google/wiki40b huggingface dataset:
Vappu Säilynoja

Vappu Johanna Säilynoja (22. marraskuuta 1926 Ylivieska – 28. huhtikuuta 2016 Muhos) oli suomalainen poliitikko. Säilynoja oli kansanedustaja Oulun läänin vaalipiiristä vuosina 1979–1991. Hän edusti Suomen kansan demokraattista liittoa ja Vasemmistoliittoa.
Säilynoja kuului Sievin kunnanvaltuustoon 1960–1970 ja -hallitukseen 1969–1970 sekä Oulun kaupunginvaltuustoon 1972–1984. Säilynoja toimi SKDL:n liittovaltuuston varapuheenjohtajana 1979–1985 ja puheenjohtajana 1985–1989. Hän lukeutui SKDL:n sosialisteihin. Eduskunnassa Säilynoja kuului maa- ja metsätalous-, talous- ja toiseen lakivaliokuntaan. Hän oli toisen lakivaliokunnan puheenjohtaja 1983–1990.
Säilynoja työskenteli vuodesta 1953 lähtien terveydenhoitoalalla terveyssisarena, kätilönä, vanhainkodin vt. johtajana, Oulun kaupungin toimistoterveyssisarena, Oulun sairaanhoitajaopiston opettajana, Oulun kaupungin terveyskeskuksen ylihoitajana ja Oulun läänin terveydenhuollon tarkastajana. Säilynoja kuului Oulun yliopistollisen keskussairaalan hallitukseen ja liittovaltuustoon 1975–1996 sekä Sairaalaliiton vastaaviin elimiin.
Vuoden 1988 presidentinvaaleissa Säilynoja valittiin Kalevi Kivistöä kannattaneen Liike 88:n valitsijamieheksi 5 851 äänellä.
Säilynoja julkaisi vuonna 2002 muistelmateoksen Minun puumerkkini. Kaunokirjallisen teoksen Siunatut sokerisakset hän julkaisi vuonna 2010. Teos voitti Päätalo-instituutin Möllärimestari 2012 -omakustannekilpailussa ensimmäisen palkinnon novelli- ja kertomuskokoelmien sarjassa.
Polar Metalli

Polar Metalli Oy on suomalainen metallialan yritys, jonka perusti Tapio Saukko vuonna 1984. Yrityksen tuotantoon kuuluvat pihagrillit, tulisijatuotteet, savupellit, ruostumattomasta teräksestä valmistetut design-tuotteet sekä alihankinta- ja sopimusvalmistustyöt. Yrityksellä on oma grillimerkki Polar Grill. Polar Metalli on Pohjoismaiden johtava savupeltien valmistaja.

Historia

Polar Metalli on perheyritys, joka aloitti liiketoimintansa savupeltien valmistuksesta. Pihagrillien valmistus alkoi vuonna 1995. Vuosien varrella tuotanto on kasvanut ja laajentunut. Suuri osa tuotannosta menee nykyisin vientiin. Tärkeimpiä vientimaita ovat Pohjoismaat, Saksa, Iso-Britannia, Alankomaat, Baltian maat ja Venäjä.
Vuonna 2012 yrityksen johdossa jatkoivat perustajan Tapio Saukon lapset Markus, Matti ja Hannele Saukko. Yrityksen toimitusjohtajana on toiminut vuodesta 2012 lähtien Markus Saukko. Yrityksen perustaja Tapio Saukko on hallituksen puheenjohtaja.
Vuonna 2014 Polar Metallilla oli 23 työntekijää. Yrityksen pääkonttori ja tuotantotilat sijaitsevat Keminmaassa. Yrityksellä on lisäksi oma verkkokauppa.
Vaikertajaherttu

Levinneisyys

Vaikertajaherttua tavataan Angolassa, Keniassa, Lesothossa, Malawissa, Mosambikissa, Etelä-Afrikassa, Swazimaassa, Tansaniassa, Ugandassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Sen on kuvattu olevan yleinen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Alpes Cottiae

Alpes Cottiae oli Rooman provinssi. Se oli yksi kolmesta pienestä provinssista (Alpes Maritimae ja Alpes Poenninae) jotka sijaitsivat Alpeilla, nykyisen Ranskan ja Italian rajalla. Provinssin tärkein tehtävä oli turvata Alppien läpi johtavien solien kautta kulkeva liikenne. Provinssin pääkaupunki oli Segusio (nykyinen Susa). Alue sai nimensä ligurialaisten kuninkaan Cottiuksen mukaan jonka aikana alue liitettiin Rooman valtakuntaan. Cottius ja hänen poikansa hallitsivat aluetta Rooman alaisina kuninkaina, mutta myöhemmin provinssin hallintaan nimitettiin prefekti.
Le Mansin 24 tunnin ajo 2008

Le Mansin 24 tunnin ajo 2008 oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 14.–15. kesäkuuta Circuit de la Sarthen radalla Le Mansissa Ranskassa. Kilpailun voittivat Audilla ajaneet Allan McNish, Rinaldo Capello ja Tom Kristensen.
Murtoonjärvi

Maantiede

Järven pinta-ala on 8,4 hehtaaria ja sen pituus on 550 metriä ja leveys 250 metriä. Järveen laskee kolme metsä- tai pelto-ojaa. Järven läpi virtaa Lanajoki.
Järven rantaviiva on 1,3 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Länsirannat rajautuvat peltoon, jonka maatilat sijaitsevat samalla peltoaukealla. Seututie 2991 ohittaa järven itäpuolelta.
Aleksandr Vitberg

Aleksandr Lavrentjevitš Vitberg (ven. Александр Лаврентьевич Витберг, alun perin Carl Magnus Witberg, 15. tammikuuta 1787 - 12. tammikuuta 1855) oli venäläinen arkkitehti ja taidemaalari.
Toijalan Pallo-Veikot

Toijalan Pallo-Veikot on akaalainen, vuonna 1929 perustettu pesäpalloseura, jonka menestysvuodet ajoittuvat 1940-luvulle.
TPV voitti pesäpallon Nuorten Suomen mestaruuden jo perustamisvuonnaan, miesten mestaruutta saatiin odotella hieman pidempään.
Seura voitti kaksi miesten Suomen mestaruutta vuosina 1945 ja 1946. Mestarijoukkueiden pelaajia olivat Matti Rauko, Matti Pennanen, Mikko Pennanen, Pekka Pennanen, jääkiekon maajoukkuepelaaja Eero Salisma, Pentti Kämäräinen, Jussi Kallio, Kauko Salo, Mikko Lylykorpi, Ilmari Saunamäki, Olavi Saunamäki, Esko Ikonen ja Osmo Uotila. Seurassa pelasi vuosina 1949–1951 Eeles Landström, joka voitti seiväshypyssä kaksi Euroopan-mestaruutta sekä olympiapronssin.
Seura fuusioitiin 1975 Toijalan Vauhtiin, jonka palloilujaosto ylläpitää pesäpallon perinteitä Toijalassa.
Vinsajärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 7,7 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Iso-Vietosen–Raanujärven alueella (67.96), jonka Pahtajoen valuma-alueeseen (67.966) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 165,1 metriä mpy.
Ness Ziona

Maantiede

Ness Ziona sijaitsee Israelin keskiosissa Rishon LeZionin ja Rehovotin kaupunkien välissä.

Historia

Ennen nykyisen juutalaisen kaupungin perustamista Ness Zionan paikalla sijaitsi arabienasuttama kylä nimeltä Wadi Hanin. Vuonna 1883 joukko juutalaisia siirtolaisia muutti kylän maille Venäjältätulleen Reuben Lehrerin aloitteesta. Siirtolaisten perustama mošav sai nykyisen nimensä 1890-luvulla.
Ness Ziona kasvoi 1900-luvun alussa. Paikalliset sitruspuutarhat vaativat työvoimaa, jota saatiin uusien juutalaisten siirtolaisten muodossa. Paikalle muutti samalla saralla työllistyneitä arabeja. Ness Zionasta tulikin yksi harvoista juutalaisten ja arabien seka-asuttamista paikkakunnista. Heidän asuinalueittaan erotti kuitenkin Ness Zionan pääkatu.
Ness Zionan arabit pakenivat kodeistaan Israelin itsenäisyyssodan aikana vuonna 1948. Kaupunki kasvoi sodan jälkeen ensin nopeasti, mutta sittemmni sen kasvu on tasaantunut. Kaupungin aseman Ness Ziona sai vuonna 1992.

Talous

Huomattava osa kaupunkiin kuuluvasta maasta on maatalouskäytössä. Alueella kasvatetaan edelleen sitrushedelmiä, minkä lisäksi Ness Ziiona on yksi Israelin hunajantuotannon keskuksista. Maatalouden ohella kaupungissa on esimerkiksi elektroniikka-, elintarvike- ja metalliteollisuutta. Kaupungissa sijaitsee myös biologisen tutkimuksen instituutti (IIBR).

Väestö

Ness Zionan asukasluku oli vuoden 2017 lopussa 49 108. Vuonna 1953 vastaava lukema oli 9 500, cuonna 1968 11 900ja vuonna 2992 25 800.
Sandra Perković

Henkilökohtaiset ennätykset

Lähde: Tilastopaja
Porin prikaati

Historia

Porin prikaatin perinteet ulottuvat pitkälle historiaan. Ruotsin kuninkaan Kustaa II Aadolfin käskystä 16. helmikuuta 1626 perustettiin Kuninkaallinen Porin Jalkaväkirykmentti, joka on prikaatin perinneyksikkö. 
Rykmentin perustamispäivää juhlitaan yhä edelleen Porin prikaatin vuosipäivänä. Porin Rykmentti nimettiin 1957 uudelleen Porin prikaatiksi. Joukko-osaston kotipaikka oli itsenäisyyden ajan ollut Turussa Heikkilän kasarmilla ja Turun kasarmilla, mutta kaupungin laajentuessa prikaatin oli siirryttävä Säkylän Huovinrinteelle, johon vuosina 1959–1966 rakennettiin uusi ja moderni varuskunta-alue.

Entiset joukkoyksiköt

Prikaatiin on aikaisemmin kuulunut myös oma patteristonsa, Porin Prikaatin Patteristo, joka sittemmin siirrettiin Kajaaniin ja toimii nyt Kainuun Prikaatin alaisena Kainuun Tykistörykmenttinä.

Lippu ja kunniamarssi

Porin prikaatin lippu on kaksipuolinen ja -värinen. Lipun yläosan muodostaa sininen ja alaosan keltainen vaakapalkki. Prikaatin lipun toisella puolella on kuvattuna Satakunnan ja toisella puolella Varsinais-Suomen vaakuna. Lipputangon kaulaan on kiinnitetty vapaudenristin nauha, jossa on teksti Satakunta, Pori. Vapaudenristi on myönnetty joukko-osaston edeltäjälle Porin Rykmentille kunnostautumisesta Suomen sisällissodan Satakunnan rintamalla.
Porin prikaatin kunniamarssina on sen edeltäjän, Porin Rykmentin kunniamarssi. Porin Rykmentti peri kyseisen marssin aikanaan Uudenmaan Tarkk'ampujapataljoonalta.
Hämeenlinnan seudun joukkoliikenne

Kyläpussit ja Tassu-bussi

Kyläpussit ja Tassu-bussi ovat  haja-asutusalueiden palvelulinjoja. Palvelulinjat ovat kaikille avointa liikennettä, mutta erityisen hyvin ne palvelevat ikäihmisiä tarjoten asiointiyhteyden lähitaajamaan. Palvelulinjat voivat myös poiketa tarvittaessa reitiltään korkeintaan 2 km ja hakea kutsusta jopa kotiovelta.
Tulisoihtu pimeään

Alkusanat

Rajala luotaa alkusanoissa Paavolaisen rooleja, joista viimeinen oli väsähtänyt, kyyninen valtakunnanpessimisti. Mutta sitä ennen hän oli Panulan sanoin ”ihailtu ja kadehdittu, rakastettu ja vihattu – – ainutlaatuinen ilmestys, poseeraava dandy, tehnoava vaikuttaja, innostava joukonjohtaja, loistava tyyliniekka, jalostuneen taideaistin lävistämä kriitikko, modernin runon esitaistelija, kulttuuritietoinen esseisti ja matkakirjailija, lopulta maan seuratuimman teatterin [Radioteatterin] johtaja”. Näitä kaikkia rooleja Panula elämäkerrassa kuvaa.
Rajala antaa arvion aiemmista elämäkerroista: Matti Kurjensaaren työtä haittasi Paavolaisen lesken puuttuminen käytettävissä olleeseen aineistoon, eikä Kurjensaari käsittele teoksia. Myöskään Jaakko Paavolaisen elämäkerrassa ei käsitelty tuotantoa, vaan teos oli Rajalan mielestä ”hyödyllinen tietolähde, asiakirjan tapaan jäsennelty [ja] faktoissa pysyttelevä”. Rajala toteaa, että tuotantoa ovat sittemmin käsitelleet useat tekijät, mutta hän oli huomannut, että Paavolaisen koko kaaren kattavalle elämäkerralle tuntui olevan tilaa.
Alkusanoissa Rajala huomauttaa, ettei hänen aineistonsa ollut kattava; kaikkea ei ole vielä kerrottu, sillä paitsi että Paavolainen hävitti aineistoa, Paavolaisen oikeuksien haltija Pekka Paavolainen ilmoitti vaikenevansa kuin muuri. Toisaalta Rajala kuitenkin sanoo, että ”tuskin löytyy enää käänteen tekeviä todisteita”. Myönteisesti hänen työhönsä oli suhtautunut veljenpoika Eero-Pekka Paavolainen.

Arviot

Helena Pilke kirjoitti Agricola-sivuston kirja-arvostelussa, että aiemmat elämäkerrat lukeneelle teoksessa on paljon tuttua. Rajalalla on kuitenkin ollut ilmeisesti käytettävissään lähteitä, joita Matti Kurjensaari ja Jaakko Paavolainen eivät olleet saaneet käsiinsä.
Kuisma Korhonen (Helsingin Sanomat) sanoi arviossaan, että teoksessa näkyy kiireen jälki. Korhonen toteaa myös, että Rajala kertoo enemmän Paavolaisen naissuhteista kuin teoksista. Hän huomauttaa myös, että Paavolaisen kuva on Rajalan tekemänä pikemmin satiirinen kuin arvostava. Teos antaa kuvan ”narsistisesta opportunistista, joka pyrki vimmatusti huomion keskipisteeksi”.
Ville Hänninen kirjoitti Lapin Kansassa: ”Teos ei tuo Paavolais-kirjallisuuteen paljon uutta. Se on kuitenkin sujuvasti kirjoitettu, samanaikaisesti innoittunut ja kriittinen.”
Rafael Bastos

Seurajoukkueura

Bastos siirtyi 5. tammikuuta 2010 japanilaisesta Consadole Sapporosta portugalilaiseen Sporting Bragaan kesäkuuhun 2011 ulottuvalla sopimuksella. Hän pelasi kuitenkin vain kahdeksassa ottelussa loppukauden aikana, jonka jälkeen heinäkuussa 2010 hänen sopimuksensa joukkueen kanssa päätettiin purkaa.
Kesällä 2010 Bastos siirtyi romanialaiseen CFR Clujiin. 19. syyskuuta 2012 pelatussa Mestarien liigan lohkovaiheen ottelussa vanhaa seuraansa Sporting Bragaa vastaan Bastos teki kaksi maalia.
Sanginjärvi

Sijainti

Järvi sijaitsee Sanginkylässä kunnan luoteisosassa, noin 20 kilometriä kuntakeskuksesta koilliseen lähellä Oulun kunnanrajaa. Sanginjärven laskujoki on Sanginjoki, joka laskee Kortelammen kautta Oulujokeen Oulun Sanginsuun kaupunginosassa. Järveen taas laskee koillisesta Itäoja, jonka yksi haara lähtee Vaaranlammesta Lamminvaaran juurelta. Järvessä on kolme saarta, Lamposaari, Sairastensaari ja Tiironsaari.

Ympäristö

Sanginjärvi on antanut nimensä koko kylälle, jonka ensimmäinen asutus sijoittui järven kaakkoislaidalle Kärpän ja Niemen talon tienoille ja seuraavaksi luoteiskolkkaan Lahden talon ympäristöön. Myöhemmin asutus kuitenkin keskittyi järven pohjoisrannalle Puutturintien varteen, jonne myös Sangin koulu ja kyläkauppa perustettiin. Alkuperäisen asutuksen lähistölle tosin sijoittui sittemmin Osuuskauppa, samoin kuin jo lakkautettu Sanginkylän posti. Järven etelä- ja lounaisosat Tankolahdelle  saakka ovat olleet aina vähän asuttuja, lukuun ottamatta joitakin myöhemmin rakennettuja kesämökkejä ja eräkämppiä. Kesäasutuskin on keskittynyt järven pohjoislaidalle, ehkäpä koska eteläisille rannoille ei ole juuri tieyhteyttä ja länteen Maaselän suuntaan on muutenkin laaja asumaton alue. Siellä sijaitsevaa Järvenpäänsuota lukuun ottamatta järven rannat ovat kuivia kangas- ja peltomaita, laaja turvekäytössä oleva Itäsuo taas jää seututie 837:n toiselle puolelle.

Käyttö

Sanginjärvi on Sangin kylähistorian mukaan ollut jo varhain tärkeä kalapaikka, varsinkin hauki oli aiemmin arvokala, jota järvestä pyydettiin paljon. Ahven ja lahna ovat myös olleet tärkeitä kalastajille, matalana ja varsin tummavetisenä järvessä on paljon särkiäkin. Mataluus on johtanut monena talvena hapen puutteeseen ja kalakuolemiinkin. Rantatilojen omistajien ohella kesäasukkaat ovat nauttineet järven näkymistä. Itäojan suulle on rakennettu muitakin varten kota, talvella pohjois-eteläsuunnan moottorikelkkareitti kulkee kodan kautta. Pohjoisrannan pientä Sairastensaarta käytettiin aikanaan talvisin vainajien tilapäisenä hautausmaana, ennen kuin kylälle saatiin oma hautausmaa. Lamposaaren nimi viittaa sen käyttöön lammaslaitumena. Kolmas eli Tiironsaari on pieni luoto. Sanginjärvestä lähtevä Sanginjoki tarjoaa elämyksiä melojille ainakin tulva-aikana, jolloin se on laskettavissa koko pituudeltaan. Sangin kylähistorian mukaan Sanginjärvi ja -joki muodostivat aikoinaan muutamia maakannaksia lukuun ottamatta, joihin viittaa mm. Sangin Tervolankylän Talasniemi -paikannimi, yhteyden Oulujoen ja Kiiminginjoen vesistöjen välille.
Robin Lod

Ura

Lod aloitti jalkapalloilun Suurmetsän Urheilijoissa viisivuotiaana ja pelasi seurassa aina vuoteen 2006 asti, jolloin siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin. Kauden 2011 aikana Lod pelasi HJK:n reservijoukkueessa  Klubi 04:ssä 27 sarjaottelua Kakkosessa, kaksi Suomen Cupin ottelua sekä kaksi karsintaottelua Ykköseen, tehden niissä 14 maalia ja antaen 18 maalisyöttöä. Veikkausliigassa hän teki debyyttinsä Myllykosken Palloa vastaan 22. lokakuuta 2011, onnistuen heti maalinteossa oltuaan kentällä vain noin viisi minuuttia.
Kaudella 2012 Lod jäi HJK:ssa vähälle vastuulle ja siirtyi elokuussa lainalle Vaasan Palloseuraan alustavasti syyskuun alkuun asti. Lainaa jatkettiin loppukauden mittaiseksi, ja hän pelasi joukkueessa yksitoista ottelua tehden kaksi maalia. Kauden 2014 päätteeksi Lod valittiin vuoden liigapelaajaksi sekä parhaaksi liigakeskikenttäpelaajaksi.
Lod on edustanut alle 18-vuotiaiden ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueita. Vuonna 2014 hänet valittiin alle 21-vuotiaiden maajoukkueen parhaaksi pelaajaksi. Ensiesiintymisensä A-maajoukkueessa Lod teki 19. tammikuuta 2015 ystävyysottelussa Ruotsia vastaan, tullen kentälle vaihdosta 89. minuutilla joukkuetoverinsa Rasmus Schüllerin tilalle.
Lod teki ensimmäisen maalinsa A-maajoukkueessa 6. lokakuuta 2016 Islantia vastaan pelatussa MM-karsintaottelussa.

Yksityiselämä

Lod on ollut naimisissa Janni Lodin kanssa vuodesta 2017 ja heille syntyi vuoden 2019 heinäkuussa Louisa Aurora -niminen tytär.
Kustaa Killinen

Kustaa Killinen (sukunimi aikaisemmin Waismaa; 7. syyskuuta 1849 Isokyrö – 5. tammikuuta 1922 Kuopio) oli kirjailija, kansanedustaja, kansakoulunopettaja ja Kuopion kuuromykkien koulun johtaja. Kirjailijana hän käytti myös nimimerkkejä K.K-ll-n ja K-ll-n.
Killisen vanhemmat olivat talollinen Matti Juhonpoika Waismaa ja Maria Kustaantytär Killinen. Hän opiskeli Jyväskylän seminaarissa vuosina 1868–1872 yhdessä J. H. Erkon kanssa ja valmistui sieltä kansakoulunopettajaksi. Killinen opiskeli vielä myöhemmin ulkomailla kuuromykkäin opetusta vuosien 1879 ja 1911 välillä. Killinen oli kansakoulunopettajana Kokemäellä 1872–1879 ja sen jälkeen Kuopion kuuromykkäin koulun johtajana 1880–1922. Hän toimi myös Kuopion jatko-opiston suomen kielen ja kirjallisuuden opettajana 1889–1891 ja Kuopion kaupunginvaltuuston sihteerinä 1886–1896. Killinen toimitti Tapio-lehteä vuosina 1880–1882 ja vuosina 1882–1922 hän oli Aistivialliskoulujen lehden päätoimittaja.
Arkeologian harrastajana hän sai toimeksiantoa Muinaisyhdistykseltä, jolloin hän suoritti ainakin kohteiden tarkastuskäyntejä esimerkiksi Kokemäen Käräjämäellä vuonna 1877 ja Euran Käräjämäellä vuonna 1878. 
Killinen oli porvarissäädyn jäsenenä säätyvaltiopäivillä vuosina 1897–1906 ja myöhemmin hän oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana vuosina 1914–1917 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli eduskunnan sivistysvaliokunnan puheenjohtajana vuonna 1914. Killinen toimi myös Kuopion kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 1903–18 ja 20–21, ja Suomen kaupunkiliiton hallituksen varapuheenjohtajana. Killinen oli myös Kuopion Isänmaallisen Seuran perustajajäsen ja hän toimi seuran sihteerinä 20 vuotta (1883-1903) ja museonhoitajana vuosina 1883-1899. Kuopion kaupunginvaltuuston jäsenenä hän oli noin 40 vuotta ja puheenjohtajana 1903–1918 ja uudestaan 1920–1921.
Killinen oli naimisissa opettajatar Matilda (Tilta) Josefina Laguksen (1873–1937) kanssa. Heidän tyttärensä oli oopperalaulaja Tellervo Killinen, jonka puoliso oli professori K. S. Laurila, ja poika taas muun muassa kauppa- ja teollisuusministerinä toiminut Ilmari Killinen.
Metodinen koulukunta

Metodinen koulukunta (muinaiskreikaksi Μεθοδικοί) oli lääketieteellinen koulukunta antiikin Kreikassa ja Roomassa. Koulukunta syntyi reaktiona kahta muuta tuon ajan koulukuntaa, dogmaattista ja empiiristä koulukuntaa, vastaan. Siinä missä ensin mainittu esitti dogmaattisia teorioita koskien sairauksien syitä ja viimeksi mainittu kielsi kaikki ei-ilmeisiä asioita koskevat teoriat, metodismi valitsi kannan näiden väliltä: se kieltäytyi sen enempää myöntämästä kuin kieltämästäkään ei-ilmeisiä syitä.
Koulukunnan perustajina on pidetty Asklepiades Bithynialaisen oppilaita, ennen kaikkea Themison Laodikealaista, ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Sekstos Empeirikos katsoi koulukunnan ajattelun olevan yhteensopivaa pyrrhonistisen skeptisismin kanssa; samoin omasta empiiriseen koulukuntaan viittaavasta lisänimestään huolimatta hän antaa itse ymmärtää kannattavansa enemmän metodisen koulukunnan näkemyksiä. Sekstoksen mukaan koulukunta seurasi ilmenevää, ja hyväksyi ne ilmenevästä johdetut johtopäätökset, jotka vaikuttivat hyödyllisiltä.
Epidermolysis bullosa

Epidermolysis bullosa (EB) on yleisnimitys joukolle parantumattomia geneettisiä eli perinnöllisiä virheitä ihon pintakerrokset yhteensitovan keratiinin ja/tai kollageenin muodostumisessa. Oireet ilmenevät rakkulanmuodostuksena pienimmästäkin ihoon kohdistuvasta liikkeestä tai paineesta. Sairaudessa ihon pintakerros on synnynnäisesti niin hauras, että se vaurioituu helposti hankauksen tai kolhaisun vaikutuksesta aiheuttaen rakkulan. Sairauteen liittyy kohonnut ihosyöpään sairastumisriski, sekä vaikeimmissa tapauksissa invaliditeetti. Luuytimen siirtoa tutkitaan yhtenä hoitomenetelmänä.

Periytyminen

Kaikki EB:n muodot ovat perinnöllisiä, mutta periytymistavat vaihtelevat eri EB:n muodoissa.

Yleisyys

Maailmanlaajuisesti arviolta 50 lasta jokaista miljoonaa syntyvää kohti diagnosoidaan geenimutaation kantajaksi ja keskimäärin 9 henkilöä jokaista miljoonaa kantajaa kohti varsinaiseksi tapaukseksi. Oireita on havaittu kaikissa maailman ihmisryhmissä ja molemmilla sukupuolilla. EB on harvinainen sairaus. Suomessa arvioidaan olevan noin 200 tapausta.
Warwick Davis

Uran alku

Davis syntyi Englannissa vakuutusmeklari-isälle ja tämän vaimolle. Hänen molemmat vanhempansa ovat normaalikasvuisia. Myöhemmin hänelle syntyi myös pikkusisko. Davis oli omien sanojensa mukaan pienestä pitäen ”reilusti kokoaan suurempi” Tähtien sota -fani. Vuonna 1981 hänen isoäitinsä sattui kuuntelemaan radiosta ohjelmaa, jossa etsittiin Jedin paluuseen ewokien rooleihin neljä jalkaa pitkiä tai lyhyempiä ihmisiä. Tuolloin 11-vuotias Davis meni koe-esiintymiseen pyrkien alun perin pieneen sivuosaan. Ensin keskeisintä ewok-hahmoa, Wicketiä, esittämään valittiin R2-D2:ta näytellyt Kenny Baker, mutta George Lucasin huomattua Davisin innostuksen Tähtien sotaa kohtaan hän sai Wicketin roolin. Jedin paluun jälkeen Davis teki muutamia pieniä rooleja vuoteen 1987 asti, kunnes sai nimiroolin elokuvassa Willow – suuri seikkailu.

Nykyelämä

Davis asuu Englannin maaseudulla vaimonsa ja kahden lapsensa, Annabelin (s. 1997) ja Harrisonin (s. 2003) kanssa. Myös Davisin vaimo ja molemmat lapset ovat lyhytkasvuisia. Perheen esikoinen Lloyd syntyi 1991, mutta kuoli muutamaa kuukautta myöhemmin sairastamansa akondroplasian vaatimiin sydänkirurgisiin operaatioihin. Akondroplasia on luustovika, jota sairastaa noin 70 prosenttia kaikista maailman lyhytkasvuisista. Davisin itsensä lyhytkasvuisuus johtuu kuitenkin muista syistä.
Schmalkaldenin opinkohdat

Schmalkaldenin opinkohdat (latinaksi Articuli Smalcaldici, saksaksi Die Schmalkaldischen Artikel) ovat yksi luterilaisen kirkon tunnustuskirjoista. Ne on kirjoittanut Martti Luther vuonna 1537.

Tausta

Vuonna 1537 paavi Paavali III esitti kutsun kirkolliskokoukseen, joka oli tarkoitus pitää seuraavan vuoden keväällä. Tällöin Saksin vaaliruhtinas Juhana Fredrik pyysi Lutheria kirjoittamaan sellaisen selvityksen opinkohdista, jota voitaisiin käyttää joko paavin kokoonkutsumassa kirkolliskokouksessa tai mahdollisessa vastakirkolliskokouksessa. Selvityksessä oli eriteltävä, mistä opinkohdista oltiin katolisen kirkon kanssa samaa mieltä, mistä asioista luterilaiset eivät voisi luopua sekä ne asiat, joista olisi mahdollista neuvotella ja joustaa ykseyden saavuttamiseksi. Lutherin laatimaa tekstiä olivat tarkastamassa johtavat luterilaiset teologit.

Merkitys

Schmalkaldenissa vuoden 1537 pidetty liittokokous ei tehnyt virallista päätöstä opinkohtien hyväksymisestä, minkä lisäksi se päätti torjua paavin kutsun osallistua kirkolliskokoukseen. Kirkolliskokous pidettiinkin lopulta vasta vuonna 1545 Trentossa. Juhana Fredrik yritti ilmeisesti saada opinkohdat liittokokouksen virallisesti hyväksymiksi, mutta asia jäi kesken, osin myös siksi, että Luther joutui sairastelun vuoksi jättämään kokouksen kesken. Kokouksen jälkeen siihen osallistuneet teologit kuitenkin kokoontuivat allekirjoittaakseen opinkohdat.
Vuonna 1538 Luther painatti kirjoittamansa opinkohdat ja totesi ne tarkoitetun Mantovassa pidettävää kirkolliskokousta varten. Vähitellen opinkohtien arvostus luterilaisten piirissä alkoivat kasvaa. 1553 julkaistiin Magdeburgissa painos, jossa niiden sanotaan olevan monien ruhtinaskuntien ja kaupunkien teologien allekirjoittamia. Tunnustuskirjan asemaan ne nostettiin ensimmäiseksi Thüringenissä, ja vuoden 1563 jälkeen sama tapahtui useissa luterilaisissa ruhtinaskunnissa ja kaupungeissa. Vuonna 1580 ne otettiin mukaan luterilaisen kirkon tunnustuskirjojen kokoelmaan.