google/wiki40b huggingface dataset:
Muurolan sairaala

Muurolan sairaala on aikuispsykiatriaan keskittyvä sairaala Rovaniemellä 25 km:n päässä Rovaniemen keskustasta. Siellä on myös Lapin päihdeklinikka. Psykiatrisessa sairaalassa on 46 potilaspaikkaa, päihdeklinikalla 12. Se on alun perin rakennettu keuhkotautiparantolaksi. Päärakennuksen on suunnitellut arkkitehti Jussi Paatela, ja se valmistui vuonna 1951.
Lapin sairaanhoitopiirin yhtymähallitus päätti toukokuussa 2015 siirtää sairaalan toiminnot Lapin keskussairaalan yhteyteen, ja rakennukset myydään. Siirron ajankohdasta ei ole vielä päätöstä.
Vanhan sairaalan suunnitteli E. A. Kranck ja se rakennettiin 1925–1926, ja keuhkotautisairaala aloitti toimintansa 1927. Sairaala vuokrattiin saksalaisille vuonna 1942 kenttäsairaalaksi. Siellä oli myös suomalaisten sotasairaala. Saksalaiset räjäyttivät rakennuksen lähtiessään vetäytymään Lapista 1944. Päärakennus tuhoutui, mutta henkilökunnan asunnot ja varastorakennukset säilyivät. Uusi rakennus valmistui 1951, siinä oli 355 potilaspaikaa. Sairaala siirtyi psykiatrian käyttöön 1973-1974, ja keuhkotautipotilaat siirtyivät Rovaharjuun.
Museoviraston mukaan osa alueen rakennuksista on valtakunnallisesti merkittäviä rakennettuja kulttuuriympäristöjä.
Sune Birger Johan af Björkesten

Sune Birger Johan Björkstén, aateloituna vuodesta 1896 af Björkesten (21. heinäkuuta 1825 Kangasniemi – 19. helmikuuta 1897 Helsinki) oli suomalainen senaattori ja hovioikeudenneuvos.
Björksténin vanhemmat olivat Hauhon kirkkoherra Jakob Johan Björkstén (1780–1833) ja tämän toinen puoliso Gustava Albertina von Hausen. Hän kävi Hämeenlinnan ja Loviisan triviaalikouluja ja Porvoon lukiota, pääsi ylioppilaaksi 1843 ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1847. Björkstén sai varatuomarin arvon 1851.
Björkstén oli Viipurin hovioikeudessa ylimääräisenä kanslistina 1848–1853, kanslistina 1855–1857, kirjaajana 1857–1859, notaarina 1859–1861, varakanneviskaalina 1861–1862, kanneviskaalina 1862–1865, asessorina 1865–1869 ja hovioikeudenneuvoksena 1869–1879. Hän oli Suomen senaatin oikeusosastolla senaattorina 1879–1887.
Björkstén oli naimisissa vuodesta 1855 Olivia Matilda Aspelinin kanssa. Heidän pojistaan Birger Fredrik Björkstén (af Björkesten, 1862–1949) oli vankeinhoitohallituksen virkamies ja valtiopäivämies, Sune Bertil Björkstén (af Björkesten, 1866–1939) oli Turun hovioikeuden hovioikeudenneuvoksena 1918–1936, Karl Ragnar Björkstén (af Björkesten, 1876–1965) toimi pankkimiehenä ja pörssimeklarina Helsingissä omistaen vuodesta 1914 Söderhjelm & Thesleff yhtiön ja lääketieteen lisensiaatti Sigurd Waldemar af Björkesten (1878–1957) omisti ja johti vuodesta 1914 Mäntymäen (Tallbacka) sairaalaa Helsingissä .
Espanjankävijät

Sisältö

Espanjankävijät alkaa ja päättyy dokumentaariseen osuuteen, jonka kertoo neljän suomalaisen veteraanin paluusta vanhoille taistelupaikoille lähes 40 vuotta sisällissodan päättymisen jälkeen diktaattori Francon kuoleman myötä. Vuonna 1978 kuvattujen haastattelujen välissä on fiktiivinen kertomus Kosti Viljanen -nimisen suomalaisen miehen osallistumisesta Espanjan sisällissodan taisteluihin Kansainvälisten prikaatien riveissä. Näytellyt jaksot ovat mustavalkoisia ja niiden lomaan on sijoitettu neuvostoliittolaisen sotakuvaajan Roman Karmenin autenttista materiaalia. Kaksi kohtausta pohjautuu Espanjassa taistelleen Paavo Pajusen sotakertomuksiin, jotka hänen puolisonsa Jenny Pajunen toimitti vuonna 1976 kirjaksi Espanja, sinä nuoruutemme. Elokuvan musiikkina kuullaan muun muassa useita kertoja sisällissodan aikainen tasavaltalaisten laulu Ay Carmela.

Arvostelut ja esitykset

Elokuva sai arvostelijoilta pääosin myönteisen vastaanoton. Kritiikki kohdistui lähinnä mustavalkoisen osuuden tekniseen toteutukseen, jonka katsottiin johtuneen elokuvan pienestä budjetista. Teattereissa Espanjankävijöitä ei nähty lainkaan Helsingin ulkopuolella, mutta se osallistui Italiassa San Remon elokuvafestivaaleille vuonna 1980. Suomen televisiossa elokuva on nähty ainoastaan kahdesti, huhtikuussa 1981, jolloin se keräsi peräti 724 000 katsojaa sekä toisen kerran tammikuussa 2015.
Plan 9

Historia

Ensimmäinen julkaisu toimitettiin vuonna 1992 yliopistoille.
Toinen julkaisu vuonna 1995 oli saatavilla kaupallisen lisenssin alla.
Kolmas julkaisu vuonna 2000 on avoimen lähdekoodin lisenssillä.
Neljäs julkaisu vuonna 2002 on uudella vapaan ohjelmiston lisenssillä. 
Helmikuussa 2014 käyttöjärjestelmä on julkaistu uudelleen GNU GPLv2 lisenssillä.

Suoritintuki

Käyttöjärjestelmä tukee ARM, x86, x86-64, MIPS, Alpha, SPARC ja PowerPC suorittimia.
Myös NeXTstation (Motorola 68000 -sarja) ja BeBox tietokoneita on tuettu varhaisissa versioissa.

9P protokolla

9P protokolla on kehitetty vähentämään erikoistarkoitukseen tehtyjä ohjelmointirajapintoja. 
9P protokolla tarjoaa useimmat ominaisuudet tiedostojärjestelmän kaltaisena rajapintana palvelin- ja asiakassovelluksien välillä.
Protokolla mahdollistaa tiedostojärjestelmien etäkäytön Network File Systemin (NFS) tapaan (ks. hajautettu levyjärjestelmä).
Linux-ydin tukee protokollaa.
Protokollan määritelmästä on luonnos sen standardoimiseksi.

Yhdistelmähakemistot

Yksi Plan 9 ominaisuuksista on tiedostojärjestelmä, joka sallii muodostaa yhdistelmähakemistoja, joissa saman hakemiston alla näkyy käyttäjälle useiden muiden sijaintien sisältö.
Linux sisältää nykyään vastaavan mekanismin nimellä overlayfs.

Nimiavaruudet

Nimiavaruudet (engl. namespace) mahdollistavat käyttäjäkohtaiset näkymät tiedostojärjestelmään.
Vastaavanlainen ominaisuus on lisätty Linux ytimeen versiossa 3.8.

Unicode

Käyttöjärjestelmä käyttää kauttaaltaan Unicoden UTF-8 merkistökoodausta, joka kehitettiin Plan 9:ää varten.

Graafiset sovellukset

Plan 9 kehitettiin käytettäväksi graafisella käyttöliittymällä. 
Käyttöliittymänä toimii rio ikkunointijärjestelmä, joka korvasi aikaisemman 8½ ikkunointijärjestelmän.

Ohjelmointi

Plan 9 on ohjelmoitu C-kielen muunnoksella, jossa on eräitä eroavaisuuksia ANSI C -standardiin verrattuna.
Osa Plan 9:stä on ohjelmoitu C-kielen kaltaisella rinnakkaisohjelmointiiin tarkoitetulla Alef -kielellä. Alefin käyttö on kuitenkin jäänyt vähäiseksi vuoden 1995 toisen julkaisun jälkeen.

Kritiikki

Plan 9:n "everything is a file" -konseptia on kritisoitu koska tyyppijärjestelmä on ajonaikainen eikä helposti määriteltävissä tai dokumentoitavissa.
Kulttuuriraide

Kulttuuriraide on Helsingin Kulttuurikeskuksen kehittämisohjelma, jonka tavoitteena on rakentaa Myllypuron ja Mellunmäen välisestä kaupunginosaketjusta kulttuuriselta ilmeeltään ja vapaa-ajan palveluiltaan Helsingin vetovoimaisin esikaupunkialue. Kulttuuriraide-aluetta ovat Mellunmäki, Kontula, Vesala, Kurkimäki, Kivikko ja Myllypuro. Kulttuuriraide pyrkii luomaan puitteita alueen asukkaiden omaehtoiselle kulttuuritoiminnalle.
Kulluuriraiteen keskeisimpiä pysyviä toimipaikkoja ovat Kontupiste, Mellari ja Mellupiste. Lisäksi koko Mellunkylän käyttöön on perustettu alueportaali. Kaupungin hallintokunnista mukana ovat muun muassa sosiaalivirasto ja työväenopisto. Asukasyhdistykset, paikalliset seurat ja yksittäiset toimijat ovat mukana kehitystyössä.
Ida Elise Broch

Ida Elise Broch (s. 25. kesäkuuta 1987 Oslo) on norjalainen näyttelijä. Hän on näytellyt vuodesta 2007 asti.
Brochin ensimmäinen merkittävä rooli oli Ninan rooli vuoden 2007 elokuvassa Switch. Seuraavana vuonna hän näytteli Katrineä elokuvassa Mies joka rakasti Yngveä (Mannen som elsket Yngve). Vuonna 2014 Broch oli Birgitten roolissa norjalais-amerikkalaisessa draamakomediasarjassa Lilyhammer. Samana vuonna hän esitti myös tutkija Mari Friisiä draamasarjassa Kuudes aisti.
Brochin velipuoli Nicolai Cleve Broch on myös näyttelijä.
Pitkänniemenjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 12,8 hehtaaria ja se on 800 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 126,8 metriä mpy.
DR-17

DR-17 on yksi Normandian maihinnousua varten rakennetuista hinaajista, joita ostettiin Suomeen miinanraivausoperaatiota varten.
Aluksen alkuperäinen nimi oli ST-481 ja sen rakensi John E. Matton & Sons Cohoesissa, New Yorkissa 1944.
Puolustusvoimien vuokraamana alus oli 30. syyskuuta 1946 - 23. marraskuuta 1948 miinanraivaustehtävissä. Alus vaurioitui pahoin magneettimiinan räjähtäessä sen raivaimessa Hangon edustalla elokuussa 1948, minkä jälkeen se palautettiin kansanhuoltoministeriölle. 
Alus myytiin Korttila & Kumppaneille Kotkaan maaliskuussa 1949 ja se toimi vuoteen 1971 asti satamahinaajana nimellä Poitsila, jolloin se myytiin Suomen Höyrylaiva osakeyhtiölle. Myöhemmin aluksen runkoa vahvistettiin. Räjähdyksessä vaurioitunut koneisto pysyi kuitenkin ongelmana, sitä ei koskaan onnistuttu täysin korjaamaan ennen yksityisomistusta. 
Aluksella oli vuoteen 2005 mennessä kolmetoista omistajaa. Vuodesta 1998 alus on ollut Suomenlinnassa satamaansa pitävä yksityinen huvialus.
KNM Uller (1876)

Palvelus

Alus muutettiin vuosina 1911-1912 hieman ennen ensimmäistä maailmansotaa miinalaivaksi, jolloin sen aseistusta kevennettiin korvaamalla raskas 10,6 tuuman suustaladattava tykki 120 millimetrin perästä ladattavalla tykillä. Kevenemisen seurauksena alus kykeni vastaanottamaan 50 miinaa ja samalla miehistön tarve väheni kymmenellä.
Saksan hyökättyä Norjaan alus vallattiin 9. huhtikuuta 1940 Kvarvenissä Bergenissä, minkä jälkeen se liitettiin Saksan laivastoon. Norjan meri-ilmavoimien lentokone upotti Saksan lipulla varustetun aluksen 30. toukokuuta Sognefjordiin.
Oulun musiikkivideofestivaalit

Oulun musiikkivideofestivaalit on Oulussa vuosittain järjestettävä kaupunkifestivaali, jonka yhteydessä ovat myös Ilmakitaransoiton MM-kisat.
Musiikkivideofestivaali keskittyy populaarikulttuuriin ja uusimpiin musiikkivideoteoksiin ja festivaalilla esitetään vuosittain satoja videoita. Festivaali koostuu musiikkivideo- ja elokuvanäytöksistä, master classeista ja oheistapahtumista. Kotimaiset musiikkivideot kilpailevat kotimaisessa kilpailussa, johon ilmoittautuminen on ilmaista. Festivaali huipentuu lauantaina Pumpeligaalaan, jossa palkitaan musiikkivideoiden parhaimmisto.
OMVF on maailman vanhin musiikkivideofestivaali ja festivaalia on järjestetty yhtäjaksoisesti vuodesta 1994. Festivaalin perustivat Oulun käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksen (nykyisin Oulun seudun ammattiopisto, Pikisaaren yksikkö) videolinjan opiskelijat vuonna 1994. Festivaalia järjestää OMVF ry.

Palkinnon taustaa

Palkinto on saanut nimensä Jorma "Pumpeli" Suorsalta (1955–2017), joka oli oululainen mieshenkilö, 1980-luvulla kaupungin keskustassa kuljeskellut omintakeinen persoona. Sympaattisena tunnettu "Pumpeli" kierteli Oulun keskustaa ja lauleskeli. Iloisena tunnettu nuhraantunut kulkija sai joskus ohikulkijoilta muutaman lantin; korvauksena persoonallista iskelmätulkinnoistaan. Höyhtyällä asunut Pumpeli kuljeskeli yleensä jalan, ja useimmiten kantoi mukanaan ainakin jotain keppimäistä esinettä, kuten katkennutta jääkiekkomailaa. Pumpeli oli innokas Kärppien kannattaja ja pääsi seuraamaan otteluita ilmaiseksi. Hänestä muodostui katukuvassa tunnettu henkilö.
Vuonna 2000 Acid Cinema -videoryhmä julkaisi Pumpelin legendaan nojautuvan, The Blair Witch Project -henkisen The Pumpeli Project -lyhytelokuvan.
Vuodesta 2015 on jaettu myös Linssipumpelia ja Post-pumpelia ansioituneesta kuvauksesta ja jälkityöstä.
Lafarre (Ardèche)

Lafarre on kunta Ardèchen departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 57 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Lafarren pinta-ala on 11 neliökilometriä.
Pelkosenniemi

Maantiede

Pelkosenniemi sijaitsee Itä-Lapissa. Sen naapurikunnat ovat Kemijärvi, Rovaniemi, Salla, Savukoski ja Sodankylä.
Kunnassa on kaikkiaan 171 järveä, joista suurimmat ovat Pyhäjärvi, Säynäjäjärvi ja Tuormusjärvi.
Pyhätunturin kansallispuisto,  sijaitsee Pelkosenniemellä. Muita Natura-kohteita ovat Pyhä-Luosto, Kemihaaran suot, Ellitsa, Serrijoki - Kätkävuoma, Luiron suot, Luosto, Akanvaaran - Kalkkivaaran lehdot, Raateaapa ja 
Haikara-aapa - Vitsikkoaapa.
Pelkosenniemen matkailukohteita ovat Pyhätunturin laskettelukeskus ja Suvannon idyllinen kylä sekä suunnitellun Vuotoksen tekojärven alue.

Kyliä

Aapajärvi, Arvospuoli, Kairala, Kiemunkivaara, Luiro, Moitaselkä, Pelkosenniemi, Pyhäjärvi, Saunavaara, Suvanto

Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Pelkosenniemellä oli 958 asukasta, joista 358 asui taajamissa, 563 haja-asutusalueilla ja 37 asukkaan asuinpaikan koordinaatit eivät olleet tiedossa. Taajama-aste lasketaan niistä asukkaista, joiden asuinpaikan koordinaatit ovat tiedossa; Pelkosenniemen taajama-aste on 38,9 %. Pelkosenniemen taajamaväestö kuuluu vain yhteen taajamaan eli kunnan keskustaajamaan Pelkosenniemen kirkonkylään, jossa oli vuoden 2017 lopussa 358 asukasta.

Historia

Pelkosenniemen kunnan historia aloitetaan vuodesta 1664, jolloin Paavali Pelkonen muutti luvatta asumaan Lapin puolelle.
Pelkosenniemen seurakunta itsenäistyi Sodankylän seurakunnasta vuonna 1916. Pelkosenniemen kirkko on rakennettu vuonna 1929.
Pelkosenniemen Sähköosuuskunta tuotti sähköä omalla voimalaitoksellaan vuodesta 1927 siihen asti, kun laitteisto vaurioitui
sodan aikana. runkolinja Kemijärveltä vedettiin vuonna 1950. 
Talvisodassa käytiin Pelkosenniemen taistelu, joka päättyi suomalaisten voittoon ja puna-armeijan perääntymiseen..
1950-luvulta lähtien taistelu Vuotoksen altaan rakentamisesta kokosi ympäristöliikkeen ja päätöksentekijät rintamiksi luonto- ja talousarvojen vastakkainasetteluun.

Hallinto

Pelkosenniemen kunnanjohtaja vuodesta 2014 on Pertti Severinkangas.
Kunnanvaltuustossa on 13 paikkaa, joista viisi on keskustan hallussa kaudella 2017–2021.

Talous

Pelkosenniemen talous on hyvin palveluvaltaista. Vuonna 2015 kunnassa oli 385 työpaikkaa. Niistä 86% oli palvelualoilla, 4% alkutuotannossa (maa-, metsä- ja kalataloudessa), ja 9% jalostuksessa.
Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat rakennusyhtiö Pyhänpahta, kiinteistöhuoltoyhtiö Huoltokero ja lomamökkejä vuokraava Pyhän Karhu.

Palvelut

Pelkosenniemen koulussa on yhdysluokat 1-2, 3-4 ja 5-6. Yläkoululaisia opettavat aineenopettajat. Koulurakennus on ollut poissa käytöstä huonon sisäilman vuoksi, remontti tai uusi koulutalo olisivat hyvin kalliita kunnalle. Lukio lakkautettiin vuonna 2007. Lukioon jatkavat nuoret siirtyvät useimmiten Rovaniemelle. Oman uuden lukion perustamista matkailupalveluiden lähelle on harkittu.
Pikkukudu

Tuntomerkit

Pikkukudu on siro ja solakka antilooppi, jolla on 11-15 hyvin selvää pystyä kylkijuovaa harmaanruskeassa turkissaan. Uroksella on koko selän pituudelle ulottuva harja, naarailla se on vain hartioiden alueella. Uroksen sarvet kasvavat jopa 90 sentin pituisiksi. Paino vaihtelee pikkukudulla 90-100 kiloon ja ruumiin pituus 160-175 senttimetriin. Eläimen säläkorkeus on 95-105 senttiä ja sen hännän pituus on 30-40 senttiä.

Levinneisyys

Pikkukudun levinneisyys ulottuu Etiopiaan, Etelä-Somaliaan, Sudanin eteläosiin, Itä-Ugandaan, koko Keniaan ja Koillis-Tansaniaan. Lajin elinympäristö on akasiasavannia, mutta se ei elä kovin avoimilla seuduilla, vaan puolikuivilla pensaikkoalueilla. Siellä turkin väristä ja juovikkuudesta on etua eläimen sulautumiseen ympäristöön. Todellisuudessa pikkukudu tarvitseekin hyvän suojavärin, sillä lajilla on runsaasti vihollisia. Aikuinen kudu sopii saaliiksi leopardille, leijonalle, hyeenalle ja hyeenakoiralle. Nuoria yksilöitä saalistavat myös servaali, karakali, paviaani ja suuret käärmeet.

Ravinto

Pikkukudun ravintoon kuuluu pensaiden ja puiden lehdet. Mikäli vettä on tarjolla, ne käyvät juomassa säännöllisesti.

Lisääntyminen

Naaraan kantoaika on noin 220 vuorokautta ja se synnyttää tavallisesti vain yhden poikasen.
Ralph Heikkinen

Ralph Isaac "Hike" Heikkinen (14. toukokuuta 1917 – 12. tammikuuta 1990) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja Michiganin yliopiston Wolverines-jalkapallojoukkueessa vuodesta 1936 vuoteen 1938. Hän oli ensimmäinen yhdysvaltalainen vuonna 1938, Michiganin Ylä-niemimaalla sijaitsevan Gogebic County, Michigan, joka voitti kunnian. Hänen urotyönsä raportoitiin yleisesti Ylä-niemimaan lehdistössä, jossa hänestä tuli paikallinen sankari. Hän pelasi ammattilaisjalkapalloa NFL:ssä Brooklyn Dodgersin joukkueessa vuonna 1939.
Vuodesta 1940 vuoteen 1944 hän oli Virginia Cavaliers-jalkapallojoukkueen line coach ja opiskeli samanaikaisesti Virginia School of Law- yliopistossa. Kun hänet harjoitti lakia New Yorkissa jonkin aikaa, hän vietti vuoden Marquette Universityn linjakonferenssina ja oikeustieteen professorina vuonna 1947. Marquetten jälkeen hän toimi Studebaker-Packard yhtiön johtajana ja asianajajana. Hän liittyi myöhemmin General Motorsin (GM) oikeudelliseen henkilökuntaan ja siirtyi eläkkeelle vuonna 1978 20 vuoden palvelusvuoden jälkeen GM:n oikeudellisesta osastosta. Heikkinen auttoi myös käynnistämään ja toteuttamaan yleiseurooppalaisen alkoholinhoito- ja koulutusohjelman General Motorsissa.
Pista Stelvio

Historia

Kun Bormio isännöi alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailuja 1985 ja 2005, Stelviossa kilpailtiin kaikissa miesten alppilajeissa ja vuonna 1985 myös naisten pujottelussa. Stelviossa on laskettu kaikkia alppilajeja myös maailmancup-finaaleissa kolme kertaa.
Menestynein laskija Stelviossa on itävaltalainen Hermann Maier, joka on voittanut syöksylaskun kahdesti ja supersuurpujottelun sekä suurpujottelun kerran. Maierin suurpujotteluvoitto tuli vuoden 2005 MM-kilpailuissa.

Reitti

Stelvion yläasema sijaitsee 2 255 metriä merenpinnan yläpuolella, jossa on myös syöskylaskun lähtöpaikka. 
Lähdön jälkeen on välittömästi koko rinteen jyrkin kohta 63 % ja alun S-mutkan jälkeen on radan ensimmäinen hyppyri Salto La Rocca (Linnakehyppyri). Sen jälkeen rinne menee kapeahkoon Canalino Sertorelliin (Sertorellin vesirotko), joka on suora liukuosuus. Liukuosuus päättyy radan toiseen varsinaiseen hyppyriin Salto Fontana Lungaan (Pitkä suihkulähde -hyppyri).
Fontana Lungan jälkeen tulee pitkä vaihtelevan jyrkkä Pian dell’Orso (Karhun taso), mikä alkaa Curvoni degli Ermellini (Kärpän mutkat) S-mutkilla, niiden jälkeen tulee vaativa ulospäin kalteva kohta Carcentina. Carcentinan jälkeen tulee vielä laaja S-mutka ennen lyhyttä loivaa osuutta Ciuk. Ciukin jälkeen tulee radan suurin hyppyri Salto di San Pietro (Pyhä Pietari -hyppyri) Muro di San Pietrossa (Pyhän Pietarin jyrkänne), jossa on koko rinteen toiseksi jyrkin kohta 60 %. Jyrkänteen jälkeen tulee La Piana di San Pietro (Pyhän Pietarin tasanko), jossa rinne on loiva, lyhyen matkaa jopa vastamäkeen. Sitten tulee loppujyrkänne La Konta, jossa on laajoja S-mutkia.
S-mutkien jälkeen alkaa lyhyt maalisuora, jossa on vielä hyppyri Feleit. Stelvion syöksylasku päättyy 1 245 metriä merenpinnan yläpuolelle lähelle Bormion keskustaa. Syöksylaskuradalla on pituutta 3 270 metriä ja korkeuseroa 1 010 metriä.
Basel-Landschaft

Sijainti

Basel-Landschaft sijaitsee Sveitsin luoteisnurkassa, Baselin kaupungin eteläpuolella, Reinin etelärannalla. Sitä ympäröivät pohjoisessa Ranska ja Saksa sekä Basel-Stadtin kantoni, idässä Aargau ja etelässä Solothurnin ja Juran kantonit.
Birsjoki virtaa kantonin länsiosan halki.

Historiaa

Basel-Landschaftin kantoni syntyi vuonna 1833, jolloin Baselin kantoni jakaantui kahdeksi puolikantoniksi, Basel-Stadtiksi ja Basel-Landschaftiksi.

Talous

Kantonin 147 000 työpaikasta 71 prosenttia oli vuonna 2014 palvelusektorilla. Teollisuudessa oli 26 prosenttia työpaikoista. Alkutuotannossa (maa- ja metsätalous) oli kaksi prosenttia työpaikoista.
Suolalla on Basel-Landschaftin taloushistoriassa merkittävä rooli. Sveitsin kantonien suolamonopoli, joka jatkuu edelleen, vaurastutti kantonia 1800-luvun loppupuoliskolla niin, että kantonilla ei ollut lainkaan verotustarvetta. Kantonien omistaman suolayhtiön Swiss Saltworks AG:n keskuspaikka ja tuotantolaitoksia on Prattelnin kaupungissa Baselin itäpuolella. Suolakaivosten hyödyntäminen johti kemianteollisuuden varhaiseen kehittymiseen 1800-luvulla Baselin seudulla.
Kantonin tärkeimpiä teollisuudenaloja ovat tekstiili-, metalli- ja kemianteollisuus.  Maataloustuotteista tärkeimpiä ovat hedelmät, maito- ja lihavalmisteet. 1600-luvulta alkaen alueella on tuotettu silkkiä.
Valtatie 26

Historiaa

Haminan ja Taavetin välinen tie on rakennettu 1950-luvulla korvaamaan luovutetuille alueille jääneitä tieyhteyksiä. Samoihin aikoihin siitä tuli kantatie 61. Valtatieksi tie muutettiin vuoden 1996 tienumerouudistuksessa.
Valtatiehen 7 kuuluvan Haminan ohikulkutien rakentamisen yhteydessä valtatien 26 alku siirrettiin Husulaan, noin neljä kilometriä aiemmasta alkupisteestä pohjoiseen.

Joukkoliikenne

Valtatiellä 26 on useita linja-autovuoroja päivässä. Vuorotarjonta muodostuu suureksi osaksi Helsingin ja Imatran välisestä pikavuoroliikenteestä. Tämän lisäksi on tiellä kulkee lyhyemmän matkan vakiovuoroja muun muassa Kotkan ja Lappeenrannan välillä. Eräät vuorot jatkavat Imatralta Savonlinnaan ja Joensuuhun. Öisin tiellä kulkee Helsinki–Joensuu-yöpikavuoro.

Tiehankkeita

Tietä on suunniteltu parannettavaksi vuoteen 2030 mennessä useassa vaiheessa muun muassa tietä leventämällä, rakentamalla ohikulkuteitä taajamien ohi, ohituskaistoja rakentamalla sekä liittymiä, kevyen liikenteen olosuhteita, pohjavesisuojausta ja meluntorjuntaa parantamalla. Koko hankkeen kustannusarvio kesäkuun 2005 kustannustasossa on 49 miljoonaa euroa.
Kesällä 2017 tie päällystettiin kokonaan uudelleen ja kesällä 2018 tielle rakennettiin kaksi kilometrin pituista ohituskaistaa.
Boise City Subdivision

Liikenne

Boise City Subdivision ja sen kanssa lähes samansuuntainen rataosuus Dalhart Subdivision muodostavat kaksoisyhteyden Coloradossa sijaitsevan Pueblon ja Texasin Amarillon välille. BNSF Railway käyttää Boise City Subdivisionia pääasiassa etelään kulkevien junien reittinä, kun pohjoiseen menevä liikenne kulkee Dalhart Subdivisionin kautta.
Rataosalla liikennöivät sekä etelään kulkevat sekatavarajunat että pitkät vilja- ja hiilijunat. Union Pacific Railroadilla on radankäyttöoikeus koko rataosalla.
Vaassila Kieleväinen

Vaassila Kieleväinen (n. 1755 – n. 1840) oli runonlaulaja ja tietäjä.
Kieleväisen isän nimi oli Ignat. Elias Lönnrot tapasi Kieleväisen Vuokkiniemen Vuonnisessa keruumatkallaan vuonna 1833. Vaikka iäkkään Kieleväisen muisti oli jo heikentynyt, Lönnrot sai häneltä talteen Väinämöisen uroteot yhdessä jaksossa, millä lienee ollut merkitystä Lönnrotin alkaessa matkalta palattuaan jäsentää Kalevalaa juuri Väinämöistä koskevien runojen ympärille. Tälle pienoiseepokselle Lönnrot antoi nimen Runokokous Väinämöisestä. Myös Juhana Fredrik Cajan ja Matthias Alexander Castrén tapasivat Kieleväisen, vuosina 1836 ja 1839. Castrén sai häneltä talteen erityisesti loitsuja sekä taikoja koskevaa tietoja. Kieleväisen maine tietäjänä olikin huomattava, sen tiedetään kestäneen 1800-luvun lopulle saakka.
Futility, or the Wreck of the Titan

Juoni

Tarinan päähenkilö on John Rowland, Kuninkaallisesta laivastosta erotettu upseeri, joka on erottamisensa jälkeen ratkennut alkoholistiksi ja pudonnut yhteiskunnan alimpaan kerrokseen. Nyt hän työskentelee brittiläisellä matkustajaristeilijä Titanilla kansimiehenä. Titan lähtee matkalleen New Yorkista kohti Englantia matkustajinaan rikkaita kuuluisuuksia. Eräänä yönä Titan törmää jäävuoreen ja alkaa upota. Pelastusveneitä on vain puolelle matkustajista, mutta edes niin moni ei pelastu, vaan ainoastaan 13 henkeä, joiden joukossa on Rowland sekä hänen entisen rakastajattarensa tytär. Rowland on tavannut rakastajattarensa ja tämän tyttären Titanilla ja pelastaa tyttären haaksirikosta hyppäämällä jäälle. Loppuosa kirjasta seurataan Rowlandin seikkailuja pohjoisella Atlantilla, missä hän muun muassa tappaa ihmisen ja syö tämän. Rowland ja tyttö pelastuvat, kun he löytävät ajelehtivan pelastusveneen, ja pian eräs laiva noukkii heidät kyytiinsä. Rowlandin palattua Englantiin elämä palaa taas raiteilleen ja hän pääsee parlamenttiin töihin. Kirja loppuu siihen, kun Rowland vastaanottaa viestin entiseltä rakastajattareltaan, joka kutsuu Rowlandin tapaamaan häntä ja tytärtään.
Conan hävittäjä

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Conan hävittäjä saa kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.