google/wiki40b huggingface dataset:
Heijastusnäyttö

Heijastusnäyttö (engl. HUD, Heads-up display) on yleisesti sotilaslentokoneissa käytetty näyttö, joka heijastaa lentäjän silmien eteen ja mittaritaulun yläpuolelle sijoitettuun läpinäkyvään levyyn kulloinkin tarvittavat tiedot esimerkiksi suunnistamista tai asejärjestelmien käyttöä varten.
Heijastusnäytön etuna on lentäjän työmäärän vähentyminen, sillä lentoarvotietoja ei tarvitse erikseen katsoa mittareista, koska ne on heijastettu näyttöön. Tämä helpottaa erityisesti mittarilentoa.
Heijastusnäytöt ovat alkaneet yleistyä myös autoissa.
Viola Beach

Viola Beach oli brittiläinen popyhtye. Kaikki neljä yhtyeen jäsentä ja manageri kuolivat 13. helmikuuta 2016 esiintymisen jälkeisessä onnettomuudessa Ruotsin Södertäljessä. Yhtye oli matkalla pois esiintymispaikalta, kun auto ajoi avoinna olevalta sillalta Södertäljen kanavaan. Ruotsin poliisin teoria on, että kuljettajana toiminut manageri meni tajuttomaksi, kun auto törmäsi esteenä olevaan puomiin. Aftonbladetin toimittajan teoria on, että kuljettaja puhui puhelimessa tai oli muuten keskittynyt muuhun kuin ajamiseen eikä sen vuoksi pysähtynyt ennen puomia vaan ajoi ylös nostetun sillan alle ja kanavaan.
Miroslav Etzler

Miroslav Etzler (s. 22. joulukuuta 1964, Ostrava, Tšekkoslovakia, nyt Tšekin tasavalta) on tšekkiläinen elokuva- ja teatterinäyttelijä. Hänet on nähty muun muassa yhteistuotantoelokuvassa Mieletön elokuu (2013).
Ixnay on the Hombre

Tausta ja nauhoitus

Edellisen albumin Smashin saavuttaman kaupallisen menestyksen ja sitä seuranneen kiertueen jälkeen The Offspring allekirjoitti levytyssopimuksen Columbia Recordsin kanssa ja aloitti uusien kappaleiden kirjoittamisen harjoittelutiloissaan. Nauhoitukset olivat käynnissä kesäkuusta lokakuuhun 1996 Eldorado Recording Studiosilla tuottaja Dave Jerdenin (Alice in Chains, Anthrax, Jane's Addiction, Social Distortion) kanssa. Nauhoitusprosessia kitaristi Noodles kommentoi: "Nauhoitimme vähän enemmän kappaleita kuin tarvitsimme, ja jos olisimme käyttäneet kaikki kappaleet, jotka jätimme pois, olisi lopputulos ollut riskialttiimpi. Mutta emme ole pettyneitä pitämäämme kamaan. Mielestäni se on hyvä albumi ja rakastan niitä kappaleita." 
Noodles kertoi haastattelussa albumin nimestä: "'Hombre' tarkoittaa espanjaksi miestä, ja 'Ixnay' on pig-latin -sanaleikillä muunnettu versio sanasta 'nix' (hylätä, torpata). Vapaa tulkinta nimestä olisi "vitut vallanpitäjistä" tai "vitut virkavallasta". Nimi ei ole kovin syvällinen, mutta se on hassu, kuulostaa hyvältä ja sopii albumin kuvitukseen."
"Change the World" on edelleen kehitetty versio edellisen albumin Smashin lopussa olleesta piiloraidasta. Myös "Change the World" sisältää piiloraidan, missä on lyhyt Larry "Bud" Melmanin puhuma pätkä. Levyn "Disclaimer" -aloituskappaleessa on mukana entisen Dead Kennedys -yhtyeen laulaja Jello Biafra.

Julkaisu ja vastaanotto

Ixnay on the Hombre julkaistiin 4. helmikuuta 1997, ja se oli ensimmäinen yhtyeen albumi, joka julkaistiin Columbia Records -levy-yhtiöllä. Euroopassa albumi oli heidän edellisen levy-yhtiönsä, Epitaph Recordsin, viimeinen julkaisu. Tämä johtui erimielisyyksistä sopimusasioissa The Offspringin ja Epitaphin perustajan ja Bad Religionin kitaristin Brett Gurewitzin välillä. Yhdysvalloissa ja muualla maailmalla yhtye sai julkaista albuminsa Columbialla, mutta Euroopan julkaisut hoiti Epitaph. Kaikki myöhemmät albumit julkaistiin Columbialla.
Ixnay on the Hombre oli korkeimmillaan sijalla 9 Billboard 200 -listalla, ja Suomen listalla se oli jopa toisena. Vaikka albumi ei ollutkaan yhtä menestyksekäs kuin edeltäjänsä Smash ja seuraajansa Americana, se myi platinaa pian julkaisunsa jälkeen.
Allmusicin arvostelussa Stephen Thomas Erlewine antaa albumille vain 2,5 tähteä, ja toteaa, että Ixnay on the Hombre "kuulostaa siltä, kuin hard rock -yhtye yrittäisi hypätä post-grungen kelkkaan".
Askold

Askold (ven. Аскольд) oli Venäjän keisarillisen laivaston saksalaisvalmisteinen panssarikansiristeilijä. Alus oli laskettu vesille 2. maaliskuuta 1900.

Venäjän-Japanin sota 1904-1905

Askold osallistui Venäjän–Japanin sotaan 1904–1905 ja osallistui 10. elokuuta 1904 osana Venäjän Tyynenmeren laivastoa Keltaisen meren taisteluun. Alus internoitiin taistelun jälkeen Shanghaihin. Aluksesta tehtiin vuonna 1906 Siperian laivaston lippulaiva. Alus matkasi 55 000 merimailia ollessaan palveluksessa Venäjän kaukoidässä.

Ensimmäinen maailmansota

Askold palveli Välimerellä vuosina 1914–1916 osallistuen Dardanellien operaatioihin. Alus määrättiin 21. lokakuuta 1916 Arktisille asemalle, minkä vuoksi se huollettiin Toulonissa ja Britteinsaarilla 1916–1917 ennen siirtoa. Huolloissa keulan kaksi 75 millimetrin ja kaikki aluksen 47 ja 30 millimetrin tykit korvattiin kaksiputkisilla 47 millimetrin ilmatorjuntatykeillä. Aluksen torpedoputket muutettiin nelipatterisiksi 18 tuuman torpedoputkiksi. Alukseen asennettiin myös miinakiskot ja syvyyspommilaukaisimet. Alus saapui uudelle asemapaikalleen syyskuussa 1917, jossa miehistö nousi kapinaan joulukuussa bolševikkiaatteen seurauksena.
Britannian Kuninkaallinen laivasto valtasi aluksen 14. heinäkuuta 1918 Arkangelissa neuvostovenäläisiltä joukoilta rekisteröiden sen uudelleen 3. elokuuta HMS Glory IV:ksi.

Sodan jälkeen

HMS Glory IV palautettiin punaisille vuonna 1921 ja myytiin 1922 Saksaan romutettavaksi.
Emilio Izaguirre

Seurajoukkueura

Izaguirre siirtyi kotimaansa Motaguasta 18. elokuuta 2013 nelivuotisella sopimuksella skottijätti Celticiin. Siirtosummaa ei tuotu julki. Hän pelasi ensimmäisen ottelun Skotlannin valioliigassa 29. elokuuta 2010 Motherwelliä vastaan.

Maajoukkueura

Izaguirre pelasi ensimmäisen ottelunsa Hondurasin maajoukkueessa tammikuussa 2007, kun Honduras kohtasi ystävyysottelussa Tanskan.
Kaija Juurikkala

Yksityiselämä

Juurikkala on naimisissa Juha "Juuso" Juurikkalan kanssa. Kaija Juurikkala on toisessa avioliitossaan. Hänellä on vuosina 1980 ja 1981 syntyneet pojat ja vuonna 2003 syntynyt tytär. Juurikkala sai vuonna 2018 aivoverenvuodon ja aivoinfarktin ja menetti puhe- ja liikuntakykynsä. Hän asuu nykyään (elokuu 2019) palvelutalossa ja on vähitellen toipumassa.
Lentoauto

Lentoauto eli lentävä auto on yksityinen lentävä kulkuneuvo, auton ja lentokoneen hybridi. Lentäviä autoja on yritetty suunnitella ja rakentaa Wrightin veljesten ajoista lähtien, mutta yksikään malli ei ole levinnyt yleiseen käyttöön.
Ford Motor Company suoritti 1950 tutkimuksen, jonka mukaan lentävän auton rakentaminen olisi sekä mahdollista että taloudellisesti kannattavaa. Ensisijaisesti lentäviä autoja käytettäisiin ambulansseina, poliisiajoneuvoina ja armeijan tarpeisiin. Helikopterit ovat korvanneet lentoauton näiltä osin.
Lentoautojen yleistymisen ongelma on ollut liikenteenohjaus, sillä ilmassa tapahtuvat autokolarit aiheuttaisivat enemmän tuhoa kuin tavalliset autokolarit. Yksi vaihtoehto on, että ohjauksen hoitaisi tietokone satelliittipaikannuksen avulla (fly-by-wire). Toinen vaihtoehto on HITS-malli ("Highway In The Sky"), jossa tietokone muodostaisi jokaiselle autolle oman kolmiulotteisen "tunnelin" ilmaan. Näin ohjaajan vain täytyisi pitää lentoauto virtuaalitunnelin sisällä lentäessään. Jos törmäys tapahtuisi, auto laukaisisi sisäiset ja ulkoiset ilmatyynyt sekä laskuvarjon.
Vuonna 1989 valmistuneessa elokuvassa Paluu tulevaisuuteen II Doc matkusti vuoteen 2015, ja silloin lentoautot olisivat syrjäyttämässä nykyisen kaltaiset autot.
HMS Edinburgh (16)

Palveluskäyttö

Syyskuussa 1939 HMS Edinburgh kuului 18. risteilijäviirikköön Scapa Flowssa, kunnes se 1. lokakuuta siirrettiin Humberiin sijoitetun osaston 2. risteilijäviirikköön. Alus suojasi Skandinaviaan kulkevia saattueita, kunnes se siirrettiin maaliskuussa huoltoon. Alukselle asennettiin alukselle muun muassa tutka 279.
Alus palasi palvelukseen 28. lokakuuta 1940 ja liitettiin Kotilaivaston 18. risteilijäviirikköön. Maaliskuussa 1941 Alus suojasi Lofoottien operaatiota ja toukokuussa se osallistui Saksan laivaston taistelulaivan Bismarckin metsästykseen, minkä aikana se pysäytti saksalaisen saarronmurtajan Lechin.
Alukselle asennettiin heinäkuussa kuusi yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä.
Heinäkuussa alus osallistui Välimerellä operaatio Substanceen ja se oli uudelleen Välimerellä operaatio Halberdissa. Alus palasi marraskuussa pohjoisille merialueille suojaamaan Jäämeren saattueita. Aluksen tutkajärjestelmät päivitettiin tutkiin 273, 284 ja 285 alkuvuodesta 1942. Aluksen suojatessa 30. huhtikuuta 1942 kotiin palaavaa saattuetta QP-11, jolloin siihen osui kaksi Saksan laivaston sukellusvene U-456:n laukaisemaa torpedoa. Vaikka alus vaurioitui pahoin, se kykeni yhä jatkamaan matkaansa, vaikkakin hitaasti. Alus joutui 2. toukokuuta Saksan laivaston hävittäjien kohteeksi. Se kykeni upottamaan hyökkääjistä Z26:n ennen kuin siihen osui torpedo, jonka seurauksena alus menetti konetehonsa ja sai suuren vuodon.
HMS Foresightin päällikkö Joe Fowells määräsi lopulta Edinburghin upotettavaksi torpedolla. Aluksen mukana upposi 465 kultaharkkoa, joka oli osa Neuvostoliiton maksua länsivaltojen sotatarvikeavusta. Keith Jessopin johtama retkikunta nosti kullan vuonna 1981.
American History X

Juoni

Entinen uusnatsi Derek Vinyard (Norton) vapautuu vankilasta kolmen vuoden tuomion jälkeen. Hän sai tuomion tapettuaan kaksi mustaihoista miestä, jotka yrittivät varastaa hänen autonsa. Vankilassa hänen silmänsä ovat kuitenkin auenneet: hän näkee muiden uusnatsien petturuuden ja tajuaa lopulta, ettei hyvä tai paha johdu ihonväristä. Vankilassa hänen luotettavin ystävänsä oli musta mies.
Hänen nuorempi veljensä Danny (Furlong) on sillä välin seurannut hänen jalanjälkiään samassa uusnatsien porukassa. Derek haluaa pysyä kaukana vanhoista piireistään, eikä pidä siitä, että Danny veljeilee heidän kanssaan. Derekin tavoitteena on nyt pelastaa veljensä ja perheensä siltä väkivallalta, jonka hän itse on aiheuttanut.
Francesca Neri

Francesca Neri (s. 10. helmikuuta 1964 Trento Italia) on italialainen elokuvanäyttelijä. Hänen äitinsä on näyttelijä Rosalba Neri. Kotimaansa lisäksi hän on näytellyt Hollywood-elokuvissa, kuten Hannibal (2001) ja Sivulliset uhrit (2002).
Patrice Lair

Ura

Lairin oma pelaajaura eteni Ranskan alasarjajoukkueissa. Hän aloitti valmentajana vuonna 1991 US Saint-Malon pelaaja-apuvalmentajana ja toimi samassa roolissa myöhemmin ESA Brivessa. Lopetettuaan aktiiviuransa vuonna 2000 hän liittyi Stade Reimsin organisaatioon toimien edustusjoukkueen apuvalmentajana ja reservijoukkueen päävalmentajana. 
Vuonna 2005 Lair siirtyi Montpellier HSC:n naisten edustusjoukkueen päävalmentajaksi. Hän luotsasi seuran naisten Ranskan cupin mestaruuteen 2006 ja 2007 sekä kahdesti toiseksi maan pääsarjassa. Hän jätti joukkueen kahden kauden päätteeksi. Helmikuussa 2010 Lairin ura jatkui Ruandassa, jossa hän toimi maajoukkueen teknisenä johtajana ja alle 17-vuotiaiden joukkueen päävalmentajana.
Kesällä 2010 Lair palasi naisjalkapallon pariin, kun hänestä tuli Olympique Lyon Fémininin päävalmentaja. Lairin johdolla Lyon voitti neljä perättäistä Ranskan mestaruutta sekä kaksi Naisten Mestarien liigan mestaruutta. Lair jätti Lyonin kauden 2013/14 päätteeksi tuplamestarina.
Kesällä 2016 Lairista tuli PSG Fémininin päävalmentaja. Lair jätti tehtävänsä kauden päätteeksi. Lairilta jäi terveyssyiden vuoksi väliin Ranskan cupin loppuottelu, jossa PSG voitti Lyonin.
Lair palasi kesällä 2018 miesten jalkapallon pariin, kun hänestä tuli Chamois Niortaisin päävalmentaja. Hänet siirrettiin sivuun tehtävistään joulukuussa 2018 Niortin ollessa Ligue 2:ssa seitemäntenä.
Kesällä 2019 Lair teki sopimuksen Ligue 2:een pudonneen Guingampin kanssa.
Joogamatto

Joogamatto on joogassa käytetty harjoitusalusta. Sen tarkoituksena on estää liukuminen sekä toimia pehmikkeenä ja suojana joogaharjoituksen aikana. Nykyiset joogamatot ovat yleensä 200-250 cm pitkiä ja 60-80 cm leveitä. Niiden paksuus vaihtelee 2,5-7 mm välillä. Modernin pitävän joogamaton kehitti ensimmäisenä joogaopettaja Angela Farmer.

Historia

Hindujen pyhän kirjoituksen Bhagavad Gitan 11. kappaleessa jumala Krishna kertoo, että joogaan ja meditaatioon sopivia alustoja ovat pyhä kusha-ruoho, hirven tai tiikerin talja ja kangas. Pyhiin Kulamārgan kirjoituksiin kuuluvassa Kulārṇava-tantrassa suositeltuja alustoja ovat puuvillaiset, villaiset ja kankaiset alustat sekä hirven, tiikerin ja leijonan taljat. Kirjoituksessa kehotetaan välttämään bambusta, kivestä, maasta, puusta, ruohosta ja versoista koostuvia alustoja.
Volframikarbidi

Rakenne ja ominaisuudet

Volframikarbidi kuuluu niin kutsuttuihin välisijayhdisteisiin ja hiiliatomit sijaitsevat volframin metallihilan välisijoissa. Se on koostumukseltaan epästoikiometristä ja siitä tunnetaan muun muassa dikarbidi W₂C, alkeiskopiltaan heksagonaalinen α-volframikarbidi ja yli 2 530 °C:n lämpötilassa kuutiollinen β-volframikarbidi. Volframikarbidi on hyvin kovaa ja häviää kovuudessa vain hieman timantille. Yhdiste ei liukene veteen eikä laimeisiin happoihin, mutta kuningasvesi tai typpihapon ja vetyfluoridin seos liuottavat sitä. Volframikarbidi on kemiallisesti suhteellisen reagoimatonta, mutta se reagoi fluorin kanssa huoneenlämpötilassa, kloorin kanssa 400 °C:n lämpötilassa ja happi hapettaa sen volframitrioksidiksi yli 600 °C :n lämpötilassa. Volframikarbidi johtaa hyvin sähköä.
NHL-kausi 1990–1991

Kausi 1990-1991 oli National Hockey Leaguen historian 74. kausi. Sarjaan kuului 21 joukkuetta, joista jokainen pelasi runkosarjassa 80 ottelua. Stanley Cupin voitti Pittsburgh Penguins, joka saavutti historian ensimmäisen mestaruutensa.
Loppuottelussa Penguins voitti Minnesota North Starsin otteluvoitoin 4-2. Minnesota North Stars oli ensimmäinen Norris Division joukkue, joka nousi finaalipeleihin asti. Sarjassa pelattiin ennätykselliset 92 playoffs-ottelua.
Pistepörssin voitti Wayne Gretzky, joka tuolloi pelasi Los Angeles Kings-joukkueessa, 163 pisteellä (41 maalia + 122 syöttöpistettä).
Märkälämpötila

Märkälämpötila on lämpötila, jossa rajallinen määrä nestettä ja suuri määrä kaasua ovat tasapainossa adiabaattisissa olosuhteissa. Märkälämpötila on lämpötila, johon kostealla kankaalla verhottu lämpömittari asettuu ilman virratessa pakotetusti sen ohitse.

Märkälämpötila ja ihmisen terveys

Oletaan tilanne, jossa ihminen on Maan pinnalla ja ilma vaihtuu vapaasti tämän ympärillä. Märkälämpötila on matalin lämpötila, johon voi päästä pelkällä veden haihtumisella; eli ihmisen tilanteessa hikoilemalla. Yli 35 asteen märkälämpötilassa keho ei pysty enää poistamaan aineenvaihdunnan tuottamaa lämpöä, ja kehon ydinlämpötila alkaa nousta. Jo muutama tunti 35 asteen märkälämpötilassa tappaa hyväkuntoisenkin ihmisen.
Velkua

Maantiede

Velkua sijaitsee kokonaan Turun saaristossa. Sen pääsaari on Palva, johon on lossiyhteys Livonsaaresta jonka eteläkärki Teersalo kuului Velkuaan. Palvasta on lossiyhteys edelleen Velkuanmaalle. Muita merkittäviä saaria ovat Lailuoto, Talosmeri ja Salavainen Palvan eteläpuolella.
Näiden lisäksi vakituista asutusta on Munninmaalla ja Kettumaalla.

Kylät

Haukka, Kalsor, Kettumaa, Krööpilä, Palva, Pohjakylä, Salavainen, Teersalo, Tiurla.
Omisteinen ohjelmisto

Historia

Eräänä käsitteen syntyhetkenä voidaan pitää Franklin ACE-tietokoneista syntynyttä kiistaa Applen kanssa vuonna 1983. Kiista johti tarkennukseen yhdysvaltain tekijänoikeuslakiin, joka merkitsi tekijänoikeuden kattamaan myös binäärimuotoisen ohjelman ihmisten käyttämän lähdekoodin lisäksi.
IBM haastoi IBM PC -yhteensopivien valmistajia oikeuteen IBM PC-tietokoneen BIOS-ohjelmiston tekijänoikeudesta. Takaisinmallinnuksella BIOS:sta tehtiin toiminnallisesti yhteensopiva versio, joka ei loukannut IBM:n tekijänoikeuksia.
Pavel Churavý

Pavel Churavý (s. 22. huhtikuuta 1977 Liberec) on tšekkiläinen yhdistetyn hiihtäjä. Hänen ensimmäinen kautensa maailmancupissa oli kausi 1999–2000, jolloin hän oli kokonaiskilpailun 44:s. Churavý on sijoittunut maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemänneksi kaudella 2009–2010 ja kymmenenneksi kaudella 2008–2009. Hän on ollut urallaan neljä kertaa palkintopallilla: toinen Liberecissä 2002 ja Schonachissa 2010 sekä kolmas Val di Fiemmessä ja Klingenthalissa 2009.
Arvokilpailuihin Churavý on osallistunut vuodesta 1999 alkaen. Hänen parhaat henkilökohtaiset sijoituksensa MM-kilpailuissa ovat suurmäen Gundersen-kilpailun kahdeksas ja yhteislähtökilpailun 12. sija Liberecissä 2009, normaalimäen Gundersen-kilpailun 12. sija Val di Fiemmessä 2013, sprintin 14. sija Val di Fiemmessä 2003 sekä normaalikilpailun 16. sija Oberstdorfissa 2005. Joukkuekilpailussa hän on parhaimmillaan sijoittunut kuudenneksi Liberecissä 2009. Olympialaisissa Churavý oli Salt Lake Cityssä 2002 sprintissä 15:s, normaalikilpailussa 16:s ja joukkuekilpailussa yhdeksäs, Torinossa 2006 normaalikilpailussa 21:s, sprintissä 31:s ja joukkuekilpailussa kahdeksas sekä Vancouverissa 2010 suurmäen Gundersen-kilpailussa viides, normaalimäen vastaavassa kilpailussa 12:s ja joukkuekilpailussa kahdeksas.
Katoaminen (elokuva)

Juoni

Kanadan Montrealissa asuva palkkamurhaaja (Sutherland) menettää otteen ammattiinsa ja elämäänsä, kun hänen vaimonsa (Raclette) katoaa mystisesti. Vähitellen selviää, että katoaminen liittyy miehen seuraavaan työkeikkaan Britanniassa.

Vastaanotto

The New York Timesin Janet Maslin piti vuonna 1981 elokuvan henkilöhahmoja oudon surullisina ja tärkeilevinä ja elokuvaa kovin hitaana ja pinnallisena, mitä upea kuvaus vain korostaa. DVD Talk -sivuston Stuart Galbraith IV taas näki Katoamisen vuoden 2013 parhaisiin dvd-julkaisuihin kuuluvana upean kuvauksensa, näyttelijäntyönsä ja aikuismaisen haastavuutensa vuoksi. Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano piti elokuvaa turhan hidasliikkeisenä ja raskaudessaan teennäisenä ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Totinen torvensoittaja

Tuotanto

Elokuvan tuotantoyhtiö oli Suomen Filmiteollisuus ja tuottaja T. J. Särkkä. Käsikirjoituksen pohjana on Agapetuksen romaaniteksti, joka ilmestyi vuonna 1933 ensin Suomen Kuvalehden jatkokertomuksena. Siitä laati käsikirjoituksen nimimerkki Veikko Syväoro, oikealta nimeltään toimittaja Veikko Ström.
Kaarlo Kartio on alkutekstien mukaan torvensoittaja, mutta hän kuoli ennen kuvauksia, ja hänen tilallaan näyttelee Lauri Kyöstilä.

Juoni

Leo Lähteenmäen esittämä insinööri, joka asuu samassa asunnossa kuin vanhempi museonjohtaja-ystävänsä, menee uutenavuotena naamiaisiin. Ystäväkin on lähdössä juhliin aikoen kahdeksanvuotisen seurustelun jälkeen kosia rakastamaansa naista. Pilailuun, muun muassa leikkitorvella töräyttelyyn, taipuvainen insinööri menee mielijohteesta museoon, jonka ovi on sen juopottelevan vahtimestarin ansiosta auki. Hän pukeutuu haarniskaan, joka pelästyttää parikin kertaa toisen juopottelijoista. Haarniska päällään insinööri seikkailee naamiaisissa, on pidätettynä jne. Lisäksi naamiaisten esiintyjien torvensoittajalla on myös haarniska. Nämä kaksi hahmoa tietysti sekoitetaan. Loppupuolella on myös unikohtaus, jossa tarina siirtyy haarniskoiden aikaan ja kohtaus muistuttaa Kolmannen valtakunnan sodanaikaisia elokuvatarinoita menneestä ajasta. Tässä kuitenkin on loppu, jossa insinööri löytää ihastuksensa ja museonjohtaja saa kosittua.

Arviot

Aikalaisarvioijat suhtautuivat elokuvaan nihkeästi, kuten Toini Aaltonen (Suomen Sosialidemokraatti): ”Suomen Filmiteollisuus on lisännyt jälleen uuden numeron kehnojen filmiensä luetteloon”. Valopuolina nähdään eräät näyttelijätyöt ja George de Godzinskyn musiikki.
Vuonna 1991 arviossaan Antti Lindqvist (Katso) ei löydä elokuvasta edes camp-huumoria, ja samalla linjalla ovat 2000-luvun televisioesitysten yhteydessä esitetyt kritiikit. Arto Pajukallio luonnehtii Totista torvensoittajaa sota-ajalle ominaiseksi eskapistiseksi ”hätäapukomeadiaksi”. Sitä on sanottu myös sietämättömäksi komediaräpellykseksi. Eräs kriitikko pitää kuitenkin elokuvan lavastusta kekseliäänä, vuoropuhelua näppäränä ja yleensä näkee siinä visuaalisia oivalluksia, mutta ne hukkuvat pitkitettyihin kohtauksiin ja elokuvan rytmittömyyteen.
Ranskan instituutti

Rakennus

Vuonna 1661 määräsi kardinaali Mazarin testamentissaan, hänen omaisuutensa oli todella huomattava, perustettavaksi collègen, joka vastaanottaisi 60 herrasmiestä, jotka kuuluivat Westfalenin rauhan 1648 ja Pyreneiden rauhan 1659 allekirjoittajavaltioihin. Tästä tulee nimitys Collège des Quatre-Nation, jotka ovat Artois, Elsass, Pignerol ja Roussillon. Colbert palkkasi Louis Le Vaun valmistamaan piirustukset collègea vasten ja tämä tuli sijaitsemaan Louvren linnaa vastapäätä.
Rakentaminen tapahtui vuosien 1662–1688 välisenä aikana.
Vuonna 1805 Napoleonin toimeksiannosta Ranskan Instituutti muutti collègen rakennukseen. Arkkitehti Antoine Vaudoyer muutti rakennuksen kappelin akatemioiden kokoussaliksi.

Organisaatio

Ranskan instituutin nykyinen status on säädetty 18. huhtikuuta 2006 voimaan tulleella lailla tieteellisestä toiminnasta (laki n:o 2006/450) sekä IV pääkohdassa. Tämän lain mukaan Instituutti ja se akatemiat koostuvat yksityishenkilöistä.
Instituutin hallintoa johtaa kansleri, jonka valitsee hallintoneuvosto, joka koostuu kunkin viiden akatemian edustajista. Instituutti ja sen akatemiat ovat alisteisia Ranskan valtiontalouden tarkastusviranomaisille.
Ranskan instituutilla on myös useita säätiöitä ja rahastoja sekä Ranskassa että myös ulkomailla. Säätiöistä tärkein ja keskeisin on Aumale-säätiö, joka hallinnoi Chantillyn linnaan ja siellä sijaitsevaa Condé-museota,
Pjotr Nikiforov

Pjotr Mihailovitš Nikiforov (ven. Пётр Миха́йлович Ники́форов, 12. lokakuuta 1882 nykyisen Irkutskin alueen Irkutskin piirin Ojokin kylä – 6. tammikuuta 1974 Moskova) oli venäläinen bolševikki ja neuvostoliittolainen poliitikko.
Pjotr Nikiforov syntyi työläisperheeseen. Vuonna 1901 hän liittyi vallankumousliikkeeseen, toimi Venäjän sosiaalidemokraattisessa työväenpuolueessa ja osallistui Kronstadtin kapinaan vuonna 1905. Sen jälkeen hän oli mukana sosiaalidemokraattien maanalaisessa toiminnassa, kunnes vuonna 1910 joutui pidätetyksi ja sai kuolemantuomion, joka muutettiin 20 vuoden pakkotyörangaistukseksi. Helmikuun vallankumouksen jälkeen hän toimi bolševikkien johtotehtävissä Irkutskissa ja Vladivostokissa.
Vuosina 1918–1920 Nikiforov oli Venäjän valkoisten vankina. Vuosina 1920–1922 hän työskenteli VKP(b):n Kaukoidän aluepiirikomitean puheenjohtajana, puolueen Kaukoidän byroon jäsenenä ja Kaukoidän tasavallan ministerineuvoston puheenjohtajana. Vuosina 1925–1927 Nikoforov oli Neuvostoliiton lähettiläänä Mongoliassa ja toimi sen jälkeen Neuvostoliiton kansankomissaarien neuvoston palveluksessa sekä Venäjän SFNT:n tavarahuollon apulaiskansankomissaarina. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli puoluetehtävissä.
Nikiforov on kirjoittanut Venäjän kansalaissodasta kertovia muistelmateoksia. Hänet on palkittu Leninin ja Lokakuun vallankumouksen kunniamerkeillä sekä Znak Potšota -kunniamerkillä.