google/wiki40b huggingface dataset:
Guerra Grande

Tausta

Guerra Grande alkoi kahden caudillon, Manuel Oriben (Blanco) ja Fructuoso Riveran (Colorado), johtamien poliittisten liikkeiden välisenä yhteenottona. Sodan aikana pääkaupunki Montevideota hallinneet coloradot saivat maineen kaupungistuneina liberaaleina, jotka olivat avoimia ulkopuolisille aatteille. Tähän vaikutti se, että Montevideon 31 000 asukkaasta 11 000 oli ulkomaalaisia. He saivat tukea maahanmuuttajilta, jotka toivoivat saavansa maata, sekä nuorisolta, joka kannatti liberaaleja ajatuksia ja uudistuksia. Coloradot saivat tukea konfliktin aikana myös ulkovalloilta, kuten Ranskalta ja Iso-Britannialta.
Blancot hallitsivat maan maaseutua, ja heidän tukensa perusta olivat estancierot eli vanhastaan maata omistanut väestöluokka, joka pyrki takaamaan hallintansa uusilta tulijoilta. Puolue leimautui myös ulkomaiden vastustajana sekä Argentiinan Juan Manuel de Rosasin kannattajana. Monet pitivätkin blancojen johtaja Manuel Oribea Rosasin sätkynukkena.

Sota

Manuel Oribe toimi Uruguayn presidenttinä vuosina 1835–1838 ja Fructuoso Rivera vuosina 1830–1834 ja 1839–1843. Rivera riitaantui Orieban kanssa jälkimmäisen presidenttikaudella ja toteutti lopulta vallankaappauksen, joka kärjistyi sodaksi osapuolten kesken. Ulkovallat sekaantuivat sotaan lähes välittömästi. Argentiinan Juan Manuel de Rosas tuki Oribea ja Ranska tuki puolestaan Rivieraa järjestämällä merisaarron Río de la Platalle. Vuonna 1842 blancot kukistivat coloradot Argentiinan joukkojen tukemina Arroyo Granden taistelussa, jonka jälkeen Riviera pakeni Brasiliaan. Tämän jälkeen Brasilia ja Iso-Britannia sekaantuivat sotaan coloradojen puolella, kun taas blancot aloittivat kahdeksan vuotta kestäneen Montevideon piirityksen. Ulkovallat osoittautuivat lopulta kykenemättömäksi päättämään sotaa. Iso-Britannia ja Ranska eivät kyenneet kukistamaan Argentiinan Rosaa, mutta toisaalta Rosan oli pakko lopettaa tukensa blancoille Justo José de Urquizan aloitettua kapinan häntä vastaan Argentiinassa. Osapuolet päätyivät lopulta vuonna 1851 sopimaan rauhasta, jossa todettiin ettei sodalla ollut voittavaa osapuolta.

Seuraukset

Guerra Grande jätti Uruguayn taloudelliseen ahdinkoon. Karjankasvattajien laumat ja lihanjalostusteollisuus oli tuhottu ja raunioina, valtio oli velkaantunut ja väestö vähentynyt. Vuonna 1842 maassa asui 140 000 asukasta ja vuonna 1852 heitä oli 132 000. Monet ulkomailta maaseudulle muuttaneet lähtivät rauhallisempiin naapurimaihin, mikä johti työvoimapulaan. Tyhjentyneelle maaseudulle etenkin maan pohjoisosissa muutti brasilialaisia, ja Brasilian vaikutusvalta maassa kasvoi muutenkin uhaten Uruguayn itsenäisyyttä. Maa alkoi toipua pikku hiljaa maaseudun rauhoituttua, Oriben ja coloradojen johtoon kuuluneen Venancio Floresin solmiman sopimuksen jälkeen vuonna 1855 sekä talouden kohenemisen seurauksena; talouden koheneminen johtui Krimin sodan aiheuttamasta maataloustuotteiden kysynnän lisääntymisestä.
Regatta (karuselli)

Regetta on Särkänniemen Angry Birds Landissa sijaitseva karuselli, jossa on ympyrää kiertäviä värikkäitä merirosvolaivoja. Vuonna 2011 Särkänniemen niemenkärkeen Tyrskyn viereen sijoitettiin tuulimylly, joka tuottaa energiaa Regatalle. Regatta siis toimii tuulivoimalla.
Regatta sopii lapsille, joiden enimmäispituus on 140 cm.
Pohjois-Amerikan Suurten järvien vanha kuparikulttuuri

Pohjois-Amerikan Suurten järvien vanha kuparikulttuuri oli vuosien 4000 eaa. - 1500 jaa. välillä kehittynyt perinne, joka alkoi arkaaisella kaudella ja jatkui ensimmäisten eurooppalaisten saapumiseen asti. Erityisen suuria kupariesiintymiä on löytynyt Yläjärven alueelta.
Suurten järvien ympärillä asuneet pohjoisten metsien intiaanit olivat tyypillisiä itäisen metsämaan kauden asukkaita. He metsästivät, kalastivat ja hyödynsivät ympäristöään keräämällä talteen hyvin erilaisten ravintolähteiden antimia. Työkalunsa he tekivät puista, kivistä, luista, simpukoista ja hirvensarvista. Muista mantereen intiaaneista poiketen nämä intiaanit louhivat puhdasta kuparia, jota esiintyi ohuina kerrostumina kallioissa ja erillisinä kimpaleina maaperässä. Aluksi intiaanit käyttivät kuparia kuin mitä tahansa kiveä kunnes huomasivat sen olevan materiaaliltaan muita pehmeämpää. Kuumentamalla ja takomalla he tekivät kuparista esineitä, koruja ja erilaisia työkaluja. Kuparin puhtaus mahdollisti esineiden valmistamisen ilman monimutkaisia kemiallisia prosesseja.
Kupariesineet levisivät laajoille alueelle ympäri mannerta Hopewellin perinteen kauppaverkoston mukana. Eräänä kuparituotantoa harjoittaneista kansoista on mainittu ojibwat, joskin heidän tuotantonsa on ollut melko pienimuotoista.
Lammin Linnamäki

Linnamäki

Mahdollinen muinaislinna sijaitsee Pääjärven Pappilanlahdesta 400 metriä pohjoiseen ja Biologiselta asemalta, joka on entinen pappila, 300 metriä itäkoilliseen. Korkealla metsäisellä mäellä, joka kohoaa 70 metriä järvenpinnan yläpuolelle, on kalliolaki, jonka itäpuolta kiertää jyrkänne. Kalliolla on kokoa 20×30 metriä ja korkeutta 10–15 metriä. Jyrkänteet ovat lähes pystysuoria tai louhikkoisia. Kallion loivat rinteet sijaitsevat kaakon puolella, mistä johtaa huipulle polku. Mitään jälkiä puolustusvarustuksista tai niiden mahdollisista jäänteistä ei ole löydetty.
Selviä muinaislinnoille tyypillisiä kivivalleja ei Linnamäellä esiinny. Paikalla on kuitenkin mahdollisesti muuriin liittyvää kiveystä, ja vuoren rinteet vaikuttavat paikoitellen ihmiskäsin jyrkennetyiltä. Kaikkiaan linnavuoren rinteet ovat luonnostaan hyvin jyrkät. Sisällissodan aikaan 1918 linnavuoren esihistoriallisia rakenteita tuhoutui, kun alueelle kaivettiin puolustusvarustuksia.

Tutkimuksia

Linnanmäkeä on kaivanut arkeologisesti vain Jouko Voionmaa vuosina 1947–1949, kun muut ovat tutkineet sitä pintapuolisesti vuosina 1885, 1887, 1888 ja 1896 (Hjalmar Appelgren), 1935–1936 (Jouko Voionmaa) sekä 1984 (Jyri Saukkonen). Kaivauksissa paljastui hirsirakennusten jäänteitä ja yksi esinelöytö, joka oli viikinkiajalle ajoittuva soljen katkelma.

Historiaa

Hjalmar Appelgren kirjoittaa vuonna 1891, että "Eräs korkea Linnamäki mainitaan vuonna 1435 ja 1462 olleen yhtenä Pappilan tiluksien rajapaikkana".
Kiinan kommunistisen puolueen pääsihteeri

Kiinan kommunistisen puolueen pääsihteeri (yksinkertaistetut merkit: 中国共产党中央委员会总书记; perinteiset merkit: 中國共產黨中央委員會總書記; pinyin: Zhōngguó Gòngchǎndǎng Zhōngyāng Wěiyuánhuì Zǒngshūjì) on korkein arvo Kiinan kommunistisen puolueessa. Pääsihteeri on politbyroon ja sen seitsenjäsenisen pysyvän komitean jäsen sekä sihteeristön päällikkö.
1980-luvulta alkaen on tullut tavaksi, että puolueen pääsihteeri pitää hallussaan myös puolueen keskussotilaskomission puheenjohtajuutta ja presidentin virkanimeä.
Farmakofobia

Farmakofobia on sairaalloinen pelko lääkitystä kohtaan. Farmakofobia voi ilmetä muun muassa pelkona injektioita, lääkkeiden ottamista, lääkärissä käymistä tai joutua riippuvaiseksi lääkkeistä kohtaan. Tyypillisesti farmakofobia johtuu yksittäisestä traumaattisesta kokemuksesta erityisesti lapsena.
Turvapolkupyörä

Turvapolkupyörä on ensimmäinen nykyaikaisen kaltainen polkupyörä, jonka kehitti englantilainen John Starley vuonna 1885 velosipedin tilalle. 
Turvapolkupyörän polkimet eivät olleet enää etupyörään kiinteästi kiinnitettyjä, vaan polkimet kiinnitettiin polkupyörän runkoon, josta voima siirrettiin hammasrattain ja ketjuvedolla takapyörälle. Tämä teki ajamisesta ja tasapainon säilytämisestä helpompaa. Myös molemmat pyörät olivat suunnilleen saman kokoisia, jolloin ajajan jalat ylettyivät maahan saakka. Tämä teki liikkeelle lähdöstä ja pysähtymisestä turvallisempaa, minkä vuoksi pyörää alettiin kutsua turvapolkupyöräksi. Ilman kumitäytteisiä pyöriä polkupyörät olivat olleet ”luidentäristäjiä” sen aikaislla huonokuntoisilla teillä. John Boyd Dunlop keksi polkupyörän ilmatäytteisen renkaan vuonna 1887. Ilmatäytteisen renkaan avustuksella turvapolkupyörästä kehittyi kymmenessä vuodessa maailmanlaajuisesti polkupyörän perusmalli.  
Starley oli käyttänyt jo aiemmin tuotenimeä Rover valmistamissaan pyörissä, ja muutti vuonna 1896 yhtiönsä nimen muotoon The Rover Cycle Company Ltd. Yhtiö aloitti jo vuonna 1904 myös Rover-autojen tuotannon.
Turvapolkupyörällä oli odottamaton seuraus naisten vapautusliikkeelle. Velosipedilla eivät naiset saaneet tai hameen kanssa voineet pyöräillä, mutta turvapolkupyörällä se jo onnistui hameenkin kanssa. Laajempi kamppailu naisten oikeuksien puolesta alkoi, kun naiset pääsivät suuremmalla joukolla liikkeelle turvapolkupyörällä ja saivat nauttia uudenlaisesta vapaudesta. Jo vuonna 1895 ensimmäinen nainen, Annie Kopchovsky (1870–1947), joka tunnetaan paremmin nimellä Annie Londonderry, ajoi maailman ympäri polkupyörällä. Matka kesti 15 kuukautta. Suurta pahennusta aiheutti se, että hän ajoi suuren osan matkasta pukeutuneena väljiin housuihin.
Flibanseriini

Flibanseriini (kauppanimellä Addyi) on piperatsiinijohdannainen lääkeaine, jota käytetään esivaihdevuodellisen hypoaktiivisen seksuaalisen halukkuuden häiriötilan hoitoon (HSDD). Tutkimuksen mukaan lääkeaine lisää tyydyttävien seksuaalisten kokemusten määrää kuukaudessa noin puolesta yhteen kertaan lumelääkkeeseen verrattuna.
Boehringer Ingelheim keskeytti lääkkeen kehityksen lokakuussa 2010 Yhdysvaltain Lääkevirasto FDA:n hylättyä lääkkeen hakemuksen. Tämän jälkeen Sprout Pharmaceuticals osti lääkkeen oikeudet ja elokuussa 2015 FDA hyväksyi lääkkeen markkinoille. Lääkkeen markkinoille tuloa on kritisoitu mm. naistenterveysjärjestöjen taholta virheellisestä markkinoinnista ja naisten normaalienkin tilojen rahastamisella ja muuttamisella lääketieteellistä hoitoa vaativiksi "sairauksiksi".
HSDD on tunnettu seksuaalisena häiriönä 30 vuotta, mutta se korvattiin vuonna 2013 Yhdysvaltain tautiluokituksessa, DSM:ssä uudella diagnoosilla "sexual interest/arousal disorder" (FSIAD).
Flibanseriinin kemiallinen kaava on C₂₀H₂₁F₃N₄O, moolimassa 390,402 g/mol ja CAS-numero 167933-07-5.

Kulttuuri ja yhteiskunta

Flibanseriini kehitettiin alun perin masennuslääkkeeksi, mutta tutkimukset osoittivat, ettei se ole tässä indikaatiossa lumelääkettä parempi ja sen käyttöä alettiin tutkimaan HSDD:n mahdollisena hoitona.

Nimistä

Aiemmin ehdotettuja, mutta hylättyjä nimiä ovat mm. Ectris ja Girosa, ja sen aiempi kehitysnimi BIMT-17.

Hyväksymisprosessi ja lobbaus

18. kesäkuuta 2010 FDA:n asiantuntijapaneeli äänesti flibanseriinin suosittamista seksuaalihäiriöiden hoitoon vastaan viitaten sen vähäiseen vaikutukseen ja pitkäaikaiskäytön riskeihin. Aiemmalla viikolla myös FDA:n henkilökunnan uutisoitiin suosittaneen lääkkeen hakemuksen hylkäämistä. Ennen äänestystä Boehringer Ingelheim järjesti ison julkisen lobbauskampanjan liittyen kiistanalaiseen "hypoactive sexual desire" -diagnoosiin. 8. lokakuuta 2010 Boehringer ilmoitti keskeyttävänsä flibanseriinin kehityksen FDA:n suosituksen mukaisesti.
27. kesäkuuta 2013 Sprout Pharmaceuticals ilmoitti, että se oli lähettänyt flibanseriinin uudelleenarvioitavaksi FDA:lle. Joulukuussa 2013 FDA vaati lisänäyttöä ja tutkimuksia lääkkeen tehosta. FDA edellytti muun muassa selvittämään flibanseriinin vaikutuksen auton ajamiseen ja selvittämään, vaikuttaako se muihin biokemiallisilla tavoilla.
4. kesäkuuta 2015 FDA:n neuvontakomissio, johon kuului Bone, Reproductive, and Urologic Drugs Advisory Committee (BRUDAC) ja Drug Safety and Risk Management Advisory Committee (DSRM) äänestivät 0-18-6 lääkkeen suosittamisen puolesta. 0 äänesti lääkkeen suosittamista varoituksineen, 18 äänestivät lääkkeen suosittamista sisällyttäen riskihallinnan eri vaihtoehtoja ja 6 jäsentä äänesti lääkkeen hylkäämisen puolesta. 18. elokuuta FDA hyväksyi Addyi:n (flibanseriinin) naisten seksuaalisten halujen tehostamiseen.
Antonia Minor

Antonia Minor tai Antonia Nuorempi (36 eaa. – 37 jaa.) oli antiikin roomalainen nainen. Hänen isänsä oli Marcus Antonius ja äitinsä Augustuksen sisko Octavia. Hän oli naimisissa Nero Claudius Drusuksen kanssa, ja heidän lapsiaan olivat Germanicus, Livilla ja tuleva keisari Claudius. Antonia Minor oli myös keisari Caligulan isoäiti.
Chaffeen piirikunta

Maantiede

United States Census Bureaun mukaan Chaffeen kokopinta-ala on 2 629 km², josta vain 4 km² (0,15 %) on vettä.
Grayson Sinclair

Hahmo ja Luonne

Grayson kuuluu erittäin varakkaaseen ja vaikutusvaltaiseen Sinclairien perheeseen. Hän asuu yhdessä vaimonsa Perditan ja äitinsä Rosemaryn kanssa Oakwellin kartanossa. Grayson on tottunut elämään äitinsä rahoilla ilman huolen päivääkään.

Elämää Emmerdalessa

Grayson tuli mukaan kuvioihin Oakwellin kartanolla järjestetyillä illallisilla yhdessä vaimonsa Perdyn kanssa. Hän oli myös bestman veljensä Alasdairin häissä ja piti siellä suurta mellakkaa. Perdita lirkutteli Hari Prasadille saadakseen vain Graysonin mustasukkaiseksi, koska Grayson on ollut hänelle uskoton. Grayson sanoi Harille muutaman valitun sanan ja tämä perääntyi suosiolla.
Kun King's River'in näytetalo räjähti, Grayson tarjosi lakimiehen palveluksiaan Kingeille. Tom käännytti kuitenkin hänet ensimmäisen kerran ja paljasti pojilleen epäilevän Graysonin ammattitaitoa. Seuraavana päivänä Grayson kuitenkin palasi ja Kingit suostuivat kuuntelemaan hänen asiansa, ja Grayson pääsi toimimaan Kingien lakimiehenä. Grayson kärsi rahavaikeuksista ja varasti äitinsä talosta akvarelleja ja vei ne myytäväksi Rodneyn antiikkikauppaan. Grayson joutui tunnustamaan äidileen tekosensa, kun tämä teetti inventaarion Oakwellissa ja inventaariossa selvisi taulujen puuttuvan vierashuoneesta.
Mercedes-Benz Zetros

Mercedes-Benz Zetros on saksalaisen Mercedes-Benzin suunnittelema maastokuorma-auto. Se on alun perin suunniteltu sotilaskäyttöön, mutta sitä on saatavilla myös siviiliversiona.
Helgoland-luokka

Suunnittelu

Erona edeltävään Nassau-luokkaan oli 280 mm pääaseistuksen korvaaminen 30,5 cm SK L/50 -tykeillä. Reichsmarineamt sai tietää brittien ollessa ottamassa taistelulaivoissaan käyttöön 340 mm tykkejä ja amerikkalaisten rakentavan taistelulaivoja 305 mm tykeillä.
Helgoland-luokka säilytti Nassau-luokan tykkitornien sijoituksen eteen, taakse ja kaksi keskelle molemmille sivuille, litistetyn kuusikulmion muodossa. Myös apuaseistuksena olivat samat 15 cm ja 8,8 cm tykit.

Propulsiojärjestelmä

Myös voimanlähteenä oli edelleen kolmipaisunta (trippeli) -höyrykoneet. Pääsyynä oli hinta; Parsonsilla oli monopoli höyryturbiineissa ja yhtiö vaati miljoonan kultamarkan lisenssimaksua joka turbiinista

Suoja

Panssarointi oli pääasiassa saman. Ainoana erona oli tykkitornien vahvistettu panssarointi.

Käyttö

Kaikki alukset selviytyivät sodasta. Sodan jälkeen alukset luovutettiin sotakorvauksena ympärysvalloille. SMS Helgoland romutettiin Britanniassa 1921. Japani ei ottanut sille luovutettua alusta vastaan vaan myi sen suoraan purettavaksi. Ranska sai SMS Thüringenin, jota käytettiin maalialuksena, kunnes alus romutettiin rannalle ajettuna Gâvresissa 1923. SMS Ostfriesland luovutettiin Yhdysvalloille, jossa alusta käytettiin kenraali Billy Mitchellin esityksessä ilmahyökkäyksen tehosta taistelulaivaa vastaan 21. heinäkuuta 1921. Alus upposi siihen osuttua useita lentopommeja.
Alaverdoba

Alaverdoba (georg. ალავერდობა) on uskonnollinen ja kansanperinteeseen kuuluva juhla, jota vietetään Georgian itäosassa Kakhetin maakunnassa. Sen juuret ovat sadonkorjuun juhlistamisessa. Festivaali keskittyy Alaverdin katedraalin ympärille, jolta se on saanut nimensä: suffiksi -oba viittaa omistukseen. Juhla kestää useita päiviä ja saavuttaa huippukohtansa Pyhän Joosef Alaverdilaisen juhlapäivänä. Hän oli yksi Kolmestatoista assyrialaisesta kirkkoisästä ja katedraalin perustaja 500-luvulla.
Aiemmin Alaverdoba kesti kolmen viikon ajan ja sitä vietettiin kolmiosaisessa syklissä, mikä heijasteli esikristillisiä Kuun palvontaan liittyviä kultteja. 1800-luvulla festivaaliin lisättiin maatalousmarkkinoiden perinne. Sitä käsiteltiin useissa ajan etnologisissa kertomuksissa ja matkapäiväkirjoissa, ja Giorgi Šengelaia ohjasi vuonna 1962 festivaalista kertovan osin fiktiivisen elokuvan Alaverdoba.
Alaverdoba selviytyi neuvostokaudesta ja sitä juhlitaan edelleen Kakhetissa laajalti. Juhliin osallistuu sekä paikallisia että lähialueilta saapuvia vieraita, kuten kistejä Pankisin rotkosta.
Jarmo Alatensiö

Pelaajana

Jarmo Alatensiö pelasi PPT:n ja FC Jazzin riveissä 237 pääsarjaottelua ja teki niissä 42 maalia. Alatensiö pelasi kaudet 1988 ja 1989 Ruotsin Allsvenskanissa IK Bragen joukkueessa. Hänen esityksensä Bragessa ei aivan vastannut odotuksia, mutta Alatensiö täytti kuitenkin paikkansa joukkueessa tyydyttävästi.  Brage-vuosien huippuhetket Alatensiö koki syksyllä 1988, kun seura kohtasi Uefa Cupissa italialaisen Interin. Joukkueessa pelasi tuohon aikaan muun muassa useita Italian ja Länsi-Saksan maajoukkepelaajia. Brage taisteli kuitenkin hienosti, vaikka hävisikin molemmat ottelut 1-2. Alatensiö oli mukana kummassakin joukkueensa tekemässä maalissa.
Suomen-mestaruuden hän voitti vuosina 1993 ja 1996 FC Jazzin paidassa. Hänet tunnettiin peliälystään, syöttötaidostaan ja erikoistilannemaaleistaan. Suomen A-maajoukkueessa Alatensiö esiintyi yhteensä 14 kertaa ja olympiajoukkueessa viisi kertaa.

Peliuran jälkeen

Alatensiö kuoli 39-vuotiaana vuonna 2003. Sitä ennen hän oli ehtinyt toimia PoPan valmentajana Kolmosessa ja MuSan valmentajana Ykkösessä.
Alatensiöstä julkaistiin syksyllä 2014 kirja Tenu – Jarmo Alatensiön elämäkerta, jonka kirjoitti Tapio Neva ja kustansi Satakunnan Kansa.
Jack Elam

William Scott "Jack" Elam (13. marraskuuta 1920 – 20. lokakuuta 2003) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi varsinkin lännenelokuvista, kuten italialaisesta Huuliharppukostajasta (1968).
Elam syntyi Arizonan osavaltiossa. Syntymävuodesta on saatavilla ristiriitaista tietoa (myös 1916/1918); näyttelijän sanotaan nuorena valehdelleen iästään työnsaantia helpottaakseen. Hänellä oli toisessa silmässään näkyvä vaurio seurauksena lapsuusiän tappelusta.
Elam voitti vuonna 1983 Golden Boot -palkinnon. Hän kuoli Oregonin Ashlandissa 82- vuotiaana.
Joe Maross

Joseph R. ”Joe” Maross (7. helmikuuta 1923 – 7. marraskuuta 2009) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi uransa aikana muiden muassa elokuvissa Aja ääneti, aja syvällä (Run Silent Run Deep, Wise, 1958) ja Huijarisaarnaaja (Elmer Gantry, Brooks, 1960). 
Maross tuli lisäksi tunnetuksi vierailevista esiintymisistään lukuisissa televisiosarjoissa.
Viimeinen rakkaus

Juoni

Elokuva kertoo amerikkalaisesta leskeksi jääneestä Matthew Morganista, joka jäi asumaan Pariisiin vaimonsa kuoleman jälkeen. Morgan tutustuu nuoreen tanssinopettajaan Pauline Laubieen, ja heidän välilleen syntyy syvä ystävyys. Isänsä itsemurhayrityksen jälkeen Morganin lapset Miles ja Joan saapuvat Pariisiin. He suhtautuvat epäluuloisesti Morganin ja Laubien ystävyyteen ja pelkäävät että Laubie yrittää käyttää hyväkseen heidän isäänsä.

Palkintoehdokuudet

Elokuva oli ehdolla Locarnon elokuvajuhlilla Piazza Grandella avant-premièresiin. Lisäksi Elokuvan kuvaaja Michael Bertl oli ehdolla Deutscher Filmpreisin kuvauspalkinnon saajaksi. Ohjaaja Sandra Nettelbeck puolestaan oli ehdolla Shanghain elokuvajuhlien parhaan elokuvan palkinnon Golden Gobletin saajaksi.

Kritiikki

Televisioesityksen yhteydessä kirjoittamassaan arviossa pitää Leena Virtanen Helsingin Sanomissa elokuvan alkua viehättävänä mutta hänen mielestään se hajoaa lopussa. Näyttelijöiden ja varsinkin Cainen roolisuorituksia hän kehuu. Ensi-illan aikaan kirjoittamassaan arviossa kiinnittää myös Ilta-Sanomien Taneli Topelius huomiota elokuvan tarinan lopun epäonnistumiseen Iltalehden Tuomas Riskala jopa lyttää koko elokuvan hengettömäksi.
Ari Koskinen

Ari Päiviö Koskinen (25. syyskuuta 1939 Helsinki – 2012) oli suomalainen dramaturgi, suomentaja ja kirjailija.
Koskinen toimi Yleisradiossa useiden radiokuunnelmien dramaturgina. Hän suomensi myös kuunnelmia ja kirjoitti itsekin radiokuunnelmia ja tv-näytelmiä.
Morgan Motor Company

Morgan Motor Company on H.F.S. Morganin vuonna 1909 perustama brittiläinen autotehdas. Nykyisin yhtiön johdossa on hänen pojanpoikansa Charles Morgan.
Morganin ensimmäiset automallit olivat autoveron välttämiseksi kolmipyöräisiä. Ensimmäinen nelipyöräinen malli oli 4/4.
Morgan valmistaa kaikki autonsa käsityönä, minkä vuoksi tilatun auton saaminen voi kestää 1-2 vuotta.
Pentti Rekola

Pentti Jooseppi Rekola (13. maaliskuuta 1934 Nakkila – 13. syyskuuta 2012 Turku) oli suomalainen pikajuoksija. Hän oli Suomen parhaimmistoa 1950-luvun lopussa ja 1960-luvun alussa. Hän osallistui 29 maaottelussa kaikkiaan 101 juoksuun sekä edusti Suomea kaksissa olympialaisissa ja kaksissa EM-kilpailuissa.
Rekola kilpaili Melbournen 1956 ja Rooman 1960 olympialaisissa 200 metrin juoksussa ja 4 × 400 metrin viestijuoksussa, mutta karsiutui aina alkuerissä. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hän karsiutui 400 metrin juoksun välierissä ja 4 × 400 metrin viestijuoksun alkuerissä. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän osallistui vain viestijuoksuun ja karsiutui alkuerissä. Hän osallistui 29 maaottelussa 101 eri juoksuun eli yhtä moneen kuin toinen noiden aikojen maaottelujuoksija Voitto Hellstén.
”Pena” Rekola edusti kotimaassa Rauman Työväen Urheilijoita, Eurajoen Kisaa sekä huippuvuosinaan Turun Tovereita, joka Rekolan, Voitto Hellsténin ja Jussi Rintamäen myötä oli tuolloin Suomen paras pikajuoksuseura. Rekola voitti Suomen-mestaruuden 100 metrillä vuosina 1956, 1957, 1958 ja 1961, 200 metrillä ja 400 metrillä vuonna 1959, 4 × 100 metrillä vuosina 1957 ja 1959 sekä 4 × 400 metrillä vuosina 1956–1963. Lisäksi hän saavutti Kalevan kisoissa useita hopea- ja pronssimitaleita. Ennätysajoikseen hän juoksi Suomen-ennätyksen 10,5 s 100 metrillä vuonna 1959, 21,5 s 200 metrillä vuonna 1959 sekä 47,4 s 400 metrillä vuonna 1957. Hän juoksi niin seurajoukkueiden kuin maajoukkueenkin Suomen-ennätyksiä 4 × 100 metrillä ja 4 × 400 metrillä.
Pentti Rekolan poika Harri Rekola voitti Suomen-mestaruuden 4 × 100 metrillä vuonna 1989 sekä saavutti SM-hopeaa 4 × 100 metrillä vuonna 1987 ja SM-pronssia pituushypyssä vuonna 1983.
Dong Yuan

Dong Yuan (董源; n. 934 – noin 962) oli kiinalainen kuvataiteilija. Hän kuului maisemamaalauksen varhaisiin mestareihin. Dong Yuan vaikutti eteläisen Tangin kuningaskunnassa Viiden dynastian ja Kymmenen kuningaskunnan aikakautena. Hän oli kotoisin Nanjingista Jiangsun provinssista, joka oli kulttuurin ja taiteiden keskus.
Hänet tunnettiin sekä hahmo- että maisemamaalauksistaan, ja hänen elegantti tyylinsä oli esimerkkinä useille kiinalaisille taiteilijoille seuraavan yhdeksänsadan vuoden aikana. Hän ja hänen oppilaansa Ju Ran olivat eteläisen Kiinan maalaustyylin kehittäjiä, ja yhdessä pohjoisen tyylisuunnan edustajien Jing Haon ja Guang Tongin kanssa he muodostivat aikansa merkittävimpien taiteilijoiden ryhmän.
Useiden kiinalaisten taiteilijoiden tavoin hänen taitonsa perustuivat Li Sixunin ja Wang Wein tyyliin. Hän kuitenkin lisäsi tyyliin useita uusia tekniikoita, kuten hienostuneemman perspektiivin, pointillismin ja ristikkäisen viivavarjostuksen.