google/wiki40b huggingface dataset:
Tangentiaalinen monikulmio

Tangentiaalinen monikulmio eli ympyrän ympäri piirretty monikulmio on geometriassa monikulmio, jonka kaikki sivut sivuavat monikulmion sisälle piirrettyä ympyrää. Ympyrää kutsutaan sen vuoksi monikulmion sisälle piirretyksi ympyräksi  eli sisäympyräksi (engl. incircle) ja sen keskipistettä sisäympyrän keskipisteeksi. Sivuamisen vuoksi sivut ovat sisäympyrän tangentteja eli myös tangenttijanoja. Monikulmion sidonnaisuus ympyrään rajoittaa sen geometriaa ja yksinkertaistaa joitakin monikulmioille johdettuja laskukaavoja. Tunnetuimmat tangentiaaliset monikulmiot ovat säännölliset monikulmiot, joiden avulla etsittiin antiikin aikana piille likiarvoja.
Tangentiaaliset monikulmiot voivat olla yksinkertaisia, jolloin sivut eivät leikkaa toisiaan, tai muita, joissa sivut leikkaavat toisiaan. Itseään leikkaavia monikulmioita, jotka voivat olla myös tangentiaalisia, ovat esimerkiksi tähtimonikulmiot tai tähdet. Yksinkertaisista monikulmioista tulevat kyseeseen vain konveksit monikulmiot.

Teoria tangenttijanoilla

Tangentiaalinen n-kulmainen monikulmio voidaan ajatella syntyneet murtoviivasta, jossa on n-janaa. Kun murtoviiva "kiedotaan" kerran, kaksi tai useamman kerran tietyn säteisen ympyrän ympäri, voidaan murtoviivan ensimmäinen ja viimeinen päätepiste yhdistää toisiinsa. Tällainen monikulmio sivuaa sisälle jäänyttä sisäympyrää jokaisen janan osalta. Nämä sivuamiset ovat sännönmukaisia ja laskennollisesti hallittavia. Seuraavat laskelmat on esitetty n-kulmiolle, joka kiertää r-säteistä ympyrää k kierrosta. Tarkoitus on laskea, millä säteen arvoilla ja millä muilla ehdoilla monikulmio muodostuu.

Merkinnät

Merkitään n-kulmion kärjet A₁, A₂, A₃, ..., Aₙ ja sivuja a₁ = A₁A₂, a₂ = A₂A₃, ..., aₙ = AₙA₁ (viimeinen: paluu alkuun). Sivulla aᵢ oleva ympyrän sivuamispiste merkitään Tᵢ. Sivuamispiste jakaa sivun kahteen tangentiaalijanaan ja esimerkiksi kärjestä A₁ lähtevät janat merkitään t₁ = A₁Tₙ = A₁T₁. Ne ovat molemmat t₁:n mittaisia, koska (kuvassa) nelikulmio A₁T₁OTₙ on symmetrinen janan A₁O suhteen: kolmiot A₁T₁O ja OTₙA₁ ovat yhtenevät. Koska tilanne toistuu jokaisen kärjen Aᵢ osalta, ovat kaikista kärjistä erkanevat molemmat tangenttijanat tᵢ yhtä pitkät. Merkitään vielä kärjen Aᵢ sisäkulmaa αᵢ = 2 * βᵢ, koska jana A₁O on kulman αᵢ kulmanpuolittaja, sekä monikulmion sivua AᵢAᵢ₊₁ vastaavaa ympyrän keskuskulmaa φᵢ.

Kolmio

Kolmiot ovat aina tangentiaalisia, koska jokaisen kolmion sisälle voidaan piirtää ympyrä. Kolmiossa sisäympyrän sivuamispisteet jakavat sivut kahteen eripituiseen tangenttijanaan. Tangenttijana, joka lähteen kärjestä A on pituudeltaan s - a, koska kärjen vastainen sivu on pituudeltaan a (s on puolipiiri). Muiden tangenttijanojen pituudet ovat vastaavan suuruisia.
Sisäympyrän säde on

Kuusikulmio

Tangentiaalisen kuusikulmion kolme lävistäjää leikkaavat Brianchonin lauseen mukaan toisensa yhteisessä pisteessä.
James Blake (muusikko)

James Blake (s. 26. syyskuuta 1988) on englantilainen, Lontoosta kotoisin oleva elektronisen musiikin tuottaja ja laulaja-lauluntekijä. Vuonna 2011 Blake tuli toiseksi BBC:n Sound of 2011 -äänestyksessä. Blaken omaa nimeään kantava esikoisalbumi julkaistiin Britanniassa 7. helmikuuta 2011. Hänet tunnetaan myös nimellä "Harmonimix", erityisesti julkaistessaan mixejä.
FV107 Scimitar

FV107 Scimitar on brittiläinen tiedustelupanssarivaunu. Se on yksi versio vuonna 1972 käyttöön otetusta CVR(T)-vaunuperheestä. Sen nimi tarkoittaa englannin kielen sapelia. Sen pääase on 30 mm konetykki. Vaunu on alumiinirunkoinen ja sitä on valmistanut Alvis-yhtiö (nykyään sulautettu aseyhtiö BAE Systemsiin).
Alkuaan vaunussa oli 4,2-litrainen, kuusisylinterinen 142 kW:n Jaguar J60 -bensiinimoottori, sama jota käytettiin useissa Jaguar -henkilöautojen malleissa. Nykyään se on korvattu Cumminsin valmistamalla 5,9-litraisella BTA-dieselmoottorilla, tämä myös 142 kW:n tehoisena. Tämä muutos toteutettiin brittiarmeijan vaunuihin niiden käyttöiän pidentämiseksi tähdätyn ohjelman mukaisesti. Vaunun sisarversion FV101 Scorpionin ohella sitä käytettiin ensi kerran taisteluissa Falklandin sodassa.

Käyttö

Vaunua käytetään pääasiassa tiedustelutehtäviin, RAF:n käytössä vaunulla paikannetaan pudotettuja räjähtämättä jääneitä lentopommeja ja löydetyt pommit tuhotaan ampumalla niitä vaunun konetykillä. Vaunussa on kolmen hengen miehistö.
Polttomoottorivoimalaitos

Käyttökohteita

Laitos on parhaimmillaan suhteellisen pienissä käyttöympäristöissä, kuten laivoilla tai etäisillä saarilla, joissa sähköntarve on suhteellisen pieni.
Toinen käyttökohde on yleensä vesiteitse liikuteltavat voimalaitokset, jotka voidaan siirtää katastrofikohteeseen tuottamaan sähköä, kunnes kiinteä voimansyöttö voidaan palauttaa normaalille tasolle.
Lisäksi polttomoottoria voidaan käyttää hätävoiman lähteenä paikoissa, joissa sähkönsyöttö ei saa katketa. Tällaisia ovat esimerkiksi sairaalat (niissä etenkin teho-osastot) ja Suomessa Digita Oyn lähetys- ja linkkiasemat. Digitan laitoksissa hätävoimaa tuottaa tyypillisesti 1-2 kuorma-autodieselmoottorin pyörittämää generaattoria. 
Valtakunnallista varavoimaa syötetään Suomessa tarpeen vaatiessa Fingridin omistamista varavoimaloista, joita on sijoiteltu pitkin maata. Näissä käytetään yleisemmin kaasuturbiinia dieselmoottorin asemasta. Kaasuturbiinia ei juurikaan käytetä normaalissa voimantuotannossa johtuen sen huonosta hyötysuhteesta ja polttoaineen kalleudesta.
Rahat

Historia

Puolipaimentolaisuutta harjoittaneet beduiinit ovat asuttaneet perinteisesti alueita Negevin autiomaassa. Ennen Israelin itsenäisyyssotaa vuonna 1948 alueella asui kymmeniätuhansia beduiineja, mutta monet päätyivät sodan seurauksena pakolaisiksi. Jäljelle jääneet beduiinit asutettiin Israelin arabeja koskeneiden sotalakien mukaisesti Beerseban, Dimonan ja Aradin väliselle alueelle vuonna 1951 ja he menettivät maansa tämän alueen ulkopuolella. Monet beduiinit asuivat teltoissa tai hökkeleissä, kunnes valtio alkoi asuttaa heitä kiinteisiin asumuksiin 1970- ja 1980-luvuilla. Tätä tarkoitusta varten perustettiin Rahat ja kuusi muuta kaupunkia. Rahat perustettiin 1970-luvulla ja kaupunki siitä tehtiin vuonna 1994. Kysymys maan omistuksesta on edelleen pinnalla oleva aihe ja jännitteiden aiheuttaja. Rahatin ympärillä on beduiinikyliä, joiden laillisuutta Israel ei tunnusta ja joiden asukkaita on pyritty siirtämään muualle. Kaupungissa onkin ollut esimerkiksi poliisin vastaisia mellakoita.

Väestö

Rahatin asukasluku vuoden 2017 lopussa oli 66 791. Rahat on Israelin perustamista beduiinikaupungeista suurin. Yhteensä Israelin beduiineja on yli 200 000 ja heidän väestönkasvunsa on ollut hyvin nopeaa. Beduiinien eri klaanit asuttavat pääosin omia kortteleitaan. Osa kaupungin beduiineista polveutuu beduiinien aikanaan ottamista afrikkalaistaustaisista orjista ja he muodostavat edelleen oman luokkansa monesti omissa kortteleissaan. Paikalliset ovat keskimääräistä köyhempiä, huonommin koulutettuja ja heidän elinajanodotteensa on lyhyempi kuin israelilaisten keskimäärin.
Jim Schwartz

Jim Schwartz (s. 2. kesäkuuta 1966 Halethorpe, Michigan) on yhdysvaltalainen  amerikkalaisen jalkapallon valmentaja. Hän toimi Tennessee Titansin puolustuksen koordinaattorina vuosina 2001–2008. Detroit Lions palkkasi Schwartzin päävalmentajakseen vuonna 2009. Joukkue oli hävinnyt edellisellä kaudella kaikki ottelunsa. Schwartz sai Lionsin kurssin nousuun ja kolmannella kaudellaan hän johdatti joukkueen pudotuspeleihin 11 vuoden tauon jälkeen. Kaudet 2012 ja 2013 eivät kuitenkaan menneet odotusten mukaan ja tämä johti Schwartzin potkuihin.
Ruut Kiiski

Ruut Kiiski (s. 1984) on suomalainen kuoronjohtaja ja toiminut vuodesta 2008 lähtien taiteellisena johtajana Akateeminen Laulu -kuorossa. Lisäksi hän opettaa kuoronjohtoa Laajasalon opistolla. Aiemmin hän on johtanut kamarikuoro Dimusta, Helsingin Työväen Naiskuoro Elegiaa ja Cantabile-kuoroa.
Ruut Kiiski aloitti viisivuotiaana viuluopinnot Luoteis-Uudenmaan musiikkiopistossa mutta siirtyi pian viulusta pianoon. Espoon musiikkiopistossa hän opiskeli myös yhtyelaulua. Yhä toiminnassa oleva lauluyhtye Acca Bella opiskeli muun muassa Uli Korhosen ja Pasi Hyökin johdolla. Kiiski valmistui Sibelius-Akatemian kirkkomusiikin osastolta musiikin maisteriksi vuonna 2008 pääinstrumenttinaan musiikinjohto. Opettajinaan hänellä on ollut mm. Timo Nuoranne, Seppo Murto ja Hannu Norjanen. Kiiski jatkoi kuoronjohdon opintojaan Matti Hyökin johdolla. Syksyllä 2010 hän suoritti kuoronjohdon A-tutkinnon erinomaisin arvosanoin. Kiiski on täydentänyt opintojaan ulkomailla Johannes Prinzin johdolla (European Academy for Young Choral Conductors 2009).
Ruut Kiiski toimii kuorolauluammattilaisena Pasi Hyökin johtamassa, palkitussa EMO Ensemble -kamarikuorossa. Hän on valmentanut kuoroja Sibelius-Akatemian oopperaproduktioihin ja toiminut harjoittajana mm. EMO Ensemblessä. Syksyllä 2010 Kiiski palkittiin erikoispalkinnolla kilpailuohjelmien parhaasta taiteellisesta kokonaisuudesta, Tšekissä järjestetyssä, yliopistokuoroille tarkoitetussa IFAS -kuorokilpailussa.
Kiisken isä on sellisti Hannu Kiiski.
Lauri Reitz

Lauri Kullervo Andervaldt Reitz (7. maaliskuuta 1893 Valkeala – 8. syyskuuta 1959) oli suomalainen rakennusmestari, rakennuttajagrynderi sekä taide- ja antiikkiesineiden keräilijä.
Reitzin suku oli alun perin kotoisin Ruotsista josta hänen esi-isänsä oli muuttanut 1770-luvulla Suomeen lasinpuhaltajaksi Grönvikin lasitehtaaseen. Reitzin kaksikielisen perheen isä Ernst Andervaldt Reitz oli rautatienkirjuri ja äiti Emma Paulina Malm ompelija. Reitz kävi kansakoulun Kuopiossa ja perheen muutettua Helsinkiin hän kävi viisi luokkaa Helsingin normaalilyseossa. Reitz valmistui sitten vuonna 1914 rakennusmestariksi Helsingin teollisuuskoulusta. Hän oli Helsingin kaupungin rakennuskonttorin rakennusmestarina 1914–1917 ja Kulosaaren huvilayhdyskunnan rakennusmestairna 1917–1921. 
Reitz ryhtyi rakennusurakoitsijaksi vuonna 1921 ja hän perusti Rakennustoimisto Lauri Reitz Oy:n vuonna 1928. Reitzin rakennustoimisto rakennutti vuosina 1927–1952 parikymmentä asuinkerrostaloa sekä lisäksi elokuvateattereita, kahviloita ja huviloita pääkaupunkiseudulle. Reitz rakennutti kerrostaloja erityisesti Töölön kaupunginosaan ja näiden töölöläisfunkkista edustaneiden talojen suunnittelijana toimi useimmiten arkkitehti Jalmari Peltonen. Reitz ei itse omistanut tontteja eikä urakoivia yrityksiä vaan toimi rakennuttajakonsulttina eri osapuolten välillä. Reitz kuului Helsingin Rakennusmestariyhdistyksen, Rakennusmestarien Säätiön, Työnantajarakennusmestariyhdistyksen ja Suomen Rakennusteollisuusliiton johtokuntiin.
Rakennuttajana ja grynderinä 1930-luvulla menestynyt Reitz aloitti myös taide- ja antiikkiesineiden keräämisen. Hän keräsi maalauksia, antiikkihopeaa, posliiniesineitä, vanhoja aseita, soittimia, kelloja, kirjoja ja antiikkihuonekaluja. Reitz harjoitti myös maanviljelyä, hänellä oli aluksi Solvikin tila Porkkalassa ja sitten Tasbyn tila Sipoossa.
Reitz rakennutti vuonna 1938 Eteläinen Hesperiankatu 22:teen Jalmari Peltosen suunnitteleman funkisasuinkerrostalon jonka hän sitten itse omisti. Reitz asui perheineen talossa vuodesta 1941 alkaen ja hänen taidekokoelmansa sijoitettiin myös taloon. Talossa avattiin elokuvateatteri Kino Ritz, joka sai nimensä Reitzin mukaan ja talon pohjakerroksessa sijaitsi myös taiteilijaravintola Elite.
Lauri Reitz oli naimisissa vuodesta 1922 Maria Lindholmin (1891–1971) kanssa. Heidän poikansa oli Lasse Reitz (1924–1966). Lauri Reitzin leski Maria Reitz perusti vuonna 1971 testamentillaan Lauri ja Lasse Reitzin säätiön, joka ylläpitää vuonna 1972 avattua taidemuseota Reitzin perheen entisessä kodissa Apollonkadulla sekä kartuttaa Reitzin kokoelmia säätiön tuotoilla. Museo on avoinna ilman pääsymaksua.
Pääskyleiju

Levinneisyys

Pääskyleijua tavataan laajalla alueella Australiassa, Oseaniassa ja Kaakkois-Aasiassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Sen ei uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Italian koripallomaajoukkue

Olympialaisissa

Koripallo oli ensimmäisen kerran virallisena lajina olympialaisissa Berliinissä 1936 ja Italia oli mukana sijoittuen seitsemänneksi. Lontoossa 1948 maa jäi sijalle 17 eikä selviytynyt mukaan kaksiin seuraaviin kisoihin. Kotikisoissaan Roomassa 1960 Italian joukkue sijoittui neljänneksi, kun pronssia lopulta vienyt Brasilia oli välierälohkon ottelussa parempi pistein 75–78. Seuraavissa kisoissa tuloksena olivat sijat 5 ja 8 ja Münchenissä 1972 neljäs sija, kun pronssiottelussa Kuuba oli parempi pistein 65–66. Montrealissa 1976 Italia sijoittui viidenneksi.
Moskovassa 1980 Italia oli mukana yhtenä harvoista länsimaista, ja Sandro Gamban valmentama joukkue sai hopeaa hävittyään finaalissa Jugoslavialle 77–86. Los Angelesin 1984 boikottikisoissa Italia oli viides, mutta kolmiin seuraaviin kisoihin se ei päässyt mukaan.
Italia palasi olympiakentille Sydneyssä 2000 sijoittuen viidenneksi. Ateenan 2004 olympialaisissa Carlo Recalcatin valmentama joukkue sai hopeaa. Välierässä se voitti Liettuan mutta hävisi finaalissa Argentiinalle 69–84. Seuraaviin kolmiin olympialaisiin Italia ei selviytynyt.

MM-kisoissa

Maailmanmestaruuskilpailuihin Italian koripalloilijat osallistuivat ensimmäisen kerran 1963 sijoittuen seitsemänneksi. Neljä vuotta myöhemmin tuloksena oli yhdeksäs ja vuonna 1970 neljäs sija. Seuraaviin kisoihin Italia ei päässyt mukaan mutta vuonna 1978 joukkue sijoittui jälleen neljänneksi, mitä parempaan saavutukseen maa ei MM-kisoissa ole pystynyt. Vuonna 1986 joukkue sijoittui kuudenneksi, 1990 yhdeksänneksi, 1998 kuudenneksi ja 2006 yhdeksänneksi. Vuosien 2010 ja 2014 kisoihin Italia ei selvinnyt.

EM-kisoissa

Miesten EM-kisoissa Italian maajoukkue on saavuttanut 10 mitalia – ensimmäisen jo vuonna 1937. Kultaa Italia on saanut kaksista viimeisistä Ranskassa järjestetyistä kisoista. Sandro Gamban valmentama joukkue voitti kultaa 1983 ja Bogdan Tanjevićin valmentama ryhmä 1999. Hopeaa se on saavuttanut 1937, 1946, 1991 ja 1997 sekä pronssia 1971, 1975, 1985 ja 2003.
Espanjassa järjestetyissä vuoden 2007 EM-kisoissa Italia sijoittui yhdeksänneksi. Maa ei päässyt vuoden 2009 EM-kisoihin, jolloin 21 perättäisen EM-kisaedustuksen putki katkesti. Vuoden 2011 EM-kisoissa Italia oli jälleen mukana mutta voitti viidestä alkulohko-ottelustaan vain yhden eikä selviytynyt 12 parhaan joukkoon. 
Vuoden 2013 EM-kisoissa Italia voitti alkulohkonsa tappioitta ja sijoittui jatkolohkossaan kolmanneksi kolmella voitolla ja kahdella tappiolla. Puolivälierissä se hävisi Liettualle sekä sijoitusotteluissa Ukrainalle ja Serbialle, joten sen lopullinen sijoitus oli kahdeksas. Vuoden 2015 EM-kilpailuissa italia oli kuudes ja  2017 seitsemäs.
Konstantin Kalinin

Konstantin Kalinin (ven. Константин Алексеевич Калинин, 5. helmikuuta 1889 Varsova – 24. huhtikuuta 1940) oli neuvostoliittolainen lentokonesuunnittelija.
Kalinin pääsi vuonna 1916 asevoimien lentäjäkoulutukseen. Maaliskuussa 1921 hän nousi osastopäälliköksi Neuvostoliiton ilmakuljetuksen tekniseen instituuttiin.
Vuonna 1926 hän pääsi johtamaan suunnittelutoimistoa (OKB), joka suunnitteli pääasiassa siviililentokoneita, esim Kalinin K-1 ja Kalinin K-5. Niitä käyttivät Aeroflotia edeltävät lentokuljetusyhtiöt, esimerkiksi Dobrolet. Kalininin suunnittelemissa koneissa oli miltei aina elliptinen siipimuoto ja runkorakenteen materiaalina metalliputki. Vuonna 1933 Kalinin K-7 pystyi kuljettamaan 128 matkustajaa.
Kalinin kokeili deltasiipistä konetta, Kalinin K-15 oli tähän liittyvä koe. Tämä oli ennenaikainen kokeilu, deltasiipi tuli tarpeelliseksi vasta suihkukoneiden aikaan. Kalinin joutui luopumaan suunnittelutoimistostaan vuonna 1938. Häntä syytettiin "neuvostovastaisesta toiminnasta ja vakoilusta" ja hänet teloitettiin tuomion jälkeen lokakuussa 1938.
Päivien kimallus (vuoden 2000 elokuva)

Juoni

Elokuva keskittyy kolmeen nyky-Hanoissa asuvaan sisareen. Suong on vanhin, Khanh keskimmäinen ja Lien kuopus. Elokuva seuraa heitä kuukauden ajan, alkaen heidän äitinsä kuoleman vuosipäivästä ja päättyen heidän isänsä syntymäpäivään.
Rolf Hochhuth

Rolf Hochhuth (s. 1. huhtikuuta 1931) on saksalainen näytelmäkirjailija. Hänen pääteoksensa on Der Stellvertreter. Ein christliches Trauerspiel (1963), johon pohjautuu myös Costa-Gavrasin elokuva Amen vuodelta 2002.
Näytelmää Der Stellvertreter on esitetty myös Suomen teattereissa nimellä Sijainen. Muita Hocchuthin suomeksi esitettyjä näytelmiä ovat Lakimiehet (Juristen, Tampereen Teatteri 1980), Naislääkärit (Ärztinnen, Tampereen Teatteri 1983) ja Judith (Joensuun kaupunginteatteri 1986).
Sami Reivinen

Sami Reivinen on tamperelainen valokuvaaja. Reivinen perusti Valokuvaamo KLIKin vuonna 2007. 
Vuonna 2012 Reivinen palkittiin Loupe Awards -valokuvakilpailussa hopeisella kunniamerkillä 17. parhaalla muotokuvalla maailmassa. Loupe Awards on maailman suurin ja arvostetuin ammattivalokuvaajien kilpailu, johon osallistuu useita tuhansia valokuvaajia maailmassa. 
Vuonna 2014 Reivinen valittiin Vuoden Muotokuvaajaksi ja sai lisäksi sarjavoittoja Vuoden lapsikuva -sarjassa ja Vuoden valmistujaiskuva -sarjassa. Kilpailun järjestää Suomen Ammattivalokuvaajat Ry. Vuoden muotokuvaaja tittelistä on kilpailtu jo yli 30 vuoden ajan. Viisihenkinen tuomaristo valitsee parhaan kuvaajan viiden kuvan sarjan perusteella. Vuoden 2014 voittaja julistettiin Helsingin Messukeskuksessa Kuva & Kameramessuilla maaliskuussa 2014. Samin yhtiökumppani ja Valokuvaamo KLIK:n toinen valokuvaaja Peero Lakanen voitti toisen sijan samassa kilpailussa ja lisäksi hän sai sarjavoittoja.
Vuonna 2018 Reiviselle myönnettiin FEP:n eli Euroopan ammattivalokuvaajien järjestön QEP arvonimi Fine Art kategoriassa. 12 kuvan sarja koostuu mustavalkoisista liikkuvien lasten kuvista. Kuvissa katse kiinnittyy ensin yksinkertaiseen muotoon ja liikkeeseen ja vasta lähempää tarkasteltuna itse henkilöön.
Sami Reivinen on aktiivisesti mukana Suomen Ammattivalokuvaajat ry:n toiminnassa. Reivinen on ollut SAV:n hallituksen jäsen vuodesta 2012 eteenpäin joka vuosi.
Kuivakausi

Kuivakausi on sadekauden vastakohta. Päiväntasaajan seudulla on sadeaika kesällä ja kuivakausi talvella.
Sanan aiemmin käytettyjä synonyymeja ovat pouta-aika, poudanaika, poutakausi, kuiva aika.
Mensen Ernst

Mensen Ernst (1795–1843), alkujaan Mons Monsen Øyri, oli norjalainen ultrajuoksija. Hän ansaitsi elantonsa juoksemalla maailmaa ristiin rastiin kaupungista toiseen, joskus lyöden vetoa ajastaan ja joskus kuljettaen kirjeitä. Ernst oli aikansa kuuluisuus, ja hänet tunnetaan yhä Norjassa nimellä "Juoksijakuningas".

Juoksu-ura

Palattuaan meriltä 23-vuotiaana Ernst muutti Englantiin vuonna 1818. Siellä hän aloitti juoksu-uransa juoksemalla 116 kilometrin matkan Lontoosta Portsmouthiin yhdeksässä tunnissa ja saavutti lisää kuuluisuutta juoksemalla 240 kilometrin matkan Lontoosta Liverpooliin 32 tunnissa.
Vuonna 1820 Ernst siirtyi Manner-Eurooppaan ja ryhtyi juoksemaan ammatikseen. Hän juoksi pääkaupungista toiseen ja sai maineen "kaikkien aikojen juoksijana", jolle kuninkaallisetkin maksoivat juoksijapalkkioita. Vuonna 1832 Ernst juoksi Pariisista Moskovaan 3800 frangin palkkiota vastaan, jos ehtisi perille 15 päivässä. Hän selvitti 2500 kilometrin matkan 14 päivässä, juosten 178 kilometriä päivää kohti.
Vuonna 1827 Ernst liittyi Britannian laivaston palvelukseen viideksi vuodeksi ja piti taukoa juoksemisesta. Vuonna 1833 hän lähti 20 000 hurraavan katsojan siivittämänä Münchenistä Kreikan silloiseen pääkaupunkiin Náfplioon mukanaan kirjeitä Baijerin kuningas Ludwig I:ltä Kreikan kuninkaalle Otto I:lle. Ernst ryostettiin matkalla Montenegrossa ja vangittiin vakoojana Cattaron jälkeen. Hän pääsi lopulta perille 2700 kilometrin ja 24 päivän juoksun jälkeen.
Vuonna 1836 Ernst juoksi 8300 kilometrin matkan Konstantinopolista Intian Kalkuttaan ja takaisin 59 päivässä kuljettaen Intiaan Englannin Itä-Intian kauppakomppanian kauppiaiden papereita.
Ernstin viimeinen juoksu alkoi vuonna 1842, kun hän lähti etsimään Niilin alkulähdettä saksalaisen seikkailijan kreivi Hermann von Pückler-Muskaun toimeksiannosta. Ernst juoksi Sleesiasta Konstantinopoliin, ja sieltä Jerusalemin kautta Kairoon. Muutaman kuukauden jälkeen hän jatkoi Niiliä pitkin etelään. Ernst kuitenkin sairastui punatautiin autiomaassa ja kuoli vuonna 1843.

Elämäntavat

Ernstin tiedetään nukkuneen vain neljä tuntia yössä. Hänen ruokavalionsa oli yksinkertainen: juustoleipää, hiukan vihanneksia, harvemmin kylmää lihaa, eikä koskaan lämmintä ruokaa. Viiniä hän joi jopa juoksujensa aikana. Ernst nukkui ulkosalla kovalla maalla, eikä käyttänyt sänkyä edes sisätiloissa.
Sansone contro il Corsaro Nero

Juoni

Lyötyään Mustan Kaapparin merirosvot Simson rakastuu Hermosan kuvernöörin Don Alonzon tyttäreen Rositaan. Kuvernööri ei suostu antamaan tytärtään kalastajan pojalle, ja niinpä Simson palaa kotikyläänsä. Don Rodrigo punoo juonia Don Alonzon pään menoksi ja liittoutuu Mustan Kaapparin kanssa. Simson pelastaa kuvernöörin, paljastaa Don Rodrigon juonet, voittaa merirosvot ja saa Rositansa.

Tuotanto

Sansone contro il Corsaro Nero on kuvattu Totalscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa. Ulkokuvissa erottuvat Tor Caldaran maisemat.
Elokuva on Fortunato Misianon Romana Filmille tyypillinen tusinaseikkailu, jossa peplumia edustaa vain Simsoniksi kutsuttu lihaksikas sankari. Eräissä kieliversioissa sankarin nimenä on Herkules.

DVD-julkaisut

Yhdysvaltalainen Retromedia on julkaissut elokuvan laadultaan tyydyttävän tv-version Reg Parkin La sfida dei gigantin kylkiäisenä.
Merirauman peruskoulu

Merirauman peruskoulussa toimii 1-4-luokkaa. Merirauman koulussa ei ole ruokalaa eikä liikuntasalia. Koulussa syödään luokassa ja liikutaan ulkona tai Rauman seurakunnan monitoimitila Meriristissä. Koulussa on 45 oppilasta (2018).
Suomenröyhytatar

Ulkonäkö ja koko

Suomenröyhytatar on kookas monivuotinen ruoho ja kasvaa 100–170 cm korkeaksi. Kantalajeistaan se muistuttaa enemmän laavaröyhytatarta, johon verrattuna suomenröyhytattaren lehdet ovat kapeammat ja alta vähemmän karvaiset. Kasvutapa on pensasmainen. Kukkii heinä–elokuussa ja kellanvalkoisin monikukkaisin röyhykukinnoin, jotka eivät haise hyvältä.

Levinneisyys

2000-luvulla lajista on tullut Suomessa yleinen viljelykarkulainen karkulaisena tienvarsilla ja joutomailla.

Käyttö

Suomenröyhytatarta kasvatetaan Suomessa yleisenä koristekasvina ja käytetään mm. näkösuojakasvina koristepensaiden sijaan. Se on suomalainen perinnekasvi.