google/wiki40b huggingface dataset:
David Niven

Varhainen elämä

David Niven syntyi Lontoossa, Englannissa vanhempinaan William Edward Graham Niven ja ranskalaissukuinen Henrietta Julia Degacher. Niven väitti itse syntyneensä Kirriemuirissa Skotlannissa, mutta kun hänen syntymätodistuksensa tarkastettiin hänen kuolemansa jälkeen, tieto osoittautui virheelliseksi. Hänen isänsä kuoli ensimmäisessä maailmansodassa ja hänen äitinsä meni myöhemmin naimisiin konservatiivipoliitikko Thomas Comyn-Plattin kanssa. Käytyään koulunsa loppuun Niven valmistui kadetiksi Sandhurstissa ja omaksui tuolloin ”upseerin ja herrasmiehen” käytöksen, josta muodostui hänen tavaramerkkinsä.

Näyttelijänura

Saavuttuaan Hollywoodiin 1930-luvulla Niven työskenteli elokuvissa aluksi avustajana ja vuonna 1935 hänellä oli pieni rooli elokuvassa Kapina laivalla. Ensimmäiset pääosaroolinsa hän teki 1930-luvun lopulla.
Niven palveli Britannian armeijassa toisen maailmansodan aikana ja yleni lopulta everstiksi . Hän osallistui myös Normandian maihinnousuun. Sodan jälkeen hän jatkoi näyttelijänuraansa esiintyen muun muassa Phileas Foggin roolissa Jules Vernen teokseen perustuvassa elokuvassa Maailman ympäri 80 päivässä, korpraali Millerinä elokuvassa Navaronen tykit, herrasmiesvaras Charles Lyttonina elokuvassa Vaaleanpunainen pantteri ja James Bondina Bond-parodiassa Casino Royale.
Nivenin viimeisiksi elokuviksi jäivät Vaaleanpunainen pantteri -sarjan elokuvat Vaaleanpunaisen pantterin jäljillä ja Vaaleanpunaisen pantterin kirous. Hän menehtyi heinäkuussa 1983 Sveitsissä ALS-tautiin.

Yksityiselämä

Vuonna 1940 Niven meni naimisiin Primula Susan Rollon kanssa. He saivat kaksi poikaa. Primula Niven menehtyi vuonna 1946 tapaturmaisesti vain 28-vuotiaana. Nivenin toinen puoliso, jonka hän nai vuonna 1948, vain kymmenen päivää ensimmäisen tapaamisen jälkeen, oli Hjördis Paulina Tersmeden (o.s. Genberg), eronnut ruotsalainen malli ja näyttelijä. Heillä oli kaksi yhteistä lasta, adoptoidut tyttäret.

Tunnustuksia

Vuonna 1959 Niven voitti parhaan miespääosan Oscarin ja Golden Globen suorituksestaan elokuvassa Eri pöydissä (Separate Tables). Lisäksi hän voitti vuonna 1954 Golden Globen kategoriassa paras miespääosa musikaalissa tai komediassa suorituksestaan elokuvassa Viattomuus kadulta (The Moon Is Blue) ja oli ehdolla samassa kategoriassa vuonna 1958 roolistaan Godfrey Smithinä elokuvassa Rakkaani, älä karkaa! (My Man Godfrey).
Varkaiden maailma

Vastaanotto

Aikalaisarviossa Ares Magazine -lehden Greg Costikyan pitää mukana olevia kirjailijanimiä vaikuttavina. Toisaalta mukana on myös vähemmän tunnettuja tekijöitä. Novellien taso vaihtelee keskinkertaisesta erinomaiseen, ja ne ovat kaikki lukemisen arvoisia. Costikyan arvelee erityisesti roolipelien ystävien pitävän antologiasta, koska roolipeliseikkailun tapaan Varkaiden maailma on syntynyt useiden eri kirjoittajien yhteistyön tuloksena ja kuvaa fantasiamaailmaa monen eri hahmon näkökulmasta.
Lapuan radio- ja televisioasema

Lapuan radio- ja televisioasema on Lapuan Simpsiöllä sijaitseva Digitan hallinnoima päälähetinasema (vrt. täytelähetinasema). Masto on rakennettu vuonna 1961 ja sen korkeus on 323 metriä, ollen Suomen kuudenneksi korkein rakennelma.
Koska Simpsiön vuori erottuu korkeudellaan muutenkin muusta Etelä-Pohjanmaan tasaisesta lakeudesta, paikka on mastolle erittäin edullinen radio- ja TV-kanavien peittoalueen kannalta. Lakeuden näköesteettömyydestä johtuen, maston voi myös erottaa silmällä hyvinkin jopa 50 kilometrin päästä.
Kuten muutkin Suomen TV-asemat, Lapuan radio- ja televisiomasto kuului alun perin Yleisradiolle, mutta vuodesta 1999 alkaen Digita Oy:lle, kun Yleisradion jakelutekniikka yhtiöitettiin. Lapuan radio- ja televisiomasto välittää Etelä-Pohjanmaan alueella suurimman osan antennitalouksien TV-lähetyksistä.
Mutalan raitilla

Synopsis

Mutalan raitilla on tarina maaseudun autioitumisesta.Tarinan päähenkilö on mies, joka on jäänyt vanhempien kuoltua elämään kotitilalleen, lähes koko muun kylän lähdettyä kaupunkiin paremman elämän toivossa. Miehen tavoitteena on saada yhteys vuosia sitten lähteneeseen morsiameensa.

Festivaalit

Mutalan raitilla kutsuttiin kaikkiaan 23 festivaalille 11 maassa.

Suomen ensi-ilta

Elokuvan Suomen ensi-ilta oli 19.08.2005 Tampereella Teatteri Telakassa.
Valkoinen armeija, musta paroni

Valkoinen armeija, musta paroni (ven. Белая Армия, чёрный Барон, Belaja Armija, Tšornyi Baron) on puna-armeijan marssi Venäjän sisällissodan ajalta vuodelta 1920. Sen on säveltänyt Samuil Pokrass ja sanoittanut Pavel Grigorjev.

Muut samalle sävelelle tehdyt laulut

Suomalainen työväenlaulu Nuorison marssi on tehty samalla sävelelle. Sen sanoitus on kuitenkin aivan erilainen.
Myös saksalaisessa Die Arbeiter von Wienissä on sama sävel.
Allting som ni gör kan jag göra bättre

Kappalelista

Kappaleen perässä on mainittu kappaleen alkuperäinen esittäjä.
Aikajana sodanjulistuksista toisen maailmansodan aikana

Tämä on aikajana  muodollisista sodanjulistuksista toisen maailmansodan aikana.
Sodanjulistus on muodollinen teko, jolla yksi valtio aloittaa sodan toista valtiota vastaan. Ilmoitus on yleensä esitystaajuisen puheen toimittaminen (jota ei saa sekoittaa pelkkään puheeseen) tai allekirjoitetun asiakirjan esittäminen kahden tai useamman suvereenin valtion välisen sodan julistamiseksi. Virallinen kansainvälinen protokolla sodan julistamisesta määriteltiin Haagin toisessa rauhankonferenssissa vuonna 1907 .
Alla on luettelo toisen maailmansodan aikana tapahtuneista yksittäisten maiden välisistä sotien puhkeamisista. Luettelossa on ilmoitettu päivämäärät – välittömästi ennen toista maailmansotaa tai sen aikana –, joista alkaen valtioiden välillä oli todellinen sotatilanne. Mukana ovat myös diplomaattisten suhteiden katkaisemiset, jotka eivät johtaneet varsinaisiin sotatoimiin.
August Hermann Francke

August Hermann Francke (22. maaliskuuta (J: 12. maaliskuuta) 1663 Lyypekki – 8. kesäkuuta 1727 Halle) oli saksalainen pietistinen teologi ja pedagogi. Hän perusti Halleen vuonna 1695 suuret Francke-laitokset. Niihin kuuluu erilaisia oppilaitoksia, opettajaseminaari, kirjapaino, orpokoti sekä kouluja.
Opiskelu Hallen kouluissa oli melko vapaamuotoista, sillä opiskelijat saivat itse määrätä opiskelujensa kulun, ja siellä tehtiin paljon retkiä ympäristöön. Kuri oli kuitenkin ankara, sillä kaikki tapahtui pietismin periaatteita noudattaen.
Lauri Järvinen

Lauri Aukusti Järvinen (13. elokuuta 1909 Kuhmoinen – 21. elokuuta 1972 Jämsä) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Kapi

Kapi on eläinten tauti, jota aiheuttaa syyhypunkki (Sarcoptes scabiei). Kapia esiintyy eniten koirilla, ketuilla ja sioilla; syyhypunkista on omat alalajinsa näille eläinlajeille (var. canis, var. vulpis ja var.suis), mutta kettujen kapi voi aiheuttaa oireita myös koirille. Myös ihmisille syyhyä aiheuttava punkki on saman lajin alalaji. Villieläinten kapi voi tarttua ihmisiinkin. Sikakapi on lääkityksillä saatu poistetuksi monista jalostussikaloista. Sarcoptes-punkit voivat satunnaisesti tarttua muihinkin eläinlajeihin, mikäli eläinkontaktit ovat läheiset.
Kapin yleisin oire on voimakas kutina. Ensin iholla on pieniä pisteitä, jotka voi nähdä koiran vatsan alla, missä karva ei ole tiellä. Myöhemmin koira raapii ihonsa rikki, karvat lähtevät ja iho paksuuntuu ja tummuu.
Miko Mission

Miko Mission (Pier Michele Bozzetti) on italialainen diskoartisti, joka on tuottanut myös poppia ja eurodancea. Hän nousi suosionsa huipulle kappaleella How Old Are You?.
Enrico Toccacelo

Enrico Toccacelo (s. 14. joulukuuta 1978 Rooma) on italialainen autourheilija. Toccacelo aloitti uransa vuonna 2001 kilpaillen Formula 3000 -sarjassa vuoteen 2004 voittaen kolme osakilpailua ja sijoittuen viimeisellä kaudella sarjan toiseksi. Vuodet 2005–2006 hän kilpaili Formula Renault 3.5 -sarjassa voittaen yhden kilpailun. Vuonna 2005 hän toimi Minardin Formula 1 -tallin testikuljettajana ajaen Turkin, Italian ja Belgian GP:n perjantain ensimmäisissä harjoituksissa.
Einar Schadewitz

Einar Schadewitz (1. lokakuuta 1917 Juva – 10. helmikuuta 1981 Hamina) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 110. Jalkaväkirykmentti 7:ssä joukkueen varajohtajana toiminut Schadewitz nimitettiin ritariksi 10. helmikuuta 1943. Nimityshetkellä hän oli sotilasarvoltaan ylikersantti.
Schadewitz suoritti asevelvollisuuden Jääkäripataljoona 3:ssa Mikkelissä. Hän taisteli talvisodassa JP 3:n riveissä Karjalankannaksella. Jatkosotaan Schadewitz lähti kersanttina palvellen Jalkaväkirykmentti 7:n kolmannen pataljoonan (III/JR 7) jääkärijoukkueen varajohtajana. Sodan aikana hän toimi myös mainitun joukkueen johtajana osoittaen ritarinimityksen perusteluissa mainittua rohkeutta, päättäväisyyttä ja peräänantamatonta taistelutahtoa.
Summan Munasuon taistelussa helmikuussa 1940 Schadewitz hyppäsi vihollisen panssarivaunun tornin päälle yrittäen avata puukollaan torniluukkua. Luukku ei auennut, joten hän koputti luukkua käsikranaatilla saadakseen vihollisen avaamaan sen. Vihollinen raottikin luukkua jolloin Schadewitz heitti viritetyn käsikranaatin vaunun sisään. Tilanteen jälkeen Schadewitzilta kysyttiin mitä hän oli vaunun päällä huutanut. Schadewitz ei muistanut itsekään huutoaan, mutta sanoi kuitenkin kysyjälle: "Ymmärsihän se savoa. Huusin sille, että avvoo iivana, tiällä kuolema kolokuttaa".    
Sotien jälkeen Schadewitz toimi puolustusvoimien palveluksessa vuoteen 1967 asti, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta. Hän palveli koulutusaliupseerina Jalkaväkirykmentti 9:ssä 1946–1952, Jääkäripataljoona 3:ssa 1952–1957 ja Kymen Jääkäripataljoonassa 1957–1966 sekä komppanianvääpelinä Kymen Jääkäripataljoonassa 1966–1967. Erottuaan vakinaisesta palveluksesta Schadewitz työskenteli varastonhoitajana Haminan satamalaitoksella 1967–1980.
J. A. O. Preus II

Elämä

Preus syntyi Minnesotan St. Paulissa 8. tammikuuta 1920. 12. kesäkuuta 1943 hän avioitui Delpha Mae Hollequen (1919-1996) kanssa. Preus valmistui Minneapolisin Luther Seminarystä vuonna 1945 ja vihittiin pastoriksi saman vuoden helmikuussa. Kuusi vuotta myöhemmin hän sai filosofian tohtorin arvon Minnesotan yliopistosta.
Preus palveli pastorina useita vuosia eri paikoissa eli Saint Paulissa, Luvernessa sekä Mankatossa, kaikki Minnesotan osavaltiossa. Vuonna 1958 hänestä tuli Illinoisin Springfieldin Concordia Theological Seminaryn professori ja vuonna 1962 sen presidentti.
Vuosina 1969-1981 hän toimi Missouri-synodin presidenttinä ja vuonna 1992 hän sai emeritus-presidentin arvonimen. Hän kuoli 13. elokuuta 1994 Minnesotan Burnsvillessä.

Kirjallinen tuotanto

Preusin kirjoittamiin kirjoihin kuuluivat What Stands Between? (1949), It Is Written (1971) sekä The Second Martin: The Life and Theology of Martin Chemnitz (1994). Lisäksi hän käänsi englanniksi useita Martin Chemnitzin teoksia: The Two Natures in Christ (1971), The Lord's Supper (1979), Justification: The Chief Article of Christian Doctrine as Expounded in Loci Theologici (1985) sekä Loci theologici (1989). Lisäksi hän käänsi Philipp Melanchthonin teoksen Loci communes (1992) (suom. Ydinkohdat).
Playtime

Juoni

Ryhmä amerikkalaisturisteja saapuu Pariisin lentokentälle, jonka koomisia ja satunnaisia tapahtumia seurataan ensimmäiset kymmenisen minuuttia. Lentokentältä turistiryhmä siirtyy ultramodernin Pariisin kaduille. Heidän mukanaan konekaupungissa seikkailee Tatin esittämä vakiohahmo Monsieur Hulot, joka ei kuitenkaan varsinaisesti nouse elokuvan päähenkilöksi. Elokuvassa ei myöskään ole varsinaista juonta, vaan se koostuu enemmän tai vähemmän irrallisista kohtauksista, jotka kuvaavat ihmisten ja ultramodernin ympäristön vuorovaikutusta ja niiden välisiä konflikteja. Herra Hulot’n tarkoitus on hoitaa yksinkertainen asia eräässä virastossa, mutta monet käänteet ja väärinkäsitykset saavat hänet seikkailemaan ympäri keinotekoisen tuntuista kaupunkia ihmisten asuntoihin ja lopulta uuteen ja vielä hieman keskeneräiseen ravintolaan, jossa tapahtuva jakso kestää noin 40 minuuttia.

Tuotanto

Tatin edellinen elokuva Enoni on toista maata oli menestynyt hyvin, ja hän ryhtyi varojen turvin suurisuuntaiseen Playtime-hankkeeseen. Playtime kuvattiin laadukkaimmalle mahdolliselle elokuvausmateriaalille, 65 millimetrin filmille, ja siinä käytettiin monikanavaista ääntä. Kokonainen lavastekaupunki rakennettiin Pariisin kaakkoisosasta löytyneelle joutomaalle aitoine asfalttikatuineen, liikennevaloineen ja monine rakennuksineen. Kuvien taustalla kohoavat lasijulkisivuiset tornitalot ovat muutaman metrin korkuisia pienoismalleja. Tati olisi halunnut Tativilleksi kutsutun kuvauspaikan muodostuvan Playtimen kuvausten jälkeen Rooman Cinecittàn kaltaiseksi elokuvakeskukseksi, mutta Ranskan silloinen kulttuuriministeri André Malraux ei ollut kiinnostunut hankkeen edistämisestä. Niinpä Tativillen lavasteet jouduttiin purkamaan kuvausten jälkeen, mikä pahensi Playtimen Tatille aiheuttamia taloudellisia ongelmia.
Elokuvan alkuperäisessä versiossa oli väliaika, ja sen kokonaiskesto oli noin 155 minuuttia. Tati leikkasi elokuvasta lyhyemmän version, kestoltaan 124 minuuttia, sekä erimittaisia versioita, joiden pituus on vaihdellut 93 ja 170 minuutin välillä. Nykyään 124 minuutin versiota pidetään lopullisena.

Vastaanotto

Normaalia pidempi, lähes juoneton elokuva ei menestynyt kaupallisesti vaan ajoi Tatin vararikkoon, jossa hän joutui muun muassa myymään elokuvan vakuudeksi asetetun talonsa. Seuraavina vuosina Tati joutui hankkimaan tulonsa Ranskan ulkopuolelta, jottei niitä olisi ulosmitattu hänen velkojilleen.
Elokuvan Ranskan-ensi-ilta oli joulukuussa 1967. Suomessa Playtime saapui teattereihin vasta syksyllä 1969, ja ohjaaja vieraili Helsingissä erikoisnäytöksessä. Helsingin Sanomain Paula Talaskivi ihasteli arviossaan elokuvan pikkutarkkaa ja viimeisteltyä tekotapaa ja piti ravintolajaksoa ”juhlavana”, joskin sen tunnelma laskee hänen mielestään liiankin realistisesti eikä se nouse elokuvan alkujaksojen tasolle.
Playtime restauroitiin vuonna 2013 alkuperäisistä kameranegatiiveista ja julkaistiin blu-rayna eri puolilla maailmaa, myös Pohjoismaissa.
Luomuliitto

Luomuliitto on yhdistys, joka edistää luomua Suomessa. Sen jäseninä on luomutuottajia, kuluttajia ja yrityksiä sekä yhdistyksiä. Liittoon kuuluu 14 paikallista luomuyhdistystä.
Luomuliitto julkaisee Luomulehteä. Se ilmestyy kuusi kertaa vuodessa.

Toiminta

Luomuviikko  on Luomuliiton alulle laittama teemaviikko, jonka aikana mm. yritykset ja erilaiset tapahtumat tuovat luomua esille. Lisäksi Luomuliitto järjestää erilaisia seminaareja ja muita tapahtumia. 
Luomutuotantoehtojen vaikuttavuuden seurannassa kysytään tuottajien ja kuluttajien mielipiteitä. Liitto edistää luomusta kiinnostuneiden ja sen parissa toimivien yhteyden pitoa tapahtumien lisäksi myös esim. sähköpostiryhmien avulla.
Luomuliitto toimii luomutuottajien edunvalvontajärjestönä. Luomuliitto on aktiivinen mm. edistämään monimuotoisen maatalous- ja elintarviketuotannon mahdollisuuksia, toimivampaa luomutuki- ja -valvontajärjestelmää sekä geenimuuntelusta (gmo) vapaata tuotantoa. Yksi luonnonmukaisen tuotantojärjestelmän tavoitteista on olla edelläkävijä ympäristöystävällisyydessä ja eettisessä tuotannossa.
IFOAM on luomun kansainvälisen kattojärjestö. Luomuliitto on sen jäsen. IFOAM määrittelee luomun periaatteet, joiden perusteella mm. EU:n luomusäädökset on laadittu. Luomuliitto valvoo suomalaisen luomumaatalouden etua EU-tasolla sekä Suomessa.
Luomuliitto tarjoaa myös neuvonta- ja asiantuntijapalveluita. Vuosittain Luomuliitto palkitsee Vuoden Luomutuotteen ja Vuoden Luomuyrittäjän.

Leppäkerttu-merkki

Luomuliitto myöntää Leppäkerttu-merkkiä. Merkin tarkoituksena on tuoda esiin ja vahvistaa luomuruoantuotannon suomalaisuutta ja paikallisuutta, kehittää luomutuotannon tuotantotapaa yhä ympäristöystävällisempään suuntaan sekä kiinnittää huomiota tuotantoeläinten kasvatus- ja hoito-olosuhteisiin.
Leppäkerttu on tarkastusmerkki, mikä tarkoittaa, että tuotannolle asetettujen tuotantoehtojen toteuttamista valvotaan tarkastuksin. Leppäkerttu-merkin tuotantoehtojen mukaiseen tuotantoon voi liittyä solmimalla Luomuliiton kanssa Leppäkerttu-merkin käyttöoikeussopimuksen.  Sopimuksen perusedellytyksenä on jäsenyys Luomuliiton suorajäsenenä tai Luomuliiton jäsenjärjestön jäsenyys.

Historia

Luomuliitto on perustettu vuonna 1985. Luomuliitto oli ensimmäinen luomusertifiointia myöntävä taho Suomessa. 
Vuosina 1995–1999 liiton puheenjohtajana ollut Kimmo Tiilikainen on ollut myöhemmin kahteen otteeseen Suomen ympäristöministeri.
Luomuliitto on perustajajäsen vuonna 2011 perustetussa Pro Luomu ry:ssä.
Gun Nybergh

Gun Gerda Nybergh (s. 9. syyskuuta 1924 Helsinki) on suomalainen filosofian maisteri ja ruotsin kielellä kirjoittava kirjailija.
Gun Nyberghin vanhemmat olivat oikeusneuvos Gunnar Nybergh ja Ellen Fogelberg.
Moro-kapina

Taustaa

Vuoden 1898 Pariisin rauha päätti Espanjan ja Yhdysvaltain sodan. Yhdysvallat sai haltuunsa Puerto Ricon Karibianmerellä sekä Guamin Tyynellämerellä. Sopimus takasi myös itsenäisyyden Kuuballe sekä Yhdysvallat saattoi ottaa Filippiinit haltuunsa 20 miljoonan dollarin korvauksella. Aluelisäykset eivät saaneet täyttä kannatusta Yhdysvaltain senaatissa, mutta laajentuminen hyväksyttiin yhden äänen enemmistöllä. Yhdysvalloista tuli siirtomaavalta.
Tällä välin Filippiinit olivat ehtineet julistautua itsenäiseksi. Valtiota ei kuitenkaan tunnustettu ja poliittiset levottomuudet alkoivat itsenäisyyttä kannattavan alkuperäisväestön ja sitä vastustavien länsimaisten kolonialistien kesken. Filippiinien kongressin puhemies julisti sodan Yhdysvalloille 2. kesäkuuta 1899 aloittaen Filippiinien ja Yhdysvaltain sodan.
Yhdysvallat laivasi saarelle yli 100 000 miehen vahvuisen nykyaikaisesti aseistautuneen armeijan. Sodassa käytiin useita taisteluja, mutta vanhanaikaisesti aseistautuneet filippiiniläiset jäivät jatkuvasti alakynteen. Lisäksi kolera ja nälänhätä verottivat filippiiniläisiä. Yhdysvallat menettivät noin 5 000 miestä ja Filippiinit 12 000–20 000 miestä. Lisäksi tauteihin, nälänhätään ja väkivaltaisuuksiin kuoli arvioista riippuen 200 000–1 500 000 siviiliä. Filippiiniläiset antautuivat ja rauhansopimus kirjoitettiin Yhdysvaltain itsenäisyyspäivänä 4. heinäkuuta 1902.

Toinen vaihe

Filippiinien muslimivähemmistö, lähinnä Mindanaon ja Jolon alueilla asuneet morot olivat kannattaneet itsenäisyyttä ja käyneet sissisotaa miehittäjiä vastaan jo Espanjan siirtomaavallan aikana. Morot jatkoivat nyt taistelua uusia miehittäjiä vastaan. Vielä Filippiinien ja Yhdysvaltain sodan lopulla he väijyttivät yhdysvaltalaisten partioita ja osastoja, sekä tekivät ryöstöretkiä vastustajan varastoihin. Amerikkalaiset vaativat paikallisia johtajia datuja luovuttamaan soturit, jotka olivat osallistuneet hyökkäyksiin ja palauttamaan Yhdysvalloille kuuluvan omaisuuden. Datut eivät puolustaneet pelkästään itsenäisyyttään, vaan myös ikivanhoja säätyihin perustuneita yhteiskuntaluokkia sekä oikeutta pitää orjia ja maaorjia.
Eversti Frank Baldwinin johtama rangaistusretkikunta hyökkäsi moroja vastaan Bandapatanin taistelussa 2. toukokuuta 1902. Bandapatanin cotta, morojen linnake, tarjosi yllättävän suuren vastuksen ja kun yhdysvaltalaisjoukot saivat tehtyä murron puolustukseen he surmasivat armotta kaikki puolustajat. Bandapatanin taistelu toimi esikuvana ja vastaavanlaisia verilöylyihin päättyneitä taisteluja käytiin koko kapinan ajan.
Oliver Kentish

Oliver Kentish (s. 1954 Lontoo) on brittiläissyntyinen säveltäjä, kuoronjohtaja ja sellisti. Hän opiskeli sellonsoittoa Royal Academy of Musicissa, jossa hänen opettajanaan oli Vivian Joseph. Hän meni vuonna 1977 Islantiin soittaakseen Islannin sinfoniaorkesterissa. Hän sai vuonna 1976 työpaikan Akureyrin musiikkikoulun opettajana ja on sittemmin opettanut Nýi tónlistarskólinnissa, Reykjavíkissa.
Kentish on saanut musiikistaan lukuisia palkintoja, ja hänellä on ollut kolmesti Skálholt Summer Musicin säveltäjäresidenssi. Hän on saanut stipendejä Islannin radion säveltäjien säätiöltä ja Islannin taide- ja tiedeministeriöltä. Kentishin musiikkia on esitetty säännöllisesti radiossa Islannissa ja myös laajalti muualla Euroopassa sekä Yhdysvalloissa. Useita levytyksiä hänen teoksistaan on julkaistu.
Kentish sai vuonna 1989 Islannin kansalaisuuden.

Tuotanto

Kentish on säveltänyt muun muassa suuren määrän lauluja, kuoroteoksia ja kamarimusiikkia. Hän on säveltänyt myös kamarikonserttojen sarjaa, jossa soolosoittimina ovat olleet muiden muassa trumpetti, klarinetti, oboe, viulu, kitara ja harppu. Vuonna 1993 Kentishin synnyinmaan hallitus tilasi häneltä teoksen lahjaksi islantilaisille heidän maansa itsenäisyyden viisikymmenvuotispäiväksi. Teos, "My People" (isl. Mitt fólk) baritonille ja orkesterille, omistettiin Islannin silloiselle presidentille Vigdís Finnbogadóttirille ja kantaesitettiin syyskuussa 1994. Esittäjinä olivat Islannin sinfoniaorkesteri, baritoni Michael Clarke ja kapellimestari Osmo Vänskä.
Seututie 627

Reitti

Hirvaskangas - Kangashäkki - Uurainen - Kyynämöinen - Sahrajärvi - Multia
Satunnainen permutaatio

Satunnainen permutaatio on objektijoukon satunnainen järjestys, joka on permutaatio-arvoinen satunnaismuuttuja. Satunnaispermutaation käyttö on yleistä satunnaisalgoritmien kentillä. Nämä kentät pitävät sisällään koodausteorian, salaustekniikan ja simuloinnin.
Antti Raivio

Antti Raivio (s. 12. marraskuuta 1962 Espoo) on suomalainen näyttelijä, ohjaaja sekä näytelmäkirjailija ja dramaturgi. Raivio opiskeli Teatterikorkeakoulussa Jouko Turkan oppilaana. Suuren yleisön tietoon hän tuli erityisesti Yle TV1-kanavan sketsisarjasta Hymyhuulet, jota esitettiin vuosina 1987–1988. Vuonna 1990 hän perusti muiden helsinkiläisten freelance-taiteilijoiden kanssa Q-teatterin, joka toimii nykyään Tunturikadulla Töölössä.
Pirkko Vilppunen

Pirkko Alisa Vilppunen (s. 19. toukokuuta 1934 Viipuri) on entinen suomalainen telinevoimistelija.
Vilppunen sijoittui Helsingin 1952 kesäolympialaisissa yhteisvoimistelukilpailussa viidenneksi, telinevoimistelun joukkuekilpailussa 13:nneksi, 8-ottelussa 108:nneksi sekä yksittäisillä telineillä parhaimmillaan puomilla 69:nneksi. Hän esiintyi useita kertoja Suomen Naisten Liikuntakasvatusliiton edustusjoukkueessa kotimaassa ja ulkomailla sekä toimi myöhemmin liiton hallituksessa ja voimistelun suunnittelu- ja johtotehtävissä. Hän edusti seuratasolla Lappeenrannan Naisvoimistelijoita ja Helsingin Naisvoimisteluseura Säkeniä.
Vilppunen on kirjoittanut useita liikunta-aiheisia kirjoja, kuten Kuntoudu – rentoudu (Kirsti Kempin kanssa 1972), Liike ja rytmi (Kempin kanssa 1973), Rentousopas (1973) ja Musiikkiliikuntaa lapsille (Inkeri Simolan kanssa 1974).
Paolo Stoppa

Paolo Stoppa (6. kesäkuuta 1906 Rooma – 1. toukokuuta 1988 Rooma) oli italialainen näyttelijä.
Stoppa opiskeli näyttelemistä Rooman Santa Cecilian akatemiassa ja työskenteli sen jälkeen teatterissa sekä elokuvien jälkiäänittäjänä. Vuonna 1935 hän esiintyi pienessä roolissa Enrico Guazzonin elokuvassa Re burlone.
Toisen maailmansodan jälkeen Stoppa työskenteli muun muassa Luchino Viscontin ohjaamissa näytelmissä sekä tavanomaisten viihde-elokuvien sivuosissa. Hänen ensimmäinen merkittävä elokuvaroolinsa oli kulkuri Rappi Vittorio de Sican Milanon ihmeessä (Miracolo a Milano, 1951). Yli 150 elokuvassa esiintynyt näyttelijä muistetaan ehkä parhaiten nousukkaana kaupunginjohtajana ja Angelican isänä Viscontin Tiikerikissassa vuonna 1963. Hänet on saanut kolmesti Nastro d’argento -palkinnon.
Unto Tarkkonen

Unto Tarkkonen (s. 1927, Kitee) on suomalainen kirjailija.
Tarkkonen on julkaissut yhden kirjan omalla nimellään, useita eräkirjoja nimimerkillä Antti O. Paja sekä yhden kirjan nimimerkillä Sara Anniina. Hän on ammatiltaan radio- ja tv-mekaanikko ja asuu Kiteellä. Tarkkonen on toiminut vuodesta 1986 lähtien Ase&Erä -lehden avustajana.