Siouxsie and the Banshees

1977–1979

Kokoonpano: Siouxsie Sioux (laulu), Steven Severin (basso), John McKay (kitara), Kenny Morris (rummut)
Yhtyeen ensimmäinen kokoonpano, joka levytyssopimuksen Polydor-levymerkille saatuaan ehti julkaista kaksi kiinnostavaa pitkäsoittoa. Vuonna 1978 ”Hong Kong Garden” -singlen jälkeen ilmestynyt The Scream antoi uudet, angstiset kasvot uuden aallon rockille ja varhaisen muodon myös goottirockille. Yhtyeen musiikillisessa myllyssä yhdistyivät erikoiseksi musiikilliseksi keitoksi The Beatles, Joy Divisionille ominainen jylhyys sekä Marc Bolanilta omaksuttu hienoinen glamrockin klangi. Keväällä 1979 yhtye julkaisi ensimmäisellä kokoonpanollaan vielä Alfred Hitchcockille hattua nostavan singlen ”The Staircase (Mystery)” sekä tulevasta Join Hands -levystä esimakua antavan, kitaravalleilla varustetun, Orffin ”Carmina Buranaa” hienoisesti modifioivan ”Playground Twistin”. Join Hands -levyn sessiot etenivät kivuliaasti, ja levy on tunnelmaltaan ehkä yhtyeen synkin.

1979 Join Hands -kiertue

Kokoonpano: Siouxsie Sioux (laulu), Steven Severin (basso), Robert Smith (kitara), Budgie (rummut)
Kitaristi John McKayn ja rumpali Kenny Morrisin erottua yhtyeestä kesken Britannian kiertueen Aberdeenissa, yhtyeeseen liittyi lämmittelybändinä toimineessa The Curessa kitaraa soittanut Robert Smith ja aikaisemmin The Slits-, Big in Japan- ja Spitfire Boys -yhtyeissä rumpuja soittanut Budgie (oik. Pete Clarke), joka toi yhtyeen soundimaailmaan uutta, Captain Beefheartin rytmisestä kikkailusta ammentavaa syvyyttä. Yhtye soitti myöhemmin samalla kokoonpanolla vuodesta 1982 vuoteen 1984.

1980–1982

Kokoonpano: Siouxsie Sioux (laulu), Steven Severin (basso), John McGeoch (kitara), Budgie (rummut)
Magazinessa soittaneen skottilaissyntyisen, maaliskuussa 2004 menehtyneen John McGeochin selustama yhtyeen kokoonpano on se, jonka myötä yhtye miellettiin goottirockin varhaisiksi airuiksi. Lähes sadasta sessiokitaristista valittu McGeoch muutti yhtyeen soundin myös täysin uuteen suuntaan, ilmavaksi artpopiksi, jossa McKayn runnovien ja usein riitasointuisten riffien sijaan nousi pääosaan vahvalla flanger-efektillä väritetty kitarointi, josta yhtyeen vuonna 1980 julkaistu joulusingle ”Israel” antaa ehkä parhaan kuvan.
Kaleidoscope-levyllään yhtye syventyi enimmäkseen musiikillisiin kokeiluihin ja kikkailuihin, vaikka levyn ensimmäinen single ”Happy House” antoikin hyvää kuvaa tulevasta. Uransa yhtye sementoi kuitenkin 1981 ilmestyneellä Juju-albumilla, jossa se yhdisti niin psykedeliarockia kuin väkevänä eteenpäin runnovaa vaihtoehtopoppia. Modernin ajan taikauskosta tilittävä Juju on ennen kaikkea konseptilevy, mutta samalla myös ehjä kokonaisuus, jonka lauluista niin ”Spellbound” kuin karkean kaunis ”Night Shift” voidaan yhä laskea uuden aallon klassikoiksi.
Raskaasti vuonna 1981 keikkaillut kokoonpano haki jo seuraavalla levyllään uusia tuulia, ja John McGeoch kommentoikin tulevia äänityksiä keväällä 1982 ”Jujun ja Kaleidoscopen avioliittona”. Toukokuussa 1982 yhtye soitti Skandinavian kiertueensa ohessa kolme keikkaa myös Suomessa: Helsingin Tavastialla, Turun Konserttitalossa ja Vaasan Kauppaoppilaitoksessa. Hieman ennen syksyn 1982 A Kiss in the Dreamhouse -kiertuetta kitaristi John McGeoch sai kiertueen Espanjan lämmittelykeikoilla hermoromahduksen, ja hänet paikattiin kiertueella jälleen kerran The Curen Robert Smithillä.

1982–1984

Kokoonpano: Siouxsie Sioux (laulu), Steven Severin (basso), Robert Smith (kitara), Budgie (rummut)

1984–1987

Kokoonpano: Siouxsie Sioux (laulu), Steven Severin (basso), John Valentine Carruthers (kitara), Budgie (rummut)

1987–1994

Kokoonpano: Siouxsie Sioux (laulu), Steven Severin (basso), Jon Klein (kitara), Budgie (rummut)

1995–2002

Kokoonpano: Siouxsie Sioux (laulu), Steven Severin (basso), Knox Chandler (kitara), Budgie (rummut)