google/wiki40b huggingface dataset:
Leo Africanus

Joannes Leo Africanus (Al Hassan Ibn Muhammad Al Wazzan; arab. حسن ابن محمد الوزان الفاسي‎, Ḥasan ibn Muḥammad al-Wazzān al-Fāsī; n. 1494 – n. 1554) oli al-andalusialainen berberidiplomaatti, -kirjailija ja -matkailija, joka kuvasi kirjassaan Descrittione dell’Africa Pohjois-Afrikan maantiedettä.
Leo Africanuksen varhaisista vaiheista tiedetään vain hyvin vähän. Kaikki tiedot ovat peräisin hänen maantieteellisten teostensa omaelämäkerrallisista maininnoista. Leo Africanus syntyi Granadassa 1490-luvulla. Hänen alkuperäinen nimensä oli Al Hassan Ibn Muhammad Al Wazzan. Hassan muutti perheineen pian Marokkoon Feziin, sillä espanjalaiset valloittivat Granadaa 1400-luvun lopulla takaisin maureilta niin sanotussa reconquistassa. Hän kouluttautui Marokossa.
Hassan teki ensimmäiset retket vuosina 1507–1508, jolloin hän kävi itäisen Välimeren alueella. Vuosina 1509–1510 hän oli setänsä mukana diplomaattisella vierailulla Timbuktussa. Hassan aloitti matkustelunsa 1510-luvulla ja kävi Egyptissä ja Arabiassa saakka. Hänen ollessaan paluumatkalla Arabiasta kristityt kaapparit nappasivat Hassanin ja kuljettivat Roomaan, jossa hänet esiteltiin paavi Leo X:nnelle. Leo kiinnostui oppineesta maurista, joka oli suostuvainen yhteistyöhön. Roomassa hänet vapautettiin, ja hän kääntyi myös kristityksi ja sai nimen Leo.
Leo muutti Roomasta Bolognaan 1522. Bolognassa hän kirjoitti arabi-heprea-latina lääketieteen sanakirjan, jonka säilynyttä arabiosuutta säilytetään nykyään El Escorialissa. Leo palasi Roomaan paavi Klemens VII:nnen suojelukseen 1526. Hän sai pääteoksensa Afrikan maantieteestä ilmoituksensa mukaan valmiiksi 10. maaliskuuta 1526. Teos Descrittione dell’Africa painettiin Venetsiassa vuonna 1550 osana Giovanni Battista Ramusion toimittamaa antologiasarjaa Delle navigationi et viaggi, joka käsitteli matkoja ja löytöretkiä. Descrittione dell’Africa oli merkittävä teos aikalaisten keskuudessa, sillä se oli harvoja Afrikan sisämaata kuvaavia teoksia. Sen asema säilyi 1800-luvun alkupuolelle asti, jolloin Pohjois-Afrikan sisämaasta oli jo saatu tieotoa.
Amin Maaloufin teos Leo Afrikkalainen perustuu Leo Arficanuksen elämäkertaan.
M/S Slingeborg

Käyttöhistoria

5. toukokuuta 2000 alus laskettiin vesille. 26. lokakuuta 2000 alus luovutettiin Wagenborg Shippingin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Alankomaiden lipun alle. Kotisatamaksi tuli Delfzijl. Marraskuussa laiva aloitti Cobelfretin/Stora Enson Zeebruggen ja Göteborgin välisessä liikenteessä.
Kokemäenjoen vesistö

Kokemäenjoen vesistö (vesistöaluetunnus 35) on yksi Suomen suurista vesistöistä. Kokemäenjoen vesistö on pinta-alaltaan 27 046,12 neliökilometriä ja siten Suomen viidenneksi suurin vesistö, ja sen vesistöalue kattaa yhteensä noin 8 % koko Suomen pinta-alasta. Se on nimetty laskujokensa Kokemäenjoen mukaan. Alueen järvisyys on 10,99 %.

Vesistöalueet ja reitit

Joen vesistöalueella ovat suurimmaksi osaksi Pirkanmaan ja Kanta-Hämeen maakunnat, osia Etelä-Pohjanmaasta, Keski-Suomesta, Päijät-Hämeestä ja Varsinais-Suomesta sekä Kokemäenjoen laakso Satakunnasta.
Kokemäenjoen vesistön keskusjärvi on Pyhäjärvi, johon laskevat pohjoisesta Näsijärvi Tammerkosken kautta ja etelästä Vanajavesi Herralanvuolteen sekä tulvatilanteissa myös Lempäälän kanavan kautta. Näsijärveen laskevat pohjoisesta Ähtärin, Pihlajaveden ja Keuruun reitit. Vanajaveteen laskevat laskevat Längelmäveden, Hauhon ja Vanajaveden reitit. Pyhäjärvestä johtaa Nokianvirta Kuloveteen, josta varsinainen Kokemäenjoki alkaa ja johon laskee pohjoisesta Ikaalisten reitti. Etelästä Kokemäenjokeen laskee Loimijoki. Vesistössä on 26 vesivoimalaa.
Harmon Jones

Harmon Jones (3. kesäkuuta 1911 – 10. heinäkuuta 1972) oli kanadalaissyntyinen elokuvien leikkaaja sekä TV- ja elokuvaohjaaja. Hän leikkasi muun muassa Hiljaisen sopimuksen (1947), josta hän sai Oscar-ehdokkuuden. Hän kuoli Los Angelesissa, Kaliforniassa. 
Jonesin ohjaustöiden joukossa ovat Niilin prinsessa (1954) ja Tukikohta ei vastaa (1955).
Kirjazz

Kirjazz on vuosittain heinäkuussa Kirjaslammen tanssilavalla Valkeakoskella järjestettävä yksipäiväinen jazz-tapahtuma. Kirjazzin konserteissa tuodaan esille ennen kaikkea paikallista ja nuorta kotimaista jazzosaamista.
Kirjazz on järjestetty vuosittain kesästä 2009 alkaen. Tapahtumassa ovat esiintyneet muiden muassa OJ's Family, Grooving Jazz (Lenni-Kalle Taipale, Johanna Försti & Sami Pitkämö), Nieminen & Litmanen, Janna Hurmerinta sekä The Northern Governors. Vuodesta 2010 lähtien osana tapahtumaa on järjestetty myös erityinen jazzhaaste, jossa paikallisia eri alojen musiikin ystäviä haastetaan lavalle esittelemään taitojaan jazzin saralla. Haasteen ovat ottaneet vastaan mm. Jake Niska, Harri Marstio ja Sanna Saarinen.
Kirjazzin järjestää Työväen Musiikkitapahtuma ry.
Kahilammi (Janakkala, Veno)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,7 ha ja se on 450 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä ja sen matalat rannat ovat autiot. Lammen kaakkoispuolelta kulkee tie sen pohjoispuolelta ohi.

Vesistösuhteet

Lampi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Puujoen alueeseen. Se jaetaan vielä Mallasjoen valuma-alueeseen, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 129,5 metriä mpy. Vedet jatkavat Mallasjoesta Puujokeen Puujaan kohdalla ja laskevat Hiidenjoen kautta Vanajaveteen.
Noise.fi

Historia

Ensimmäinen versio Noise.fi:stä avattiin syyskuussa 2001. Tuolloin nimenä oli LetsMakeSomeNoise.com ja tavoitteena oli päästä joskus kymmeneen tuhanteen kuukausittaiseen kävijään. Ensimmäinen versio oli hyvinkin alkeellinen, mutta ilmeisesti kuitenkin sisältö jo silloin kiinnosti ihmisiä, sillä tuo raja ylitettiin vajaan vuoden kuluttua aloittamisesta. Alkuun tämän verkkolehden sisällöstä vastasi Tero Kallio kokonaisuudessaan, mutta pikkuhiljaa alkoi myös muita kiinnostuneita ilmaantua mukaan toimintaan.
Versio 2 valmistui vuoden 2002 lopulla, kun sivustolla oli jo yli 15 000 kuukausittaista kävijää. Tuolloin siirryttiin tietokantapohjaiseen järjestelmään, mikä helpotti sivuston ylläpitoa ja kehittämistä. Seuraavien kahden vuoden aikana sivusto vakiinnutti nimeään kotimaisen musiikkimedian kentässä tasaisella vauhdilla. Syyskuussa 2004, kun versio 3 julkaistiin, oli kävijämäärä jo noin 70 000 kuukaudessa. Uusi Noise.fi-domain otettiin tuolloin käyttöön.
Noise.fi päivitettiin neljänteen versioonsa 21. syyskuuta 2009.

Kävijämäärät

Noise.fi kerää viikoittain reilut 30 000 kävijää (tilanne huhtikuu/2009, lähde: sivuston Google Analytics -tilastot).
Verulamium

Verulamium oli roomalaisten hallitseman Britannian provinssin kolmanneksi suurin kaupunki. Se sijaitsi nykyisen St Albansin kaupungin lounaispuolella Hertfordshiren kreivikunnassa. Kaupunki sijaitsi alueella, joka nykyään on puistoaluetta ja viljelysmaata, tosin osittain rakennettua.
Ennen roomalaisaikaa kaupunki tunnettiin catuvellauniheimon pääkaupunkina nimeltä Verlamion (”asutus rämeellä”). Se on ensimmäisiä nimeltä tiedettyjä paikkoja Britanniassa ajalta ennen Rooman valtaa. Asutuksen rakennutti catuvellaunipäällikkö Tasciovanus Ver-joen varrelle.
Roomalaiskaupungille annettiin municipium-oikeudet noin vuonna 50. Se tarkoitti, että kaikilla asukkailla oli kaikki Rooman valtakunnan kansalaisen oikeudet. Siitä kasvoi merkittävä kaupunki, vaikka Boudiccan ikeenijoukot hävittivät sitä vuonna 61.
Nykyään kaupungista on jäljellä osa kaupunginmuuria, hypokausti ja teatteri. St Albansia perustettaessa käytettiin paljon materiaalia, jota saatiin Verulamiumista.
Lucia Joas

Lucia Joas  (o.s. Anger, s. 26. tammikuuta 1991) on saksalainen maastohiihtäjä, joka edustaa SC Oberstdorf -seuraa.
Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2009 Joas saavutti hopeaa viiden kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Nuorten MM-kilpailuissa 2008 hän saavutti pronssia samalla matkalla sekä vapaan hiihtotavan sprintissä. Vuoden 2009 nuorten MM-kilpailuissa hän hiihti pronssia saavuttaneessa Saksan viestijoukkueessa. Vuoden 2011 nuorten MM-kilpailuissa Joas voitti kultaa perinteisen hiihtotavan sprintissä ja saavutti pronssia viestissä. Oslon MM-kilpailuissa 2011 Joas sijoittui 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 42;nneksi ja vapaan hiihtotavan sprintissä 43:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä 31:s.
Joas kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran marraskuussa 2009 Beitostølenin viestikilpailussa. Ensimmäiseen henkilökohtaiseen kilpailuunsa maailmancupissa hän osallistui Drammenissa maaliskuussa 2010. Maailmancupin pisteille hän selviytyi ensimmäisen kerran Düsseldorfin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2010 oltuaan 25:s. Joulukuussa 2013 Joas sijoittui Tour de Skihin kuuluneessa Oberhofin vapaan hiihtotavan sprintissä kuudenneksi. Hänen paras sijoituksensa yksittäisessä maailmancupin henkilökohtaisessa kilpailussa on Toblachin vapaan hiihtotavan sprintin 14:s sija joulukuulta 2015.
Jason Smith (jääkiekkoilija, 1973)

Ura

Smith aloitti uransa WHL-liigassa Regina Patsissa. Toisen Pats-kauden jälkeen New Jersey Devils osoitti mielenkiintonsa nuoreen puolustajaan varaamalla hänet NHL:n varaustilaisuudessa numerolla 18 vuonna 1992. Smith pelasi vielä yhden kauden WHL:ssä, ennen kuin teki sopimuksen New Jerseyn kanssa. Viimeisellä kaudellaan Smith voitti liigan parhaan puolustajan palkinnon Bill Hunter Trophyn.
Smith aloitti ammattilaisuransa 1993–1994, vaikkakin osan kautta hän pelasi New Jerseyn farmijoukkueessa Albany River Ratsissa. Seuraavaa kautta varjosti polvivamma, mutta siitä toivuttuaan hän pelasi River Ratsin kapteenina ja johdatti joukkueen AHL-liigan mestaruuteen.
Kesken kauden 1996–1997 New Jersey myi Smithin Toronto Maple Leafsille. Smithin lisäksi Torontoon myytiin Alyn McCauley ja Steve Sullivan. New Jersey sai vaihdossa Dave Ellettin, Doug Gilmourin ja varaustilaisuuden varausvuoron. Smith pelasi Torontossa vain yhden täyden kauden, sillä seuraavalla kaudella 1998–1999 hänet myytiin Edmonton Oilersiin. Edmontonissa Smithistä tuli joukkueen pitkäaikaisin kapteeni (2000–2007).
Kesällä 2007 Edmonton vaihtoi Smithin ja Joffrey Lupulin Philadelphia Flyersin Joni Pitkäseen, Geoff Sandersoniin ja tulevan varaustilaisuuden kolmannen kierroksen vuoroon. Seuraavaksi kaudeksi Philadelphia nimesi Smithin kapteenikseen.
Smith teki kahden vuoden sopimuksen Ottawa Senatorsin kanssa heinäkuun 8. 2008. Sopimuksen arvo oli 2,6 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria kautta kohti. Hän kuitenkin lopetti uransa 2008–2009 kauden jälkeen. Urallaan hän pelasi 1008 ottelua NHL:ssä, joissa teki 41 maalia ja 128 syöttöä.

Yksityiselämä

Smith on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä. Elokuussa 2010 häntä vastaan nostettiin syyte perheväkivallasta.
Zune

Zune oli Microsoftin digitaalisen musiikin brändi. Tuoteperhe sai alkunsa marraskuussa 2006 julkaistun musiikkisoittimen myötä. Lokakuussa 2011 Microsoft ilmoitti lopettavansa kannettavien musiikkisoitinten valmistuksen ja markkinoinnin. Nykyisin nimellä tunnetaan musiikin latauspalvelu Zune Marketplace, josta voi ostaa musiikkia Microsoft Kin ja Windows Phone -puhelimiin sekä Xbox 360 -pelikonsolille. PC-koneissa sitä voi käyttää Zune Software -ohjelmiston avulla.
Microsoft tarjoaa Zunen omistajille Zune Pass ja Zune Marketplace -tilauspalveluita, jotka sisältävät miljoonia ladattavia musiikkikappaleita. Microsoftin pistejärjestelmällä toimivasta Zune Marketplace -palvelusta mediatoistimen omistaja voi ladata yksittäisiä kappaleita 79 pisteen hintaan. Yhdelle kappaleelle tulee näin hintaa 0,99 dollarin verran.
Vaihtoehtoisesti Zunen omistaja voi tilata Zune Pass -palvelun 14,99 dollarin kuukausihintaan, josta voi ladata rajattomasti haluamiaan kappaleita. Tällöin käyttäjä ei kuitenkaan omista itse kappaleita eikä niitä voi polttaa esimerkiksi cd-levylle. Mikäli Zunen omistaja lopettaa palvelun tilauksen ei kappaleita pysty sen jälkeen enää toistamaan.
Ensimmäisen sukupolven Zune-laitteessa oli joitain sosiaalisia ominaisuuksia, kuten mahdollisuus jakaa kappale toiselle käyttäjälle langattomasti. Kappale toimi tämän jälkeen kolmen päivän ajan.
Kolmannen sukupolven soittimissa oli mahdollisuus ladata ja pelata XNA Frameworkille tehtyä pelejä.
FS Vauquelin (1931)

Palvelus

Alukselle asennettiin brittiläisvalmisteinen kaikuluotain joulukuussa 1940. Aluksen ilmatorjuntaa vahvistettiin Norjan taisteluista saatujen kokemusten perusteella. Se muutettiin sukellusveneidentorjuntaan soveltuvaksi lisäämällä syvyyspomminheittimet neljännen savuhormin kohdalle.
Alus kuljetti kesäkuussa 1941 Syyriaan aseita ja ammuksia. Matkan aikana se vaurioitui lievästi. Se palasi heinäkuussa Guépardin kanssa Touloniin.  Aluksen miehistö upotti aluksensa 27. marraskuuta 1942 Toulonissa annetun määräyksen mukaisesti. Se tuhoutui pelastuskelvottomaksi ja alus romutettiin.
Tullamore Dew

Tullamore Dew on yksi tunnetuimmista ja vanhimmista irlantilaisista viskimerkeistä.

Historia

Michael Molloy perusti Tullamore Distillery -alkoholitehtaan vuonna 1829 Tullamoren kaupunkiin Offalyn kreivikuntaan. Tullamoren nimi perustuu iirinkielisiin sanoihin Tulach Mhór, joka tarkoittaa "isoa kukkulaa". 1800-luku oli tehtaan kasvun aikaa, ja erityisesti vuonna 1798 valmistunut Grand Canal, joka yhdistää Tullamoren Dubliniin, tarjosi hyvät logistiikkayhteydet viskin vientiin ja muuhunkin kaupankäyntiin.
Molloyn kuoltua vuonna 1887 tehdas siirtyi Dalyn perheen käsiin, ja tehtaan johto jäi kapteeni Bernard Dalylle. Hän oli kuitenkin innokkaampi urheilumies kuin tehtailija, joten hän jätti tehtaan johtovastuun Daniel E. Williamsille. Williams laajensi ja kehitti tehdasta huomattavasti, ja hänen perheestään tuli tehtaan merkittävä omistaja yhdessä Dalyjen kanssa. Williamsin nimikirjaimet D. E. W. antoivat nimen tehtaan tunnetuimmalle tuotenimelle Tullamore Dew'lle. Slogan "Give every man his Dew" pysyi pullojen etiketeissä vuosikausia. Viskiä vietiin laajalti Eurooppaan, etenkin Saksaan, Ranskaan ja Tanskaan, sekä Yhdysvaltoihin.
Vuonna 1919 voimaan astunut kieltolaki Yhdysvalloissa ja kauppasota Britannian kanssa 1930-luvulla romahduttivat viskin myynnin, ja myös Tullamore Dew'n kauppa hiipui. Vuonna 1947 D. E. Williamsin pojanpoika kävi Yhdysvalloissa ja toi mukanaan ajatuksen blended-viskin valmistamisesta ensimmäisenä irlantilaisena viskivalmistajana. Vaikka viski oli suhteellisen suosittua, kaupankäynnissä oli vaikeuksia. Vuonna 1959 Tullamoressa sijainnut tehdas suljettiin, ja tuotemerkki myytiin Powersille, joka siirsi tuotannon Corkin lähistölle. Nykyisin tuotemerkin omistaa Cantrell & Cochrane. Tullamore Dew -viskiä viedään noin 80 maahan. Sen vuosituotanto on noin 2,5 miljoonaa pulloa.
Patagonianpingviini

Koko ja ulkonäkö

Patagonianpingviini on keskikokoinen, mustavalkea ja kooltaan 70–76 cm. Pää on musta, jossa kulkee leveä valkea raita lähtien silmän takaa kiertyen korva-aukon ja leuan yhtyen kaulassa. Ylävartalo on mustaharmaa ja alavartalo valkoisen vivahteinen. Pään ja rinnan välissä on kaksi mustaa raitaa, joista alempi on hevosenkengän muotoinen.

Levinneisyys

Lajin pesintäalueita ovat rannikkoalueet Argentiinassa, Chilessä ja Falklandinsaarilla ja jonkin verran muuttaa Brasiliaan.

Lisääntyminen

Patagonianpingviini pesii pensaiden alla tai koloissa. Naaras munii kaksi munaa. Sekä koiras että naaras osallistuvat haudontaan vaihtaen vuoroa 10–15 päivän välein. Poikaset kuoriutuvat 39–42 päivän haudonnan jälkeen. Pesässä poikaset ovat 29 päivää, jolloin niitä ruokitaan 2–3 päivän välein.
Chilen Punta Arenaksessa sijaitsee suojeltu luontokohde ja pingviinireservaatti nimeltään Isla Magdalena. Pingviinireservaatissa Isla Magdalenalla Patagonian pingviinit kuoriutuvat noin joulukuun alkupäivinä.

Ravinto

Laji syö kaloja, nilviäisiä ja äyriäisiä. Patagonianpingviini juo merivettä, josta se suodattaa suolan erityisillä rauhasilla.
Frédéric Passy

Frédéric Passy (20. toukokuuta 1822, Pariisi Ranska – 12. kesäkuuta 1912 Neuilly-sur-Seine Ranska) oli ranskalainen poliitikko, joka omisti koko elämänsä rauhanaatteelle. Hänelle myönnettiin ensimmäinen Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1901.

Tausta

Passy syntyi sukuun, jonka jäsenet olivat loistaneet politiikassa ja tieteen maailmassa. Hänen setänsä Hippolyte Passy oli kuningas Ludvig Filipin (1830–1848) sekä Napoleon III:n (1848–1852 hallituksen ministerinä. Frédéric Passy opiskeli juristiksi ja hänestä tuli korkeimman hallinto-oikeuden (Conseil d'État) virkamies ennen antautumistaan sanomalehtityölle. Hän palasi myös yliopistomaailmaan opiskelemaan kansantaloutta ja hänestä tuli vuonna 1857 ekonomisti.

Työ rauhan puolesta

Passy saavutti mainetta esseistään ja Montpellier’n yliopiston luennoistaan kokoamallaan teoksella Leçons d'économie politique. Siinä hän julistautui vapaakaupan puolestapuhujaksi ja Richard Cobdenin seuraajaksi. Vuonna 1877 hänet valittiin jäseneksi tieteelliseen seuraan Académie des sciences morales et politiques, joka on yksi Institut de Francen viidestä akatemiasta.
Samaan aikaan kun Passy toimi Le Temps -sanomalehdessä erityisen voimakkaasti estääkseen Preussin ja Ranskan välisen sodan, hän perusti Kansainvälisen liiton rauhan puolesta (Ligue Internationale de la Paix) -järjestön 1867. Vuonna 1870 hän perusti Kansakuntien välisen sovitteluyhdistyksen (Société d'arbitrage entre les Nations), joka oli tavallaan Kansainliiton ja etenkin Yhdistyneiden Kansakuntien edeltäjä. Tämän jälkeen vuonna 1889 hän perusti Kansainvälisen unionin rauhan puolesta (Union Internationale pour la paix), jonka tarkoituksena oli lähentää poliittisesti Ranskaa ja Britanniaa.
Passy valittiin kansanedustajaksi vuosien 1881 ja 1885 vaaleissa. Hän ei tullut valituksi enää vuonna 1889, koska vastusti Jules Ferryn kolonialistista politiikkaa. Hän jäi historiaan myös kansanedustajana, joka halusi kieltää sodat. Hänen aikaansaannoksenaan oli myös työntekijät hyvin huomioiva työtapaturmalaki.
Vuonna 1888 hän johti ranskalaisten kansanedustajien delegaatiota kokouksessa, josta tuli historiallinen. Hän tapasi William Randal Cremerin (Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1903), joka johti Britannian parlamentin delegaatiota. Tämän kokouksen seurauksena Ranskan, Britannian, Italian, Espanjan, Tanskan, Unkarin, Belgian ja Yhdysvaltojen edustajat perustivat Parlamenttien välisen liiton (Union interparlementaire (UIP), Inter-Parliamentary Union (IPU)). Frédéric Passy valittiin uuden järjestön ensimmäiseksi puheenjohtajaksi.
Hän sai Nobelin rauhanpalkinnon yhdessä Punaisen Ristin perustajan, sveitsiläisen Henri Dunant'n kanssa 10. joulukuuta 1901. Palkinto myönnettiin tuolloin ensimmäisen kerran.
Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna

Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna oli lyhytikäisen Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan tunnus. Se otettiin käyttöön 10. helmikuuta 1941 Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan hallituksen päätöksellä. Vaakuna oli käytössä vuoteen 1956 asti, jolloin sosialistinen neuvostotasavalta muutettiin Karjalan autonomiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi.
Vaakuna perustuu Neuvostoliiton vaakunaan, mutta se oli Valko-Venäjän SNT:n vaakunan ohella ainoa neuvostotasavaltojen vaakuna, johon ei ollut kuvattu vehnää. Sen sijaan siihen on kuvattu männyn oksia ja ruista sekä Karjalan luontoa, virtaava joki kukkulaisessa maastossa. Takana vaakunassa nousee aurinko, jonka päällä on kuvattu kommunismin symbolit sirppi ja vasara sekä punainen tähti.
Ympärillä olevissa nauhoissa on suomeksi vasemmalla puolella kansainvälinen kommunistien tunnus Kaikkien maiden proletaarit, liittykää yhteen! ja oikealla puolella venäjäksi. Keskellä vaakunaa lukee neuvostotasavallan nimi suomeksi ja venäjäksi, "Karjalais-suomalainen SNT".
Reynolds American

Reynolds American, Inc. (NYSE: RAI) on yhdysvaltalainen holding-yhtiö, jonka tytäryrityksiin kuuluvat tupakkavalmistajat R.J. Reynolds Tobacco Company, Santa Fe Natural Tobacco Company, Forsyth Tobacco, Lane Limited, Conwood Company (aiemmin American Snuff Company) ja R.J. Reynolds Global Products, Inc.
Konsernin päämaja sijaitsee Winston-Salemissa Pohjois-Carolinan osavaltiossa. Konsernin liikevaihto vuoden 2006 lopussa päättyneellä tilikaudella oli 8,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Tilikauden liikevoitto oli 1,2 miljardia dollaria. Vuoden 2006 lopussa yrityksen taseen loppusumma oli 18,2 miljardia dollaria. 
Reynolds American on Yhdysvaltain toiseksi suurin tupakkateollisuusyritys Altria Groupin jälkeen. Vuonna 2003 noin kolmannes kaikista Yhdysvalloista myydyistä savukkeista oli Reynolds Americanin valmistamia.
Izvestija Gelsingforsskogo soveta deputatov armii, flota i rabotših

Izvestija Gelsingforsskogo soveta deputatov armii, flota i rabotših (Sveaborgskogo porta) (ven. Известия Гельсингфорсского совета депутатов армии, флота и рабочих (Свеаборгского порта), ”Armeijan, laivaston ja (Viaporin sataman) työläisten edustajien Helsingin neuvoston tiedonantoja”) oli Helsingissä vuosina 1917–1918 ilmestynyt venäjänkielinen sanomalehti. Maalis-huhtikuussa 1918 sen nimenä oli Izvestija. Organ, izdavaemyi pri Likvidatsionnoi komissii po delam Finljandii (ven. Известия. Орган, издаваемый при Ликвидационной комиссии по делам Финляндии, ”Tiedonantoja. Suomen asiain suorituskomission äänenkannattaja”).
Maaliskuussa 1917 aloittanut Izvestija Gelsingforsskogo soveta oli yksi helmikuun vallankumouksen jälkeen syntyneistä venäläisistä sotilaslehdistä. Nimensä mukaisesti se oli Helsingin sotilasneuvoston äänenkannattaja. Kuudesti viikossa ilmestynyt lehti painettiin omassa kirjapainossa. Levikiltään se oli Helsingin sotilaslehdistä suurin. Toimittajina työskentelivät aluksi A. Nožin ja S. A. Garin sekä huhti-syyskuussa 1917 menševikki Matvei Gorškov.
Musta Pekka

Hopon poppoo

Hopon poppoo -sarjassa Mustaa Pekkaa kutsutaan pelkästään Pekaksi ja hänellä on sarjassa myös perhe: vaimo Petra, kaksi lasta (PJ ja Pipsa) sekä koira nimeltä Ärjy. Pekka on Hessu Hopon naapuri ja keksii aina uusia liikeideoita rahan saamiseksi ja autojen myymiseksi. Pekka omistaa käytettyjen autojen liikkeen ja esittää rehtiä autokauppiasta, vaikka myy huonoja autoja. Pekka ei pidä Hessusta, mutta silloin tällöin ottaa hänet liikekumppanikseen ja ottaa 75% tuotoista.

Mikin klubi ja Mikin ketkuteatteri

Pekka esiintyi monta kertaa piirrossarjassa Mikin klubi ja omisti klubin. Mikillä oli silti päätösvalta klubilla ja Pekka omistaisi koko klubin vain jos klubi maksaisi vuokran ja talossa olisi yleisö. Mikki antoi Pekan kerran johtaa klubia ja tämä palkkasi henkilökunnaksi pahiksia: juontajana oli Pekka, juorujen kertojana Päätön ratsumies, piirrettyjen avaajana Iso paha susi, vieraiden vastaanottajana Jafar ja pöytävaraajana Ursula. Pekka kuitenkin erotti kaikki työntekijät ja luovutti klubin takaisin Mikille.
Mikin ketkuteatteri -elokuvassa Pekka otti muiden pahisten kanssa klubin haltuunsa. Toimintaa johtivat Jafar, kapteeni Koukku, Haades, Ursula ja Cruela de Vil. Pekka pakeni klubilta muiden ketkujen kanssa kun Mikki vangitsi Jafarin tämän taikalamppuun.

Mikki, Aku ja Hessu: Kolme muskettisoturia

Kolme muskettisoturia -elokuvassa Pekka toimi Ranskan muskettisoturien kapteenina ja halusi päästä Ranskan kuninkaaksi kuningatar Minnin paikalle. Apunaan hänellä oli luutnantti Heluna ja Karhukopla. Kun kuningatar Minni halusi turvamiehensä, Pekka teki Mikistä, Akusta ja Hessusta musketöörejä. Kun Karhukopla epäonnistui kuningattaren kidnappaamisessa, Pekka aikoi nitistää Mikin, Akun ja Hessun yksi kerrallaan. Pekka kuitenkin epäonnistui tässä ja kärsi nöyryyttävän tappion näitä vastaan.