google/wiki40b huggingface dataset:
Eero Yrjö-Koskinen

Eero Lauri Sakari Yrjö-Koskinen (s. 10. joulukuuta 1962 Helsinki) on toiminut Kestävän kaivostoiminnan verkoston pääsihteerinä syyskuusta 2015 lähtien. Helmikuussa 2019 hän aloitti työt Keskuskauppakamarin vastuullisuusasiantuntijana. Sitä ennen hän toimi puolitoista vuotta Brysselissä Green Budget Europe -järjestön toiminnanjohtajana.
Yrjö-Koskinen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1982 ja valtiotieteen maisteriksi vuonna 1990 Helsingin yliopistosta. Hän työskenteli vuosina 1990–1991 Kehitysmaainstituutin (nyk. Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan kehitysmaatutkimuksen laitos) tutkijana ja vuodet 1991–1993 YK:n huumevalvontaohjelman apulaisasiantuntijana La Pazissa Boliviassa. Suomeen hän palasi vuonna 1993 ja toimi Ylen TV-uutisten kesätoimittajana ja siirtyi samana vuonna Wider-instituutin tiedottajaksi, jona toimi vuoteen 1995. Vuosina 1995–1999 hän oli Euroopan parlamentin suomenkielisen tiedotusyksikön esimiehenä Brysselissä ja Luxemburgissa ja vuosina 1999–2002 europarlamentin budjettivaliokunnan valiokuntasihteerinä. Vuonna 2002 hänet valittiin Suomen luonnonsuojeluliiton toiminnanjohtajaksi, jossa hän toimi elokuuhun 2015 saakka.
Yrjö-Koskinen on työskennellyt myös Vihreän liiton ensimmäisenä liittosihteerinä vuosina 1987–1988 ja Ydin-lehden toimitussihteerinä vuonna 1989. Yrjö-Koskinen asuu Riihimäellä ja toimi vuosina 2006–2007 Riihimäen vihreiden puheenjohtajana. Vuosina 2007–2009 hän oli vihreiden puoluehallituksen jäsen. Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa Yrjö-Koskinen valittiin Riihimäen kaupunginvaltuustoon. Hän oli välillä sitoutumattomana, mutta palasi vihreiden jäseneksi tultuaan valituksi uudelleen kaupunginvaltuutetuksi vuoden 2017 kunnallisvaaleissa.  
Yrjö-Koskinen on ollut naimisissa vuodesta 1994 lähtien ja hänellä on kaksi aikuista lasta.
Zanjān (provinssi)

Zanjān (pers. ‏زنجان‎, Zanžān) on Iranin provinssi maan luoteisosassa. Zanjān on kooltaan 21 773 neliökilometriä, ja asukkaita siellä on 964 601 (2006). Zanjān sai nykyisen muotonsa vuonna 1996, kun siitä erotettiin Qazvīn omaksi provinssikseen. Provinssin pääkaupunki on Zanjān.
Zanjān voidaan jakaa maantieteellisesti kahteen alueeseen. Pohjoisessa on vuoristoista ja muualla tasankoa. Talvi on vuoristossa luminen ja tasangoilla leuto. Kesät ovat ympäri provinssia kuumia.
Zanjān on merkittävä teollisuuskeskus, ja alueella on myös paljon kaivosteollisuutta. Provinssi on kuuluisa hienoista ja kestävistä puukoistaan. Liikenneyhteydet Zanjāniin ovat hyvät; monet sivutietkin ovat asfalttipäällysteisiä ja varustettu liikennemerkein.
M/S Ursine

Käyttöhistoria

27. elokuuta 1978 alus laskettiin vesille ja 29. joulukuuta se luovutettiin Partrederi Ab Nordsjöfraktin omistukseen, joka rekisteröi sen Ruotsin lipun alle nimellä Britta Oden. Kotisatamaksi tuli Skärhamn. Tämän jälkeen alus aloitti Oden Linesin Ruotsin ja Englannin välisessä liikenteessä. Marraskuussa 1982 alus aikarahdattiin Tor Linen liikenteeseen. Tammikuussa 1988 Britta Oden meni saksalaiselle Neue Flensburger Schiffbau-Gesellschaftin telakalle Flensburgiin, jossa alusta pidennettiin, koneet vaihdettiin ja rakennettiin ylimääräinen kansi. Alun perin aluksen pituus oli 143,26 metriä, leveys 21,25 metriä ja syväys 5,2 metriä. Koneina oli kaksi 16-sylinteristä B&W Alphaa. Tammikuussa alus sai myös nimen Tor Scandia. Lokakuussa 1998 alus nimettiin jälleen Britta Odeniksi. Rahtaajana jatkoi edelleen Tor Line.
Vuonna 2000 Britta Oden aikarahdattiin Flota Suardiazin liikenteeseen. Helmikuussa 2003 alusta käytettiin Britannian puolustusministeriön sotatarvikekuljetuksissa. Muut ruotsalaisomisteiset ro-ro-alukset sotatarvikekuljetuksissa olivat M/S Tor Anglia (DFDS/Tor Line), M/S Vikingland (Swedish Orient Line), M/S Stena Shipper (Stena RoRo), M/S Gute (Rederi AB Gotland), M/S Anna Oden ja M/S Eva Oden (B&N). Lokakuussa 2003 Cobelfret osti aluksen ja tammikuussa 2004 asetti sen reitille Göteborg–Killingholme. 14. kesäkuuta 2005 alus aikarahdattiin DFDS:n liikenteeseen reitille Göteborg–Killingholme. Elokuussa Britta Oden siirtyi takaisin Cobelfretin liikenteeseen ja linjalle Zeebrugge–Purfleet. Kesäkuussa 2006 luxemburgilainen Waterways SA osti aluksen ja rekisteröi sen Panaman lipun alle. 1. heinäkuuta alus aloitti liikennöinnin Dartfordin ja Vlissingenin välillä. Lokakuussa alus sai nykyisen Ursine -nimensä. Lokakuussa 2007 alus aikarahdattiin espanjalaisen Acciona Trasmediterranean liikenteeseen. Lokakuussa 2007 Ursine aikarahdattiin P&O Ferriesin Hullin ja Rotterdamin väliseen liikenteeseen. Nykyisin alus on Belgian lipun alla.
Jô

Seurajoukkueura

Jô pelasi Corinthiansin juniorijoukkueessa vuosina 2000–2003, jonka jälkeen aloitti ammattilaisuransa saman seuran väreissä. Hän edusti Corinthiansia vuoteen 2005 mennessä kansallisessa liigassa yhteensä 82 ottelussa, joissa teki 13 maalia. Tämän jälkeen hän siirtyi Venäjän liigassa pelaavan PFK TsSKA Moskovan riveihin. Taitava ja vahva hyökkääjä nousi nopeasti kannattajien suosikiksi tehtyään ensimmäisissä 18 ottelussaan 14 maalia. Hän teki myös kaksi maalia Mestarien liigan ottelussa Interiä vastaan. Kaikki kilpailut mukaan laskien hän pelasi TsSKA:n riveissä 77 ottelua ja teki 44 maalia.
Heinäkuussa 2008 Jô siirtyi Englannin valioliigaan, Manchester Cityn väreihin. Siirtosummaa ei julkaistu, mutta englantilaisten lehtitietojen mukaan se oli noin 24 miljoonaa euroa. Kyseessä oli Cityn kaikkien aikojen kallein pelaajahankinta. Helmikuussa 2009 hän siirtyi loppukaudeksi lainalle Evertoniin. Jô pelasi Evertonissa kahdessatoista ottelussa ja teki viisi maalia. Heinäkuussa 2009 Everton hankki uudelleen Jô:n lainalle Manchester Citystä.

Maajoukkueura

Jô valittiin Brasilian maajoukkueeseen ensimmäisen kerran toukokuussa 2007. Hän ei kuitenkaan päässyt kentälle ottelussa Englantia vastaan. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi saman vuoden kesäkuussa Turkkia vastaan. Hän kuului Brasilian joukkueeseen, joka saavutti pronssia Pekingin olympialaisissa 2008 .
Sudan Airwaysin lento 109

Lento ja tulipalo

Sudan Airwaysin lentoa 109 operoinut Airbus A310 -matkustajalentokone oli lähtenyt jatkamaan lentoaan Khartumin kansainväliselle lentoasemalle Sudanissa, tehtyään suunnitellun välilaskun Syyrian Damaskoksen kansainväliselle lentoasemalle. Kone oli lähestymässä Khartumia, kun kapteeni päätti huonojen sääolosuhteiden takia lentää alkuperäisen määränpään sijasta Port Sudanin kansainväliselle lentoasemalle, missä kone tankattiin laskeutumisen jälkeen 20 tonnilla Jet A1 -lentokerosiinia.
Noin tunnin ja vartin odottelun jälkeen kapteeni päätti jatkaa matkaa varsinaiseen määränpäähän, kun Khartumista oli tullut tieto sään parantumisesta. Kone lensi Khartumiin, ja kapteeni aloitti koneen ohjaajana lähestymisen lentoaseman kiitotielle 36. Kone laskeutui pehmeästi, mutta oli jo noin 900 metriä kiitotien kynnyksen etupuolella pyörien osuessa maahan. Märkä kiitotie ja epäkunnossa ollut vasemman moottorin suihkujarru vaikeuttivat koneen pitämistä kiitotien keskilinjalla, minkä lisäksi se ei pysähtynyt ajoissa. Laskukiito meni pitäksi 215 metrillä. Pysähdyttyään kone syttyi palamaan oikealta puoleltaan.
Oikeanpuoleisia hätäliukumäkiä ei voitu avata, ja koneessa olleet henkilöt poistuivat vasemmanpuoleisen etuliukumäen kautta. Koneen 203 matkustajasta 29 ja 11 miehistön jäsenestä yksi menehtyivät onnettomuudessa.
Lentokentän paloasema ei kyennyt välitämään käytössä olleille paloautoille tietoa onnettomuudesta, sillä aseman ja ajoneuvojen välillä ei ollut minkäänlaista viestiyhteyttä. Asema kärsi myös onnettomuuden sattuessa henkilöstövajauksesta, mikä hidasti tapahtumaan vastaamista entisestään.
Hanka Kupfernagel

Hanka Kupfernagel (s. 19. maaliskuuta 1974 Gera) on saksalainen maantie- ja maastopyöräilijä.
Kupfernagel on voittanut cyclocrossin maailmanmestaruuden vuosina 2000, 2001, 2005 ja 2008. Lisäksi hän on sijoittunut MM-hopealle 2002, 2003, 2006, 2009 ja 2010 sekä MM-pronssille 2004. Lajin Euroopan mestari hän on vuosilta 2003, 2004 ja 2008 sekä EM-hopeamitalisti vuodelta 2006.
Maantiepyöräilyssä Kupfernagel on voittanut aika-ajon maailmanmestaruuden Stuttgartissa vuonna 2007. MM-pronssia hän saavutti vuonna 1998 niin aika- kuin maantieajossakin. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän sijoittui maantieajossa hopealle. Maantieajon Euroopan mestaruuden Kupfernagel voitti vuonna 1996 sekä UCI:n ranking-listan vuosina 1997–1999. Lisäksi hän on junioreiden maantieajon maailmanmestari vuodelta 1992.
Pekka Hannula

Pekka Hannula (s. 31. elokuuta 1961 Helsinki) on espoolainen taidegraafikko ja kuvataiteilija. Hän on Simo Hannulan poika.
Pekka Hannula on Suomen taidegraafikkojen jäsen. Hän on tehnyt surrealistissävytteistä etsausviivaan perustuvaa grafiikkaa. Viime vuosina Hannula on työskentellyt myös konstruktivististen paperikollaasien parissa. Vuonna 2004 Pekka ja Simo Hannulalla oli yhteisnäyttely Hämeenlinnan taidemuseossa.
Hannula on kiinnostunut myös kuvataiteilijan toimeentulon parantamiseen liittyvistä kysymyksistä ja vuorovaikutuksesta taiteen tilaajan ja tekijän välillä. Hän on kehittänyt ajatusta tilaustöistä siten, että sekä tilaaja että taiteilija voivat olla tyytyväisiä lopputulokseen.
Hannula on myös taiteilijayrittäjyyden puolestapuhuja ja aktiivinen mielipidekirjoittaja.
Amerikankaulushaikara

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 59–70 senttimetriä ja siivenkärkien väli 95–115 cm. Amerikankaulushaikara on Suomessakin tavattavaa kaulushaikaraa (Botaurus stellaris) hieman pienempi ja ohutnokkaisempi. Sen lento ja koko saattavat tuoda mieleen yöhaikaran (Nycticorax nycticorax). Lintu on väritykseltään hyvin samanlainen kuin kaulushaikara, eli kellanruskea. Erona kaulushaikaraan ovat yhtenäisen harmaanmustat siipisulat, joissa ei ole poikkijuovia; ruskea päälaki; voimakkaampi musta viiksijuova (nuorella kapeampi ja vähemmän mustaa), runsaampi ja ruskeampi kaulanhöyhenyksen viirutus, sekä kaulushaikaralta puuttuva vaalea silmäkulmanjuova.

Levinneisyys

Amerikankaulushaikaran pesimäalue on suuri ja sen laajuudeksi on arvioitu 8 800 000 km². Sen yksilömääräksi on koko maailmassa arvioitu 3 000 000 lintua.
Se pesii Pohjois-Amerikassa lähinnä Yhdysvaltain ja Saint-Pierre ja Miquelonin alueella. Länsi-Euroopassa laji on hyvin harvinainen harhailija, joka havaitaan yleensä loka-marraskuussa.
Vedeera vaarallisilla vesillä

Juoni

Helmisimpukkasaaren sodan jälkeen ihmisten ja haltioiden välillä vallitsee hauras rauha. Mutta merellä vaanivat piraatit, jotka uhkaavat sekä ihmisiä että haltioita. Haltiat syyttävät ihmisiä merirosvojen suojelusta. Läheinen Saherinin suuriruhtinaskunta on äskettäin liitetty osaksi ihmisten valtakuntaa; pitävätkö piraatit siellä tukikohtiaan? Haltianeito Vedeera lähetetään tutkimaan asiaa ihmisnuori Korilin ja quirenilaisen ylimystönuorukainen Selderonin kanssa. Mukana seuraa myös vettä pelkäävä Vedeeran kissa Jatox. Romaani piirtää allegoriaa nykytodellisuudesta. Voiko kulttuurierojen takaa löytyä jotain yhteistä? Voiko vuosisataisen vihanpidon murtaa? Mistä kaikki alkoi? Kuka saa kertoa historian ja tarinat, joiden varassa nykyisyys lepää?

Vastaanotto

”Varsin painavasta sisällöstä huolimatta Vedeera vaarallisilla vesillä ei ole osoittelevan opettavainen, vaan hauska ja jännittävä kirja. Tarina päättyy onnellisesti, mutta paljon sellaista vielä jää, mistä voi ehkä lukea seuraavassa kirjassa.” – Onnimanni 4/2018.
”Jos on kiinnostunut tavanomaisesta poikkeavista saduista, joiden ajatusmaailmaa ja tavoitteita joutuu miettimään, Vedeera vaarallisilla vesillä on sopiva lukuvalinta.” – Lukufiilis 20.1.2019.
”Tontti on onnistunut luomaan tarinaan oivallista jännitettä kieroilun, salailun, petturuuden ja yllättävistä suunnista ilmaantuvan solidaarisuuden kautta.” – Eniten minua kiinnostaa tie. 18.11.2018.
”Vedeera vaarallisilla vesillä on juonivetoinen fantasiatarina, jonka kerronnassa on paikoin myös hienoja ja maalailevia kohtia. Pidin paljon Tontin luomasta fantasiamaailmasta kokonaisuutena. Haltijatyttö Vedeera elävine ja ilmaisuvoimaisine häntineen oli todella sympaattinen nuori nainen ja ennen kaikkea sitä olivat hurmaavat vesikkäät.” – Kirja vieköön! 3.12.2018.
Rääkkylän kappeliseurakunta

Historia

Rääkkylän evankelis-luterilainen seurakunta perustettiin vuonna 1857. Ennen oman seurakunnan perustamista seurakunta toimi Kiteen seurakunnan kappeliseurakuntana.
Rääkkylän seurakunta kärsi viime vuosinaan talousvaikeuksista, ja muun muassa jumalanpalvelukset on jouduttu siirtämään talveksi seurakuntasaliin. Henkilöstölle järjestettiin yt-neuvottelut, ja itsenäisen seurakunnan loppuvaiheessa kaikki seurakunnan työntekijät työskentelivät osa-aikaisesti. Rääkkylän seurakunta liitettiin Kiteen seurakuntaan vuoden 2017 alusta. Rääkkylän kunnan piti myös samaan aikaan liittyä Kiteeseen, mutta tämä ei lopulta toteutunut.
Itsenäisen seurakunnan viimeisenä kirkkoherrana toimi virkaatekevänä elokuusta 2016 joulukuuhun 2016 rovasti Heikki Holkeri, jota ennen viimeinen vakinainen kirkkoherra Markus Kontiainen siirtyi Nurmeksen kirkkoherraksi. Kappeliseurakunnan kappalaisena toimii nykyään Juha Aronen.

Toimitilat

Kappeliseurakunnan kirkkona toimii vuonna 1851 valmistunut Rääkkylän kirkko. Muut tilat kappeliseurakunnalla ovat kirkon lähistöllä sijaitseva seurakuntatalo ja kolme hautausmaata, joissa kahdessa on siunauskappeli. Lisäksi seurakunnalla on kunnalta vuokrattu Tarinatupa, joka on tarkoitettu seurakuntalaisten kohtaamispaikaksi. Kappeliseurakunnan toiminta on monipuolista, ja siellä toimii muun muassa kirkkokuoro.
Avoimen tiedon keskus

Avoimen tiedon keskus (Open Science Centre) on 1.1.2017 toimintansa aloittanut Jyväskylän yliopiston erillislaitos, jossa työskentelee n. 80 henkeä.

Historia

Avoimen tiedon keskus on muodostettu Jyväskylän yliopiston kirjastosta ja tiedemuseosta (kulttuurihistoriallinen- ja luonnontieteellinen osasto). Lisäksi se sai vastuulleen yliopistossa ilmestyvien lehtien kustantamisen.

Toiminta

Toiminnallisesti Avoimen tiedon keskus on jaettu kolmeen vastuualueeseen, joita ovat kirjasto, tiedemuseo ja avoin julkaiseminen. Perinteisten kirjasto- ja museotoimintojen lisäksi keskuksen tehtävänä on edistää tiedon avoimmuutta.
Keskuksen johtajana toimii Ari Muhonen

Julkaisut

Avoimen tiedon keskus kustantaa Kasvatus- ja Yliopistopedagogiikka -verkkolehtiä. Lisäksi se julkaisee ja kustantaa avoimesti julkaistua (OA) Human Technology -verkkolehteä.
Akaatti

Akaatti on kvartsin pienikiteinen, usein geodien muodossa esiintyvä läpikuultava raidallinen kalsedonimuunnosmuoto.  Akaatti on rakenteeltaan pehmeää ja huokoista. Se on väriltään usein maitomaisen valkoista, mutta toisinaan myös vihreää tai sinistä. Akaatin Mohsin kovuus on 6,5–7. Akaatti sai nimensä sisilialaisesta Achates-joesta, joka oli akaatin antiikin aikainen löytöpaikka.
Akaatti on tuliperäinen kivilaji. Akaatin raitakuviot syntyvät rytmisen kiteytymisen myötä. Raidat syntyvät kun emäkivi kiteytyy samanaikaisesti ontelon kaasukuplien kanssa. Sen jälkeen laavan piihappoiset vesitipat ovat jäähtyneet kiven myötä, eli akaatti kasvaa seinämistä sisäänpäin. Rapautuminen aiheuttaa akaatin ulkokuorelle ja uloimpiin raitakerroksiin valkoisen kuoren. Jos akaattimanteli ei täyty kokonaan akaattimassalla, onteloon voi syntyä esimerkiksi vuorikiteitä, ametistia, savukvartsia tai kalsiittia. Kiteiden vuoraamaa onteloa kutsutaan geodiksi.

Esiintymisalueet

Akaattia esiintyy Afrikassa, Brasiliassa (Rio Grande de Sul), Egyptissä, Intiassa, Kanadan Ontariossa, Saksassa, Tšekissä, Marokossa, Ural-vuorilla Venäjällä sekä Yhdysvalloissa, kuten Oregonissa. Kuuluisat Idar-Obersteinin kaivokset Saksassa on jo louhittu loppuun. Idar-Obersteinista Brasiliaan ja Uruguayhin tulleet emigrantit löysivät tärkeät esiintymät vuonna 1827.

Suomen akaattiesiintymä

Suomessa Huittisten Karhiniemessä esiintyy syntyperältään maailmassa harvinaisia akaatteja: ne ovat syntyneet meteoriitin pudotessa alueelle ja sulattaessa maassa olevan kiven, sekoittuen sulaan meteoriittiin ja muodostaen akaatteja.

Akaatti astrologiassa ja taikauskossa

Jotkut pitävät akaattia onnenkivenään, kuten myös esimerkiksi tiikerinsilmää, sitriinia, helmiä, hunajakalsiittia ja sadronyksakaattia. Akaattia pidetään horoskoopissa vaa'an voimakivenä.

Botswanan Akaatti

Botswanan Akaattia esiintyy samannimisessä maassa. Se on ulkomuodoltaan harmaa ja vahamainen.

Tuliakaatti

Tuliakaatin tunnistaminen on erittäin vaikea tehtävä ja tulos kiistanalainen. Jotkut pitävät sitä pelkästään karneolin yhtenä muotona, mutta toiset luokitelevat sen opaaliksi. Tosiasiassa tuliakaatti ja karneoli kuuluvat molemmat kalsedoniryhmään. Joidenkin uskomuksien mukaan tuliakaatilla on parantavia vaikutuksia.

Sammalakaatti

Sammalakaatti kuuluu kalsedoneihin. Yleensä nämä kivet ovat joko mustia, vihreitä, ruskeita tai sinisiä. Niitä tavataan Yhdysvalloissa, Australiassa ja Intiassa. Sammalakaatissa on haarakkaat ruskeat, harmaat tai valkoiset juovat, jotka peittävät kiven pinnan kuin sammal. Sammalkuvion akaattiin muodostaa dendriittiryhmään kuuluvat mineraalit.
Lystimäki

Lystimäki on Espoon Olarin kaupunginosan pienalue, jonka rajat kulkevat idässä Kehä II:ta, lännessä Uuskartanontietä, etelässä Länsiväylää ja pohjoisessa jotakuinkin Ylismäentietä mukaillen. Lystimäessä toimivat muun muassa Päivänkehrän koulu ja Lystimäen päiväkoti. Lystimäki on pääasiassa omakoti-, paritalo- ja rivitaloaluetta. Alueen nimistö koostuu vuodenajoista yms. esimerkiksi Kevätkuja ja Kalenteritie. Lähimmät kaupalliset palvelut ovat Neste K Uuskartanontien toisella puolen sekä Niitty-ostoskeskus, Olarin Prisma ja Iso Omena. Lystimäkeä lähin Länsimetron pysäkki on Niittykumpu. Lystimäkeen metron liityntälinjat kulkee pääasiassa Uuskartanontiellä, lähimmät linja-autopysäkit ollen Lystimäenristi. Olarinmäessä oli 6 825 asukasta vuodenvaihteessa 2013–2014.
Fentermiini

Fentermiini (2-metyyli-1-fenyylipropaani-2-amiini) on ruokahalua alentava lääkeaine. Se on kemiallisesti amfetamiinin ja fenetyyliamiinin johdos. Fentermiini sai Yhdysvalloissa FDA:n hyväksynnän ruokahalua hillitsevänä lääkeaineena 1959. Fentermiinin kemiallinen kaava on C₁₀H₁₅N, moolimassa 149,23 g/mol ja CAS-numero 122-09-8.
Fentermiinin ja fenfluramiinin/deksfenfluramiinin sekoitusta kutsutaan "fen-pheniksi". Vuonna 1992 julkaistun tutkimuksen mukaan tämä yhdistelmä tehosi ylipainoon paremmin kuin laihdutuskuuri. Sen kuitenkin havaittiin altistavan sydänläpän vaurioitumiselle, ja FDA:n kehotuksesta aine vedettiin markkinoilta syksyllä 1997. Fentermiini metaboloituu maksassa.

Fentermiinin käytöstä Suomessa

Fentermiiniä on ollut saatavilla useimmissa maissa. Suomessa tätä ainetta on ollut saatavilla lääkereseptillä nimellä Mirapront. Sen valmistaja oli Novo Industri. Fentermiinin käyttöön liittyy kuitenkin riippuvuuspotentiaali.
Suomessa tätä lääkettä annosteltiin ionivaihtajaan sidottuna olevina kapseleina. Siten niiden imeytyminen elimistöön hidastui sekä tasaantui.  Vuorokausiannostus oli 1-2 kapselia á 15mg vaikuttavaa ainetta, jolloin enimmäisenä vuorokausiannostuksena (max. dos.) oli 30 mg/vrk. Niiden annosvahvuus oli 15 mg/kapseli.
Tämän lääkeaineen ainoa käyttöaihe oli obesiteetin eli liikalihavuuden hoito. Fentermiinin käyttöön sisältyi useita varovaisuusmääräyksiä.

Fentermiinin käytön mahdolliset sivuvaikutukset

Mahdollisia sivuvaikutuksia ovat myös kohonnut verenpaine, takykardia, levottomuus tai unettomuus. Yliannostusoireisiin kuuluvat mm. levottomuus, aggressiivisuus, pahoinvointi, oksentelu, epäsäännöllinen sydämentykytys ja vapina.
Bailatino

Bailatino on Suomen tanssiurheiluliiton kehittämä ryhmätanssiliikunta, jossa harjoitellaan latinalaistansseja, kuten salsa, samba, cha-cha, merengue, mambo, cumbia, bachata, rumba, paso doble, son, reggaeton, tango, pilon ja jive. Bailatinossa ei tarvita paria eikä kilpailla, vaan tärkeintä on liikkumisen ilo ja ilmapiiri, jossa tanssija voi nauttia musiikista, oman kehon käytöstä ja tanssisarjojen oppimisesta. Laji sopii kaikenikäisille, kuntoon tai sukupuoleen katsomatta. Bailatino-ohjaajat pitävät tunteja ympäri Suomea. Ryhmiä on sekä alkeis- että jatkotasoilla. Senioriryhmissä lajeina ovat myös quickstep ja hidas valssi. Ryhmiä on erikseen jopa raskaana oleville, äideille ja lapsille yhteisesti sekä alle kouluikäisille. Bailatino tutustuttaa myös latinalais-amerikkalaiseen musiikkiin ja kulttuuriin. Tunneilla ei tarvita erityisiä varusteita, kunhan vaatteissa on mukava liikkua.
Bailatinon ovat kehittäneet Päivi Laukkanen ja Satu Markkanen. Se on Suomen tanssiurheiluliiton rekisteröimä tuotemerkki.
Yle Radio Suomi Kokkola

Yle Radio Suomi Kokkola (aiemmin Radio Keski-Pohjanmaa ) on yksi Yle Radio Suomen maakuntaradioista. Sen kuuluvuusalueena on Keski-Pohjanmaa toimituksen sijaitessa Kokkolassa.
Yle Radio Suomi Kokkola tekee juttuja radion ja internetin lisäksi myös Yle TV2:n Pohjanmaan uutisiin.
Autonomous spaceport drone ship

Historia

Pearlingtonissa, Mississippissä toimiva Gulf Coast Fabrication rakensi Marmac 300 -kansiproomun (CG No. 1063184) hinaajia ja lauttoja operoivalle McDonough Marine Serviceille vuonna 1998. Proomu oli valmistuessaan 88 metriä pitkä ja 30 metriä leveä syväyksen ollessa noin kuusi metriä. Proomu siirtyi uuteen käyttöön 2014, kun yhdysvaltalainen SpaceX hankki sen käyttöönsä rakettien laskeutumiskokeita varten. Proomun kantta jatkettiin pituussuunnassa 91-metriseksi ja leveyssuunnassa 52-metriseksi. Alus sai myös Thrustmasterin valmistaman ruoripotkurijärjestelmän. Proomu on miehittämätön ja sen ohjausjärjestelmä pystyy toimimaan itsenäisesti, mutta sitä voidaan myös ohjata toisesta lähistöllä olevasta aluksesta. ASDS:n kotisatama on tällä hetkellä Floridan Jacksonville.
Alkuperäinen ASDS palautettiin omistajalleen alkuperäiseen käyttöönsä kesäkuussa 2015.

Sisaralukset

Käytöstä poistetun Marmac 300:n pohjalle rakennetulla ASDS:llä oli kesäkuussa 2015 kaksi sisaralusta, Marmac 300:n pohjalle rakennettu, Of Course I Still Love You niminen alus, sekä Marmac 303:n pohjalle rakennettu Tyyneenmereen laskeutuville rakettivaiheille tarkoitettu alus.
Johann von Werth

Johann von Werth (holl. Jan de Werth) (1591/n. 1595, Kaarst – 16. syyskuuta 1652, Königgrätz) oli saksalainen palkkasotilas ja ratsuväenkenraali kolmikymmenvuotisessa sodassa.

Elämäkerta

Werth oli kotoisin Weertin kylästä Espanjan Alankomaista ja oli alun perin protestanttinen talonpoika. Kotikylästä hän sai myös nimensä Werth. Werth ryhtyi vuonna 1622 palkkasoturiksi liittyessään Espanjan armeijaan ratsumieheksi kahdeksankymmenvuotisessa sodassa. Hän yleni jotenkin upseeriksi ja vuoteen 1630 mennessä (tai vuonna 1633) hän sai everstin arvon. Pian hänellä oli oma rykmentti ja hän siirtyi Baijerin palvelukseen. Werth johti menestyksekkäästi katolisen liigan armeijassa pienempiä operaatioita Etelä-Saksassa vuosina 1632–1634. Hän osallistui vuonna 1634 Nördlingenin taisteluun, jossa menestyi ja kun samana vuonna hän kääntyi vielä katoliseksi, keisari Ferdinand II nimitti hänet kenraaliksi ja paroniksi.
Vuosina 1634–1638 Werth taisteli Bernhard Weimaria ja ranskalaisia vastaan Reinin rintamalla. Vuonna 1635 hän teki pitkälle ulottuneen hävitysretken Lothringeniin ja vuonna 1636 vielä pitemmän hävitysretken Ranskan alueelle, aina Pariisin liepeille asti. Retkien vuoksi häntä pidettiin Ranskassa hävittäjänä ja tuhoajana. Hänet kuitenkin pakotettiin vetäytymään takaisin rajaseuduille, kun Ranska kokosi suuren armeijan. Seuraavana vuonna Werth hävitti Reinin laaksoa. Vuonna 1638 Werth jäi Bernhard Weimarin vangiksi Rheinfeldenin taistelussa. Hänet tuotiin Pariisiin, jossa häntä pidettiin vankina suhteellisen vapaissa oloissa vuoteen 1642 asti. Werth oli yksi kolmesta kenraalista, jotka vaihdettiin Kustaa Horniin 1642. Vapautumisen jälkeen Werth palasi takaisin Baijerin palvelukseen. Hän taisteli Tütlingenin taistelussa vuonna 1643, Freiburgissa (1644) ja toisessa Nördlingenin taistelussa (1645). Kun sota hiipui ja Baijeri yritti tehdä erillisrauhaa, Werth yritti johtaa komentamansa joukot pois Baijerista keisarin palvelukseen, mutta suurin osa miehistä ei seurannut häntä.
Vuonna 1647 keisari antoi hänelle kreivin tittelin. Sodan päätyttyä Werth vetäytyi laajoille tiluksilleen, jotka hän oli saanut sotapalvelustaan. Hän kuoli vuonna 1652 sängyssään.
Werth oli osaava ratsuväen komentaja ja johti menestyksekkäästi useita pienempiä operaatioita. Suuremmissa taisteluissa hän ei kuitenkaan onnistunut yhtä hyvin. Hän oli peloton ja osaava johtaja ja taktikko, mutta häneltä puuttui kyky hallita isompaa taistelukenttää.