google/wiki40b huggingface dataset:
Friedenau

Friedenau on kaupunginosa (saks. Ortsteil) Saksan pääkaupungissa Berliinissä. Se kuuluu Tempelhof-Schönebergin hallintoalueeseen (Bezirk) ja on pinta-alaltaan 1,65 neliökilometrin suuruinen. Kaupunginosassa asui vuoden 2011 lopussa 26 972 ihmistä. Sen asukastiheys on siten 16 347 as./km².

Historia

Poiketen lukuisista muista Berliinin kaupunginosista, Friedenaulla ei ole varsinaista kylähistoriaa. Se perustettiin tyhjästä niin kutsutulla vilhelmiinisellä ajalla, eli kuningas Vilhelm II:n hallintokaudella 1800-luvun toisella puoliskolla. Nimen alueelle antoi Hedwig Hähnel, rakennusmestari Hermann Hähnelin puoliso. Vuonna 1874 Friedenausta muodostui oma maalaiskuntansa Teltowin piirikunnassa. Vuotta myöhemmin Friedenaulla oli 1 104 asukasta. Vuonna 1912 asukasluku oli jo 43 000.
Raatihuone Friedenauhun rakennettiin vuosien 1913 ja 1916 välillä jugend-tyyliin arkkitehti Hans Altmannin suunnitelmien pohjalta. Altmann suunnitteli silloiseen maalaiskuntaan useita muitakin julkisia rakennuksia. Vuonna 1920 Friedenaun maalaiskunnasta tehtiin Berliinin kaupunginosa. Yhdessä Schönebergin kaupunginosan kanssa se muodosti Berliinin 11. hallintoalueen, jonka nimi oli myös Schöneberg.
Toisen maailmansodan loputtua Friedenau oli Neuvostoliiton valvonnassa toukokuun 29. päivästä kesäkuun 30. päivään vuonna 1945. Se myös toimi lyhyen aikaa omana hallintoalueenaan. Berliinin jaossa Friedenausta tuli osa yhdysvaltalaista sektoria. Vuodesta 2001 lähtien Friedenau on ollut osa tuolloin perustettua Tempelhof-Schönebergin hallintoaluetta.
Alphonse Milne-Edwards

Alphonse Milne-Edwards (13. lokakuuta 1835 Pariisi – 21. huhtikuuta 1900 Pariisi) oli ranskalainen ornitologi ja äyriäistutkija ja Pariisin luonnontieteellisen museon Muséum National d'Histoire Naturellen johtaja. Hän oli englantilaista sukujuurta ja samassa museossa vaikuttaneen kuulun eläintieteilijän Henri Milne-Edwardsin poika.
Milne-Edwards suoritti lääketieteellisen tutkinnon 1859. Vuonna 1876 hän sai lintu- ja nisäkästieteen professuurin Muséum National d'Histoire Naturellessa ja omistautui erityisesti fossiilisten lintujen ja syvänmeren eliöiden tutkimukseen. Milne-Edwards tutki myös Madagaskarin ja Keski-Aasian nisäkkäitä. Hän johti Biskajanlahden luontoa kartoittanutta retkikuntaa 1881 ja osallistui myöhemmn Kanariansaarten, Kap Verden ja Azorien vesille suuntautuneisiin tutkimuspurjehduksiin. Hänestä tuli museonsa johtaja 1891. Ranskan tiedeakatemian jäseneksi hänet valittiin 1879.
Helmiahvenet

Lajit ja anatomia

Helmiahventen heimoon kuuluu yksi suku ja siihen neljä lajia. Lajit ovat helmiahven (Glaucosoma scapulare), Glaucosoma buergeri, Glaucosoma hebraicum ja Glaucosoma magnificum joskin G. hebraicumin status on osittain epävarma. Kooltaan helmiahvenet ovat suurimmillaan noin 70–90 cm. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat tukevahkoja, ovaalinmuotoisia ja litteähköjä kaloja. Pää ja suu ovat lajeilla kookkaat. Helmiahvenilla on yksi selkäevä ja pyrstöevä on suora tai kuunsirpinmuotoinen. Kalojen suomut ovat väritykseltään tyypillisesti hopeanharmaita tai ruskehtavia. Päässä on usein pystyraitoja ja selässä selkäevän takaosan kohdalla on tumma tai hopeanvärinen laikku.

Levinneisyys ja elintavat

Kolme helmiahvenlajia ovat endeemisiä merikaloja Australian läheisyydessä, mutta yhtä lajia Glaucosoma buergeri tavataan Australiasta Japaniin ulottuvalta vyöhykkeeltä. Niitä tavataan riutoilta ja kivikkopohjilta usein melko syvissä vesissä, mutta toisinaan myös matalammissa vesissäkin. Kalat syövät pieniä selkärangattomia eläimiä, joita ne etsivät merenpohjasta. Helmiahvenlajit ruokailevat erityisesti iltaisin ja aamuisin hämärän aikaan. Helmiahvenlajien liha on vaaleaa ja ne ovat hyviä ruokakaloja. Australiassa niitä pidetään yksinä arvokkaimmista ruokakaloista.
Kauluriluri

Koko ja ulkonäkö

Kaulurilurin pituus on noin 28 cm ja paino noin 200 g. Se muistuttaa aitoluria. Sen höyhenpuvun yleisväri on punainen. Päälaki ja otsa ovat mustat, kaulan sivuilla on musta vaakaraita ja kurkun ja rinnan välissä kulkee kapea keltainen raita. Siivet ovat päältä vihreät, alapuolelta siniset ja punaiset. Pyrstö on punainen ja sen kärki on leveälti ruskea. Nokka on punaoranssi, iiris oranssi ja koivet tummanharmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuoren linnun nokka on ruskehtava ja iiris ruskea ja musta väri puuttuu kaulan sivuilta.

Esiintyminen

Kauluriluri elää Salomonsaarilla ja Papua-Uuden-Guinean itäosissa. Lajin elinympäristön laajuus on 20 000–50 000 neliökilometriä. Lajin populaation koko on 10 000–50 000 yksilöä. Kauluriluria pidetään myös vankeudessa häkkilintuna.

Elinympäristö

Kaulurilurit asuvat alavien maiden metsissä ja vuorten alarinteillä kilometrin korkeudelle saakka, etenkin palmumetsiköissä. Laji liikkuu yleensä pienissä parvissa tai pareittain.

Lisääntyminen

Pesintä tunnetaan vain vankeudessa elävien lintujen osalta. Naaras munii kaksi munaa. Muna on kooltaan 30 × 24 mm.

Ravinto

Kaulurilurit syövät ainakin siitepölyä, mettä, kukkia ja siemeniä.
Zabaikalsk

Zabaikalsk (ven. Забайка́льск) on kaupunkimainen taajama Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kiinan vastaisella rajalla 459 kilometriä (rautateitse) Tšitasta kaakkoon. Taajama on Zabaikalskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Trans-Siperian rautatieltä Kiinan Manzhouliin haarautuva rata sekä Tšitasta Manzhouliin johtava maantie. Asukkaita on 10 900 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt rautatien rakentamisen yhteydessä vuonna 1900. Vuosina 1929–1960 sen nimenä oli Otpor. Vuonna 1954 se sai kaupunkimaisen taajaman aseman ja vuonna 1960 nykyisen nimensä.
Zabaikalsk on huomattava liikenteen ja ulkomaankaupan keskus. Siellä toimii raja-asema ja tulli, maatalousyritys, elintarviketeollisuutta ja matkailuyritys. Taajamassa on kaksi keskikoulua, lasten luomistyön keskus, kulttuuritalo, kirjasto ja poliklinikka. Paikallislehtenä ilmestyy Zabaikalets.
World Boxing Council

World Boxing Council (WBC) on ammattilaisnyrkkeilyjärjestö, joka järjestää nyrkkeilyn maailmanmestaruusotteluita. Liiton päätoimisto sijaitsee Meksikossa ja sen puheenjohtaja on Jose Sulaiman. WBC:een kuuluu 161 jäsenmaata. Se on yksi neljästä suuresta maailmanlaajuisesta ammattilaisnyrkkeilyjärjestöstä.

Historia

WBC:n perustivat 14. helmikuuta 1963 Méxicossa kaksitoista jäsenmaata: Yhdysvallat, Argentiina, Iso-Britannia, Ranska, Meksiko, Filippiinit, Panama, Chile, Peru, Venezuela, Puerto Rico ja Brasilia. Perustamistapaamisen koollekutsujana toimi Meksikon presidentti Adolfo López Mateos. Tarve kansainvälisen nyrkkeilyliiton perustamiselle oli 60-luvulle tultaessa kasvanut suureksi, sillä lajin suosio laajeni jatkuvasti, mutta eri maiden nyrkkeilyjärjestöt eivät pystyneet tekemään laajaa yhteistyötä.
Puolustusvoimain lippujuhlan päivä

Puolustusvoimain lippujuhlan päivä on Suomessa vuosittain 4. kesäkuuta vietettävä puolustusvoimien juhlapäivä ja virallinen liputuspäivä. Lippujuhlapäivänä jaetaan myönnetyt kunniamerkit ja ylennetään ansioituneita sotilaita ja reserviläisiä.

Sotaväen lippujuhla

Sotaväen lippujuhlaa alettiin viettämään 1919 vuotta aikaisemmin päättyneen sisällissodan voittaneiden valkoisten Helsingissä järjestämän voitonparaatin vuosipäivänä 16. toukokuuta. Presidentti K. J. Ståhlberg vahvisti sotaväen lippujuhlan viralliseksi juhlapäiväksi vonna 1921. Lippujuhla oli aluksi lähinnä porvariston juhla, mutta 1927 paraatin otti vastaan presidentti Lauri Kristian Relanderin sairausloman ajan tasavallan presidentin tehtäviä hoitanut sosialidemokraattinen pääministeri Väinö Tanner. Hän oli pysytellyt sisällissodan tapahtumien ulkopuolella, koska ei hyväksynyt aseellista kapinaa.
Lippujuhlapäivä määrättiin viralliseksi liputuspäiväksi asetuksella 1934. Viimeinen sotaväen lippujuhlan paraati järjestettiin kaksikymmentä vuotta valkoisten voitonparaatin jälkeen 1938. Talvisodan jälkeen keväällä 1940 puolustusvoimien ylipäällikkö, sotamarsalkka Gustaf Mannerheim antoi päiväkäskyn, jonka mukaan 16. toukokuuta ei järjestetä juhlallisuuksia. Tällä pyrittiin korostamaan kansallista yhtenäisyyttä. Päiväkäskyssä määrättiin ajallisesti lähellä ollutta toukokuun kolmatta sunnuntaita vietettävän yksimielisyyden ja sankarivainajien muistopäivänä, nykyisenä kaatuneiden muistopäivänä. Liputuspäivistä annettua asetusta ei vielä muutettu, joten toukokuun 16. pysyi muodollisesti liputuspäivänä vuoteen 1942.

Puolustusvoimain lippujuhla

Ylipäällikkö Mannerheimin täyttäessä jatkosodassa 75 vuotta 4. kesäkuuta 1942 Suomen valtioneuvosto antoi hänelle Suomen marsalkan arvon ja määräsi syntymäpäivän puolustusvoimain lippujuhlaksi. Päivä oli myös vahvistettu asetuksella viralliseksi liputuspäiväksi ja järjestettiin Ruokolahteen silloin kuuluneessa Immolassa, jossa oli myös asevoimien ohimarssi.
Valtioneuvoston määräyksestä huolimatta juhlapäivän yleisenä nimenä oli Suomen marsalkan syntymäpäivä, kunnes sen tilalle tuli nykyinen nimi 1950.
Kun Mannerheimin syntymästä tuli kuluneeksi 85 vuotta ja itsenäinen Suomi oli täyttämässä 35 vuotta 1952, juhlistettiin puolustusvoimain lippujuhlaa paraatilla Helsingin Senaatintorilla. Siihen osallistui puolustusvoimista ja rajavartiolaitoksesta neljäkymmentä osastoa ja runsaat kaksituhatta henkilöä. Paraatin vastaanotti tasavallan presidentti J. K. Paasikivi puolustusvoimain komentaja Aarne Sihvon kanssa. Paraatijoukkoja johti komentopäällikkö, kenraalimajuri Väinö Oinonen ja hartauden suoritti kenttäpiispa Johannes Björklund. Näin alettiin puolustusvoimain lippujuhlan päivää viettää paraatein, joita järjestetään eri paikkakunnilla. Kun Suomen itsenäistymisestä tulee kuluneeksi tasan viisiä tai kymmeniä vuosia puolisen vuotta myöhemmin vietettävänä itsenäisyyspäivänä, paraati järjestetään aina Helsingissä (vuodesta 2007 lähtien).
Ovanåkerin kunta

Kuntajaon kehitys

Ovanåkerin ja Voxnan maalaiskunnat yhdistettiin vuoden 1952 kuntauudistuksessa Ovanåkerin "suurkunnaksi". Vuonna 1977 Ovanåkeriin liitettiin vielä entinen Alftan kunta, joka oli vuosina 1974–1976 kuulunut Bollnäsin kuntaan.
Nykyinen kunta vastaa keskiaikaista Alftan pitäjää, josta Ovanåkerin pitäjä erotettiin vuonna 1639 ja Voxnan pitäjä vuonna 1759.

Vaakuna

Ovanåkerin ja Alftan maalaiskunnilla oli kummallakin oma vaakuna.
Linus Nyman

Seuraura

Nyman on Jokereiden kasvatti. Hän oli kaudella 2013–2014 seuran C-nuorten toiseksi paras pistemies runkosarjassa tehoilla 13+37=50 Sami Moilasen jälkeen ja pudotuspeleissä tehokkain pisteillä 5+9=14. Nyman valittiin kauden päätteeksi C-nuorten toiseen tähdistökentälliseen. Seuraavan kauden hän pelasi pääasiassa B-nuorissa. Kaudella 2015–2016 Nyman pelasi kokonaan A-nuorissa. Hänet valittiin lokakuussa 2015 kuukauden tulokkaaksi. Nyman oli runkosarjassa joukkueen viidenneksi tehokkain pelaaja pisteillä 13+23=36 ja pudotuspeleissä joukkueen paras pistemies Aleksi Ainalin ja Ville Leskinen ja maalintekijä kahdella maalillaan.
OHL-joukkue Kingston Frontenacs varasi Nymanin 53. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2016. Hän siirtyi samana vuonna samaan joukkueeseen toisen suomalaisen puolustaja Eemeli Räsäsen kanssa. Hän teki tulokaskaudellaan 68 ottelussa tehot 26+24=50, joilla hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies. Hän voitti OHL:n tulokkaiden maalipörssin ja valittiin OHL:n tulokkaiden ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Pudotuspeleissä Nyman teki 11 ottelussa tehot 7+4=11 ja oli joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi tehokkain pelaaja Jason Robertsonin jälkeen.
Nymanin odotetettiin varattavan NHL:n varaustilaisuudessa 2017 myöhemmillä kierroksilla, mutta hän jäi kuitenkin hieman yllättäen kokonaan ilman varausta. Kaudella 2017–2018 Nyman oli tehoilla 39+46=85 Frontenacsin toiseksi paras pistemies Jason Robertsonin jälkeen. Hän sijoittui OHL:n pistepörssissä kymmenenneksi Sault Ste. Marie Greyhoundsin Boris Katchoukin kanssa. Nymanilla oli myös joukkueen paras teholukema puolustaja Jakob Brahaneyn kanssa lukemalla +25.
Kaudeksi 2018–2019 Nyman palasi Suomeen ja siirtyi kaksivuotisella SM-liigasopimuksella Rauman Lukkoon. Hän teki liigadebyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 14. syyskuuta 2018 paikallisvastustaja Porin Ässiä vastaan. Nyman merkittiin Lukon kolmosketjun vasempaan laitaan Heikki Liedeksen ja Toni Koiviston viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 13 minuuttia. Liigauransa avausmaalin Nyman teki viidennessä ottelussaan 26. syyskuuta 2018 vieraissa Tapparaa vastaan. Kaikkiaan hänen tulokaskautensa toi 52 runkosarja- ja kuudessa playoff-ottelussa tehot 7+5=12.
Tython

Tython on fiktiivinen planeetta Tähtien sodan Expanded Universessä. Kerrotaan että voima havaittiin ensimmäisen kerran Tythonilla, jossa ensimmäiset jeditkin syntyivät.
Tämän maailman kirkkaimmat ja parhaat filosofit, papit, tutkijat ja soturit kokoontuivat 36453 BBY keskustelemaan löydöistään mukana arvoituksellinen, mystinen Ashla(voiman valoisa puoli). Toisinajattelijat, jotka käyttivät Bogania(voiman pimeä puoli) lopulta synnyttivät noin 25793 BBY, kipinät Voima sotiin Tythonilla. Tuhkasta näiden sotien nousi varhain Jedi.
Aluksi jedi uskoi että voimaa pystyisi käyttämään vain tythonilla , vaikka tämä myöhemmin toisin todistetaan Kun ennakoiva ryhmä lähti Tythonista muihin maailmoihin, tullakseen jediritareiksi. Jedi päätti perustaa tythoniin filosofia koulun ,jossa määritellään valoisa puoli ja pimeä puoli voimasta (vastaava,kun antiikin Ashla ja Bogan), elävä voima ja yhdentymisvoimana.
Tythonin sijainti oli kadotettu jossain vaiheessa, mutta myöhemmin se löydettiin uudelleen Suuren Galaksisen sodan alkupuolella Jedi Satele Shanin johdosta. Coruscanttin hyökkäyksen jälkeen vuonna 3653 BBY, jedien ensisijainen asuinpaikka oli Tythonin jeditemppeli. Siellä heidän tehtäväksi tuli uudelleenrakentaa Jedien-Sääty huolimatta kohtaamistaan ongelmista paikallisten twi'lek pyhiinvaeltaja siirtomaan kannsa ja salaperäisen vaikutuksen joka oli peräisin itse maailmasta. Ryhmä Marauders, tunnetaan tunnetaan myös FleshRaiders , alkoivat hyökätä tythonin asukkaiden kimppuun . Tythonin asukkaat pyysivät apua Jedeiltä voidakseen kostaa Raidersseille, mutta jedineuvosto kieltäytyi sekaantumasta paikallisten asioihin.
Dargaud

Les Éditions Dargaud on suuri ranskalainen, ranskankielistä sarjakuvaa julkaiseva kustantamo. Sen perusti vuonna 1943 Georges Dargaud. Kustantamo julkaisee suurta osaa kuuluisista ranskalaisista sarjakuvista, kuten Lucky Lukea ja Valeriania.
Mazandaranit

Kansa

Mazandaranien kansan lukumäärä on kolmesta  neljään miljoonaan (2006 arvio). Mazandaranit ovat uskonnoltaan pääosin šiiamuslimeja.
Kansa asuu pääosin Kaspianmeren kaakkoisrannoilla. Monet heistä ovat maanviljelijöitä ja kalastajia . Heillä on runsaasti yhteyksiä muihin iranilaisiin kansoihin Iranin ylängöllä .
Marek Walczewski

Marek Walczewski (9. huhtikuuta 1937 Krakova – 26. toukokuuta 2009 Varsova) oli puolalainen näyttelijä. Hän esiintyi sekä teatterissa että elokuvissa.
Walczewski opiskeli näyttelijäksi kotikaupungissaan Krakovassa ja valmistui vuonna 1960. Sen jälkeen hän sai kiinnityksen Krakovan Teatr im. Juliusza Słowackiegoon (Juliusz Słowackiego -teatteri). Vuonna 1964 hän siirtyi maineikkaiseen Krakovan Stary Teatriin (Vanha teatteri). Siellä hän työskenteli aikansa suurten ohjaajien Konrad Swinarskin, Jerzy Jarockin ja Józef Szajnan kanssa. Vuonna 1972 Erwin Axer kiinnitti Walczewskin Współczesny (Moderni) -teatteriinsa Varsovaan, mutta jo vuonna 1973 hän siirtyi Varsovaan Teatr Ateneumiin (Ateneum-teatteri). Vuosina 1976–1992 hän työskenteli Varsovan kahdessa muussa suurteatterissa: Teatr Dramatycznyssa (Draamateatteri) ja Teatr Studiossa (Studioteatteri).
Ilmaisuvoimainen Walczewski esitti urallaan vaikeimpia rooleja sekä näyttämöllä että valkokankaalla; erityisesti mielipuolille hän antoi kasvot ja äänen. Suomessa yksi Walczewskin tunnetuimpia suorituksia on hänen uransa alkupuolen rooli psykopaattisena rikollisena Hubert Stańczykina elokuvassa S. O. S.
Viimeisinä vuosinaan Marek Walczewski sairasti Alzheimerin tautia. Viimeisen roolityönsä hän teki vuonna 2004 nuoren Małgorzata Szumowskan ohjaamassa elokuvassa Ono. Tämän hahmon vuorosanat oli äänitetty etukäteen, jotta hänen ei tarvinnut esittää niitä. Walczewskin roolityö palkittiin vuoden 2004 Puolan kansallisilla elokuvafestivaaleilla Gdyniassa parhaana sivuosana.
Vuonna 2009 Puolan kultturin ja kansallisen perinnön ministeriö myönsi Walczewskille kuolemanjälkeisenä kunnianosoituksena kulttuurin kultaisen Gloria Artis -ansiomerkin.
Marek Walczewski on haudattu Pyrachin hautausmaalle Varsovaan.

Yksityiselämä

Walczewski oli aviossa kahdesti, näyttelijöiden Anna Polonyn ja Małgorzata Niemirskan kanssa.
Paluu kauhujen kaupunkiin

Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen kirjoitti: ”Cohen on hylännyt Kingin ja Hooperin perustarinan ja muovaa vampyyrimytologiasta purevan, tahallisella amatöörimäisellä välinpitämättömyydellä viehättävän yhteiskuntasatiirin.” Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Vuorijärvi (Ikaalinen)

Maantietoa

Järven pituus on 2,1 kilometriä, leveys 300 metriä ja sen pinta-ala on 58 hehtaaria. Se sijaitsee pari kilometriä Juhtimäeltä etelään ja viisi kilometriä Vahon kylästä koilliseen. Järvi on kaksiosainen ja järven pääallas on 2,0 kilometriä pitkä ja 350 metriä leveä. Pääaltaan pohjoispuoliskon länsirannasta haarautuu matala Kusiaisensalmi, joka on 450 metriä pitkä ja kapeimmillaan alle 20 metriä leveä. Se johtaa Luutalahteen, josta laskee Vuorikoski Vesajärveen. Järveen laskee kaksikymmentä ojaa tai jokea. Pohjoispäähän laskee koskena Liesijoki, joka on Liesijärven laskujoki. Eteläpään lounaisrantaan laskee Aivusjärven laskuoja. Eteläpään kaakkoisrantaan laskee Siltanevan kautta useampi suo-oja, jotka ovat usean järven ja lammen laskuojat. Tällaisia järviä ovat Tervalampi, jonka kautta laskee kaksi muutakin järveä, ja Pyydyslampi, jonka kautta laskee kahdeksan muuta järveä tai lampea. Vuorijärven eteläpäässä on matalaa, joten se on myös kivikkoinen. Sen eteläosassa sijaitsee suuri Vuorijärvensaari, joka on 300 metriä pitkä ja 80 metriä leveä.
Järven rantaviivan pituus on 8,8 kilometriä ja sen ranta on paikoin tasista metsämaata ja paikoin jyrkkärinteistä ja kallioista metsää. Vain muutamissa kohdissa ranta on suota. Rannoille on rakennettu alle 20 vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet lännessä Aivusperän teiltä ja idässä yhdystieltä 2764. Ylöjärven ja Ikaalisten välinen raja ohittaa järven etelässä 250 metrin päässä.

Virkistys

Järvi sijaitsee opastetulla Sipsiöjoen melontareitillä Liesijärvi– Petäjäjärvi– Vuorijärvi– Vesajärvi– Kaukajärvi– Vahojärvi– Sipsiöjärvi– Ohistonlampi– Kyrösjärvi.
Heinolainen

Heinolainen oli Heinolassa vuosina 1922–1941 ilmestynyt sanomalehti.
Edistyspuolueen äänenkannattajaksi perustettu Heinolainen pyrki olemaan itähämäläinen uutislehti. Se menestyi paremmin kuin Heinolan Sanomat, mutta jäi kilpailussa jälkeen sysmäläisestä Itä-Hämeestä. Heinolaisen kirjapaino tuhoutui talvisodan ilmapommituksessa, minkä jälkeen lehden omistajat sopivat sen yhdistämisestä Itä-Hämeeseen.
Lehti ilmestyi aluksi kahdesti ja vuodesta 1926 lähtien kolmesti viikossa. Sen päätoimittajina työskentelivät Kustaa Vilho Helander (1922–1923) ja Antti Kauppi (1924–1941).
Naisten Suomen Cup 2013

1. kierros

Naisten Suomen Cupin 1. kierros arvottiin 7.3. Mukaan cupiin tulevat 1. kierroksella kaikki joukkueet lukuun ottamatta Naisten Liigan joukkueita. Alempisarjalainen saa kotiedun, Kakkonen ja sitä alemmat sarjat rinnastetaan samanarvoisiksi. Arvonta suoritettiin maantieteellisistä koreista.

3. kierros

3. kierroksella pelasivat 11 edellisellä kierroksella voittanutta joukkuetta, sekä 5 suoraan arvottua joukkuetta. Kierroksen pelit oli pelattava 5.6. mennessä ja otteluparit arvottiin 11.4.

4. kierros

4. kierroksella pelasivat 8 edellisellä kierroksella voittanutta joukkuetta. Kierroksen pelit oli pelattava 31.7. mennessä ja otteluparit arvottiin 6.-7.6.

Välierät

Välierissä pelasivat 4 edellisellä kierroksella voittanutta joukkuetta. Kierros pelattiin 28.8. ja otteluparit arvottiin 6.-7.6.

Finaalit

Finaali sekä pikkufinaali pelattiin 28. tai 29.9.
Ala-Hepolampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Konniveden alueella (14.13), jonka Konniveden lähi-alueeseen (14.131) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 93,4 metriä mpy.
Eteläisen Leyten mutavyöry 2006

Arvioita

...

Vaikutuksia

...
Ingrida Šimonytė

Opiskelu ja ekonomistina minsteriössä ja Liettuan keskuspankissa

Ingrida Šimonytė syntyi Vilnassa vuonna 1974. Hän kävi Vilnan yliopisto, mistä hän sai vuonna 1996 alemman korkeakoulututkinnon liiketaloustieteestä ja vuonna 1998 maisterintutkinnon rahoitusalalta.
Šimonytė työskenteli valmistuttuaan Liettuan valtiovarainministeriössä. Hän johti vuosina 1998–2001 ministeriön verotusosaston välillisten verojen jaostoa ja vuosina 2002–2004 koko verotusosastoa. Valtiovarainministeriön alivaltiosihteerinä hän oli 2004–2009. Alivaltiosihteerinä Šimonytė oli vastuussa laskentatoimesta ja finanssiraportoinnista. Liettuan valtiovarainministeriksi Šimonytė nimettiin heinäkuussa 2009. Ministerinä hän toimi vuoteen 2012 saakka.
Šimonytė aloitti tammikuussa 2013 Vilnan yliopiston makrotaloustieteen luennoitsijana. Samana vuonna hänet valittiin Liettuan keskuspankin hallituksen varapuheenjohtajaksi. Hän toimi luennoitsijana ja keskuspankin hallituksessa vuoteen 2016 saakka.

Parlamentista presidentinvaaleihin

Šimonytė valittiin vuoden 2016 parlamenttivaaleissa Seimasiin. Hän oli ehdolla konservatiivisen Kotimaan liitto – Liettuan kristillisdemokraatit -puolueen listoilla sitoutumattomana ehdokkaana. Puolue valitsi hänet marraskuussa 2018 presidenttiehdokkaakseen vudoen 2019 vaaleihin. Vaalien ensimmäinen kierroksella Šimonytė sai eniten ääniä, mutta ero toiseksi tulleeseen Gitanas Nausėdaan oli pieni: Šimonytė sai 31,3 prosenttia ja Nausėda 30,9 prosenttia äänistä.
David Smith (meloja)

David "Dave" Smith (s. 13. helmikuuta 1987 Shellharbour) on australialainen ratameloja. Hän voitti kesäolympialaisissa 2012 miesten 1 000 metrin kajakkinelosen ratamelonnan olympiakultaa Australian joukkueessa.
Birutė

Elämä

Birutėn tarina on kirjattu esimerkiksi niin sanottuihin Liettuan kronikoihin, jotka kirjoitettiin Liettuan suuriruhtinaskunnan aikana. Tarinan mukaan Birutė syntyi lähellä Palangaa Itämeren rannikolla. Hän oli pakanapapitar ja oli siksi vannonut naimattomuutta.
Birutėn tarinan tunnetuin osa liittyy hänen ja Kęstutisin tapaamiseen. Kęstutis liikkui Palangan seudulla, jossa hän tapasi Birutėn ja rakastui. Hän pyysi Birutėa mukaansa, johon tämä ei suostunut naimattomuusvalansa takia. Kęstutis ryösti kuitenkin Birutėn mukaansa Trakaihin, jossa hän järjesti heille hääpidot. Vuonna 1350 parille syntyi ensimmäinen poika Vytautas. Myöhemmin he saivat vielä kaksi poikaa ja kolme tytärtä. Birutė oli ilmeisesti vasta Kęstutisin toinen vaimo, sillä tällä oli jo ennestään vanhempia lapsia.
Kęstutis hallitsi Liettuaa varsinaisen suuriruhtinas Algirdasin ohella, ja jälkimmäisen kuoltua vuonna 1377 valtaan nousi hänen poikansa ja kristillistämistä kannattanut Jogaila. Pakanallisuutta kannattanut Kęstutis kaappasi vallan vuonna 1381, mutta Jogaila kaappasi vallan takaisin seuraavana vuonna ja vangitsi Kęstutisin ja tämän pojan Vytautasin. Kęstutis kuoli vähän vangitsemisensa jälkeen. Vytautasin onnistui puolestaan karata Saksalaisen ritarikunnan maille. Tällä välin Birutė oli puolestaan lähetetty turvaan sekasorron keskeltä Brastaan eli nykyiseen Brestiin, jossa hän myöhemmin kuoli. Eri lähteissä väitetään, että hänet surmattiin joko Jogailan käskystä tai että hän kuoli luonnollisesti noin vuonna 1389. Tarinan mukaan hänet haudattiin kukkulalle Palangan lähistölle.

Kuoleman jälkeen

Birutėn hautauspaikasta tuli hänen kuolemansa jälkeen palvonnan kohde. 1500-luvulla elänyt puolanliettualainen historioija Maciej Stryjkowski kirjoitti paikallisten pitävän juhlia paikalla ja uskovan saavansa tästä onnea. Katolista kirkkoa menot alkoivat lopulta huolestuttaa, ja myöhemmin paikalle pystytettiin Neitsyt Marian patsas palvontamenojen ohjaamiseksi kirkon mielestä oikeaan suuntaan. 1800-luvulla liettualaiset kansallisromantikot hyödynsivät Birutėn tarinaa. Vuonna 1869 paikalle rakennettiin kappeli. Tarina on edelleen melko tunnettu Liettuassa.