google/wiki40b huggingface dataset:
Delta Air Linesin lento 191

Lento

Koneen reitti oli Hollywoodin lentoasemalta Dallasiin Los Angelesin kautta. Kone oli lähestynyt Dallasin lentoasemalle sateisessa säässä pohjoiselta suunnalta ja oli määrätty laskeutumaan kiitotielle 17L Miehistön raportin mukaan tuuli tuli laskeutumisen aikana suunnasta 090°. Miehistö laski laskutelineet ja asetti siivekkeet 33° kulmaan. Kone jatkoi sateiselle alueelle laskeutumiseen aikana.

Onnettomuus

Koneen laskeutuessa miehistö sai varoituksia liian matalasta korkeudesta. Lennonjohdon mukaan hän ei ensin nähnyt konetta, mutta kun kone tuli sadepeitteen takaa ja lensi liian matalalla, hän käski tehdä ylösvedon. Useiden silminnäkijöiden mukaan kone törmäsi maahan ja nousi uudellen ilmaan. Kone ylitti nopeasti State Highway 114 -maantien ja osui siellä olleeseen autoon ja lyhtypylvääseen. Kone jatkoi liukumista peltoa pitkin lentoaseman vieressä vasemmalla siivellään, kunnes silminnäkijät kertoivat nähneensä liekkejä vasemmassa siivessä. Kone osui keulastaan vesitankkiin kello 18:05.52 ja syttyi palamaan. Koneen peräosa kiepahti liukumaan takaperin ja pysähtyi lopulta vasemmalle kyljelleen.

Kuolleet ja eloonjääneet

Koneessa kuoli 134 ihmistä ja selvisi 29. Kahden matkustajan vammat olivat liian vakavia, ja he menehtyivät noin kuukauden päästä onnettomuudesta. Yksi ihminen kuoli maassa koneen osuessa autoonsa maantiellä.

Onnettomuuden syy

Onnettomuus johtui säästä. Tutkinnan mukaan lentoaseman ympärillä oli syntynyt pieni syöksyvirtaus eli mikropurkaus, joka työnsi konetta alaspäin. Syöksyvirtaus syntyy, kun ukkospilvi ja sen sisällä oleva sade painavat tarpeeksi paljon tulemaan alaspäin, ja se oli tarpeeksi voimakas pudottamaan lennon.
Tietokoneen ajokortti

Tietokoneen ajokortit ja TIETY - Tietotyötutkinto ovat kansalaisten tieto- ja viestintäteknisiä valmiuksia mittaavia tutkintoja. Tietokoneen ajokorteissa on kolme tasoa, jotka mittaavat osaamista aloittelijasta tehokäyttäjään: @-kortti, Tietokoneen käyttäjän A-kortti ja Tietokoneen käyttäjän AB-kortti. Niiden lisäksi TIETY - Tietotyötutkinto on soveltava tieto- ja viestintäteknistä osaamista edistävä tutkinto, jonka tavoitteena on kehittää yhteisöllistä osaamista työyhteisöissä ja organisaatioissa.
TIEKEn tutkinnot ovat ohjelmistoriippumattomia. Tutkinnot suoritetaan moduulikohtaisina näyttökokeina. Näyttökokeet ovat valtakunnallisesti yhteneväisiä. @- ja A-kortin tutkintokielet ovat suomi, ruotsi ja englanti. AB-kortin ja TIETY-tutkinnon voi suorittaa suomen kielellä. 
Kaikkien tutkintojen perusteet ovat avoimesti saatavilla ja niitä voi hyödyntää rakenteena tutkinnoissa vaadittavien taitojen opettamiseen.

Historia

TIEKE selvitti tietotekniikan käyttäjien perusvalmiuksia ja koulutustarvetta useissa yhteyksissä 1980-luvulla. Työssäkäyvän aikuisväestön perusvalmiuksien tutkimusprojekti käynnistettiin 1990-luvun lopulla tilanteessa, jossa näköpiirissä oli tietotekniikan käyttäjien määrän nopea kasvu. Tutkimus ja siihen sisältynyt koulutustarvekartoitus oli sysäys Tietokoneen ajokortin synnylle. 
Tietokoneen ajokortti kehitettiin vuonna 1994. Ensimmäiset Tietokoneen ajokortit myönnettiin 19.1.1994. Opetusministeriö ja Opetushallitus ottaivat tuolloin ajokortin valtakunnallisiin tietotekniikkastrategioihin ja tutkintojen perusteisiin. Tutkintojen kehittämistyössä olivat mukana opetusviranomaiset, työ- ja elinkeinoministeriö, työntekijöiden ja työnantajien keskusjärjestöt sekä eri koulutusorganisaatioiden edustajia.  
AB-kortti otettiin käyttöön 19.1.1999. Tietokoneiden yleistyessä tunnistettiin tarve kansalaisen yleisiä tietotekniikkataitoja mittaavalle kortiille ja vuonna 2000 otettiin käyttöön Kansalaisen @-kortti. Tietotyön yleistyessä tutkintoperhe kavoi vielä 1.4.2007 TIETY–Tietotyötutkinnolla.  
Tutkintojen kehitystyö on ollut jatkuvaa ja sen lähtökohtana ovat olleet ajan tasalla olevat tutkinnot ja työelämän tarpeita mittaavat näyttökokeet. Vuoden 2010 kehitysprojektin yhteydessä siirryttiin tutkinnosta käyttämään yhteistä nimitystä TIEKEn tutkinnot. Tutkintoja on vuoden 2016 loppuun mennessä suoritettu yli 280 000 kappaletta. 
Tietokoneen ajokortti on EU:n hyväksymä tutkinto, joka tunnustetaan myös Suomen ulkopuolella. Tutkintoja hallinnoi TIEKE Tietoyhteiskunnan kehittämiskeskus ry.

@-kortti

@-kortin suorittanut hallitsee sujuvasti tietokoneen peruskäytön.

Tietokoneen käyttäjän A-kortti

Tietokoneen käyttäjän A-kortti on suunnattu hyötykäyttäjälle. A-kortti-tutkinnon suorittanut hallitsee sujuvasti normaalin toimistokäytön.

Tietokoneen käyttäjän AB-kortti

AB-kortti soveltuu erityisesti työelämälähtöiseen tietotekniikkakoulutukseen. Se hyväksytään osasuorituksena joihinkin ammattitutkintoihin, opintojaksoiksi tai kursseiksi eri kouluasteilla ja työvoimapoliittiseen, työelämään valmentavaan koulutukseen.
AB-ajokortin esitietovaatimuksiin kuuluu A-ajokortin tietojen hallinta. AB-kortti on vaativampi tutkinto.
Ajda Pekkan

Ayşe Ajda Pekkan (s. 12. helmikuuta 1946 Istanbul) on turkkilainen pop-laulaja ja näyttelijä. Viidelle vuosikymmenelle yltävän uransa aikana Ajda on julkaissut yli 20 albumia ja on kaupallisesti menestynein turkkilainen artisti. Hänestä käytetään lempinimeä ”Superstar” ja joskus ”Turkkilaisen popmusiikin kuningatar”. 
Hänen vanhempansa ovat laivaston upseeri Rıdvan Pekkan ja Nevin Dobruca. Lapsena hän asui Gölcük laivastotukikohdassa. Hän kävi high schoolin Istanbulissa tytöille tarkoitetussa koulussa Çamlıca Kız Lisesi.
Hamza Aït Ouamar

Ura

Aït Ouamarin jalkapalloura käynnistyi pääsarjaseura USM Algerin juniorijoukkueessa. Ennen ammattilaisuraa kotimaassaan hän ehti käydä Ranskassa FC Rouenin joukkueessa tutustumassa eurooppalaiseen pelikulttuuriin. Kahden Ranskassa pelaamansa kauden jälkeen hän pelasi vuoden espanjalaisessa Terrasassa. Kaudeksi 2005 hän palasi Algeriaan CR Belouizdadin joukkueeseen, jossa pelasi säännöllisesti avauksessa.
TPS:an hän teki sopimuksen oltuaan kuukauden joukkueen testissä ja tehden vaikutuksen valmentaja Martti Kuuselaan. Ennen siirron julkistamista Suomessa, algerialaisessa Le Buteur jalkapallolehdessä CR Belouizdadin varajohtaja väitti saaneensa Suomesta faksin, jossa vaadittiin Ait Ouamarin sopimuksen välitöntä purkua. Faksi oli lehden saamien tietojen mukaan tullut pelaajan ja TPS:n välillä toimivalta agentilta. Le Buteurin mukaan Belouizdadin johdon mielestä Ait Ouamar ei ole vapaa siirtymään ilmaiseksi TPS:an ja heidän mielestään Ait Ouamar voi siirtyä vasta kesäkuussa 2009, jolloin sopimus algerialaisseuran kanssa päättyy. Jopa Ait Ouamarin isä kävi pyytämässä pojalleen lupaa seuran johdolta poikansa siirtymiseen Suomeen. Toisen algerialaislehden, Liberten, haastattelussa Belouizdadin varajohta kertoi vievänsä asian FIFA:n käsittelyyn ja vaatii sanktioita TPS:lta ja pelaajan managerilta. Myöhemmin pelaaja itse kertoi saaneensa seurajohdolta luvan lähteä, mutta myönsi sopimuksen jatkuvan Belouizdadin kanssa. Alun perin hän oli ranskalaisen Clermontin testissä, mutta viisumiongelmien takia ei ehtinyt käydä testijaksoa loppuun. Tällöin Farid Ghazin Suomeen tuonut Abdenour Amokrane otti yhteyttä ja järjesti pelaajan Suomeen.     Ouamar allekirjoitti kahden vuoden sopimuksella TPS:n kanssa.
Ennen siirtoa Suomeen Ait Ouamar oli huonoissa väleissä joukkuetovereidensa kanssa ja oli lähellä siirtymistä MC Algiersin joukkueeseen.

Maajoukkueura

Aït Ouamar kuuluu Algerian alle 23-vuotiaiden maajoukkueeseen, jonka riveissä hän edusti maataan vuoden 2007 All-Africa Gamesissa. Hänet valittiin maansa kolmen lupaavimman pelaajan joukkoon vuonna 2007.
Vilhelm Rubruk

Vilhelm Rubruk (Willem van Rubroeck, noin 1215–1220 – 1293) oli flaamilainen tutkimusmatkailija ja munkki.
Vuosina 1253–1255 van Rubruk johti Ranskan kuninkaan Ludvig IX:n Mongolivaltakuntaan lähettämää diplomaattiseuruetta. He kulkivat Ranskasta ensin Palestiinaan, sitten Konstantinopolin kautta Krimille ja sieltä Donin arojen ja Keski-Aasian kautta keski-Mongoliaan. Vuonna 1254 lähetystö saapui Karakorumiin. Paluumatka tapahtui Kaukasian ja Vähän-Aasian kautta.
Rubruk kirjoitti matkastaan kuninkaalle osoitetun Itinerarium-matkakertomuksen. Teoksessa Rubruk selostaa sanatarkasti keskustelujaan niin suurkaanin kuin rahvaankin edustajien kanssa sekä tarjoaa muun muassa ensimmäiset laajat latinankieliset selonteot Keski-Aasian nestoriolaisuudesta ja buddhalaisuudesta.
Lauri Puranen

Yksityiselämä

Puranen on naimisissa. Hänen appensa on urheilutoimittaja Anssi Kukkonen.
Ernest Hollings

Ernest Frederick ”Fritz” Hollings (1. tammikuuta 1922 Charleston, Etelä-Carolina – 6. huhtikuuta 2019) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän istui vuosina 1966–2005 Yhdysvaltain senaatissa Etelä-Carolinan edustajana.
Hollings syntyi Charlestonissa. Hän opiskeli The Citadelin sotilasakatemiassa, josta hän sai humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon vuonna 1942. Myöhemmin hän opiskeli lakia Etelä-Carolinan yliopistolla valmistuen 1947.
Hollingsille myönnettiin pronssitähti hänen palveluksestaan Yhdysvaltain maavoimien tykistöjoukoissa toisen maailmansodan aikana. Hänet valittiin Etelä-Carolinan edustajainhuoneen jäseneksi ensimmäisen kerran vuonna 1948. Vuonna 1954 hänet valittiin Etelä-Carolinan varakuvernööriksi, jonka jälkeen hän toimi osavaltion kuvernöörinä vuosina 1959–1963. Vuonna 1966 Hollings valittiin täytevaaleissa Yhdysvaltain senaattiin, jossa hän toimi yhtäjaksoisesti aina vuoteen 2005 saakka. Vuonna 1984 Hollings pyrki demokraattien ehdokkaaksi Yhdysvaltain presidentinvaaleihin, mutta ei tullut valituksi.
Hollings kuuluu Yhdysvaltain evankelisluterilaiseen kirkkoon. Hän ilmoitti vetäytyvänsä senaatista 4. elokuuta 2003 eikä siten osallistunut enää vuoden 2004 vaaleihin.
Boz Burrell

Raymond "Boz" Burrell (1. elokuuta 1946 – 21. syyskuuta 2006) oli englantilainen basisti ja laulaja. Hän aloitti uransa laulajana 1960-luvulla Boz People -nimisessä kokoonpanossa. 
Boz People saavutti hyvän lavaesiintyjän maineen ja sai sopimuksen Columbia-levy-yhtiön kanssa. Yhtye levytti 4 singleä vuosina 1965-66. The Who -yhtyeen sisäisten riitojen ollessa pahimmillaan Burrell oli ehdolla korvaamaan Roger Daltreyn joulukuussa 1965.
Singlet eivät menestyneet ja Boz Peole hajosi. Siinä soittanut Ian McLagan liittyi Small Faces - kokoonpanoon. Burrell levytti edelleen käyttäen nimeä Boz. Näissä sessioissa oli studiomuusikkona mm. Ritchie Blackmore.
Suurelle yleisölle hän tuli tunnetuksi liityttyään 1971 King Crimson -yhtyeeseen, jonka kitaristi ja johtaja Robert Fripp opetti hänet soittamaan bassoa. Burrell on laulaja/basistina vuonna 1971 julkaistulla albumilla Islands.
King Crimsonin jälkeen 1973 Burrell oli mukana perustamassa Bad Company -kokoonpanoa, jossa hän oli koko sen toiminnan ajan yhtyeen saavuttaessa suuren menestyksen.
Sauli Hautala

Sauli Tuomas Hautala (s. 2. maaliskuuta 1927 Ylistaro) oli suomalainen opettaja ja poliitikko, joka toimi Suomen Kristillisen Liiton kansanedustajana vuosina 1975–1983 ja 1987–1991.

Ura

Hautala kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1948 ja valmistui opettajaksi vuonna 1951 Helsingin opettajakorkeakoulusta. Hän toimi opettajana ja koulunjohtajaa eduskuntaan valintaansa saakka.
Hautala oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1973–1992 ja toimi sen toisena varapuheenjohtajana 1985–1988. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuonna 1978 ja toimi 1970-luvulla Suomen kristillisen liiton puoluevaltuuskunnan ja puoluehallituksen Varsinais-Suomen piirin puheenjohtajana.
Hautala toimi Suomen Kristillisen Liiton kansanedustajana vuosina 1975–1983 ja 1987–1991. Hänet valittiin Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä.

Suku

Hautalan vanhemmat olivat maanviljelijä Iisakki Vihtori Hautala ja Fanny Elisabet Latikka.

Perhe-elämä

Vuosina 1949–1993 Hautala oli naimisissa Sirkka Helmi Helena Erkkilän kanssa. Jäätyään leskeksi hän avioitui vuonna 1995 Sirkka Helena Kallion kanssa. Hautalalla on lapset Pirjo Tuulikki (s. 1950), Seppo Sakari (s. 1951) ja Marja Kristiina (s. 1954).
Shaiya

Taustatarina

Antiikin aikoina oli Jumalatar Etain ja kolme rotua, jotka hän loi: the Dragons, the Nordein ja the Dumianas. Jumalatar Etain löysi viat Nordienista ja asetti ne maaperään. Ylimielisyyttään, Dumianit kyseenalaistivat Etainin vallan ja auktoriteetin. Jumalatar heikentyi heidän epäuskostaan ja Dumianit tappoivat hänet. Hänen sielunsa revittiin kahtia. Kuoleman jumalatar jätti Teoksen tasapainottomaksi ja suojattomaksi. Muut Jumalat pyrkivät ottamaan Teoksen hallintaansa ja luoda hirviöitä joilla hyökätä ja tuhota se. Dragonit piilottivat itsensä maailmasta. Kun pöly laskeutui oli kaksi uutta Jumalatarta valvomassa Teosta. Loput Dumianit oli jaettu kahteen ryhmään, yksi kullekkin Jumalattarelle.
Inga Sæland

Yksityiselämä

Inga Sæland syntyi vuonna 1959 kalastajaperheeseen Ólafsfjörðurissa. Hän muutti Reykjavíkiin vuonna 1994 ja opiskeli Islannin yliopistossa valtio-oppia ja oikeustiedettä. Hän on eronnut. Edellisestä avioliitosta on neljä lasta ja hänellä on neljä lastenlasta.
Finland (elokuva)

Finland (tai Finnland) on  vuonna 1911 valmistunut suomalainen lyhyt dokumenttielokuva. Se on ensimmäinen matkailuelokuva Suomesta. Suomen Matkailuyhdistys tilasi elokuvan Karl Emil Ståhlbergin valo- ja elokuvayhtiö Atelier Apollolta Berliinissä vuonna 1911 järjestettyä matkailunäyttelyä varten. Finland on mykkäelokuva ja käsittää sarjan Suomessa kuvattuja otoksia, jotka alkavat Turun linnasta. Nykyisessä muodossaan elokuva päättyy Tornionjoella kuvattuun maisemakuvaan keskiyön auringosta.
Elokuvassa esitellään kulttuurikohteita, kuten kartanoita ja linnoja, sekä suomalaista luontoa, muun muassa Saimaata, Punkaharjua, Imatrankoskea sekä Oulujokea koskineen. Toisaalta kaupungit jäävät vähemmälle huomiolle, vaikka elokuvassa nähdäänkin kuvia Helsingistä ja Turun satamasta sekä lyhyt katkelma Tampereelta, jota välitekstissä kutsutaan teollisuuskaupungiksi. Lisäksi elokuvassa ovat esillä autot ja höyrylaivat.
Finland valmistettiin vuosina 1909–1911. Koska kyseessä oli Berliinin matkailunäyttelyä varten tehty tilaustyö, elokuvassa on saksankieliset välitekstit. Myös nimenä oli alun perin tarkoitus käyttää saksankielistä muotoa ”Finnland”. Asiassa tapahtui kuitenkin sekaannus, koska teksteihin liittyvä kirjeenvaihto käytiin ruotsiksi. Niinpä nimeksi päätyi lopulta ruotsinkielinen muoto ”Finland”. Alkuperäisellä kuvataajuudella (16 kuvaa sekunnissa) elokuvan pituus oli noin 25 minuuttia, kun taas videonopeudella (25 kuvaa sekunnissa) nykyversion kesto on 18 minuuttia ja 47 sekuntia.
Elokuva-lehdessä vuonna 1931 ilmestyneessä artikkelissa arveltiin, että Finlandin  maisemakuvat olivat hävinneet kokonaan. Finland kuitenkin löytyi puolustusvoimien elokuva-arkistosta 2000-luvun alussa. Suomen elokuva-arkiston tutkijat Ilkka Kippola ja Jari Sedergren vertasivat vuonna 2003 kirjoittamassaan artikkelissa Finlandin varhaista saksankielisten välitekstien luetteloa löydettyyn elokuvaan ja totesivat ”elokuvan säilyneen lähes kokonaisena”. Alkuperäisellä välitekstilistalla mainitusta 30 kohteesta kuvista puuttui vain kaksi. Ne olivat kolmanneksi viimeinen ja kaikkein viimeinen kohde, joihin liittyivät tekstit ”Stadt Torneå” ja ”Berg Ounasvaara bei Rovaniemi. Endpunkt der Eisenbahn am Polarkreis”. Uudelleen löydetystä elokuvasta puuttuu myös ensimmäinen teksti, jossa nimetään Turun linna. Näin ollen Finland käsittää nykyisessä muodossaan 27 väliteksteissä nimettyä kohdetta sekä alkukuvan Turun linnasta ilman siihen liittyvää tekstiä.
Kayla Harrison

Judo

Harrison aloitti judoharrastuksen kuusivuotiaana. Hän voitti juniorina useita valtakunnallisia mestaruuksia ja saavutti ennen täysi-ikäistymistään myös kaksi aikuisten Yhdysvaltain-mestaruutta. Harrisonia valmensi hänen uransa alussa Daniel Doyle, joka tuomittiin myöhemmin kymmenen vuoden vankeusrangaistukseen käytettyään häntä seksuaalisesti hyväksi. Doylen teot paljastuivat vuonna 2007 Harrisonin kerrottua asiasta ensin toiselle judokalle. Harrison muutti myöhemmin Ohiosta Massachusettsiin ja hänen valmentajikseen tulivat  kaksinkertainen olympiapronssimitalisti Jimmy Pedro ja tämän isä Jim Pedro Sr.
Harrison voitti vuonna 2008 junioreiden maailmanmestaruuden alle 78-kiloisissa. Hän saavutti myöhemmätkin arvokisamitalinsa samassa painoluokassa. Judon maailmanmestaruuskilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 2010 sekä pronssia vuosina 2011 ja 2014. Pan-Amerikan kisoissa hän voitti kultaa vuosina 2011 ja 2015. Kesäolympialaisissa hän voitti niin ikään kaksi kultamitalia, Lontoossa 2012 ja Riossa 2016. Hän voitti vuoden 2012 loppuottelussa brittiläisen Gemma Gibbonsin ja vuoden 2016 loppuottelussa ranskalaisen Audrey Tcheuméon. Harrison on ensimmäinen judon olympiakultaa voittanut yhdysvaltalainen.
Yhdysvaltain judoliitto myönsi Harrisonille vuoden 2016 olympiavoiton jälkeen kuudennen asteen mustan vyön. Hän lopetti kilpauransa judossa tuohon vuoteen.

Vapaaottelu

Harrison siirtyi judouransa jälkeen vapaaotteluun. Hän teki lokakuussa 2016 sopimuksen silloisen  World Series of Fightingin (WSOF) kanssa ja toimi aluksi kommentaattorin roolissa. Hän harjoitteli vapaaottelua muun muassa American Top Teamissä Floridassa. Huhtikuussa 2018 Harrison ilmoitti ottelevansa nimensä Professional Fighters Leagueksi (PFL) muuttaneessa organisaatiossa ensimmäisen kerran 21. kesäkuuta 2018, painoluokkanaan höyhensarja (145 paunaa, 66 kiloa).
Harrisonin ensimmäinen ottelu käytiin lopulta kevytsarjassa (155 paunaa, 70 kiloa). Hän voitti Brittney Elkinin käsilukolla ottelun ensimmäisessä erässä.
Sebastião Roque Rabelo Mendes

Sebastião Roque Rabelo Mendes (s. 9. lokakuuta 1929 Itapecerica) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 8. joulukuuta 1954 ja nimitettiin Leopoldinan hiippakunnan johtoon 5. elokuuta 1985. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi João Resende Costa, jota avustivat Serafim Fernandes de Araújo ja Geraldo Ferreira Reis.
Rabelo Mendes erosi tehtävistään Leopoldinan piispana 10. toukokuuta 1989, jolloin hänet nimitettiin Belo Horizonten arkkihiippakunnan vihkipiispaksi ja Ploaghen titulaaripiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 15. joulukuuta 2004. Titulaaripiispan arvo pysyi hänellä.
Jakke Valakivi

Jakke Raimo Milagro Valakivi Álvarez (s. 1963 Peru) on perulainen ekonomisti. Valakivi toimi Perun puolustusministerinä huhtikuusta 2015 heinäkuuhun 2016 presidentti Ollanta Humalan hallituksessa. Tätä ennen hän toimi elokuusta 2012 Perun varapuolustustusministerinä. Ennen ministerintehtäviä hän toimi finanssialalla. 
Valakivellä on suomalaista sukutaustaa. Hänen isoisänsä oli myös nuortenkirjailijana tunnetuksi tullut jääkärieverstiluutnantti Lahja Valakivi. Valakiven isä Raimo Valakivi oli jatkosodassa pommikoneita lentänyt sotilaslentäjä, joka siirtyi Etelä-Amerikkaan vuonna 1946 todettuaan ettei siviililentäjille ollut kotimaassa työtilaisuuksia valvontakomission kieltäessä siviili-ilmailun Suomessa vuosina 1945–1946. 
Keväällä 2014 Jakke Valakivi teki varapuolustusministerinä työvierailun Suomeen ja tapasi Suomen puolustusministeri Carl Haglundin.
Kunto Karapää

Kunto August Karapää (vuoteen 1936 Gunnar August Wallin; 8. tammikuuta 1913 Mäntsälä – 1. elokuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Karapää näytteli pitkään teattereissa ja oli ansioitunut näyttämötaiteilija. Elokuvarooleja hänellä oli harvakseltaan, mutta ne olivat yleensä varsin ansiokkaita ja juuri hänelle sopivia rooleja. Roolit olivat yleensä pieniä, mutta Karapään filmaattinen olemus ja esiintymistaito saattoivatkin pelastaa elokuvasta paljon.
Karapää tunnettiin etenkin operettien sankarina, mm. kappaleissa Mustalaisruhtinatar, Sirkusprinsessa, Hymyn maa, Krevitär Mariza ja Luxemburgin kreivi. Lisäksi Karapää näytteli muun muassa prinssi Fortinbrasia Hamletissa sekä Jean-Paul Sartrea Kunniallisessa portossa. 1940-luvun lopussa hän kultivoitui nuorukaisrooleissa, kuten näytelmissä Huhtikuu tulee, Viimeinen luokka ja Kauppamatkustajan kuolema.
Karapää näytteli vuosien 1936–1963 aikana kaikkiaan 18 elokuvassa. Alkuun hän näytteli hyveellisiä nuorukaisrooleja, joista ensimmäiset hän tulkitsi elokuvissa Vaimoke (1936) ja Kuriton sukupolvi (1937). Myöhemmin hänen elokuvaosikseen vakiintuivat väkevät miesroolit, joista tunnetuimpia lienevät Erkki Holmbergin osa Teuvo Tulion elokuvassa Sellaisena kuin sinä minut halusit (1944) sekä lipevän mr. ”Knickerbocker” Robinsin rooli elokuvassa Radio tekee murron (1951). Karapää näytteli myös useissa Niskavuori-elokuvissa.
Kunto Karapää oli naimisissa Eija Karipään (o.s. Londén) kanssa kolmen vuoden ajan 1940–1943. Vuonna 1944 hän avioitui näyttelijä Kirsti Hurmeen kanssa. Liitto kesti kuusi vuotta ja siitä syntyi tytär. Karapää kuoli pitkäaikaiseen ja parantumattomaan sairauteen 50 vuoden iässä.
Alaniiniaminotransferaasi

Alaniiniaminotransferaasi eli alaniinitransaminaasi eli ALAT on erityisesti maksassa esiintyvä entsyymi. Pieniä määriä sitä löytyy myös joistakin muista kudoksista (lihas, munuainen, keuhkot, sydän). 
Alaniiniaminotransferaasi osallistuu aminohappojen hajottamiseen. Se katalysoi reaktiota, jossa aminoryhmä siirtyy alaniinilta alfaketoglutaraatille. Reaktiossa syntyy glutamaattia ja palorypälehappoa eli pyruvaattia.
ALAT-määritys on hyvin yleisesti käytetty diagnostinen testi. Normaalit viitearvot veriplasmassa ovat miehillä 10–70 U/l ja naisilla 10–45 U/l. Sukupuolen lisäksi arvoihin vaikuttavat mm. ikä sekä lihavuus. Voimakkaasti kasvanut plasman ALAT-pitoisuus kuvastaa maksan vaurioitumista esimerkiksi hepatiitissa, maksakirroosissa tai tietyissä sappiteiden tautitiloissa. 
Alaniinitransaminaasin entsyyminumero on EC 2.6.1.2 ja CAS-numero 9000-86-6.
Mariahilf

Historia

Mariahilf luotiin alun perin Wienin 5. kaupunginosaksi vuonna 1850 viidestä silloisesta esikaupungista, Gumpendorfista, Laimgrubesta, Magdalenengrundista, Mariahilfistä ja Windmühlesta. Vuonna 1861 Wiedenin jaon yhteydessä Mariahilfistä muodostui kaupungin 6. kaupunginosa. Nykyisessä koossaan ja muodossaan Mariahilf on ollut vuodesta 1862 lähtien.
Varhaisimmat tunnetut maininnat Gumpendorfin ja Laimgruben paikkakunnista on 1100- ja 1200-luvuilta.

Väestö

Vuoden 2001 väestölaskennan mukaan Mariahilfin suurimmat kieliryhmät saksan (73,5 %) jälkeen olivat serbia (5,6 %), turkki (3,5 %), kroatia tai sen burgenlandilainen variaatio (2,6 %) ja unkari (1,6 %). Suurimmat uskontoryhmät puolestaan olivat roomalais-katolisuus (47,4 %), islam (6,4 %), ortodoksisuus (6,0 %) ja protestantismi (5,2 %). Uskontoa tunnustamattomia oli 26,8 prosenttia kaupunginosan väestöstä.
Peter Ablinger

Peter Ablinger (15. maaliskuuta 1959 Schwanenstadt, Itävalta) on Berliinissä asuva itävaltalainen nykytaidemusiikin säveltäjä.
Ablinger opiskeli alun perin taidegrafiikkaa ja jazzpianon soittoa mutta vaihtoi säveltämiseen, jota hän opiskeli Gösta Neuwirthin johdolla Grazissa ja  Roman Haubenstock-Ramatin johdolla Wienissä.
Vuonna 2005 Ablinger käynnisti projektin, jossa Grazin kaupunki muuttui monitaiteelliseksi, kaupungin ääniä hyödyntäväksi musiikkiteokseksi Cityopera Graz. Sittemmin samaa ideaa on toteutettu teoksissa City Opera Buenos Aires ja Landscape Opera Ulrichsberg. Ablingerin teoksia on ollut esillä  muun muassa uuden musiikin festivaaleilla ja Venetsian biennaalissa.
Italialainen musiikkilehti Classic Voice järjesti vuonna 2016 äänestyksen parhaista 2000-luvulla sävelletyistä teoksista, vastaajina sata  eurooppalaista nykymusiikin tuntijaa. Neljä Ablingerin teosta saivat siinä ääniä: Voices and piano (2012, 6 ääntä), Speaking Piano (2009, 4 ääntä) sekä Landschaftsoper (2009, 4 ääntä).
Kesällä 2013 Ablinger oli säveltäjävierailijana Viitasaaren Musiikin aika -tapahtumassa. Tapahtuman verkkosivulla säveltäjää luonnehditaan näin:
Ablinger on tunnettu rajoja avaavasta musiikkinäkemyksestään, joka määrittelee uudelleen musiikillisen äänen, ajan ja tilan. Musiikilliset hälyt eivät merkitse hänelle kaaosta, energiaa, vastakohtaa tai epäjärjestystä, vaan ovat olemassa sellaisenaan ilman symboliikkaa. Ablingerin sanoin hälyt ja äänet ovat meille olemassa hyväilläkseen aisteja ja harhauttamassa järkeä, ja kuuleminen on se, mikä meidät luo.