google/wiki40b huggingface dataset:
Bor (Boksitogorskin piiri)

Maantiede ja asutus

Borin kunnan pinta-ala on 701,6 neliökilometriä. Se rajoittuu Boksitogorskin piirin Boksitogorskin, Bolšoi Dvorin ja Anisimovon kuntiin, Leningradin alueen Tihvinän piiriin ja Novgorodin alueeseen. Pinta-alasta 81,4 % on metsää, 15,5 % maatalousmaata, 1,7 % asuinaluetta ja 1,1 % vesistöjä.
Pinnanmuodostukseltaan seutu on kumpuilevaa tasankoa, jonka itäosassa kohoaa Tihvinän selänne. Tärkein joki on Säsjokeen laskeva Voložba. Järviä ovat Nungoša, Larjanskoje ja Karatšunskoje. Hyötykaivannaisiin kuuluvat turve, hiekka, sora, savi, kalkkikivi ja mineraalivärit. Kunnan alueella sijaitsee Ragušajoen luonnonmuistomerkki.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 31 kylää ja muuta asutuskeskusta: Boloto, Bolšoi Ostrov, Borovatoje, Botševo, Dmitrovo, Dorogoštši, Dorohovaja, Gostihino, Kolbeki, Larjan, Maksimova Gora, Mošnja, Mozoljovo-1, Mozoljovo-2, Nosovo, Ovinets, Pankovo, Parejevo, Polovnoje, Pustaja Glina, Rudnaja Gorka, Savino, Selhoztehnika, kaksi Selištšeä, Slavkovo, Zapolje, Žilotok, Zolotovo ja Zubakino. Yli viidensadan hengen asutuksia ovat Mozoljovo-1 ja Selhoztehnika. Kolmessa kylässä ei ole lainkaan vakituisia asukkaita.

Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan alueella kulkevat Pikaljovon, Strugin ja Kolbekin sekä Dymin, Borin, Kolbekin ja Botševon väliset paikallistiet. Borista ja Mozoljovosta on linja-autoyhteydet Boksitogorskiin ja Pikaljovoon.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat maa- ja metsätalous sekä palvelut. Kunnassa toimii maitoa tuottava Borin maatalousteknikumi, kymmenen yksityistilaa, asukkaiden palstaviljelmiä sekä kaksi kalankasvatuslaitosta. Suurin osa työvoimasta työskentelee Pikaljovossa, Tihvinässa, Boksitogorskissa tai Pietarissa.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuurikeskus, nuorisotalo, kirjasto, lääkintäasema, yleinen sauna, kahvila ja joukko kauppoja. Eräitä palveluja on myös Mozoljovo-1:ssä ja Selhoztehnikassa.

Nähtävyydet ja matkailu

Nähtävyyksiä ovat Olhovon kartano Dorohovajan kylässä sekä Pokrovan kirkko, toisen maailmansodan muistomerkki ja sotilasinsinööri Viktor Krenken hauta Kolbekissa. Matkailijoita houkuttelevat seudun luonto sekä kalastus- ja metsästysmahdollisuudet. Kunnassa toimii metsästysmaja ja lasten kesäleiri. Seudulla on boksitogorskilaisten ja pikaljovolaisten sekä vähemmässä määrin pietarilaisten ja tihvinäläisten kesäasutusta.
Delivery – Kuoleman kotiinkuljetus

Delivery – Kuoleman kotiinkuljetus on vuonna 2006 valmistunut jännityselokuva.
Goliat ja barbaarit

Juoni

Elokuva sijoittuu vuoteen 568, jolloin langobardit hyökkäsivät Alppien yli Italiaan. Veronalainen Emiliano päättää kostaa isänsä kuoleman hyökkäilemällä barbaareja vastaan leijonan taljaan pukeutuneena. Emiliano, joka tunnetaan myös nimellä Goliat (eräissä kieliversioissa Herkules) kohtaa barbaariprinsessa Landan ja rakastuu tähän. Barbaarit vangitsevat Emilianon, joka voimainkoetuksista selvittyään vapautetaan Landan pyynnöstä. Emiliano ystävineen jatkaa hyökkäyksiään, tunkeutuu barbaarien linnakkeeseen ja lyö heidät lopullisessa taistelussa.

Tuotanto ja vastaanotto

Goliat ja barbaarit edustaa varhaiseen keskiaikaan sijoittuvaa peplumtyylilajin muunnosta, josta sittemmin kehittyi kokonainen viikinkielokuvien sarja. Elokuva on kuvattu Jugoslaviassa ja Incir-De Paolisin studioilla Roomassa. Monet ulkokohtauksista on todellisuudessa tehty sisätiloissa. Steve Reevesin sijaisnäyttelijänä toimi Giovanni Cianfriglia.
Reevesin lihasten ohella elokuvan vetonaulana toimii kuubalainen seksipommi Chelo Alonso eksoottisine tanssiesityksineen. Seikkailuelokuvana Goliat ja barbaarit ei kuitenkaan ole kovin onnistunut. Tästä huolimatta se oli suuri kaupallinen menestys varsinkin Yhdysvalloissa, jossa American International Pictures lyhensi elokuvan 85 minuuttiin ja korvasi alkuperäisen musiikin Les Baxterin sävellyksillä.
Yağmur Sarıgül

Yağmur Sarıgül (s. 26. elokuuta 1979 Antalya) on turkkilaisen maNga-yhtyeen kitaristi. maNga tuli toiseksi vuoden 2010 Eurovision laulukilpailussa 170 pisteellä.
Ahvenistonlampi (Hämeenlinna)

Maantietoa

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Vanajanselän alueessa, jossa se kuuluu kolmannen jakovaiheen Valteenjoen valuma-alueeseen. Lammen vedenpinnan korkeus on 131,8 metriä meren pinnan yläpuolella ja se sijaitsee Hätilännummen kankaalla pienten harjujen välisessä painanteessa. Siihen on johdettu lampea ympäröivän suon kuivatusojien vesiä. Yksi suo-ojista toimii samalla laskuojana, joka on johdettu lounaassa Valteenojaan. Valteenoja virtaa alueensa johto-ojana luoteeseen muuttuen matkalla Valteenjoeksi ja laskee lopulta Lusinselällä Vanajanselkään. Lampi on 200 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,3 hehtaaria. Lampi kuuluu ampuma-alueeseen ja sen 550 metriä pitkä rantaviiva on siten autio.
Charmian Hussey

Charmian Hussey on englantilainen kirjailija. Hän on tunnettu kirjasta Salaisuuksien laakso, jonka hän kirjoitti alun perin pojalleen, mutta käsikirjoitus unohtui ullakolle. Sittemmin hän julkaisi sen omakustanteena. Kirjasta tuli keräilyharvinaisuus, ja siitä oltiin valmiina maksamaan huimia summia. Silloin lontoolainen kustannusyhtiö heräsi ja julkaisi uuden painoksen.
Husseyn ura alkoi Lontoossa, hän oli kuuluisimpien muotihuoneiden mannekiinina. Myöhemmin hän opiskeli arkeologiksi ja osallistui kaivauksiin Englannissa ja Lähi-idässä.
Nykyisin hän asuu miehensä kanssa Cornwallissa ja viljelee siellä maata. Luonnon ja erityisesti sademetsien suojelu on edelleen lähellä hänen sydäntään.
Perjantai 13. (elokuva)

Juoni

Elokuva alkaa kun perjantai 13. päivänä vuonna 1958 Crystal Lake -nimisellä leirintäalueella murhataan kaksi leirinohjaajaa ja leiri suljetaan. Vuosia myöhemmin paikka avataan uudelleen ja järvelle hakeutuu töihin joukko nuoria. Jonkin ajan kuluttua nuoria alkaa kuitenkin mystisesti kuolla armottoman murhaajan käden kautta. Viimeiselle henkiinjääneelle nuorelle paljastuu järven menneisyydestä nuoren pojan, Jason Voorheesin, hukkuminen tämän ollessa kesäleirillä. Murhaajaksi osoittautuu Jasonin äiti.

Vastaanotto

Yhdysvalloissa elokuva sai paljon katsojia, mutta kriitikoilta se ei saanut myönteistä palautetta. Ohjaajaa ja käsikirjoittajaa arvosteltiin elokuvan raakuudesta ja verisestä väkivallasta. Avausviikonloppuna sitä esitettiin Yhdysvalloissa jopa 1 100 teatterissa ja se tuotti avausviikonloppuna noin 5,8 miljoonaa dollaria

Kohtelu Suomessa

Elokuva joutui Suomessa sensuurin hampaisiin. Valtion elokuvatarkastamo asetti sille elokuussa 1980 ikärajaksi KK (Kokonaan Kielletty) eikä elokuvaa ollut siten laillista Suomessa esittää eikä levittää. Täyskielto kumoutui vasta vuonna 1.1.2001 kuvaohjelmien tarkastusta koskevan lakimuutoksen yhteydessä. Elokuvaa on saanut sen jälkeen levittää ja näyttää ikärajoituksella 18.
Ranskan akatemia

Ranskan akatemia (ransk. L’Académie française) perustettiin vuonna 1635 kardinaali Richelieun aloitteesta huolehtimaan ranskan kielestä. Akatemia on yksi Ranskan vanhimmista edelleen toimivista instituuteista. Sen muodostavat 40 eliniäksi valittua jäsentä, joita kutsutaan kuolemattomiksi (Les Immortels).

Tehtävät

Nykyisin akatemialla on kaksijakoinen tehtävä:

Kielestä huolehtiminen

Alkuperäisen tarkoituksensa mukaisesti akatemian tulee pitää huolta ranskan kielestä. Tämä tavoite asetettiin sen alkuperäisessä perustamispäätöksessä. Tämän tarkoituksen toteuttamiseksi akatemia on menneisyydessä työskennellyt kielen normittamiseksi, jotta siitä tulisi entistä selkeämpää yhteistä omaisuutta kaikille ranskalaisille ja kieltä käyttäville.
Nykyisin akatemia toteuttaa tätä huolehtimalla kielen laadukkuudesta ja seuraamalla sen välttämätöntä kehitystä. Tavoitteena akatemialla on kielen hyvä ja oikea käyttö, jonka tukemiseksi se julkaisee sanakirjaa Dictionnaire de l’Académie française. Oikean kielenkäytön normeja tuodaan esiin tämän sanakirjan ja akatemian suosituksilla sekä erilaisiin kielenkäytön neuvostoihin osallistumisella.

Taloudellinen tuki

Akatemian toinen keskeinen tehtävä on mesenaattina toimiminen. Tätä tehtävää ei alkuperäinen perustamisasiakirja tunne, mutta sen mahdollistavat akatemian saamat runsaat taloudelliset lahjoitukset. Vuosittain akatemia jakaa noin 60 erilaista kirjallisuuspalkintoa.
Tuki kohdistuu Ranskan kansalaisten lisäksi koko muulle frankofoniselle maailmalle. Akatemia tukee taloudellisesti myös kirjallisia yhdistyksiä ja tieteellisiä seuroja.

Historia

Vuonna 1635 kardinaali Richelieu laaditutti akatemian säännöt, jotka kuningas Ludvig XIII hyväksyi samana vuonna. Pariisin parlamentti rekisteröi säädökset vuonna 1637.  Säännöissä määriteltiin virallinen status yhteisölle, joka tämän jälkeen kokoontuisi. Akatemian tehtäväksi tuli säädellä ja luoda kriteerit kaikille ranskan kieltä käyttäville. Akatemia kokoontui aluksi jäsentensä luona. Vuodesta 1639 lähtien akatemia kokoontui kanslerinsa luona ja vuodesta 1672 lähtien Louvressa. Vuonna 1805 akatemia muutti Ranskan instituutin rakennukseen, jossa se yhä kokoontuu.
Perustajana kardinaali Richelieu julistautui akatemian suojelijaksi ja oli sitä kuolemaansa saakka. Hänen jälkensä tehtävää hoiti kansleri Séguier, kunnes kuningas Ludvig XIV otti tehtävän haltuunsa. Tästä lähtien Ranskan valtionpäämies on ollut akatemian suojelija.
Sanakirjan ensimmäinen painos ilmestyi 1694 ja toistaiseksi viimeisin vuonna 1992. Sen yhdeksäs painos on valmisteilla.

41. tuoli

Hyvin valovoimaisia kirjailijoita ei ole koskaan päässyt akatemian jäseneksi. He eivät ole joko koskaan pyrkineet jäseneksi tai heidän ehdokkuuttaan ei ole hyväksytty. Myös ennenaikainen kuolema on estänyt monen akatemiaan pääsyn. Vuonna 1885 kirjailija Arsène Houssaye kutsui ensimmäisen kerran näitä jäsenyyttä vaille jääneitä akatemian 41. tuolin haltijoiksi.   Ilmausta on käytetty myöhemmin symboloimaan niitä jotka olisivat ihan hyviä mutta eivät saa näkyvyyttä koska samaan aikaan on muita ainakin yhtä hyviä.
Pikku Naarajärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,1 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se on pieni läpivirtausjärvi, sijaitsee luode-kaakko- suuntaisena kalliomurroslaaksossa Ison Naarajärven alapuolella. Järvellä on viettävät rannat eikä sillä ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä ja sen rannat ovat metsämaata. Teiskon ja Oriveden keskustaajaman välinen yhdystie 3381 seuraa järven pohjoisrantoja niiden rantaviivan lähellä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Taipaleenjoen alaosan alueeseen (35.743) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 129,4 metriä mpy. Isosta Naarajärvestä siihen tulee Sahankoski, joka on 150 metriä pitkä ja sillä on pudotusta kuusi metriä. Järven laskujoki laskee Myllyjärveen 1,3 kilometrin päässä ja tällä väliosuudella on pudotusta 40 metriä. Suurin osa siitä tapahtuu väliosuuden alkuosuudella, missä sijaitsee Myllykoski. Vesireitti jatkuu Myllyjärven jälkeen Taipaleenjoen alajuoksuna laskien seuraavaksi Nihuanjärveen.

Historiaa

Vuoden 1957 peruskartassa näkyy kartassa merkintä uittorännistä, joka alkaa järvesta alkavan Myllykosken kohdalta. Ennen Myllykoskea oli joessa pato.
Rx (rautatieliikenne)

Rx on Valtionrautateiden ja sittemmin VR-Yhtymän antama sarjatunnus matkustajavaunulle. Rx on yksikerroksinen InterCity-kaluston ravintolavaunu, jota kutsutaan nimellä ”Bistro”. 12 Rx-vaunua uudistettiin 2010-luvun alussa. Vaunut uudistettiin asiakaspalautteen perusteella.
Betty Boop

Betty Boop on Max Fleischerin animaatiostudion luoma animaatiohahmo, joka oli suosittu 1930-luvulla. Hahmo sai vuonna 1932 oman sarjansa, johon tehtiin yhteensä 89 jaksoa. Bettystä on tehty myös sarjakuvia.
Bettyn tärkein luoja oli ilmeisesti joko Max Fleischer itse tai Fleischerien pääanimaattori Grim Natwick, mutta muillakin animaattoreilla on saattanut olla osuutensa.
Betty Boop esiintyi ensimmäisen kerran Max ja Dave Fleischerin Talkartoons-animaatiosarjan elokuvassa Dizzy Dishes (1930). Siinä hän oli vielä koira, ranskalainen trimmattu puudeli, jonka pätkän sankari, koiranpentu Bimbo tapaa. Seuraavissa lyhytelokuvissa Bettystä tehtiin ihminen. Hänen luppakorvansa muutettiin korvarenkaiksi, hän sai pienet pursohuulet ja otsakiharat, ja hänelle puettiin sukkanauha. Hänelle piirrettiin leveät suurisilmäiset kasvot ja huomiota herättävä vartalo, mutta ei lainkaan kaulaa. Äänen Bettylle antoi Mae Questel. Bettyn vanhemmat esiteltiin itäeuroopanjuutalaisina jiddišinkielisinä maahanmuuttajina. Betty käyttäytyi elokuvissaan korostetun moraalisesti, vaikka näyttikin huikentelevaiselta. Lähentelyt hän torjui päättäväisesti.
Betty Boop -lyhytelokuvissa oli paljon liikettä ja tanssia, kuten sen ajan New Yorkissakin oli. I'll Be Glad When You're Dead, You Rascal You (1932) esitteli jazzmuusikko Louis Armstrongin ensi kertaa elokuvakameran edessä. Betty-animaatio Poor Cindarella (1934) oli Fleischereiden ensimmäinen värielokuva. Kun Haysin ohjeisto määritteli Hollywoodin moraalisäännöt uudelleen, Betty jouduttiin pukemaan peittävämmin ja hän joutui liikkumaankin säädyllisemmin. Sen seurauksena Fleischerit alkoivat keskittyä muihin hahmoihin.
Armoton ase (vuoden 1994 elokuva)

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsui elokuvaa rutiinimaiseksi action-rutistukseksi ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Metsäkylän kaverit

Metsäkylän kaverit on televisio-ohjelma, jossa kerrotaan eläinystävyksien elämästä. Ohjelma tulee kanavalta SuBJuniori, ja se on suunnattu pienille lapsille.
Hieta-ahvenet

Lajit ja anatomia

Hieta-ahventen heimoon kuuluu lähteestä riippuen 4–7 sukua ja 50–80 lajia. Kalat ovat pääosin melko pienikokoisia ja ovat suurimmillaan noin 30 senttimetriä pitkiä. Hieta-ahvenlajien ruumis on pitkulainen ja sylinterinmuotoinen. Selkäeviä heimon lajeilla on kaksi, joista ensimmäinen on matalampi ja piikikäs, taempi pitkä ja pehmytruotoinen. Myös peräevä on pitkä. Hieta-ahventen pyrstöevä on tylppä tai kuunsirppiä muistuttava. Heimoon kuuluvilla lajeilla ei ole uimarakkoa. Useimmat hieta-ahvenet ovat väritykseltään kirjavia. Vaaleammalla pohjalla on tyypillisesti tummempia laikkuja tai raitoja. Osa heimon kaloista on hermafrodiitteja.

Levinneisyys ja elintavat

Hieta-ahvenlajeja tavataan lämpimistä vesistä Atlantista Afrikan ja Etelä-Amerikan rannikolta ja lisäksi indopasifiselta merialueelta. Ne elävät tyypillisesti hiekka- tai sorapohjilla koralliriuttojen lähettyvillä. Koirailla on haaremi ja omat reviirit. Hieta-ahvenet syövät pienempiä kaloja ja selkärangattomia eläimiä kuten äyriäisiä. Heimon suurikokoisempia lajeja kalastetaan paikoin ruokakaloiksi.
Aatu Remunen

Elokuvassa

Aatu on vanha ja äkäinen metsästäjä, jolla on Pösö (eng. Chief) niminen ajokoira. Aatu asuu vanhan leskirouva Hilma-tädin (eng. Widow Tweed) naapurissa. 
Elokuvan alussa Aatu tuo Pösölle kasvatiksi nuoren koiranpennun Tessun (eng. Copper) aikeenaan kouluttaa Tessusta ajokoira, kuten Pösöstäkin. Eräänä päivänä Aatu huomasi nuoren ketunpojan Topin yhdessä Tessun kanssa. Aatu luuli Topin jahtaavan hänen kanojaan ja yritti tappaa Topin ja lähti jahtaamaan tätä autolla osuen ammuskellessaan Hilman kuljettamiin maitotonkkeihin, mutta Hilma esti Aatua tappamasta Topia ja kutsui Aatua liipasinherkäksi hulluksi siepaten tämän aseen ja ampui sillä tämän auton jäähdytintä ja sanoi tämän asenteen vielä koituvan hänen kohtalokseen. Aatu vannoi vielä saavansa ketun aikanaan hengiltä. Myöhemmin Aatu vei Pösön ja Tessun talven ajaksi metsästysretkelle, jonka aikana Tessu varttui aikuiseksi ja hänestä tuli oikea ajokoira. Myöhemmin aikuiseksi varttuneen Topin yritettyä tulla tapaamaan Tessua, Aatu lähettää Pösön hänen peräänsä ja Pösö loukkaantuu törmätessään junaan ajaessaan Topia takaa. Aatu ryntää raivoissaan Hilman kotiin aikeenaan tappaa Topi, mutta Hilma ei päästä Aatua sisälle, joka uhkailee Hilmaa, ettei hän voi ikuisesti pitää Topia suojeluksessaan. Myöhemmin Aatu huomaa Hilman jättäneen Topin metsään ja suunnittelee nappaavansa Topin karhunrautojen avulla. Topi onnistui kuitenkin Tessun avulla välttämään ansat ja Aatu yritti savustaa Topin ja tämän naaraskumppanin Kikin ulos pesästään, mutta Topi ja Kiki onnistuivat pakenemaan. Aatu ja Tessu törmäävät suureen mustakarhuun, jota Aatu ampuu olkapäähän suututtaen karhun entisestään. Paetessaan karhua Aatun jalka jää kiinni karhunrautaan ja karhu yrittää tappaa Aatun, mutta Topi ja Tessu taistelevat karhua vastaan ja lopulta Topi pudottaa pedon alas vesiputouksesta. Myöhemmin Aatu meinaa ampua voimatonta Topia, mutta Tessu astuu ystävänsä eteen. Aatu yrittää saada Tessun väistymään, mutta turhaan. Tajuttuaan, ettei Tessu aio antaa periksi ja Topin pelastettua hänen ja Tessun hengen karhulta, Aatu antaa Topin olla ja lähtee pois Tessun kanssa. Myöhemmin Hilma hoiti Aatun vammautunutta jalkaa puhdistamalla ja sitomalla haavat.
Aatu Remunen esiintyy myös elokuvan jatko-osassa Topi ja Tessu 2, jossa hän on paljon koomisempi, kuin edellisessä elokuvassa. Elokuvassa Hilma heitti Aatua naamaan piirakalla sanoen tekevänsä sen vielä uudestaan. Myöhemmin Aatu lähti markkinoille Pösön kanssa osallistumaan ajokoirakilpailuun. Aatu myöhemmin koulutti nuorta Tessua ja huusi tälle tämän jahdatessa Topia. Myöhemmin Aatu nähtiin syömässä piirakkaa Hilman luona, kunnes Topi, Tessu ja Pösö jahtasivat toisiaan, minkä jälkeen Hilma hyökkäsi luudan kanssa Aatun kimppuun ja ajoi tämän ulos.
Aatu Remuseen perustuva hahmo esiintyi Olipa kerran -sarjaan perustuvassa romaanitarinassa Red's Untold Tale, jossa hänet kuvattiin susimetsästäjäksi. Tarinassa Aatu sai surmansa susien hyökättyä hänen kimppuunsa.
On oletettavaa, että Aatu Remunen on yksi Disneyn pahiksista, joka on karkoitettu Isle of the Lostille rangaistuksena teoistaan.
Turun seudun musiikkiopisto

Turun seudun musiikkiopisto (ruots. Åbonejdens musikinstitut) on nimensä mukaisesti Turun seudulla toimiva musiikkiopisto. Se toimii Turun lisäksi noin kahdenkymmenen muun kunnan alueella. Musiikkiopistolla on yhteensä noin 1 200 oppilasta.
Turun seudun musiikkiopiston kanslia, juhlasali, musiikkileikkikoulun tilat ja suurin osa muista opetustiloista sijaitsevat Turussa. Opetusta järjestetään myös muiden kuntien alueilla.
Nicolas Sinebrychoff

Nicolas Sinebrychoff (17. heinäkuuta 1856 Helsinki – 21. heinäkuuta 1896 Espoo) oli venäläistä sukua ollut suomalainen liikemies ja kauppaneuvos, joka toimi sukunsa omistaman Sinebrychoffin panimon toimitusjohtajana vuosina 1878–1886.
Nicolas Sinebrychoff oli vanhemmalla iällä naimisiin menneen upporikkaan kauppaneuvos Pavel Sinebrychoffin vanhempi poika. Häntä valmennettiin perheyrityksen johtoon lähettämällä hänet nuorena opintomatkoille eri Euroopan maihin ja lyypekkiläisen kauppahuoneen palvelukseen. Hän tuli Sinebrychoffin panimon palvelukseen vuonna 1875. Jo kolme vuotta myöhemmin 79-vuotias Pavel Sinebrychoff luovutti toimitusjohtajan tehtävät 22-vuotiaalle pojalleen Nicolakselle. Panimo menestyi hänen johdossaan hyvin ja uusi viinanpolttimo valmistui vuonna 1880. Nicolas Sinebrychoff joutui luopumaan toimitusjohtajan tehtävästä vuonna 1886 sairastuttuaan tuberkuloosiin. Perheyritys muutettiin vuonna 1888 osakeyhtiöksi, jonka johtoon tuli hänen nuorempi veljensä Paul Sinebrychoff. Nicolas oli vielä lyhyen aikaa yhtiön hallituksen jäsenenä ja viimeeksi sen tilintarkastajana. Hän sai 1891 kauppaneuvoksen arvonimen. Kuollessaan tuberkuloosiin vuonna 1896 hän oli pahasti velkaantunut. Hän oli joutunut jo vuonna 1888 panttaamaan omistamansa Sinebrychoff Ab:n osakkeet äidilleen Anna Sinebrychoffille lainaa vastaan.
Nicolas Sinebrychoff harrasti purjehdusta ja kuului pursiseura Nyländska Jaktklubbeniin (NJK). Seuran ensimmäinen paviljonki rakennettiin vuonna 1881 Mössenholmenin saarelle, Sinebrychoffin perheen Espoossa omistaman Hagalundin kartanon maille. Nicolas Sinebrychoff maksoi vuonna 1885 paviljongin siirron Helsingin edustalle Valkosaareen, jossa seura edelleen toimii. Tästä hyvästä hänet valittiin vain 28-vuotiaana NJK:n historian nuorimmaksi kommodoriksi. Hän toimi seuran kommodorina vuosina 1885–1889 ja 1892–1893. Vuonna 1886 Sinebrychoff lahjoitti seuralle kiertopalkinnoksi Pietarissa teettämänsä maljan, niin sanotun Sinebrychoffin pokaalin, joka on edelleen käytössä. Se on nykyään Kruunuvuorenselällä käytävän Nicolas Sinebrychoff Challenge -nimisen purjehduskilpailun palkintona.
Nicolas Sinebrychoffin puoliso oli vapaaherratar Anna Nordenstam, vaikutusvaltaisen senaattori Johan Mauritz Nordenstamin tytär. Heillä ei ollut lapsia ja Anna Sinebrychoff oli kuollessaan vuonna 1944 Suomen viimeinen Sinebrychoff.
Nicolas Sinebrychoff omisti vuodesta 1890 eteläisessä Espoossa Björnholmin eli Karhusaaren tilan, joka lohkaistiin hänen veljensä perimän Hagalundin kartanon maista. Hän rakennutti sinne arkkitehti K. A. Wreden suunnitteleman huvilan (ns. Sinebrychoffin huvila), joka on nykyään Espoon kaupungin omistama Karhusaaren taidekeskus.
Nikita Nesterov

Seuraura

Nesterov on Traktor Tšeljabinskin kasvatti. Hän pelasi neljänä kautena myös juniorisarja MHL:ssä Belyje Medvedissä. Hänet valittiin kaudella 2011–2012 MHL:n tähdistöpeliin ja kuukauden puolustajaksi kahdesti (syyskuu 2011 ja tammikuu 2012). Nesterov teki KHL-debyyttinsä samalla kaudella. NHL-joukkue Tampa Bay Lightning varasi hänet viidennellä kierroksella 148. pelaajana vuonna 2011.
Huhtikuussa 2013 Nesterov teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Lightningin kanssa. Hän pelasi ensimmäisen kauden Pohjois-Amerikassa AHL:ssä farmijoukkue Syracuse Crunchissa. Nesterov aloitti myös kauden 2014–2015 AHL:ssä, ja valittiin AHL:n tähdistöotteluun. Hän sai kutsun Lightningin NHL-joukkueeseen joulukuussa 2014. Nesterov teki NHL-debyyttinsä 31. joulukuuta 2014 Buffalo Sabresia vastaan pelaten yli 15 minuuttia ja saaden tehotilastoon merkinnän +1.
Rumo

Rumo on kylä ja osa-alue Valtimon pohjoisrajoilla Pohjois-Karjalassa. Kylä sijaitsee n. 18 km pohjoiseen Valtimon kirkonkylältä. Se on Vuoksen ja Valtimonjoen latvavesistön, Maanselältä alkavan Kokkojoen varsilla. Kylä on suurten asumattomien valtionmaiden tuntumassa. Nykyään kylällä on vajaa sata asukasta. Rumo-nimi merkitsee vanhassa suomen kielessä kumollaan olevaa venettä, joka on myös kylän vaakunassa.

Historia

Kylä on ollut kautta aikain pohjoiseen kulkevan tärkeän kulkureitin varrella. Reitti on kulkenut vesitse, polkuja, teitä ja rautateitä pitkin.
Parhaimpaan aikaan 1950-luvulla Rumossa on ollut asukkaita 400–500 henkeä. Siellä on ennen ollut muun muassa monia kämppäyhdyskuntia, kauppoja, monirakennuksinen asuntolakoulu sekä baari. Rautatie sai silloin myös Napero-sivuraiteen, jolle perustettiin suuri raakapuun käsittelykeskus. Kylässä on toiminnassa vielä Rumon maamiesseuran talo.
Tor Högnäs

Tor Harald Rafael Högnäs (21. maaliskuuta 1922 Alaveteli - 29. maaliskuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja toimittaja. Koulutukseltaan hän oli sosionomi. Högnäs työskenteli Vasabladetin kirjeenvaihtajana Helsingissä ja avusti ruotsalaista Dagens Nyheteriä ja norjalaista Dagbladetia. 
Högnäs tuli tunnetuksi Zavidovo-vuodon yhteydessä 1970-luvun alussa. Tällöin hän kirjoitti Vasabladetiin artikkelin presidentti Urho Kekkosen ja Neuvostoliiton johdon käymistä keskusteluista, joissa käsiteltiin valmisteilla ollutta Suomen ja Euroopan talousyhteisön (EEC) välistä vapaakauppasopimusta. Artikkeli julkaistiin myös Dagens Nyheterissä ja Dagbladetissa. Vuodon tapahduttua Kekkonen katsoi menettäneensä Neuvostoliiton luottamuksen ja ilmoitti eroavansa virastaan seuraavassa presidentinvaalissa, kunnes hänen virkakauttaan jatkettiin vuoden 1973 alussa säädetyllä poikkeuslailla. Högnäs ei ankarasta painostuksestakaan huolimatta koskaan paljastanut, miten hän oli saanut haltuunsa Kekkosen laatiman ja vain erittäin suppealle piirille tarkoitetun salaisen neuvottelumuistion, jota hän oli laajasti − monin paikoin sanatarkasti − siteerannut kirjoittamassaan artikkelissa.