google/wiki40b huggingface dataset:
Aly Cissokho

Seurajoukkueura

Cissokho teki ensiesiitymisensä Gueugnonin edustusjoukkueessa kauden 2006–2007 viimeisessä ottelussa, jonka jälkeen hän teki joukkueen kanssa kolmivuotisen sopimuksen.
2. kesäkuuta 2008 Cissokho siirtyi portugalilaiseen Vitória de Setúbaliin ja solmi kolmivuotisen sopimuksen joukkueen kanssa.
Hyvien esitysten jälkeen kauden ensimmäisellä puoliskolla, Cissokho herätti kiinnostusta muun muassa Portugalin suurseura Portossa ja niin hän lopulta tammikuussa 2009 siirtyi seuraan 300 000 euron siirtosummalla. Hän teki joukkueen kanssa nelivuotisen sopimuksen.
14. kesäkuuta 2009 Cissokho matkusti italialaisen Milanin lääkärintarkastukseen, tarkoituksenaan siirtyä seuraan 15 miljoonan euron siirtosummalla. Hän ei kuitenkaan läpäissyt lääkärintarkastusta, sillä lääkärit havaitsivat ongelmia hänen hampaissaan, jotka ovat aiheuttaneet hänellä lihasvaivoja. Toisen lääkärintarkastuksen Cissokho kuitenkin läpäisi, mutta joukkueet eivät päässet yhteissopimukseen hänen siirtosummastaan.
Myöhemmin samana kesänä 18. heinäkuuta 2009 Cissokho siirtyi ranskalaisseura Lyoniin, kun hän läpäisi joukkueen lääkärintarkastuksen. Siirtosumma oli noin 15 miljoonaa euroa ja sopimus on pituudeltaan viisivuotinen. Hänet hankittiin korvaamaan Italiaan palannutta Fabio Grossoa. Ensimmäisen ottelunsa joukkueessa Cissokho pelasi kauden avauskierroksella Le Mansia vastaan.
9. joulukuuta 2009 hän teki ensimmäisen maalinsa ammattilaisurallaan Mestarien liigan lohkovaiheen ottelussa unkarilaista Debrecenia vastaan. Lyon voitti ottelun lopulta selvin numeroin 4–0.
20. elokuuta 2013 siirtyi vuoden lainasopimuksella Liverpoolin riveihin. Liverpoolilla on 5 miljoonan euron osto-oikeus Cissokhoon kauden päätteeksi. Cissokhon pelinumero Liverpoolissa on 20.

Maajoukkueura

Cissokho valittiin Ranskan maajoukkueen kokoonpanoon ensimmäistä kertaa 5. marraskuuta 2009 pelattavaan vuoden 2010 MM-kilpailujen karsintojen pudotuspeliotteluun Irlantia vastaan. Toisen maajoukkuekutsunsa hän sai 3. maaliskuuta 2010 pelattavaan ystävyysotteluun Espanjaa vastaan.
Ensiesiintymisensä maajoukkueessa hän teki lopulta 11. elokuuta 2010 uuden päävalmentaja Laurent Blancin alaisuudessa ystävyysottelussa Norjaa vastaan. Hän pelasi koko ottelun vasempana laitapuolustajana.
Maiju Mattila

Maiju Mattila (s. 12. tammikuuta 1989) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälajit ovat seitsenottelu ja korkeushyppy. Nuorten sarjassa hän kilpaili maaottelutasolla myös 100 metrin aitajuoksussa ja pituushypyssä. Hän edustaa Liedon Parmaa. Häntä ovat valmentaneet Kari Mattila, Johannes Lahti, Markku Leppänen ja Hannu Rautala.

Seitsenottelu

Mattila sijoittui alle 18-vuotiaiden MM-kilpailujen seitsenottelussa neljänneksi Marrakechissa 2005. Alle 20-vuotiaiden sarjassa hän keskeytti seitsenottelun Pekingin MM-kilpailuissa 2006, oli kuudes Hengelon EM-kilpailuissa 2007 ja kolmastoista Bydgoszczin MM-kisoissa 2008. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Kaunasissa 2009 hän sijoittui kymmenenneksi. Hän voitti seitsenottelun Pohjoismaiden-mestaruuden alle 18-vuotiaiden sarjassa 2005 ja 2006. Alle 20-vuotiaissa hän sai PM-kilpailuissa kultaa 2007 ja hopeaa 2008.
Mattila edusti Suomea aikuisten seitsenottelumaaottelussa ensimmäisen kerran 2009. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kolmanneksi Täbyssä 2010. Kalevan kisoissa hän on saanut hopeaa 2009 ja pronssia 2006.

Korkeushyppy

Mattila voitti korkeushypyn Suomen-mestaruuden Kajaanin Kalevan kisoissa 2010. Hän ylitti ennätyksensä 185 ensimmäisellä yrityksellään, kun taas aiemmin yhdeksän Suomen-mestaruutta voittanut Hanna Grobler pääsi saman korkeuden vasta kolmannella yrityksellään. Turun Kalevan kisoissa 2011 Mattila sai pronssia. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän sai hopeaa Turussa 2010. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Ostravassa 2011 hän sijoittui kahdenneksitoista.
Mattila edusti Suomea aikuisten maaottelun korkeushyppykilpailussa ensimmäisen kerran 2009. Parhaimmillaan hän on sijoittunut toiseksi Helsingissä 2010.
Piemonte

Maantiede

Alpit reunustavat Piemontea pohjoisessa ja lännessä, Apenniinit etelässä ja Pojoen laakso idässä. Sillä on raja Sveitsin ja Ranskan sekä Aostanlaakson, Emilia-Romagnan, Ligurian ja Lombardian alueiden kanssa. 
Piemonte on hyvin vuoristoinen alue. Alueen pinta-alasta 43,3 % on vuoristoa, 30,3 % kukkuloita ja 26,4 % tasankoa. Korkein huippu on Grenzgipfel (4 618 m) Sveitsin rajalla. Piemonten pinta-alasta on luonnonsuojelualueita 7,6 %.
Italian pisin joki Po virtaa alueen halki. Useimmat alueen pienemmät joet laskevat Pojokeen. Alueella on useita jäätiköiden muovaamia järviä. Suurin niistä on Maggiore (212 km², osittain myös Lombardian ja Sveitsin alueella), joka on yksi Italian suurimmista järvistä.
Piemonte on pinta-alaltaan Italian toiseksi suurin alue Sisilian jälkeen.

Historia

Piemonten alueella oli asutusta jo nuoremmalla kivikaudella. Albasta, Ivreasta ja Susan laaksosta on löydetty kivikautisia työkaluja.
Rooman vallan aikana nykyinen Piemonten alue jakautui Gallia Cisalpinan ja Rooman provinssien Alpes Cottiae, Alpes Maritimae ja Alpes Poenninae alueille. Roomalaisen aikakauden katsotaan päättyneen alueella Pollentian taisteluun vuonna 402.
Varhaiskeskiajalla Länsi-Rooman romahdettua aluetta hallitsivat vuoroin muiden muassa burgundit ja ostrogootit. 500-luvun puolessa välissä Bysantti valtasi alueen, mutta menetti sen jo vuonna 568 langobardeille.
Vuonna 1046 Piemonte liitettiin Savoijin ruhtinaskuntaan. Vuonna 1563 Herttua Emanuele Filiberto siirsi valtaistuimensa Chambérystä Torinoon. Vuonna 1720 Savoijin herttuasta tuli Sardinian kuningas ja vuonna 1743 Piemonte ja Sardinian kuningaskunta yhdistettiin. Pääkaupunki oli Torino.
Napoleon valloitti Piemonten vuonna 1796. Alueelle perustettiin Ranskan satelliittivaltioksi Alban tasavalta, joka  liitettiin Ranskaan 1801. Piemonte palautettiin Sardinian kuningaskunnalle 1814.
Piemontella oli merkittävä rooli Italian yhdistymisessä (Risorgimento) 1859–1861. Savoijin kuninkaasta tuli Italian kuningas vuonna 1861. Torino oli yhdistyneen Italian pääkaupunki vuoteen 1865 asti, jolloin Firenzestä tuli Italian pääkaupunki. Muistutuksena Piemonten historiallisesta roolista Italian kruununprinssin titteli oli Piemonten prinssi.
1960-luvulla Monte Biancon ja Gran San Bernardon maantietunneleiden avaaminen paransi merkittävästi Piemonten yhteyksiä muuhun Länsi-Eurooppaan.

Talous

Piemonten alavat osat ovat viljavaa maanviljelysmaata. Siellä viljellään muun muassa vehnää, riisiä, vihanneksia ja viinirypäleitä. Piemonte on yksi Italian merkittävistä viinintuotantoalueista. Alueella on 700 km² viinitarhoja. Viineistä kuuluisimpia ovat Barbera, Barolo, Barbaresco ja Moscato. Vähemmän tunnettuja ovat mm. Dolcetto, Freisa, Grignolino ja Brachetto.
Piemonte teollistui varhain ja on vauras maakunta. Torinossa ovat mm. Fiatin tehtaat ja pääkonttori.
Mies parvekkeella

Juoni

Sarjamurhaaja pitää Tukholmaa otteessaan. Hän hyökkää pikkutyttöjen kimppuun, raiskaa heidät ja murhaa raa'asti Tukholman puistoissa. Rikoskomisario Martin Beck ja hänen ryhmänsä tutkivat pimeässä kahta uhria ilman tietoa epäillystä. Tapauksilla on kaksi todistajaa, kolmevuotias poika, joka puhui tekijän kanssa, ja ryöstäjä joka pahoinpitelee vanhoja naisia. Ilmenee että ryöstäjä on tehnyt yhden ryöstänsä samalla hetkellä kuin raiskaaja on ollut samassa paikassa. Poliiseilla ei ole muuta tietolähdettä tyttöjen murhalle kuin vaarallinen ryöstäjä, josta ei toistaiseksi tiedetä mitään....

Elokuvasta

Elokuva kuuluu ruotsalais-saksalaisiin yhteistuotantoihin, joiden päähenkilönä on Martin Beck poliisina. Muut elokuvat ovat Roseanna (1993), Brandbilen som försvann, Polis, polis, potatismos, Polismördaren ja Stockholm Marathon. Monien kriitikkojen ja katsojien mielestä on Mannen på balkongen on Gösta Ekmanin ehdottomasti paras roolisuoritus Martin Beckinä. Elokuva sai Guldbagge-palkinnon parhaasta käsikirjoituksesta (Jonas Cornell ja Daniel Alfredson) Guldbaggegaalassa 1994. Gösta Ekman oli myös ehdokkaana parhaaksi miesnäyttelijäksi roolistaan Martin Beckinä, ja elokuva oli ehdokkaana parhaaksi elokuvaksi (Hans Lönnerheden) ja parhaasta kuvauksesta (Peter Mokrosinski). Monet katsojat ja kriitikot ovat myös sitä mieltä että Mannen på balkongen on paras elokuva Ekmanin Beck-elokuvista.

Mannen på balkongen DVD:llä

Svensk filmindustri päätti vuonna 2005 julkaista dvd:nä kaikki Beck-elokuvat joissa Gösta Ekman näyttelee Martin Beckiä Beck-boxina nimellä "BECK x 6" entistettyinä versioina: Roseanna, Brandbilen som försvann, Polis, polis, potatismos, Mannen på balkongen, Polismördaren, Stockholm Marathon. Boksi julkaistiin 2005, mutta sen jälkeen ne on julkaistu mös erillisinä.
Jean-Loup Chrétien

Jean-Loup Chrétien (s. 20. elokuuta 1938 La Rochelle, Ranska) on ranskalainen avaruuslentäjä eli spationautti. Hän oli Ranskan ja Länsi-Euroopan ensimmäinen avaruuslentäjä. Hän oli sotilaslentäjä vuodesta 1962 siihen asti kun siirtyi CNESiin. Hän lensi Sojuz T-6 -, Sojuz TM-7  -ja STS-86 -lennoilla.
Rudnitšnyi

Rudnitšnyi (ven. Рудни́чный) on kaupunkimainen taajama Venäjällä Kirovin alueen Ylä-Kaman piirissä. Se sijaitsee 39 kilometriä Kirsin kaupungista pohjoiseen. Taajaman kautta kulkee Jarin ja Lesnoin välinen rautatie (Verhnekamskajan asema). Asukkaita on 5 000 henkeä (vuonna 2010).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1915 perustetusta fosforiittikaivoksesta. Vuonna 1934 kaivoksen yhteyteen rakennettiin seudulle karkotettujen kulakkien asutus ja vuonna 1937 siitä tuli Vjatlagina tunnetun vankileirihallinnon väliaikainen keskus. Myöhemmin hallinto siirrettiin nykyiseen Lesnoihin, mutta Rudnitšnyiin jäi erillinen, nykyäänkin toimiva vankileiri.
Neuvostoaikana Rudnitšnyissa toimi fosforiittikaivos ja vuonna 1970 avattu fosforilannoitetehdas. Nykyään kaivos on lopettanut toimintansa ja taajama on menettänyt suuren osan asukkaistaan. Ainoa työnantaja on lähellä sijaitseva vankileiri.
Paratriathlon kesäparalympialaisissa 2020

Karsinnat

Yhdestä maasta saa osallistua yhteen kilpailuun korkeintaan kaksi urheilijaa. Rajoitus ei koske erillisiä kutsuja. Paralympialaisiin kutsutaan kahdeksan urheilijaa. Jos isäntämaa Japani ei ole saanut kumpaakin sukupuolta edustavaa uhreilijaa paralympialaisiin, niin kutsuja käytetään siten, että paralympialaisiin osallistuu vähintään yksi mies- ja yksi naisurheilija. Loput urheilijat valitaan rankingin perusteella.
Rimi Sen

Kohu

Vuonna 2006 Sen esitti Internet-haastattelussa rasistisen kommentin mustista afrikkalaisista. Hän sanoi: ”Näyttelen elokuvassa herttaista ja kaunista tyttöä. Eniten pidän elokuvassa siitä, että vaikka siinä on neljä sankaria, minä olen ainoa sankaritar. Rohit Shetty on loistava ohjaaja. Hän saa mustan afrikkalaisenkin näyttämään kauniilta.” Ihmisoikeusjärjestöt ja rasisminvastaiset järjestöt Intiassa ja ulkomailla tuomitsivat Senin kommentin. Hän ei ole pyytänyt anteeksi.
Takanohana Kōji

Takanohana (II) Kōji (贵 乃 花 光 司, s. 12. elokuuta 1972) on entinen sumopainija. Hän on järjestyksessä 65. sumopainin suurmestari eli yokozuna, ja hän voitti 22 mestaruutta vuosina 1992–2001.
Takanohanan ja hänen veljensä Wakanohanan kilpailu havaijilaissyntyistä suurmestari Akebonoa vastaan kasvatti sumon suosiota 1990-luvulla.
Takanohana päätti uransa vuonna 2003. Hän on nykyisin nimeään kantavan sumotallin päävalmentaja.
Palais de Justice de Paris

Palais de Justice de Paris eli Pariisin oikeuspalatsi sijaitsee Île de la Citéssä, Pariisin keskustassa. Nykyiselleen se rakennettiin 1800-luvulla, mutta paikalla on aikaisemmin ollut Ranskan kuninkaan Ludvig IX:n kuninkaallinen palatsi. Nykyisin siellä toimii useita oikeusistuimia, muun muassa Pariisin hovioikeus.
Oikeuspalatsi sisältää myös Conciergerien, entisen vankilan, joka nykyisin toimii museona. Conciergerie on kuuluisa siitä, että Ranskan kuningatar Marie-Antoinette oli siellä vankina, ennen kuin hänet teloitettiin giljotiinissa.
Palatsin sisäpihalla sijaitsee myös kappeli Sainte-Chapelle.
Gustav Bergmann

Gustav Bergmann (1906–1987) oli itävaltalaissyntyinen juutalainen filosofi, jonka erityisalaa oli ontologia. Opiskeluaikoinaan hän osallistui Wienin piirin kokouksiin. Muutettuaan Yhdysvaltoihin hän toimi filosofian ja psykologian professorina Iowan yliopistossa.

Elämä

Bergmann syntyi Wienissä. Hän opiskeli Wienin yliopistossa ja valmistui filosofian tohtoriksi matematiikasta vuonna 1928. Hän työskenteli yhdessä Albert Einsteinin ja oman ohjaajansa kanssa auttaen Einsteinia tämän fysiikan tutkimuksissa vuonna 1931. Väitöskirjaansa työstäessään hänet kutsuttiin osallistumaan Wienin piirin kokouksiin. Näissä kokouksissa hän liittyi loogisiin positivisteihin. Muutama vuosi valmistuttuaan, vuonna 1935, hän hakeutui jälleen Wienin yliopistoon opiskelemaan lakia. Tuohon aikaan kansallissosialistien hallinto alkoi kuitenkin olla uhkaava hänen kannaltaan. Työskenneltyään lakimiehenä kolme vuotta hän jätti Itävallan ja muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1938. 
Yhdysvalloissa Bergmannista tuli 1940-luvun alkupuolella Iowan yliopiston filosofian ja psykologian apulaisprofessori. Vuoteen 1950 hänestä oli tullut yliopiston varsinainen professori. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1974, mutta jatkoi psykologian opettamista ja filosofisia tutkimuksia yliopistolla vuonna 1987 tapahtuneeseen kuolemaansa saakka.
Viljo Kauppila

Viljo Antero Kauppila (22. heinäkuuta 1892 Janakkala – 11. lokakuuta 1976 Lahti) oli suomalainen jääkärieversti ja pankinjohtaja sekä Janakkalan kunnan ainoa jääkäri. Viljo Antero Kauppila syntyi Janakkalan Kauppilan kylän Kauppilan talossa. Hänen vanhempansa olivat Konstantin Erkinpoika Kauppila ja Ida Vilhelmiina Maria Joonantytär. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Pirkko Viholaisen kanssa.

Opinnot

Kauppila kirjoitti ylioppilaaksi Mikkelin suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1913 ja liittyi Hämäläisosakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla vuosina 1913–1914. Venäjän keisarikunnan armeijan Kazanin sotakoulun hän kävi vuosina 1914–1915 ja Sotakorkeakoulun komentajakurssin hän suoritti vuonna 1928 ja yleisen osaston vuosina 1931–1932. Sotien jälkeen Kauppila suoritti vielä raha- ja pankkiopin tutkinnon Kauppakorkeakoulussa vuonna 1946.

Venäjän armeija

Kauppila astui vapaaehtoisena Venäjän armeijan palvelukseen syyskuussa 1914. Kävi Kazanin sotakoulun 1914–1915. Hän palveli 97. Jalkaväkirykmentin täydennyspataljoonassa Saratovissa joulukuuhun 1915.

Jääkärikausi

Kauppila palasi välittömästi Venäjältä takaisin Suomeen saatuaan tiedon jääkäriliikkeestä. Suomesta hän jatkoi matkaansa Saksaan ja liittyi vapaaehtoisena sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 29. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen hänet komennettiin 4. toukokuuta 1917 alkaen laivastoon ja määrättiin Libaun rannikkokipinälennätinaseman palvelukseen. Komennukseltaan hän palasi takaisin yksikköönsä 6. helmikuuta 1918 hieman ennen pataljoonan kotiuttamista.

Suomen sisällissota

Kauppila saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 3. jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 8. maaliskuuta 1918 lähtien 4. jääkärirykmentin 9. jääkäripataljoonan ja 25. maaliskuuta 1918 alkaen 11. jääkäripataljoonan 1. komppaniassa. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa, missä hän haavoittui lievästi 29. huhtikuuta 1918.Suomen sisällissota: Joukkueenjohtaja mm. osallistui Viipurin taisteluihin. Haavoittunut 29. huhtikuuta 1918 Viipurissa vasempaan käsivarteen.

Sotilasura Suomessa

Sisällissodan jälkeen Kauppila toimi Pohjanmaan jääkärikomppanian päällikkönä 1918-1922 sekä Viipurin rykmentissä pataljoonankomentajana 1923-1927. Polkupyöräpataljoona 3:a hän komensi 1928. Reserviupseerikoulua hän johti ensimmäisen kerran 1928–1933. Tampereen rykmentin komentajana Kauppila oli 1933-1938. Keski-Suomen sotilaslääniä hän johti 1938-1939.

Talvi- ja jatkosota

Talvisodassa Kauppila komensi 10. divisioonaa Taipaleen joella 21. joulukuuta 1939 saakka. Välirauhan ja jatkosodan aikana hän toimi toistamiseen Reserviupseerikoulun komentajana 1940-1946. Evp 1946.
Nikolai Markov

Nikolai Jevgenevitš Markov (tunnettu myös nimellä Markov II; 14. huhtikuuta (J: 2. huhtikuuta) 1866 Kursk, Venäjän keisarikunta – 12. huhtikuuta 1945 Wiesbaden, Saksa) oli venäläinen oikeistoradikaali ja äärikansallismielinen poliitikko. Hän oli näkyvimpiä johtajia Venäjän kansan liitossa, joka oli mustina sotnioina tunnetun äärikonservatiivisen liikkeen tärkein järjestö. Markovia on kutsuttu Venäjän ”taantumuksen symboliksi”.
Markov syntyi aateliseen maanomistajaperheeseen. Hän valmistui insinööriksi Pietarin rakennustekniikan instituutista vuonna 1892 ja työskenteli seuraavina vuosina rakennusinsinöörinä. Hän sai kollegineuvoksen arvonimen. Vuoden 1905 vallankumouksen aikana Markov perusti Kurskissa ”Kansallisen järjestyksen puolueen”, joka vuonna 1907 sulautui osaksi Venäjän kansan liittoa. Markov kuului Venäjän kansan liiton puoluejohtoon vuodesta 1908 ja oli sen edustajana kolmannessa ja neljännessä valtakunnanduumassa vuosina 1907–1917. Hänestä tuli käytännössä puolueen johtaja, kun Aleksandr Dubrovin syrjäytettiin vuoden 1909 lopussa. Puolueen sirpaloitumisen seurauksena Markov perusti vuonna 1912 ”Uuden Venäjän kansan liiton”, joka tunnettiin myös markovilaisina. Lisäksi hän vaikutti Vladimir Puriškevitšin johtamassa ”Arkkienkeli Mikaelin liitossa”.
Markov saavutti kyseenalaisen maineen yhtenä duuman oikeistosiiven johtajista ja jyrkkien antisemitistisen puheiden pitäjänä. Häntä alettiin kutsua nimellä ”Markov II”, koska hän oli toiseksi vanhin samannimisistä duumanedustajista. Hän julkaisi vuodesta 1915 äärioikeistolaista Zemštšina-lehteä. Hänet tunnettiin myös Suomen autonomian kiivaana vastustajana.
Markov pidätettiin helmikuun vallankumouksen aikana, mutta laskettiin vapaaksi toukokuussa 1917. Hän johti lakkautetun puolueensa seuraajaksi perustettua maanalaista organisaatiota. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Markov pakeni Suomeen. Hän tuki Luoteis-Venäjän armeijaa, jonka oli tarkoitus kenraali Nikolai Judenitšin komennossa vallata Pietari takaisin bolševikeilta. Vuodesta 1920 Markov asui maanpaossa Saksassa ja julkaisi monarkistisia emigranttilehtiä. Hän johti vuosina 1921–1927 venäläisten valkoisten emigranttien perustamaa Ylintä monarkistineuvostoa ja toimi kruununtavoittelija Kirill Vladimirovitš Romanovin neuvonantajana. Viimeisinä vuosinaan hän teki yhteistyötä Saksan kansallissosialistisen hallinnon kanssa.
Serge Aurier

Seurajoukkueura

Ammattilaisuransa ranskalaisessa RC Lensissä vuonna 2009 aloittanut Aurier siirtyi myös ranskalaiseen Toulouse FC:hen tammikuussa 2012. Hän teki debyyttinsä tammikuussa ja nousi seuran avainpelaajien joukkoon. Kesällä 2014 Aurier siirtyi lainalle Ligue 1:n suurseuraan Paris Saint-Germainiin. Siirto vakinaistettiin vuotta myöhemmin 10 miljoonan euron siirtosummalla. Hän voitti PSG:ssä Ranskan-mestaruuden 2015 ja 2016, Ranskan cupin 2016 ja 2017, liigacupin 2015, 2016 ja 2017 sekä supercupin 2015 ja 2016. Hän pelasi PSG:ssä kaikkiaan 57 Ligue 1:n ottelua ja kymmenen peliä Mestarien liigassa.
Aurier siirtyi Englannin Valioliigan Tottenhamiin 25 miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2017. Hän pelasi kahden ensimmäisen kauden aikana kaikkiaan 25 ottelua Valioliigassa. Mestarien liigan kaudella 2018−2019 hän pelasi viisi ottelua, mutta oli tappiollisessa loppuottelussa vaihtopenkillä.

Maajoukkueura

Aurier pelasi ensimmäisen ottelunsa Norsunluurannikon jalkapallomaajoukkueessa MM-karsintaottelussa Gambiaa vastaan kesäkuussa 2013. Hänet valittiin 2014 MM-kisoihin. Aurier oli avauksessa ja syötti molemmat Elefanttien maalit, kun joukkue voitti Japanin 2-1 alkulohkon ensimmäisellä kierroksella. Aurier pelasi joukkueen jokaisessa kolmessa pelissä alkulohkossa.
Aurier pelasi kaikki kuusi ottelua Norsunluurannikon voittaessa Afrikan-mestaruuden 2015. Hän pelasi Afrikan-mestaruuskilpailuissa kolme ottelua 2017 ja kaksi ottelua 2019.
Sveitsin maantiede

Aluejako

Sveitsin pinta-ala on 41 285 neliökilometriä. Maantieteellisesti Sveitsi voidaan jakaa kolmeen osaan; Juravuoristoon, Mittellandiin sekä Alppeihin.
Metsien ja niittyjen peittämät Juravuoret laskeutuvat luoteesta jyrkästi Mittellandiin, joka ulottuu noin 50 kilometriä leveänä vyöhykkeenä Geneven­järveltä Boden­järvelle. Keskitasanko on noin 400–900 metriä korkeaa, mutta siitä kohoaa muutamia korkeita huippuja.

Luonto ja luonnonsuojelu

Juravuorilla ja Mittellandissa kasvaa lehtimetsiä 600–800 metrin ja Alpeilla 1 400 metrin korkeudelle. Niiden yläpuolella on havumetsiä 1 500–2 400 metrin korkeudelle. Ylinnä on alppiniittyjä. Pysyvän lumen raja on noin 3 000 metrissä.
Sveitsissä on noin 1 600 eri tavalla suojeltua luontokohdetta. Vain yksi niistä on kansallispuisto, Sveitsin kansallispuisto.
Madame Web

Voimat ja varusteet

Madame Web on mutantti ja tällä on lukuisia psyykkisiä voimia, kuten telepatia. Hän voi myös parantaa psyykkisesti sairaita ihmisiä ja liikkua paikasta toiseen astraalimuotonsa avulla. Viiden rituaalin tapahtumien jälkeen Madame Web on ollut kuolematon. 
Madame Web on vammainen. Suurin osa hänen raajoistaan on toimintakyvyttömiä ja hän on myös sokea. Viidenrituaalin jälkeen Madamen terveys on kuitenkin huomattavasti kohentunut, vaikka hän onkin edelleen sokea ja sidottu erikoisvalmisteiseen tuoliinsa, joka pitää hänen elintoimintojaan yllä.
Vegard Heggem

Seurajoukkueura

Heggem edusti ammattilaisuransa aikana vain kahta seuraa. Hän pelasi Norjan pääsarjan Tippeligaenin Rosenborgissa kolme täyttä kautta (1995–1997) voittaen mestaruuden jokaisena kautena ja lisäksi Norjan cupin kaudella 1995. Heggem ehti aloittaa seurassa myös kauden 1998, mutta siirtyi kaudeksi 1998–1999 Englannin Valioliigan Liverpooliin. Hän kuului seuran runkopelaajiin kahden ensimmäisen kautensa ajan. Kesällä 2000 Heggemin vanha akillesjännevamma uusiutui EM-kilpailuissa 2000. Loukkaantumisen jälkeen hän ei enää yltänyt entiselle tasolleen, vaan pelasi seuraavan kauden aikana vain kolme ja sitä seuraavien kahden kauden aikana ei ainuttakaan liigaottelua. Heggem lopetti uransa kauden 2002–2003 jälkeen vain 27-vuotiaana.

Maajoukkueura

Norjan A-maajoukkueessa Heggem pelasi 20 ottelua ja teki yhden maalin vuosina 1998–2000. Hän oli mukana MM-kilpailuissa 1998 ja EM-kilpailuissa 2000.
Klisee

Klisee (myös klišee < ransk. cliché ’kuvalaatta’) tarkoittaa kulunutta ideaa tai ilmaisua. Sanaa käytetään esimerkiksi taiteen, kirjallisuuden, musiikin ja elokuvan alalla. Sanalla on vähättelevä merkitys.
Ilmaus tarkoittaa myös kirjapainossa tehtyä kuvalaatan jäljennöstä.
Litiumkobolttioksidi

Rakenne

Litiumkobolttioksidin kiderakenne on selvitetty röntgensädediffraktion avulla ja sillä on heksagoninen alkeiskoppi. Kiderakenne koostuu koboltti- ja happiatomien muodostamista kerroksista, joissa ne ovat sijoittuneet oktaedrin muotoon. Litiumionit sijoittuvat näiden kerrosten väliin.
Tsodilo

Tsodilo on UNESCOn maailmanperintökohde Botswanassa Kalaharin aavikolla. Alueella on ollut sekä suuri uskonnollinen että hengellinen merkitys ihmisille. Tsodilossa on ollut ihmisasutusta jo vuosituhansien ajan.
Alueelta löytyy myös yli 4500 kalliomaalausta 10 neliökilometrin alueelta, mikä tekee siitä yhden maailman suurimmista kalliomaalausten keskittymistä. Siksi sitä on sanuttu myös "Aavikon Louvreksi". Tsodilon arkoeloginen aineisto antaa viitteitä ihmisasutuksesta peräti 100 000 vuoden takaa.
SS Asiatic (1871)

Ambriz

Alus oli hankinta hetkellä suurin African Steamship Companyn aluksista. Se teki 12. syyskuuta 1873 ensimmäisen matkansa uuden yhtiön palveluksessa Liverpoolista Länsi-Afrikkaan. Kymmenen vuotta myöhemmin yhtiö myytiin Elder Dempsterille.
Ambriz oli joulukuussa 1883 Belfastissa telakalla huollettavana, jolloin sen kattilat vaihdettiin, koneet huollettiin ja sen kapasiteettia kasvatettiin 200 tonnilla. Alus palasi liikenteeseen 1884 Liverpoolin ja New Orleansin väliselle reitille kuljettamaan puuvillaa.
Ambriz myytiin 1895 Majungaan Cie Française Charbonnage et de la Batelagelle a Madagascar yhtiölle. Alus muuttui yhtiön hiiliproomuksi, joka matkasi Eurooppaan, pääasiassa Cardiffiin, mikäli hiilivarastot tarvitsivat täydennystä. Ambriz tuhoutui helmikuussa 1903 Madagaskarin rannikolla.