Islam ja naiset

Kulttuuritausta ja šaria

Islam on yli miljardin ihmisen uskonto, mistä johtuen se on moniääninen ja moni-ilmeinen. Islamin ensimmäisinä vuosisatoina se levisi nopeasti laajalle alueelle eikä ainoastaan muuttanut paikalliskulttuureja vaan myös sopeutui joustavasti paikallisiin tapoihin ja olosuhteisiin. 
Islam ei ole pelkästään uskonto, eikä edes henkilökohtainen elämäntapa, vaan myös katsomus, joka ottaa kantaa koko yhteiskunnan järjestämistapaan. Islamin ydin on uskonnollinen laki, šaria, joka ymmärretään ikuiseksi ja muuttumattomaksi Jumalan laiksi ja ainoaksi, jota yhteiskunnassa tarvitaan. 
Šaria säätelee monissa islamilaisissa yhteisöissä avioliittoa, avioeroa, lasten huoltajuutta, elatusta ja perinnönjakoa. Šaria on myös rikoslaki ja viime kädessä valtiosääntö, joka vaatii uskovaisten komentajalle eli kalifille yksinvaltaa.
Islamin ja poliittisten olojen sovittaminen yhteen vaihtelee eri maissa eikä  juuri missään vastaa  puhdasoppista tulkintaa, jossa koko yhteiskunta olisi alistettu šarialle. Turkissa lainsäädäntövalta on eriytetty uskonnosta, kun taas esimerkiksi Iranissa maallisille laeille täytyy saada uskonnollisen vartijainneuvoston hyväksyntä. Yritykset kalifaatin uudelleen perustamiseen ovat 2000-luvulla rajoittuneet ISIS-järjestön yritykseen Syyriassa ja Irakissa.

Nainen Koraanissa

Koraani antaa useita määräyksiä miesten ja naisten keskinäisestä asemasta ja sukupuolisuhteista. Tavalliset muslimit eivät silti lue uskontonsa määräyksiä suoraan Koraanista, vaan saavat ne uskonoppineiden antamina tulkintoina. Tulkinnat pohjautuvat Koraaniin sekä Muhammedista kerrottuihin tarinoihin eli haditheihin.

Käsky alistua miehen tahtoon

Koraanin ehkä yleisimmin kriittisessä mielessä lainattu kohta sukupuolten suhteista on Naisten suuran jae 34. Se antaa miehelle oikeuden käyttää ennaltaehkäisevää väkivaltaa vaimoa vastaan, jos mies epäilee vaimon olevan uppiniskainen.    

»Mies on naisen pää, koska Jumala on toisia suosinut enemmän kuin toisia ja koska mies elättää vaimoaan. Hurskas vaimo on nöyrä ja vartioi siveyttään, koska Jumala on antanut sen vartioitavaksi. Jos pelkäätte vaimonne olevan uppiniskainen, varoittakaa häntä, välttäkää häntä vuoteessa ja lyökää häntä, mutta jos hän sitten tottelee teitä,älkää ahdistako häntä enää. Jumala on korkea, mahtava. (4:34)» 
Tätä kolmiportaista ohjetta suositellaan toisinaan edelleen. Väkivallan tulee kuitenkin olla nykyisten ohjeiden mukaan kevyttä (ei lyöntejä kasvoihin, ei haavoja, ei luunmurtumia).

Moniavioisuus

Koraani hyväksyy moniavioisuuden. Moniavioisuus eli polygamia onkin maailmassa jopa yleisempää kuin yksiavioisuus. Islamin moniavioisuudelle on esikuvansa juutalaisuudessa, jossa se oli sosiaalipoliittinen keino huolehtia orvoista ja leskistä (Jesaja 1: 17). Ehtona useamman vaimon ottamiselle oli kuitenkin kaikkien vaimojen tasapuolinen kohtelu (2. Moos 21: 10). Koraani toistaa Jesajan kirjan ohjeen:

»”Jos pelkäätte, ettette kykene olemaan oikeudenmukaisia orvoille, ottakaa niin monta vaimoa kuin haluatte, kaksi, kolme tai neljä, mutta jos pelkäätte, ettette osaa olla tasapuolisia vaimoillenne, ottakaa vain yksi vaimo tai orjattarianne.” (4:3)»

Orjattaret

Orjuus on virallisesti lakkautettu kaikissa muslimimaissa, viimeisenä Omanissa vuonna 1970.  Koraani kuitenkin hyväksyy orjuuden (esim. 4:24), ja  Muhammed oli itsekin orjanomistaja. Islamilaiset äärijärjestöt Boko Haram ja ISIS ovat 2000-luvulla palauttaneet nämä vanhat käytännöt hallitsemilleen alueille.    

»Samoin (ovat kielletyt teiltä) kaikki naidut naiset lukuunottamatta niitä orjattaria, jotka ovat joutuneet haltuunne (oston tai sodan kautta). Nämä rajat on Jumala teille määrännyt. (4:24)»

Perintöoikeus

Koraani määrää, että tyttö perii vain puolet pojan osuudesta (Koraani 4:11). Sääntö on monien muslimien mielestä oikeudenmukainen, koska miehellä on harteillaan kaikki perheentaloudelliset rasitteet. Todellisuudessa monet muslimit kannattavat silti yhtäläistä perintöoikeutta pojille ja tytöille. PEW-tutkimuskeskuksen vuonna 2013 tekemän kansainvälisen kyselyn mukaan alhaisinta yhtäläisen perintöoikeuden kannatus oli Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikassa (25 %) ja suurinta Balkanilla (69 %).

Keskustelua Koraanin määräyksistä (Mona Siddiqui)

Islamin tutkimuksen professori, brittimuslimi Mona Siddiqui katsoo, että Koraani asettaa erityisen haasteen niille, jotka haluavat nähdä sen edistäneen miesten ja naisten yhteiskunnallista tasa-arvoisuutta. Hän esittää kolme näkökohtaa, jotka voisivat kuitenkin puhua asian puolesta: 1) Koraani antoi naisille sellaisia oikeuksia, jotka patriarkaalinen järjestelmä on myöhemmin kumonnut; 2) Koraani (kenties) paransi naisten asemaa, vaikka ei täyteen tasa-arvoon saakka  (myös esim. Hämeen-Anttila ), ja 3) vaikka Koraani antoikin miehille oikeuden päättää naisten asioista, näillekin jäi joitakin oikeuksia.  
Siddiqui katsoo myös, että tulkinnoissa tulisi ottaa huomioon tapahtumien historiallinen tausta. Esimerkiksi moniavioisuus olisi sallittu tietyin ehdoin, koska profeetta Muhammadin käymässä Uhudin taistelussa yhteisöön oli jäänyt orpoja ja leskiä, jotka tarvitsivat suojelua. Uhudin taistelua on toisaalta pidetty pelkkänä legendana.
Siddiqui katsoo lisäksi, että Koraanin määräykset koskevat aikaa, jolloin miehet ymmärrettiin perheen elättäjiksi. Talouksien rakenne on kuitenkin  muuttunut, jolloin miehet ja naiset pystyvät elättämään toinen toisiaan. Näin ollen Koraanin määräykset eivät näiltä osin koske enää nykyaikaa.
Siddiqui näkemykset edustavat liberaalien muslimien pyrkimyksiä muuttaa perinteistä islamia. Siddiqui ei kuitenkaan ole islamilainen mufti, joten hänen näkemyksillään ei ole virallista asemaa. Islam kieltää tavallista maallikkoa itse tulkitsemasta Koraania. Saadakseen tietää, mikä on islamin kanta johonkin asiaan, muslimin on kysyttävä sitä islamilaiselta uskonoppineelta, joka osaa tulkita Pyhää kirjaa. Perjantairukouksen jälkeen imaamit ovat yleensä käytettävissä tähän tarkoitukseen. Al-Tirmidhi esittää hadithin, jonka mukaan ibn Abbas kuuli Jumalan lähettilään sanoneen: " Se, joka selittää Koraania omin päin, on ansainnut tulisen istuimen."

Nainen hadith-kertomuksissa

Koraaniin sisältyvä lainsäädäntö on rajallista, mutta sitä täydentää islamilaisessa kalifaatissa 800-luvulta lähtien koottu profeetta Muhammedista kertonut suullinen muistitieto. Se on julkaistu hadith-kokoelmissa. Pääosa islamilaisesta laista löytyy näistä kokoelmista, mutta niiden tulkinta kuuluu vain islamilaiselle papistolle, ulamalle. Kokoelmista löytyy toisinaan Koraanin jakeita jyrkempiä ohjeita naisten alistamiseksi.

Naisten huonommuus

Muhammed katsoi naisten olevan miehiä huonompia sekä älykkyydessä että uskonnossa. Huonommuus älykkyydessä käy ilmi siitä, että vasta kahden naisen todistus riitti oikeudessa vastaamaan yhden miehen todistusta. Huonommuus uskonnossa käy ilmi siitä, että kuukautisten aikana naisen rukous tai pyhiinvaellus eivät tuo hänelle ansioita.

Ympärileikkaus

Monet suomalaiset lähteet kertovat, että tyttöjen ympärileikkaus ei kuulu islamiin, vaan on afrikkalaista heimoperinnettä.  Väite on kuitenkin vain osittain totta. Šaria luokittaa ihmisten teot viiteen ryhmään: 1) pakollisiin tai 2) suositeltaviin, 3) luvallisiin eli uskonnon kannalta neuraaleihin sekä 4) loukkaaviin ja 5) kiellettyihin tekoihin. Islamissa on pienempien suuntausten lisäksi viisi suurta lakikoulukuntaa. Niistä yksi pitää ympärileikkausta pakollisena, kolme suositeltavana ja yksi suositeltavana tai luvallisena. Mikään koulukunta ei pidä tyttöjen ympärileikkausta islamia loukkaavana tai kiellettynä. 
Shafi'lainen koulukunta pitää tyttöjen ympärileikkausta pakollisena, mikä tarkoittaa, että sen laiminlyömisestä seuraa rangaistus. Kyse on  tyypin I leikkauksesta, johon kuuluu klitoriksen hupun poistaminen. Koulukunnan vaikutusalueita ovat mm. Somalia ja Etiopia.  Suositeltavana eli ansiota tuottavana tekona tyttöjen ympärileikkausta pitävät malakilainen, hanbalilainen ja shiialainen koulukunta. Viides eli hanafilainen koulukunta jakautuu mielipiteissä. Ympärileikkaus on hanafilaisen muftin mukaan joko suositeltavaa tai pelkästään luvallista eli islamin kannalta neutraali asia. Hanafi on islamin suurin lakikoulukunta, jota seurataan muun muassa Turkissa ja Keski-Aasiassa.  
Koraanissa naisten ympärileikkausta ei mainita. Šaria -lakiin määräys on tullut Muhammedin elämästä kertovien hadithien kautta. Hanbalistisen fiqh-koulukunnan perustajan Ahmad ibn Hanbalin kokoelma Ahmad Ibn Hanbal (5:75) toteaa, että ympärileikkaus on miehille välttämätöntä mutta naisille kunniallista. Naisten ympärileikkausta koskevia haditheja on muissakin arvovaltaisissa kokoelmissa, kuten Sunan Abu Dawud (41:5251), Sahih Muslim (3:684) ja Al-Muwatta (2:19:71).
Egyptin fatwa-komitean kokoelmissa on kolme naisten ympärileikkausta koskevaa fatwaa.  Ensimmäinen (28.5.1949) toteaa, että naisten ympärileikkaus ei ole pakollista. Toinen fatwa (23.6.1951) ei hyväksy siitä luopumista, ja kolmas (29.1.1981) pitää sitä pakollisena. Pakollisuutta korostavan fatwan antoi sunni-islamin arvostetuimman uskonnollisen korkeakoulun eli Al-Azharin yliopiston suurimaami ja Egyptin suurmufti Muhammad Sayyid Tantawy. Suurimaamia pidetään epävirallisesti ylimpänä uskonnon tulkkina sunni-islamin piirissä. Kokonaisuudessaan fatwat ilmaisevat, että naisten ympärileikkaus on suositeltavaa tai pakollista.  
Jaakko Hämeen-Anttila toteaa, että fatwat  ovat yksittäisen oppineen islamilaisiin lähteisiin perustuva lainopillinen mielipide, jota ei voi kumota. On kuitenkin mahdollista antaa toisia fatwoja, jotka ovat ristiriidassa entisten kanssa. Tällöin ne kaikki ovat voimassa ja ilmaisevat islamin käsitystä kyseisestä asiasta.
Vuonna 2005 Kairon Al Azhar-yliopiston professori Ahmend Talib, joka oli Sharia-tiedekunnan dekaani, sanoi, että "Kaikki naisten ympärileikkauksen muodot ovat pahoinpitelyä ja rikoksia eivätkä kuulu islamiin." Lausunto ei kuitenkaan ollut fatwa, vaan esitettiin afrikkalaisessa alueellisessa konferenssissa, jossa aiheena oli islam ja perheen hyvinvointi. Talib kertoi myös, että Saudi-Arabiassa, joka on vahvasti islamilainen maa, ei ole yhtään ympärileikattua naista. Vuonna 2012 tehty tutkimus osoitti silti, että tapa on käytössä myös Saudi-Arabiassa, vaikka viralliset tilastot puuttuvat. Ympärileikatuilla saudinaisilla tyyppiä III oleva radikaali ympärileikkaus oli yleisempi kuin lievemmät tyypit I tai II.

Lapsiavioliitot

Muhammedin kerrotaan avioituneen yli 50-vuotiaana vain 6-vuotiaan Aishan kanssa tämän isän, Abu Bakrin, suostumuksella. Profeetta oli sukupuoliyhteydessä Aishan kanssa tämän ollessa yhdeksän vuotta. Profeetan esimerkkiä käytetään oikeuttamaan eräissä islamilaisissa maissa käytössä olevia lapsiavioliittoja.

Sulkeminen kotiin ja peittävä pukeutuminen

Al-Tirmidhin kirjaaman hadithin mukaan profeetta sanoi: "Nainen on pidettävä piilossa, sillä kun hän menee ulos, paholainen katsoo häntä."  Hadithit sisältävät huivin käyttöä koskevia ohjeita, ja niissä pään ja kaulan ja mahdollisesti myös kasvot peittävä huivi katsotaan Koraanin määräämäksi (33:59).

Orjuus

Keskiaikainen šariakäsikirja Umdat al-Salik kertoo Muhammedin antamista ohjeista orjuuden suhteen. Kirjan mukaan ”valloitetun maan naiset ja lapset ovat saalista ja orjia”. Kaikki kuuluu ensin imaamille, ja kun hän on ottanut oman viidenneksen osuutensa, loput annetaan niille sotilaille, jotka ovat osallistuneet sotaan (k32.1) Jos isä ja äiti on otettu orjiksi, myös kaikki lapset ovat orjia, sillä orjuus periytyy. Orjat ja orjattaret ovat heidän isäntänsä omaisuutta ja hän voi kohdella heitä haluamallaan tavalla. Orjan tyytyväisyydellä ei ole väliä (k32.2). Joka omistaa orjattaren voi käyttää häntä mielensä mukaan seksuaaliseen nautintoon. Orjattaren seksuaalinen tyydyttyminen ei ole tärkeää. Isäntä saa myös lainata orjatartaan toiselle miehelle seksuaalista kanssakäymistä varten ilman orjattaren suostumusta (k32.3).

Muhammedin jäähyväissaarna

Islamilaisen perimätiedon mukaan Muhammed piti maaliskuun 6. päivänä vuonna 632 eli kolme kuukautta ennen kuolemaansa kuuluisan puheensa Arafatin vuorella lähellä Mekkaa. Saarna on rinnastettu Jeesuksen vuorisaarnaan, koska se oli eräänlainen profeetan opetusten kiteytys. Vuonna 2015 julkaistun peruskoulun islamin oppikirjan mukaan  
"Profeetta muistutti naisten oikeuksista ja siitä, miten naiset ja miehet olivat kaikki tasa-arvoisia. Profeetta muistutti miehiä heidän velvollisuudestaan kohdella vaimoaan hyvin ja ystävällisesti, sillä he olivat toistensa kumppaneita ja tukijoita... Profeetta julisti Allahin luoneen kaikki ihmiset tasavertaisiksi riippumatta ihonväristä, sosiaalisesta asemasta tai uskosta... Moni katsoo tämän jäähyväissaarnan olleen ensimmäinen ihmisoikeuksien julistus." 
Ibn HIsham on ensimmäinen historiallinen lähde, joka kertoo Muhammedin puheesta. Hänen kirjoituksensa on 800-luvun alusta eli kirjoitettu noin 200 vuotta puheen jälkeen. Hishamin mukaan Muhammed puhui seuraavasti:
Teidän oikeutenne on, että vaimonne eivät anna kenenkään, jota te inhoatte, astua vuoteeseenne, ja etteivät he tee selkeää säädyttömyyttä. Jos he näin tekevät, Jumala on antanut teille luvan välttää heitä vuoteessa ja lyödä heitä, mutta ei liian kovasti. Jos he pidättäytyvät näistä asioista, heillä on oikeus saada kohtuullinen elatus ja vaatetus. Neuvokaa naisia lempeästi. He ovat teidän vankejanne, eikä heillä ole valtaa omien asioittensa suhteen, mutta te olette ottaneet heidät Jumalan teille uskomaksi velvoitteeksi, ja teillä on oikeus nauttia heistä sukupuolisesti Jumalan sanojen mukaan.”
Islamin ehkä kuuluisin oppinut, 900-luvun alussa eli 300 vuotta myöhemmin kirjoittanut al-Tabari selostaa jäähyväispuheen naisia koskevan kohdan tarkasti samoin kuin kuin Ibn Hisham. Tabarilla katsotaan olleen Hishamin tavoin käytössään 700-luvulta peräisin oleva, nyt jo kadonnut Ibn Ishaqin käsikirjoitus. Ainoa poikkeus on, että Tabari ei verrannut naisia orjiin vaan kotieläimiin ('awānin). 
Oppikirjan esittämää versiota puheesta ei löydy liioin 800-luvun hadith-kokoelmista, joten se saattaa olla vasta 2000-luvulla muistiin merkittyä tietoa. Jäähyväissaarnan osalta hadith-kokoelmat mainitsevat vain kaksi vaimoja koskevaa asiaa: he eivät saa taloudessa ottaa käyttöönsä mitään ilman aviomiehen lupaa, ruoka mukaan lukien, eivätkä he saa poistua kotoa ilman aviomiehen lupaa.

Arviointia

Naisia kohtaan osoitetaan islamin pyhissä kirjoituksissa myös arvonantoa. Muhammedin vaimoja Khadijaa ja Aišaa käsitellään asiantuntevina, hyveellisinä, älykkäinä ja omista asioistaan päättävinä. Muhammedin ruokakuntaa kuvataan – moniavioisuuden puitteissa – ihanteelliseksi perhe-elämäksi, jossa hän suhtautui naisiin myötämielisesti ja avokätisesti. 
Vapaamielistä suuntaa edustavat muslimit katsovat monien hadithien olevan vastoin Koraanin ydinsanomaa, joka on vaatimus keskinäisestä rakkaudesta ja ymmärryksestä avioliitossa.  Vapaamielisten tulkintojen ongelma on, että islamin tulkitseminen ei ole jokamiehen oikeus vaan kuuluu uskonoppineille mufteille, jotka tarvittaessa antavat asiaa koskevan lausunnon eli fatwan. On täysin mahdollista, että vapaamielinen mufti antaa vapaamielisen fatwan, joka poikkeaa muftien  enemmistön näkemyksistä. Tällöin se on yksi islamilainen käsitys muitten joukossa. Ristiriitaiset mielipiteet uskonnon yksityiskohdista kuuluvat islamin monimuotoisuuteen.

Heimoperinteet vai islam?

Monissa islamilaisissa maissa, varsinkin syrjäseuduilla, harjoitetaan rinnakkain kolmea oikeudellista näkökantaa: maallista lakia, islamin lakia ja perinteisiä heimotapoja.  Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan eräissä tavoissa ei ole kysymys  šariasta vaan heimoperinteistä, jotka voivat olla hyvin vanhakantaisia esimerkiksi Afganistanissa tai Saudi-Arabiassa. Jos heimoperinteet ovat päässeet islamilaiseen lakiin, ne ovat luonnollisesti myös osa islamia.

Sukupuolielinten silpominen

Perinteinen heimotapoihin kuuluva käytäntö on naisten ympärileikkaus. Tyttöjen ympärileikkaus on yleistä Afrikan muslimivaltioissa, muun muassa Somaliassa (98%), Guineassa (96%), Egyptissä (91%), Sudanissa (88%), Eritreassa (89%), Malissa (89%) ja Etiopiassa (74%). Tapaa eivät harjoita yksinomaan muslimit. Tyttöjen ympärileikkausta esiintyy vaihtelevissa määrin myös Afrikan ulkopuolella useimmissa muslimimaissa (mm. Oman 90%, Jemen 23% ja Irakin Kurdistan 8%. Se on käytössä myös Saudi Arabiassa, Bahrainissa, Qatarissa, Syyriassa, Afganistassa, Pakistanissa, Kuwaitissa ja Palestiinassa. Tapa on siirtynyt myös Eurooppaan. Ruotsissa on havaittu, että 47 % Iranista, Irakista ja Kurdistanista tulleista tytöistä on leikattuja.

Kunniaväkivalta

Toinen heimotapa on niin sanottu kunniaväkivalta johon voivat kuulua myös kunniamurhat. Tavan katsotaan useissa heimokulttuureissa puhdistavan miehen ja suvun kunnian. Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan kunniamurha ei ole islamin lain mukainen vaan jopa vastoin šaria-lakia. Asia ei kuitenkaan ole yksiselitteinen, sillä islamiin kuuluu myös Koraanin ilmaisema hyvään kehottamisen ja pahan kieltämisen periaate (Koraani 3:104). Se avaa ovet oman käden oikeudelle, sillä periaatteen mukaan jokainen muslimi on velvollinen puuttumaan asiaan, jos šaria-lakia rikotaan. 
Keskiajalta peräisin oleva imaami al-Misrin sharia-lakikirja Reliance of the Traveller kertoo, että väliintulossa on kahdeksan tasoa. Ensimmäinen on rikkomuksen luotettava todistaminen, viides aste on jo käsiksi käyminen esimerkiksi rikkomalla luvattomat musiikki-instrumentit, seitsemäs aste on lyöminen ja potkiminen, ja kahdeksas aste aseiden käyttö, mikä merkitsee synnintekijän tappamista. 
Esimerkiksi Muhammedin pilkkaamisesta šaria langettaa kuolemantuomion, ja sen voi panna toimeen kuka tahansa muslimi. Tästä on esimerkkinä ajatollah Khomeinin  vuonna 1989 antama fatwa Salman Rushdien tappamisesta.

Perhe

Useimmat islamilaiset maat eivät ole hyvinvointivaltioita, joissa tarjolla olisi laaja sosiaaliturva. Tämä vaikuttaa perherakenteeseen tavoilla, jotka ovat pikemminkin yhteydessä heimoperinteisiin ja köyhyyteen kuin itse uskontoon. 
Useimmissa alhaisen tulotason maissa, olipa islamilainen tai ei, perhe sisältää vanhempien ja lasten lisäksi isovanhemmat, vanhempien sisarukset ja serkut. Perhe on köyhissä maissa sosiaalinen ja taloudellinen turvaverkko, jossa yhteistyötä ja jaettua vastuuta pidetään itsestään selvänä. Yksinelävät miehet ja naiset ovat harvinaisia. Myös eronneet ja lesket palaavat usein perheensä pariin. Köyhissä maissa lasten saaminen on tärkeää. Heimoperinteiden mukaisesti pojat jatkavat isän sukulinjaa, ja tytöt tulevat avuksi kotitöihin. Aikuisikäiseksi kasvettuaan lapset elättävät vanhuksensa.

Avioliitto

Perinteinen islamilainen avioliitto, nikah, on kahden suvun välinen sopimus. Se on myös miehen ja naisen välinen sopimus. Musliminainen voi mennä naimisiin ainoastaan muslimimiehen kanssa. Muslimimies voi mennä naimisiin myös juutalaisen tai kristityn kanssa, mutta ei ateistin tai muun monijumalaisen. 
Aviollisen elämän säännöt ovat islamissa "selkeät ja sopusoinnussa oikeamielisen ihmisluonnon kanssa".   Mies on naisen johtaja, jolla on "auktoriteetti hänen ylitsensä ja se henkilö, joka korjaa häntä, jos hän kallistuu pois siitä, mikä on oikein".  Islamin uskonoppineet ovat yksimielisiä siitä, että aviomiesten on pakollista elättää vaimojaan sillä ehdolla, että nämä ovat miehensä saatavilla eivätkä kapinoi. Elatusvelvollisuus perustuu siihen, että naisen tulee olla miehensä saatavilla, eikä hänellä ole oikeutta lähteä aviokodistaan ilman miehen lupaa. Vaimon tulee totella miestään kaikessa, mikä on islamin lakien mukaan sallittua.  
Miehen on kohdeltava vaimojaan tasapuolisesti mitä tulee miehen kanssa vietettyy aikaan ja elatukseen. Jos uusi vaimo on neitsyt, tulee miehen pysyä hänen kanssaan seitsemän vuorokautta häistä. Jos vaimo ei ole neitsyt aika on kolme vuorokautta. Miehen tulee kohdella vaimoaan ystävällisesti.
Vaimon tulee palvella miestään ja kohdella häntä hyvin. Vaimo ei saa ottaa vastaan vieraita kotiin ilman miehen lupaa eikä poistua kotoa ilman miehensä lupaa. Ulkoinen kaunistautuminen kuuluu vain miehelle. Vaimon tulee osoittaa kiitollisuutta miehelleen velvollisuuksien täyttämisestä. Jos vaimo kokee, että hänen oikeutensa ovat puutteellisia, hänen tulee kääntyä ensisijaisesti itseensä ja miettiä, ovatko omat velvollisuudet suoritettu ihanteellisesti ja missä kohtaa  niitä voisi vielä parantaa. 
Lasten kasvatus ja kodinhoito ovat vaimon vastuulla. Nykyaikana perinteiset sukupuoliroolit ovat muuttuneet ja yhä useampi nainen käy töissä kodin ulkopuolella. 
PEW-tutkimuskeskuksen kyselyn mukaan islamilaisissa maissa noin 90% muslimeista katsoi, että vaimon tulee totella miestään. Balkanilla ja Itä-Euroopassa luku oli kaikkein alin, vain 43 %.

Tutustuminen

Muslimien avioliitot ovat järjestettyjä liittoja, mikä ei suinkaan tarkoita pakkoavioliittoa. Suhteeseen ei saa pakottaa, vaan siihen vaaditaan molempien puolisoiden suostumus. Näin on silloin, kun nainen on neitsyt. Muussa tapauksessa häntä on ainakin kuultava. Hadithin mukaan "neitsyttä ei tule antaa avioliittoon ilman hänen suostumustaan."  
Jotkut avioliitot solmitaan lyhyen tapaamisen jälkeen tai ilman tapaamista ja saattavat olla menestyviä.  Naisen on saatava suostumus liittoon holhoojaltaan, joka on hänen isänsä, veljensä tai muu läheisin miespuolinen sukulainen, joka on muslimi. Jumalan lähettilään kerrotaan sanoneen: "Ei ole avioliittoa ilman walia (laillista holhoojaa)".  Avioliittoa harkitsevien tapaaminen toteutuu muiden läsnäollessa. Profeetta on kehottanut seuralaisiaan katsomaan naista ennen avioitumispäätöksen tekemistä, ja profeetta on myös itse katsonut tarkkaan häntä kosimaan tullutta naista. Tämä katse voi olla toistuva, eikä siihen tarvita naisen holhoojan lupaa. Abu Hanifan mukaan kasvojen ja käsien lisäksi myös naisen jalkojen katsominen on sallittua. Näissä tutustumismuodoissa on kuitenkin oltava tarkkana siitä, etteivät ne riistäydy käsistä ja muutu sisällöltään romanttisiksi.     
Useimmissa maissa on kirjattu alhaisin sallittu naimisiinmenoikä, joka vaihtelee 16- ja 21 vuoden välillä. Käytännössä avioliiton solmimisikä on noussut islamilaisissa maissa. Syitä tähän ovat asuntopula, elintason nousu, sulhasten perheiden morsiusrahat sekä kouluttautuminen. Perinteisen näkemyksen tytön tulisi olla neitsyt. Nykyisin tehdään myös gynekologisia leikkauksia ”neitsyyden palauttamiseksi”.

Avioliittosopimus ja häät

Naisella on oikeus myötäjäisiin (mahr), jotka aviomies antaa avioliittosopimuksen tekohetkellä tai kun avioliitto on pantu täytäntöön. Se voi sisältää esimerkiksi rahaa tai myös aineettomia hyödykkeitä, kuten tiedon opettamista. Naisella on oikeus kieltäytyä seksuaalisesta kanssakäymisestä kunnes mahr on maksettu. 
Hääjuhlan järjestäminen on islamissa sunna eli suositeltavaa. Al-Bukahrin ja Muslimin hadithien  mukaan profeetta sanoi: "Pidä hääjuhlat vaikka tarjoamalla yksi lammas". Hääjuhla ei oikeuta miehiä ja naisia seurustelemaan keskenään tai kuuntelemaan kielletyksi luokiteltavaa musiikkia tai tanssimaan. Suositeltavaa onkin, että miesten ja naisten juhlat järjestetään erikseen.

Islamilaisen avioliiton monimuotoisuus

Islamin toinen pääsuuntaus eli muun muassa Iranissa vallitseva kaksitoistašiialaisuus tunnustaa väliaikaisen avioliitoliiton (mut'a). Se on voimassa etukäteen sovitun ajan, esimerkiksi vain yhden tunnin, ja sisältää naiselle annettavan lahjan. Mut‘a-avioliittoa on pidetty uskonnon hyväksymänä prostituutiona. Sunnit eivät sitä hyväksy.
Sunnit saattavat solmia niin kutsutun nikah urfi -liiton. Se on epävirallinen liitto ilman vanhempien ja lain hyväksyntää, mutta siihen vaaditaan uskonnollinen virkamies ja kaksi todistajaa. Nämä epäviralliset liitot ovat suosittuja kaupungeissa varsinaisten avioliittojen korkeiden kustannusten takia.
Islam hyväksyy moniavioisuuden. Miehellä saa Koraanin mukaan olla enintään neljä vaimoa. Melkein kaikissa islamilaisissa maissa moniavioisuutta on silti rajoitettu lailla. Se on kokonaan kielletty Tunisiassa ja Turkissa ja tehty käytännössä mahdottomaksi Marokossa. Moniavioisuus on käymässä harvinaisemmaksi.

Aviorikos

Aviorikoksen osalta klassinen šariakäsikirja määrää naimisissa olevalle muslimille kivityskuoleman, mikä on myös kaikkien pääkoulukuntien yksimielinen näkemys. Naimisissa olevan avionrikkojan tappajaa ei rangaista. Koraanin ohjeet ovat astetta lievempiä: vaimo tulee teljetä taloonsa, kunnes kuolema hänet korjaa (4:15) tai avionrikkojalle tulee antaa sata ruoskaniskua (24:2). Naisorjaa on rikoksesta ruoskittava. Näitä šariaan sisältyviä rangaistuksia ei muslimimaissa nykyään normaalisti seurata.

Avioero

Islamissa avioeroa pyritään viimeiseen saakka välttämään. Sinänsä sallituista teoista avioero on se, "jota Jumala eniten inhoaa". Mies eroaa vaimostaan lausumalla yksinkertaisesti, että ottaa eron. Tämä yksipuolinen erojulistus, talaq, on vain miehen käytössä. Naisten kohdalla asia on monimutkaisempi, sillä nainen voi erota miehestään vain tämän luvalla. Jumalan profeetta sanoi:  “Nainen, joka pyytää mieheltään avioeroa ilman pakottavaa syytä, ei tule tuntemaan Paratiisin tuoksua."  Koraanin ohjeen mukaan miehen tulee ensin varoittaa vaimoa, sitten välttää häntä vuoteessa ja viimeisenä keinona lyödä häntä. Kaikki muftit eivät enää suosittele viimeksi mainittua keinoa,  mutta on toisia, jotka hyväksyvät sen.
Monikulttuurisissa tilateissa asia on selvempi. Jos naimisissa oleva nainen kääntyy islamiin, eikä mies ole muslimi, sukupuolielämän tulee lakata välittömästi, ja naisen on haettava eroa. 
Avioerot ovat länsimaiden tapaan yleistyneet myös muslimien keskuudessa. Jos sovittelu ei auta, niin ero on mahdollinen. Silloin suositellaan, että eronnut pari solmisi myöhemmin uudet avioliitot. Islamilaisissa maissa on käytössä erilaisia avioerotyyppejä. Nainen voi hakea eroa tuomioistuimesta, mikäli esimerkiksi mies on väkivaltainen, taloudellisesti kyvytön huolehtimaan perheestä tai impotentti. Islamilainen laki tuntee myös avioerotyypin khul, jossa nainen voi saada eron maksamalla takaisin morsiusmaksut kokonaan tai osittain. Lasten huoltajuus määritellään tuomioistuimessa, mutta yleinen käytäntö on, että pienet lapset jäävät äidin ja isommat lapset isän huoltajuuteen.
PEW-tutkimuskeskuksen vuonna 2013 tekemän kansainvälisen kyselyn mukaan islamilaisissa maissa muslimien mielipiteet naisten oikeudesta hakea avioeroa vaihtelivat voimakkaasti. Pienintä sen kannatus oli Lähi-Idässä, Pohjois-Afrikassa ja Kaakkois-Aasiassa (32 %) ja suurinta Balkanilla (86 %).

Lapset

Korkea syntyvyys on monissa muslimimaissa merkittävä sosiaalinen ongelma. Sen sijaan muslimioppineet suhtautunut ehkäisyyn käytännönläheisesti, sillä jo profeetta Muhammadin kerrotaan hyväksyneen raskauden ehkäisyn. Monet oppineet ovat tulkinneet asian siten, että tämä ulottuu myös moderneihin ehkäisykeinoihin vaikka joidenkin näkemyksien mukaan hormonaaliset ehkäisykeinot eivät ole sallittuja. Väestökasvun hillitsemiseksi on kampanjoitu monissa maissa, mutta tulokset ovat olleet vaihtelevia. Tietyin ehdoin myös abortti on sallittu. Sosiaalisin syin se on sallittu Turkissa, Tunisiassa ja Bahrainissa. Muissa maissa abortti on sallittu ainoastaan mikäli äidin terveys on vaarassa.
Naisen tullessa raskaaksi hän saa koko yhteisön huolenpidon. Muut suvun naiset auttavat kotitöissä ja raskaiden tavaroiden kantamisessa. Synnytyksissä avustaa usein kätilö. Perinteiden mukaisesti muslimiäidit imettävät yleensä pitkään tai jos se ei onnistu, niin myös teolliset äidinmaitokorvikkeet ovat sallittuja. Aviottomat lapset ovat perinteisesti olleet häpeällisiä, mutta viime vuosina edistyneemmät islamilaiset maat ovat kehittäneet lainsäädäntöä.

Koulutus ja tiede

Joidenkin väitteiden mukaan koulutuksessa ja tieteessä islam on ollut tasa-arvoinen jo varhain. Eurooppalaiset miehet kävivät opiskelemassa matematiikkaa oppineen musliminaisen Fatima al-Fihrin vuonna 859 perustamassa Al-Karaouinen yliopistossa. Toisten tietojen mukaan kyse on internetissä kiertävästä huhusta. Ibn Khaldunin (k. 1406) mukaan Fatima ei perustanut yliopistoa vaan moskeijan.  
Joissakin islamilaisissa maissa tyttöjen koulunkäynti yhä on vähäistä ja harvinaisempaa kuin poikien. Tyttöjen koulunkäynti on maailmassa kuitenkin keskimäärin yleisempää kuin poikien.

Puhtaus

Uskonnollisia velvollisuuksia suorittaessaan henkilön tulisi olla puhdas. Tämän johdosta naiset eivät rukoile, paastoa tai käy moskeijassa kuukautisten tai lapsivuodeajan aikana. Naisen tulisi pestä koko vartalo aina yhdynnän, kuukautisten tai synnytyksen jälkeen. Muutoin riittää pieni puhdistuminen. Yleensä kuukautiset ovat tabu, ja niiden alkaminen saattaa olla järkytys nuorelle tytölle.

Seksuaalisuus

Seksuaalisuutta pidetään positiivisena viettinä, ja siihen osallistuvien osapuolten tulisi olla keskenään naimisissa. Islamilaisissa maissa suositaan varhaista avioliittoa, sillä sen ajatellaan varmistavan tyttöjen neitsyyden. Sen sijaan homoseksuaaliset, esiaviolliset ja avioliiton ulkopuoliset suhteet ovat kiellettyjä. Suhtautuminen masturbaatioon vaihtelee.
Kotitöiden, töiden tai lapsen aiheuttama väsymys ei ole riittävä tekosyy puolison seksuaalisten tarpeiden laiminlyömiseen. Miehen tulee jakaa aikansa tasaisesti vaimojensa välillä lukuunottamatta häiden jälkeistä viikkoa.

Pukeutuminen

Perinteisen näkemyksen mukaan naisten tulisi suojata itsensä niin sanotun hijab-käsitteen mukaisesti. Se ei tarkoita ainoastaan peittävää pukeutumista vaan myös käyttäytymiskoodia. Tämä tarkoittaa hillittyä pukeutumista, puhetta, meikkaamista ja vastakkaisen sukupuolen kättelemisen välttämistä. Myös miehen tulee pukeutua hillitysti. Koraani ei määritä tarkasti pukeutumiskoodia vaan se on määritetty myöhemmissä hadith-teksteissä. Lähimmäksi Koraani viittaa asiassa Valon suurassa sekä Ryhmien suurassa:

»Ja käske uskovien naisten pitää katseensa kurissa ja varjella siveyttään, olla näyttämättä muita sulojaan kuin niitä, jotka tavallisestikin ovat näkyvissä, ja peittää kaulansa hunnulla.(...)» 
(Koraani 24:31, suomennos Hämeen-Anttila, 1995)

»Profeetta, sano puolisoillesi, tyttärillesi ja uskovien vaimoille, että he panisivat vaatteen päänsä yli. Tämä on parasta, jotta heidät tunnettaisiin siveiksi eikä heitä häirittäisi. (...)» 
(Koraani 33:59, suomennos Hämeen-Anttila, 1995)
Pukeutumiseen on alettu kiinnittämään huomiota yhä enemmän viime vuosikymmeninä. Yhtenä syynä on katsottu olevan Saudi-Arabiasta lähtöisin olevan konservatiivisen wahhabilaisuuden leviäminen. Monille muslimeille hiusten peittäminen merkitsee tapaa tuoda julki oma vakaumuksensa. Toisten muslimien, kuten Suomen tataarien, mukaan riittää, että pukeutuu säädyllisesti yhteiskunnan yleisten normien mukaan.
Mikäli halutaan pukeutua säädyllisesti, niin yleensä käytetään vain hiukset peittävää huivia. Joissakin kulttuureissa mennään pidemmälle ja halutaan peittää kaula ja hartiat hijabilla. Mikäli halutaan peittää vielä kasvot käytetään niqabia. Pitkää huntua nimitetään yleensä jilbabiksi, jota voidaan käyttää yhdessä niqabin kanssa. Kaikkein äärimmäisin pukeutumisasu on koko vartalon peittävää kaapu burka, jota kuitenkin käyttää hyvin pieni osa maailman musliminaisista.
PEW-tutkimuskeskuksen vuonna 2013 tekemän kansainvälisen kyselyn mukaan huomattava osa muslimeista eri islamilaisissa maissa kannattaa naisen oikeutta valita käyttääkö tämä huivia vai ei. Laajinta itsemääräämisen kannatus oli Itä-Euroopan maissa (88 %) ja vähäisintä tutkittujen maiden joukossa Saharan eteläpuolisessa Afrikassa (40 %). Suhteellisen vähäistä itsemääräämisoikeuden kannatus oli myös Pohjois-Afrikassa, Lähi-idässä ja Etelä Aasiassa (53-56 %).

Politiikka ja johtajuus

Koraani ei kiellä naisten osallistumista politiikkaan tai uskonnolliseen toimintaan. Sen sijaan yleisesti autenttisiksi tunnustetuista hadith-teksteistä löytyy yksi Sahih al-Bukharin (5:59:709) maininta siitä, että nainen ei voi menestyä johtajana. Islamilaisen kulttuuripiirin historia tuntee joitakin naisjohtajia, joista tunnetuimpia ovat 1500-luvun intialainen kuningatar Mumtaz Mahal, 1900-luvun Pakistanin pääministeri Benazir Bhutto sekä 2000-luvun Bangladeshin pääministeri Begum Khaleda Zia. Uskonnollisiin virkoihin naisia ei juuri valita. Tästä poikkeuksena ovat entisen Jugoslavian naisimaamit ja Malesian rukouskutsun huutajat eli naismuezzinit.

Lainsäädäntö

Monien islamilaisten maiden perustuslaissa mies ja nainen on määritelty tasa-arvoisiksi. Ongelmana ovat yksittäisten lait ja niiden epätasa-arvoinen soveltaminen käytäntöön. On esitetty, että yksi suurimmasta syistä on monien maiden epävakaa poliittinen tilanne, esimerkiksi demokratian puute, taloudellinen epävarmuus ja uskonnollisten ääriliikkeiden nousu. Näistä huolimatta joissain muslimimaissa on tehty onnistuneita uudistuksia, kuten Turkissa, Tunisiassa ja Marokossa. Samaten Iranissa naisten koulutustaso on korkea ja näkyvyys yhteiskunnassa suhteellisen hyvä verrattuna muihin Aasian maihin. Kuitenkin on huomioitava, että vertailu tapahtuu lähialueiden maihin eikä vaikkapa Pohjois-Eurooppaan.

Länsimainen kuva musliminaisista

1700-luvulta lähtien länsimaiden kuvaa muokkasi arabiasta ranskaksi käännetty Tuhannen ja yhden yön tarinat, jonka kuvaukset haaremeista loivat seksuaalisävytteisiä näkemyksiä naisten asemasta. Samalla käynnistyi erilaisten orientalishenkisten teatteriesitysten ja oopperoiden esiinmarssi. 1800-luvulla Egypti ja Algeria innostivat taidemaalareita ja runoilijoita. 1900-luvun alun naisten aseman parantuminen länsimaissa sai naisliikkeet arvostelemaan myös muslimimaiden naisten asemaa. 
Palestiinalais -yhdysvaltalainen Edward W. Said kirjoitti vuonna 1978 runsaasti huomiota herättäneen kirjan "Orientalismi", jossa hän esitti syytöksen, että jokainen eurooppalainen itämaista puhuessaan oli rasisti ja imperialisti.