google/wiki40b huggingface dataset:
Kalvolan vaakuna

Kalvolan vaakuna oli Kalvolan kunnan tunnus. Aihe viittaa hirrenveistoon sekä vanhaan Orjanhirren kylään. Kirves on myös pitäjän keskiaikaisen suojeluspyhimyksen Pyhän Olavin tunnus.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä alainen hirsi ja sen yläpuolella kaksi piilukirvestä ristikkäin, kaikki hopeaa.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Kalvolan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 29. syyskuuta 1952. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 12. joulukuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009, kun Kalvolan kunta yhdessä Hauhon, Lammin, Rengon ja Tuuloksen kanssa liittyivät osaksi Hämeenlinnan kaupunkia.
El Salvadorin vaakuna

El Salvadorin vaakuna on El Salvadorin symboli.
Se on kolmion muotoinen ja sen jokainen sivu symboloi yhtä sanaa motosta Vapaus, veljeys ja tasa-arvo. Vaakunan keskellä on viisi tulivuorta erottaen kaksi merta.  Tulivuoret symboloivat Keski-Amerikan yhdysvaltojen viittä osavaltiota, meret taasen muulle maailmalle avoinna olevaa kansan luonnetta. Kolmion kärjessä on itsenäisyyttä symboloiva sateenkaari ja sen alla perinteinen vapauden symboli fryygialaismyssy, jonka ympärille on kirjoitettu El Salvadorin itsenäistymispäivä 15 Septiembre de 1821 (suomeksi 15. syyskuuta 1821). Kolmion takana on viisi El Salvadorin lippua ja alla valkoisessa nauhassa lukee maan motto Dios, Unión, Libertad (suomeksi: Jumala, unioni, vapaus). Kolmion ympärillä on kaksi sinisellä nauhalla yhteensidottua laakeripuun oksaa, joiden marjat symboloivat maan 14 departementtiä. Vaakunaa reunustaa kultakirjaimin kirjoitettu teksti República de El Salvador en la América Central, joka tarkoittaa suomeksi El Salvadorin tasavalta Keski-Amerikassa.
Porthaninpuisto

Porthaninpuisto (ruots. Porthansskvären) sijaitsee Turun keskustassa Vanhan Suurtorin ja Brahenpuiston välissä. Se on nimetty Henrik Gabriel Porthanin mukaan ja siellä sijaitsee Porthania esittävä patsas. Puiston pinta-ala on 7 100 neliömetriä.
Porthaninpuisto ja Vanha Suurtori ovat tulleet valtakunnallisesti tunnetuiksi joulurauhan julistamisen tapahtumapaikkana. Lisäksi puistossa järjestetään kesäisin muun muassa Turun keskiaikaiset markkinat.

Historia

Entisen Suurtorin eli Nikolaintorin ympäristöön istutettiin Turun palon jälkeen kolme puistikkoa: Porthaninpuisto, Brahenpuisto ja Tuomiokirkonpuisto, jotka olivat ainakin osittain valmiit vuonna 1835. 1850-luvun lopulla ryhdyttiin järjestämään Porthanin muistopatsaan pystyttämistä puistoon. Patsashanke herätti runsaasti huomiota, sillä kyseessä oli Suomen ensimmäinen ulos pystytetty julkinen patsas. Patsaan paljastustilaisuus pidettiin 10. lokakuuta 1864. Juhlapuheen tilaisuudessa piti Elias Lönnrot. Patsaan sijoituksen yhteydessä ravintola Pinella sai väistyä nykyiselle paikalleen.
Kaikkia kolmea Suurtorin alueen puistoa kunnostettiin vuonna 1885 alkaneissa töissä. Porthaninpuistoon istutettiin puita ja pensaita sekä kunnostettiin käytäviä ja nurmikoita. Kunnostustoimien syynä oli Pietari Brahen patsas, joka pystytettiin vuonna 1888 Brahenpuistoon Uudenmaankadun toiselle puolelle.
1800- ja 1900-lukujen vaihtessa Porthanin patsaan ympärillä ollut rauta-aita ja sen kivijalka poistettiin ja patsaan ympärillä olleita kukkaistutuksia laajennettiin. Puisto aidattiin kaksinkertaisella rautaketjulla ja sinne istutettiin pensaita.

Puisto nykyään

Ravintola Pinellan korjausten takia Porthaninpuistossa tehtiin laajat arkeologiset kaivaukset vuonna 2010. kaivauksissa löydettiin muun muassa 1600-luvulla rakennetun rakennuksen kivijalka ja kellari, keskiaikaisista kerroksista löytyi puurakennusten jäänteitä ja oletettavasti 1200-luvulta peräisin oleva peltokerros, jossa olevat kyntöjäljet osoittavat alueen olleen ennen maanviljelyskäytössä.
Puiston istutuksia on uusittu vaiheittain, muun muassa Vanhan Suurtorin laidalla olevan Kain Tapperin Ajan virta-taidetoksen pystyttämisen takia vuonna 2000 uusittiin kokonainen puurivi torin ja puiston rajakohdassa. Osa puiston puista on peräisin 1830-luvulta ja niitä on pyritty suojelemaan. Uusilla istutuksilla pyrittiin säilyttämään puiston alkuperäistä ilmettä ja puulajivalikoimaa on lisätty harkiten. Kaupunki käynnisti vuoden 2011 alussa hankkeen, jossa se selvittää historiallisten puistojen arvon.
Rivers of Babylon

Tausta

Laulu perustuu Psalmiin 137:1-4 "Baabelin virtain äärellä" missä Baabeliin karkotetut juutalaiset murehtivat olotilaansa:
»By the rivers of Babylon, there we sat down, yea, we wept, when we remembered Zion... They carried us away in captivity requiring of us a song... Now how shall we sing the Lord's song in a strange land?» 
»Baabelin virtain vierillä - siellä me istuimme ja itkimme, kun Siionia muistelimme.
Pajuihin, joita siellä oli, me ripustimme kanteleemme. Sillä vangitsijamme vaativat meiltä siellä lauluja ja orjuuttajamme iloa: "Veisatkaa meille Siionin virsiä". Kuinka me voisimme veisata Herran virsiä vieraalla maalla?» 
Laulussa lainataan myös psalmia 19:14(jae 15 suom. Raam.):
»Let the words of my mouth, and the meditation of my heart, be acceptable in thy sight...» 
»Kelvatkoot sinulle minun suuni sanat ja minun sydämeni ajatukset sinun edessäsi...  » 
Rastafareille joki kuvaa Atlanttia ja Siion Afrikkaa, mistä heidän esi-isänsä laivattiin vankeudessa orjuuteen uudelle mantereelle.
Merkittävin ero alkuperäisen ja Boney M:n version välillä on siinä, että alkuperäisessä versiossa lauletaan "How can we sing King Alpha's song Inna strange land?", missä King Alpha tarkoittaa Haile Selassieta. Boney M:n versiossa lauletaan "How can we sing the Lords song..."
Leif G. W. Persson

Leif Gustav Willy Persson (s. 12. maaliskuuta 1945 Tukholma) on ruotsalainen kriminologian professori ja kirjailija, joka on kirjoittanut dekkareita.
Persson julkaisi 1970–80-lukujen taittessa kolme romaania ja keskittyi sen jälkeen 20 vuoden ajan ammattikirjallisuuteen ja elokuva- ja televisiokäsikirjoituksiin, kunnes julkaisi hyvinvointiyhteiskuntaa käsittelevän trilogian aloittavan rikosromaanin vuonna 2002.
Perssonin tytär Malin Persson Giolito julkaisi esikoisromaaninsa vuonna 2008.

Geijerin tapaus

Vuonna 1977 työskennellessään poliisihallinnossa Persson sai aikaan kohun paljastamalla oikeusministeri Lennart Geijerin yhteydet tukholmalaiseen prostituutiorinkiin. Persson erotettiin tapahtuman vuoksi poliisihallinnosta.
Tapaus inspiroi Perssonin kirjoittamaan esikoisromaaninsa Grisfesten (suom. Possujuhla).

Televisio- ja elokuvasovitukset

Perssonin teoksesta Possujuhla on tehty elokuva Mannen från Mallorca (1984). Hänen toiseen romaaniinsa Edunsaajat pohjaa SVT:n televisiosarja Profitörerna (1983). Suomentamattoman Samhällsbärarna-teoksen pohjalta on tehty elokuva I lagens namn (1986). Perssonin romaanitrilogiasta on tehty televisiosarja Pyhiinvaeltajan kuolema (En pilgrim’s död). Romaaniin Toinen aika, toinen elämä perustuu neliosainen televisiosarja Neljäs mies.
Yhdysvaltalainen televisiosarja Backstrom perustuu Perssonin romaanihenkilöön Evert Bäckströmiin.
Edurne

Muuta

Edurne on seurustellut vuodesta 2010 lähtien espanjalaisen jalkapallomaalivahdin David de Gean kanssa.
Codex Argenteus

Codex Argenteus on gootinkielinen Raamatun käsikirjoitus, joka perustuu piispa Wulfilan tekemään raamatunkäännökseen. Teoksen pergamentit on radiohiiliajoitettu 500-luvulle. Koodeksi on kirjoitettu todennäköisesti Italian Ravennassa Teoderik Suurelle. Codex Argenteus on yksi tunnetuimmista käsikirjoituksista maailmassa ja se lisättiin UNESCO:n Memory of the World -listalle vuonna 2011.
Codex Argenteus on todennäköisesti alun perin sisältänyt 336 sivua, joista 187 on säilynyt. Teksti sisältää Uuden testamentin evankeliumit, jotka on kirjoitettu hopeisella musteella. Tästä tulee myös nimitys Codex Argenteus, joka tarkoittaa hopeista kirjaa.
Codex Argenteus löydettiin 1500-luvulla Ruhrin alueella sijaineesta Werdenin benediktiläisluostarista ja se tuotiin Ruotsiin sotasaaliina Prahasta vuonna 1648. 1660-luvulla Magnus Gabriel De la Gardie teetti siihen nykyiset hopeiset kannet. Nykyään sitä säilytetään Uppsalan yliopistokirjastossa. Codex Argenteus on laajin gootinkielinen teksti, joka on säilynyt.
Aarre

Aarre on kätketty varasto rahaa tai kalleuksia. Kun entisaikaan kertyi rikkauksia, ne piti usein kätkeä. Kätkeminen oli luonnollinen ratkaisu, sillä pankkilaitosta ei ollut ja arvometallien, korujen ja jalokivien arvo ei juurikaan vaihdellut. Rikkaudet piilotettiin usein yhteen paikkaan, joskus linnan aarrekammioon, joskus taas maastoon tai talojen rakenteisiin. Monien aarteiden omistajat kuolivat ja veivät mukanaan tiedon aarteensa sijaintipaikasta. Myös Suomessa monien nykyaikana löytyneiden aarteiden synty selitetään siten, että omistaja on kätkenyt ne vainon uhatessa ja lähtenyt pakoon, mutta ei ole koskaan tullut takaisin.
Kansanperinteessä on kaikkialta maailmasta säilynyt kertomuksia aarteista. Useissa kertomuksissa aarteet liittyvät kummitteluun tai muihin arvoituksellisiin ja salaperäisiin asioihin, joskus taas täysin historiallisiin tosiseikkoihin. Haamu, henki tai lohikäärme saattaa vartioida aarretta. Aarteen vartija saattoi asettaa tehtävän, joka löytäjän piti ratkaista saadakseen aarteen. Aarre on usein kätketty huolella esimerkiksi luolaan, kiven alle tai maahan. Suomalaisessa kansanperinteessä tunnetaan esimerkiksi padan sisällä haudattuja raha-aarteita, joiden yllä paloivat virvatulet.
Alankomaiden lippu

Alankomaiden lippu eli prinssinlippu on Alankomaiden tunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön vuonna 1579 protestanttisten provinssien voitettua kapinan Nassaun kreivin Vilhelm I Oranialaisen johdolla Espanjan valtaa vastaan. Alankomaiden trikolorin värit olivat aluksi oranssi, valkoinen ja sininen Vilhelmin hallitsijasuvun värien mukaisesti. Oranssi muuttui myöhemmin punaiseksi. Lipun mittasuhde on 2:3. Alankomaiden lippu ja Luxemburgin lippu ovat samanlaiset paitsi että Luxemburgin lippu on pitkulaisempi ja sen sininen raita vaaleampi.
Vehkajärvi (Tampere, Velaatta)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,5 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Paloveden alueella (35.32), jonka Rikalanjärven–Jouttenuksen valuma-alueeseen (35.329) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 143,5 metriä mpy.
John Parrott

John Parrott, MBE (s. 11. toukokuuta 1964) on englantilainen entinen snooker-ammattilainen. Hänen kotipaikkansa on Liverpool. Parrott on voittanut maailmanmestaruuden kerran, vuonna 1991, voittaen kuusinkertaisen MM-finalistin Jimmy Whiten finaalissa lukemin 18-11. Kaksi vuotta aikaisemmin Parrott oli kokenut finaalissa murskatappion erin 18-3 kuusinkertaista maailmanmestaria ja 1980-luvun hallitsijaa Steve Davisia vastaan. Vuonna 1991 Parrott voitti myös UK Championship-turnauksen. Hän on näin ollen yksi viidestä pelaajasta, jotka ovat pystyneet voittamaan kaksi arvostetuinta ranking-turnausta vuoden sisään. Parrottin paras ammattilaisten ranking-sijoitus on ollut 2 (kolmena vuonna peräkkäin), ja hän on tehnyt urallaan 221 yli 100 pisteen ylittävää lyöntisarjaa ammattilaisturnaustasolla . Parrott on onnistunut myös maksimibreikin 147 teossa turnaustasolla vuonna 1992 . Keväällä 2010 Parrott ilmoitti lopettavansa uransa karsiuduttuaan maailmanmestaruuskisoista .

Sheffieldin vakiokasvo

Vuosina 1984-2004 Parrott oli maailmanmestaruusturnauksen viimeisessä vaiheessa (32 parasta pelaajaa) mukana päästen 16 parhaan joukkoon joka kerta vuosina 1984-1995. Vuonna 2005 hän kärsi tappion jo karsintakierroksella, joten tällöin hän ei pelannut viimeisessä vaiheessa. Vuoden 1991 jälkeen Parrott ei ole saavuttanut semifinaalipaikkaa, mutta on seitsemän kertaa päässyt aina neljännesfinaaliin saakka. Parrott on myös ainut pelaaja, joka on maailmanmestaruusturnauksen viimeisessä vaiheessa voittanut puhtaasti 10-0. Tämä tapahtui vuonna 1992 Eddie Charltonia vastaan.

Asiantuntija

Parrott toimii usein yhdessä Steve Davisin kanssa BBC-televisioyhtiön kommentaattorina snooker-tapahtumissa. Hän on myös usein ollut snooker-aiheisissa ohjelmissa antamassa pelillisiä neuvoja ja vinkkejä. Parrottin asiantuntemus on arvostettua harrastajien keskuudessa. Sitä on kuvailtu syväksi, sivistyneeksi ja aavistuksen ironiseksi.
Lowestoft

Lowestoft on kaupunki Suffolkin kreivikunnassa, Itä-Englannissa. Kaupunki sijaitsee Yhdistyneen kuningaskunnan itäisimmällä paikalla ja Pohjanmeren rannalla. Asukkaita kaupungissa on noin 71 000 (2011).
Kalastus oli aikonaan merkittävä tulonlähde Lowestoftissa, mutta vuonna 2015 oli jäljellä enää kymmenen kalastusalusta.
Chris VandeVelde

Ura

Pelattuaan neljän kauden ajan Pohjois-Dakotan yliopistossa, VandeVelde teki Edmonton Oilersin kanssa sopimuksen ja siirtyi pelaamaan Edmontonin farmiseura Springfield Falconsiin. Hän pelasi kaksi peliä ja sai niissä ensimmäisen pisteensä ammattilaistasolla syöttöpisteen muodossa. Hän aloitti kauden 2010–2011 AHL:ssä Oklahoma City Baronsissa. Hän pelasi 67 peliä, joissa teki 12 maalia ja 16 pistettä, jonka jälkeen hänet nostettiin Oilersin NHL-kokoonpanoon. VandeVelde teki debyyttinsä 17. maaliskuuta 2011 Phoenix Coyotesia vastaan. 2. huhtikuuta 2011 hän teki ensimmäisen pisteensä syötön muodossa Vancouver Canucksia vastaan. Yhteensä hän teki kauden loppuun mennessä kaksi syöttöpistettä 12 pelissä. Oilersin kauden päätyttyä runkosarjaan, VandeVelde palasi Oklahoma Cityyn pelaamaan pudotuspelejä. Hän pelasi Baronsissa kuusi pudotuspeliottelua, joissa teki yhden maalin.
VandeVelde teki ensimmäisen NHL-maalinsa 6–3 -voitossa Columbus Blue Jacketsia vastaan.
Dolní Věstonicen Venus

Dolní Věstonicen Venus (tšek. Věstonická Venuše) on pienikokoinen keraaminen venusveistos, joka esittää alastonta naishahmoa. Se on ajoitettu ajankohtaan 29 000–25 000 eaa., Gravetten kulttuuriin, ja se löydettiin kivikautiselta asuinpaikalta Brno eteläpuolelta Määrin syvänteestä.

Kuvaus

Tämä pienoisveistos sekä muutama muu lähiseuduilta löytynyt esine ovat vanhimpia tunnettuja keraamisia veistoksia maailmassa. Se edeltää poltetun saven käyttöä esineinä. Sen korkeus on 11,1 cm ja leveys 0,43 cm leveimmästä kohdasta, ja se on poltettu varsin alhaisessa lämpötilassa.
Määrissä sijaitseva Dolní Věstonicen kivikautinen asuinpaikka, joka kuului järjestelmällisten kaivausten alkuaikana Tšekkoslovakiaan, mutta on nykyisin Tšekin tasavallassa, on ollut Karel Absolon käynnistämien järjestelmällisten arkeologisten tutkimusten kohteena vuodesta 1924. Venusveistoksen lisäksi Dolní Věstonicesta on löytynyt eläinhahmoja, kuten karhu, leijona, mammutti, hevonen, kettu, sarvikuono ja pöllö sekä yli 2 000 poltettua savipalloa. 
Veistos löydettiin 13. heinäkuuta 1925 tuhkakerrostumasta kahteen osaan haljenneena. Se oli aiemmin esillä Määrin museossa Brnossa, mutta nyt se on enää harvoin yleisön nähtävissä. Viimeksi se on ollut Prahan Kansallismuseossa 2006–2007 Lovci mamutů eli "mammutinmetsästäjänäyttelyssä.
 Tutkijat voivat päästä tutkimaan veistosta. Sille tehdyssä tomografisessa kuvauksessa 2004 siitä löydettiin sitä ennen polttamista käsitelleen noin 7–15-vuotiaan lapsen sormenjälki, joka oli palanut sen pintaan. Tutkijoiden Králík, Novotný ja Oliva mukaan lapsi tuskin olisi sitä kuitenkaan valmistanut.
Alexei Apostol

Alexei (Aleksei) Apostol (6. tammikuuta 1866 Ateena, Kreikka – 20. kesäkuuta 1927 Helsinki) oli kreikanbulgarialaista alkuperää ollut suomalainen kapellimestari. Hän oli itsenäisen Suomen sotilassoittokunnan ensimmäinen ylikapellimestari. Sotilasarvoltaan hän oli musiikkimajuri.
Turkin sodan aikana vuonna 1877 Suomen kaartin sotilaat löysivät orvoksi jääneen Alexein ja toivat hänet mukanaan Suomeen. Alexeista tuli kaartin soittokunnan jäsen ja myöhemmin vuonna 1890 Suomen rakuunarykmentin ja vuonna 1893 Turun pataljoonan kapellimestari. Vuosina 1901–1918 hän johti muodostamaansa Helsingin Torvisoittokuntaa. Vuoden 1917 jälkeen hänestä tuli Suomen valkoisen kaartin kapellimestari ja armeijan ensimmäinen ylikapellimestari. Hän toimi jonkin aikaa myös Helsingin kaupunginorkesterin taloudenhoitajana ja apulaisjohtajana.
Apostolin puoliso oli vuodesta 1888 Anna Wittman (1870–1952).
Apostol oli 1900-luvun alkuvuosina yksi Suomen musiikkielämän voimahahmoista. Sotilasmusiikkiuransa ohella hän oli myös liikemies, joka perusti torvisoitintehtaan, musiikkikaupan ja -kustantamon sekä pianotehdas Apollon vuonna 1919. 
Heikki Klemetti kirjoitti Apostolista Suomen musiikkilehdessä vuonna 1943:
"Suomen säveltaiteen hyväksi Apostol teki raskaita taloudellisiakin uhrauksia. Hän näet jonkin ajan harjoitti soitinkaupan ohella myös kustannusliikettä, painattaen auliisti kotimaista musiikkia. Se ei kannattanut. 'Katso tätä pinkkaa: ei yhtään kappaletta!' Oltu ostettu näet, ja tekijä oli nimekäs mies. Apostol oli liian irtonainen, ailahteleva, liian paljon yleensä taiteilija, ollakseen liikemies."
Riitta Heinon Suomen musiikkilehtien artikkeleita -hakemistossa mainitaan Suomen musiikkilehden kirjoitus Apostolin 60-vuotismerkkipäivän johdosta. Kyseisessä kirjoituksessa on vain pari sanaa Apostolin liiketoimista: "Lyhyen ajan on Apostol myös ollut Helsingin Kaupunginorkesterin apulaiskapellimestarina ja taloudenhoitajana sekä useita vuosia harjoittanut musiikkikauppa- ja -kustannusliikettä Helsingissä."
Kauko Karjalainen kirjoittaa: "Erottuaan Kaartin kapellimestarin tehtävästään v. 1901 Alexei Apostol ryhtyi Helsingin Torvisoittokunnan johtamisen ohessa musiikkialan liikemieheksi. Hän hankki omistukseensa musiikkikaupan lisäksi myös kustantamon ja torvitehtaan." Näiden perustamisvuosista ja toiminnasta on olemassa vaihtelevia tietoja. Otavan Iso Musiikkitietosanakirja antaa sekä musiikkikaupan että -kustantamon perustamisvuodeksi 1901. Sama tieto on teoksessa Suomi sävelissä. Helvi Typpi taas mainitsee, että Apostolin "hyvin tunnettu musiikkiliike Mikonkadulla (Not o. instrum.-handel) perustettiin v. 1904". Karjalainen kertoo myös: "R. E. Westerlund osti Apostolin musiikkikaupan ja -kustantamon v. 1917. Kaupan mukana siirtyivät Westerlundille myös Apostolin torvet – –."
A. Apostols Musikhandel (eli A. Apostolin musiikkikauppa) oli Alexein perustama liike, ja se sijaitsi Helsingissä osoitteessa Mikonkatu 4.
Pörssitieto-vuosikirjan nettisivuilta selviää, että A. Apostol OY toimi osakeyhtiönä vuodesta 1909 vuoteen 1930.
Pinta (laiva)

Pinta oli nopein Kristoffer Kolumbuksen ensimmäisellä, vuonna 1492 Atlantin poikki länteen suuntautuneella matkalla käytetyistä purjelaivoista. 
Pinta oli karaveli-tyyppinen purjealus ja pienempi kuin Santa María. Pintan pituus 20 metriä ja leveys 7 metriä. Miehistönä siinä oli 26 miestä. Pintan kapteenina toimi Martín Alonso Pinzón. Pintan miehistöön kuulunut Rodrigo de Triana näki ensimmäisenä Uuden maailman 12. lokakuuta 1492. 
Muut Kolumbuksen ensimmäisen tutkimusmatkan purjealukset olivat Santa María ja Niña.
Carl Wilhelm von Sydow

Carl Wilhelm von Sydow (21. joulukuuta 1878 Ryssby – 4. maaliskuuta 1952) oli ruotsalainen kansatieteilijä.
Carl Wilhelm von Sydowista tuli ylioppilas 1897, ja ryhtyi sen jälkeen ylioppilaaksi Lundin yliopistoon. Hänestä tuli filosofian tohtori 1909, ja 1910 hänestä tuli pohjoismaisen ja vertailevan kansatieteen dosentti.
Sydow liittyi Lundin taide- ja historialliseen museoon. Hän oli suuri vaikuttaja Ruotsin ja kansainvälisen kansatieteen keskuudessa.
Hannu Saha

Hannu Simo Paavali Saha  (s. 9. maaliskuuta 1956 Humppila) on suomalainen musiikintutkija,  säveltäjä ja kansanmuusikko, jonka pääinstrumentti on kantele. Hän on koulutukseltaan filosofian tohtori. Hannu Saha on vuodesta 2015 Musiikin edistämissäätiön johtaja. Hän toimi kansanmusiikin professorina Sibelius-Akatemiassa 2009–2014. Taideyliopisto ei uusinut Sahan määräaikaista professuuria kiistanalaisen hakuprosessin jälkeen. Vuosina 2004–2009 Saha toimi Taiteen keskustoimikunnan päätoimisena puheenjohtajana. Tätä ennen hän on toiminut Kaustisella toimivan  Kansanmusiikki-instituutin toiminnanjohtajana 1985–2002 ja etnomusikologian määräaikaisena professorina Tampereen yliopistossa 2002–2003.
Kantelemestarin kanteleprojekti julkaistiin nimellä Mahla. Saha soittaa kuutta eri kannelta ja vastaa suurimmasta osasta sävellyksiä. Soittokavereina Hannulla on mm. Sanna Kurki-Suonio ja Aija Puurtinen (laulu), Matti Mäkelä (viulu), Andrew Cronshaw (tamburiini), Arto Järvelä (viulu, avainviulu), Ville Kangas (buzukit), Timo Myllykangas (basso), Kimmo Pohjonen (haitari) ja Hasse Walli (sähkökitara)
Saha on soittanut muun muassa yhtyeissä Primo, Fedja Happo ja Salamakannel. Nuoruudessaan hän soitti yhtyeissä Mummi Kutoo ja Suistomaan Pojat. 
Sahan Tampereen yliopistossa hyväksytyn väitöskirjan nimi on Kansanmusiikin tyyli ja muuntelu (1996). Saha on julkaissut soitto-oppaita ja kolmattasataa artikkelia tieteellisissä ja musiikkialan julkaisuissa.
Jääpallon SM-sarjakausi 1989–1990

Suomen mestarit

OLS: Jukka Palinsaari, Esa Kurttila; Kalevi Immonen, Heikki Kontturi, Sakari Puotiniemi, Jouko Kämäräinen, Marko Ruokangas, Ilkka Alatalo; Jarmo Anttila, Markku Niemitalo, Miikka Koivisto, Pekka Mäntynenä; Samuli Niskanen, Tuukka Tieksola, Jouni Vesterinen, Jukka Rinne, Kari Koivikko, Marko Paksuniemi. Valmentaja Juha Niemikorpi.
Tuhkamedestäjä

Levinneisyys

Tuhkamedestäjää tavataan Angolassa, Botswanassa, Namibiassa ja Etelä-Afrikassa. Lajia on kuvattu paikallisesti yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Eskil Peura

Eskil William Peura  (7. kesäkuuta 1906 Oulu – 23. kesäkuuta 1971 Turku) oli suomalainen kenraalimajuri, jonka aselaji oli ilmatorjunta. 
Peura osallistui Suomen sisällissotaan 1918 valkoisten puolella lähettinä. Hän kävi kadettikoulun 1926–1928 sekä Sotakorkeakoulun 1933–1936 (ye-upseeri 1937). Hän toimi patterinpäällikkönä KTR 3:ssa 1928–1933. Vuonna 1936 hän toimi ye-upseerina Ilmatorjuntarykmentissä ja 1937–1938 Kuopion teollisuuspiirin päällikkönä. Talvisodan aikana hän toimi teknisen toimiston päällikkönä Ilmatorjuntarykmentti 1:ssä. Vuodesta 1941 hän toimi VII armeijakunnan ilmatorjuntakomentajana ja vuodesta 1943 ilmatorjuntaosaston päällikkönä ilmavoimien esikunnassa. 
Jatkosodan jälkeen Peura toimi Ilmatorjuntarykmentti 2:n komentajana 1944–1952. Pääesikunnassa toimistopäällikkönä hän toimi 1953. Kouvolan sotilaspiiriä hän johti 1954–1955. Uransa päätteeksi Peura toimi ensin ilmapuolustuksen tarkastajana 1959–1960, ja tehtävänimikkeen muututtua ilmatorjuntatarkastajana 1960–1966.
Peura oli Ilmatorjuntamiehet ry:n puheenjohtaja 1940–1944 sekä Helsingin asevelipiirin piiritoimikunnan ja Lahden kirkkovaltuuston jäsen 1949–1953.
Ylennykset: Reservivänrikki 1926, vänrikki 1928, luutnantti 1930, kapteeni 1935, majuri 1940, everstiluutnantti 1942, eversti 1954, kenraalimajuri 1959. 
Eskil Peuran vanhemmat olivat liikkeenharjoittaja Viljam Peura ja Gustava Karttunen ja puoliso vuodesta 1937 Salli Lehtonen. Rovasti, päätoimittaja ja kristillinen kirjailija Einari Peura (1902–1955) oli hänen veljensä.
Mihail Kartšmit

Mihail Kartšmit (valkoven. Міхаіл Карчміт; 1948–2004) oli Minskin alueen Njasvižissa sijaitsevan maatalouskombinaatti Snovin (Агрокомбинат "Снов") puheenjohtaja. Hän sai Vital Kramkon tapaan 30. kesäkuuta 2001 presidentti Lukašenkan myöntämän Valko-Venäjän sankarin arvonimen epäitsekkäästä työstään ja urhoollisista ponnistuksistaan maataloustuotannon kehittämiseksi.
Noora Suuripää

Noora Vilhelmiina Suuripää (s. 31. toukokuuta 2000 Lohja) on suomalainen curlingin pelaaja. Hän on pelannut curlingia tavoitteellisesti vuodesta 2013 lähtien.
Suuripää on edustanut Suomea curlingin tyttöjoukkueessa vuosina 2014-2017. Hän osallistui vuonna 2015 Prahassa Tšekissä järjestettyyn curlingin junioreiden Euroopan MM-karsintaan sijoittuen kahdenneksitoista. Hänen paras saavutuksensa on toinen sija Naisten SM-sarjassa kaudella 2016–2017.
Suuripäätä pidetään tällä hetkellä Suomen parhaana curlingin junioripelaajana. Hänen äitinsä on curlingin Suomen mestari Tiina Suuripää.
Vehkajärvi (Mäntyharju)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 246 hehtaaria eli 2,5 neliökilometriä, se on 3,3 kilometriä pitkä ja 1,5 kilometriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kolme saarta.  Sen rantaviivan pituus on 12,9 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Vehkajoen valuma-alueeseen (14.177) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 82,2 metriä mpy.