google/wiki40b huggingface dataset:
Sakke Järvenpää

Sakari Mikael ”Sakke” Järvenpää (s. 15. kesäkuuta 1954) on suomalainen muusikko, näyttelijä ja sisustussuunnittelija. Hän kuului lahtelaisen Sleepy Sleepers -yhtyeen perustajajäseniin ja on vaikuttanut myöhemmin muun muassa Leningrad Cowboys -yhtyeessä. Järvenpää toimitti Radio Cityssä Pullakuskit-ohjelmaa 10 vuoden ajan Markku ”Mato” Valtosen kanssa. Järvenpää on suunnitellut mm. Zetor-ravintolan, Hartwall Arenan ja Töölön jalkapallostadionin yleisö- ja ravintolatiloja.
Järvenpää on ollut mukana liike-elämässä eri yhtiöissä. Hänen Scotland Food's Co -niminen ravintolansa ajautui konkurssiin vuonna 2012 ja Harley-Davidson-moottoripyöriä myynyt ja huoltanut H-D Center Oy -niminen yhtiö meni myös konkurssiin vuonna 2012. Vuonna 2015 meni nurin hänen Eatz Restaurant Oy -niminen ravintolayhtiönsä. Vuoden 2016 lokakuussa ulosmitattiin hänen paritalohuoneistonsa Helsingin Laajasalossa.
Gaby Baginsky

Gaby Baginsky (oik. Gabriele Baginski; 21. helmikuuta 1954 Salzbergen, Ala-Saksi) on saksalainen kevyen musiikin laulaja. Hänen tyylilajinsa on pääasiassa iskelmää.

Ura

Gaby Baginsky opiskeli koulun jälkeen musiikkia, koreografiaa ja logopediaa. Ensimmäisen singlensä hän julkaisi vuonna 1970 ja teki läpimurtonsa iskelmälaulajana 1975 kappaleella "Häng die Gitarre nicht an den Nagel". Seurasi liuta menestyskappaleita, kuten "Diebe kommen am Abend", "Der Rum von Barbados" ja "Marigot Bay". Seuraavan vuosikymmenen alussa Gabinskyn ura alkoi hiipua, kunnes hän teki paluun 1993.
Vuonna 1994 Gaby Baginsky otti osaa Deutsche Schlager-Festspiele -kisaan sävellyksellä "Verzeih mein Freund" ja saavutti sijan 7. Vuonna 1998 hän voitti samaisen kilpailun kappaleella "Männer versteh'n nur was sie woll'n". Menestyksen myötä Gabinskysta tuli television kevyen musiikin ohjelmien vakiokasvo.
Gaby Baginsky asui pitkään Rheinessa ja muutti sittemmin Bad Bentheimiin.
Thea Gill

Varhaiset vaiheet

Lapsena Gill asui Vancouverissa, jossa hän kävi tyttöjen yksityiskoulua kahdentoista vuoden ajan. Sen jälkeen hän aloitti opiskelut Yorkin yliopistossa Torontossa. Gill valmistui sieltä kohtuullisin arvosanoin vuonna 1992, ja tapasi opiskeluaikanaan myös tulevan puolisonsa, teatteriohjaaja Brian Richmondin..

Näyttelijäura

Yorkin yliopistosta valmistumisensa jälkeen Gill asui Torontossa ja teki töitä teatterissa, televisiosarjojen vierasrooleissa, mainoksissa ja muutamissa elokuvarooleissa.
Ensimmäistä kertaa Gill sai kuuluisuutta, kun hän vuonna 2000 meni koe-esiintymään Lindsay Petersonin roolia varten televisiosarjassa Älä kerro äidille 2, jota näyttelemään hänet myös valittiin. Gill säilytti roolinsa sarjan viiden tuotantokauden ajan. Vuonna 2001 Gill muutti Torontosta Victoriaan, koska hänen miehensä työskenteli Victorian yliopistossa. Gill jakoi aikansa Toronton, jossa televisiosarjaa Älä kerro äidille 2 kuvattiin, ja Victorian välille vuoteen 2005 saakka, jolloin televisiosarjan Älä kerro äidille 2 tuotanto lopetettiin.
Kun Älä kerro äidille 2 lopetettiin, Gill oli työskennellyt monissa teatteri-, televisio- ja elokuvarooleissa. Vuonna 2006 hän sai roolin yhdysvaltalaisen televisioverkon here! televisiosarjasta Dante's Cove, josta hän sai "erikoisvierasroolin" roolihahmona Diana Childs. Vuoden 2007 heinäkuun haastattelussa Gill sanoi, että hän ei ollut vakuuttunut siitä, että Vancouverin "elokuvaskene" olisi hänelle sopiva, joten hän oli päättänyt muuttaa Los Angelesiin vuodeksi koittaakseen löytää pitkäaikaisempia ja paremmin hänelle sopivia rooleja.
Gill on näyttelijäuransa lisäksi lahjakas jazzlaulaja ja on työskennellyt Midsummer Loungen näytöksessä Välimeren ja Karibianmeren risteilijällä M.S. Carousel. Gill teki myös kolmen yön soololaulunäytelmän jazzklubissa Torontossa vuonna 2002. Vuonna 2005 Gill näytteli Richard Bellin elokuvassa Eighteen viettelevää toisen maailmansodan aikaista yökerhon laulajaa, jossa Gill teki myös ensimmäisen lauluesityksensä elokuvassa. Gillin laulama laulu, "In a Heartbeat", jonka oli kirjoittanut maineikas Bramwell Tovey, oli ehdolla Genie-palkinnon saajaksi.

Perhe ja elämä

Gill on naimisissa Brian Richmondin kanssa ja hänellä on kaksi lapsipuolta sekä kaksi lapsenlapsipuolta.
Hän on haastatteluissa antanut lausuntoja, joiden mukaan hän olisi seksuaaliselta suuntautumiseltaan biseksuaali.

Palkinnot

Vuonna 2003 Gill sai Golden Sheaf -palkinnon roolistaan televisiosarjassa Bliss ja The National Leadership -palkinnon National Gay and Lesbian Task Force -järjestöltä. Vuonna 2005 Gill sai Leo-palkinnon tekemästään työstä televisiosarjan The Collector jaksossa.
Mäntyriipi (Pello)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 8,1 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Iso-Vietosen–Raanujärven alueella (67.96), jonka Rattosjärven valuma-alueeseen (67.964) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 121,3 metriä mpy.
LibreOffice

Historia

OpenOfficen yhteisö päätti syyskuussa 2010 irtautua Oraclesta ja perustaa riippumattoman säätiön jatkamaan hanketta nimellä LibreOffice. Tämä uusi yhteisö on ehdottanut, että Oracle voisi liittyä hankkeeseen jäseneksi ja luovuttaa OpenOffice.org-tuotemerkin.
Yhteisö on ilmoittanut, että Document Foundation on perustettu, jotta noudatettaisiin alkuperäistä asiakirjaa, jonka mukaan hankkeen tulee olla riippumaton.
LibreOfficen kehitys aloitettiin OpenOfficen versiosta 3.2, ja versionumerointikin jatkuu suoraan siitä. LibreOfficen ensimmäinen vakaa versio 3.3.0 julkaistiin 25. tammikuuta 2011.

Kehitystyö ja julkaisutahti

Syntyessään LibreOffice peri 15 vuotta vanhan laajan ja monimutkaisen koodikannan, jonka kehitys oli käynyt jähmeäksi osin siksi, että liian isojen muutosten pelättiin tuovan esiin piileviä ongelmia. LibreOfficen kehittäjäyhteisö päätti ruveta uudistamaan koodikantaa rivakasti silläkin uhalla, että varhaisten julkaisuversioiden vakaus tästä kärsisi. Kehitystyössä on omaksuttu periaate, että ongelmiin törmääminen voi loppujen lopuksi olla hyväkin asia, koska silloin ne voidaan korjata. Käytännössä ohjelmistoa pyritään kehittämään pienin askelin mutta aiempaa ketterämmin ja yhteisölähtöisesti.
LibreOfficen kehitystä tahdittaa tiivis julkaisuaikataulu, jolla pyritään varmistamaan, että ohjelmiston uudet ominaisuudet tulevat nopeasti yleisesti saataville. Suunnilleen puolen vuoden välein julkaistaan uusi versio (x.y.0), joka saa aikataulutettuja korjauspäivityksiä (x.y.1, x.y.2 jne.) aluksi kuukauden ja myöhemmin parin kuukauden välein. Jokaista versio- ja korjausjulkaisua edeltää pari kolme julkaisuehdokasta (release candidate,  esimerkiksi x.y.z-rc1 tai lyhyemmin x.y.z.1), joista viimeinen julistetaan vakaaksi, mikäli siinä ei ilmene merkittäviä ongelmia.
Koko ajan saatavilla on kaksi vakaata versiota – niistä vanhempi erityisesti varovaisille käyttäjille, sillä ensimmäisiä julkaisuversioita suositellaan ensisijaisesti kokeilunhaluisille käyttäjille. Kunkin version virallinen tuki umpeutuu noin yhdeksän kuukauden kuluttua alkuperäisestä julkaisusta, kun uudemman version arvioidaan kypsyneen riittävän vakaaksi kaikkein varovaisimmillekin käyttäjille, mutta esimerkiksi Linux-jakelut tai riippumattomat kehittäjät voivat tarjota tietoturvapäivityksiä vanhempiinkin versioihin.
San Salvador

Historiaa

Diego de Alvarado perusti San Salvadorin kylän huhtikuussa 1525 paikalle nimeltä La Bermuda. Vuonna 1546 Espanjan Kaarle I antoi San Salvadorille kaupunkioikeudet. Seuraavat vuosikymmenet kaupunki oli espanjalaisten hallussa, kunnes 1800-luvulla itsenäistymisliike pitkän sisäisen taistelun jälkeen mursi vanhan vallan.
San Salvador oli Keski-Amerikan liittotasavallan pääkaupunkina 1800-luvun alussa, kunnes siitä tuli itsenäistyneen El Salvadorin pääkaupunki vuonna 1839.

El Salvadorin urbanisoituminen

El Salvadorissa alkanut kaupungistumisprosessi oli pääasiassa kahvimarkkinoiden kasvun ansiota, joka loi maan 1800-luvun maalaiseliitistä 1900-luvulle tyypillisen kansallisen yläluokan. Tämä muodosti maahan taloudellisen ja poliittisen ”kahvioligarkian”, jonka keskukseksi San Salvador tuli. Vientiteollisuuden menestyksellisinä vuosina maahan tulleet voitot auttoivat kehittämään kaupungista urbaanin keskuksen esikuvanaan Euroopan ja  Pohjois-Amerikan mallit. Liikenne, tietoliikenne ja muut palvelut rakennettiin palvelemaan pääasiassa vientiteollisuuden tarpeita. Kaupunkiin syntyi 1900-luvun aikana urbaani keskiluokka.
Maan kaupungistuessa San Salvador keräsi kaupunkeihin suuntautuneesta muuttoliikkeestä yli 90 prosenttia. Pääkaupunki tarjosi maalta muuttaville paremmat työllistymismahdollisuudet ja parempaa palkkaa esimerkiksi naisille – usein parempaa kuin miehille. Tämä houkutti erityisesti maalaisnaisia San Salvadoriin. Hallituksen säädökset estivät naisten tehokkaan työllistymisen maalla, jossa he tekivät usein palkatonta työtä miestensä rinnalla kahvi- ja puuvillaplantaaseilla. Tosin olot eivät San Salvadorissakaan olleet kovinkaan paljon paremmat vielä 1970-luvullakaan, koska työtunnit olivat pitkiä, lainsuoja vähäistä ja palkkaus matalaa. 
Suuren maaltamuuton myötä kaupunki slummiutui, hökkelikylissä rehottivat prostituutio ja rikollisuus. Vuonna 1980 San Salvadorissa asuneesta 858 000 ihmisestä arviolta 643 000 eli slummiasutuksessa kaupungin keskustassa tai lähialueilla. Yleensä slummeihin päätyivät juuri maalta muuttaneet. Slummit koostuivat lähinnä pahvista, kankaasta ja pellistä tehdyistä hökkeleistä, eikä niihin tullut juoksevaa vettä, sähköä eikä viemäröintiä.

Maanjäristykset

Kaupunki on kärsinyt monista maanjäristyksistä. Kaikkein tuhoisin sattui 1854. Viimeisin vuoden 2001 järistys aiheutti huomattavaa vahinkoa erityisesti Las Colinaksen kaupunginosassa, josta maanvyöry tuhosi suuren osan. Järistysten lisäksi tuhoa ovat aiheuttaneet San Salvador -tulivuoren purkaus 1917 ja tulvat 1934.
Potenssisarja

Sarjakehitelmän neliö

Sarjakehitelmän neliön tarkastelemiseksi olkoon funktion f(x) sarjakehitelmä
Tämän neliö on
jossa p = m + n ja on käytetty hyväksi ehtoa, että kertoimen a alaindeksi ei saa olla negatiivinen:
eli
Oheiseen kuvaan viitaten on sama käydäänkö indeksialue läpi edestakaisin vasemmalta oikealle vai alhaalta ylös. Tämä vastaa summien järjestyksen vaihtamista, joten saadaan
Merkitään tässä vielä
jolloin voidaan kirjoittaa
jossa siis kertoimet b saadaan alkuperäisen sarjakehitelmän kertoimista
PubChem

PubChem on molekyylitietokanta. Sitä ylläpitää USA:n kansallisen lääketieteellisen kirjaston (National Library of Medicine, NLM) osasto NCBI (National Center for Biotechnology Information). NLM on osa Yhdysvaltain terveysvirastoa (National Institutes of Health, NIH).
Kaskol

Kaskol (ven. Каскол) on venäläinen ilmailuteollisuuteen erikoistunut holding-yhtiö, jonka päämaja on Moskovassa. Se omistaa suuria osuuksia useista lentokonevalmistajista, esim 40 % Nižni Novgorodissa Sokol-lentokonetehtaasta, joka rakentaa MiG-lentokoneita.
Annie-gaala 1992

Annie-gaala 1992 oli 20. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain ASIFA-Hollywood jakoi vuotuiset Annie-palkinnot vuoden 1992 parhaille animaatioille. Gaala järjestettiin 14. marraskuuta 1999 ATAS Plaza-teatterissa Los Angelesissa, Kaliforniassa.

Ehdokkaat ja voittajat

Pääluokkien ehdokkaat ja voittajat (lihavoituna):
Tony Scott (muusikko)

Tony Scott (oik. Anthony Joseph Sciacca; 17. kesäkuuta 1921 Morristown, New Jersey, Yhdysvallat – 28. maaliskuuta 2007 Rooma, Italia) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Scott oli tunnettu klarinetisti, säveltäjä ja sovittaja. Hän oli kiinnostunut etenkin maailmanmusiikista.
Useita vuosikymmeniä kestäneellä urallaan Scott soitti monien kuuluisien jazzmuusikoiden, kuten Billie Holidayn, Dizzy Gillespien, Duke Ellingtonin ja Sarah Vaughanin, kanssa. Hän työskenteli ja asui urallaan monella mantereella. Hän oli italialaista sukujuurta, ja 1980-luvulla hän jäi asumaan Italiaan.
Scott oli myös kiinnostunut valokuvauksesta ja tallensi jazzin suurten nimien työtä ja elämää. Hänen kuviaan esiteltiin näyttelyssä Ranskassa 1980-luvun lopulla. Scott kirjoitti myös omaelämäkerran Bird, Lady and Me.
Scott vieraili useasti Suomessa ja esiintyi esimerkiksi Helsingin kauppakorkeakoululla 4. marraskuuta 1959.
Scott kuoli Roomassa 28. maaliskuuta 2007.
Shoshana Bean

Shoshana Elise Bean (s. 1. syyskuuta 1977 Olympia, Washington) on yhdysvaltalainen teatterinäyttelijä ja laulaja, joka tunnetaan parhaiten rooleistaan Broadwayllä.

Ura

Muutettuaan New Yorkiin Bean sai roolin Godspell-musikaalista. Hän oli mukana myös Hairsprayssä, jossa hän esitti Shelleytä ja toimi sijaisnäyttelijänä Tracy Turnbladin, Velma Von Tusslen ja Penny Pingletonin rooleissa. Lisäksi Bean esiintyi Leader of the Packin Yhdysvaltain-kiertueella.
Bean sai eniten huomiota, kun hänet palkattiin korvaamaan Tony-palkittu Idina Menzel musikaaliin Wicked. Hän oli aluksi Menzelin sijaisnäyttelijä ennen kuin aloitti virallisesti Elphabana 11. tammikuuta 2005. Hän esiintyi viimeisen kerran 8. tammikuuta 2006. Hän esitti Elphabaa myös Wickedin Yhdysvaltain-kiertueella aloittaen 6. syyskuuta 2006. Hän esiintyi Portlandissa, Seattlessa ja Torontossa Megan Hiltyn kanssa. Kiertueen hän lopetti 31. joulukuuta 2006.
Lähdettyään Wickedistä Bean toimi taustalaulajana vuoden 2007 elokuvissa Hairspray ja Lumottu.
Beanin ensimmäinen sooloalbumi Superhero ilmestyi joulukuussa 2008. Sitä seurasivat O’Farrell Street vuonna 2013 ja EP Shadows to Light vuonna 2014.
Mustasiipi

Vastaanotto

Savon Sanomien Marko Korkalon mukaan teoksessa on poikkeuksellisesti itsenäinen ja kehittyvä naishahmo, tapahtumat ovat perususkottavia ja rikollisia ei ole kuvattu hienovaraisesti. Mustasiivessä näkee, miten kirja on suunniteltu. Jos jokin paikka tai esine esitellään, sitä myös käytetään.
Turun Sanomien Matti Kolehmainen arvioi, että teksti on tiukkaa, lause on ekonomista, kuvat tarkkoja ja tunnelmat kohdallaan. Teoksessa on henkilöitä ja sivupolkuja, joista osa littyy toisiinsa ja osa ei johda mihinkään kuten oikeassakin elämässä.  
Helsingin Sanomien Juri Nummelinin mielestä kyseessä on innoton välityö ja Vareksen toiminta poikkeuksellisen passiivista. Esimerkkinä Nummelin mainitsee sen, että yhdessä kohtauksessa Vares pakenee mahdollisia pahiksia toiseen baariin ja soittaa poliisit. 
Teos oli ilmestymisvuonnaan viidenneksi myydyin kotimainen kaunokirja ja sitä myytiin 44 500 kappaletta.
Heikki Ala-Mäyry

Heikki Ala-Mäyry (21. lokakuuta 1893 Kuortane – 31. lokakuuta 1960 Kuortane) oli maanviljelijä, pankinjohtaja, kirjakauppias ja kokoomuksen kansanedustaja.
Ala-Mäyry valittiin eduskuntaan Vaasan läänin itäisestä vaalipiiristä vuoden 1948 vaaleissa. Hän istui eduskunnassa yhden kauden, heinäkuuhun 1951 saakka. Hän kuului kulkulaitosvaliokuntaan ja toimi presidentin valitsijamiehenä vuosina 1950 ja 1956. Hän kuului kokoomuksen puoluevaltuuskuntaan ja toimi Kuortaneen kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Tartarkastike

Tartarkastike on majoneesipohjainen kastike, jota käytetään usein kalaruokien – kuten kalapuikkojen – kanssa.

Koostumus

Tartarkastike pohjautuu majoneesiin (kananmuna, sinappi tai etikka, öljy) sekä muihin ainesosiin. Kastikkeesta on useita variaatioita, mutta usein majoneesiin lisätään esimerkiksi kapriksia, maustekurkun paloja, sitruunamehua tai rakuunaa. Sekaan voi lisätä myös sipulia, ruohosipulia tai tuoretta persiljaa tai tilliä. Myös kovaksi keitettyjä kananmunia, oliiveja tai Dijon-sinappia lisätään tartarkastikkeen joihinkin versioihin. Tartarkastike muistuttaa hieman remoulade-kastiketta.

Historia ja etymologia

Tartarkastiketta on kuvattu keittokirjoissa 1800-luvulta alkaen. Nimi johtaa ranskan termistä sauce tartare, joka on nimetty Euraasian arokansan tataarien mukaan (ranskaksi tartare). Mistä tämä nimitys juontaa juurensa, on epäselvää.
Simula

Koodiesimerkki

Begin
     OutText ("Hello World!");
     Outimage;
  End;
Medakat

Lajit ja anatomia

Medakojen heimoon kuuluu 4 sukua ja 28 lajia. Heimo jaetaan 3 alaheimoon, jotka ovat nokkamedakat (Adrianichthyinae), lasimedakat (Horaichthyinae) ja medakat (Oryziinae). Aikaisemmin näiden alaheimojen katsottiin olevan omat heimonsa. Kooltaan heimon kalat ovat pieniä tai keskikokoisia. Suurimmat medakalajit voivat saavuttaa 18–20 cm:n pituuden, mutta useimmat lajit ovat sukukypsiä jo noin 3 cm:n pituisina. Tyypillisiä piirteitä ovat pieni suu, kookkaat silmät, ruumiin takaosassa, lähellä pyrstöä sijaitseva selkäevä ja kylkiviivan puuttuminen. Nokkamedakojen alaheimon lajeilla leuat ovat pidentyneet. Väriltään medakat ovat tyypillisesti hopeavärisiä ja pienimmät lajit lähes läpikuultavia. Keskiruumiissa kulkee usein tummempi juova.

Levinneisyys ja elintavat

Medakalajeja tavataan Intiasta Japaniin ulottuvalta alueelta ja Malaijien saaristosta. Ne ovat pääasiassa makean veden lajeja, mutta niitä tavataan myös murtovesistä, kuten suistoista ja magrovea kasvavilta alueilta. Heimon kalat liikkuvat tyypillisesti parvissa ja niiden ravintoa ovat vesihyönteiset ja hyönteisten toukat sekä pienet äyriäiset ja nilviäiset. Osalla lajeista on sisäinen hedelmöitys ja naaraat kutevat hedelmöittyneitä munia. Eräitä lajeja, kuten medakaa (Oryzias latipes) pidetään akvaariokaloina.
Seeprapallokala

Ulkonäkö ja koko

Seeprapallokala kasvaa jopa 90 cm pitkäksi. Sillä on selkäpuolella seeprantaljaa muistuttava pystyraitainen kuviointi, mutta vatsapuolelta se on mustapilkkuinen.

Levinneisyys ja elinympäristö

Seeprapallokaloja elää Tyynenmeren länsiosassa, kuten Australian luoteisrannikolla. Sitä tavataan sekä rannanläheisiltä matalikoilta että syvemmiltä, pehmeäpohjaisilta vesialueilta.

Ravinto

Seeprapallokuva syö sekä kaloja että selkärangattomia.

Kala ja ihminen

Seeprapallokala on käynyt kiinni uimareiden ja rannalla kahlaavien jalkoihin ja raadellut heidän varpaitaan.
Garafíanpaimenkoira

Ulkonäkö

Garafíanpaimenkoira on susimainen, rungoltaan keskipitkä tai melko pitkä ja sen koko vaihtelee keskikokoisesta suureen. Sen runko on hieman pituuttaan korkeampi, niska melko lyhyt ja pää pieni suhteessa runkoon. Sen maalaismaisuus yhdistyy kauniiseen olemukseen. Sen pitkä ja tasainen karvapeite saa osakseen ihailua ja auttaa sitä kilpailussa muiden rotujen suosion kanssa. Uroksen paino on 28–35 kilogrammaa ja nartun 24–30 kg. Uroksen säkäkorkeus on 57–64 senttimetriä ja nartun 55–62 cm. 1–3 senttimetrin yli- tai alikorkeus sallitaan. Usein äärimmäisen pienet tai kookkaat yksilöt ovat tulosta huonosta hoidosta kuten vääränlaisesta ruokinnasta.
Pää on runkoon verrattuna pieni, edestä hieman kupera, mikä erottuu takaa katsottaessa. Se ilmenee myös korvien asennosta, joka vaihtelee huomattavasti, ne voivat olla esimerkiksi eteenpäin suuntautuneet. Ne nousevat myös pystyyn koiran ollessa valppaana ja ovat levossa puolipystyt siten, että kasvojen piirteet erottuvat. Kirsu on aina musta. Silmät ovat vinot, mantelinmuotoiset ja ruskeat. Huulet ovat lyhyet ja poimuttuneet ja purenta leikkaava. Otsapenger on tasainen ja jokseenkin selvästi erottuva. Raajat ovat vahvat, hyvin pyöristyneet, mittasuhteiltaan taakse painottuneet. Niissä voi olla kannukset, usein jopa kaksoiskannukset, muttei välttämättä. Jäniksenkäpälät. Häntä on hyvin tuuhea, joko sapelimainen tai hieman kaartunut, muttei koskaan selän ylle. Sen pituus ei yleensä ulotu kintereisiin asti.
Karvapeite on joko fawn eli ”leijonanvärinen” (leonada) tai sudenharmaa (alobada) eri sävyissään. Erittäin vaaleat leijonanväriset yksilöt sekoitetaan usein vohvelinväriin. Joskus saattaa esiintyä poikkeuksellisesti myös erittäin tummasti pigmentoituneita (esp. melánico) yksilöitä. Pennut ovat syntyessään vaalean- tai tummanruskeita ja väri muuttuu niiden kasvaessa aikuisiksi. Joillain yksilöillä voi esiintyä rinnassa, varpaissa tai hännänpäässä pieniä valkoisia laikkuja, jotka yleensä häviävät iän myötä. Karvapeite on runsasta, enemmän tai vähemmän pitkää ja yleensä tasaista, mutta joillain karkeaa. Se on pisintä korvien juurissa, niskassa, eturinnassa, hännässä, eturaajojen kulmauksissa ja selän alaosissa.

Luonne

Garafíanpaimenkoira on tyyni, itsevarma ja sen kanssa on helppo ystävystyä. Yleensä se ottaa vieraat vastaan tyypillisellä asenteella: katkonaisilla haukuilla, taittamalla korvansa, liikuttamalla häntäänsä ja kääntämällä päätään paljastaen huulensa niin, että se näyttää hymyilevän. Kotioloissa se on viileä ja levollinen, mutta työssään aktiivinen.
Garafíanpaimenkoira on pääasiassa paimenkoira, erinomainen siinä tehtävässä, mihin paimenet ovat sen valinneet ja minkä se oppii yleensä helposti. Erittäin älykkäänä, jalona ja sopeutuvaisena koirana se soveltuu lähes mihin tahansa harrastukseen. Kauneutensa ja luonteensa ansiosta se on myös erinomainen seurakoira.
Marja-Leena Viljamaa

Marja-Leena Viljamaa (12. heinäkuuta 1945 Kihniö − 19. heinäkuuta 2003 Jyväskylä) oli psykologian tohtori ja psykologi. Hän toimi kansanedustajana vuosina 1991–1999. Viljamaa edusti SDP:tä Keski-Suomen vaalipiiristä.
Eeva Turunen

Eeva Annikki Turunen (o.s. Viljanen, 22. kesäkuuta 1933 Valkjärvi – 20. joulukuuta 2015 Joensuu) oli suomalainen poliitikko. Turunen toimi kokoomuksen kansanedustajana kolmen vaalikauden ajan vuosina 1983–1995. Hän edusti Pohjois-Karjalan läänin vaalipiiriä. Turunen oli jäsenenä laki- ja talousvaliokunnassa ja valtiovarainvaliokunnassa.

Elämä

Turunen syntyi maanviljelijäperheeseen Karjalan kannaksen Valkjärvellä, josta hänen perheensä joutui lähtemään sotien aikana kahdesti evakkoon. Turunen kirjoitti ylioppilaaksi Naantalissa vuonna 1953 ja kouluttautui myöhemmin opettajaksi. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Turun opettajakorkeakoulusta 1955 ja yleisaineiden opettajaksi sekä ammatinvalinnan yhdysopettajaksi Jyväskylän kasvatusopillisesta korkeakoulusta 1962. Turunen työskenteli opettajana Joensuussa vuosina 1955–1988.
Turunen oli kokoomuksen jäsen vuodesta 1972, ja samana vuonna hän oli ensimmäisen kerran kunnallisvaaliehdokkaana Joensuussa päästen kolmannelle varasijalle. Kunnallisvaaleissa 1976 Turunen valittiin Joensuun kaupunginvaltuustoon ja hän oli kaupunginvaltuutettuna vuosina 1977–2000 ja 2005–2008. Vuonna 1999 Turuselle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi.
Hänen muistelmateoksensa Sikatarhan enkeli ilmestyi 2004.

Perhe

Turunen oli naimisissa vuodesta 1955, ja hänellä on vuosina 1957 ja 1959 syntyneet pojat.