google/wiki40b huggingface dataset:
Majgull Axelsson

Majgull Axelsson (oik. Andersson, s. 1947 Landskrona) on ruotsalainen toimittaja ja kirjailija. Hän vietti lapsuutensa Nässjössä ja asuu Upplands Väsbyssä
Axelsson on ollut toimittajana päivä- ja ammattilehdissä ja tehnyt reportaaseja katulapsista ja lapsiprostituutiosta. Hän on saanut Ruotsin Teollisuustyöntekijöiden liiton kulttuuristipendin 1998 siitä, että hän on ainutlaatuisella tavalla kuvannut todellisia työoloja ja syrjäytyneitä. 1997 hän sai August-palkinnon romaanistaan Aprilhäxan (suom. Huhtikuun noita).
Tuomionpäivän tykki

Tuomionpäivän tykki (engl. Requiem Blaster) on fiktiivinen ase Transformers-universumissa.

Transformers: Armada

Sarjassa Transformers: Armada Tuomionpäivän tykki oli yksi kolmesta aseesta, jotka syntyvät Mini-Conien yhdistymisestä. Autobotit kuulivat tykin olemassaolosta Sidewaysiltä ja Autobottien ihmisliittolaiset löysivät Autobottien tukikohdan alta yhden sen Mini-Coneista, Skyblastin. Skyblast pelkäsi aluksi, mutta voitettuaan pelkonsa hän herätti kaksi muuta Mini-Conia, taistelupaikan lähettyvillä levänneen Payloadin sekä Kuussa levänneen Astroscopen. Skyblastin kutsumana nämä yhdistyivät Tuomionpäivän tykiksi pelastaakseen Optimuksen hengen. Mutta myöhemmin Sideways sabotoi Autobottien tukikohdan turvajärjestelmää, jolloin Decepticonit tunkeutuivat tukikohtaan vieden Tuomionpäivän tykin ja käyttäen sitä Smokescreenin haavoittamiseksi.
Myöhemmin Decepticon Thrust petti toverinsa ja vei sen sekä Taivaankilven Unicronille.
Sekä Tähtimiekan että Taivaankilven ja Tuomionpäivän tykin Mini-Conit vapautuivat Unicronin otteesta Mini-Conien vaivutettua hänet takaisin uneen.

The Covenant of Primus

Kirjassa Transformers: The Covenant of Primus Tuomionpäivän tykki oli ase, jonka Megatronus (tunnettiin myöhemmin nimellä "Fallen") pyysi Solus Primea takomaan hänelle. Solus takoi aseen vastahakoisesti, mutta suurin osa muista Primeista kannatti sen olemassaoloa. Tuomionpäivän tykki keräsi energiaa kvaasarin ääniaalloista, supernovan lämpöenergiasta sekä mustan aukon painovoimasta. Yksi laukauskin siitä riittäisi tappamaan transformerin. Liege Maximon manipuloimana Megatronus tuli myöhemmin käyttäneeksi sitä Solus Primen tappamiseen ja virheensä tajuttuaan hän tappoi sillä itse Maximon.

Transformers: Exiles

Romaanissa Transformers: Exiles Tuomionpäivän tykki oli suuren painovoimansa vuoksi muodostanut ympärilleen planeetta Junkionin. Kun Autobotit ja Decepticonit saapuivat planeetalle, Megatron aikoi käyttää sitä Optimus Primen tappamiseen. Mutta hän palautti tykin Junkionin ytimeen sen ylikuumetessa. Mutta nyt puolestaan kapteeni Thundertronin johtama avaruusrosvojoukko Tähtietsijät (engl. Star Seekers) alkoi havitella asetta itselleen cybertronilaisten tuhoamiseksi.
Pikkumyyränsammal

Ulkonäkö

Pikkumyyränsammal on pienikokoinen (0,5-2 cm) sammal. Sen pitkänomaiset lehdet ovat keskisuonelliset ja hammaslaitaiset. Sillä on usein melko pitkäperäisiä itiöpesäkkeitä. Munanmuotoiset itiöpesäkkeet ovat lyhyitä ja pystyjä.

Elinympäristö

Pikkumyyränsammal on pioneerilaji. Se kasvaa paljaalla maalla rannoilla ja ojissa.

Levinneisyys

Pikkumyyränsammalta tavataan yleisesti koko Suomessa.
Piet Hamberg

Pelaajaura

Pelaajaurallaan Hamberg pelasi keskikentällä ja edusti pääosin kotimaansa seuroja NEC Nijmegenia, Wageningenia, Utrechtia ja Ajaxia. Hän kävi pelaamassa hetken aikaa myös sveitsissä Servettem joukkueessa. Hamberg joutui kuitenkin lopettamaan pelaajauransa 28-vuotiaana pitkään vaivanneen akillesjänne vamman vuoksi.

Valmentajaura

Hamberg aloitti valmentamisen 1990-luvun lopulla Saudi-Arabiassa toimiessaan Saudi-Arabian alle 20-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajana. Sitä ennen hän toimi vuodesta 1997 Grasshopperissa eri tehtävissä, kuten teknisenä johtajana. Myöhemmin Hamberg toimi kakkosjoukkueen apuvalmentajana. Sittemmin hän on valmentanut Libyassa ja arabiemiirikunnissa.
Vuonna 2006 Hamberg toimi kaksikuukautta Otto Pfisterin apuvalmentajana Togon maajoukkueessa. Molemmat jättivät tehtävänsä kesken kuullessaan ettei pelaajille maksettu lupaamia rahallisia palkkioita MM-kisoihin pääsystä. Kisojen alkaessa Pfister palasi takaisin Togon päävalmentajaksi, mutta Hamberg ei tehnyt samoin kertoen olevansa sanansa pitävä. Hän palasi lopulta takaisin Sveitsiin Grasshopperin kakkosjoukkueen apuvalmentajaksi. Myöhemmin Hamberg jätti seuran huhtikuussa 2007 ja siirtyi Liverpoolin jalkapalloakatemian tekniseksi johtajaksi kesäkuussa 2007. Hän johdatti muun muassa alle 18-vuotiaiden joukkueen nuorten cupin voittoon. Siitä huolimatta Liverpool ilmoitti 11. toukokuuta 2008 erottaneensa hollantilaisvalmentajan tehtävistään.
Joulukuussa 2009 Hamberg nimitettiin tunisialaisen ES Sahelin päävalmentajaksi. Pesti jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä Hamberg sai potkut huhtikuun puolivälissä 2010 Étoilen hävittyä Club Africainille 3–0.
Hanhijärvi (Hornio)

Maantiede

Järven pinta-ala on 4,8 hehtaaria ja sen pituus on 350 metriä ja leveys 150 metriä. Järveen laskee viisi ojaa, joista kolme läheiseltä ojitetulta Hanhisuolta. Sen luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkuunsa 1,5 kilometriä pitkä laskuoja Heinijärvenojaan Hornionjärven yläpuolelle.
Järven rantaviiva on 0,98 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rantaan on rakennettu kolme loma-asuntoa, joille johtaa metsätiet Horniosta.
Guy Verhofstadt

Poliittinen ura

Lakitutkinnon suorittanut Guy Verhofstadt aloitti poliittisen uransa Willy De Clercqin avustajana 1977. De Clercq oli tuolloin PVV:n (Partij voor Vrijheid en Vooruitgang) puheenjohtaja. Verhofstadt tuli valituksi parlamenttiin 1985 ja pääsi saman tien myös Wilfried Martensin hallitukseen valtiovarainministeriksi ja varapääministeriksi. Verhofstadtin uudistusmieliset ajatukset taloudesta ja nuori ikä toivat hänelle liikanimen Baby-Thatcher. Vuonna 1991 hän yritti muodostaa ensimmäisen oman hallituksensa, mutta epäonnistui ja joutui oppositioon, jossa uudisti PVV-puolueen nykyiseksi VLD:ksi (Vlaamse Liberalen en Democraten).
Verhofstadtista tuli pääministeri ensimmäisen kerran 13. kesäkuuta 1999 pidettyjen liittovaltion parlamenttivaalien seurauksena. Hänen hallitukseensa tulivat mukaan liberaalit, sosialistit ja vihreät. Tämä "sateenkaarihallitus" oli ensimmäinen laatuaan Belgiassa. Seuraavissa 18. toukokuuta 2003 pidetyissä vaaleissa vaalivoiton saivat sosialistit ja liberaalit, jotka myös muodostivat Verhofstadtin toisen hallituksen.
Verhofstadt oli Saksan liittokansleri Gerhard Schröderin suosikki Euroopan komission johtoon, mutta Angela Merkel sai tehtävään oman suosikkinsa José Manuel Barroson.
10. kesäkuuta 2007 järjestettyjen vaalien jälkeen Verhofstadtin hallitus menetti enemmistönsä ja Verhofstadt jätti eronpyyntönsä kuninkaalle. Suurimmaksi puolueeksi nousi Yves Letermen johtama CD&V/N-VA-lista. Leterme ei kuitenkaan pystynyt muodostamaan hallitusta ja puolen vuoden pattitilanteen jälkeen kuningas Albert II nimitti Verhofstadtin väliaikaishallituksen johtoon. Ilmoituksensa mukaan Guy Verhofstadt väistyi sivuun, kun kuningas nimitti vihdoin Letermen pääministeriksi 20. maaliskuuta 2008.
Pääministeriytensä jälkeen Verhofstadt on jatkanut poliitikon uraa Euroopan parlamentin jäsenenä, joksi hänet valittiin vuoden 2009 Euroopan parlamentin vaaleissa. Hän toimii Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmän puheenjohtajana.
Euroopan nykyisistä poliitikoista hän on yksi voimakkaimmin federaalista Euroopan unionia kannattavia.
Vanttauskoski

Vanttauskoski on kylä Rovaniemellä Kemijoen varrella ja on Yläkemijoen alueen keskuskylä. Matkaa Vanttauskoskelle kertyy Rovaniemeltä 52 ja Kemijärveltä 82 kilometriä. Vanttauskosken asukasluku on noin kolmesataa.
Kylälle on keskittynyt suurin osa koko Yläkemijoen alueen palveluista; kylällä on noin 60 oppilaan Yläkemijoen koulu, asiamiesposti huoltoasemalla, kauppa sekä Rovaniemen kaupungin palvelupiste Siula.
Kylän yritystoiminnasta vastaavat yllä mainittujen lisäksi mm. paikallinen kalanviljelyslaitos sekä Kemijoki Oy, joka omistaa paikallisen vesivoimalaitoksen. Lisäksi alueella harjoitetaan maa- ja metsätaloutta sekä poronhoitoa.
Kylällä on erinomaiset mahdollisuudet ulkoiluun. Kalastusmahdollisuudet sekä Kemijoella että muilla alueen vesistöillä ovat mainiot. Vanttauskoskella on kyläläisten käytössä myös valaistu latu sekä valaistu jääkiekkokaukalo.
Dicta Boelcke

Dicta Boelcke on saksalaisen ensimmäisen maailmansodan hävittäjä-ässän, Oswald Boelcken laatima lista ilmataistelun perustaktiikoista.

Dicta Boelcke

1. Yritä varmistaa edullinen asema ennen hyökkäystä. Jos mahdollista, pidä aurinko takanasi.
2. Suorita aina hyökkäys loppuun, kun olet aloittanut sen.
3. Ammu ainoastaan lyhyeltä etäisyydeltä ja vain silloin kun vastustaja on kunnolla tähtäimessä.
4. Pidä aina katseesi vihollisessa, äläkä koskaan anna vihollisen huiputtaa sinua juonillaan.
5. Kaikissa tapauksissa on olennaista hyökätä vastustajan kimppuun takaa.
6. Jos vastustajasi syöksyy sinua kohti, älä yritä väistää hänen hyökkäystään, vaan lennä kohtaamaan se.
7. Älä koskaan unohda suuntaa omalle alueelle, kun lennät vihollisalueen yllä.
Laivueille: Hyökätkää pääasiassa neljän tai kuuden koneen ryhmissä. Kun taistelu hajoaa useiksi yksittäisiksi taisteluiksi, pitäkää huoli, että useat eivät hyökkää yhtä vihollista vastaan.
Kevytvene

Kevytvene on painokölitön purjejolla. Ilman oikaisevaa painoköliä kevytvene voi kaatua, mutta kellukkeet pitävät jollan pinnalla. Purjehtija voi nostaa kaatuneen jollan pystyyn omin avuin. Kevytveneet on pääasiassa tarkoitettu päiväpurjehdukseen suojaisille vesialueille ja sisävesille. Kevytveneet soveltuvat erinomaisesti purjehduksen harjoitteluun ja kilpailemiseen, ja suurimmalla osasta niistä retkeily on lähes mahdotonta päiväretkiä lukuun ottamatta. On kuitenkin olemassa retkijollia, kuten Wayfarer, SCAMP, Ilur ja Navigator, joissa voi nukkua ja joilla voi tehdä usean päivän retkipurjehduksia. Monet näistä on lisäksi suunniteltu harrastelijaveneenrakentajille, jotka voivat rakentaa niitä puuvanerista tai jopa aidosta puusta. 
Kevytvenekilpailu on ratapurjehdusta valvotuissa olosuhteissa suojaisilla vesialueilla rantojen läheisyydessä. Pienin lapsille sekä opetteluun että kilpapurjehdukseen tarkoituttu kevytvene on yhden hengen optimistijolla ja Suomen suurin kevytvene on neljällä miehistöllä purjehdittava E Scow. Nopeimpia kevytveneitä ovat monirunkoiset katamaraanit ja trimaraanit. Yksirunkoisista kevytveneistä nopeimpia ovat ns. skiff-veneet. Näihin kuuluu mm. olympialuokka 49er ja sen junioriversio 29er, jotka ovat suosittuja kilpaveneitä myös Suomessa. Kevytveneitä on Suomessa n. 16.000 kappaletta eli enemmän kuin matkapurjehdittavia köliveneitä tai moottoripurjehtijoita.
Aarne Keskitalo

Aarne Johannes Keskitalo (29. heinäkuuta 1920 Tyrnävä – 1. elokuuta 1977 Turku) oli suomalainen päätoimittaja ja pakinoitsija. Hän käytti nimimerkkejä Ake ja Johannes Myrskyluoto.
Aarne Keskitalo toimi Turun Päivälehden päätoimittajana Rafael Paasion jälkeen. Hän oli naimisissa nuortenkirjailija Margareta Keskitalon kanssa.
Keskitalo sai Valtion tiedonjulkistamispalkinnon 1975.
Augusto De Luca

Augustus De Luca (s. 1. heinäkuuta 1955 Napoli) on italialainen valokuvaaja.
Hän on tehnyt 1970-luvulta lähtien muotokuvia ja arkkitehtuurikuvausta.
1980-luvulla De Luca suuntautui mustavalkoisesta kohti värikuvausta, materiaaleinaan muun muassa Instant Kodak, Polaroid ja diafilmi.
De Luca suoritti lakitutkinnon, mutta keskittyi sitten valokuvaukseen ja ryhtyi ammattikuvaajaksi 1970-luvun puolivälissä. Hänen minimalistisen pelkistetyt kuvansa liikkuvat perinteisen ja kokeilevan valokuvauksen välimaastossa. Hänen kuviaan on ollut esillä monissa näyttelyissä myös Italian ulkopuolella, kuten Arlesin vuosittaisessa Rencontres-valokuvatapahtumassa. Hänen valokuviaan on muun muassa Ranskan kansalliskirjaston kokoelmissa. De Lucan kuvia on käytetty äänilevyjen kansissa, puhelukorteissa ja mainonnassa, ja hän on julkaissut toistakymmentä valokuvateosta erityisesti Italian tunnetuimmista kaupungeista. Vuonna 1996 De Luca sai Città di Roma -palkinnon kirjastaan Roma Nostra.
Suomen urheilugaala

Suomen urheilugaala on vuosittain pidettävä palkintotapahtuma, jossa palkitaan suomalaisia urheilijoita ja urheiluvaikuttajia. Tapahtuman järjestäjiä vuosina 2018 ja 2019 olivat Suomen Olympiakomitea, Suomen Paralympiakomitea, Yleisradio, Veikkaus ja Starsquad Oy. 
Ensimmäinen Suomen urheilugaala pidettiin Helsingin Kaapelitehtaalla 2. kesäkuuta 2008. Vuodesta 2009 lähtien gaala on järjestetty Hartwall Arenalla. Yle TV2 on esittänyt gaalan suorana lähetyksenä. Vuonna 2009 Suomen urheilugaala ja Vuoden urheilija -gaala yhdistyivät ja samalla palkintokategoriat yhdistettiin.
Vuoden urheilija-, joukkue- ja valmentajapalkinnot ovat Urheilutoimittajain liiton valitsemia. Varsinaisten palkintoluokkien ehdokkaat valitsee palkintolautakunta, jota johtaa Kalervo Kummola. Palkintolautakunnan valitsemista ehdokkaista valinnan tekee 300-henkinen raati. Siihen kuuluu urheilijoita, entisiä urheilijoita, poliitikkoja ja järjestöjen edustajia. Lisäksi jaetaan erikoispalkintoja. Joitakin palkintoja jaetaan yleisöäänestyksen perusteella.
Urheilugaalassa jaettavan 40 senttimetriä korkean hopeoidun lasisen palkintopokaalin on suunnitellut muotoilija Harri Koskinen. Pokaali muistuttaa roomalaista ykköstä. Sen nimi on Uuno.
Esiintyjiä ovat gaalassa säestäneet vuonna 2009 Vantaan viihdeorkesteri johtajanaan Markku Johansson, vuonna 2011 Radion sinfoniaorkesteri johtajanaan Santtu-Matias Rouvali, vuosina 2012–2016 Riku Niemi Orchestra ja vuodesta 2017 Lenni-Kalle Taipaleen yhtye.
Vuoden 2019 gaalassa näkyvyyttä sai Suomen ja Kiinan talviurheiluyhteistyö. Yhtenä pääsponsorina oli kiinalainen Huawei, jonka edustaja oli myös jakamassa Sykähdyttävin urheiluhetki -palkintoa.
William Sydney Porter

William Sydney Porter (11. syyskuuta 1862 – 5. kesäkuuta 1910) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka käytti kirjailijanimeä O. Henry. Hänen tarinoidensa yllättävistä loppuratkaisuista on syntynyt käsite O. Henry -loppuratkaisu. Porterin alkuperäinen toinen etunimi oli Sidney; hän muutti nimen kirjoitusasun vasta ryhtyessään lehtimieheksi 1880-luvulla.

Elämäkerta

William Sidney Porter syntyi Worth Place -nimisellä tilalla Greensborossa, Pohjois-Carolinassa. Hänen isänsä Algernon Sidney Porter oli lääkäri. Porterin ollessa kolmevuotias hänen äitinsä kuoli tuberkuloosiin, ja William muutti isänsä kanssa isän äidin luokse. Hän suoritti tätinsä ylläpitämän alkeiskoulun vuonna 1876 ja kirjoittautui Linsey Streetin oppikouluun. Vuonna 1879 hän ryhtyi työskentelemään kirjanpitäjänä setänsä apteekissa, ja vuonna 1881, kun hän oli 19-vuotias, hänelle myönnettiin lupa toimia apteekkarina. Vuonna 1882 Porter muutti Teksasiin, missä hän työskenteli aluksi La Sallen piirikunnassa sijaitsevalla tilalla lammaspaimenena ja renkinä. Austiniin muutettuaan hän työskenteli seuraavien vuosien aikana mm. apteekkarina ja lehtimiehenä. Teksasissa asuessaan Porter myös oppi espanjaa.
Vuonna 1887 Porter karkasi 17-vuotiaan, varakkaasta perheestä kotoisin olevan Athol Estesin kanssa. Tytön perhe vastusti suhdetta, koska sekä Athol että Porter sairastivat tuberkuloosia. Athol synnytti vuonna 1888 pojan, joka kuoli pian. Vuonna 1889 syntyi tytär Margaret. Vuonna 1894 Porter perusti humoristisen viikkolehden The Rolling Stone. Samana vuonna hän erosi kassavirkailijan työstään Austinin First National Bankissa, koska häntä syytettiin varojen kavaltamisesta. Vuonna 1895 The Rolling Stone lakkasi ilmestymästä, Porter muutti Houstoniin ja ryhtyi kirjoittamaan Houston Post -lehdelle. Pian sen jälkeen hänet vangittiin Austinissa tehdyn kavalluksen vuoksi. Porter vapautettiin takuita vastaan, mutta päivää ennen kuin hänen piti astua oikeuden eteen 7.7.1896, hän karkasi ensin New Orleansiin ja myöhemmin Hondurasiin. Kun hän sai vuonna 1897 tietää vaimonsa tekevän kuolemaa, hän palasi Yhdysvaltoihin ja anoi oikeudelta armoa. Athol Estes Porter kuoli 25.7.1897. Porter tuomittiin kavalluksesta viideksi vuodeksi vankilaan. Hän alkoi suorittaa tuomiotaan 25.4.1898 Ohion osavaltion vankilassa. Hänet vapautettiin hyvän käytöksen ansiosta kolmen vuoden vankeuden jälkeen 24.7.1901.
Vankilassa ollessaan Porter kirjoitti tytärtään elättääkseen ainakin kaksitoista tarinaa. Hän ei halunnut lukijoiden saavan tietää, että hän on vankilassa, ja siksi hän ryhtyi käyttämään salanimeä "O. Henry". Yksi oletus on se, että Porter lainasi nimen Orrin Henry -nimiseltä vartijalta. Toisten lähteiden mukaan nimi oli peräisin perheen Henry-kissan kutsuhuudosta "Oh Henry!" Guy Davenport on ehdottanut, että nimi olisi lyhentynyt muoto Ohio Penitentiary -vankilan nimestä. Lisähämmennystä nimikysymykseen tuo se, että ainakin yhdessä novellissa Porter käytti "kokonaista" nimeä Olivier Henry.
Sutton Hoo

Sutton Hoo on tunnettu varhaiskeskiaikainen muinaisjäännös Itä-Englannin Suffolkissa. Paikalla on sijainnut parikymmentä 600-luvulle ajoitettua hautakumpua, minkä lisäksi sinne haudattiin myöhemmin keskiajalla kuolemanrangaistuksen uhreja. Monet haudoista on ryöstetty jo kauan sitten, mutta arkeologit ovat tutkineet paikalla myös useita koskemattomia hautoja. Tunnetuin näistä on vuonna 1939 paljastunut veneeseen tehty hautaus. Hauta sisälsi loistokkaita koruja, sotavarusteita, kultarahoja, juhla-astioita ja lyyran. Osa haudoista löydetyistä esineistä on peräisin Bysantista.
Shutton Hoon veneestä ei ole säilynyt kuin rautaniitit, mutta laivasta jäi selkeä painanne maaperään. Laiva oli 27 metriä pitkä ja 4.4 metriä leveä limisaumainen vene, jonka laidat nousivat noin 1,5 metriä pohjasta.
Tutkijat uskovat, että haudattu henkilö oli 600-luvun alussa kuollut anglosaksinen kuningas, luultavammin pakana kuin kristitty. Mahdollisesti hän oli Itä-Anglian kuningas Raedwald (k. 626). Hautaa on verrattu Vendelin ja Valsgärden samanaikaisiin kalmistoihin Keski-Ruotsissa. East Anglialla oli ilmeisesti yhteyksiä Skandinaviaan, ja on myös esitetty, että kuningassuku olisi ollut svealaista alkuperää.
Sebastian Bach

Ura

Bach kutsuttiin laulamaan Skid Row-yhtyeeseen v. 1987 18 vuoden iässä, kun kitaristi Dave Sabo kuuli hänen laulavan rock-valokuvaaja Mark Weissin häissä. Sabo lähetti Bachille nauhan yhtyeen soitosta, ja Bach liittyi yhtyeeseen. Vaikka yhtye nautti suurta suosiota Sebastianin ansiosta, hänet erotettiin 1996.
Erottamisensa jälkeen hän perusti yhtyeen Sebastian Bach and Friends. Yhtye kasattiin myöhemmin uudelleen uudella laulajalla ja rumpalilla. Vuoden 2000 alussa Bach alkoi esiintyä Broadwayllä. Hänen rooleihinsa kuuluivat mm. Riff Raff The Rocky Horror Show’ssa ja päärooli Jekyll & Hydessä. Vuoden 2002 alkupuoliskolla hänestä tuli tv-kanava VH1:n isäntä ohjelmaan Forever Wild. Bach on myös näytellyt tv-sarjassa Gilmoren tytöt, jossa hän esitti kuvitteellisen Hep Alien yhtyeen kitaristia yhteensä 13 jaksossa (2003-2007).
Vuonna 1989 Bachia kritisoitiin rankasti, kun hän piti lavalla sinne kesken keikan heitettyä T-paitaa, jossa luki "AIDS: Kills Fags Dead", (mukaillen slogania "Raid: Kills Bugs Dead"). Hän on myöhemmin pyytänyt tapahtumaa useasti anteeksi ja lahjoittanut rahaa AIDSin vastaiseen työhön. Myös Skid Row'n Dave Sabo ja Rob Affuso ovat kutsuneet tapahtumaa uransa ehkä noloimmaksi tilanteeksi.  
Vuonna 1990 Bach esiintyi Guns n' Rosesin ja Metallican kanssa RIP Magazinen järjestämässä tapahtumassa. Konsertin aikana artistit esittivät toistensa laulamina kappaleita, mm. Bach lauloi G'n'R:n You're Crazyn ja Axl Rose lauloi Skid Row'n Piece of Me:n.
2002, Bach aloitti produktiossa Jesus Christ Superstar näytellen menestyksekkäästi Jeesuksen roolia näytelmässä, kunnes hänet erotettiin diivamaisen käytöksen vuoksi 2003. Hän on myös tehnyt levyn An Absence of Empathy progemetalliyhtye Frameshiftin kanssa, joka julkaistiin huhtikuussa 2005.
Sebastian on myös esiintynyt usealla keikalla Guns N' Rosesin kanssa laulaen kappaleen "My Michelle", ja myös tuurannut Axl Rosea tämän sairastuttua 2006 Euroopan-kiertueen viimeisellä keikalla laulaen "Paradise Cityn" ja "Nightrain":n.
Vuonna 2009 Bach aloitti kahden seuraavan sooloalbuminsa nauhoitukset. Ensimmäinen albumi on tyyliltään kantria, ja toinen sisältää Skid Rowin tyyppistä materiaalia.
Niulakita

Historia

Ensimmäinen Niulakitan löytänyt eurooppalainen oli espanjalainen Alvaro de Mendana, joka löysi saaren vuonna 29. elokuuta 1595. Hän nimesi saaren "La Solitaria"ksi. 6. marraskuuta 1821 kapteeni George Barrett löysi saaren uudelleen. Niulakita oli alun perin asumaton, mutta osa Niutaon saaren asukkaista muutti sinne vuonna 1949. Niutaota pidettiin tuolloin liikakansoitettuna.
Päämaja

Talvisota

Talvisodan Päämaja perustettiin Helsingissä 18. lokakuuta 1939 puolustusministeri Juho Niukkasen antamalla käskyllä. 3. joulukuuta Päämaja siirrettiin Mikkelin keskuskansakoululle (nykyiseltä nimeltään Päämajakoulu). Lukuisia muitakin rakennuksia otettiin Päämajan käyttöön.
Tammikuun alkupäivinä 1940 Mikkeliä pommitettiin rajusti. Päämajan käytössä ollut hotelli Seurahuonekin tuhoutui, ja ylipäällikkö siirsi toimintansa Otavan opistolle, 12 kilometrin päähän Mikkelin keskustasta. Seuraava siirto tehtiin maaliskuussa pommitusten kohdistuttua nyt Otavaan: Mannerheim joutui vielä siirtymään Juvalle Inkilän kartanoon, josta käsin toimi lähimpine miehineen rauhan tuloon asti.
Päämaja siirrettiin takaisin Helsinkiin 27. maaliskuuta 1940. Talvisodan Päämaja lakkautettiin 16. syyskuuta 1940, ja tilalle perustettiin Pääesikunta.

Jatkosota

Jatkosodan Päämaja perustettiin 18. kesäkuuta 1941. Päämajan keskeisen valtarakenteen muodostivat ylipäällikkö Mannerheim ja hänen lähimmät miehensä. Näitä olivat Yleisesikunnan päällikkö, jalkaväenkenraali Erik Heinrichs, tykistön tarkastaja, kenraali Vilho Petter Nenonen, päämajoitusmestari, kenraaliluutnantti Aksel Fredrik Airo, komentoesikunnan päällikkö, kenraalimajuri Viljo Einar Tuompo sekä tiedustelujaoston päällikkö, eversti Aladár Paasonen. Muodollisesti Heinrichs oli tämän ns. sisärenkaan muiden jäsenten esimies, mutta käytännössä kukin esitteli oman vastuualueensa asiat itsenäisesti ylipäällikölle. Heinrichsin vastuulla olivat sotilas- ja yleispoliittiset sekä siviilihallinnon kysymykset, Nenosella tykistö ja ampumatarvikehuolto, Airolla operatiiviset asiat, Tuompolla komentoasiat sekä Paasosella tiedustelu ja vastavakoilu. Aseman yhtenä merkkinä oli päivittäinen pöytätoveruus ylipäällikön kanssa.
Esittelijäportaasta seuraava oli niin sanottu osastopäällikköporras, jonka vaikutusvaltaisimpia hahmoja oli operatiivisen osaston päällikkö Valo Nihtilä, jota onkin kutsuttu lisänimellä "Päämajan eversti". Osastopäälliköiden asiat menivät eteenpäin operatiivisen osaston ja Nihtilän kautta.
Päämajan Mikkelissä ja lähiympäristössä olleiden toimintojen vahvuus oli noin 650 henkeä, mutta kun mukaan lasketaan tarvittavat viesti-, vartio- ja huoltoyksiköt, kokonaisvahvuus oli noin 2 500 henkilöä. Päämajan viestiliikenteen hoiti Viestikeskus Lokki. Päämaja muutettiin takaisin Puolustusvoimain Pääesikunnaksi 4. joulukuuta 1944, jolloin puolustusvoimat siirtyi rauhanajan kokoonpanoon.