google/wiki40b huggingface dataset:
Bellona (järjestö)

Bellona on vuonna 1986 toimintansa aloittanut riippumaton norjalainen ympäristöjärjestö. Sen perustajia olivat Frederic Hauge and Rune Haaland. Bellona on keskittynyt toimimaan EU:n, Norjan, Venäjän sekä Yhdysvaltojen alueilla.
Järjestöllä on toimisto Oslon lisäksi Brysselissä, Pietarissa, Murmanskissa sekä Washingtonissa. Työntekijöitä Bellonan palveluksessa on noin 70, heidän joukossaan on useita eri alojen tiedemiehiä ja tutkijoita. Järjestö on ilmaston lämpenemisen lisäksi kiinnittänyt erityisesti huomiota Euroopassa tapahtuvaan oljyn- ja kaasuntuotantoon sekä Venäjän ydinturvallisuuteen ja Neuvostoliiton aikaisen ydinasemateriaalin käsittelyyn ja varastointiin.
Bellonan organisaation tavoitteet ovat keskittyneet käsitykseen, jonka mukaan yleinen tieto ympäristöoikeuksista ja ympäristöstä tulee olla kaikkien saatavailla. Bellonan tehtävä on puolustaa näitä oikeuksia.

Tehtävät

Bellonan kolme tärkeintä tehtävää ovat: oikeudellinen, tiedollinen ja asiantuntija-avustukset. Oikeudellinen tuki käsittää oikeudellisen avustuksen laajentamisen venäjän kansalaisten keskuudessa. Tiedollinen tehtävä on valistaa ja mahdollistaa tiedon saanti kaikille tasapuolisesti. Bellona julkaisee ympäristöfaktoja omissa julkaisuissaan ja omilla internet-sivuillaan. Asiantuntijoiden avulla Bellona haluaa luoda omaa tietoa, asiantuntijamielipiteitä seuraavista aiheista: atomienergian turvallisuus, ydinjätteen käsittely, eri tavat kehittää uusiutuvaa energiaa ja öljyn sekä kaasun kuljetuksen ongelmat.
Joka vuosi Bellona toteuttaa yli viisi hanketta, jotka julkaistaan myöhemmin vuosiraportissa. Bellonan suurimmat saavutukset viimeisten kymmenen vuoden aikana ovat liittyneet ympäristöoikeuksien, ihmisoikeuksien ja ympäristön puolustamiseen. Bellonalla on oikeudellista ja asiantuntijatietoa, joiden avulla se voi auttaa valtion omistamia yrityksiä, kansalaisaktivisteja ja henkilöita, joiden oikeuksia valtio tai joku yritys on rikkonut.
Tommishock

Ura

Vuonna 2004 Tommishock julkaisi rap-artisti Laviksen kanssa Jos sanat vois tappaa -nimisen albumin.
Tommishock julkaisi hip hop/elektro -tuottaja Kimarrin kanssa Perfect Strangers -nimisen albumin helmikuussa 2007.
Julkaistuaan ”Perfect Strangers” levyn hän on pitänyt hiljaiseloa muutaman vuoden tehden erinäisiä fiittejä artisteille. Vuoden 2008 lopulla Tommishock aloitti työskentelyn Studio INIT:ssä, jossa hän työskentelee nauhoituksen, miksauksen ja masteroinnin parissa. Hän on muun muassa tuottanut, miksannut ja masteroinut Pyhimyksen albumin Tulva (Monsp Records, 2008).
Tommishock, Pyhimys ja Paperi T muodostavat Ruger Hauer -nimisen rap-yhtyeen. Yhtye julkaisi Se syvenee syksyllä -nimisen albumin Monsp Recordsin kautta 24. marraskuuta 2010.
Tommishockin oma soololevy Uhanalainen muukalainen julkaistiin 14. maaliskuuta 2012 Monsp Recordsin kautta. Tuottajina levyllä toimivat Dj Kopia, Jesse -yhtyeen Kalifornia Keke, Wolfhaus ja Mauri Suomivuori. Albumin kappaleesta ”Kestää” julkaistiin musiikkivideo helmikuun lopulla 2012.
Ruger Hauerin toinen studioalbumi Erectus julkaistiin Monsp Recordsin kautta 26. lokakuuta 2012. Albumi sijoittui 16. sijalle Suomen virallisella albumilistalla. Tommishock julkaisi Legenda Langen -nimisen sooloalbumin Monsp Recordsin kautta 10. lokakuuta 2013. Albumin ensimmäinen singlelohkaisu ”Vielä” julkaistiin maaliskuussa 2013.
Ruger Hauerin kolmas studioalbumi Ukraina julkaistiin Monsp Recordsin kautta 25. lokakuuta 2013. Se nousi parhaimmillaan Suomen virallisen albumilistan 15. sijalle. Albumin kappaleesta ”Jenkem” on julkaistu musiikkivideo.
Tommishock julkaisi maaliskuussa vuonna 2016 Kalifornia Keken kanssa Rotaatio albumin, joka oli julkaisuviikolla Suomen virallisen listan sijalla 32.
Ruger Hauerin viimeiseksi jäänyt neljäs albumi Mature julkaistiin 23. maaliskuuta 2016. Albumi nousi Suomen virallisen albumilistan sijalle 1 viikolla 13/2016.  Lokakuussa 2016 yhtye tiedotti lopettavansa. Ruger Hauerin jäähyväiskonsertti järjestettiin 12. marraskuuta 2016 Helsingin Kaapelitehtaan Merikaapelihallissa.
Varaus (yhtye)

Varaus oli suomalainen hardcore punk -yhtye, joka toimi vuosina 1981−1985. Varaus julkaisi '1/2 LP' 12":n (nimen johtuen siitä, että musiikkia oli vain toisella puolella) 1983 ja 'Tuomittu elämään' 7" EP:n 1984. Yhtyeen kappaleita on julkaistu myös eri kokoelmalevyillä. Kokoonpanoksi vakiintui alkuaikojen muutaman miehistönvaihdoksen jälkeen Jone Vaarala (laulu), Timppa Vuorenmaa (kitara), Tero Muhonen (basso) ja Hande Pussinen (rummut). Vokalisti Jone oli soittanut aiemmin kitaraa Kaaoksessa. Vuonna 1985 Varaus hajosi ja sen jäsenet (Jonea lukuun ottamatta) muodostivat lyhytaikaiseksi jääneen Vendetta-yhtyeen joka levytti yhden maxi-EP:n, ollen yksi suomen ensimmaisistä speed / thrash metal -yhtyeistä .Varaukselta on julkaistu kaksi kokoelmalevyä hajoamisen jälkeen,Requiem cd(1997)ja 1/1 LP (2010). Jone Vaarala menehtyi 2008.
Paulina Kinaszewska

Paulina Kinaszewska (s. 24. heinäkuuta 1976) on puolalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muiden muassa televisiosarjoissa Złotopolscy (Haneczka, 1999–2007) ja Plebania.
Kinaszewska on myös elokuvanäyttelijä. Hänellä on ollut rooli (Maja) esimerkiksi Filip Zylberin teoksessa Egzekutor (1999).
Charles Cyphers

Charles Cyphers (s. 28. heinäkuuta 1939 Niagara Falls, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan rooleistaan monista John Carpenterin elokuvista, joista näkyvin on sheriffi Lee Brackettina kauhuelokuvaklassikossa Halloween – naamioiden yö (1978) ja sen jatko-osassa Halloween 2 (1981). Muita rooleja muun muassa Clint Eastwoodin Honkytonk Man (1982), toimintaklassikko Pako New Yorkista (1981) ja Charles Bronsonin tähdittämä Väkivallan vihollinen 2 (1982).
Harjulampi (Heinola)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,5 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 94,6 metriä mpy.
HMS Örnen (1896)

Valmistus

Alus tilattiin Lindholmens Verkstadilta. Se laskettiin vesille 6. elokuuta 1896 ja alus otettiin palvelukseen 12. toukokuuta 1897.

Palvelus

Alus siirrettiin koululaivaksi 1926. Se poistettiin palveluksesta 13. kesäkuuta 1947 ja alus upposi maalilaivana 1950.
Mustalammi (Hollola)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Vesijärven valuma-alue (Päijänne)ella (14.24), jonka Haritunjoen valuma-alueeseen (14.243) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 128 metriä mpy.
Depthcharge

Pelaaminen

Pelaaja on veden päällä liikkuva alus, jonka tavoitteena on tuhota veden alla liikkuvat sukellusveneet syvyyspommeilla.
Singaporen sinfoniaorkesteri

Singaporen sinfoniaorkesteri (engl. Singapore Symphony Orchestra, SSO) on vuonna 1979 perustettu Singaporessa toimiva sinfoniaorkesteri. Sen nykyinen musiikillinen johtaja on Lan Shui. Orkesterin yhteydessä toimii Singaporen sinfoniakuoro, jota johtaa tällä hetkellä Lim Yau.
Singaporen sinfoniaorkesteri pitää yli viisikymmentä sinfoniakonserttia vuodessa. Se on esiintynyt kotimaansa lisäksi Kiinassa, Malesiassa, Japanissa, Italiassa, Espanjassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Kreikassa ja Turkissa sekä ensimmäistä kertaa vuonna 2005 Yhdysvalloissa. Orkesterin kotihalli oli Victoria Concert Hall vuoteen 2002 saakka, jolloin se siirtyi uuteen Esplanade Concert Halliin.
Sakari Puurunen

Väinö Sakari Puurunen (25. heinäkuuta 1921 Iisalmi – 5. elokuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen teatteri- ja oopperaohjaaja. Hän toimi Suomen Kansallisoopperan pääohjaajana 1976–1985. Hänen tärkeimpänä työnään pidetään Lauri Kokkosen kirjoittamaa ja Joonas Kokkosen säveltämää oopperaa Viimeiset kiusaukset. Hänen vaimonsa oli akateemikko Eeva-Kaarina Volanen.
Puurunen aloitti teatterialalla sodan jälkeen Ylioppilasteatterissa, vaikutti jonkin aikaa Tampereella ja palasi Helsinkiin. Hän toimi Helsingin kaupunginteatterin johtajana vuosina 1965–1970 ja vaikutti vahvasti sen perustamiseen ja Töölönlahden teatteritalon valmistumiseen toimiessaan kaupunginteatteria edeltäneen Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterin johtajana. Hänen merkittävimpiä ohjauksiaan Viimeisten kiusausten ohella olivat Juha, Anna-Liisa, Sota ja rauha, Riivaajat ja vuonna 1989 ensi-iltansa Suomen Kansallisteatterissa saanut Tie talvisotaan.
Puurusesta julkaistiin vuonna 1994 Maarit Huovisen kokoama muistelmateos Jalkapuu.
Puurunen on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle samaan hautaan kuin puolisonsa Eeva-Kaarina Volanen.
Paavo Järvinen

Paavo Akseli Järvinen (1. maaliskuuta 1900 Sääksmäki – 4. elokuuta 1958 Tampere) oli suomalainen punakaartilainen, jonka vuoden 1918 sisällissodasta kertova omaelämäkerrallinen romaani julkaistiin vuonna 2017. Myöhemmältä ammatiltaan hän oli teknikko, joka teki työuransa teollisuudessa.

Elämä

Paavo Järvinen syntyi Sääksmäen Huittulan kylässä itsellinen Juho Kustaa Antinpojan ja Adolfina Juhontyttären perheeseen. Hänen isänsä menehtyi tapaturmaisesti jo Paavon ollessa kaksivuotias. Kansakoulun jälkeen Järvinen opiskeli Lahden kansanopistossa, ja oli myöhemmin teollisuustyöläisenä Helsingissä. Sisällissodan alettua Järvinen liittyi 17-vuotiaana Helsingin punakaartiin ja osallistui Hämeen rintaman taisteluihin. Hän kuului myös kotipitäjäänsä Sääksmäkeä kiertäneeseen punaisten ratsu-osastoon. Sodan loppuvaiheessa Järvinen joutui Hämeenlinnan vankileirille. Vapautumisensa jälkeen hän muutti 1920-luvulla Tamperelle, jossa Järvinen työskenteli Tammerkosken voimalaitoksen käyttöpäällikkönä. Hän avioitui Eelin Maria Korhosen (1900–1973) kanssa 1926 ja perheeseen syntyi myöhemmin neljä lasta. Järvinen kuoli liikenneonnettomuuden seurauksena Tampereen yleisessä sairaalassa vuonna 1958. Rekka-auto ja taksi tulivat ohitustilanteessa rinnakkain Järvisen mopoa vastaan, jolloin Järvinen suistui ojaan ja sai vaikean päävamman.

Kirjallinen tuotanto

Järvinen alkoi kirjoittamaan vuonna 1954 Väinö Linnan innoittamana. Hän tarjosi omaelämäkerrallista Kovaa aikaa -romaaniaan WSOY:lle ja Karistolle, mutta teokselle ei löytynyt kustantajaa. Sisällissotaa tutkinut historioitsija Tuomas Hoppu sai käsikirjoituksen haltuunsa 2000-luvun alussa ja lopulta se julkaistiin vuonna 2017. Romaanin alkusanat ja selitykset kirjoittanut Hoppu pitää teosta historiallisesti tärkeänä dokumenttina, joka hänen mukaansa haastaa jopa Väinö Linnan tulkinnan sisällissodasta. Järvisen näkemys sodan tapahtumista on hyvin sovitteleva ja jopa valkoisia ymmärtävä. Hän kertoo myös punaisten sotarikoksista ja pitää aseellista kapinaa suurena virheenä. Hoppu on luonnehtinut Järvistä poliittisilta näkemyksiltään tannerilaiseksi. Kovaa aikaa -romaanin lisäksi Järvinen ehti kirjoittamaan novelleja, joista joista kaksi julkaistiin Maaseudun tulevaisuudessa.
Marcoule

Marcoule on suljettu ydinvoimala Ranskassa. Se sijaitsee Chusclanin ja Codoletin kuntien alueella, noin 30 kilometriä Avignonista pohjoiseen, Languedoc-Roussillonin hallintoalueella, Gardin departementissä, Rhônen varrella. Ydinvoimala koostuu kolmesta UNGG-Reaktorista. Se sijaitsee Marcoulen ydinvoimala-alueella.
Reaktoria operoi sekä Électricité de France että Commissariat a l'Energy Atomique
Ensimmäinen UNGG reaktori tuotti vain kahden megawatin nettotehon ja sitä käytettiin ainoastaan armeijan tarkoituksiin. Kumpikin kahdesta muusta reaktiosta tuotti nettosähköä 38 megawattia, bruttoteho oli molemmilla 43 megawattia.
Ensimmäinen reaktori käynnistettiin 7. tammikuuta 1956 ja suljettiin jo vuoden 1968 lokakuussa. Se oli venäläisen Obniskin reaktorin jälkeen maailman toinen reaktori, joka oli liitetty kaupalliseen verkkoon. Toisen reaktorin rakentaminen alkoi ensimmäinen maaliskuuta 1955 ja kolmannen tasan vuotta myöhemmin. Toinen reaktori käynnistettiin 22. huhtikuuta 1959 ja kolmas vuoden 1960 huhtikuun neljäs. Kakkosreaktori sammutettiin puolestaan 2. helmikuuta 1980 ja kolmas 20 kesäkuuta 1984.

Räjähdys ydinjätteen käsittelylaitoksessa

Marcoulen ydinjätteen käsittelylaitoksessa tapahtui räjähdys 12. syyskuuta 2011 kello 11.45 paikallista aikaa. Ennen räjähdystä ydinlaitoksessa oli ollut tulipalo. Räjähtäneessä uunissa sulatettiin heikosti säteileviä jätteitä. Marcoulen ydinjätteen käsittelylaitoksessa kierrätetään ydinaseista plutoniumia. Kyseessä oli Marcoulen lähellä sijaitseva matala-aktiivisen jätteen käsittelylaitos, jossa käsitellään matala-aktiivista sekajätettä kuten palokankaat, huoltotöissä kertyvät suojamuovit ja suojavaatteet sekä laitokselta poistetut koneenosat ja putket.
Kyseisessä räjähdyksessä kuoli yksi ihminen ja neljä loukkaantui.
Benjamin West

Benjamin West (10. lokakuuta 1738 Springfield, Pennsylvania – 11. maaliskuuta 1820 Lontoo) oli yhdysvaltalainen taidemaalari, joka maalasi historiamaalauksia pääosin Yhdysvaltain vallankumouksen ajoilta. Hän asui myös Englannissa.
West syntyi Pennsylvaniassa majatalonpitäjän kymmenlapsiseen perheeseen. West vaikutti laajasti Yhdysvaltojen taiteeseen toimimalla kolmen sukupolven opettajana. Hänen oppilaitaan olivat muiden muassa Samuel Morse, Charles Willson Peale, Gilbert Stuart ja John Trumbull. Hän oli myös ensimmäinen amerikkalainen, joka sai taiteilijana huomiota ulkomailla.
West oli maalarina aluksi enimmäkseen itseoppinut. Hän toimi 1740-luvun lopulta 1750-luvun lopulle Pennsylvaniassa maalaten muotokuvia.
Yhdeksänvuotiaana West oli tavannut sattumalta englantilaisen muotokuvamaalarin, mikä innosti hänet ottamaan maalaamisen ammatikseen. Hän matkusti 1760 Italiaan, missä tutustui antiikin ajan taiteeseen ja ajankohtaisen uusklassismiin. Kolme vuotta myöhemmin hän oleskeli Englannissa. Westin maalaukset herättivät siellä runsaasti huomiota. Westistä tuli Englannin johtava uusklassisti ja kuningas Yrjö III tilasi häneltä töitä. West kuvasi 1770-luvulla tuohonastisista tavoista poiketen historiallisia tapahtumia ennemminkin ajanmukaisessa kuin antiikinaikaisessa asussa, mikä herätti hämmästystä, varsinkin maalauksessa Kenraali Wolfen kuolema vuodelta 1770.
West oli Lontoossa yksi Royal Academy of Artsin perustajista ja hän toimi sen puheenjohtajana 1792–1820.
Stig-Olof Wikberg

Stig Olof Aksel Wikberg (16. lokakuuta 1917 Helsinki – 28. tammikuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen upseeri ja kontra-amiraali. Wikberg toimi upseerin eri tehtävissä Suomen merivoimissa, viimeksi merivoimien komentajana vuosina 1974–1977. Kontra-amiraaliksi hänet ylennettiin vuonna 1973.

Sotilasura

Wikberg valmistui upseeriksi Merisotakoulusta 1942 ja kävi Sotakorkeakoulun 1953 sekä valtakunnallisen maanpuolustuskurssin 1969. Sodan aikana hän toimi Moottoritorpedoveneosastossa torpedoveneen päällikkönä. Sodan jälkeen hän toimi raivaajaosastossa tykkivene Turunmaan ja Hämeenmaan päällikkönä ja osastoupseerina 1946–1949, 1. laivastolippueen laivueen komentajana ja lippueupseerina 1953–1955, toimistopäällikkönä merivoimien esikunnassa 1958–1962, saattajalaivueen komentajana ja Saattaja Uusimaan päällikkönä 1963–1964, Merivoimien esikunnan osastopäällikkönä ja esikuntapäällikkönä 1965–1969 sekä Puolustusministeriön sotilasasiainpäällikön osastopäällikkönä 1970–1974. Merivoimien komentajaksi Wikberg nimitettiin 1974 ja hän jäi eläkkeelle 1977.
Arvo-osuustili

Arvo-osuustili on Suomessa käytettävä sähköisten arvopapereiden säilytystili, jossa säilytetään arvopaperivälittäjästä riippuen kotimaisia tai ulkomaisia arvopapereita, esimerkiksi osakkeita, indeksiosuuksia, optioita, warrantteja tai merkintäoikeuksia. Arvo-osuustilillä olevia arvopapereita sanotaan arvo-osuuksiksi. Arvo-osuustilin rinnalle nimetään rahatili, jonka kautta hoidetaan pörssikauppoihin liittyvä rahaliikenne.

Arvo-osuustilin avaaminen ja arvo-osuuksien hallinnointi

Jotta arvo-osuustilin voisi avata, on laadittava kirjallinen asiakassopimus arvopaperivälittäjän kanssa. Arvopaperivälittäjän kanssa sopimuksen solminut asiakas voi hallinnoida arvo-osuuksiaan Internetin kautta. Arvo-osuuksia voi yleensä myös ostaa palveluntarjoajan konttorista. Jos asiakas haluaa ostaa tai myydä ulkomaisia arvo-osuuksia on hänen laadittava erillinen sopimus välittäjän kanssa.
Kaupankäynti pörssiosakkeilla käy jokseenkin samalla tavalla kuin tavanomaisten pankkiasioiden hoito. Jos asiakas haluaa käydä kauppaa suoraan verkkopalvelun kautta, hän saa pörssivälittäjältään salasanoja sisältävän tunnuslukutaulukon. Salasanoja tarvitaan raha- tai arvo-osuustilille kirjautumiseen että arvo-osuuksien kaupankäynnissä. Arvo-osuuksien omistuksen tosite on yleensä ainoastaan merkintä arvo-osuustilillä. 
Kun asiakas ostaa pörssiarvopapereita, rahat otetaan hänen rahatililtään kolmen päivän kuluttua. Vastaavasti myyntitilanteessa rahat tulevat tilille kolmen päivän kuluttua.

Arvo-osuustilinumero

Suomessa arvo-osuustilinumero koostuu 35 merkistä ja sen alussa on alkuliike "APKE" (Arvopaperikeskus).
Esimerkiksi "APKE0000000000000000000001234567890".
Olimpia Milano

Historia

Seura perustettiin vuonna 1936. Heti samana vuonna seura voitti ensimmäisen Italian mestaruutensa. Vuonna 1966 seuraan liittyi Bill Bradley, jonka johdolla seura voitti Euroliigan mestaruuden. Seura kunnostautui myös Saporta Cupin voitoissa ja voitti kisan vuosina 1971, 1972 ja 1976. Olimpia Milano voitti historiansa aikana myös kaksi Korać Cupia. Vuonna 1985 Mike D'Antoni, ja Dino Meneghin olivat johtamassa seuraa ensimmäisen Korać Cup-mestaruuteen. Kahdeksan vuotta myöhemmin Aleksandar Đorđević ja Riccardo Pittis johtivat Milanon toiseen Korać Cup-mestaruuteen. Vuonna 2014 Milano voitti Italian mestaruuden kahdeksantoista kuivan kauden jälkeen kaataen finaalisarjassa Montepaschi Sienan voitoin 4-3.
My Week with Marilyn

Juoni

Vuoden 1956 kesällä yläluokkaisen brittiperheen poika Colin Clark saa filmihulluutensa ja sinnikkyytensä ansiosta ensimmäisen oikean työpaikkansa näyttelijäsuuruus Laurence Olivierin toimistossa. Pian 23-vuotias Clark saa tehtäväkseen valmistella Prinssi ja revyytyttö -elokuvan kuvauksia: hän muun muassa vuokraa Yhdysvalloista saapuvalle naispääosan esittäjälle Marilyn Monroelle maaseutuasunnon. Olivier puolestaan on kiinnitetty miespääosaan.
Kansainväliseksi kuuluisuudeksi jo kohonnut Monroe saapuu uuden aviomiehensä, näytelmäkirjailija  Arthur Millerin kanssa Britanniaan. Kuvauspaikalla Clark on nimikkeellä kolmosohjaaja: käytännössä hän on pääohjaajan juoksupoika ja pääosanesittäjien assistentti. Miller palaa Yhdysvaltoihin saadakseen työrauhaa ja tavatakseen lapsiaan: Monroe on sitä ennen ehtinyt järjestää kohtauksen löydettyään Millerin työkirjan, jonka tähti tulkitsee sisältävän verhoiltua kritiikkiä itseään kohtaan.  
Kuvauspaikalla Marilynin "afrikkalainen aikakäsitys" aiheuttaa ongelmia brittiläiselle kuvausryhmälle ja etenkin vastanäyttelijä Laurence Olivierille. Jännitteitä ei lievennä Monroen mukana seuraava Paula Strasberg, joka perehdyttää epävarmuudesta kärsivää seksisymbolia metodinäyttelemisen saloihin. Olivier puolestaan edustaa "vanhan koulun miehenä" klassista brittiläistä teatteri-ihannetta. Kokenut näyttelijätär Dame Sybil Thorndike ottaa sillanrakentajan roolin ja tukee Marilynin horjahtelevaa itseluottamusta.
Vapaahetkinään Colin Clark vie Monroen henkivartija-autokuskina tutustumaan peribrittiläisiin kohteisiin kuten Windsorin linnaan ja entiseen opinahjoonsa Etonin poikakouluun. Selitykseksi Monroen ihnmettelyyn hänen ja Olivierin skismoista Clark arvelee Sir Laurencen olevan näyttelijä, joka pyrkii filmisuuruudeksi, kun taas Marilyn on filmitähti, joka haluaisi olla oikea näyttelijä.
Lopuksi Prinssin ja revyytytön jälkitöissä elokuvastudion katseluteatterissa Laurence Olivier ihmettelee Colin Clarkille valkokankaalla sädehtivän Marilyn Monroen spontaania suuruutta, jonka tämä on saavuttanut ilman muodollisia näyttämöopintoja.

Kehitys

My Week with Marilyn pohjautuu Colin Clarkin kirjoihin The Prince, The Showgirl and Me ja My Week with Marilyn. Kirjoissa hän kertoo ajastaan Prinssi ja revyytyttö -elokuvan kuvauspaikalla ja ajastaan, jonka hän vietti Monroen kanssa. Käsikirjoituksen elokuvaan on tehnyt Adrian Hodges. Elokuvan on ohjannut Simon Curtis. Elokuva on hänen ensimmäinen ohjauksensa. David Parfitt tuotti elokuvan ja sen tuotantoyhtiönä toimivat The Weinstein Company ja BBC Films.
Sauli Vuoti

Sauli Vuoti (s. 1979, Oulu) on suomalainen muusikko, kemisti sekä freelancekirjoittaja. Hän sekä soittaa kitaraa, että laulaa vuosituhannen vaihteessa perustamassaan Kinetik Control-yhtyeessä sekä Auringon Lapset-yhtyeessä. Hän on säveltänyt ja sanoittanut lähes kaikki Kinetik Controllin kappaleet. Hänen kirjoittamat sanoituksensa kertovat useimmiten ihmisten pinnallisuudesta ja lähipiirissä nähdyistä tapahtumista.   Ennen Kinetik Controllia hän oli enemmän tekemisissä extreme-metallin kanssa. Hän on myös ollut kitaristina ja säveltäjä/sanoittajana vuosina 1998-2008 toimineessa Snakescale Triarchy-yhtyeessä. Laulajana hän toimi yhtyeen perustamisesta lähtien vuoteen 2004 asti. 
Vuodesta 1998 lähtien Vuoti opiskeli lääkeainekemiaa Oulun yliopistossa, josta hän valmistui lääkeainekemian tohtoriksi vuonna 2007. Hänen väitöskirjansa on nimeltään Syntheses and Catalytic Properties of Palladium (II) Complexes of Various New Aryl and Aryl Alkyl Phosphane ligands.
Vuoti perusti Inferno-lehden vuonna 2001 ja toimi sen päätoimittajana ja kustantajana vuoteen 2005 saakka, jolloin lehti myytiin Rumbapressille.  Sittemmin hän on toiminut avustajana mm. Soundi-lehdessä. Hänet tunnetaan myös kovana kamppailulajien harrastajana ja vapaaottelun ystävänä.
Jan Swammerdam

Jan Swammerdam (12. helmikuuta 1637 Amsterdam – 15. helmikuuta 1680 Amsterdam) oli alankomaalainen luonnontieteilijä.
Swammerdam aloitti lääketieteen opinnot Leidenin yliopistossa vuonna 1661. Hän valmistui kandidaatiksi vuonna 1663 ja sai lääketieteen tohtorin arvon vuonna 1667. Swammerdam ei kuitenkaan juuri harjoittanut lääkärin ammattia.
Swammerdam käytti tutkimuksessaan mikroskooppia ja löysi punasolun vuonna 1658. Hän tutki myös hyönteisiä ja niiden muodonmuutosta. Teoksissaan hän muun muassa korjasi fysiologi Marcello Malpighin käsitystä hyönteisten aivoista ja hermostosta sekä lääkäri William Harveyn käsitystä muodonmuutoksesta. Vuosina 1737–1738 julkaistiin Swammerdamin mikroskoopilla tekemiä havaintoja koonnut teos Biblia naturae.
Kasvutekijä (biokemia)

Kasvutekijä on orgaaninen aines (hormonin kaltainen peptidi  tai proteiini), joka kykenee stimuloimaan solujen kasvua tai erilaistumista. Kasvutekijät ovat tärkeitä erilaisten solun toimintojen säätelyssä. Kasvutekijöiden avulla pyritään tulevaisuudessa lisäämään mm. luun, hammasluun ja ruston muodostusta ja nopeuttamaan kovakudosten vaurioiden ja puutosten paranemista. Kliiniset hoitokokeet ovat jo meneillään, mutta luotettavia tuloksia on vasta vähän. Kliinisen käytön yhtenä ongelmana on kasvutekijöiden nopea inaktivoituminen ja kulkeutuminen pois vaikutuspaikalta. Tämän vuoksi tutkimus keskittyy sopivien kantajamateriaalien sekä geeni-terapia- ja kantasolumenetelmien kehittämiseen.
Kasvutekijät tyypillisesti toimivat solujen välisinä viestimolekyyleinä. Tiettyihin kohdesolujen pinnan reseptoreihin sitoutuvat sytokiinit ovat esimerkkejä kasvutekijöistä.
Kasvutekijä poikkeaa sytokiinistä oikeastaan löytöhistoriansa perusteella. Toisena tärkeänä erona voidaan pitää sitä, että kasvutekijöillä on positiivinen vaikutus solujen jakautumiseen, kun taas sytokiineillä on neutraali vaikutus solujen lisääntymiseen. Toisaalta jotkut sytokiinit voivat olla kasvutekijöitä kuten granulosyytti-solulinjaa stimuloiva tekijä ja granulosyytti-makrofagi-solulinjaa stimuloiva tekijä. Kuitenkin joillakin sytokiineilla on solujen kasvua ja lisääntymistä inhiboivaa vaikutusta.

Lääkkeellinen käyttö

Kasvutekijöitä voidaan käyttää muun muassa neutropenian, leukemian ja aplastisen anemian hoidossa.