google/wiki40b huggingface dataset:
Kuusankoskitalo

Kuusankoskitalo on Kouvolan Kuusankoskella sijaitseva kulttuurikeskus, joka käsittää 500- ja 200-paikkaiset nousevakatsomoiset salit, neljä pienempää kokoustilaa, yleisen kirjaston, kahvila-ravintolan sekä kolmisalisen Studio123 -elokuvateatterin.
Kuusankoskitalon pääsalit ovat konserttisaliksi soveltuva suurin auditorio Kuusaasali sekä teatterinäyttämönäkin käytettävä katsomoltaan puoliympyrän muotoinen Voikkaasali. Niiden lisäksi suurimpaan kokoustilaan mahtuu 60 ja pienempiin 24 vierasta. Kellarissa on musiikin ja tanssin harjoitustiloja. Talon galleriatiloissa järjestetään taidenäyttelyitä, joihin on vapaa pääsy.
Arkkitehtitoimisto Brunow & Maunulan suunnittelema Kuusankoskitalo valmistui vuonna 1985 Kuusankosken keskustaajamaan Kymijoen rantaan. Se oli Suomen ensimmäisiä monia eri kulttuurilaitoksia yhdistäviä monitoimitaloja tai kulttuurikeskuksia, joita rakennettiin 1980-luvulla erityisesti Itä-Suomen kaupunkeihin. Muita olivat Mikkelin Mikaeli ja Imatran Kulttuuritalo Virta, molemmat Arto Sipisen suunnittelemia, sekä Pieksämäen Kulttuurikeskus Poleeni (Kristian Gullichsen, Erkki Kairamo, Timo Vormala, 1989).
Dopefish

Dopefish on Tom Hallin keksimä kuvitteellinen kala, joka esiintyi ensimmäisen kerran tietokonepelissä Commander Keen 4 vuonna 1991. Sen jälkeen Dopefish on esiintynyt useissa eri tietokonepeleissä kuten Wacky Wheels, Hitman 2 ja Quake sisäpiirin vitsinä.
Ulkonäöltään dopefish on suuri vihreä kala, jolle kaksi ulkonevaa etuhammasta antaa oudon ulkonäön. Tietokonepelissä Commander Keen 4 Dopefish kuvattiin maailmankaikkeuden toiseksi tyhmimmäksi olennoksi (tämä viittää kirjassa Linnunradan käsikirja liftareille esiintyneeseen hahmoon "traalilainen sontiaismolottajapeto", joka kuvaillaan maailmankaikkeuden tyhmimmäksi olennoksi). Dopefish ei ajattele muuta kuin uimista ja syömistä, ja vaikka sen ravinnoksi kelpaa kaikki mikä liikkuu, on sen mieliruokaa tietokonepelisankarit, erityisesti Commander Keen. id Softwaren Tom Hall myöhemmin keksi Dopefishille kuvitteellisen latinalaisen nimen: Pisces swimeatus.
4400

Juoni

4 400 viimeisten kuuden vuosikymmenen aikana kadonnutta ihmistä palaa yllättäen. He eivät ole vanhenneet poissaolonsa aikana eivätkä muista kyseisestä ajasta mitään. Palanneet yrittävät sopeutua samalla kun muut yrittävät selvittää, mitä tapahtui. Joillakin palanneilla osoittautuu olevan yliluonnollisia kykyjä ja myöhemmin sarjassa käy ilmi, että tulevaisuuden ihmiset ovat kaapanneet kadonneet ja palauttaneet heidät tähän aikaan estämään suuren katastrofin. Erityiskyvyt johtuvat promiciini-nimisestä aineesta, joka voimistaa aivoja ja antaa jokaiselle yksilöllisen kyvyn.
Jagdgeschwader 26 ”Schlageter”

Syntyvaiheet

Hävittärykmentin perustettiin eroittamalla JG 134:stä kolmas laivue III/JG 134 omaksi alun perin Reininmaan hävittäjäyksiköksi, josta laajennettiin 11. tammikuuta 1937 havittäjärykmentti ja sen perustamistunnukseksi annettiin JG 234. Vuonna 1937 se muutettiin JG 132:ksi.  Koska JG 132:lla oli ollut merkittävä rooli Reininmaan palautuksessa, ehdotettiin hävittäjäyksiköille lempinimiä paikallisen saksalaisen kansallissankarin mukaan. Luftwaffen johto suhtautui ehdotukseen suopeasti ja 11. joulukuuta JG 132 sai virallisen lempinimen ”Schlageter” ranskalaisten 26. toukokuuta 1923 sabotaasista kuolemaantuomitun saksalaisen patriootin Albert Leo Schlageterin mukaan. 1. toukokuuta 1939 Luftwaffen lentorykmenttien numerointi muutettiin, jolloin JG 132:sta tuli JG 26 ”Schlageter”. Rykmentti oli koko olemassaolonsa ajan sijoitettuna länsirintamalle. Sen koneet lensivät viimeisen operatiivisen lentonsa 4. toukokuuta 1945 ja yksikkö antautui 6. toukokuuta briteille Flensburgin lentotukikohdassa.

Abbevillen pojat

Hävittärykmentti 26 tunnetaan usein liittoutuneiden historiikeissä ja lentäjien kirjoituksissa Abbevillen poikina. Nimitystä saatettiin joskus käyttää kaikkia aggressiivisesti ja taitavasti taisteleviin saksalaishävittäjä muodostelmiin mutta pääsääntöisesti tarkoitettiin juuri JG 26:ta. Tosin JG 26 siirtyi käyttämään Abbeville-Drucat:n lentokenttää vasta joulukuussa 1940 koska lähempänä kanaalia olleet lentokentät vettyivät lähes käyttäkelvottomiksi syystalven sateissa.
Keplerin kolmio

Keplerin kolmio on suorakulmainen kolmio, jonka pidemmän kateetin suhde lyhyempään on sama kuin hypotenuusan suhde pidempään kateettiin. Sivujen pituuksien suhteet liittyvät kultaiseen leikkaukseen:
ja voidaan kirjoittaa:  tai likiarvoin: 1 : 1,272 : 1,618.
Kun kolmion sivuille piirtää neliöt, niiden alat (katso kuva) noudattavat kultaista leikkausta.
Keplerin kolmiot on nimetty saksalaisen matemaatikon ja tähtitieteilijän Johannes Keplerin (1571–1630) mukaan. Hän osoitti ensimmäisenä, että kolmion määrittelevä hypotenuusan ja lyhyen kateetin suhde vastaa kultaista leikkausta. Keplerin kolmio yhdistää toisiinsa Pythagoraan lauseen ja kultaisen leikkauksen, mikä kiehtoi kovasti Kepleriä:

»Geometrialla on kaksi suurta aarretta: toinen on Pythagoraan lause ja toinen kultainen suhde. Edellistä voimme verrata kasaan kultaa, jälkimmäistä voimme kutsua arvokkaaksi jalokiveksi. » 
( Johannes Kepler)
Jotkin lähteet väittävät, että Kheopsin pyramidin muodosta voidaan tunnistaa kolmio, jonka mittasuhteet ovat hyvin lähellä Keplerin kolmiota.

Yhteys aritmeettiseen keskiarvoon, geometriseen keskiarvoon ja harmoniseen keskiarvoon

Positiivisten reaalilukujen a ja b aritmeettinen keskiarvo, geometrinen keskiarvo sekä harmoninen keskiarvo muodostavat suorakulmaisen kolmion sivujen pituudet, jos ja vain jos kolmio on Keplerin kolmio.
Elämä lupaa mulle

Singlet

Albumin ensimmäinen single ”Sano se mulle” julkaistiin jo marraskuussa 2013. Kappale lisättiin muun muassa Iskelmä-radiokanavan soittolistalle. Kappaleesta on julkaistu Saku Perinnön ohjaama musiikkivideo, jota on katsottu YouTubessa elokuuhun 2015 mennessä yli 400 000 kertaa.
Toinen single ”Pelkään koskea kadulla” julkaistiin 9. toukokuuta 2014. Heinäkuussa 2014 kappale lisättiin Iskelmä-radion soittolistalle. Kappaleen musiikkivideo esitettiin ensimmäisen kerran helsinkiläisessä Kaiku-ravintolassa 11. kesäkuuta 2014 ja päivää myöhemmin se julkaistiin virallisesti. Videon on ohjannut Saku Perintö.
Kolmas single ”Aina minä jään” julkaistiin 3. lokakuuta 2014. Kappale menestyi hyvin nousten Suomen radiolistalla parhaimmillaan 24:nneksi. Kappaleen yhdellä otolla kuvatun musiikkivideon ohjasi Oskari Sipola.
”Rakasta vielä kun voit” -kappale julkaistiin albumin neljäntenä singlenä 17. huhtikuuta 2015. Radiolistalla se nousi parhaimmillaan 49. soitetuimmaksi radiokappaleeksi. Singlen julkaisupäivänä julkaistiin myös Lauri Laukkasen ohjaama musiikkivideo. Video on kuvattu Espoossa WeeGee-näyttelytalossa sekä sen pihalla olevassa Futuro-talossa.
Vielä ennen albumin julkaisua yhtye julkaisi albumin nimikappaleen ”Elämä lupaa mulle” singlenä 7. elokuuta 2015. Syys–lokakuussa kappale nousi 15. soitetuimmaksi radiokappaleeksi.
Tired of Waiting for You

Rakenne

Päinvastoin kuin yhtyeen kaksi aiempaa singleä, ”You Really Got Me” ja ”All Day and All of the Night”, ”Tired of Waiting for You” on tyyliltään rauhallinen ja melodinen kappale. Kappaleen tekijä Ray Davies on myöhemmin kertonut, että yhtyeen oli muutettava tyyliään säilyttääkseen suosionsa. Omien sanojensa mukaan hän sävelsi kappaleen junassa matkalla studiolle ja sanoitti sen kahvilassa äänitysten tauon aikana.

Muita versioita

Cover-version kappaleesta on tehnyt muun muassa yhdysvaltalainen jazz-rock-yhtye The Flock. Suomenkielisen ”Mikset sä tuu” -nimisen käännösversion on levyttänyt vuonna 1997 Stara.
BakeSale

Bakesale on verkkokauppaohjelmisto, joka käyttää MVC-ohjelmistoarkkitehtuuriin perustuvaa CakePHP-ohjelmistokehystä ja jQuery- JavaScript-kirjastoa.
BakeSale on avointa lähdekoodia ja sitä levitetään MIT-lisenssin alla.
BakeSale tarvitsee Apachen, PHP:n ja MySQL:n toimiakseen.
Legio XVIII

Legio XVIII (kahdeksastoista legioona) oli roomalainen legioona, jonka Augustus perusti noin vuonna 41 eaa. Legioona tuhoutui Teutoburgin taistelussa vuonna 9 jaa. Sen tunnusta ja nimeä ei tiedetä, mutta se saattoi olla Gallica tai Germanica.
Legioona perustettiin – kuten XVII – luultavasti alun perin vastustamaan Sextus Pompeiusta, toisen triumviraatin viimeistä vastustajaa. Legio XVIII oli ilmeisesti myös yksi niistä legioonista, jotka Octavianus (Augustus) oli luvannut Marcus Antoniukselle parthialaisia vastaan käytävään sotaan, mutta joita hän ei koskaan lähettänyt Antoniukselle.
Legioona sijoitettiin Galliaan sen jälkeen, kun Augustus oli lyönyt Marcus Antoniuksen ja Kleopatran Aktionin taistelussa vuonna 31 eaa. Myöhemmin Legio XVII siirrettiin Reinin varrelle, jossa se liitettiin Drusuksen ja Tiberiuksen johtamaan Rooman Germanian armeijaan. Vuonna 7 jaa. Publius Quinctilius Varuksesta tuli Germanian maaherra ja myös Legio XVIII:n komentaja.
Syyskuussa vuonna 9 roomalaisten keruskiliittolaisten johtaja Arminius ilmoitti, että Reinillä oli syttynyt kapina. Varus siirtyi kolmen legioonansa (XVII, XVIII ja XIX) kanssa länteen kukistaakseen kapinan. Arminius oli kuitenkin pettänyt roomalaiset ja johti heidät ansaan lähellä nykyistä Osnabrückiä. Germaanit tuhosivat kaikki kolme legioonaa, ja niiden kotkat katosivat.
Lasse J. Laine

Lasse Juhani Laine (s. 6. helmikuuta 1946 Iitti) on suomalainen ornitologi, biologi, tietokirjailija ja toimittaja. Hän on kirjoittanut muun muassa kirjat Suomalainen lintuopas (1996), Suomen luonto-opas (2000) ja Lintuharrastajan opas (2004). Suomen lasten luontokirja valittiin vuoden luontokirjaksi 2010. Hän on myös suomentanut useita lintukirjoja ja ollut mukana useiden teossa yhtenä kirjoittajana. Laine on kirjoittanut ensimmäisen kerran Helsingin Sanomiin vuonna 1977 ja sittemmin lakkautettuun Eläinmaailma-lehteen vuodesta 1979.
Laine toimi myös vuosikausia lintuharrastajien rariteettikomitean puheenjohtajana.
Laineen pro gradu Helsingin yliopistossa käsitteli kirjokertun ja pikkulepinkäisen pesimäbiologiaa. Valmistumisen jälkeen hän toimi jonkin aikaa opetustehtävissä Helsingin yliopistossa. Hän on retkeillyt laajalti ympäri maailmaa ja nähnyt yli puolet maailman lintulajeista.
Laine on naimisissa, ja hänellä on vuonna 1992 syntynyt poika.
Jussi Uusipaavalniemi

Jussi Uusipaavalniemi (s. 19. kesäkuuta 1965) on suomalainen curlingpelaaja.
Hyvinkääläinen Uusipaavalniemi aloitti curlingin pelaamisen vuonna 1979. Miesten maajoukkueessa hän pelasi kaikkiaan kymmenet EM-kisat ja kuudet MM-kisat. Miesten maajoukkueen kapteenina hän toimi vuosina 1985—1992. Hänen paras sijoituksensa kapteenina on MM-kisojen viides sija vuodelta 1992. Nuoremman veljensä Markku Uusipaavalniemen johtamassa joukkueessa hän saavutti vuonna 1998 MM-pronssia. Uusipaavalniemi voitti Mixed Doubles -paripelimuodon MM-hopeaa yhdessä Anne Malmin kanssa Vierumäellä vuonna 2008 pelimuodon historian ensimmäisissä MM-kisoissa.
Suomen-mestaruuksia Uusipaavalniemi on voittanut kymmenen (1985–1991, 1994, 1996, 1997) curlingin normaalissa pelimuodossa. Sekajoukkueiden SM-kultaa Uusipaavalniemi on voittanut 2006, 2007 ja 2008. Mixed Doubles -paripelimuodon SM-kultaa Uusipaavalniemi voitti 2007 tämän pelimuodon ensimmäisissä SM-kisoissa.
Uusipaavalniemen pituus on 191 cm ja paino 125 kg. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri tietojenkäsittelytieteen alalta. Hän selostaa usein curlingia Eurosport-kanavalla yhdessä Perttu Piilon kanssa.
Vanhakartano (Pori)

Vanhakartano on Porin Pietniemessä sijaitseva vanha rälssi- ja säteritila.  Yksityiskäytössä oleva jugendtyyliä edustava linnamainen päärakennus on rakennettu vuosina 1902-03 arkkitehti Usko Nyströmin piirustusten mukaan. Kookkaat navetta- ja tallirakennukset ovat 1800-luvun lopulta. Rakennusryhmää ympäröi laaja puisto.
Kartanon juuret ulottuvat aina 1600-luvulle ja sillä on ollut useita eri omistajia. Pihapiirissä on sijainnut aikaisemmin puurakenteinen kartanon päärakennus, joka on purettu 1910-luvulla.
Kartanon maalla sijaitsee myös Vanhakartanon yksityinen sukuhautausmaa, jonne viimeksi on poikkeusluvalla haudattu 2000-luvun puolessavälissä.
Vanhakartanon pihalla on kuvattu kohtaus elokuvaohjaaja Visa Mäkisen elokuvassa "Agentti 000 ja kuoleman kurvit"
Vertaistuotanto

Vertaistuotanto (engl. peer production) on tuotantoa, jonka perustana on toimijoiden epähierarkkisesti organisoituva yhteistyö. Vertaistuotannon edellytyksenä toimivat yhteisresurssit eli commonsit, jollaisia voivat olla esimerkiksi vapaat tietovarannot tai yhteiset luonnonvarat. Konkreettisimmillaan vertaistuotantoa on toteuttu avoimen lähdekoodin ohjelmissa ja Wikipediassa.

Selvityksiä

Suomessa vertaistuotantoa ovat tutkineet ja selvittäneet mm. Sitra ja Ajatuspaja e2 valtioneuvoston kanslian tilaamana. Molemmissa raporteissa vertaistuotanto nähtiin mahdollisuutena kehittää erityisesti palvelutuotantoa käyttäjälähtöisempään suuntaan ja parantaa yhteisöllisyyttä.
Keidaslammi (Pori)

Maantiede

Ovaalin järven halkaisija 250 metriä. Järven luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta saa alkuunsa 4,5 kilometriä pitkä Kalajoen niminen laskuoja, joka päättyy Iso-Lankon Kalajoenlahteen. Sen ranta on pääosin soista metsämaastoa, joka on kokonaan ojitettua.
Tenho Saurén

Tenho Tuure Saurén (1. syyskuuta 1926 Viiala – 21. maaliskuuta 2001 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Tunnetuin Saurénin rooleista oli konstaapeli Reinikainen televisiosarjoissa Tankki täyteen ja Reinikainen. Hänet valittiin vuoden 1982 Venla-gaalassa yleisöäänestyksessä vuoden parhaaksi esiintyjäksi, sekä Telvis-gaalassa vuoden suomalaiseksi hauskuuttajaksi. Saurén oli Tampereen  Työväen Teatterin näyttelijöitä.
Saurén esitti Niemen isäntää TV-sarjassa Rintamäkeläiset ja Mr. Blinkiä Pertsassa ja Kilussa. Saurén näytteli myös porilaisen ohjaajan Visa Mäkisen komediaelokuvissa Mitäs me sankarit (1980), Kaikenlaisia karkulaisia (1981), Likainen puolitusina (1982) ja Agentti 000 ja kuoleman kurvit (1983). Saurén vieraili myös lastenohjelma Pelle Hermannissa yhden jakson verran, reinikaismaisena poliisina. Reinikaisen kaltaisen poliisin roolissa hänet nähdään myös Spede Pasasen elokuvassa Tup-akka-lakko sekä Visa Mäkisen elokuvassa Mitäs me sankarit.

Julkaisut

Saurén julkaisi myös Yleisön pyynnöstä parhaat! Tunti perusteellista naurua -äänitteen jossa hän kertoo vitsejä Reinikaisen roolissa. Myös Blyysit läikkyy -huumorikasetti oli Reinikaisen tai Saurénin soolo, mutta hän julkaisi useita c-kasetteja myös yhdessä Tauno Karvosen kanssa, joka näytteli Sulo Vilénin hahmoa Tankki täyteen -sarjassa. Visa Mäkisen tuottamat kasetit ylsivät myynniltään timantti- ja kultalevylukemiin.  Kasettien lisäksi Saurén julkaisi yhden vitsikirjan nimeltä Kovat piipussa.

Elämä

Saurénin isä Frans oli maalarimestari ja äiti Anna (o.s. Iwendorff) oli töissä Viialan viilatehtaalla. Perheessä oli Tenhon lisäksi lapset Tuula (s. 1924) ja Touko (s. 1925). Koulun jälkeen Saurén meni töihin Osuusliike Voiman liikkeeseen ja valmistui myymälänhoitajaksi. Hän aloitti näyttelemisen Viialan työväentalolla. 1950-luvun lopulla Saurén toimi Valkeakoskella leipomon autonkuljettajana näytellen joitakin rooleja Valkeakosken teatterissa. Hän oli tuolloin muutaman vuoden naimisissa Lea Kirkisen kanssa. Vuonna 1962 Saurén meni naimisiin Kaarina Kallionpään kanssa. Heillä oli kaksi lasta Kimmo (s. 1963) ja Marko (s. 1965). Avioliitto kesti vuoteen 1982.
Vuonna 1965 Saurén sai ensimmäisen ammattikiinnityksensä Savonlinnan teatteriin, jossa hän näytteli miespääosia mm. näytelmissä Ikiliikkuja ja Eilen syntynyt. Savonlinnasta hän siirtyi Lappeenrannan kaupunginteatteriin ja sieltä vuonna 1973 Tampereen Työväen Teatteriin. Ensimmäiset TV-roolit olivat Rintamäkeläiset-sarjassa. Tankki täyteen ja Reinikainen-sarjojen menestyksen myötä Saurén valittiin vuoden 1982 Venla-gaalan yleisöäänestyksessä vuoden parhaaksi esiintyjäksi ja Telvis-gaalassa vuoden suomalaiseksi hauskuuttajaksi. Menestyksen myötä hän kiersi eri puolella Suomea keikoilla esittäen Reinikaisen hahmoa. Saurén jäi eläkkeelle 1980-luvun puolivälissä. Hän sairastui sokeritautiin ja halvaantui osittain. Viimeiset vuotensa hän vietti palvelutalossa ja Ylöjärven terveyskeskuksen vuodeosastolla. Saurén on haudattu Ylöjärven hautausmaalle.
Ф

Ääntäminen

Ф ääntyy tavallisesti soinnittomana labiodentaalisena frikatiivina /f/ tai liudentuneena soinnittomana labiodentaalisena frikatiivina /fʲ/. Sen äännearvo on bulgariassa /f/ tai /fʲ/, makedoniassa /f/, marissa /f/, serbiassa /f/, ukrainassa /f/, valkovenäjässä /f/ ja venäjässä /f/ tai /fʲ/.
Perihelioppositio

Perihelioppositio on aika, jolloin Maata etäämpänä auringosta oleva planeetta on kaikkein lähinnä maata. Oppositiossa planeetta on melko lähellä maata, koska Maa ja, planeetta ja aurinko ovat suunnilleen samalla suoralla. Periheli on piste, jossa planeetta on lähinnä Aurinkoa. Niinpä auringosta kauempana oleva planeetta on lähimpänä meitä ollessaan perihelissä ja oppositiossa. Tunnettuja ovat Marsin perihelioppositiot, jolloin Marsista on voitu tehdä tarkkoja havaintoja kaukoputkilla. On äärimmäisen harvinaista, että Mars on täsmälleen perihelissä ollessaan oppositiossa.
Brittiläisten Neitsytsaarten lippu

Brittiläisten Neitsytsaarten lippu on Brittiläisten Neitsytsaarten käyttämä tunnus. Se otettiin käyttöön 15. marraskuuta 1960. Lipun pohja on sininen ja siinä on Ison-Britannian tunnus Union Jack. Vaakuna lipussa on Brittiläisten Neitsytsaarten vaakuna, jota symboloi Ursula-niminen pyhimys. Lipun mittasuhteet ovat 1:2.

Aiemmat liput

Nykyinen Brittiläisten Neitsytsaarten alue kuului vuodesta 1625 lähtien Alankomaille ja oli osa Alankomaiden Neitsytsaaria. Saarten lippuna käytettiin Hollannin Länsi-Intian kauppakomppanian trikoloria. Alue siirtyi Britannian hallintaan vuonna 1680, josta eteenpäin sen lippuna käytettiin Britannian (ja vuodesta 1801 Yhdistyneen kuningaskunnan) lippua.
Vuosina 1833–1956 Brittiläiset Neitsytsaaret oli osa Brittiläisten Leewardsaarten siirtokuntaa ja käytti sen lippua. Vuonna 1956 Brittiläiset Neitsytsaaret sai oman lippunsa, jossa oli sinisellä pohjalla Union Jack ja Brittiläisten Neitsytsaarten vaakuna. Lippu ja vaakuna virallistettiin vuonna 1960, jolloin lippuun lisättiin vaakunan alle saarten motto.

Muut liput

Brittiläisten Neitsytsaarten kauppalippu on punainen ja siinä on samat tunnukset kuin kansallislipussa. Lisäksi Brittiläisten Neitsytsaarten kuvernöörillä on oma lippunsa, Yhdistyneen kuningaskunnan lippu, jonka keskelle on sijoitettu seppeleen reunustamaan valkoiseen ympyrään Brittiläisten Neitsytsaarten vaakuna.
Perusturva

Perusturva on perustuslain 19 §:n momentin mukaista syyperusteista perustoimeentulon turvaa. Perusturva toimii turvaverkkona eri riskitilanteissa.
Perustuslain mukaan kaikilla, jotka eivät kykene hankkimaan ihmisarvoisen elämän edellyttävää turvaa, on oikeus toimeentuloon sekä huolenpitoon.
Benjamin Seifert

Benjamin Seifert (s. 9. tammikuuta 1982) on saksalainen entinen maastohiihtäjä, joka edusti TSG Bau Hammerbrücke-seuraa. Hän kilpaili maastohiihdon maailmancupissa vuodesta 2000 vuoteen 2013 asti. Hänen paras sijoituksensa maailmancupissa on kolmas viestistä vuodelta 2006 ja paras henkilökohtainen sijoituksensa 12. 15 kilometriltä vuonna 2007.
Talvisodan pommitukset Lahdessa

Talvisodan pommitukset Lahdessa tapahtuivat 36 pommituskertana, joihin sisältyi 373 konesuoritusta. Pudotettujen pommien määrä oli noin 2 600. Pommituspäivät olivat 1. joulukuuta, 2. joulukuuta, 21. joulukuuta  ja 27. joulukuuta 1939 sekä 6. tammikuuta, 13. tammikuuta, 20. tammikuuta, 13. helmikuuta, 26. helmikuuta, 2. maaliskuuta ja 3. maaliskuuta 1940. Pommituksissa kuoli 26 ihmistä sekä haavoittui vakavasti 23 ja lievästi 33. Rakennuksia tuhoutui täysin neljäkymmentä. Viisikymmentä rakennusta paloi ja 414 vaurioitui muin tavoin. Hävittäjäpuolustuksesta vastasi pääasiassa Lentorykmentti 2:n Lentolaivue 24. 
Neuvostoliiton kuudennen lentorykmentin pommikoneet alkoivat yrittää tuhota Lahden radioasemaa ainakin 6. tammikuuta 1940 alkaen, jolloin  lentokoneet hyökkäsivät Lahteen aikaisemmin jo noin viikon ajan viisi kertaa käytettyä, ennustettavaksi tullutta reittiä pitkin. Ollessaan paluumatkalla seitsemän koneen muodostelma purkautui, koska enintään 439 km/h lentävät DB-3:t yrittivät paeta nopeutensa turvin enintään 419 km/h lentäviä Fokker D.XXI:ia. Jorma Sarvanto ampui Fokker FR-97:llä kuusi DB-3-lentokonetta, mutta ei saanut seitsemättä ammusten loputtua. Seitsemännen DB-3:n ampui alas Per-Erik Sovelius hetkeä myöhemmin.   Lahden radioasemaan radiomäellä osui pommi 12. tammikuuta, jolloin se vaikeni kymmeneksi päiväksi.  Lahden radioasema oli suojattu selluloosapaalella, mutta sirpalepommi meni lähetinsaliin. 
Lahden kaupungintaloon osui pommi 27. tammikuuta 1940. Seurannut tulipalo aiheutti merkittäviä vahinkoja kaupungintalolle. 
Tuhoutuneita rakennuksia korvasi osin Västeråsin kaupunki lahjoittamalla tehdasvalmisteisia taloja: 69 kaupunkioloihin suunniteltua ja 27 maaseutuoloihin suunniteltua. Lahteen tuli kaupunginosa, jonka nimi on Västerås. Sinne sijoitetut lahjatalot olivat tyyppiä C1. 27 maaseudulle tarkoitettu taloa sijoitettiin Tapanilaan. 
Ilmahälytyksistä vastasi ilmapuolustusaluekeskus 14.
Lahdessa oli strategisena kohteena pidettävä Lahden rautatieasema, jota pommitettiin useita kertoja. Se sai osuman 13. tammikuuta 1940 koillisnurkkaansa.  Lahden seudulle oli alettu rakentaa Lahden seudun puolustukseksi Hollolan lentokenttää ja talvisodan viimeisinä päivinä torjuntahävittäjät toimivat Pyhäniemen jääkentältä.
Lahden kaupunki laski talvisodan alkamisen 70-vuotismuistoksi seppeleen 1. joulukuuta 2009 ja muistotilaisuus järjestetään talvisodan päättymisen päivän muistoksi 13. maaliskuuta 2010.
Neulakalat

Lajit ja anatomia

Neulakaloihin kuuluu lähteestä riippuen 5–7 sukua ja 26–31 lajia. Lajeja ovat muun muassa neulakala (Carapus acus), kuultoneulakala (Carapus bermudensis) ja isoneulakala (Echiodon drummondi). Neulakalalajit ovat läpikuultavia, suomuttomia ja ankeriasmaisia kaloja. Pisimmät lajit isoneulakala ja kuultoneulakala voivat saavuttaa noin 30 cm pituuden. Lähes kaikilta heimon lajeilta puuttuu vatsaevä, ja pyrstö-, selkä- ja peräevät ovat yhtyneet. Aikuisilla hampaita on kummasakin leuassa yksi tai useampia, ja ne ovat pienikokoisia tai suurempia ja teräviä.
Neulakaloihin kuuluvilla lajeilla on kaksi poikasvaihetta. Kuoriutuessaan poikasella on selässään pitkä evämäinen uloke, joka surkastuu poikasen kasvaessa. Toisen poikasvaiheen aikana hampaat alkavat kasvaa, ja tässä vaiheessa loisina elävät lajit hakeutuvat isäntäeläimensä sisään.

Levinneisyys ja elinympäristö

Neulakalalajeja tavataan trooppisista vesistä Atlantilta Välimeri mukaan luettuna, Intian valtamereltä ja Tyyneltämereltä. Ne elävät usein koralliriuttojen läheisyydessä yleensä lähellä pintaa, mutta niitä on tavattu jopa 2 000 metrin syvyydestä.
Sukujen Echiodon, Eurypleudon ja Snyderidia lajit ovat vapaana eläviä, mutta monilla muilla lajeilla on erikoinen suhde erityisesti merimakkaroihin, mutta myös simpukoihin, meritähtiin ja putkimatoihin. Carapus- ja Onuxodon-lajit ovat kommensalistisia. Ne elävät päiväsaikaan merimakkaroiden peräsuolessa ja öisin saalistavat pieniä äyriäisiä. Encheliopsis-suvun lajit elävät loisina merimakkaroiden, simpukoiden tai meritähtien sisällä ja syövät näiden sukuelimiä ja mahdollisesti myös muita sisäelimiä. Isäntäeläimet voivat usein kuitenkin kasvattaa uudet elimet tilalle, joten loiset ei ole välttämättä isännille kohtalokkaita.
Neulakalojen pyöreät munat ovat halkaisijaltaan noin yhden millimetrin kokoisia. Naaras laskee munansa mattomaisena muodostelmana, joka voi olla jopa 75 cm pitkä. Kuoriuduttuaan poikaset elävät ensin planktoneliöstön joukossa.