Joss Whedon

Lapsuus ja nuoruus

Joss Whedon syntyi New Yorkissa, Yhdysvalloissa 23. kesäkuuta 1964. Whedon on kolmannen sukupolven televisiokäsikirjoittaja. Hänen isänsä Thomas Whedon teki käsikirjoituksia muun muassa televisiosarjoihin The Electric Company (1971–1977) ja Tyttökullat (1985–1992), ja hänen isoisänsä John Whedon käsikirjoitti tilannekomediasarjaa The Donna Reed Show (1958–1966). Hänen äitinsä Lee Jeffries oli historianopettaja Riverdale Country School -koulussa ja haaveili kirjailijan urasta. Whedonin vanhemmat erosivat hänen ollessaan 9-vuotias, ja menivät uusiin naimisiin. Whedon on Samuel ja Matthew Whedonin nuorempi veli ja käsikirjoittajien Jed ja Zack Whedonin vanhempi velipuoli. Pienestä pitäen Whedonilla oli vahva mielikuvitus, ja hän loi usein rinnakkaistodellisuuksia paetakseen yksinäisyyden ja poikkeavuuden tunteita. Hän kuvitteli lelujensa olevan kummallisia hahmoja ja keksi erilaisia tarinoita niiden elämästä. Whedon luki myös paljon sarjakuvia, etenkin Hämähäkkimiestä ja Ihmenelosia, sekä tieteiskirjallisuutta.
Whedon kävi Riverdale Country Schoolia, jossa hänen äitinsä opetti historiaa. Vuonna 1980 hän muutti äitinsä kanssa Englantiin, jossa hän kävi Winchester Collegen sisäoppilaitosta kahden vuoden ajan. Hän oli koulun ainoa uusi oppilas ja ainoa amerikkalainen, minkä vuoksi hän oli yksinäinen. Whedonin itsensä mukaan hän oli ”hyvin synkkä ja onneton, inhottava pieni aivokääpiö, joka onnistui ärsyttämään kaikkia”. Whedon vietti viikonloppunsa elokuvissa ja sai niistä monia oivalluksia. Esimerkiksi elokuvat Kolmannen asteen yhteys (1977) ja The Shining – Hohto (1980) tekivät häneen syvän vaikutuksen. Hän on sanonut, että Kolmannen asteen yhteys teki hänestä eksistentialistin. Hän ihaili William Shakespearen töitä ja opiskeli Hamletia, Kuningas Learia ja Othelloa ylioppilaskoetta vastaavaa koettaan varten. Whedon sai huonoja arvosanoja, mutta valmistui Winchesteristä vuonna 1982.
Whedon palasi Yhdysvaltoihin ja alkoi opiskella elokuva-alaa Wesleyan Universityssä Connecticutissa. Vuonna 1987 hän valmistui ja muutti Los Angelesiin työskennelläkseen elokuvantekijänä. Tuolloin hän alkoi käyttää nimeä Joss, joka tarkoittaa kiinan kielellä onnea.

Varhaiset työt (1989–1996)

Whedonin ensimmäinen työ käsikirjoittajana oli tilannekomediasarjassa Roseanne vuonna 1989. Vaikka hän oli aluksi haluton seuraamaan isänsä ja isoisänsä jalanjälkiä televisioon, hänen isänsä sai lopulta ylipuhuttua hänet yrittämään television parissa. Hän jätti sarjan kirjoitettuaan neljä jaksoa ja liittyi televisiosarjan Parenthood käsikirjoittajaksi, mutta kirjoitti vain kolme jaksoa ennen kuin päätti lähteä sarjasta vuonna 1991.
Tuona aikana Whedon sai valmiiksi Buffy, vampyyrintappaja -elokuvan käsikirjoituksen. Hänellä oli kuitenkin vaikeuksia myydä elokuvaa tuotantoyhtiöille, koska käsikirjoitus oli epätavallinen ja kirjoittaja tuntematon. Lopulta Sandollar Productions osti sen ja tarjosi sitä Fran Rubel Kuzuille ja Kaz Kuzuille. Pari sai rahoituksen 20th Century Foxilta ja aloitti elokuvan tuotannon Fran Rubel Kuzuin toimiessa ohjaajana. Buffy sai ensi-iltansa vuonna 1992 ja tuotti 16 miljoonaa dollaria. Arvostelijat eivät kuitenkaan pitäneet elokuvasta, vaikka kehuivatkin käsikirjoitusta. Esimerkiksi arvostelija James Brundage sanoi: ”Suoritukset ovat kieltämättä vajavaisia. Ohjaus on suoraan sanottuna surkeaa eikä tarinakaan auta paljoa, mutta kaiken tämän tekee perusteellisesti paremmaksi Joss Whedonin varsin mainiosti tehty käsikirjoitus.” Whedonkaan ei ollut tyytyväinen Buffyyn, sillä hän ei pitänyt ohjaaja Kuzuin ottamasta popkulttuurimaisen komediallisesta linjasta.
Whedon työskenteli 1990-luvulla niin sanottuna ”script doctorina” eli hänet palkattiin kirjoittamaan joitain kohtia valmiista käsikirjoituksista uudelleen. Tällaisia elokuvia olivat muun muassa The Getaway (1994), Speed – Kuoleman kyydissä (1994), Waterworld (1995), Twister (1996) ja X-Men (2000). Whedonia ei mainittu näiden elokuvien lopputeksteissä. X-Men sisälsi vain kaksi Whedonin käsikirjoittamaa vuoropuhelua, kun taas Speedin viimeiseen versioon hänen kirjoittamaansa dialogia oli jätetty runsaasti. Hän käsikirjoitti myös elokuvan Alien – ylösnousemus (1997) ja oli mukana käsikirjoittamassa elokuvia Toy Story – leluelämää (1995), Titan A.E. (2000) ja Atlantis – Kadonnut kaupunki (2001). Whedon sai jaetun Oscar-ehdokkuuden parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta elokuvassa Toy Story. Kuten Buffyn kanssa, Whedon on ilmaissut olevansa vahvasti tyytymätön elokuvien Alien – ylösnousemus ja Titan A.E. lopputulokseen.

Buffy, vampyyrintappaja

Whedonille tarjottiin mahdollisuutta elvyttää Buffy televisiosarjaksi. Buffy, vampyyrintappaja alkoi Yhdysvalloissa vuoden 1997 maaliskuussa. Sarja seuraa teinityttö Buffy Summersia, joka taistelee vampyyreita, demoneja ja muita pimeyden voimia vastaan. Whedon sai idean perinteisestä kauhuelokuvien asetelmasta, jossa nuori tyttö joutuu hyökkäyksen kohteeksi pimeällä kujalla ja tulee tapetuksi. Hän halusi leikkiä tällä idealla ja kääntää tilanteen päinvastaiseksi. Whedonin mukaan olisi hauskaa luoda hahmo, joka pimeälle kujalle mennessään ei joudukaan tapetuksi, vaan sen sijaan voittaa hyökkääjän. Whedon piti Buffya tärkeänä ja sanoi hänen olevan "minun ääneni, minun henkilöitymäni, minun tyttöni". Jaksojen käsikirjoittaminen alkoi käsikirjoittajien välisellä keskustelulla Buffyn sen hetkisistä tunne-elämän asioista ja ongelmista, minkä jälkeen he pohtivat kuinka Buffy kohtaa ne samalla kun taistelee pahoja voimia vastaan. Whedon yleensä ohjasi ne käsikirjoittamansa Buffy-jaksot, jotka hän koki kaikkein tunnepitoisimmiksi Buffyn tarinassa.
Sarja oli aikoinaan ehdolla moniin palkintoihin, kuten Emmy-palkintoon vuoden 1999 jaksosta ”Vaiteliasta väkeä” (engl. Hush). Vuonna 2001 esitetty jakso ”Ruumis” (engl. The Body) sai Nebula-ehdokkuuden, ja vuoden 2001 musikaalijakso ”Vielä kerran tunteella” (engl. Once More, with Feeling) oli ehdolla sekä Hugo- että Nebula-palkinnon saajaksi. Sarjan viimeinen jakso Vapauden voitto (engl. Chosen) oli ehdolla Hugo-palkintoon vuonna 2003. Näitä Whedonin käsikirjoittamia ja ohjaamia jaksoja pidetään sarjan merkittävimpinä ja suosituimpina.
Buffy, vampyyrintappajaa kehuttiin ympäri maailman sen vaikuttavista teemoista ja vaikutuksesta popkulttuuriin. Sarja päättyi vuonna 2003. Whedon on sittemmin kertonut, että hänen aikomuksenaan oli tuottaa kulttisarja. Hän on myöntänyt olevansa tietoinen sen ”kiihkeästä, miltei mielipuolisesta fanikunnasta.” Slate-lehti julkaisi kesäkuussa 2012 artikkelin, jossa mainittiin, että Buffysta on kirjoitettu enemmän esseitä ja kirjoja kuin mistään muusta populaarikulttuuriin kuuluvasta tekstistä.
Jo pienestä pitäen sarjakuvia lukenut Whedon kirjoitti Dark Horse Comicsin kustantaman minisarjakuvasarjan Fray vuonna 2001. Se sijoittuu Buffyn maailmaan, mutta kauas tulevaisuuteen. Hän osallistui monen muun käsikirjoittajan kanssa sarjan tarinaa jatkavan Tales of the Slayers -sarjakuvakokoelman tekoon, kirjoittaen siihen kolme tarinaa. Sen lisäksi hän kirjoitti Tales of the Vampires -minisarjakuvasarjan pääjuonen. Whedon ja muut Buffyn käsikirjoittajat alkoivat julkaista sarjan tarinaa jatkavaa Buffy the Vampire Slayer Season Eight -sarjakuvaa vuonna 2007. Whedon palasi Frayn maailmaan sarjakuvan osassa ”Time of Your Life”. Whedon kirjoitti sarjakuvan osat ”Pitkä matka kotiin”, ”The Chain”, ”Anywhere but Here”, ”A Beautiful Sunset”, ”Time of Your Life”, ”Turbulence” ja sen viimeisen osan ”Last Gleaming”. Vuosina 2011–2013 julkaistiin Buffy the Vampire Slayer Season Nine, johon Whedon kirjoitti ”Freefall”-tarinan kaksi ensimmäistä osaa.

Angel

Angel on Whedonin ja David Greenwaltin yhteistyössä luoma tv-sarja, joka on Buffyn spin-off. Sitä esittävä tuotantoyhtiö The WB yritti sarjan alussa lievittää Whedonin alkuperäistä konseptia, ja sen toiseksi jaksoksi ajateltu jakso ”Corrupt” hylättiin kokonaan, koska sen käsikirjoitusta pidettiin liian synkkänä.  Sarjan tunnelmaa lievennettiin ja sen etsivätoimisto Angel Investigations esiteltiin ihanteellisena, tiukan budjetin operaationa. Sarja seuraa vampyyri Angelia (David Boreanaz), joka työskentelee Los Angelesissa yksityisetsivänä ”auttaakseen avuttomia”. Whedon esiintyi cameoroolissa Numfar-nimisenä demonina sarjan toisella tuotantokaudella.
Angelia kehuttiin sen ainutlaatuisen ja edistyksellisen noir-sankarin esittämisestä myötätuntoisena vampyyrietsivänä. Kuitenkin sarjaa väheksyttiin verrattaessa sitä sisarsarjaan. Silti Angel voitti parhaan televisiosarjan Saturn-palkinnon, ja sen jaksot ”Klassisia liikkeitä” (engl. Waiting in the Wings), ”Hymyä huuleen” (engl. Smile Time) ja ”Viimeinen taistelu” (engl. Not Fade Away) olivat ehdolla Hugo-palkintoon vuosina 2003 ja 2005.
The WB ilmoitti helmikuussa 2004, ettei Angel palaisi kuudennelle tuotantokaudelle. Whedon otti sarjan lopettamisen raskaasti ja vertasi tunnetta ”terveeseen mieheen, joka kuolee sydänkohtaukseen”. Hän uskoi, että Angel lopetettiin, koska ”se oli ainoa sarja The WB -kanavalla, joka ei yrittänyt olla Buffy. Se kertoi aikuisista.” Sarjan tarinaa jatkettiin myöhemmin sarjakuvana, kuten Buffyn kanssa oli tehty. Angel: After the Fall julkaistiin 17-osaisena ja sen kirjoittivat Whedon ja Brian Lynch. Sarjan nimi muuttui Angel: Aftermath -nimiseksi, kun se muutti Dark Horse Comics -kustantamoon. Vaikkei Whedonilla riittänyt aikaa kirjoittaa sarjaa, hän pysyi sen vastaavana tuottajana Lynchin kanssa.

Firefly

Whedon astui sivuun Buffyn pääkäsikirjoittajana sen kuudennella kaudella keskittyäkseen kolmanteen televisiosarjaansa, joka kantoi nimeä Firefly (2002). Sarja on avaruus- ja lännentarinoita yhdistelevä tieteissarja. Se sijoittuu vuoteen 2517 ja kertoo ”firefly-luokan” Serenity-avaruusaluksen miehistön elämästä. Whedon sai sarjan alkuperäisen idean luettuaan kirjan The Killer Angels, joka kertoo Gettysburgin taistelusta. Sarjan kantava teema on antiautoritarismi, mikä näkyy Whedonin käsikirjoituksesta.
Whedon käsikirjoitti oman versionsa Gettysburgin taistelusta ja nimesi sen Serenity Valleyn taisteluksi. Ennen sarjan tapahtumien alkua, kaksi sarjan päähahmoa, Malcolm Reynolds ja Zoe Washburne, taistelivat sodassa autoritatiivista hallintoa, Allianssia, vastaan ja hävisivät. Häviäjien puolella taistelleita kutsutaan ”ruskeatakeiksi”, heidän käyttämän univormun mukaan. Whedon halusi kertoa tarinan ihmisistä, ”joiden päälle historia asteli”, historiaa tehneiden ihmisten sijaan. Firefly kirjoitettiin vakavasti otettavaksi luonnetutkielmaksi ”elämästä silloin, kun se on vaikeaa”. Lisäksi Firefly kertoi Whedonin mukaan ”yhdeksästä eri ihmisestä, jotka katsovat avaruuden tyhjyyteen ja näkevät yhdeksän eri asiaa.”
Aiemminkin Whedonin kanssa työskennellyt Tim Minear valittiin sarjan pyörittäjäksi. Avaruus- ja lännentarinoiden yhdistely ei kuitenkaan ollut kriitikoiden mieleen. Vaikka sarja sai kehujakin, se saavutti vain noin neljä miljoonaa katsojaa ja oli vasta 125:nneksi katsotuin televisiosarja. Tästä syystä Fox päätti lopettaa sen esittämisen. Whedon hakeutui Universal Picturesille, joka julkaisi Fireflyn tarinaa jatkavan Serenity-elokuvan vuonna 2005. Tuloksena oli sarja, johon kuului kirjoja, sarjakuvia ja muita oheistuotteita. New Scientist -lehden pitämässä vuoden 2005 äänestyksessä Firefly ja Serenity valittiin maailman parhaiksi avaruusaiheisiksi sci-fi -teoksiksi. Sarjasta on sen lopettamisen jälkeen muodostunut kultti-ilmiö.

Serenity

Kun Fireflyn teko lopetettiin vuoden 2002 lopulla, Whedon ei lakannut taistelemasta sarjan tulevaisuudesta. Sarja julkaistiin DVD:llä joulukuussa 2003. Se myi erittäin hyvin, mikä sai Universal Picturesin kiinnostumaan siitä. Universal kutsui Whedonin tapaamiseen, jossa Whedon kertoi haluavansa tehdä Firefly-elokuvan. Tuotantoyhtiö sai Fireflyn oikeudet 20th Century Foxilta ja 3. maaliskuuta 2004 se näytti vihreää valoa Serenity-elokuvalle (2005). Elokuva sai 39 miljoonan dollarin budjetin, mikä oli senaikaisille tieteiselokuville vähän. Serenityn kehittäminen oli hankalaa jopa Joss Whedonin kaltaiselle kokeneelle käsikirjoittajalle. Käsikirjoittaessaan elokuvaa hänen piti pitää kahdenlainen yleisö mielessään: Firefly-fanit, jotka olivat jo nähneet sarjan ja tiesivät sen tarinan, ja tavalliset elokuvissa kävijät, jotka eivät olleet kuulleetkaan sarjasta. Whedon on sanonut, että Serenityn käsikirjoittaminen oli ”vaikeinta, mitä olen koskaan tehnyt.” Elokuvan tarina perustui alun perin ideoihin, joita Whedon oli aikonut käyttää Fireflyn toisella kaudella. Sen käsikirjoitus oli aluksi 190-sivuinen eli tavallista elokuvakäsikirjoitusta huomattavasti laajempi. Universal pyysi Whedonia lyhentämään sitä niin, että lopullinen käsikirjoitus oli noin 130 sivun pituinen. Elokuvan juoni keskittyy pääosin yhteen tiettyyn osaan sarjan mytologiasta: River Tamin tarinaan. Elokuvan pääpahiksena on Chiwetel Ejioforin näyttelemä Operative, hämärä Alliancelle työskentelevä salamurhaaja, joka lähetetään tappamaan River ennen kuin tämä ehtii paljastaa kaikki päähänsä kätketyt hallituksen salaisuudet.
Serenity sai ensi-iltansa 30. syyskuuta 2005. Elokuva sai enimmäkseen myönteisiä arvosteluja jopa niiltä kriitikoilta, jotka eivät olleet nähneet Fireflyta. Myönteiset arvostelut ja fanien pauhaava kannatus nostivat elokuvan tuotto-odotuksia, varsinkin kun sillä ei ollut realistisia kilpailijoita. Lopullinen tuotto oli kuitenkin pettymys. Serenity keräsi avausviikonloppunaan 10,1 miljoonaa dollaria ja tuotti lopulta vain 25,5 miljoonaa Yhdysvalloissa. Kansainvälisesti se tuotti 38,5 miljoonaa dollaria jääden juuri ja juuri budjettinsa alapuolelle. Toiveet mahdollisesta jatko-osasta murskaantuivat. Vaikka elokuva ei löytänytkään laajaa yleisöä, se oli silti palkintogaalojen suosikki. Serenity voitti parhaan käsikirjoituksen Nebula-palkinnon vuonna 2005, Hugo-palkinnon parhaasta dramaattisesta esityksestä vuonna 2006 ja vuoden 2006 Prometheus-erikoispalkinnon. Lisäksi se valittiin kaikkien aikojen parhaaksi tieteiselokuvaksi SFX-lehden äänestyksessä vuonna 2007.
Kolmiosainen sarjakuva Serenity: Those Left Behind julkaistiin vuonna 2005. Sarjakuva sijoittuu Fireflyn ja Serenityn väliseen aikaan, ja se oli Whedonin ja Brett Matthewsin kirjoittama. Siitä tuli myöhemmin Dark Horse Comicsin myydyin sarja. Matthewsin ja Whedonin kirjoittama Serenity: Better Days oli myös kolmiosainen, ja se julkaistiin vuonna 2008. Serenity: The Shepherd's Tale, julkaistiin vuonna 2010. Whedon kirjoitti sarjakuvan yhdessä velipuolensa Zackin kanssa, joka on kirjoittanut myös kuusiosaisen Serenity: Leaves on the Wind -sarjakuvan vuonna 2014.

Dr. Horrible’s Sing-Along Blog

Vastauksena vuosien 2007–2008 käsikirjoittajien lakolle, Whedon ohjasi, käsikirjoitti ja tuotti musikaalin Dr. Horrible’s Sing-Along Blog (2008). Whedon käsikirjoitti musikaalin velipuoltensa Zack ja Jed Whedonin sekä kälynsä Maurissa Tancharoenin kanssa. Hän investoi projektiin hieman yli 200 000 dollaria ja julkaisi sen internetissä. Musikaali oli hitti sekä yleisön että kriitikoiden keskuudessa. Se pääsi Timen listalle vuoden 2008 parhaista keksinnöistä sijalle 15. Se sai Hugo-palkinnon parhaasta lyhyen muodon draamaattisesta esityksestä voittaen kilpailijansa Doctor Whon, Lostin ja Taisteluplaneetta Galactican. Syyskuussa 2009 Dr. Horrible toi Whedonille hänelle ensimmäisen Emmy-palkintonsa.

Dollhouse

Whedonin neljäs televisiosarja, Dollhouse (2009–2010), kertoo ”nukeista”, nuorista ihmisistä, jotka elävät tyhjinä ja värittöminä kylpylämäisessä laboratoriossa, kunnes heihin asennetaan persoonallisuus ja heidät lähetetään suorittamaan hämäriä tehtäviä. Sarjan päähenkilöä, Echoa, esittää Eliza Dushku, joka oli aiemmin näytellyt Buffyn maailmassa vampyyrintappaja Faithia. Sarjan idea syntyi, kun kaksikko kävi yhdessä lounaalla. Dushku ja Whedon myivät sarjan Foxille, joka tilasi sarjasta seitsemän jaksoa näkemättä pilottijaksoa. Whedonin mukaan Dollhousessa oli kyse ”niistä puolistamme, joita emme halua muiden näkevän”, ”seksuaalisuuden ajatuksesta” ja jollain tasolla ”perversion ihailemisesta”, koska ”perversio, kuten pakkomielle on se mikä tekee ihmisistä intohimoisia, kiinnostavia ja varteenotettavia.”
Dollhouse sai ensi-iltansa Fox-kanavalla 13. helmikuuta 2009. Vaikka Whedonin paluu televisioon herätti innostusta, arvostelut olivat keskinkertaisia. Sarja oli selkeästi muita Whedonin sarjoja synkempi, ja yleisön oli vaikea samastua hahmoihin, joiden persoonallisuus muuttui viikoittain. Dollhousen tuotannon lopettamisesta ilmoitettiin virallisesti 11. marraskuuta 2009, ja sen viimeinen jakso esitettiin tammikuussa 2010.

The Cabin in the Woods

Whedon käsikirjoitti ja tuotti kauhuelokuvan The Cabin in the Woods (2012) yhdessä ohjaaja Drew Goddardin kanssa. Goddard lähestyi Whedonia keväällä 2007 ja ehdotti, että kaksikko käsikirjoittaisi elokuvan yhdessä. Whedon oli jo jonkin aikaa hautonut ideaa kauhuelokuvasta, ja oli hahmotellut päässään tarinan kolmannen näytöksen. He kirjoittivat elokuvan käsikirjoituksen kolmessa päivässä hotellihuoneessa. Whedon kutsui sitä nykykauhun elvytysyritykseksi ja ”rakastavaksi vihakirjeeksi” genrelle.
Elokuvan tuotanto aloitettiin 10. maaliskuuta 2009 roolituksen päätyttyä. Se kuvattiin Vancouverissa, Kanadassa maalis–toukokuussa 2009. Elokuvan ensi-ilta koki monia muutoksia. Ensin alkuperäistä helmikuun 2010 ensi-iltaa siirrettiin vuodella eteenpäin, jotta elokuva voitaisiin muuttaa 3D-muotoon. Kuitenkin jo vuoden 2010 kesäkuussa elokuvaa tuottanut yhtiö MGM meni konkurssiin ja The Cabin in the Woodsin julkaisua lykättiin. Lionsgate levittäjänään, The Cabin in the Woods sai ensi-iltansa 13. huhtikuuta 2012.

Yhteistyö Marvel Studiosin kanssa (2012–)

Whedon ohjasi ja käsikirjoitti supersankarielokuvan The Avengers vuonna 2012. Elokuva tuotti yli 1,5 miljardia dollaria ja siitä tuli yksi kaikkien aikojen eniten tuottaneista elokuvista. Vuonna 2013 hän loi televisiosarjan S.H.I.E.L.D. Agentit ABC:lle yhdessä velipuolensa Jed Whedonin ja tämän vaimon Maurissa Tancharoenin kanssa. Whedon oli myös vastuussa The Avengersin jatko-osan tuotannosta, ja teki elokuvan Avengers: Age of Ultron (2015).

Tyyli

Whedonin elokuvat ja televisiosarjat käsittelevät paljon erilaisia teemoja, kuten eksistentialismia, valtaa, voimattomuutta, seksuaalisuutta, aikuisuutta, uhrautumista, yhteisöä ja syrjäytymistä, naisvihaa ja feminismiä.