google/wiki40b huggingface dataset:
Marja Kanervo

Marja Kanervo (s. 6. joulukuuta 1958 Mikkeli on suomalainen kuvataiteilija. Hän on suomalaisen tila- ja installaatiotaiteen uranuurtajia.
Kanervo opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa 1977–1981 ja Konstfackskolanissa Tukholmassa 1985–1986. Jo opiskeluaikoinaan hän kiinnostui kolmiulotteisesta taiteesta. Hänen töitään on ollut näytteillä yksityis- ja ryhmänäyttelyissä niin Suomessa kuin ulkomaillakin. Kanervo nimettiin vuoden 1992 taiteilijaksi. Vuonna 2001 hän sai Kuvataiteen valtionpalkinnon ja vuonna 2013 Pro Finlandia -mitalin.
Kanervon teokset ovat useimmiten tiettyyn tilaan rakennettuja, eivätkä ne aina ole liikuteltavissa ja siirrettävissä näyttelystä toiseen. Useimmiten juuri tilan purkamiseen ja uudelleenmuokkaamiseen liittyvät tilateokset on toteutettu paikanpäällä, ja ne on uusia näyttelyitä varten aina työstettävä uudelleen. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että teokset olisivat ainutkertaisia, vaan saman taiteilija saattaa toteuttaa saman teoksen uudelleen uuteen tilaan sovitettuna.
Kanervo ei ole sitoutunut töissään tiettyihin materiaaleihin. Hän hyödyntää ihmisen tuottamia materiaaleja, kuten pahvilaatikoita, muovipusseja ja lasia, mutta myös eloperäisiä materiaaleja. Erityisesti 1990-luvun loppupuolelta lähtien Kanervon töiden keskeinen piirre on ollut materiaalien poistaminen, esimerkiksi seinäpintoja paljastaen. Maalin raaputtaminen pinnoista tai jopa seinien ja lattioiden suoranaiset purkutyöt ovat tyypillisiä Kanervon teoksille. Usein myös purkamisesta syntyvä aines, purkujäte, asetetaan näytteille. Tällaisella tilojen purkamisella taiteilija pyrkii vaikuttamaan näyttelytilan koskemattomaan luonteeseen - installaatio luodaan tyhjää näyttelytilaa purkamalla ja paljastamalla.
Kanervo on tehnyt myös Suomenlinnan vankileirin muistopaikan (2004), joka valittiin paljastamisvuotenaan Vuoden ympäristötaideteokseksi. Teos rakentuu kahdesta kivestä; muokkaamattomasta luonnonkalliosta ja louhitusta kivestä. Elementtinä on lisäksi jatkuvasti virtaava, kalliota vähitellen kuluttava vesi. Kallioon on kaiverrettu vankileirien vuosiluvut 1918 ja 1919.
Poplatš meni, ritško...

Aiheesta muualta

Albumi Poplatš meni, ritško... Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
José Luis Mendilibar

Ura

Mendilibar oli amatööritason jalkapalloilija pelaajaurallaan. Hän ei koskaan pelannut Espanjan pääsarjassa. Vuonna 1994 hän lopetti pelaajauransa ja siirtyi valmennustehtäviin. Valmennusuransa alussa hän toimi muun muassa Athletic Bilbaon juniorijoukkueiden valmentajana. Edustusjoukkueen päävalmentajaksi Mendilibar pääsi ensi kertaa Lanzarotessa ja sen jälkeen Eibarissa. 
Kaudella 2004–2005 hän onnistui melkein nostamaan pienellä budjetilla pelanneen Eibarin maan pääsarjaan, joukkueen jäätyä vain muutaman pisteen päähän suorasta nousupaikasta. Seuraavaksi hän siirtyi Athletic Bilbaon edustusjoukkueen päävalmentajaksi, mutta pesti jäi kuitenkin vain muutaman kuukauden mittaiseksi. Athleticin alkukausi oli siihen mennessä huonoin koskaan sen pääsarjahistoriassaan. Vuonna 2006 hän siirtyi Valladolidin päävalmentajaksi.
Mendilibar luotsasi debyyttikautensa päätteeksi Valladolidin Segunda Divisiónin mestariksi ja takaisin pääsarjaan. Vauhti Primerassa on ollut kuitenkin seuralle kovaa, mutta sarjapaikka säilyi kahden perättäisen 15. sijan turvin. Kaudella 2009–2010 seura vajosi jälleen putoamistaisteluun ja Mendilibar sai lopulta potkut helmikuun alussa 2010 seuran majaillessa sijalla 17.
14. helmikuuta 2011 Mendilibar palasi valmennustehtäviin siirtyen putoamista vastaan taistelevan Osasunan peräsimeen. Hän korvasi tehtävässä potkut saanneen José Antonio Camachon. Hän sai potkut päävalmentajan tehtävästä 3. syyskuuta 2013.
Toukokuun lopussa 2014 kerrottiin, että Mendilibar siirtyy kesällä Levanten päävalmentajaksi.  Pesti jäi lyhyeksi, sillä kehno kauden aloitus johti potkuihin jo lokakuussa 2014. 
Kesä-heinäkuun vaihteessa 2015 Mendilibar palasi pääsarjassa pelaavan SD Eibarin päävalmentajaksi.
Hanna Saarikoski

Taiteilijakuva

Saarikoski tutkii ja käyttää töissään usein hyväksi muotokuvamaalauksen traditioita ja konventioita, jättäen maalausjäljen tarkoituksellisen näkyväksi ja henkilöhahmot tunnistamattomiksi. Saarikoskea kiinnostaa maalausprosessin ennalta-arvaamattomuus ja hän käyttääkin taitavasti hyväkseen akvarellimaalauksen ominaisuuksia tutkiessaan tuttuutta ja vierautta. Saarikoski puhuu myös romanttisen ajattelun merkityksestä työskentelyssään: Hänen mukaansa taiteilijan vapaus työskennellä on tärkeämpää kuin asettuminen jonkun ideologian taakse.
Keuhkopussitulehdus

Keuhkopussitulehdus eli pleuriitti on keuhkoja ympäröivän keuhkopussin tulehdustila.
Keuhkopussitulehduksen oireita ovat kuume, yskä, painon putoaminen, ruokahaluttomuus, kipu ja hengitykseen liittyvät ongelmat.
Keuhkopussitulehdus voi johtua erinäisistä syistä, kuten akuutista virusinfektiosta, keuhkokuumeesta, tuberkuloosista tai haimatulehduksesta. Joskus aiheuttaja jää tuntemattomaksi.
Diagnoosi tehdään yleensä potilaan oireiden perusteella, mutta myös verikoe saattaa osoittaa tulehtuneisuuden.
Hoito riippuu paljolti keuhkopussitulehduksen aiheuttajasta. Jos taustalla on bakteerin aiheuttama keuhkokuume, voidaan määrätä antibiootteja. Useimmiten tuntemattoman aiheuttajan laukaisemat keuhkopussitulehdukset paranevat itsestään ajan kanssa.
Arto Tolsa

Pelaajana

Tolsa pelasi KTP:ssä kaikkiaan 201 pääsarjaottelua, joissa teki 126 maalia. Hän voitti joukkueessa Suomen Cupin vuosina 1967 ja 1980. Vuosina 1969–1979 Tolsa pelasi ammattilaisena Belgiassa Beerschotin joukkueessa, voittaen siellä Belgian cupin kahdesti vuosina 1971 ja 1979.
Suomen A-maajoukkuetta hän edusti 77 ottelussa, joissa Tolsa teki 9 maalia. Suomen Vuoden jalkapalloilijaksi Tolsa valittiin kolmesti; 1971, 1974 ja 1977. Tolsan urassa on poikkeuksellista se, että Belgiassa pelatessaan hänen pelipaikkansa muuttui hyökkääjästä puolustajaksi.

Peliuran jälkeen

Urheilu-uransa jälkeen Tolsalla oli vaikeuksia alkoholin käytön kanssa, ja hän kuoli sairauskohtaukseen ainoastaan 43-vuotiaana vuonna 1989.
Kotkassa sijaitseva vuoden 1952 kesäolympialaisia varten valmistunut Kotkan urheilukeskus on nimetty Arto Tolsa -areenaksi. Kenttä toimii KTP:n kotikenttänä. Hänet valittiin Suomalaisen jalkapalloilun Hall of Fameen vuonna 1993.
Carlos Huertas

Carlos Huertas (s. 22. kesäkuuta 1991 Bogotá) on kolumbialainen moottoriurheilija. Hän on aiemmin kilpaillut Formula BMW-sarjassa vuonna 2008 sijoittuen sarjan yhdeksänneksi. Vuonna 2009 Huertas kilpaili Britannian F3-sarjassa sijoittuen sarjan kahdeksanneksi. Hän jatkoi sarjassa vuonna 2010 jääden sarjan kymmenneksi. Vuonna 2011 hän jatkoi jo kolmannen kerran samassa sarjassa ottaen yhden voiton ja sijoittuen sarjan kolmanneksi. Huertas kilpaili World Series by Renault-sarjassa vuonna 2012. Hän saavutti 35 pistettä sijoittuen sarjan 16:sta. Huertas jatkoi samassa sarjassa vuonna 2013. Hän ajoi voittoon sateisessa Espanjan Aragonin toisessa kilpailussa. Hän jäi lopulta sarjan 14:ksi. Vuonna 2014 Huertas kilpailee IndyCar -sarjassa.
Pyhän Marian kirkko (Pietari)

Pyhän Marian kirkko on vuonna 1805 valmistunut luterilainen Inkerin kirkon piispankirkko Pietarissa lähellä Nevski prospektia ja Palatsiaukiota. Kirkko vihittiin uudelleen käyttöön helluntaina 19. toukokuuta 2002. Se peruskorjattiin Kirkon Ulkomaanavun rahoittamana vuosina 1999–2002.

Historia

Nykyseurakunnan edeltäjä perustettiin 1640 Nevanlinnassa, ja se kuului ruotsalaisen seurakunnan yhteyteen. Pohjan sodan jälkeen Inkerin alue siirtyi Venäjän alaisuuteen, ja osa seurakuntalaisista muutti asumaan Pietariin. Seurakunta alkoi kokoontua 1703 pastori Jaakko Meidelinin kodissa.
1734 keisarinna Anna lahjoitti seurakunnalle nykyisen Nevski Prospektin läheisyydestä tontin, jolle rakennettiin puinen Pyhän Annan kirkko. 1745 suomalainen seurakunta erotettiin ruotsalaisesta omaksi yhteisökseen. 1767 suomalaiset saivat ensimmäisen oman kirkkonsa. Puukirkko vaihtui sittemmin kiviseksi. Kirkon yhteydessä oli kaksi orpokotia, vaivaistalo, köyhien avustusrahasto ja koulu. Seurakunnan omistuksiin kuului myös kappeli Mitrofanin hautausmaalla ja rukoushuone Lahden kylässä.
1938 kirkko suljettiin ja muutettiin yhteisasuntolaksi. 1970–1990 tiloissa toimi Dom Prirody -niminen (ven. Дом Природы) pysyvä botaninen näyttely. 1990 rakennus luovutettiin Inkerin kirkolle ja vihittiin toukokuussa 2002. Vihkimystilaisuuden vieraina olivat  tasavallan presidentti Tarja Halonen, Pietarin silloinen kuvernööri, äidin puolelta inkerinsuomalainen Vladimir Jakovlev ja arkkipiispa Jukka Paarma.
Nykyinen kivirakennus on vuodelta 1803, ja se vihittiin käyttöön 12. joulukuuta 1805. Alkuperäistä Paulsenin suunnittelemaa rakennusta muutettiin 1871 (arkkitehti Anderson) ja vielä 1890-luvulla (Benois).
Oskar Hainari

Elämäkerta

Oskar Hainarin vanhemmat olivat postimestari Gustaf Adolf Forsström ja Lovisa Augusta Polviander. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1876 ja suoritti voimistelunopettajan tutkinnon 1880 ja filosofian kandidaatin tutkinnon 1886. Hainari valmistui filosofian lisensiaatiksi 1890 ja väitteli tohtoriksi samana vuonna. Opiskeluaikanaan hän sai vahvoja vaikutteita Yrjö Koskiselta ja J. R. Aspelinilta.
Hainari oli voimistelun lehtorina Jyväskylän seminaarissa 1878–1879 ja 1880–1881 sekä Sortavalan seminaarissa 1881–1893. Hän toimi myös Sortavalan seminaarin kreikkalaiskatolisten kiertokoulunopettajien valmistuslaitoksen johtajana vuosina 1887–1893. Jyväskylän lyseossa Hainari oli historian lehtorina 1893–1900 ja rehtorina 1896–1900. 1900-luvun puolella Hainari oli Sortavalan reaalilyseon historian, suomen kielen ja maantiedon lehtorina ja rehtorina 1900–1904, Helsingin ruotsalaisen reaalilyseon historian lehtorina 1905–1908 sekä viimeksi Helsingin suomalaisen normaalilyseon historian lehtorina 1908–1910. Hänen kirjoittamansa historian ja maantiedon oppikirjat olivat yleisesti käytössä suomalaisissa kansa- ja oppikouluissa 1900-luvun ensimmäisillä vuosikymmenillä. 
Hainari valittiin yksikamariseen eduskuntaan Viipurin läänin itäisen vaalipiirin edustajaksi vuosina 1908 ja 1909. Hän oli eduskunnan talousvaliokunnan puheenjohtajana vuoden 1908 II valtiopäivillä. Vuonna 1907 hänet oli kutsuttu jäseneksi hallituksen asettamaan komiteaan, joka tutki Viipurin läänin oloja ja ajoi paikallisten talonpoikien etuja. Aikaisemmin Hainari oli mukana viimeisillä säätyvaltiopäivillä pappissäädyn jäsenenä, koulunopettajien edustajana vuosina 1899 ja 1900, sekä 1904–1905. Hän oli myös jäsenenä Jyväskylän ja Sortavalan kaupunginvaltuustoissa.
Hainari julkaisi muun muassa teokset Raja-Karjalasta vuonna 1894 ja Suomen keskiajan historia vuonna 1898. Hänen väitöskirjansa nimi vuodelta 1890 oli Inkerinmaan oloista Ruotsin vallan aikana. Hainari laati myös useita oppikirjoja historiasta, maantiedosta, yhteiskuntaopista ja terveysopista. Hänen postuumisti vuonna 1922 julkaistua teostaan Ruotsin vallan aikaisen Suomen historiasta täydensi Kustavi Grotenfelt. 
Oskar Hainarin puoliso vuodesta 1883 oli Tilma Hainari (o.s. Hagan).
Osk. Huttusen säätiö

Osk. Huttusen säätiö on suomalainen yksityinen säätiö, joka tukee suomalaista kulttuuria jakamalla apurahoja tohtorin tutkintoon johtavia, ulkomaisessa yliopistossa suoritettavia tieteellisiä jatko-opintoja varten sekä ulkomailla tapahtuvaa väitöskirjan jälkeistä tutkimustyötä varten. Sen perusti kauppaneuvos Oskar Huttunen (1865–1955) testamentillaan. Säätiön toiminta käynnistyi vuonna 1957 ja sen varat on sijoitettu metsäomaisuuteen ja arvopapereihin.
Vuonna 1965, kun oli kulunut 100 vuotta Osk. Huttusen syntymästä, säätiön hallitus alkoi myöntää apurahoja enintään 25-vuotiaille suomalaisille tieteellisiin jatko-opintoihin Englannin vanhimmissa yliopistoissa (Cambridge ja Oxford; nykyään myös muut ulkomaiset yliopistot ja tutkimusinstituutit tulevat kyseeseen). Nämä Osk. Huttusen säätiön apurahat myönnetään kahdeksi vuodeksi ja lisähakemuksesta apurahakautta voidaan jatkaa yhdellä vuodella. Vuodesta 2004 alkaen säätiö on jakanut myös post-doc -apurahoja.
Ennen vuotta 2007 Osk. Huttusen säätiön apuraha oli myönnetty 114 suomalaiselle (näistä neljä oli post-doc -apurahoja).

Osk. Huttusen säätiön apurahan saaneita

Osk. Huttusen säätiön apurahan ovat saaneet muiden muassa Alec Aalto (1966), Mauri Valtonen (1970), Risto Jääskeläinen (metropoliitta Ambrosius; 1970), Kirsti Simonsuuri (1970), Martti Häikiö (1972), Risto M. Nieminen (1972), Erkki Kourula (1973), Pekka Sauri (1978), Osmo Pekonen (1983), Ismo Dunderberg (1988), Heidi Liehu (1989), Markku Ruotsila (1994) ja Johanna Rusanen (1998).
Mecha

Mecha on kuvitteellinen ihmismäistä robottia muistuttava ulkoinen tukiranka, jota ihmiskuljettaja ohjaa. Se on suosittu aihe science fictionissa ja tietokonepeleissä, mutta toisinaan mechoja esiintyy myös fantasiakirjoissa, joissa ne yleensä esitetään kadonneena teknologiana.
Mechoja käytetään yleensä sotakoneina tai rakennustehtävissä, mutta myös pelastustehtävissä, raskaassa tehdas- tai kaivostyössä, gladiaattorityylisissä taisteluissa tai urheilussa. Ensimmäiset scifikirjallisuuden mechat olivat vuonna 1898 ilmestyneessä H. G. Wellsin Maailmojen sota -kirjassa esiintyviä tripodeja. Mechat ovat olleet vuosikymmeniä erityisen suosittuja Japanissa, jossa ne esiintyvät lastenohjelmissa sekä scifimangassa ja -animessa.

Koko

Mechojen koot voivat vaihdella niiden käyttötarkoituksen ja tarinankerronnan mukaan. Jotkut mechoista eivät ole juuri tankkia suurempia, kuten sarjoissa Armored Trooper Votoms ja Megazone 23, toiset taas ovat suurempia kuin kerrostalot, kuten Gundamissa, Escaflownessa ja Saber Riderissa. pilvenpiirtäjän kokoluokkaa olevia mechoja on esimerkiksi sarjoissa Space Runaway Ideon, Genesis of Aquarion ja Neon Genesis Evangelion. On olemassa myös mechoja, jotka ovat tarpeeksi suuria sisältääkseen koko kaupungin väestön (Macrossissa); planeetan väestön (Transformersissa ja Diebusterissa); tai galaksin väestön (Getter Robossa ja Tengen Toppa Gurren Lagannissa). Demonbanessa vihjataan mechaan, joka sisältää koko maailmankaikkeuden.

Rakenne

Mechat voivat erota toisistaan paljonkin, mutta niillä on muutamia yhtäläisyyksiä. Nimitys 'jättirobotti' on harhaanjohtava, sillä robotti on itsenäisesti tekoälyllä toimiva laite, kun taas mecha on jonkun ohjaama laite. Toisin kuin robotti, mecha ei välttämättä ole täysin mekaaninen, vaan se voi sisältää eloperäisiä osia, tai olla kokonaan eloperäistä ainesta. Eloperäinen osa voi olla esimerkiksi "hermokäyttöliittymä", jolla mecha liitetään muihin laitteisiin. Rakenteeltaan osittain eloperäisiä mechoja esiintyy esimerkiksi animesarjoissa Neon Genesis Evangelion, Eureka Seven ja Zoids.
Haamut eivät kykene

Haamut eivät kykene (Ghosts Can't Do It) on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut komediaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Bo Derek, Anthony Quinn, Leo Damian, Julie Newmar, Don Murray ja Donald Trump (cameo-rooli). Elokuvan on ohjannut John Derek. Elokuva voitti neljä Razzie-palkintoa huonoimmasta elokuvasta, huonoimmasta miessivuosasta, huonoimmasta naispääosasta ja huonoimmasta ohjauksesta.
Bello Romano kiteytti elokuvan Video-oppaassa vuonna 1994 näin: ”Itsensä ampuneen miljonäärin leski etsii hyvää miesbodia miehensä haamuhengelle. Totaalista kökköä kalkkunaelokuvien ystäville.” Hän antoi elokuvalle pommin, joka on asteikon 1–5 tähteä alapuolelle sijoittuva arvosana ja tarkoittaa teoksen mukaan sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
Mykkiin kivet

Mykkiin kivet on Parikkalassa Kesusmaan kylässä sijaitseva pohjoismaiden suurin siirtolohkareryhmä. Limittäin kasautuneitten lohkareitten väliin on jäänyt luolamaisia käytäviä, joita paikalliset asukkaat käyttivät kansanperinteen mukaan piilopaikkana isonvihan vuosina.
Lohkareet ovat pegmatiittigraniittia tai graniittia, ja ne ovat todennäköisesti irronneet mannerjäätikön sulamisvaiheessa vajaan kilomerin päässä sijaitsevasta Mykkinmäen kalliorinteestä.
Mykkii on murteellinen muoto pyöreää kalliota tai mäkeä tarkoittavasta sanasta mykkiö tai mykkiä.
Diogenes Babylonialainen

Diogenes Babylonialainen (myös Diogenes Seleukeialainen, Diogenes Stoalainen; muinaiskreikaksi Διογένης; n. 240-152 eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi.

Elämä

Diogenes syntyi Seleukeiassa, Babyloniassa. Hän opiskeli filosofiaa Ateenassa Khrysippoksen oppilaana, ja seurasi Zenon Tarsoslaista stoalaisen koulukunnan johdossa. Hänen oppilaisiinsa kuului Panaitios. Filosofiassa hän vaikuttaa seuranneen läheisesti Khrysippoksen opetuksia, erityisesti dialektiikassa, jossa hänen kerrotaan opettaneen akatemialaista Karneadesta.
Diogenes lähetettiin yhdessä Karneadeen ja peripateetikko Kritolaoksen kanssa Roomaan esittämään vetoomus Ateenalle Oropoksen tuhoamisesta määrättyä 500 talentin sakkoa koskien. Lähettiläät pitivät aluksi epideiktisiä eli esittäviä puheita yksityisissä kokoontumisissa ja myöhemmin Rooman senaatissa. Diogenes miellytti yleisöä selvällä ja hillityllä puhetyylillään.
Lukianoksen mukaan Diogenes kuoli 88-vuotiaana. Koska Ciceron teoksessa Vanhuudesta hänestä puhutaan edesmenneenä, hänen on täytynyt kuolla ennen vuotta 151 eaa.
Jakkupuku

Jakkupuku on naisen puku, jossa on irtotakki eli jakku. Jakkupuvun osat ovat hame ja jakku, joita täydennetään erilaisilla puseroilla tai paidoilla, mikäli jakkua halutaan pitää auki. Kun jakkupuvun hame korvataan jakun kankaasta valmistetuilla housuilla, puhutaan housupuvusta.
Jakkupukua on aikaisemmin nimitetty kävelypuvuksi, ja sitä on suositeltukin ulkosalla reippailuun. Kävelypuku valmistettiin tuolloin tukevasta ja lämpimästä kankaasta. Sellaisena sitä suositeltiin ulkoilun lisäksi aamupäivätilaisuuksien asuksi. Toisaalta 1950-luvulla jakkupukuja myös teetettiin nuorelle puvuksi hänen ensimmäisiin suuriin juhliinsa, ja sitä käytettiin esimerkiksi rippijuhlassa, ylioppilaaksi tulon kunniaksi tai vihkiasuna.
Työelämää koskevissa pukeutumisohjeissa jakkupuku rinnastetaan nykyisin miehen arkipukuun. Laadukkaista materiaaleista valmistettuna jakkupukua pidetään sopivana myös johdon tehtävissä tai päivän aikana eteen tulevissa edustus- tai esiintymistilaisuuksissa.
Juhlapukeutumisessa jakkupukua vastaa usein merkintä tumma puku tai vierailupuku. Kello 18 jälkeen alkavissa juhlavissa ja virallisissa tilaisuuksissa ilta- tai juhlapuku on kuitenkin jakkupukua turvallisempi valinta.
Juhani Karila

Juhani Karila (s. 1985 Kemijärvi) on kirjailija. Hän on syntynyt Kemijärvellä ja on kotoisin Pelkosenniemeltä. Karila opiskeli tiedotusopin maisteriksi Tampereen yliopistossa. Hän on työskennellyt toimittajana, muun muassa Helsingin Sanomien kulttuuritoimituksessa. Vuonna 2010 hän voitti J. H. Erkon kirjoituskilpailun. Karilan esikoisteos, novellikokoelma Gorilla (Otava 2013), oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Ja/tai

Alkuperä

Ilmaus on levinnyt englannin kielestä suomenkielisiin teksteihin. Ilmausta voidaan arvostella epäselvyydestä, ja kielenhuollon suositusten mukaan sitä ei pitäisi käyttää ”tavallisessa juoksevassa tekstissä” (Kielikello 3/1993), se ”sopii erikoisalan teks­tei­hin” (Kielikello 3/1998) ja se on levinnyt ”erityiseen tarkkuuteen pyrkivistä teks­teis­tä” (Kielikello 2/2006).
Bear Stearns

Subprime-kriisi

Bear Stearns ajautui vakaviin vaikeuksiin vuonna 2007 alkaneen subprime-kriisin aiheuttamien likviditeettiongelmien vuoksi. Maaliskuussa 2008 Yhdysvaltain keskuspankki (FED) järjesti yritykselle hätälainoitusta, mutta se ei riittänyt. Kriisi laukesi, kun 16. maaliskuuta 2008 JPMorgan Chase tarjoutui ostamaan yhtiön. Bear Stearnsin osakekurssi oli ollut vielä tammikuussa 2007 huimat 172 dollaria – nyt sen osakkeet myytiin 10 dollarin kappalehintaan JPMorgan Chaselle (alkuperäinen hyväksytty tarjous vain 2 dollaria per osake, jota nostettiin osakkeenomistajien nostaman ryhmäkanteen sovitteluna). FED solmi lisäksi JPMorgan Chasen kanssa 29 miljardin dollarin lainasopimuksen Bear Stearnsin epälikvidin omaisuuden haltuunottoon liittyvän riskin kattamiseksi.
Bear Stearnsin toiminta päättyi 30. toukokuuta 2008.
Final Fantasy: The Spirits Within

Tarina

Juoni sijoittuu tulevaisuuteen jolloin "aaveiksi" kutsuttu avaruusolentorotu on vallannut suurimman osan maasta ja ihmiset on pakotettu suojaamaan kaupungit jättiläismäisien suojakilpien alle. Elokuvan keskushenkilö on tutkija Aki Ross joka yrittää löytää keinoa aaveiden päihittämiseksi samalla kun hän itse tekee kuolemaa aaveiden aiheuttaman tartunnan seurauksena.

Tuotanto

Elokuvan renderoimiseen käytetiin 960:n Pentium III-työaseman farmia. Elokuva sisältää 141 964 kuvaa, joista yhden kuvan renderointiin meni noin 90 minuuttia.
200 henkilön työryhmältä meni noin neljä vuotta elokuvan valmiiksi saamisessa. Lopputulos edustaa viimeisintä realistisen 3D-animaation kärkeä graafisen ilmeen osalta.
Tuotannon loppussa tuotantokustannukset nousivat yli 137 miljoonaan dollariin.

Vastaanotto

Elokuva sai pääosin heikkoja arvosteluja, vaikka tietokoneella luodut hahmot saivat ylistystä.

Tuotto

The Spirits Within floppasi pahasti tuottamalla vain 85 miljoonaa. Elokuvan heikko menestyminen johti Square Picturesin vetäytymiseen pois markkinoilta, mutta ennen sulkeutumistaan yhtiö tuotti vielä Matrix-elokuvasarjaan pohjautuvan lyhytelokuvan Final Flight of the Osiris, joka julkaistiin Animatrix-kokoelmassa.
Egeria

Egeria oli roomalaisessa mytologiassa vesinymfi. Hänet tunnettiin parhaiten Rooman tarunomaisen toisen kuninkaan, Numa Pompiliuksen, puolisona ja neuvonantajana. Kuninkaan kerrottiin kuitenkin keksineen koko suhteen sen jälkeen, kun valtakuntaan oli palannut rauha hänen tehtyään sopimukset naapurivaltioiden kanssa. Koska kansalla ei enää ollut pelkoa vihollisista, kuningas halusi istuttaa heihin jumalanpelon, ja uskottavuutensa lisäämiseksi hän kertoi saavansa neuvoja Egerialta yöllisissä neuvonpidoissa.
Ovidius kertoo, että Numan kuoleman jälkeen Egeria laskeutui vuoren juurelle ja puhkesi kyyneliin. Liikuttuneena tämän surusta Diana muutti säälistä Egerian lähteeksi.
Egeriasta muodostui eponyymi tarkoittamaan naispuolista neuvonantajaa.
Allan Arbus

Allan Franklin Arbus (15. helmikuuta 1918 – 19. huhtikuuta 2013) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esitti psykiatri Tri. Sidney Freedmania televisiosarjassa M*A*S*H. 
Arbus, jolla oli juutalaista sukutaustaa, syntyi New Yorkissa. Paitsi televisiossa, hän teki työtä myös useissa elokuvissa. Hän oli vuodesta 1941 naimisissa maailmankuulun valokuvaaja Diane Arbusin kanssa. Pari sai ennen eroamistaan 1959 kaksi lasta. 
Arbus eli vuodesta 1977 uusissa naimisissa Mariclare Costellon kanssa, ja parilla oli yksi lapsi. Vuoden 2006 Diane Arbusia käsittelevässä Steven Shainbergin elokuvassa Fur Allan Arbusin osan esittää Ty Burrell.
PGM-19 Jupiter

Jupiter (ohjus) (PGM-19 Jupiter) on keskimatkan ohjus, jonka kehitti Yhdysvallat Redstone-raketista lisäämällä siihen jatkorakettivaiheita. Se oli toinen Yhdysvaltojen keskimatkan ohjuksista, ensimmäinen oli Thor. Jupiterin kantomatka oli 2 400 km, siinä oli usean megatonnin taistelukärki ja sen CEP-osumatarkkuus oli 1 800 metriä.

Jupiterin käyttö

Jupiter-raketin polttoaineena käytettiin happea ja RP-1:tä (eräs kerosiinijaloste). Yhdysvalloilla oli Jupiter-ohjuksia 30 Italiassa ja 15 Turkissa. Vuosina 1961 ja 1962 sattui kaksi onnettomuutta, joissa salama iski italialaiseen tukikohtaan sijoitettuun Jupiter-ohjukseen. Molemmissa tapauksissa ydinkärjet aktivoituivat osittain. Muutaman salamaniskun jälkeen amerikkalaiset rakensivat Jupiter-laukaisualustojen ympärille ukkosenjohdattimia.
Jupiter-rakettia käytettiin laukaisemaan monia Yhdysvaltojen ensimmäisiä Explorer-sarjan satelliitteja ja epäonnistuneita kuuluotaimia. Sillä laukaistiin myös apinoita koelennoille. Tunnetuimmat Jupiterit lienivät Jupiter A ja C. Satelliitin laukaisuun käytetty Juno/Juno I oli Jupiter C, jossa oli yksi lisävaihe. Juno II oli Jupiter-ohjuksesta kehitety kantoraketti.
Jupiterin polttoainetankkia ja moottoreita käytettiin Saturnus 1 -rakettien osina.
Hatch Entertainment

Julkaisu

Palvelun mainosrahoitteinen versio on julkaistu Google Playssä. Se on saatavilla Suomen lisäksi noin kahdessakymmenessä Euroopan maassa. Palvelun kuukausimaksullinen versio julkaistaan vuoden 2019 aikana.