmassa. ja Terry Gross haastatteli heitä NPR-radiokanavan ohjelmaan ”Fresh Air”. He esiintyivät Bonnaroo Music Festivalilla Tennesseen Manchesterissa. Samana vuonna julkaistiin The Distant Future-EP. Sen tuottajana toimi Mickey Petralia ja se nauhoitettiin Los Angelesissa ja New Yorkissa. Nauhoituksessa oli mukana myös Matt Shane. EP:n live-esiintymiset otettiin New Yorkin Comix Comedy Clubin konserteista elokuulta 2007. Flight of the Conchords esiintyi musiikkivieraana Late Night with Conan O'Brienissa.
Tammikuussa 2008 yhtye puhui ja esiintyi Comcastin esityksen osana CES-messuilla. 10. helmikuuta yhtye voitti parhaan komedia-albumin Grammyn.
Yhtye esiintyi Sasquatch! Music Festivalin päälavalla The Gorge Amphitheatrella 26. toukokuuta 2008.
Heinäkuussa duo esiintyi Sub Popin 20-vuotisjuhlafestivaalilla.
Lumirae

Lumirae on kiinteä himmeänvalkoinen pyöreähkö sadepartikkeli. Se monesti rikkoutuu, kun sataa maahan. Lumirae syntyy pilvissä huurtumalla kun alijäähtyneet pilvipisarat tarttuvat jääkiteen tai lumihiutaleen pintaan.
Ulkonäöltään lumirae voi muistuttaa styroksin murua tai karkeata raejuustoa. Lumirae on yleensä läpimitaltaan alle viiden millimetrin mittainen, mutta suurempiakin lumirakeita voi syntyä. Rakeisiin verrattuna lumirakeet ovat pehmeitä ja hajoavat huomattavasti helpommin.
Kallion IV hallitus

Kallion IV hallitus oli Suomen tasavallan 21. hallitus. Se oli porvarillinen vähemmistöhallitus, jonka muodostivat aluksi Maalaisliitto ja kaksi Edistyspuolueen ministeriä. Hallituksessa oli mukana myös kaksi kokoomuslaista ammattiministeriä, Arvi Oksala ja Yrjö Puhakka. Tuleva presidentti, Urho Kekkonen toimi ensimmäistä kertaa ministerinä tässä hallituksessa.
Kivimäen hallituksen saatua eduskunnalta epäluottamuslauseen alettiin kaavailla sen seuraajaksi Maalaisliiton ja SDP:n muodostamaa punamultahallitusta Ruotsin esikuvan mukaan. Presidentti P. E. Svinhufvud kieltäytyi kuitenkin edelleen johdonmukaisesti hyväksymästä ”jumalattomia marxilaisia” hallitukseen. Hallitusratkaisun vuoksi sosialidemokraatit tunsivat joutuneensa syrjityiksi ja jopa kohdelluiksi toisen luokan kansalaisina ja niinpä he asettivat päätavoitteekseen Svinhufvudin uudelleenvalinnan estämisen tulevassa presidentinvaalissa.  
Ulkoministeriksi tuli paluun politiikkaan tehnyt Edistyspuolueen Rudolf Holsti, jonka valinta ei ollut sen enempää Svinhufvudin kuin marsalkka Mannerheiminkaan mieleen. Svinhufvud piti Holstia liian saksalaisvastaisena, kun taas Mannerheim ei hyväksynyt hänen Kansainliittoon ja länsimaihin tukeutuvaa linjaansa. Holsti pyrki parantamaan Suomen suhteita Neuvostoliittoon ja niinpä hän teki virallisen vierailun Moskovaan helmikuussa 1937. Vierailun anti jäi kuitenkin laihaksi ja lisäksi kotimaan poliittinen äärioikeisto paheksui matkaa voimakkaasti. Kallion hallitus käsitettiin jo heti alussa yleisesti toimitusministeristöksi, jonka valtakausi päättyisi presidentinvaaliin.
Hallitus toimi 157 hallituspäivää 7. lokakuuta 1936 – 12. maaliskuuta 1937.
Pussieläimet

Luokittelu

Pussieläinten asema nisäkkäiden tieteellisessä luokittelussa on muuttunut useaan kertaan. Aluksi pussieläimet (Marsupialia) oli vain yksi nisäkkäiden lahkoista muun muassa jyrsijöiden ja sorkkaeläinten rinnalla. Pian kuitenkin pussieläinten anatomian ja lisääntymistapojen havaittiin poikkeavan huomattavasti muista lahkoista, jolloin ne erotettiin istukkanisäkkäistä erilliseen istukattomien nisäkkäiden (Metatheria) osaluokkaan, sen ainoaksi lahkoksi. Nykyisin vallitsevassa luokituksessa "Marsupialia"-nimeä pidetään vain Metatheria-osaluokan vanhentuneena synonyymina, ja elossa olevien pussieläinlajien katsotaan jakautuvan kaikkiaan seitsemään eri lahkoon.
Lahkoista pussirotat eli opossumit, pussipäästäiset ja silkkipussirottien ainoa laji chilenpussirotta elävät Amerikan mantereella, muut neljä lahkoa puolestaan Australiassa ja Uudessa-Guineassa. Aikaisemmin vallinneen luokittelun mukaan lahkot oli jaettu kahden ylälahkon, Ameridelphia:n ja Australidelphia:n kesken. Ensin mainittuun luettiin pussirotat ja pussipäästäiset, jälkimmäiseen kaikki muut pussieläimet, myös amerikkalainen chilenpussirotta.

Evoluutio ja levinneisyys

Fossiiliaineiston todisteet, jotka ensimmäisenä julkaisi tutkija M. J. Spechtt, eivät tue enää ennen yleistä käsitystä pussieläimistä istukallisten nisäkkäiden primitiivisinä edeltäjinä. Molemmat nisäkkäiden tärkeimmät osaluokat (kolmas ryhmä on nokkaeläimet) näyttävät kehittyneen samoihin aikoihin mesotsooisella maailmankaudella ja ne ovat olleet kilpailijoita siitä lähtien.
Useimmilla mantereilla istukalliset nisäkkäät olivat paljon menestyksekkäämpiä ja pussieläimet katosivat. Etelä-Amerikassa opossumit saivat kuitenkin vankan jalansijan ja tertiäärikaudella pussieläimistä kehittyi myös saalistajia, kuten esimerkiksi sapelihampainen Thylacosmilus. Australiassa istukalliset nisäkkäät eivät menestyneet, vaan pussieläimet ja nokkaeläimet hallitsivat tertiäärikauden ajan. Australian istukalliset nisäkkäät ovat muuttaneet mantereelle myöhemmin.
Viime vuosisatojen aikana ihmisen toiminta on vaikuttanut monien pussieläinlajien levinneisyyteen. Useat lajit ovat uhanalaistuneet ja muutamat, kuten pussihukka, aavikkopussimäyrä ja leveäotsapäästäiskenguru, ovat kuolleet sukupuuttoon. Ihminen on kuitenkin myös tarkoituksellisesti siirtoistuttanut joitain pussieläimiä niiden luontaisten elinalueiden ulkopuolelle. Esimerkiksi virginianopossumeja on viety Pohjois-Amerikan länsiosiin ja Uuteen-Seelantiin, punakaulakenguruita Britanniaan sekä parmavallebeja, damavallabeja ja kettukusuja Uuteen-Seelantiin.
Moskovan alue

Maantiede

Moskovan alueen länsiosa kuuluu Keski-Venäjän ylänköön ja itäosa Itä-Euroopan tasankoon. Alueen pinta-alasta on metsää 45 prosenttia ja vesistöjä kolme prosenttia. Alueen merkittävimmät joet ovat pohjoisrajaa sivuava Volga, alueen eteläosien poikki kulkeva Volgan sivujoki Oka ja alueen keskiosien kautta virtaava Okan haara Moskvajoki.

Hallinto

Moskovan alue on yksi Venäjän federaation alueista (subjekti). Paikallishallinnon johdossa ovat kuvernööri ja alueduuma.

Hallinnollinen jako

Moskovan alue jakaantuu 38 kaupunkipiirikuntaan sekä 36 piiriin, jotka jakaantuvat edelleen kaupunki- tai maalaiskuntiin. Alueella on yksi suljettu kaupunki (Krasnoznamensk) ja neljä suljettua kaupunkimaista taajamaa. Kaikkiaan alueella sijaitsee yhteensä 378 hallinnollis-alueellista paikkakuntaa (OKATO).

Talous

Venäjän tilastokeskus Rosstatin mukaan Moskovan alueen bruttokansantuote 1796,5 miljardia ruplaa vuonna 2010, joka muodosti 4,8 prosenttia koko Venäjän BKT:stä. BKT:lla mitattuna Moskovan alue oli maan kolmanneksi merkittävin federaatiosubjekti Moskovan (22,5 prosenttia) ja Tjumenin alueen Hanti-Mansian (5,3 prosenttia) jälkeen; neljäntenä oli Pietari 4,5 prosentin osuudellaan Venäjän BKT:stä. Henkeä kohti laskettu BKT oli Moskovan alueella 253 200 ruplaa eli noin 6 203 euroa (EKP:n vuoden 2010 viimeisen päivän vaihtokurssilla). Tämä oli lähellä (97 prosenttia) Venäjän keskimääräistä arvoa henkeä kohti.
Moskovan alueen tärkeimmät elinkeinot ovat teollisuus, liikenne ja rakentaminen. Alueen merkittävimmät luonnonvarat ovat turve ja fosfaatti (18 prosenttia koko Venäjän fosfaattivaroista). Tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus sekä tekstiili-, vaate-, nahka- ja kenkäteollisuus, jotka käsittävät noin puolet alueen tuotannosta. Muita merkittäviä teollisuudenaloja ovat metallurgia, lannoitteiden ja sementin tuotanto sekä posliiniteollisuus.
Alueen maatalous on heikosti kehittynyt. Maatalousmaata on 39 prosenttia alueen pinta-alasta. Maatalous tuottaa vihanneksia, perunoita ja kananmunia, joista suuri osa toimitetaan Moskovan kaupunkiin.

Liikenneyhteydet

Moskovan alueen ja pääkaupungin liikenneverkko on Venäjän tihein.
Alueella on 15 valtatietä, 11 sähköistettyä rautatielinjaa, neljä suurta lentokenttää ja kolme jokisatamaa.
Rautatiet, etenkin paikallisliikenne, on hyvin keskeisessä asemassa pääkaupungin ja sitä ympäröivän Moskovan alueen taajamien välisessä päivittäisessä henkilöliikenteessä. Alueen rataverkko asemineen kuuluu pääosin Venäjän rautateiden alueellisen osan, Moskovan rautateiden, vastuulle. Pietarista saapuva päärata on kuitenkin Venäjän luoteisista radoista vastaavan Lokakuun rautateiden vastuulla.
Navigointikelpoisista vesiväylistä merkittävimpiin kuuluvat Volgan sivujoki Oka, sen haara Moskvajoki sekä alueen pohjoisosasta Volgalta (Dubna) Moskvajoelle (Moskova) ulottuva Moskovan kanava.

Historia ja kulttuuriperintö

Moskovan alueen historia liittyy läheisesti Moskovan kaupungin historiaan. Alue on perustettu 14. tammikuuta 1929.
Jean-François Lesueur

Jean-François Lesueur (Le Sueur) (15. helmikuuta 1760 – 6. lokakuuta 1837) oli ranskalainen säveltäjä. Hän toimi Pariisissa kirkkomuusikkona, hovikapellimastarina sekä sävellyksenopettajana. Hänen oppilaitaan olivat muun muassa Hector Berlioz, Ambroise Thomas ja Charles Gounod.
Lesueur pyrki musiikillaan soittimellisiin massatehoihin ja ohjelmallisuuteen. Hänen ensiesiintyminen draamasäveltäjänä tapahtui vuonna 1793 pelastusoopperalla La Caverne. Hänen muita huomattavimpia teoksiaan olivat romanttinen ooppera Ossian ou Les Bardes (1804) ja jouluoratorio. Ooppera La mort d’Adam suivie de son apothéose (”Aatamin kuolema ja sen jälkeinen korottaminen”, n. 1800) pohjautuu Mooseksen kirjaan, Ilmestyskirjaan ja John Miltonin romaaniin Kadotettu paratiisi.
Suomen metsät

Suomen metsät kuuluvat pohjoiseen havumetsävyöhykkeeseen, joka levittäytyy pohjoisella pallonpuoliskolla Alaskasta Siperian kautta Kamtšatkan niemimaalle Kaukoidässä. Havumetsävyöhyke käsittää 40 prosenttia maailman metsistä. Vyöhykkeellä kasvaa vain muutamia puulajeja. Pohjoisessa Utsjoella ja Enontekiössä kulkee metsäraja, jonka pohjoispuolella avautuu puuton tundra.
Suomi on maailman metsäisimpiä maita: maapinta-alasta 73 prosenttia on metsää. Seuraavina ovat Japani (61,8 %) ja Ruotsi (56 %). Pohjoismaista Suomessa on kaikkein eniten metsää asukasta kohden eli 4,6 hehtaaria. Ruotsissa vastaava luku on 2,9, Norjassa 1,6 ja Tanskassa ainoastaan 0,08 hehtaaria.
Suomen metsien kokonaispinta-ala on 26,3 miljoonaa hehtaaria, josta metsätaloudellisesti hyvää metsämaata on 20,3 miljoonaa hehtaaria (lisäkasvu yli 1 m³/ha vuodessa). Metsien kokonaispinta-alasta soita on 9,1 miljoonaa hehtaaria (34 %), joista ojitettu 4,9 miljoonaan hehtaaria. Puuston tilavuus on 2,1 miljardia kuutiometriä. Metsien hiilensidontavarasto on 960 miljoonaa tonnia. Tiukasti suojeltuja metsiä on koko maassa 924 000 hehtaaria (4,5 %). Uhanalaisia lajeja Suomessa on kaikkiaan 1 505 kappaletta, joista 564:lle metsä on ensisijainen elinympäristö ja suo 67 lajille. 
Yksityinen sektori omistaa metsien pinta-alasta 52 prosenttia, valtio 35 prosenttia ja metsäteollisuus kahdeksan prosenttia. Loput viisi prosenttia jakautuu kuntien, seurakuntien, yhteismetsien ja muiden yhteisöjen kesken.

Metsätyypit

Metsämaa voidaan jakaa kankaisiin ja turvemaihin eli soihin. Kangasmailla on yleensä ohuen humuskerroksen alla kova, peruskalliosta rapautumalla muodostunut mineraalimaa. Suot ovat luonnontilassaan usein vetisiä ja kasvavat huonosti metsää. Suomessa on paljon soita ja kolmannes metsämaasta on turvepohjaista.
Metsät jaetaan metsätyyppeihin, joita ovat lehtometsät, tuoreet kangasmetsät ja kuivat kangasmetsät. Turvepohjaiset metsät jakautuvat vastaavasti korpiin ja rämeisiin. Metsätyypit perustuvat kasvitieteelle, joka ei huomioi pinnan alla olevaa maaperää ja maan päällä liikkuvia eläimiä, paitsi tuhohyönteisiä.