google/wiki40b huggingface dataset:
Noituutta

Juoni

James Farentino näyttelee Dan Gillisiä, Potter's Buff -nimisen pikkukaupungin sheriffiä. Kaupunkiin vierailemaan saapunut valokuvaaja joutuu kaupunkilaisjoukon pahoinpitelemäksi ja hänet sytytetään palamaan. Uhri selviää kuitenkin koettelemuksesta ja päätyy paikalliseen sairaalaan hoidettavaksi, mutta joutuu murhatuksi aivan sherifiin ja hoitavan lääkärin silmien alla. 
Muitakin kaupunkiin vierailemaan tulleita henkilöitä joutuu vastaavien hyökkäysten kohteeksi. Sheriffi apunaan paikallinen hautausurakoitsija ja kuolinsyytutkija William G. Dobbs (Jack Albertson) alkavat kuumeisesti selvittää näiden hyökkäysten taustoja. Uhreja tulee lisää päivittäin. Lisäksi käy ilmi, että murhatyöt tekevät tahot valokuvaavat uhrinsa kuoleman hetkellä. 
Sheriffi Gillis törmää partioautollaan henkilöön erään joukkohyökkäyksen jälkitilanteessa. Auton eturitilään irronnut päälleajon uhrin käsi hyökkääkin sheriffin kimppuun ja pakenee paikalta! Gillis vie päälleajon uhrin ruumiinosia Dobbsin tutkittavaksi ja pian paljastuu, että osat ovat peräisin ihmisestä, jonka on täytynyt olla kuolleena jo useita kuukausia. 
Sheriffi Gillis saa pian selville, että Dobbs on aiemmin työskennellyt johtavana patologina sairaalassa Providencessä, Rhode Islandilla ja joutunut sieltä erotetuksi tehtyään kunnan ruumishuoneella epäilyttäviä kokeita ruumiilla.
Elokuvan kliimaksissa paljastetaan, että Dobbs on onnistunut kehittämään salaisen tekniikan kuolleiden henkiin herättämiseksi ja että kaikki pikkukaupungin asukkaat ovat itse asiassa käveleviä vainajia ja vieläpä Dobbsin täydellisessä hallinnassa. Dobbs pitää itseään makaaberina taiteilijana, joka käyttää kehittämäänsä kuolleiden joukkoa murhatakseen lisää ihmisiä saadakseen nämä osaksi kuolleiden ryhmäänsä. Kauhukseen Gillis ymmärtää itsekin olevansa vain yksi Dobbsin uhreista.

Kohtelu Suomessa

Elokuva määrättiin esityskieltoon (ikäraja KK) Suomessa 1981 Valtion elokuvatarkastamon yksimielisellä päätöksellä. Varsin paljon (noin yhdeksän minuuttia) lyhennetty versio hyväksyttiin Valtion elokuvatarkastamossa videolevitykseen vuonna 1991 ikärajalla 16 ja nimellä Kuolleet ja haudatut.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi luonnehti Noituutta keskivertoa paremmaksi kauhuelokuvaksi, joka hyödyntää oivallisesti zombie-perinnettä ja tarjoaa mainion loppukäänteen. Hän valitteli parhaiden tehojen jääneen Suomen elokuvatarkastamon leikkaamoon ja antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Rutajärvi (Urjala)

Vesireitti

Nuuta-, Ruta- ja Kortejärvi muodostavat etelästä pohjoiseen virtaavan vesireitin. Tämä vesireitti kerää suurimman osan Urjalan alueen vesistä.
Nuutajärveen laskee etelästä Ihanajokea pitkin Kivijärven, Vähäjärven ja Matkunjärven muodostama reitti, johon yhtyy lännestä Särkijärvi. Lännestä Mustanojaa pitkin Nuutajärveen laskevat Iso ja Vähä Mustajärvi sekä Valajärvi. Nuutajärvi laskee Nuutajokea pitkin Rutajärveen.
Rutajärveen laskee idästä Kokonjärven, Lahmajärven ja Hirsjärven muodostama reitti Kolkanjokea pitkin. Sen alajuoksulle lähelle Urjalan keskustaajamaa jää kuivatettu Vanhajärvi.
Rutajärvestä vedet laskevat edelleen Urjalankylän jokea Kortejärveen, mistä vedet purkautuvat Tarpianjokea myöten Jalantijärveen ja edelleen Vanajaveden reittiin.
Urjalan asutus on vanhastaan keskittynyt näiden vesistöjen varsille ja vesistöjen ympärille syntyi Urjalan pitäjäkin aluksi keskuksenaan Rutajärven- Kortejärven välinen alue. Nuuta- ja Rutajärven väliselle kannakselle syntyi Nuutajärven taajama ja Nuutajärven lasitehdas.

Säännöstely

Järviketjua on laskettu useassa vaiheessa. Nykyiset vedenjuoksutukset ja korkeudet perustuvat vuoden 1943 laskusuunnitelmaan ja 1983 annettuihin selventäviin määräyksiin. Vedenkorkeutta säädellään Kortejärven alapuolella Nokoorin padolla. Urjalankylän joessa on lisäksi kynnys, joka estää veden hallitsemattoman purkautumisen Rutajärvestä Kortejärveen.

Saaret ja rannat

Saaria Rutajärvellä on 4 kookasta sekä kymmenkunta pienempää. Suurimmat saaret Vohlissaari, Heinussaaret ja Kalliosaaret sijaitsevat järven itäosassa. Pieniä saaria sekä kallioluotoja on rantojen läheisyydessä sekä järven länsilaidalla.
Järveä halkovat luode- kaakko -suuntaiset kallioperän rakenteet. Erityisen selvästi tämä näkyy Lielahden, Ratalahden, Kajaniemen ja Niemelän niemen muodoissa.
Rannat ovat Rutajärvellä pääosin kivikkoiset ja kallioiset, etenkin sen lounais- ja etelärannat ovat erityisen jylhiä. Ratalahdesta kohoaa komea Kormuntinvuori noin 50 metriä vedenpinnan yläpuolle. Itärannalla sijaitsee muinainen linnavuori. Kallioisia rantoja ympäröi usein moreenipeite, alavammilla seuduilla maaperä on yleensä savea.

Vesi

Veden laatu Rutajärvessä voidaan luokitella olevan yleisluokaltaan tyydyttävä. Rutajärvi on ruskean sävyinen rehevähkö järvi. Veden ph on normaali, ajoittain esiintyy happivajausta ja lisääntyvässä määrin leväesiintymiä. Uudessa pintavesien ekologisessa ja kemiallisessa luokituksessa Rutajärvi kuuluu luokkaan hyvä.
Rautiosaari

Rautiosaari on Rovaniemellä sijaitseva yli 650 asukkaan kylä ja saari, joka sijaitsee keskustasta hieman alle kahdenkymmenen kilometrin päässä etelään pitkin Kemijoen Itäpuolentietä. Nelostieltä pääsee itäpuolelle Valajaskosken voimalaitoksen patosiltaa pitkin. Saaren kupeessa sijaitsee Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistyksen omistama Rautiosaaren leirikeskus. Rautiosaaren kylällä on oma kyläyhdistys, joka perustettiin vuonna 1999.
Rautiosaaresta Sukulanrakan rinteeltä on löytynyt 14 hiidenkirnua. Hiidenkirnuille on opastus Kemijoen Itäpuolentieltä.
Antti Puhakka

Antti Puhakka (24. huhtikuuta 1816 Kontiolahti – 30. maaliskuuta 1893 Juva) oli suomalainen talonpoikaisrunoilija ja valtiopäivämies.
Puhakan vanhemmat olivat talollinen Juhana Puhakka ja Reetta Kärkkäinen. Hän joutui ottamaan kotitalonsa hoitoonsa jo 15-vuotiaana ja hänestä kehittyikin taitava maanviljelijä. Puhakan ensimmäinen vaimo oli vuodesta 1837 Maria Riikonen, joka kuitenkin kuoli vuonna 1857. Seuraavana vuonna Puhakka meni uusiin naimisiin Riitta Turusen kanssa.
Puhakka oli lukutaidoton kaksikymmentäyksivuotiaaksi saakka, mutta opittuaan lukemaan ja kirjoittamaan hän hankki varsin laajan kirjaston ja tuotti itse lähes kaksikymmentätuhatta riviä kansanrunoutta. Hänen ensimmäisiä esiintymisiään runoilijana oli 1845 Sakari Canjanderin eli Sakari Sakarinpojan seurueen nuorimpana jäsenenä tehty kansanrunoilijoiden matka Helsinkiin.
Puhakka oli taitava kalevalamitan käyttäjä, joka sai myöhemmin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran jäsenyyden. Hänen runoistaan tunnetuimmat ovat Tuhman Jussin juttureissu, joka kuvaa kansanmiehen ongelmia ruotsin kieltä käyttäneen oikeuslaitoksen kanssa, sekä Surulaulu 1850 vuoden kiellosta. Runoilla oli merkitystä siksikin, että rahvas oli vielä monin tavoin sidoksissa sivistyneistön siitä aiempina vuosisatoina luomiin kuviin eikä rahvaanrunoudella ollut ollut yhteiskuntajärjestystä kiistävää merkitystä.
Puhakka toimi valtiopäivämiehenä neljästi vuoden 1862 jälkeen, jolloin hänet valittiin Tammikuun valiokuntaan. Hän edusti talonpoikaissäätyä ja oli kaksilla viimeisillä valtiopäivillä säädyn valitusvaliokunnan puheenjohtaja. Runomuotoa hän käytti joskus valtiopäiväpuheissaankin. Vuonna 1882 Puhakka palkittiin yleishyödyllisistä ansioistaan mitalilla.
Vesa-Pekka Rannikko

Leinelä

Vuonna 2008 Rannikko valittiin laatimaan taiteen yleissuunnitelman Vantaan Leinelän kaupunginosan yleisille alueille. Teokset sijoittuvat pääasiassa kaduille ja puistoihin, mutta myös esimerkiksi kiertoliittymiin. Seudun kasveista innoittunut, seitsemän metriä korkea valaistu teos Paikalliset valmistui 2012.

Torpparinmäki

Helsingin Torpparinmäen Näsinpuistossa sijaitsee Vesa-Pekka Rannikon teos Aaumu. Helsingin kaupungin taidemuseon tilaama teos on valmistettu kivimassalla rikastetusta betonista - teoksen valmistumisessa oli aktiivisesti mukana myös Suomen betoniyhdistys. Aaumu teos julkistettiin 13.9.2005.

Venetsian biennaali 2011

Näyttelyvaihtokeskus FRAME:n taiteellinen johtaja Laura Köönikkä valitsi Rannikon edustamaan Suomea 54. Venetsian biennaalissa.
Näyttely pidettiin perinteikkäästi Aalto-paviljongissa, jonka Rannikko mielsi myös teostensa lähtökohdaksi. Näyttely jouduttiin sulkemaan etuajassa myrskyvaurioiden takia.
Bifurkaatiojärvi

Bifurkaatiojärvi on järvi, josta vedet laskevat kahteen eri suuntaan. Siellä, missä on bifurkaatiojärviä, vedenjakaja ei ole yksiselitteisesti määriteltävissä. Järvibifurkaatioiden ohella on olemassa myös jokibifurkaatioita, kun joen virtaus haarautuu kahtaalle.

Bifurkaatiojärviä Suomessa

Tunnetuimpia ja samalla suurimpiin kuuluvia bifurkaatiojärviä Suomessa ovat Lummenne Keski-Suomen Kuhmoisissa ja Vesijako Päijät-Hämeen Padasjoella. Näistä kummastakin toinen laskujoki johtaa Päijänteeseen ja edelleen Kymijokea pitkin Suomenlahteen, toinen taas Hauhon reittiin ja lopulta Pyhäjärven ja Kokemäenjoen kautta Pohjanlahteen. Vesijaon ja Lummenen muodostamaan järvisysteemiin kuuluu kolmantena järvenä Vehkajärvi, johon sen yläpuolinen bifurkaatiojärvi Lummene laskee, ja joka puolestaan laskee bifurkaatiojärvi Vesijakoon.  
Huomattavia ja suuria bifurkaatiojärviä ovat myös Karvianjoen vesistöön kuuluvat Isojärvi ja  Inhottu Satakunnassa. Näillä kummallakin on kaksi lasku-uomaa, joista vedet lopulta päätyvät Selkämereen kolmena eri jokihaarana: Merikarvianjokena, Pohjajokena ja Eteläjokena. Aiemmin Karvianjoen vesistössä oli myös kolmas bifurkaatiojärvi, Torajärvi Noormarkussa sekä jokibifurkaatio Karvianjoesta Kynäsjärven yläpuolelta Leväsjokeen mutta vesistöjärjestelyjen myötä nämä bifurkaatiot ovat hävinneet.
Bifurkaatiojärvenä mainitaan ainakin vanhemmissa lähteissä myös Suomen, Ruotsin ja Norjan rajalla sijaitseva Koltajärvi. Sillä on pääasiallinen lasku-uoma Norjanmereen laskevan Singalanjoen kautta, mutta toinen pienempi lasku-uoma on mainittu olevan myös Kuohkimajärveen Suomen puolelle ja täältä edelleen Kilpisjärven kautta Tornionjoen vesistöön. Myös nykyisessä Suomen vesistöaluejaossa Koltajärvi on merkitty jakautumaan Tornionjoen vesistön ja Singalanjoen vesistön valuma-alueiden kesken.
Ennen myös Sotkamon Kalliojärvi Maanselällä oli bifurkaatiojärvi. Silloin vedet laskivat siitä sekä Oulujoen vesistön kautta Pohjanlahteen että Pielisen ja Vuoksen vesistön kautta Laatokkaan. Nykyisin vedet laskevat sieltä ainoastaan Oulujoen suuntaan.
Bifurkaatiovaiheita on geologisen historian aikana sisältynyt myös monien muitten, suurtenkin järvien kehityshistoriaan. Eräs tällainen on Ähtärinjärvi, joka muodosti bifurkaation 1700 vuoden ajan 3200–1500 vuotta sitten.
Ahvenjärvi (Kuhmoinen)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 16,0 hehtaaria, se on 1,6 kilometriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 3,9 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Pälämän alueeseen (14.262) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 152,6 metriä mpy.
Maria Kristiina (Espanjan kuningatar, 1806–1878)

Maria Kristiina (esp. María Cristina; 27. huhtikuuta 1806 Napoli, Molempain Sisiliain kuningaskunta – 23. elokuuta 1878 Sainte-Adresse, Ranska) oli Espanjan kuninkaan Ferdinand VII:n puoliso ja tämän kuoltua Espanjan sijaishallitsija tyttärensä, kuningatar Isabella II:n alaikäisyyden aikana vuosina 1833–1840. Maria Kristiinan sijaishallitsijakautta leimasi ensimmäisenä karlistisotana tunnettu sisällissota kruununperimyksestä.
Maria Kristiina oli Molempain Sisiliain kuninkaan Frans I:n tytär. Hän nai Espanjan itsevaltaisesti hallinneen kuningas Ferdinand VII:n joulukuussa 1829. Koska aiemmin jo kolme kertaa naimisissa olleelle Ferdinandille ei ollut syntynyt poikia, Ferdinand muutti Maria Kristiinan toiveesta 29. maaliskuuta 1830 annetulla niin sanotulla pragmaattisella sanktiolla kruununperimysjärjestystä siten, että myös kuninkaan naispuolinen jälkeläinen voisi periä kruunun. Tämä merkitsi kruununperijän aseman siirtymistä kuninkaan nuoremmalta veljeltä Don Carlokselta heidän tyttärelleen Isabellalle, joka syntyi lokakuussa 1830. Kun Ferdinand VII kuoli 29. syyskuuta 1833, Maria Kristiina nimettiin kaksivuotiaan Isabellan sijaishallitsijaksi ja hän sai siten periaatteessa absoluuttisen vallan. Don Carlos ja monet muut eivät kuitenkaan hyväksyneet perimysjärjestyksen muuttamista, ja karlistit aloittivat sisällissodan vain muutaman päivän kuluttua. Espanjan liberaalit asettuivat vapaamielisempänä pidetyn Maria Kristiinan hallituksen tueksi kun taas monet vanhoilliset tahot tukivat Don Carlosta.
Maria Kristiinan hallinto kärsi epävakaudesta, sillä hänen liberaalit tukijansa eivät olleet tyytyväisiä hänen toimintaansa hallitsijana. Toisaalta myös itsevaltiuden tukijoilla oli edelleen epäilyksiä häntä kohtaan. Maria Kristiina solmi vuonna 1833 pian miehensä kuoleman jälkeen salaa morganaattisen avioliiton upseeri Agustín Fernando Muñozin kanssa, mikä sai monet aiemmat tukijat kääntymään häntä vastaan. La Granjassa puhjenneen kapinan jälkeen Maria Kristiina joutui toukokuussa 1836 palauttamaan voimaan vapaamielisen vuoden 1812 perustuslain ja siten luopumaan itsevaltiudesta. Sota karlisteja vastaan päättyi kuningattaren tukijoiden voittoon, mutta vuonna 1840 vaikutusvaltainen kenraali Baldomero Espartero pakotti Maria Kristiinan luopumaan sijaishallitsijuudesta. Hän siirtyi sen jälkeen maanpakoon Ranskaan. Kun Isabella II marraskuussa 1843 julistettiin täysi-ikäiseksi, hän salli äidilleen paluun Espanjaan. Tämä palasikin seuraavana vuonna, jolloin myös hänen toinen avioliittonsa tunnustettiin virallisesti ja hänen miehelleen Muñozille annettiin Rianzaren herttuan ja Espanjan granden arvot. Kun Maria Kristiina pyrki sekaantumaan maan hallintoon, hänet pakotettiin vuonna 1854 uudelleen maanpakoon. Hän asui tämän jälkeen loppuikänsä Ranskassa.
Apasra Hongsakula

Apasra Hongsakula (thaiksi อาภัสรา หงสกุล; s. 16. tammikuuta 1947 Bangkok) on thaimaalainen kauneuskuningatar. Hän voitti Miss Universum -tittelin vuoden 1965 kisoissa Miami Beachillä ensimmäisenä thaimaalaisena. Tätä edelsi Miss Thaimaa -kilpailun voittaminen Bangkokissa vuonna 1964. Apasra palasi Miss Universum -kilpailuun tuomarina vuosina 1973 ja 1979.
Apasra kävi koulua Penangissa, Malesiassa. Hän meni naimisiin kuningatar Sirikitin ensimmäisen serkun kanssa ja sai pojan, mutta erosi sittemmin.
Sajaman kansallispuisto

Sajaman kansallispuisto on luonnonsuojelualue Bolivian lounaisosassa . Se sijaitsee Andeilla lähellä Chilen rajaa. Puistoon kuuluu Bolivian korkein vuorenhuippu, 6542-metrinen Nevado Sajama, joka on sammunut tulivuori. Siellä tavataan vikunjoiden ja laamojen laumoja sekä flamingoita.
Puisto on Bolivian vanhin suojelualue. Se perustettiin vuonna 1939 pääasiassa suojelemaan maailman korkeimmalla kasvavaa metsää, Polylepis tarapacana -kasvustoa. Bolivia on ehdottanut puistoa myös Unescon maailmanperintöluetteloon.
Puistossa on jäänteitä espanjalaisten tuloa edeltävältä ajalta: luolamaalauksia ja värikkäitä hautarakennuksia, joita kutsutaan nimellä chullpa.
Kasperi Liikonen

Kasperi Liikonen (s. 9. syyskuuta 1994 Espoo) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Honkaa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ola Hansson (arkkitehti)

Olof Birger ”Ola” Hansson (9. huhtikuuta 1919, Helsinki – 3. elokuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen saneerauksiin perehtynyt arkkitehti, joka toimi Tampereen teknillisen korkeakoulun rakennussuunnittelun professorina 1975–1986. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1937 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1946.
Hansson aloitti työuransa piirtäjänä Petsamon nikkeli oy:ssä 1939 ja 1941. Arkkitehtina hän työskenteli Tukholmassa 1946–1948 arkkitehtitoimisto Backström & Reiniuksen palveluksessa, Sveitsin Winterthurissa 1948–1949 arkkitehtitoimisto Isler & Eidenbenzissa, Aarne Ervin arkkitehtitoimistossa Helsingissä 1949–1953 ja omassa arkkitehtitoimistossaan Helsingissä vuodesta 1954 lähtien. Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosastolla hän toimi muun työnsä ohella assistenttina ja erikoisopettajana 1949–1952, 1954–1955 ja 1961–1974. Tampereen teknillisen korkeakoulun virkaa tekevänä professorina hän oli 1973–1975 ja professorina 1975–1986. Vuonna 1987 hän toimi vierailevana professorina Yhdysvalloissa New Mexicon yliopistossa.
Alfeios

Alfeios (m.kreik. Αλφειός) oli kreikkalaisessa mytologiassa joen jumaluus ja samannimisen joen (nykyinen Alfeiós) henkilöitymä. Hän oli Okeanoksen ja Tethyksen poika, jolla oli Telegonen kanssa poika Orsilokhos.
Alfeios oli intohimoinen metsästäjä, joka rakastui nymfi Arethusaan. Arethusa kuitenkin pakeni Alfeiosta Ortygian saarelle, jossa hän muuttui lähteeksi; Alfeioksesta puolestaan tuli joki, joka virtasi Peloponneksoksesta Ortygiaan, jossa sen vedet sekoittuivat lähteeseen. Ovidius kertoo saman tarinan siten, että Arethusa kylpi Alfeios-joessa, jossa hän joutui joen jumalan yllättämäksi ja takaa-ajamaksi. Artemiin tuli sääli palvelijaansa, ja hän muutti nymfin lähteeksi ja rikkoi maan pinnan, jotta Arethusa pääsi virtaamaan maan alla Ortygiaan.
Toisen perinteen mukaan Artemis itse oli Alfeioksen rakkauden kohde, ja hän pakeni tätä Eliiseen. Siellä hän naamioi omat ja seuralaisinaan olleiden nymfien kasvot mudalla, jolloin Alfeios ei enää tunnistanut rakastaan ja joutui palaamaan tyhjin käsin takaisin.
Plutarkhos kertoo edellisistä liittymättömän version, jonka mukaan Alfeios oli Helioksen poika, joka surmasi veljensä Kerkafoksen kilpailussa. Epätoivon ja erinyiden vainoamana hän syöksyi Nyktimos-jokeen, joka sittemmin tunnettiin Alfeioksena.
Alfeios esiintyy Herakleen kuudennessa urotyössä, jossa Herakles johti virran kulkemaan tallien läpi saadakseen ne puhdistetuiksi saastasta.
CE Europa

Jalkapallo

Seura perustettiin nimellä Club Deportivo Europa vuonna 1907 Provençalin ja Madrid de Barcelonan yhdistyessä. 1920-luvulla siitä muodostui FC Barcelonan jälkeen Katalonian toiseksi vahvin joukkue. Vuonna 1923 se voitti Katalonian-mestaruuden sijoituttuaan kahdella aikaisemmalla kaudella toiseksi. Mestaruuden myötä Europa pääsi Katalonian edustajana Espanjan cupiin Copa del Reyhin, jossa se ylsi loppuotteluun pudottamalla Sevillan ja Sporting Gijónin. Loppuottelussa Athletic Bilbao oli kuitenkin parempi maalein 1–0.
1920-luvun aikana Europa sijoittui Katalonian mestaruussarjassa toiseksi vielä neljä kertaa, minkä ansiosta se pääsi mukaan kaudella 1928–1929 perustetun kansallisen liigan pääsarjaan Primera Divisióniin paikallisvastustajiensa FC Barcelonan ja Españolin ohella. Europa pysyi sarjassa yhteensä kolme kautta, ja sijoittui parhaimmillaan kahdeksanneksi. Kaudella 1930–1931 se jäi kymmenjoukkueisen sarjan viimeiseksi ja putosi Segunda Divisióniin. Kaudeksi 1931–1932 Europan edustusjoukkue yhdistyi Gràcia FC:n kanssa ja muodosti Catalunya FC:n, jolla nimellä se osallistui Segundaan. Joukkue kuitenkin vetäytyi sarjasta talousongelmien vuoksi kolme kierrosta ennen sen päätöstä.
Samaan aikaan Europa jatkoi amatöörijoukkueellaan toimintaansa aluesarjoissa, jossa se pelasi aina 1950-luvulle asti. Kaudeksi 1951–1952 se nousi Tercera Divisióniin, jossa se on sittemmin pelannut suurimman osan historiastaan. Vuosina 1963–1968 se pelasi viisi kautta Segunda Divisiónissa ja vuosina 1994–1995 yhden kauden 1970-luvulla Segunda ja Terceran väliin perustetussa Segunda División B:ssä. Kaudella 1966–1967 Europa herätti huomiota pudottamalla Espanjan cupista neljän edelliskauden aikana neljästi cupin loppuottelussa pelanneen ja kahdesti voittaneen Real Zaragozan. Europan oma cup-taival päättyi neljännesvälierissä. Sittemmin seura on saavuttanut lähinnä alueellista julkisuutta voittamalla Katalonian cupin peräkkäin kausilla 1996–1997 ja 1997–1998. Molemmilla kerroilla se kukisti loppuottelussa FC Barcelonan.
Nykyisellä katalaaninkielisellä nimellään seura on tunnettu kaudesta 1985–1986 lähtien. Seuran entisistä pelaajista tunnetuin on luultavasti maalivahti Antoni Ramallets, joka aloitti ammattilaisuransa seurassa 1940-luvun alussa ja pelasi myöhemmin menestyksellä FC Barcelonassa.

Koripallo

Europalla on toimintaa myös koripallossa, ja se on lajissa yksi Espanjan vanhimpia. Maan ensimmäinen virallinen koripallo-ottelu pelattiin Europan ja Laietà BC:n välillä 8. joulukuuta 1922; Europa voitti 8–2. Europa voitti myös koripallon Katalonian-mestaruuden vuosina 1924 ja 1926.
Ville Mäkilä

Ville Mäkilä (s. 4. kesäkuuta 1990) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on keskuspuolustaja ja hän edustaa Vitosen Magen AK:ta. Aiemmin urallaan Mäkilä on pelannut Kakkosta FC Sinimustissa ja ÅIFK:ssa sekä Kolmosta Maskun Palloseurassa. Veikkausliigadebyyttinsä hän teki FC Interin joukkueessa 10. elokuuta 2008 ottelussa Valkeakosken Hakaa vastaan. Kyseinen ottelu on jäänyt hänen ainoaksi Veikkausliigassa.
Luiz Demétrio Valentini

Luiz Demétrio Valentini (s. 31. tammikuuta 1940 São Valentim) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 6. helmikuuta 1965 ja nimitettiin Jalesin hiippakunnan piispaksi 8. kesäkuuta 1982. Piispaksi vihkiminen seurasi 31. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi João Cláudio Colling, jota avustivat João Aloysio Hoffmann ja José Ivo Lorscheiter.
Tartarpihvi

Tartarpihvi on raakana syötävä liharuoka, jossa liha on joko terävällä veitsellä jänteistä ja kalvoista irti raaputettua, hienoksi hakattua tai jauhettua naudanlihaa. Pihvi maustetaan länsimaissa usein sipulimurskalla, punajuurimurskalla, raa’alla keltuaisella, kapriksella, pippurilla ja worcesterkastikkeella.
Tartarpihvissä on erityisen tärkeää, että liha on hyvälaatuista ja tuoretta. Myös kananmunan suhteen tulee monissa maissa olla varovainen salmonellan varalta, mutta Suomessa raakaa naudanlihaa ja kananmunia voi yleensä syödä turvallisesti.
Tartarpihviä valmistetaan myös muusta kuin naudanlihasta, kuten lohesta ja tonnikalasta.
Seksin ostokielto

Ruotsi ja Norja

Norjassa prostituutio lisääntyi ostokiellon (2009) jälkeen. Ruotsin ostokiellon vaikutuksista on kiistelty.

Suomi

Kristillisdemokraatit ja esimerkiksi kansanedustaja Anna-Maja Henriksson (r) haluaisivat Suomeen seksin ostokiellon, Vihreät ja Vasemmistoliitto vastustavat sitä. Vasemmistoliiton varapuheenjohtaja Aino-Kaisa Pekonen sanoo, että täyskielto siirtäisi toiminnan maan alle ja voisi lisätä ihmiskauppaa. Oras Tynkkysen mukaan kielto tuskin toteutuu, koska se vaatisi hallituksen yksimielisyyttä.
Pro-tukipisteen Jaana Kauppinen vastustaa ostokieltoa, koska se veisi prostituution maan alle, tekisi poliiseista prostituoitujen vihollisia, vaikeuttaisi vakavan rikollisuuden tutkintaa ja lisäisi seksityöntekijöiden kohtaamaa väkivaltaa ja turvattomuutta.

YK

YK:n pääsihteeri Ban Ki-Moonin mukaan homoseksuaalisuuden, prostituution ja injektiohuumeiden käyttäjiä sanktioivat lait ovat keskeinen este sille, että AIDS:n vastainen työ saavuttaisi avainryhmät. AIDS-komission jäsen, entinen korkeimman oikeuden tuomari Michael Kirby sekä tutkija Michael Wong kirjoittavat, että Australia on hyvä esimerkki sallivampien lakien hyödyistä.
YK:n Aids-komissio vaatii seksityön laillistamista kaikkialla muiden ammattien tavoin. Bordellit ja paritus tulisi sallia. Komission mukaan seksityön vastaiset lait estävät AIDSin-vastaista taistelua. YK:n pääsihteeri Ban Ki-Moon ja YK:n kehitysohjelma tukevat raporttia.

Ostokielto ja ihmiskauppa

Tutkija Anna Kontulan mukaan ostokielto ei ole oikea keino puuttua ihmiskauppaan. Ihmiskauppaa on mm. rakennusteollisuudessa, maataloudessa ja ravintola-alalla. Seksinostosta, ydinsähkön tilaamisesta, ostopuolukoista ja asioinnista etnisessä ravintolassa ei Kontulan mielestä silti kannata määrätä sakkotuomiota, koska kriminalisointi voi pikemmin kasvattaa sitä kunkin alan harmaata puolta, jossa ihmiskauppiailla on tilaa toimia. Ruotsalaisten ostokiellon kannattajien mukaan ostokielto vähentää ihmiskauppaa, mutta tästä ei kuitenkaan ole löytynyt pitäviä tutkimustuloksia.
Antropologi Laura Agustínin mukaan thaimaalaisten seksityöntekijöiden mielestä ihmiskaupan vastaiset toimet ovat heidän suuri ongelmansa. Hänen mukaansa ihmiskaupan vastustamisen nimissä "autetaan" ihmisiä, jotka eivät sitä haluaisi tai jotka jopa kokevat "auttamisen" tuhoavan heidän elämänsä.