google/wiki40b huggingface dataset:
Eurotrip

Juoni

Elokuva kertoo Scotty Thomasin ja hänen ystäviensä matkasta Eurooppaan. Elokuvan alussa Scottyn tyttöystävä jättää hänet. Kotiin päästyään Scotty saa sähköpostiviestin saksalaiselta kirjeenvaihtokaveriltaan Miekeltä, jossa tämä ehdottaa tapaamista. Scotty lähettää ”Mikelle” viestin, jossa kertoo ettei tahdo tavata ketään saksalaista friikkiä, koska Scotty luuli Miekeä mieheksi. Kun Scotty tajuaa, että Mieke olikin hyvännäköinen misu, päättää hän lähteä aina Eurooppaan asti Mieken tavatakseen. Myös Scottyn paras kaveri Cooper Harris lähtee mukaan päästäkseen kokeilemaan kahjoa eurooppalaista seksiä. 
Scotty ja hänen ystävänsä Cooper pääsevät halpalennolla Englantiin, jossa he tutustuvat Manchester Unitedia kannattaviin jalkapallohuligaaneihin. Englannista matka jatkuu Ranskaan. 
Pariisissa Scotty ja hänen ystävänsä muistavat, että myös heidän tuttavansa ovat Pariisissa. Näin Scottyn joukkoon liittyvät kaksoset Jenny ja Jamie. Junamatkalla kohti Amsterdamia joutuvat Scotty ja hänen ystävänsä jakamaan vaunun italialaisen pervon kanssa.
Amsterdamissa Cooper päättää käydä vierailemassa Vandersexxx-nimisessä klubissa. Tämä ei tietenkään pääty hyvin vaan Vandersexxx paljastuu olevankin täysin muuta mitä Cooper kuvitteli. Ainoa ketä onnistaa Amsterdamissa on Jamie, joka kuitenkin ryöstetään, ja siinä menevät ystäväporukan rahat ja passit. He kuitenkin onnistuvat jatkamaan matkaansa liftaten kyydin saksalaiselta rekkakuskilta Berliiniin, Mieken luo.
Pian he kuitenkin huomaavat olevansa Bratislavassa, Slovakiassa. Kauhukseen he tajuavat sen olevan Itä-Eurooppaa. He pelkäävät pahinta, mutta saavat kerättyä 1 dollarin ja 83 senttiä. Summa riittää ylelliseen hotellihuoneeseen ja mahtaviin ruoka-annoksiin. Seuraavana päivänä he saavat kyydin ystävälliseltä mieheltä Berliiniin. Berliinissä he kuitenkin saavat tietää että Mieke onkin Vatikaanissa.
Vatikaaniin päästyään he joutuvat huijaamaan itsensä sisään museoon, jossa Mieken pitäisi olla. Cooper päättää nykäistä narusta, jonka päässä on kello, joka ilmoittaa paavin kuolleen. Toilailut saavat jatkoa, kun paavin hattu syttyy tuleen ja Cooper nakkaa sen takkaan, josta nousee valkoista savua merkkinä uudesta paavista. Scotty vielä onnistuu temppuilemaan itsensä paaviksi pukeutuneena parvekkeelle vatikaanilaisten eteen. Yleisön joukosta Scotty tunnistaa Mieken ja ryntää tämän luokse. Mieke ei aluksi tunnista Scottya, mutta he kuitenkin tajuavat rakastavansa toisiaan. Elokuva päättyy, kun Scotty on uudessa asunnossaan yliopistolla odottaen uutta huonetoveriaan. Tämä paljastuu Miekeksi, eikä Scotty voi uskoa onneaan. Mieken selitys asialle on, että häntä kai luultiin pojaksi, johon Scotty: ”Kuka nyt sellaista luulisi.”
Ingolfiellidea

Levinneisyys ja elinympäristöt

Alalahkoon kuuluvia lajeja elää paitsi makeissa vesissä myös merissä ja murtovesialueilla. Niitä on löydetty vuoristojoista, maanalaisista vesistä, vuorovesialueilta ja syvänmeren pohjamudista.  Afrikassa elää kaksi sisävesisukua maanalaisissa ympäristöissä, Proleleupia ja Rapaleleupia. Makean veden lajeja on löydetty myös Etelä-Amerikasta ja Euroopasta. Murtovesien lajeja on löydetty Karibialta, Alaskasta ja Japanista. Vaikka kokonailevinneisyys on laaja, yksittäisten lajien tunnetut esiintymisalueet ovat useimmiten hyvin suppeita.

Heimot

Ingolfiellidea on jaettu kahteen heimoon, Ingolfiellidae ja Metaingolfiellidae.  Jälkimmäiseen luetaan vain yksi laji, Italiasta yhdestä kaivosta kuvattu Metaingolfiella mirabilis.
Habib Draoua

Ura

Hadj Habib Derbouz Draoua tunnettiin myös lyhyemmin Habib Draouana ja Habib Derbouzina aloitti jalkapalloilun Algeriassa USM Oranin joukkueessa vuonna 1934 ollessaan 20-vuotias. Hän pelasi seurassa kolme vuotta ja siirtyi tämän jälkeen Ranskaan Le Havreen. Ensimmäisellä kaudellaan Draoua oli nostamassa seuraa Ranskan pääsarjaan, kun joukkue voitti Ligue 2:n. Hän vietti seurassa kahdeksan vuotta ja matkasi seuraavaksi Tunisiaan toisen maailmansodan lähestyessä loppua vuonna 1945.
Tunisiassa Draoua edusti pelkästään pääkaupungin Tunisin seuroja. Aluksi Espérancea yhden kauden verran ennen siirtymistään Stade Tunisieniin vuonna 1946. Hän vietti seurassa neljä vuotta, kunnes siirtyi CS Hammam-Lifiin, jossa Draoua voitti heti ensimmäisellä kaudellaan Tunisian-mestaruuden. Seuraava kausi ei ollut yhtä menestyksekäs, mutta pian sen jälkeen Hammam-Lifin otti kolme peräkkäistä mestaruutta vuosina 1954, 1955, 1956. Tämän ohella joukkue juhli kahdesti Tunisian cupin voittoa. Draoua pelasi vielä Hammam-Lifia kaudella 1956–1957, jolloin joukkue sijoittui sarjassa kuudenneksi.

Valmennusura

Draoua aloitti valmentamisen siirryttyään pelaamaan Tunisiaan vuonna 1945, jolloin hän toimi aluksi pelaaja-valmentajana yhden kauden Espérancessa ja neljä vuotta Stade Tunisienissa.
Hän valmensi lyhyen aikaa Espérancea ja johdatti joukkueen Tunisian cupin voittoon vuonna 1957. Sittemmin Draoua valmensi hetken aikaa myös Algerian amatöörimaajoukuetta vuonna 1957, kunnes hänet nimitettiin Tunisian jalkapallomaajoukkueen tekniseksi johtajaksi. Virassa hän toimi vuodet 1957–1960. Viimeisellä virkakaudella hän valmensi Espérancen Tunisian mestariksi
Sittemmin Draoua palasi takaisin kotimaahansa Algerian itsenäistymisen jälkeen vuonna 1962 ja otti valmennusvastuun MC Oranista kaudella 1963–1964. Hän valmensi myös ASM Orania kaudella 1970–1971 Algerian toiseksi korkeimmalla tasolla neljänneksi, minkä ansiosta joukkue nousi pääsarjaan kaudeksi 1971–1972. Kaudella 1983–1984 Draoua valmensi MP Oranin kymmenenneksi.
Aporia

Aporia (muinaiskreikaksi ἀπορία: ”umpikuja”, ”pulma”) on filosofisessa päättelyssä tai argumentaatiossa tila, josta ei voida edetä, ja retoriikassa keino ilmaista epäilyä.

Filosofiassa

Filosofiassa aporia on filosofinen pulmatilanne, (näennäisesti) ratkaisemattomissa oleva umpikuja tai hämmennyksen tila, johon on päädytty esittämällä joku kysymys. Sitä selvitettäessä on päädytty tilanteeseen, jossa lopullista vastausta ei voida antaa. Tämä on usein seurausta siitä, että jäljellä on kaksi yhtä mahdollista mutta keskenään ristiriitaista vaihtoehtoa. Ajatus aporioista esiintyy ennen kaikkea antiikin filosofiassa, mutta se löytyy myös esimerkiksi Jacques Derridan ajattelusta.
Platonin varhaisia dialogeja kutsutaan usein hänen aporeettisiksi dialogeikseen, koska ne päättyvät usein aporiaan. Näissä dialogeissa Sokrates kyselee kuulustelemaltaan henkilöltä jonkun käsitteen, kuten hyve tai rohkeus, määritelmää. Tämän jälkeen Sokrates osoittaa sokraattista menetelmää käyttäen, ettei henkilön antama määritelmä ole tyydyttävä. Useiden epäonnistuneiden yritysten jälkeen kuulusteltava myöntää lopulta olevansa aporiassa tutkitun käsitteen suhteen, eli myöntää, ettei tiedä käsitteen määritelmää. Platonin dialogissa Menon Sokrates kuvaa aporiaan päätymisen puhdistavaa vaikutusta: se osoittaa jollekin joka vain luuli tietävänsä jotain ettei hän todellisuudessa tiedä sitä, ja synnyttää hänessä halun todella tutkia asiaa.
Aristoteleen Metafysiikassa aporia (”ongelma”) ja niiden määrittely on osana tutkimusmenetelmää. Teoksessa Aristoteles aloittaa tutkimuksen rationalistisen a priori -periaatteen ja empiristisen tabula rasa -lähtökohdan sijasta tutkimalla tunnettuja aporioita ja selvittämällä, mikä pohditutti häntä edeltäneitä metafyysikoita. Teoksen kolmas kirja luettelee näitä aporioita. Aristoteleen sanoin: ”Päästäksemme käsiksi tutkittavaan tieteeseen [metafysiikkaan] meidän on aluksi lueteltava ensimmäiseksi käsiteltävät ongelmat – – Niille, jotka pyrkivät eroon ongelmista, on hyödyksi perusteellinen paneutuminen niihin; päästäänhän ongelmista eroon ratkaisemalla ne”.
Aporioiden yleisyys on ollut yhtenä perusteluna skeptisismille sekä antiikin että nykyajan filosofiassa.

Retoriikassa

Aporia on myös retorinen keino, jonka avulla puhuja esittää epäilyn – usein teeskennellyn – koskien omaa mielipidettään, tai kysyy yleisöltä retorisesti, kuinka hänen tulisi edetä. Tästä käytetään myös nimiä dubitatio.
Koirapöllö

Kuvaus

Koirapöllö on ruskea, ja sillä on valkoisia pilkkuja siivissä ja raidallisessa rinnassa. Sen silmät ovat suuret, ja silmät ovat keltaiset. Nokka on ruskea, eikä sillä juuri ole naamakiehkuraa. Alapuolelta se on ruskeanharmaa. Pyrstö ja siipisulat ovat vaaleammat. Koirapöllöt ovat keskikokoisia, ja niiden siipien väli on 85–100 cm. Ne painavan noin 425–510 g ja sukupuolet eroavat toisistaan vain vähän mutta koiras on vähän suurempi.
Syntymäpäiväongelma

Syntymäpäiväongelma on vanha matemaattinen arvoitus. Siitä on useita muunnelmia, mutta keskeinen kysymys kaikissa on seuraava: kuinka monta henkilöä pitää jossakin tilaisuudessa olla koolla, että on yli 50 prosentin todennäköisyys, että ainakin kahdella heistä on sama syntymäpäivä? Oletuksena on, että henkilöiden syntymäpäivät ovat satunnaisia tai tarkemmin sanoen satunnaisia otoksia vuoden päivien tasaisesta jakaumasta. Tämä ei kuitenkaan pidä käytännössä paikkaansa.
Pienehkössä ihmisryhmässä saatetaan joskus todeta hämmästyneenä, että kahdella ihmisellä on sama syntymäpäivä, onhan päiviä sentään 365. Todellisuudessa se henkilöluku, jonka jälkeen on todennäköisempää että kahdella henkilöllä on sama syntymäpäivä kuin että kaikki ovat syntyneet eri päivinä, on yllättävän pieni.
John Sturges

John Eliot Sturges (3. tammikuuta 1910 – 18. elokuuta 1992) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. 
Sturges syntyi Illinoisissa ja aloitti Hollywoodissa leikkaajana vuonna 1932. Hän alkoi saavuttaa mainetta ohjaajana toisen maailmansodan jälkeen ja oli vuonna 1956 ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi.
Sturgesin ohjauksia ovat Kuolemanloukku O.K. Corral (1957), Vanhus ja meri (1958), Viimeinen juna Gun Hillistä (1959), 7 rohkeata miestä (1960), Suuri pakoretki (1963), Jääasema Zebra (1968), Marooned – avaruuslento Ironman I (1969), Joe Kidd (1972) ja Kotka on laskeutunut (1976). Hän kuoli emfyseemaan ja sydäntautiin Kaliforniassa 81 vuoden ikäisenä.
Sturgesilla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Hannes Wahlroos

Hannes Erik Wahlroos (s. 1952) on suomalainen professori ja entinen Lääkelaitoksen ylijohtaja. Hän on farmasian tohtori.
Wahlroos suoritti farmaseutin tutkinnon vuonna 1973 ja proviisorin tutkinnon 1977, molemmat Helsingin yliopistosta. Työuransa hän on tehnyt virkamiehenä. Wahlroosista tuli Lääkelaitoksen johtaja vuonna 1993, kun laitos perustettiin. Kun Lääkelaitos päätettiin siirtää Kuopioon, Wahlroos erosi sen johdosta. Hänen väitöskirjansa käsittelee Euroopan unionin lääkevalvonnan kehitystä ja lääkeinformaatiota sekä EU:n sisämarkkinoita ja kansanterveyttä. Hän vastusti laitoksen siirtämistä hyvin voimakkaasti.
Leopold von Sacher-Masoch

Leopold Ritter von Sacher-Masoch (1836–1895) oli itävaltalainen kirjailija. Hänen teoksensa käsittelivät usein naisille alistumisesta nauttimista, minkä seurauksena tutkija Richard von Krafft-Ebing otti vuonna 1886 käyttöön termin masokismi, joka tarkoittaa kivusta tai nöyryytyksestä nauttimista. Sacher-Masochin tunnetuin teos on Venus turkiksissa (1869), joka on osin omaelämäkerrallinen kuvaus naisen orjaksi lupautuvasta miehestä. Kirja kuvailee myös päähenkilönsä turkisfetissiä.
Sacher-Masoch kärsi elämänsä viimeisinä vuosina mielenterveysongelmista ja kuoli mielisairaalassa vuonna 1895 tai huhujen mukaan vasta 1905.
Huutolaisuus

Huutolaisuus oli Suomessa ja Ruotsissa 1800-luvun alusta 1900-luvun alkuvuosikymmenille saakka voimassa ollut järjestelmä, jossa kunta luovutti huutokauppaa muistuttavassa tilaisuudessa elatusta vailla olleen lapsen tämän ylläpidosta vähiten rahaa vaatineelle perheelle tai henkilölle. Lasten lisäksi saatettiin myydä myös vanhuksia, sairaita tai kehitysvammaisia.

Historia

Huutokauppa järjestettiin perinteisesti viattomien lasten päivänä 28. joulukuuta. Järjestelmä oli Suomessa yleinen varsinkin 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alkuvuosina, kunnes se lopetettiin virallisesti vuonna 1923 voimaan tulleen köyhäinhoitolain myötä. Tästä huolimatta viranomaiset järjestivät huutokauppoja vielä 1930-luvulla, koska lain valvonta oli lähes olematonta. Viimeinen varmuudella pidetty huutokauppa järjestettiin Suomessa vuonna 1935. Varsinaisten huutokauppojen vähitellen loputtua, jatkettiin lasten sijoittamista perheisiin rahaa vastaan kuitenkin vielä 1940-luvullakin. Ruotsissa huutolaisuus kiellettiin vuonna 1918. Huutolaisten asemaan oli jo aikaisemminkin pyritty saamaan parannuksia. Esimerkiksi Vanajan kunnassa valtiopäivämies Juhana Idänpään-Heikkilä vaati kansakoulun perustamisen yhteydessä vuonna 1865, että myös huutolaislasten tulisi käydä kansakoulua ja isäntien pitää huoli heidän koulunkäynnistään.
Pienen korvauksen ja puutteellisen valvonnan vuoksi huutolaisen ylläpito oli usein huonoa ja hänellä saatettiin teettää paljon töitä. Erityisesti maaseudulla he joutuivat raatamaan talon töissä orjuuden kaltaisissa olosuhteissa ja usein huutolaislapsia myös kohdeltiin erittäin julmasti ja pahoinpideltiin.
Michael Kohlmann

Ura

Ensimmäisen ATP-nelinpeliturnauksensa Kohlmann voitti parinsa Julian Knowlen kanssa Copenhagen Open -turnauksessa helmikuussa 2002.
Australian avointen 2010 miesten nelinpelissä Kohlmann selviytyi parinsa Jarkko Niemisen kanssa välieriin. Puolivälieräottelussa Fernando González ja Ivan Ljubičić joutuivat luovuttamaan erävoittojen ollessa tasan 1–1. Välierissä Kohlmann ja Nieminen hävisivät turnauksen ykkössijoitetuille Bob ja Mike Bryanille.
Pylkinjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 19,5 hehtaaria ja se on 750 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Se sijaitsee koillis-lounas-suuntaisessa kalliomurroksessa sijaitsevassa painaumassa. Järven kaakkoisrannat ovat Kuusimäen ja Jokelanvuoren rinteitä. Mäen kohoavat vastaavasti yli 50 ja 80 metrin korkeuteen. Järven pohjois- ja länsipuoli on Pylkin kylän peltoaukeaa, jota reunustaa kauempana sijaitsevat Piilamminvuori ja Moisionvuori. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä ja sen rannat ovat puoliksi peltomaata ja metsämaata. Järvellä sen haja-asutus muodostuu kahdeksasta taloudesta ja rannoilla sijaitsevista kahdesta vapaa-ajan asunnosta. Niille tulee tiet yhdysteiltä 14298 ja 14299.

Vedenlaatu

Järven vedenlaatua on tutkittu 18.1.1989 vain kerran, mutta sen vedenlaatua voidaan arvioiden yläpuolisen Hirvijärven vedenlaadun perusteella. Saahan järvi suuren osan vedestään Pajujokea pitkin sieltä. Pylkinjärven valuma-alue on laaja ja se on metsävaltaista. Valuma-alueela on vain vähän peltomaata. Järven vedenväri on keskiruskeaa, sen vesi on lievästi humuspitoista ja sen ravinnetaso on karun ja lievästi rehevöityneen järvien tasoilla. Veden happamuustaso on metsäjärvien normaalia tasoa. Sekä järven vedenlaatu että sen virkistyskäyttökelpoisuus ovat hyvää tasoa.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Sahajoen valuma-alueeseen (35.756) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 108,2 metriä mpy. Järven koillisrantaan laskee metsäoja Hallakorven takaa ja pelto-ojien johto-oja peltoaukealta. Merkittävin vesilähde on kuitenkin Hirvijärvestä laskeva ja kilometrin mittainen Pajujoki, joka laskee järven itärantaan. Järven oma laskuoja lähtee sen lounaispäästä ja se yhtyy 1,4 kilometrin päässä Sahajokeen. Laskuojoelle tulee pudotusta 10 metriä. Laskujokeen on rakennettu Sahrakoskeen pato, joka on nostanut taakseen patoaltaan ja padon lähelle yhtyy jokeen Sahrajärven laskuoja.

Historiaa

Vuoden 1957 peruskartassa on kulmakunnan peltoala suurempi kuin nykyään. Esimerkiksi Pajujoen varret ovat olleet peltomaata, jotka metsitettiin jo vuoden 1979 karttaan mennessä.
Sergei Sobolev

Nuoruus

Sergei erotettiin nuorena asianajajaisästään Lev Aleksandrovitš Sobolevista, ja äiti Natalya Georgievna kasvatti hänet. Georgievnan kasvatuksen tärkeimpiä kulmakiviä olivat rehellisyys ja päämäärätietoisuus. Näiden piirteiden kerrotaankin kuvanneen Sobolevin tutkijantyötä. Sobolev kiinnostui matematiikasta lukioaikanaan. Hän asui äitinsä kanssa Harkovassa Venäjän sisällissodan aikana. Harkovasta Pietariin hän muutti vuonna 1923. Sobolev valmistui lukiosta seuraavana vuonna erinomaisin arvosanoin. Hän ei kuitenkaan päässyt yliopistoon, koska hän oli vain 15-vuotias.

Työ matemaatikkona

Sobolev valmistui Pietarin valtionyliopistosta vuonna 1929. Hän työskenteli Pietarissa 1932 ja Moskovassa Steklovin matematiikan instituutissa 1934 alkaen. Sobolev oli Moskovan valtionyliopiston professori vuosina 1935–1957. Hän toimi Kurtšatov-instituutin apulaisjohtajana 1943–1957 ja osallistui Neuvostoliiton ydinaseprojektiin.
Vuonna 1956 Sobolevista tuli yksi tunnetuimmista tiedemiehistä, kun hän laajensi projektejaan Neuvostoliiton itäosiin, mikä johti Venäjän tiedeakatemian Siperian-yksikön perustamiseen. Hän perusti Akademgorodokin ja Novosibirskin matematiikan instituutit.
Naurava kulkuri (Tapio Tammilehto)

Naurava kulkuri on Tapio Tammilehdon vuonna 1975 julkaistu albumi, joka jäi Tammilehdon ainoaksi julkaisuksi.
Heikki Hyppönen

Heikki Lauri Hyppönen (13. toukokuuta 1885 Suistamo – 26. lokakuuta 1956 Vaasa) oli suomalainen päätoimittaja ja kirjailija.

Henkilöhistoria

Hyppösen vanhemmat olivat maanviljelijä Lauri Hyppönen ja Anna Sofia Kettunen. Hän kävi 7 luokkaa oppikoulua ja hakeutui sen jälkeen sanomalehtialalle. Hyppönen oli päätoimittajana Keski-Suomi-lehdessä 1913–1917, Keskisuomalainen-lehdessä 1918–1928 ja Kaleva-lehdessä 1928-1929. Hän oli sitten Vaasa-lehdessä toimituspäällikkönä 1929–1941 ja päätoimittajana 1941–1951. Hyppönen oli myös Jyväskylän maistraatin ja raastuvanoikeuden kunnallisneuvosmiehenä 1921–1928, Karjalan sivistysseuran sihteerinä 1921–1923 sekä Suomen Matkailijayhdistyksen neuvottelukunnan jäsenenä 1924–1928 ja hallituksen jäsenenä 1944–1953.
Gustave Le Bon

Gustave Le Bon (7. toukokuuta 1841 Nogent-le-Rotrou – 13. joulukuuta 1931 Marnes-la-Coquette) oli ranskalainen sosiaalipsykologi ja sosiologi.
Le Bon esitti teorioita kansallisista piirteistä, rodullisesta ylivertaisuudesta, ihmisten laumakäyttäytymisestä ja joukkopsykologiasta. Le Bonin työ joukkopsykologiassa tuli merkittäväksi 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla, kun mediatutkijat hyödynsivät sitä. Kriittisesti sitä ovat tarkastelleet mm. Sigmund Freud ja Elias Canetti.
Le Bon opiskeli lääketiedettä ja kiersi Eurooppaa, Aasiaa ja Pohjois-Afrikkaa, kirjoitti artikkeleita arkeologiasta ja antropologiasta ja laati kuuluisia tutkielmia psykologiasta. Näistä töistä huomattavimmat ovat ihmisen psykologiaa käsittelevä Les Lois psychologiques de l'évolution des peuples vuodelta 1894 ja ihmisjoukkoja käsittelevä Joukkosielu (La psychologie des foules) vuodelta 1895.
Brian Blessed

Brian Blessed (s. 9. lokakuuta 1936) on brittiläinen näyttelijä. Hän on esittänyt muun muassa Augustuksen roolin sarjassa Minä, Claudius (1976), ja Boss Nassin roolin elokuvassa Tähtien sota: Episodi I – Pimeä uhka (1999), mutta hänet tunnetaan myös teatterista.
Blessed tunnetaan myös seikkailijana, joka on muun muassa kiivennyt Kilimanjarolle ja Aconcagualle sekä käynyt magneettisella pohjoisnavalla. Hän on yrittänyt Mount Everestinkin valloitusta kolmesti.
Olli Koistinen (opettaja)

Olli Pekka (Petter) Koistinen (21. elokuuta 1877 Nilsiä – 11. syyskuuta 1943 Nurmes) oli suomalainen lyseon lehtori ja historiantutkija.
Koistisen vanhemmat olivat torppari Juho Heikki Koistinen ja Eeva Stiina Taskinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1897, opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1903 ja maisteriksi 1920.
Koistinen toimi Nurmeksen yhteiskoulun suomen kielen ja historian opettajana ja lehtorina 1906–1940 sekä vuodesta 1940 alkaen Nurmeksen yhteislyseon suomen kielen vanhempana lehtorina. Hän oli myös koulun vararehtorina vuodesta 1926 alkaen.
Olli Koistinen oli naimisissa vuodesta 1905 Hanna Hyvärisen kanssa.
Ruotsi-Suomi

Ruotsi-Suomi (ruots. Sverige-Finland) on termi, joka on kehitetty Suomen historiankirjoituksessa jälkikäteen kuvaamaan sitä valtakuntaa, johon kuuluivat pääosa nykyisestä Ruotsista sekä ainakin pääosa nykyisestä Suomesta viimeistään 1200-luvulta vuoteen 1808 saakka. Historiallisen epätarkkuutensa vuoksi tätä 1920-luvulla syntynyttä termiä käytetään nykyisin enää vain harvoin.
Osmo Jussilan tutkimuksen mukaan käsitteen Ruotsi-Suomi käyttöönotto liittyy Suomen itsenäistymisen jälkeiseen Ahvenanmaan kysymykseen, jossa Suomi ja Ruotsi kiistelivät saarten omistuksesta. Ruotsi pyrki tällöin osoittamaan myös historian avulla saarten kuuluvan Ruotsille sillä perusteella, että käsite Suomi oli vain maantieteellinen. Suomalaisten puolesta Carl von Bonsdorff todisti monin historiallisin esimerkein, miten Suomi-sanaa oli käytetty myös aktiivisesti toimivana yhteisönä. Samasta syystä historioitsija E. G. Palmén otti teoksessaan Oma maa vuonna 1920 käyttöön termin Ruotsi-Suomi.
Ruotsi-Suomi ei ollut kahden valtakunnan yhteenliittymä samaan tapaan kuin Tanskan ja Norjan muodostama Tanska-Norjan personaaliunioni, vaan kyseessä oli yhtenäinen Ruotsin valtakunta. Myöhemmän Suomen valtion alue kuului tähän valtakuntaan sen itäisenä osana. Alueella sijaitsivat kahdeksan nykyisen Suomen historiallista maakuntaa, joiden tilalle tuli 1600-luvulla viisi nykyisen Suomen alueella sijainnutta lääniä. Samaan aikaan maakuntia ja läänejä oli myös Ruotsissa ja osa niistä ulottui kummankin nykyisen valtion alueelle.
1500-luvulta lähtien käytettiin lähinnä muodollisessa merkityksessä käsitettä Suomen suuriruhtinaskunta lähinnä siksi, että Ruotsin kuninkaan arvonimiin oli lisätty ”Suomen suuriruhtinas”, jolla tarkoitettiin vielä keskiaikana ainoastaan Varsinais-Suomea. Suomi-niminen yhtenäinen hallintoalue muodostettiin vasta sen jälkeen, kun Ruotsi joutui luovuttamaan Suomen alueen Venäjälle Suomen sodan tuloksena Haminan rauhassa vuonna 1809 ja perustettiin autonominen Suomen suuriruhtinaskunta.
Joskus Suomen ja Ruotsin välille tosin tehtiin käsitteellinen ero jo Ruotsin vallan aikana: esimerkiksi 1500-luvun asiakirjoissa Kustaa Vaasa käytti usein mainintaa ”Ruotsin ja Suomen kaupungeille” tai toisinaan pelkkää muotoa ”Ruotsin kaupungeille”. Asiakirjoissa esiintyy myös erikseen maininta ”Suomen kaupungeille”. Käsite ”Suomi” tosin sisälsi silloisessa yhteydessä useimmiten vain Varsinais-Suomen ja Satakunnan, ei esimerkiksi Hämettä tai Karjalaa. Toisinaan Suomea nimitetään jo keskiajan asiakirjoissa Itämaaksi.
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2017

Pudotuspelit

Otteluiden alkamisajat paikallisia aikoja.
Herberto Hélder

Herberto Hélder de Oliveira (23. marraskuuta 1930 Funchal, Madeira – 23. maaliskuuta 2015 Cascais) oli portugalilainen runoilija.
Hélderin kieli oli kokeellista ja myyttistä. Hänen esikoisteoksensa oli O amor em visita (1958), ja myöhemmän tuotannon joukossa on Photomaton e Vox (1979). Hänen kirjoituksiaan on julkaistu myös useissa ulkomaisissa antologioissa.
Hélder muutti teini-iässään Lissaboniin ja opiskeli Coimbran yliopistossa.
Sergei Sergejev-Tsenski

Sergei Nikolajevitš Sergejev-Tsenski (ven. Серге́й Никола́евич Серге́ев-Це́нский, oikea sukunimi Sergejev; 30. syyskuuta 1875 Tambovin kuvernementin Preobraženskojen kylä – 3. joulukuuta 1958 Alušta) oli venäläinen kirjailija.
Sergejev-Tsenski syntyi opettajan perheeseen. Hän valmistui Gluhovin opettajainstituutista vuonna 1895, työskenteli vuoteen 1904 saakka opettajana ja palveli armeijassa vuosina 1904–1905 ja 1914–1915. Vuodesta 1905 lähtien hän asui Krimillä.
Kirjailija julkaisi ensimmäisen teoksensa vuonna 1898. Hänet tunnetaan erityisesti historiallisesta proosastaan. Sergejev-Tsenskin pääteos on romaanisarja Preobraženije Rossii (1914–1958), joka keskittyy ensimmäisen maailmansodan vuosiin. Krimin sotaa kuvaava suurromaani Sevastopolskaja strada (1937–1939) sai Stalin-palkinnon vuonna 1941. Kirjailija valittiin Neuvostoliiton tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1943.