google/wiki40b huggingface dataset:
Novokuznetsk

Historia

Kaupunki perustettiin alkujaan kasakkalinnoitukseksi vuonna 1618, ja sen alkuperäinen nimi oli Kuznetsk. Pikku kaupungista kehittyi alueensa merkittävin teollisuuskeskus 1930-luvulla. Vuosina 1931–1932 kaupungin nimenä oli Kuznetsk-Sibirski. Vuonna 1932 se nimettiin Stalinin mukaan Stalinskiksi. Nykyisen nimensä se sai vuonna 1961.

Talous

Novokuznetsk sijaitsee Kuznetskin teollisuusalueella. Kaupungissa on teräs-, metalli-, kone- ja kemianteollisuutta. Lisäksi läheisyydessä on kivihiilikaivoksia.

Liikenne

Novokuznetskista on rautatieyhteydet Kemerovoon, Barnauliin, Abakaniin ja Taštagoliin.

Urheilu

Kaupungista kotoisin oleva, vuonna 1949 perustettu jääkiekkojoukkue Metallurg Novokuznetsk pelaa Venäjän ja Itä-Euroopan jääkiekkoliiga KHLssä.
Poldy Bird

Elämäkerta

Bird syntyi vuonna 1941, Entre Ríosin maakunnan pääkaupungissa  Paranássa, mutta jo pienenä muutti perheensä kanssa asumaan Buenos Airesiin. Hän sai saman nimen kuin äitinsä, Leopoldina Emilia Lichtschein Laferriere de Bird Mosconi, joka oli myös kirjailija. Hänen isänsä oli Enrique Bird Mosconi (kenraali Enrique Mosconin veljenpoika). Hän jäi äidittömäksi 8-vuotiaana.
16-vuotiaana hän julkaisi runon La Prensassa ja muita juttuja sellaisissa lehdissä kuin Maribel tai Vosotros.  Hänen isänsä oli puolustusvoimissa, joten hänen perheensä asui Monte Caserosissa (Corrientes) neljän vuoden aikana, kun hän oli lukiossa.  
Hän meni naimisiin Martin Renaudin kanssa, johon hän tutustui 17-vuotiaana. 20-vuotiaana hän synnytti ensimmäisen lapsensa, Veronican. Silloin hän alkoi kirjoittaa sitä teosta, josta hän tuli kuuluisaksi. Tämä kirja, Cuentos para Verónica, julkaistiin vuonna 1969, ja se menestyi valtavan hyvin. Pari vuotta myöhemmin hän julkaisi Cuentos para leer sin rímmel. Pelkästään näitä kahta kirjaa on myyty vuosien mittaan eri painoksissa yli 3 600 000 kappaletta.
Vuonna 1975 hän irtisanoutui työstään Vosotras-lehden johtajana ja perusti miehensä kanssa Orión kustantamon. Orión julkaisi paitsi Birdin kirjoja myös sellaisten kirjailijoiden kuin Katherine Mansfield, Arnaldo Rascovsky, Antonio Di Benedetto ja Silvina Ocampo.  Vuonna 1977 Birdin mies kuoli sydänkohtaukseen. 
Vuonna 1980 Birdin tarinasta Mamá de niebla tehtiin elokuva nimeltä Días de ilusión. Elokuvan ohjasi Fernando Ayala ja siinä näytteli pääosassa Andrea del Boca. 
Vuonna 2001 kustantamo sulki ovensa 26 vuoden jälkeen talouskriisin takia.  25. lokakuuta 2008 hänen tyttärensä Verónica Renaud kuoli aivohalvaukseen. 
Bird taas kuoli hengitysvaivaan Ramos Mejía -sairaalassa 1. kesäkuuta 2018. Hän oli silloin 76-vuotias.
Kolmas osapuoli

Kolmannella osapuolella tarkoitetaan tahoa, joka on kahden osapuolen välisessä suhteessa ulkopuolinen, mutta kuitenkin jotenkin osallistuu siihen. Esimerkiksi yksityishenkilö voi ostaa joltain valmistajalta laitteen. Tällöin ostaja ja valmistaja ovat kaksi ensimmäistä osapuolta. Monien laitteiden valmistajat myyvät niihin erikseen myös valmistamiaan lisävarusteita. Laitteen ostaja voi kuitenkin päättää ostaa lisävarusteen joltain muulta valmistajalta. Tämä valmistaja on kolmas osapuoli.

Videopeleissä

Videopeleissä kolmannella osapuolella (englanniksi 3rd party) tarkoitetaan jonkun muun kuin varsinaisen lisenssiomistajan valmistamaa tuotetta. Käsite on tuttu videopeleissä jossa johonkin pelisarjaan tehdään peli joka poikkeaa sen pääasiallisesta genrestä. Tällöin peliyhtiö tai julkaisija yleensä lisensoi tuotteen ulkopuoliselle kehittäjälle joka on yleensä erikoistunut tietyn genren peleihin.
Esimerkiksi LucasArts'in Star Wars FPS-pelit (Jedi Knight -sarja) on kehittänyt Raven Soft joka on erikoistunut laadukkaiden FPS-pelien tekoon. 3rd Party käsitteen alakäsitteenä voidaan pitää 2nd Partyä joka on periaatteessa julkaisijan tai lisenssinomistajan alaisuudessa toimiva, mutta silti erillinen kehittäjä. Jälleen kerran LucasArts'in Rogue Squadron-avaruuslentopelit ovat sen sisäisen ryhmän, Factor 5:n kehittämiä.
Saba (laulaja)

Saba Anglana on laulaja ja näyttelijä. Hän syntyi Mogadishussa somalialaiselle äidille sekä italialaiselle isälle ja muutti varhaisella iällä Italiaan. 
Saba opiskeli taidehistoriaa Rooman Sapienza-yliopistossa. Hän suunnitteli itselleen tulevaisuutta mosaikistina, mutta siirtyikin näyttelijän töihin televisioon; hän esiintyi esimerkiksi televisiosarjassa La squadra. 
Saban ensimmäinen albumi on Jidka – The Line (2008).
Andrei Vlasov

Andrei Andrejevitš Vlasov (ven. Андрей Андреевич Власов, saks. Wlassow, 14. syyskuuta (1. syyskuuta vanhaa lukua) 1900 – 2. elokuuta 1946) oli toisen maailmansodan puna-armeijan kenraaliluutnantti, joka loikkasi saksalaisten puolelle.

Ura

Vlasov oli varakkaan maanviljelijän poika. Hänet otettiin puna-armeijan palvelukseen vuonna 1919 ja hänestä tuli ammattiupseeri. Hän liittyi kommunistisen puolueen jäseneksi vuonna 1930.
Vlasov oli tärkeä komentaja Kiovan ja Moskovan puolustuksessa itärintamalla. Heinäkuussa 1942 hän loikkasi saksalaisten puolelle. On epäselvää loikkasiko Vlasov itse oma-aloitteisesti saksalaisten puolelle vai jäikö hän sotavangiksi.
Vankeudessa Vlasov perusti saksalaisten alaisuudessa Venäjän väliaikaisen hallituksen ja kirjoitti propagandalentolehtisiä, jota pudotettiin puna-armeijan joukoille. Useat sadat tuhannet loikkarit palvelivat Saksan armeijassa nimellisesti Vlasovin alaisina, vaikka eivät koskaan hänen komennossaan. Nämä "vapaaehtoisjoukot" (Hilfswilligen) toimivat harvoin todellisissa taistelutehtävissä. He toimivat muun muassa huoltomiehinä, kuljettajina, varikkotyöläisinä ja lähetteinä.
Sodan loppuvaiheessa marraskuussa 1944 Hitler antoi hänen perustaa Prahassa Venäjän kansojen vapautuskomitean ja Venäjän vapautusarmeijan, jonka yksi divisioona sijoitettiin Oderille. Venäjän vapautusarmeija kääntyi kuitenkin Prahan kansannousua tukahduttamaan lähetettyjä SS-joukkoja vastaan ja esti niitä tuhoamasta kaupunkia.
Vlasov pyrki pakenemaan joukkoineen länteen ja antautui länsiliittoutuneille toukokuussa 1945. Länsiliittoutuneilla ei kuitenkaan ollut kiinnostusta antaa turvapaikkaa natsien kanssa yhteistyötä tehneille. Hänet ja muut yksikköön kuuluneet sotilaat palautettiin Neuvostoliittoon Operaatio Keelhaulissa.
Vlasov hirtettiin 2. elokuuta 1946 yhdentoista muun vapautusarmeijan johtajan kanssa.
Rarotonganmonarkki

Levinneisyys

Rarotonganmonarkkia tavataan kotoperäisenä Rarotongalla. Laji oli aikoinaan maailman harvinaisimpia lintuja, mutta onnistuneen suojelutyön ansiosta se on runsastunut viime vuosina. Runsastumisesta huolimatta lajin populaatio ja levinneisyysalue ovat hyvin pienet. Se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Turun Osakepankki

Turun Osakepankki - Åbo Aktiebank oli 1896 Turkuun perustettu liikepankki. Sen perustajien joukossa olivat muun muassa Rettigin suku ja veljekset Ernest ja Magnus Dahlström.  Pankin jugend-tyylinen Frithiof Strandellin suunnittelema pääkonttori valmistui Turun keskustaan Aurakatu 3:een vuonna 1907.  Turun Osakepankki toimi rahoittajana etenkin puunjalostusteollisuudessa ja Venäjän kaupassa.  Vuonna 1919 pankilla oli 7 sivukonttoria ja 87 miljoonan markan talletukset.
Åbo Aktiebank osoitti nimellään olevansa lähinnä ruotsinkielisten pankki. Suomenkielisen nimen Turun Osakepankki sai vuonna 1907.
Vuonna 1920 Turun osakepankki yhdessä helsinkiläisen Landtmannabankenin ja vaasalaisen Wasa Aktie Bankin kanssa muodosti Suomen Liittopankin, joka 1924 muuttui Liittopankki Oy:ksi.  Liittopankki sulautui osaksi Helsingin osakepankkia 1930-luvulla ja Helsingin osakepankki siirtyi taas Yhdyspankin haltuun 1986.
Kempeleen historia

Kirjan sisältö

Kirja kattaa ajan Kempeleen kylän synnystä 1500-luvulla 1980-luvun alkuun, jolloin Kempeleen kunta eli voimakasta kasvuvaihetta. Kirjailija kertoo kirjan alkulauseessa, että varsin mittavan ajanjakson ja kirjan sivumäärän puitteissa, siinä käsitellään vain olennaisimpia piirteitä ja keskeisimpiä kehityslinjoja. Kirjailija kertoo käyttäneensä kirjan teon alkuvaiheessa pohjana Kempeleen pitkäaikaisen kirkkoherra Kaarlo Ilmari Cajanuksen vuonna 1936 ilmestynyttä kirjaa Kempeleen seurakunnan vaiheita, joka monipuolisesti käsittelee Kempeleen seurakunnan historiaa.

Aiheet

Kirja on jaettu yhdeksään elämänalan mukaiseen päälukuun, joka alkaa paikallisista luonnonoloista, joista maankohoamisilmiö, moninaisesti elämään vaikuttanut tekijä on saanut erityistä painotusta. Lisäksi kirjassa käsitellään hallinnollisia yhteyksiä, asutusta ja väestöä, elinkeinoelämää, seurakunnan ja kirkon vaiheita, kunnalliselämää, henkistä kulttuuria ja yhdistystoimintaa, koulutoimia sekä poliittisia tapahtumia. 
Kirjailija kertoo, että kunnalliselämän osalta käytettävissä oleva lähdeaineiston määrä on ollut tavattoman runsas ja lähes aukoton, kun taas kirjallisuutta oli perin niukasti käytettävissä. Suureksi osaksi kirja perustuu ennen käyttämättömän alkuperäismateriaalin varaan. Varsin ongelmallinen tekijä kirjan teossa oli Kempeleen viime vuosikymmeninä alkanut ja tuolloin yhäkin jatkuva voimakas kasvukehitys. 
Kirjassa on myös runsaasti valokuvia historian ajalta.

Kirjan tekijät

Mauno Hiltusen lisäksi kirjan tekoon osallistuivat Kempeleen kunnan ja seurakunnan edustajista koostuva historiatoimikunta, jotka muun muassa perehtyivät käsikirjoitukseen, selvittivät historiaa sekä avustivat valokuva-aineiston hankinnassa. Kirjailija toteaa, että "Ilman historiatoimikunnan laajaa paikallistuntemusta kulku menneisyyden metsikössä olisi välistä voinut muuttua onnettomaksi harhailuksi.". 
Lisäksi kirjan teossa ovat olleet mukana professori Aimo Halila, joka tarkasti kirjan käsikirjoituksen sekä Oulun Paikallishistoriallinen toimiston ja Oulun maakunta-arkiston henkilökunta.
Ansionlahti

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,1 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se on joka suunnalta peltomaiden ympäröimä ja ympäristön maat viettävät lampeen päin. Kaakossa kohoaa Papinvuori, jonka sivulla Niemenmäki jää lammen eteläpuolelle. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä ja sen rannat ovat avointa peltomaata. Lammelle ei johda tietä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Oriselän alueeseen (35.741) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 84,4 metriä mpy, mikä 0,2 metriä ylempänä kuin Oriselkä, jonne lampi laskee. Laskuoja on suoraksi kaivettu 400 metriä pitkä pelto-oja. Lampeen laskee parikilometrinen pelto-oja, joka saa alkuunsa Hietastenvuoren eteläpuolelta.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa näkyy, kuinka etelämpänä sijaitseva Pappilanselkä ja Koljonselkä ovat rantaviivaltaan erilaiset. Kun lisäksi tiedetään, että ennen kartan piirtämistä romahti Kaivannon kanavan patorakennelma vuonna 1830, on silloin Längelmäveden pinta laskenut noin kaksi metriä. Ansionlahti täytynyt aiemmin olla lammen sijasta Oriselän lahti, joka on myöhemmin maatunut lammeksi.
Vuoden 1956 peruskartassa aivan kaikkea maata lammen ympäriltä ei vielä ollut raivattu peltomaaksi. Lampi oli kuitenkin joutunut kokonaan peltojen ympäröimäksi vuoden 1977 kartassa.
Baltian rautatieasema (Hatsina)

Historiaa

Asema oli alkuaan Pietarin ja Hatsinan välisen rautatien, ns. Baltian linjan pääteasema ja avattiin liikenteelle 12. joulukuuta 1872. Arkkitehti Pjotr Kupinskin suunnittelema asemarakennus valmistui seuraavana vuonna. Se oli koristeellinen hirsitalo, jonka arkkitehtonisesti hallitsevana piirteenä oli monimutkainen kattorakennelma. Sisätilat koostuivat erikokoisista huoneista, joita yhdistivät arkkitehtonisesti erikoiset käytävät. Rakennuksessa oli useita parvekkeita, ja sisäänkäyntejä koristivat veistettyjen pylväiden tukemat katokset. 
Lisääntyneen matkustajaliikenteen vuoksi ensimmäinen asemarakennus alkoi käydä pian ahtaaksi. 21. lokakuuta 1885 tsaari määräsi asemaa siirrettäväksi siten, ettei se sulje näkymää tsaarin palatsista. Uusi asemarakennus valmistui 19. lokakuuta 1889 entisen rakennuksen läheisyyteen. Asemarakennusten väliselle alueelle rakennettiin seuraavana kesänä tsaarin paviljonki. Vuonna 1937 ratapiha sähköistettiin ja Hatsinan ja Pietarin välillä voitiin aloittaa sähköjunaliikenne.

Nykyään: Pietarin lähijunien asema Hatsinan palatsin läheisyydessä

Nykyisin Hatsina-Baltiski toimii yhtenä Pietarin seudun eteläosien paikallisliikenteen asemana.  Pietarin seudun nähtävyyksiin ja maailmanperintökohteisiin kuuluva Katariina Suuren 1760-luvulla rakennuttama ja useiden tsaarin käyttämä Hatsinan palatsi puistoalueineen sijaitsee vain 500 metriä asemalta pohjoiseen.  Noin 15 lähijunavuoroa ajetaan päivittäin Pietarin Baltian asemalta; junamatka kestää noin tunnin. Asemalle liikennöidään myös linja-autoilla / reittitaksilla.
Siikaneva

Siikaneva on Ruoveden kunnassa sijaitseva Pirkanmaan suurin yhtenäinen suoalue ja maakunnan tärkein soidensuojelualue. Suojelualueen pinta-ala on 9,5 neliökilometriä ja se on perustettu vuonna 1988. Itse suoalueen pinta-ala on yli 10 neliökilometriä.
Siikanevan suot ovat keidas- ja aapasoita. Turvekerros on paksuimmillaan 7 metriä. Suurin osa suoalueesta on täysin luonnontilassa, ainoastaan alueen reunaosia on ojitettu. Siikaneva on myös Pirkanmaan arvoikkain lintusuo. Uhanalaista lajistoa ovat muun muassa hyönteiset nahkuri ja lymylude.
Rubén Pagnanini

Rubén Oscar Pagnanini (s. 31. tammikuuta 1949 San Nicolás de los Arroyos, Buenos Airesin maakunta) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka edusti Argentiinan jalkapallomaajoukkuetta.
Hän edusti seurajoukkueita Estudiantes de La Plata, Club Atlético Independiente ja Argentinos Juniors. Independienten riveissä hän voitti kansallisen mestaruuden 1977 ja 1978. 
Oikea puolustaja Pagnanini lukeutui maailmanmestaruuden saavuttaneeseen vuoden 1978 Argentiinan joukkueeseen, vaikkei hän itse pelannutkaan yhtään ottelua.
Hänen kutsumanimensä oli El gato, ’kissa’.
Mircea Geoană

Dan Mircea Geoană (s. 14. heinäkuuta 1958 Bukarest) on romanialainen poliitikko. Hän oli sosiaalidemokraattisen puolueen (PSD) johtaja 2005–2010 ja senaatin puhemies 2008–2011 sekä aiemmin maansa ulkoministeri 2000–2004 Adrian Năstasen hallituksessa.
Geoană toimi 1996–2000 lähettiläänä Yhdysvalloissa. Vuonna 2001 hän oli ETYJin puhemies. Geoană pyrki 2004 Bukarestin pormestariksi, mutta hävisi vaalissa demokraattisen puolueen Traian Băsesculle.
Geoană valittiin huhtikuussa 2005 sosiaalidemokraattisen puolueen (Partidul Social Democrat) johtoon puoluekokouksessa Bukarestissa. Hänen valintaansa pidettiin tappiona puolueen perustajalle ja entiselle johtajalle Ion Iliesculle. Geoanăn lupauksen ottaa unkarilaisen vähemmistön puolue RMDSz mukaan hallitukseen on uskottu vaikuttaneen Năstasen tappioon vuoden 2004 presidentinvaaleissa Traian Băsesculle äärinationalistien siirtyessä kannattamaan häntä.
Geoană oli vuonna 2009 ehdolla Romanian presidentiksi, mutta hävisi vaalien toisella kierroksella istuvalle presidentille Băsesculle prosentein 50,33–49,66. Helmikuussa 2010, vain kaksi kuukautta niukan vaalitappion jälkeen, hän hävisi sosiaalidemokraattisen puolueen johtajavaalin Victor Pontalle äänin 856–781. Sittemmin hän ajautui erimielisyyksiin puolueensa kanssa ja tuli erotetuksi sen jäsenyydestä marraskuussa 2011. Hänet äänestettiin tuolloin pois myös senaatin puhemiehen paikalta.
Geoană jatkoi puolueesta erottamisensa jälkeen riippumattomana senaattorina. Maaliskuussa 2012 hän oli perustamassa România noastră (suom. Meidän Romaniamme) -liikettä. Myöhemmin samana vuonna hän palasi PSD:hen ja valittiin kolmannelle kaudelle senaattiin.
Alison Lurie

Alison Lurie (s. 3. syyskuuta 1926) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hänelle myönnettiin vuonna 1985 Pulitzer-palkinto romaanista Ulkomaansuhteita. 
Lurie syntyi Chicagossa, kasvoi New Yorkissa ja valmistui Radcliffe Collegesta vuonna 1947. Hän meni vuonna 1948 naimisiin Jonathan Peale Bishopin kanssa, mutta pari erosi vuonna 1985. 
Lurien ensimmäinen romaani Love and Friendship julkaistiin vuonna 1962. Hänen myöhempiin teoksiinsa lukeutuu muiden muassa Real People (1969), mutta Ulkomaansuhteita on pysynyt hänen magnum opuksenaan. Hän on opettanut Cornellin yliopistolla vuodesta 1970.
Lurie on osoittanut kiinnostusta myös lastenkirjallisuutta kohtaan ja kirjoittanut aiheesta runsaasti. Vuonna 2001 hän julkaisi muistelmateoksen Familiar Spirits, jossa keskeisissä osissa ovat avoimesti homoseksuaali runoilija James Merrill ja hänen partnerinsa David Jackson. Lurie tunsi molemmat henkilökohtaisesti jo 1950-luvulta.
Lurie on nykyisin naimisissa kirjailija Edward Howerin kanssa. Hänellä on edellisestä avioliitosta kolme aikuista poikaa – John, Jeremy ja Joshua – ja lapsenlapsia. Hän on ollut vuodesta 1989 Yhdysvaltain Taiteiden ja kirjallisuuden akatemian jäsen.
Alejandro Jodorowsky

Alejandro Jodorowsky [a:le'handro hodo'rovski:] (s. 17. helmikuuta 1929 Tocopilla, Chile) on elokuvaohjaaja, teatterintekijä, kirjailija ja sarjakuvien käsikirjoittaja.
Tunnettuja Jodorowskyn tekemiä elokuvia ovat El topo (1970), The Holy Mountain (1973) ja Santa sangre (1989). Elokuvia pidetään laajalti surrealistisen elokuvan merkkiteoksina. Etenkin elokuvan The Holy Mountain kuvasto on nähty psykedeelisen monenkirjavana. 
1970- ja 1980-luvulla tehtyjen elokuvien jälkeen Jodorowskyn ajateltiin lopettaneen elokuvauransa kokonaan, kunnes vuonna 2013 häneltä ilmestyi uusi elokuva Elämän tanssi. Kahdenkymmenenkolmen vuoden ajan Jodorowsky oli yrittänyt tehdä elokuvaa onnistumatta siinä kuitenkaan ennen tätä elokuvaa. Rahoituksen saaminen kaupallisesti hyvin epävarmalle elokuvalle oli vaikeaa, eikä asiaa auttanut ohjaajan vaatimus saada tehdä kaikki oman mielensä mukaan, tuottajien mielipiteistä välittämättä.
Jodorowskyn epäonnistuneesta yrityksestä tehdä elokuvaa vuosien ajan on tehty dokumenttielokuva Jodorowsky's Dune, joka sai ensi-iltansa samaan aikaan La Danza de la Realidadin kanssa Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 2013.
Dennis Lawrence

Dennis Lawrence (s. 1. elokuuta 1974, Morvant) on trinidadtobagolainen jalkapalloilija. Lawrence on pelannut keskuspuolustajana Wrexhamissa vuodesta 2001. Walesiin hän siirtyi trinidadilaisesta Defence Force -seurasta. Vuonna 2003/2004 hänet valittiin Wrexhamin kauden pelaajaksi.
Ensimmäisen maaottelunsa 201-senttinen Lawrence pelasi 18. maaliskuuta 2000 Alankomaiden Antilleja vastaan. Vuoden 2001 Copa Caribessa (nykyinen Caribbean Cup) hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi. Vuoden 2006 MM-kisoissa Lawrence pelasi Trinidad ja Tobagon kaikki kolme ottelua. Hän on pelannut 66 maaottelua, joissa on tehnyt neljä maalia (tilanne 20. kesäkuuta 2006).
Nougat

Nougat (lausutaan 'nugaa') on makeaa nekkumassaa, joka tehdään sokerista, joskus myös hunajasta, ja pähkinöistä tai mantelista. Vaalea pehmeä niin sanottu ranskalainen nougat sisältää myös munanvalkuaista. Wienernougat on erityyppinen ja sisältää vain sokeria, kaakaota, kaakaomassaa ja mantelia. Monissa suklaapatukoissa käytetty nougat-niminen massa sisältää yleensä myös voita tai kasvirasvaa, jotta se pysyy pehmeänä.
Nougat'n valmistuksessa pähkinät jauhetaan tai rouhitaan, ja ne kuumennetaan yhdessä sokerin kanssa, kunnes sokeri sulaa. Jäähdytetäessä sokeri ei kiteydy vaan muuttuu amorfiseksi nekkumassaksi. Tällainen ruskea nougat on niin kovaa, että se yleensä murskataan rouheeksi ennen kuin se sekoitetaan esimerkiksi jäätelöön.
Nougat on erityisen suosittua Etelä-Euroopassa, muun muassa Italiassa ja Espanjassa.
Lomakeskus

Lomakeskus on rentoutumiseen ja virkistäytymiseen tarkoitettu keskus. Lomakeskuksissa on hotelleja ja aktiviteetteja.
Piemonten viinimaisema: Langhe-Roero ja Monferrato

Piemonten viinimaisema Lange-Roero ja Monferrato on Unescon maailmanperintökohde, joka käsittää viisi maisemiltaan kaunista viininviljelyaluetta sekä Grinzane Cavourin linnan Piemontessa, luoteisessa Italiassa. Langhen ja Monferraton kukkuloille sijoittuva kohde kuuluu Italian tärkeimpiin viinintuotantoalueisiin. 
Langhe-Roeroa kuvataan kulttuurimaisemaksi, jollainen syntyy ihmisen ja luonnon yhteistyöstä. Se otettiin maailmanperintökohteeksi erityisen arvokkaan viininviljelykulttuurinsa johdosta: viljely on muokannut maisemaa satoja vuosia.

Kuvaus

Kohteeseen kuuluu viisi erillistä viininviljelyaluetta ja Grinzane Cavourin linna, jonka nimi on tärkeä niin viinitarhojen kehittämisen kuin Italian historiassa. Se sijaitsee Piemonten eteläosassa Po-joen ja Ligurian Apenniinien välissä. Linna on täysin varustettu seutua jo kauan leimannutta viljelyä ja viinin valmistamista varten. Alueelta on löydetty siitepölyä, joka on ajoitettu viidennelle vuosisadalle ennen ajanlaskun alkua. Tuolloin Piemonte oli etruskien ja kelttien kohtaamis- ja kauppapaikka. Seudun murteessa käytetään edelleen näiden kielten sanoja, erityisesti viiniin liittyen. Rooman keisarikunnan aikana elänyt Plinius vanhempi mainitsi alueen yhtenä muinaisen Italian kaikkein suotuisimmista seuduista viinitarhojen hoitamisen suhteen ja Strabon kirjoitti sen tynnyreistä.
Einari Karvetti

Frans Einari Karvetti (ent Karlström) (16. huhtikuuta 1897 Naantalin maalaiskunta – 20. marraskuuta 1979 Naantali) oli naantalilainen kansanedustaja ja maanviljelysneuvos.
Kansanedustajana Karvetti toimi Maalaisliitossa vuodesta 1933 vuoteen 1945.
Vuosina 1945–1962 Einari Karvetti toimi Lounais-Suomen Osuusteurastamon toimitusjohtajana, kunnes hänen poikansa Mauri Karvetti siirtyi toimitusjohtajaksi Einarin jäädessä eläkkeelle 65-vuotiaana.
Muita tehtäviä olivat muun muassa presidentin valitsijamies viitenä kertana sekä useiden valtuustojen ja neuvostojen puheenjohtajuus ja jäsenyys.
Naantalissa sijainnut Karvetin tila siirtyi 1927 Einari Karvetin omistukseen. Einari Karvetti oli koulutukseltaan agronomi ja toimi muiden tehtävien ohessa maanviljelijänä 1921–1960.
Vähimpien oikeuksien periaate

Vähimpien oikeuksien periaate eli pienimmän oikeuden periaate on tietoturvallisuuteen liittyvä käsite, jonka mukaan tietojärjestelmän käyttöoikeudet tulee rajata suppeimpiin mahdollisiin oikeuksiin, joilla käyttäjä tai prosessi kykenee suoriutumaan sille määrätystä tehtävästä. Käyttöoikeudet tulee rajata myös ajallisesti lyhyimpään mahdolliseen ajanjaksoon, jonka aikana tehtävä voidaan suorittaa. Vähimpien oikeuksien periaatteen tarkoitus on rajata virheistä ja tarkoituksellisesta haitantehosta syntyvät vahingot mahdollisimman pieniksi. Tämän avulla muun muassa haittaohjelmien ja krakkerien järjestelmään aiheuttamia vahinkoja voidaan rajoittaa. Myös eri prosessien väliset vuorovaikutustilanteet, ja samalla näiden tilanteiden aiheuttamat ongelmat, vähenevät. Periaatteen esitteli ensimmäisenä Jerome Saltzer vuonna 1975.
Synkkä voitto

Juoni

Bette Davis näyttelee elokuvassa rikasta perijätärtä Judith Trahernea, joka saa kuulla sairastuneensa välitöntä hoitoa vaativaan aivokasvaimeen. George Brentin näyttelemä lääkäri Frederick Steele suorittaa leikkauksen, jonka hän kertoo sujuneen hyvin. Kiitollinen Judith rakastuu lääkäriinsä ja he alkavat suunnitella avioliittoa. Kasvain kuitenkin uusiutuu ja Judith alkaa epäillä Frederickin naivan hänet vain säälistä kuolevaa naista kohtaan.