Sakariaan kiitosvirsi

Sakariaan kiitosvirsi, joka latinankielisen alkusanansa vuoksi tunnetaan myös nimellä Benedictus (”Siunattu”), on ylistyshymni, jonka Sakarias, Johannes Kastajan isä, Luukkaan evankeliumin mukaan lausui saatuaan poikansa syntymän jälkeen puhe­kykynsä takaisin. Se esiintyy Luukkaan evankeliumin ensimmäisen luvun jakeissa 67–79. Sakariaan kiitos­virsi on yksi kolmesta Luukkaan evankeliumin alkuluvuissa esiintyvissä, eri kirkkokunnissa laajalti myös liturgisessa käytössä olevasta hymnistä; muut kaksi ovat Marian kiitosvirsi (Magnificat, Luuk. 1:46-55 ja Simeonin kiitosvirsi (Nunc dimittis, Luuk. 2:29-32.

Tausta

Kiitosvirsi jakautuu selvästi kahteen osaan. Sen alkuosa (jakeet 68–75) on ylistyslaulu sen johdosta, että juutalaisten messiaaniset toiveet olivat toteutumassa, mutta tälle tällä toteutumisella on tyypillisesti kristillinen sävy. Daavidin suku oli vanhastaan puolustanut kansaa vihollisiaan vastaan, ja nyt suku oli jälleen nousemassa kukoistukseensa oltuaan vuosi­satoja syrjätytettynä, mutta korkeammassa ja hengellisemmässä mielessä. Virressä mainittu ”sarvi” on voiman vertauskuva, ja ”pelastuksen sarvi” tarkoitti ”voimallista pelastusta”. Kun juutalaiset olivat joutuneet roomalaisten alaisuuteen, he olivat jatkuvasti toivoneet Daavidin suvusta tulevaa vapauttajaa. Nyt vapautus oli käsillä, ja Sakarias korosti, että tämä merkitsi Jumalan Abrahamille tekemän valan täyttymistä, ei kuitenkaan sitä, että juutalaiset olisivat saamassa maallisen vallan käsiinsä vaan että he voisivat ”vapautettuina vihollistensa kädetä pelkäämättä palvella häntä pyhyydessä ja vanhurskaudessa.” 
Virren toisen osan Sakarias omisti pojalleen, jonka oli määrä saada tärkeä osansa Jumalan suunnitelmassa. Hänestä piti tulla profeetta, joka saarnaisi syntien anteeksi­antamusta ennen kuin ”aamun koittoa korkeudessa.” Että hän olisi ”käyvä Herran edellä valmistaakseen hänen teitään”, kuten jakeessa 76 sanotaan, sisälsi viittauksen Jesajan kirjan tunnettuihin sanoihin, joita Johannes itse myöhemmin käytti kuvaamaan tehtäväänsä ja jotka esiintyvät myös kaikissa synoptisissa evankeliumeissa.

Liturginen käyttö

Roomalais­katolisessa kirkossa Benedictus on osa aamurukousta (Laudes), todennäköisesti siksi, koska sen ensimmäisessä osassa kiitetään Vapahtajan tulosta. Tähän yhteyteen sen lienee ensimmäisenä ottanut käyttöön Benedictus Nursialainen Duranduksen mukaan asiaan on vaikuttanut se, että Kristuksen tuloa maailmaan voitiin verrata auringon nousuun.
Benedictus esiintyy muissakin kirkollisissa toimituksissa, muun muassa hautauksen yhteydessä, jolloin lunastusta koskevien kiitossanojen katsotaan kuvaavan kristillistä toivoa.
Myös anglikaanisessa kirkossa Benedictus kuuluu yleisen rukouskirjan (Book of Common Prayer) mukaisesti aamujumalan­palvelukseen toisen (Uuden testamentin) lukukappaleen jälkeen, mutta vaihto­ehtoisesti sen sijasta voidaan käyttää myös psalmia 100 (Jubilate Deo).
Sakariaan kiitosvirttä käytetään myös Suomen evankelis-luterilaisen kirkon aamurukouksissa, joskin se voidaan korvata virrellä 258 tai 259 tai juhla­päivinä myös Te Deum -hymnillä. Muulloin paitsi paastonajan lopulla (5. paaston­ajan sunnuntaista lähtien) sen loppuun lisätään Pieni kunnia (Gloria Patri).

Sakariaan kiitosvirsi suomalaisessa virsikirjassa

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virsi 259 (”Kiitetty Herra, joka kansallensa”) on Lauri Stenbäckin laatima muunnelma Sakariaan kiitosvirrestä. Tämän alkujaan ruotsiksi kirjoitetun virren on suomentanut Elias Lönnrot ja säveltänyt Peter Sohr. Virsikirjaan se otettiin vuonna 1886. Virsi liittyy erityisesti juhannukseen, mutta muulloinkin sitä saatetaan veistata aamu­rukouksissa alku­peräisen Sakariaan kiitos­virren sijasta.