google/wiki40b huggingface dataset:
Bounce

Albumi ja kappaleet

Yhtyeen laulaja Jon Bon Jovi kertoi terrori-iskujen vaikutuksesta albumiin seuraavasti:
»Luulen, että uuden albumin täytyy aina olla tiivistelmä jostain ajanjaksosta elämässäni. Ja tässä tapauksessa se kertoo viimeisimmän kiertueemme päättymisestä. – – Joten, mitä vuoden 2001 heinäkuusta vuoden 2002 alkuun kestäneessä ajanjaksossa tapahtui? No, paljon asioita, mutta ehdottomasti suurin ja šokeeraavin oli 9/11-iskut. Muusikolla voi olla romanttisia balladeja, räväköitä rock-kappaleita ja tarinankerrontaa tai klassisemman tyylisuunnan kappaleita. Bounce edustaa kaikkea tätä. Albumia tehdessä haluan olla kuin kirja tai elokuva, joka kertoo jonkun tietyn ihmisen matkasta elämässäni viime vuonna. Ja vaikka 9/11-iskuilla olikin albumilla rooli – hyvinkin suuri sellainen – en halunnut olla herkkätunteinen tai liian isänmaallinen. Halusin olla tietoinen siitä, mitä minä, yhtye ja koko maa oli joutunut tuolloin kokemaan» 
(Jon Bon Jovi)
Singlenä julkaistu, ehkä albumin tunnetuin raita Everyday kuvaili lähinnä yhtyeen jäsenten tunnetilaa jatkaa eteenpäin terrori-iskujen jälkeen. Yhdysvalloissa single ei saavuttanut menestystä, mutta muualla maailmassa single saavutti jatkuvasti top 10 -listasijoituksia. Single huomioitiin Grammy-ehdokkuudella parhaasta rockesityksestä vokaaleilla. Myös albumin toinen single Misunderstood oli ehdolla samaan palkintoon. 
Albumin avausraita Undivided käsittelee terrori-iskujen seurauksia huomattavasti albumin muita kappaleita enemmän.
Kappale Open All Night käsittelee yhtyeen kuulijakunnalle hieman yllätyksenä tullutta aihetta. Jon Bon Jovi kirjoitti kappaleen, ja se pohjautuu hänen ajatuksiinsa Ally McBeal -sarjan päättymisestä. Hän itse näytteli sarjassa päähenkilö Allyn poikaystävää, ja hän masentui tavasta, jolla hänen hahmonsa käsikirjoitettiin ulos sarjasta. Kappale kertookin, miten Jon olisi itse halunnut roolihahmonsa poistuvan sarjasta. 
Albumin nimikkoraita Bounce on omistettu Jon Bon Jovin hyvälle ystävälle, NFL-liigassa pelaavan New England Patriots -joukkueen päävalmentajalle, Bill Belichickille. Kappale kertoo Belichickin kokemista vastoinkäymisistä ennen mestaruuden voittamista. Monien mielestä kappale käsitteli myös yhdysvaltalaisten kansalaisten kilpistymisiä terrori-iskujen jälkeen.
Francis Jeffers

Ura

Jeffers aloitti uransa Evertonissa, jossa teki debyyttinsä vuonna 1998, ollessaan 17-vuotias. Liverpoolilainen herätti Arsenalin managerin Arsène Wengerin kiinnostuksen, kun hän teki 20 maalia, 60:ssä ottelussa. Vuonna 2001 Arsenal osti hyökkääjän kahdeksalla miljoonalla punnalla. Jeffers ei kuitenkaan tehnyt läpimurtoa Arsenalissa ja kärsi loukkaantumisista. 
Kaudeksi 2003/04 hän palasi lainasopimuksella Evertoniin. Vain yhden maalin 18:ssa ottelussa tehnyt Jeffers ei saanut jatkoaikaa Evertonista, vaan hänet passitettiin takaisin Lontooseen. Charlton osti Jeffersin kesällä 2004 2,6:lla miljoonalla punnalla. Kaudella 2004/05 hän 24:ssä ottelussa 5 maalia.
31. elokuuta 2005 Jeffers siirtyi puolen vuoden lainasopimuksella skotlantilaiseen Rangersiin. Englantilainen epäonnistui Rangersissa ja palasi kotiin jo joulukuussa kahdeksan ottelun jälkeen.
Charltonin manageri Alan Curbishley antoi Jeffersille luvan lähteä joukkueesta kesällä 2006. Hänen huhuttiin siirtyvän Bolton Wanderersiin, Coventry Cityyn tai palaavan Goodison Parkille Evertoniin. 30. kesäkuuta 2006 Blackburn Rovers hankki hyökkääjän pelioikeudet itselleen. Heinäkuun alussa täysin varmistunut siirto toi hänelle kahden vuoden pestin.
Roversin riveissä Jeffers teki 10:ssä ottelussa 0 maalia, ennen kuin siirtyi lainalle Ipswichiin.
Englannin maajoukkueessa Jeffers on pelannut kahdesti. Vuonna 2003 Australiaa vastaan debytoinut hyökkääjä teki ottelussa myös maalin. Vuosien 1999 ja 2001 välillä hän kuului Englannin alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen.
Kangasjärvi (Mikkeli)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1 970 hehtaaria eli 19,7 km². Se on 8,6 kilometriä pitkä ja 4,8 kilometriä leveä. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven syvin kohta on kartan mukaan yli 6 metriä, vaikka lähes koko järvi on matalampaa. Järvessä on yli 50 saarta, joista suurimmat sijaitsevat järven eteläpäässä. Suurimmat saaret ovat Raakasaari, Kirkkosaari, Kotasaari ja Potkusaari. Järven rantaviivan pituus on 53,9 kilometriä ja rannat ovat metsämaata, joka on paikoin soistunutta. Rannoilla näkyy siellä täällä peltotilkkiuja. Järven itäpuolella sijaitsee Karkeamaan kylä.

Vesistösuhteet

Järvi kuuluu Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Haukiveden–Kallaveden alueella (04.2) olevassa Sysmäjärven valuma-alueella (04.25), johon Isojoen–Sahinjoen valuma-alue (04.253) kuuluu.
Järvi laskee Haapajärveen (718 ha) alle kaksikilometristä Rakkineenjokea myöten. Vesistön reitti jatkuu Ankeleenjärveen (50 ha) johtavalla lyhyellä Välijoella, josta vedet jatkavat Isojokea myöten Monniin ja sitten Maaveteen. Sitten vedet jatkavat Sysmän kautta Haukiveteen, joka on osa Saimaata. Isojoen–Sahinjoen valuma-alueeseen kuuluu 54 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea. Niistä Kangasjärveen laskevista huomattavimmat ovat Iso-Tylönen (112 ha), Pitkäjärvi (80 ha), Hepokkaanjärvi (77 ha), Pikku-Tylönen (60 ha), Höytiönlampi (35 ha), Löytynlampi (23 ha), Mustalampi (17 ha) ja Haukilampi (16 ha).
Armas Saastamoinen

Armas Herman Saastamoinen (14. huhtikuuta 1886 Kuopio – 20. lokakuuta 1932 Lontoo) oli suomalainen liikemies, kansanedustaja ja Suomen lähettiläs Kööpenhaminassa, Haagissa, Washingtonissa ja Lontoossa.
A. H. Saastamoinen oli kuopiolaisen kauppaneuvos Herman Saastamoisen ja Alexandra Sofia Tengmanin vanhin poika. Hänen puolisonsa vuodesta 1909 lähtien oli Edla Emilia (Emily) Carssen.   
Saastamoinen osallistui jääkäriliikkeen toimintaan värvärinä Pohjois-Savossa. Hän myös vieraili jääkärien luona Lockstedtin leirillä.
Saastamoinen toimi aluksi salaisesti toimineen Savon suojeluskuntapiirin päällikkönä vuonna 1917 sekä Pohjois-Savon ja Kainuun sotilaspiirin esikuntapäällikkönä sisällissodan aikana 1918. Sodan jälkeen hänestä tuli Suomen lähettiläs ensin Kööpenhaminaan (1918–1919) ja sitten Washingtoniin (1919–1921). Lähettilään tehtävistä hän palasi Suomeen perheensä yritysten H. Saastamoinen Ltd:n, H. Saastamoinen & pojat Oy:n ja Saastamoisen faneeri Oy:n johtoon 1921. Tässä tehtävässä hän jatkoi vuoteen 1926, jolloin keskittyi yhteiskunnallisiin tehtäviin. Hän oli kokoomuspuolueen kansanedustajana vuosina 1924–1926. Saastamoinen nimitettiin Suomen lähettilääksi Lontooseen ja Haagiin 1926. Hän hoiti näitä tehtäviä kuolemaansa saakka. Saastamoinen kuoli Lontoossa 1932.
Ellen Taaffe Zwilich

Ellen Taaffe Zwilich (o.s. Zwilich; s. 30. huhtikuuta 1939 Miami, Florida) on yhdysvaltalainen taidemusiikin säveltäjä ja entinen viulisti.

Elämä ja ura

Ellen Taaffe opiskeli lapsena pianon, viulun ja trumpetin soittoa. Hän suoritti Floridan valtionyliopistossa musiikkilinjalla alemman (1960) ja ylemmän korkeakoulututkinnon (1962). Hän muutti 1964 New Yorkiin, jossa jatkoi viuluopintojaan Ivan Galavianin johdolla. Taaffe soitti viulua Leopold Stokowskin johtamassa American Symphony Orchestra -orkesterissa 1965–1972. Hän nai Metropolitan-oopperan orkesterissa viulistina soittaneen Joseph Zwilichin, joka kuoli vuonna 1979.
Zwilich opiskeli säveltämistä Juilliard Schoolissa Elliot Carterin ja Roger Sessionsin johdolla. Hän valmistui 1975 tohtoriksi oppilaitoksen ensimmäisenä naisena. Sen jälkeen Zwilich on työkennellyt säveltäjänä. Hän sai 1980 Guggenheim-stipendin. Vuodesta 2000 hän on ollut myös opettajana Floridan valtionyliopistossa. Vuosina 1995–1999 hän oli Carnegie Hallin virallinen säveltäjä ja perusti ”Making Music” -nimisen konserttisarjan, jossa esitetään elävien säveltäjien uutta musiikkia. Zwilich sai vuonna 1983 ensimmäisestä sinfoniastaan ensimmäisenä naisena musiikin Pulitzer-palkinnon. Zwilich on ollut Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäsen vuodesta 1992 ja Yhdysvaltain taide- ja tiedeakatemian jäsen vuodesta 2004.

Musiikki

Zwilichin läpimurtoteos oli 1973 valmistunut Symposium for Orchestra, jonka esityksen Pierre Boulez johti Juilliard Schoolissa vuonna 1975. Zwilich on sittemmin säveltänyt useita mittavia orkesteriteoksia perinteisissä ilmaisumuodoissa. Hän sävelsi vuoteen 1999 mennessä neljä sinfoniaa, niistä ensimmäisen 1982. Hän on säveltänyt myös konserttoja lyömäsoittimille ja kahdelle pianolle sekä soolokonserttoja vetopasuunalle, käyrätorvelle, fagotille, viululle ja pianolle. Muita Zwilichin mainittavia sävellyksiä ovat baletti Tanzspiel (1987) ja Charles M. Schulzin Tenavat-sarjakuvan innoittama kamariorkesterisarja Peanuts® Gallery (1996).
Uvs Nuur

Sijainti, koko ja geologia

Uvs Nuur sijaitsee ylänköalueella Mongoliassa ja pieneltä osaltaan Venäjällä. Se on Mongolian suurin järvi, ja sen pinta-ala on 3 350 neliökilometriä. Se on 759 metrin korkeudessa, ja sen keskisyvyys on vain 6 metriä. Sen pituus 84 kilometriä ja leveys 79 kilometriä.
Uvs Nuur on historialsa aikana ollut paljon suurempi. Suurimmillaan se on ollut 35 500 neliökilometrin laajuinen ja 740 metriä syvä. Muinainen maankohoaminen kuitenkin erotti Uvs Nuurin ja sen eteläpuolelle muodostuneen Kirgis Nuurin altaan, mikä aiheutti myös veden vähenemisen. Alueen kuivuminen ja haihtuminen ovat hiljalleen laskeneet Uvs Nuurin pintaa ja aiheuttaneet sen suolaisuuden. Uvs Nuurin suolaisuus vaihtelee 3 ja 35 ppt:n välillä.
Uvs Nuur on laskujoeton järvi, ja se saa vetensä ympäröivä allasta reunustavilta vuorilta. Altaan länsipuolella on Altai ja itäpuolella Hangaivuoret. Hangaivuorilta Uvs Nuuriin laskevat Baruntara Gol, Nariin Gol ja Tesiin Gol sekä Altailta Harhiraajoki ja Sangil Gol.

Luonto

Uvs Nuur on merkittävä muuttolintujen lehvädyspaikka. Siellä elää noin 46 vesilintua, mutta 215 lintulajia käy järvellä muuttojen aikana. Järvi ja sen ympäristö on luokiteltu Ramsarin sopimuksen alaiseksi merkittäväksi kosteikoksi. Järven lintulajeja ovat muun muassa uhanalaiset valkopääsorsa ja joutsenhanhi. Sen kalalajistoon kuuluvat puolestaan kotoperäiset särkiin kuuluvat Oreoleuciscus-suvun kalat altainseipi, O. pewzowi ja O. humilis.
The Woman in Black

Juoni

Elokuva kertoo nuoresta juristista, Arthur Kippsistä (Daniel Radcliffe), joka komennetaan matkustamaan syrjäiseen kylään hoitamaan hiljaittain kuolleen asiakkaan papereita. Työskennellessään yksin asiakkaansa tyhjässä talossa, Kipps alkaa ratkaista talon salaisuuksia ja näkee mysteerisen ainoastaan mustaan pukeutuneen naisen. Kun kyläläiset eivät kerro mitään, Kippsin on pakko ratkaista mustaan pukeutuneen naisen oikea henkilöllisyys itse.
Serpentiiniraunioinen

Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen serpentiiniraunioisen lehdet kasvavat 10–30 cm korkeiksi ja kasvavat yleensä tiheinä, mätästävinä kimppuina. Kasvin maavarsi on lyhyt ja tummasuomuinen. Lehden mustanruskea ruoti on noin neljäsosa lehtilavan pituudesta. Lapa on tasasoukka ja kertaalleen parilehdykkäinen. Lehtilavan keskiranka on alaosastaan mustanruskea, mutta ylin kärkikolmannes on vihreä. Keskiranka on kapealti vaalean siipipalteinen. Lehdykät ovat tummanvihreitä, pyöreähköjä tai pitkulaisia, tylppiä ja ehyt- tai hammaslaitaisia. Katesuomujen peittämät itiöpesäkeryhmät sijaitsevat lehtilavan alapinnalla lehtisuonten sivussa ja ovat muodoltaan kapeanpuikeita tai tasasoukkia. Suomessa serpentiiniraunioisen itiöt kypsyvät heinä-elokuussa.
Serpentiiniraunioinen muistuttaa hyvin läheisesti tummaraunioista (A. trichomanes), mutta jälkimmäisen lehtilavan keskiranka on kokonaan mustanruskea. Laji risteytyy joskus tummaraunioisen ja viherraunioisen (A. viride) kanssa. Serpentiiniraunioinen onkin risteymäsyntyinen kasvi, joka on syntynyt tumma- ja viherraunioisen risteydyttyä ja risteymän kromosomiluvun kahdennettua. Tieteellinen adulterinum tarkoittaakin avionrikkojaa.

Levinneisyys

Serpentiiniranioinen on kansainvälisesti hyvin harvinainen kasvi. Sitä on tavattu Suomesta, Norjasta, Ruotsista, Saksasta, Puolasta, Tšekistä, Slovakiasta, Itävallasta, Sveitsistä, Italiasta, Sloveniasta, Serbiasta, Bosnia ja Hertsegovinasta, Romaniasta, Kreikasta ja Euroopan ulkopuolelta Vancouverinsaarelta Kanadasta. Useimmissa maissa kasvupaikkoja tiedetään vain muutamia. Pohjoissamaissa lajia kasvaa Norjassa noin 40 paikassa, Suomessa 12 ja Ruotsissa kahdessa paikassa.
Suomessa serpentiiniraunioinen kasvaa Lounais-Suomessa Suomusjärvellä sekä Itä-Suomessa Kaavilla ja Juuassa. Koko Suomen kanta on noin 1 700 yksilöä.

Elinympäristö

Serpentiiniraunioinen kasvaa ainoastaan ultraemäksisillä, esimerkiksi serpentiinikivestä koostuvilla kallioilla seinämien koloissa ja jyrkillä rinteillä. Ilmeisesti kasvupaikkojen ultraemäksisten kallioiden täytyy olla myös rakenteeltaan tietyn tyyppisiä, jotta laji menestyisi. Suurin uhka serpentiiniraunioiselle on kallioiden luohinta. Myös laiton keräily uhkaa harvinaista lajia. Serpentiiniraunioisen eliniän on todettu olevan 30–50 vuotta.
Waterford-kristalli

Waterford-kristalli on irlantilaista kristallia, jota on tehty Waterfordissa jo 1700-luvulta lähtien. Sieltä kristallin teko levisi muihin maihin, kuten Saksaan, Tšekkiin ja Sloveniaan. Waterford-kristalli tunnetaan maailmalla laadustaan. Kuuluisin Waterford-kristalli on Times Squaren pallo New Yorkissa, joka pudotetaan merkiksi vuoden vaihtumisesta.
Fiskars osti vuonna 2015 WWRD-yhtiöt, jonka tuotemerkkeihin kuului Waterford-kristalli. Muita kauppaan kuuluneita tuotemerkkejä olivat Wedgwood, Royal Doulton, Royal Albert ja Rogaška.
Sydänpuu

Sydänpuu on puunrungon sisin osa. Sitä ympäröi pintapuu.
Sydänpuuta muodostuu kun puun runko ikääntyy ja läpimitta kasvaa. Sydänpuun muodostuminen lisää jonkin verran puuaineen tiheyttä, heikentää läpäisevyyttä ja vähentää puun sisältämää kosteutta. Heikon läpäisevyyden takia sydänpuun kyllästäminen on vaikeaa. Sydänpuu on kuollutta solukkoa, jossa elävän pintapuun varastoaineet on hajotettu ja käytetty.
Sydänpuu voi olla väriltään tummempaa kuin pintapuu ja niiden välillä voi olla myös kosteuseroja, kuten esimerkiksi männyllä ja lehtikuusella on. Tammella, koivulla ja lepällä taas ei ole kosteuseroa pinta- ja sydänpuun välillä. Uute- ja pihka-aineiden vuoksi sydänpuun tiheys voi olla suurempi kuin pintapuun.
Geometrinen konstruktiotehtävä

Geometrisen konstruoinnin mahdollisuudet ja sen rajoitukset

On myös monia tehtäviä, joita ei ole mahdollista suorittaa klassisten sääntöjen mukaan harpilla ja viivoittimella. Algebran avulla voidaan selittää, mitkä tehtävät ovat mahdollisia ratkaista, mitkä eivät.  Apuna voidaan käyttää karteesista koordinaatistoa ja vektoreita, jotka voidaan käsittää myös kompleksiluvuiksi. Euklidinen taso käsitetään siis kompleksitasoksi.  Kun tasolta valitaan kaksi pistettä, joista toiselle käytetään merkintää 0 ja toiselle merkintää 1 ja valitaan jompikumpi mahdollisista orientaatioista, jokaista tason pistettä vastaa jokin kompleksiluku ja kääntäen.

Konstruoitavissa olevat kulmat

Konstruoitavissa olevat kulmat ja ne konstruoitavan ympyrän pisteet, jotka voidaan harppi- ja viivoitinkonstruktioilla löytää, vastaavat bijektiivisesti toisiaan. Konstruoitavissa olevat kulmat muodostavat Abelin ryhmän, jossa laskutoimituksena on yhteenlasku modulo 2π, tai yhtäpitävästi yksikköympyrällä olevia pisteitä vastaavien kompleksilukujen kertolasku. Konstruoitavissa olevia kulmia ovat ne ja vain ne, joiden tangentti (tai yhtäpitävästi sini tai kosini) lukuna on konstruoitavissa. Esimerkiksi 30, 45 ja 60 sekä myös 36 ja 72 asteen kulmat ovat konstruoitavissa, 20 asteen kulma sen sijaan ei ole.

Neusis-konstruktiot

Antiikin aikanakin tehtiin konstruktioita myös monipuolisemmalla työkalupakilla, ns. neusis-konstruktioita. Neusis-konstruktiossa on luvallista merkitä annettu etäisyys suoralle ja sitten "liu'uttaa" suora haluttuun asemaan. Tavallaan käytössä on siis mittaviivain. Arkhimedes jakoi kulman kolmeen osaan neusis-konstruktiolla. Myös kuution kahdentaminen on mahdollinen neusis-konstruktiona mutta ympyrän neliöiminen ei. Perinteeksi kuitenkin muodostui sallia konstruktioissa ainoastaan harpin ja viivaimen käyttö. On jopa suhtauduttu epäillen sellaisiin konstruktioihin, joiden alkuehtona oletetaan jotain, mitä ei voi harpin ja viivaimen avulla konstruoida, kuten säännöllinen yhdeksänkulmio tai kolmeen osaan jaettu kulma.
Pigalle

Pigalle (Quartier Pigalle) on kaupunginosa Pariisissa, sen 18. ja 9. arrondissementissa. Se on kuuluisa kapakoistaan ja Punaisten lyhtyjen alueistaan, jossa on runsaasti seksikauppoja ja ilotaloja. Kaupunginosassa on myös erotiikkamuseo sekä kuuluisa Moulin Rouge -kabaree.
Kuvataiteilija Henri de Toulouse-Lautrecin studio sijaitsi Pigallessa. Myös Pablo Picasso ja Vincent van Gogh ovat asuneet alueella. Salvador Dalín töitä on nykyään nähtävillä Espace Dalí -museossa.
Suomalainen kuplettilaulaja Reino Helismaa teki Pigallea tunnetuksi suomalaisille vuonna 1961 julkaistussa laulussa Pigalle ja Montmartti. Kappaleessa laulettiin myös runsaasti Montmartresta. Myös Kankkulan kaivolla -elokuvasta tutuksi tullut Tippavaaran isäntä lauloi Pigallesta kappaleessa Pigalle.
Kaupunginosa on nimetty kuvanveistäjä Jean-Baptiste Pigallen mukaan.
Lennart Jaala

Isak Lennart Jaala (3. helmikuuta 1930 Viipuri – 30. heinäkuuta 2012) oli suomalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkoerotuomari. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1950–1959 ja voitti kaksi Suomen-mestaruutta.
Jaala edusti SM-sarjaurallaan Rauman Lukkoa vuosina 1950–1952 ja Tampereen Ilvestä vuosina 1952–1954 ja 1955–1959. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 70 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 18 + 15 = 33 ja jäähymääränsä kymmenen minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden Ilveksen joukkueessa vuosina 1957 ja 1958.
Pentti Ruohonen

Pentti Yrjö Ruohonen (25. joulukuuta 1931 Helsinki – 10. toukokuuta 2014) oli suomalainen pakinoitsija, toimittaja ja tietokirjailija. Ruohonen julkaisi ensimmäisen pakinakokoelmansa vuonna 1974. Sen jälkeen hän kirjoitti ja toimitti kolmisenkymmentä teosta, pääasiassa pakinakokoelmia sekä elämäkertateoksia ja historiikkeja, useat tilaustöinä tehtyjä. 
Lieksassa lapsuutensa viettänyt Ruohonen valmistui Helsingin yliopistosta humanististen tieteiden kandidaatiksi vuonna 1957. Myöhemmin hän opiskeli lehdistöavustajan ja toimittajan opintoja. Ruohonen työskenteli toimittajana ja pakinoitsijana sekä äidinkielen lehtorina Kiteellä ja Pieksämäellä, jossa hän toimi myös rehtorina. Pieksämäellä asuvan Ruohosen puoliso oli Terttu Lindroos, jonka kanssa hänellä on kolme lasta.
Laukkavirta

Tarvaala eli Laukkavirta on kylä Laukaan kunnassa Keski-Suomessa ja Laukaan pitäjän alkuperäinen historiallinen keskus. Asukkaita siellä on noin 300. Kylän alueella sijaitsee Laukaan kunnan maantieteellinen keskipiste ja myös Laukaan kunta on saanut nimensä kylän läpi virtaavan Laukaanvirran, joka nykyään tunnetaan nimellä Tarvaalankoski, mukaan. Tarvaala on myös entisen Laukaan pitäjän alkuperäinen historiallinen keskuspaikka. Tarvaala sijaitsee kahden suuren vesistön, Kuusveden ja Lievestuoreen järven välissä yhdistäen ne Saraaveteen, joka laskee edelleen Leppäveteen ja Päijänteeseen. Kuusveden rannalla on Tarvaalassa pumppaamo, josta johdetaan vettä Vuonteen  tekopohjavedenottamoon, joka tuottaa valtaosan Jyväskylän kaupungin juomavedestä.

Historia

Tarvaala tunnetaan erityisesti Laukaan ja Jyväskylän ensimmäisestä, vuonna 1593 rakennetusta, kirkosta. Kirkosta on enää Hartikan kirkon nimellä tunnetut rauniot jäljellä. Toinen merkittävä kohde Tarvaalassa on Hartikan punamultakalmisto, josta on löytyi vuonna 1986 Suomen toistaiseksi laajin kokoelma kivikautisia punamultahautoja. Tarvaalasta löytyy myös Alvar Aallon osittain suunnittelema Alatalo. Tarvaalaan perustettiin aikanaan Laukaan ensimmäinen puhelinyhtiö. Tarvaala on 90-luvulta lähtien tullut tunnetuksi myös erikoislaatuisesta villin lännen saluunasta Musta Korppi. Valtakunnallistakin julkisuutta Tarvaala on saanut maanalaisista taloistaan, jotka olivat erityisesti esillä Laukaan asuntomessujen aikaan 2003.
Tarvaalalla on kaksi nimeä, kylän nimi Tarvaala ja postiosoitenimi Laukkavirta. Nimi Tarvaala pohjautuu kylän ensimmäiseen taloon (nyk. Savola), jonka perusti 1560-luvulla Juvalta tullut Lauri Tarvainen (tai Tarvahainen, Laukaan Historia I). Täsmälleen saman nimen henkilö perusti myös Saarijärvelle pari vuotta myöhemmin saman nimisen talon. Tämän vuoksi postiosoitteena käytetään nimeä Laukkavirta, joka on vääntynyt kylän läpi kulkeneesta Laukaan virrasta. Laukaan virta taas antoi nimensä  vuonna 1593 perustetulle Laukaan pitäjälle, jonka nimi oli pari ensimmäistä vuotta Pärnasaari. Kun kirkko siirtyi 1600-luvulla Tarvaalasta Pellosniemeen, niin nimi Laukaa seurasi mukana. Nykyään Pellosniemen kylä tunnetaan nimellä Laukaan kirkonkylä.  
Laukaan Tarvaala sekoitetaan usein Saarijärvellä Keski-Suomessa sijaitsevaan toiseen Tarvaala-nimeä kantavaan kylään ja siksi monissa virallisissa yhteyksissä kylästä käytetäänkin nimeä Laukkavirta.
Kylällä toimii oma kyläseura Laukaan Tarvaalan kyläseura.
RN Fortunale

Palvelus

Alus luovutettiin 1949 sotakorvauksena Neuvostoliitolle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Liotny. Se siirrettiin toisarvoisiin tehtäviin 1951.
Victor L. Berger

Victor Louis Berger (28. helmikuuta 1860 Nieder-Rehbach, Itävalta – 7. elokuuta 1929 Milwaukee, Wisconsin, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen sosialistinen poliitikko. Hän oli ensimmäinen sosialisti, joka valittiin Yhdysvaltain kongressiin.
Itävallassa syntynyt Berger muutti siirtolaisena Yhdysvaltoihin vuonna 1878. Hän työskenteli koulunopettajana Milwaukeessa ja vuodesta 1892 perustamansa Vorwärts-nimisen saksankielisen lehden toimittajana. Hän toimitti myös Social Democratic Herald (myöhemmin Milwaukee Leader) -nimistä vasemmistolaista lehteä. Berger perusti yhdessä Eugene V. Debsin kanssa Yhdysvaltain sosiaalidemokraattisen puolueen, josta vuonna 1901 tuli sosialistinen puolue, Socialist Party of America. Berger valittiin 1910 puolueensa edustajana Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen, jolloin hänestä tuli ensimmäinen sosialisti kongressissa. Hän toimi edustajana yhden kauden.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Berger vastusti Yhdysvaltain osallistumista sotaan, ja hänet tuomittiin puheidensa vuoksi Espionage Actin nojalla 20 vuoden vankeuteen. Kun hänet valittiin vankilasta käsin vuoden 1918 vaaleissa toisen kerran edustajainhuoneeseen, edustajainhuone peruutti hänen paikkansa äänestyksen jälkeen. Vuonna 1919 järjestyssä täytevaalissa hän tuli uudelleen valituksi, mutta tälläkin kertaa hänen paikkansa peruttiin. Korkein oikeus kumosi Bergerin maanpetostuomion vuonna 1921, ja seuraavana vuonna hänet valittiin jälleen edustajainhuoneeseen, jossa hän sai nyt istua vuoteen 1929. Vuodesta 1927 kuolemaansa asti Berger toimi sosialistipuolueen toimeenpanevan komitean puheenjohtajana.
Lemland-Lumparlandin seurakunta

Historiaa

Lemlandin seura­kunta oli olemassa jo 1200-luvulla, ja se on mahdollisesti Ahvenan­maan vanhin seura­kunta. Lumparland oli siihen kuuluva kappeliseurakunta 1500-luvulta vuoteen 1961 saakka, jolloin se itsenäistyi omaksi seura­kunnakseen, mutta vuonna 1971 seura­kunnat yhdistettiin jälleen.
Jääkolkka

Jääkolkka on jäällä tai asfaltilla pelattava urheilulaji, joka on kehitetty curlingista. Lajin alkuperä ulottuu Keski-Eurooppaan 1600-luvulle asti. Toisen teorian mukaan laji kehittyi itsekseen ja omia aikojaan Alppimaissa jo ennen curlingia. Pelikivet kehittyivät alun perin ehkä yksijalkaisista lypsytuoleista, joita paimenet käyttivät jyrkkien rinteiden hankeen tökäten. Nimitys Eisstock voi myös tulla siitä, että pelikivi kehittyi jonkinlaisesta jäälle tarkoitetusta kävelykepistä. Suomeen laji rantautui 1980-luvun alkupuolella. Jääkolkan suurmaita ovat Saksa, Itävalta ja Italia. Saksassa harrastajia on yli 100 000 ja sitä pelataan neljässä eri divisioonassa. Lajia harrastetaan myös Kanadassa, Yhdysvalloissa, Australiassa ja Paraguayssa.
Mathieu Orfila

Mathieu Joseph Bonaventura Orfila (24. huhtikuuta 1787 – 12. maaliskuuta 1853) oli kokeellisen toksikologian kehittäjä. Hän oli syntyjään espanjalainen (Mateu Josep Bonaventura Orfila i Rotger), mutta teki elämäntyönsä Ranskan hovissa. Hän teki kemiallisia analyysejä ruumiinavauksista ja aloitti siten oikeustoksikologian. Hän kehitti aikansa tavallisimman myrkyttämiseen käytetyn aineen, arsenikin, analytiikkaa. Hän tutki myös aktiivisesti vastamyrkkyjä muun muassa koirakokeissa ja totesi useat siihen asti käytetyt vastamyrkyt tehottomiksi.