google/wiki40b huggingface dataset:
Islas de la Bahía

Maantiede

Islas de la Bahían saariryhmän pääsaaret lähellä rannikkoa ovat Roatán, Utila ja Guanaja. Saaristoon kuuluu lisäksi monia pienempiä saaria. Kauempana Karibianmerellä on lisäksi Islas Santanillas, johon kuuluu useita pieniä saaria ja luotoja. Lisäksi lähempänä mannerta on Cayos Cochinos. Islas de la Bahían on muodostunut neljästä kunnasta.

Historia

Ennen eurooppalaisten tuloa Islas de la Bahíaa asuttivat payaintiaanit, jotka olivat metsästäjä-keräilijöitä. He kalastivat saariston vesillä ja kulkivat kanooteilla saarten välillä. He kävivät myös kauppaa mantereen intiaanien kanssa. Myytävänä heillä oli kalaa, rapuja, kilpikonnia, leguaaneja ja aguteja, mutta myös maniokkia. He myivät myös jadea ja ostivat tarvitsemiaan työkaluja. Kristoffer Kolumbuksen löydettyä saaret espanjalaiset konkistadorit ja englantilaiset merirosvot kilpailivat niiden omistuksista. Saaret olivat merirosvojen tukikohta, ja niillä oli 1600-luvulla noin 5 000 ranskalaista, englantilaista ja hollantilaista merirosvoa.
Merirosvo-ongelmien takia Espanja hylkäsi saaret 1641, ja pian tämän jälkeen merirosvot perustivat pysyvän tukikohdan Roatánille. Espanjalaiset onnistuivat 1650-luvulla kovien taistelujen jälkeen tuhoamaan tukikohdan, ja he siirsivät tämän jälkeen loput alkuperäisasukkaat Guatemalaan. Seuraavat vakituiset asukkaat saapuivat saarille vasta 1797, kun englantilaiset jättivät Roatálle Saint Vincentilta tuomansa garifunakapinalliset.
Utilalle saapui 1830-luvulla vaaleaihoisia maanviljelijöitä Caymansaarilta ja vapautettuja orjia. He levisivät hiljalleen myös muille saarille. Brittihallinto palasi saarille, ja Britannia julisti saaret kruununsiirtomaaksi 1852. Se joutui kuitenkin luovuttamaan ne Hondurasille 1859. Islas de la Bahía kuului alkujaan Yoron departementtiin, mutta se erotettiin omaksi hallintoyksikökseen 1872.
Saarten ja Hondurasin mantereen välillä on säilynyt pitkään tietynlainen kulttuuriero. Saarilla on pitkä englantilainen perinne, mutta maan sisäinen muuttoliikenne ja espanjan asema maan virallisena kielenä on yhtenäistänyt maan kulttuurielämää. Honduras salli 1990-luvulla ulkomaalaisten ostaa maata Islas de la Bahíalta, minkä ansiosta saarille alkoi uusi ulkomaalaisten muuttoaalto. Saarilla elää edelleen kylissään myös Saint Vincentiltä 1700-luvulla pakkosiirrettyjä garifunoja perinteisine elämäntapoineen, vaikka monet heistä ovat joutuneet pakenemaan Hondurasin pohjoisrannikolle Atlántidan departementin alueelle.
Jonas Olsson (tuottaja)

Jonas Olsson on suomalainen musiikkituottaja, miksaaja, äänittäjä ja lauluntekijä. Suomessa hän työskennellyt muun muassa Robinin, Jannika B:n, Poisonblackin, Sami Saaren, Absoluuttisen Nollapisteen, Superscarin, Annika Eklundin, Deep Insightin, Calliston, Emman ja lukuisien muiden yhtyeiden ja artistien kanssa. Ulkomailla hän on tehnyt työskennellyt tuottajana/lauluntekijänä muun muassa Kristinia DeBargen (Yhdysvallat), Radical Somethingin (Yhdysvallat), Rasmus Thuden (Tanska) ja The Oceanin (Saksa) kanssa.
Tällä hetkellä Jonas Olsson työskentelee tiiviissä yhteistyössä yhdysvaltalaisen tuottaja/lauluntekijän GoodWillin ja suomalaisen MGI:n kanssa. Olssonin managementina toimii newyorkilainen Perfection Shows.
Vastarintaa ja vaihtoehtoja

Taustaa

Naomi Kleinin esikoisteoksen No Logon aiheuttama suosio venytti Kleinin alun perin kahden viikon mittaiseksi suunnitellun kirjanesittelykiertueen kahden ja puolen vuoden mittaiseksi. Tänä aikana Klein kirjoitti artikkeleita useille suurille sanomalehdille, kuten The Globe and Mailille, The Guardianille ja Los Angeles Timesille. Kirjoitustyönsä Klein hoiti mielenosoitusten ja lentomatkojen lomassa. Hänen mukaansa kirjaa tulisi käsitellä omana itsenäisenä teoksenaan eikä No Logon seuraajana.

Julkaisu

Vastarintaa ja vaihtoehtoja -kirjan julkaisivat Picador Yhdysvalloissa, Vintage Canada Kanadassa, Flamingo Britanniassa ja WSOY Suomessa. Kirja on julkaistu ainakin 18 maassa. Teoksen kaupallinen menestys oli odotettua huonompi. Osa kirjan tuotoista lahjoitettiin Fences and Windows -nimiselle hyväntekeväisyyssäätiölle, joka kerää rahaa aktivistien oikeuskuluihin ja globaalia demokratiaa koskevaan valistukseen.

Vastaanotto

Kirjan vastaanotto oli ristiriitaista. Feministilehti Herizonsin kriitikko Carly Stasko kehui kirjaa ja sanoi sen motivoivan lukijoita toimimaan. Globe and Mail -lehden kriitikko Stan Persky kiitti erityisesti Kleinin tapaa kertoa myös aktivistien tekemistä virheistä. Myös The Guardian -lehdelle kirjoittava anarkisti Stuart Christie antoi Kleinille tunnustusta siitä, että kirja myös arvosteli aktivisteja ja paljastaa internetin avulla järjestettyjen mielenosoitusten heikkoudet. Lisäksi Christie piti Kleiniä hyvänä kirjoittajana, joka osaa kertoa paljon asiaa lyhyessä tekstissä. New Internationalist -lehden kriitikko John Lee antoi kirjalle neljä tähteä viidestä ja sanoi sen olevan jopa parempi manifesti muutoksille kuin Kleinin edellinen kirja No Logo. Talouslehti The Economistin toimittaja sen sijaan arvosteli kirjaa voimakkaasti sanoen muun muassa, että Klein sivuutti kirjassaan kaikki globalisaation ”helposti todistettavissa olevat tosiasiat” kuten kehitysmaiden rikastumisen ulkomaisten sijoitusten avulla. Lehden mukaan Klein on ”vihainen nuori”, joka tosin osoittaa todellisia journalistin taitoja kirjoittamalla lumoavaa höpötystä sivun toisensa jälkeen, ilman että hänellä olisi mitään varsinaista asiaa. Klein vastasi myöhemmin, että The Economistin arvio oli lapsellinen ja ”niin hullu, ettei se ole edes vastaamisen arvoinen”.
Abakalikin roomalaiskatolinen hiippakunta

Historia

Hiippakunta muodostettiin 1. maaliskuuta 1973 erottamalla se Ogojan hiippakunnasta.
Vuonna 2015 hiippakuntaan kuului 126 seurakuntaa, joissa oli yhteensä 541 610 jäsentä. Nämä muodostivat 24,6% hiippakunnan alueen väestöstä.
Tiia Louste

Yksityiselämä

Louste on naimisissa valo- ja äänisuunnittelija Tomi Tirrasen kanssa.
Markku Jokisipilä

Markku Juhani Jokisipilä (s. 5. helmikuuta 1972 Helsinki) on suomalainen historiantutkija ja valtiotieteen tohtori. Jokisipilä on Turun yliopiston professori ja toiminut sen Eduskuntatutkimuksen keskuksen johtajana elokuusta 2014.
Jokisipilä valmistui ylioppilaaksi vuonna 1991 ja valtiotieteiden maisteriksi vuonna 1997. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 2004 aiheella Aseveljiä vai liittolaisia? Suomi, Hitlerin Saksan liittosopimusvaatimukset ja Rytin–Ribbentropin-sopimus.
Jokisipilä on työskennellyt Turun yliopiston poliittisen historian laitoksen tutkijana 1998–2001 ja vuodesta 2004. Hän oli assistenttina 2002–2003 ja humanistisen tiedekunnan Baltic Sea Region Studies -ohjelman akateeminen johtaja 2010–2014. Kesäkuussa 2014 Jokisipilä nimitettiin Turun yliopiston Eduskuntatutkimuksen keskuksen johtajaksi viisivuotiskaudeksi 1.8.2014–31.7.2019. Hän toimii myös poliittisen historian vt. professorina maaliskuusta 2015 alkaen.
Vuodesta 1997 Jokisipilä on ollut tutkijan työnsä ohella freelance-kirjoittaja. Hän on toiminut kolumnistina Aamuset-kaupunkilehdessä 2007–2008, Turun Sanomissa vuodesta 2008 ja Seura-lehdessä vuodesta 2013.
Jokisipilä on harrastanut kilpasoutua. Hän on saavuttanut Suomen-mestaruuksia ja osallistui vuonna 1995 lajin MM-kisoihin. Vuosina 1997–2000 Jokisipilä oli Suomen Soutuliiton hallituksen jäsen ja vuosina 2004–2005 koulutus- ja valmennuspäällikkö. Vuodesta 2013 hän on Suomen melonta- ja soutuliiton varapuheenjohtaja. Jokisipilä on ollut Eurosport-kanavalla asiantuntijakommentaattorina vuodesta 2003. Hän on selostanut melontaa (ratamelontaa sekä kanoottipujottelua) ja pikaluistelua.
Markku Jokisipilä on Vuoden Markku 2017. Valinnan teki Suomalainen Markku-liitto.
Cantù

Urheilu

Koripalloseura Pallacanestro Cantù on kaupungin kuuluisin urheiluseura. Cantù on myös isännöinyt useasti Italian ympäriajon etappikaupunkina.
Teppo Sirniö

Teppo Sirniö on Petäjäveden kunnan entinen johtaja. Sirniö toimi virassa vuosina 2000–2016.
Rantakanankaali

Ulkonäkö ja koko

Rantakanankaali voi kasvaa jopa 80 senttimetriä korkeaksi. Rantakanankaalin tunnistaa parhaiten lituhedelmistä, jotka ovat pitkulaisia. Keltaisissa kukissa on neljä terälehteä ja neljä lähes yhtä pitkää verholehteä. Lehdet muistuttavat retiisin lehtiä. Rantakanankaali muistuttaa peltokanankaalia (Barbarea vulgaris).

Levinneisyys

Rantakanankaalia esiintyy Keski-, Pohjois- ja Itä-Euroopassa sekä Siperiassa Baikaljärvelle asti. Esiintymisalueensa länsireunalla se on harvinainen ilmastoltaan mereisimmillä alueilla Norjassa ja Britteinsaarilla. Etelä-Euroopassa on vain pienialaisia esiintymiä Balkanin vuoristoissa ja Kaukasuksella. Suomessa rantakanankaali kasvaa koko maassa, Kainuussa ja Lapissa kuitenkin melko harvinaisena.

Elinympäristö

Rantakanankaalia kasvaa tyypillisesti rannoilla ja ojanvarsilla.
Heikki Hellman

Heikki Tapio Hellman (s. 24. lokakuuta 1955 Hollola) on tiedotusopin dosentti sekä yliopistotutkija Tampereen yliopiston viestintätieteiden tiedekunnassa. Vuosina 1980–2010 hän työskenteli Helsingin Sanomien toimittajana ja 1989–2005 kulttuuritoimituksen esimiehenä. Lukuvuoden 2008–2009 hän toimi journalistiikan vierailijaprofessorina Tampereen yliopistossa sekä vuosina 2011–2016 yliopiston viestinnän, median ja teatterin yksikön johtajana. Hellman on tutkinut lehtityönsä ohessa ja sen jälkeen viestintäpolitiikkaa, yleisradiotoimintaa, televisio-ohjelmistoja ja kulttuurijournalismia. Hän on julkaissut useita kymmeniä tieteellisiä artikkeleita.   
Hän ollut vuodesta 2013 alkaen Yleisradion hallituksen jäsen.
Hellman kirjoitti ylioppilaaksi 1974 ja valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi 1980, lisensiaatiksi 1992. Hän väitteli yhteiskuntatieteiden tohtoriksi Tampereen yliopistossa 1999. Lisäksi hän suoritti jatko-opintoja Westminsterin yliopistossa Lontoossa 1993–1994. Dosentin arvon Tampereen yliopistossa hän sai 2010.
Vorgašor

Vorgašor (komiksi ja venäjäksi Воргашор) on kaupunkimainen taajama Komin tasavallan Vorkutan kaupunkipiirikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Vorgašor-joen alkulähteitä 30 kilometriä Vorkutasta luoteeseen. Asukkaita on 18 900 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunnan nimi perustuu komin sanoihin vorga ’uoma, painauma’ ja šor ’puro’. Se on saanut alkunsa vuonna 1939 löydetyn hiiliesiintymän yhteyteen perustetusta vankileiristä. 1940–1950-lukujen vaihteessa rakennettiin Vorga-Šorin rautatieasema ja kaivostaajama. Vuonna 1964 Vorgašor sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Vuosina 1965–1888 se oli Vorkutan Komsomolin piirin keskus.
Severstalin tytäryhtiön Vorkutaugolin omistama Vorgašorin kaivos on Euroopan-puoleisen Venäjän suurin kivihiilen tuotantolaitos. Kymmenen vuoden ajaksi tehdyn kehittämissuunnitelman mukainen vuosikapasiteetti on neljä miljoonaa tonnia vuodessa.
Birkkalan tila

Historia

Ensimmäiset merkinnät Birkkalan tilasta ulottuvat 1500-luvulle. Larmon suvun omistuksessa tila on ollut vuodesta 1872.

Maanviljely

Speltin viljelyn Birkkalassa aloittivat nykyisen isännän vanhemmat Jaakko ja Pirkko Larmo. He alkoivat ensimmäisinä Suomessa kehittää tuotteita speltistä saksalaisen esimerkin mukaan. Yrittäjät samoin kuin tuotteet on palkittu eri yhteyksissä. Yritys valmistaa, myy ja markkinoi spelttijauhoja ja muita spelttituotteita kauppaan ja teollisuuteen, vuodesta 2017 alkaen myös vientiin.
Kuparipiirros

Kuparipiirros tai vaskipiirros on graafinen syväpainomenetelmä sekä sillä tehty kuva. Piirros tehdään kuparilaatalle joko kuivaneulatekniikalla eli kaivertaen tai etsauksena eli syövyttämällä. Laatasta voidaan sen jälkeen ottaa vedoksia. Kuparipiirros otettiin käyttöön 1400-luvulla, kun haarniskasepät kopioivat tekemänsä koristekaiverrukset.
Kardenolidit

Kardenolidit ovat steroidijohdannaisiin kuuluvia orgaanisia yhdisteitä. Ne muodostuvat aglykoniosan useiden kasvien sydänglykosideja ja ovat kasvien sekundäärimetaboliitteja. Kardenolideja tavataan 12 eri kasviheimosta muun muassa oleanterikasveista, kieloista ja sormustinkukista. Kardenolidit ovat eläimille myrkyllisiä, koska ne estävät natrium-kaliumpumpun toimintaa. Ryhmän yhdisteet ovat kasvien puolustusmekanismeja kasvinsyöjiä vastaan.
Kardenolidit koostuvat steroidirakenteesta, johon on liittynyt tyydyttymätön viidestä atomista koostuva laktonirengas. Kardenolidien steroidirengas sisältää vaihtelevan määrän hydroksyyliryhmiä ja eräissä tapauksissa myös karbonyyliryhmiä. Rengasrakenne voi myös olla tyydyttymätön. Kardenolidityypistä riippuen myös steroidirakenteen cis- tai trans-konfiguraatio vaihtelee. Merkittäviä kardenolideja ovat muun muassa strofantidiini, ouabageniini, digitoksigeniini, digoksigeniini ja gitoksigeniini. Kasvit muodostavat kardenolideja entsymaattisesti hydroksylaasien ja reduktaasien lähtien steroleista kuten kasvisteroleista ja pregnaaneista. Lisäksi kasveilla on entsyymejä, jotka liittävät sokeriosan kardenolidiosaan, jolloin muodostuu sydänglykosideja.
Science Citation Index

Science Citation Index (Luonnontieteiden viittausindeksi) eli SCI on alun perin Institute for Scientific Informationin vuonna 1960 kehittämä tietokanta, joka on sittemmin yksityistetty Thomson Scientific -yhtiön liiketoiminnaksi.
Internetissä toimiva versio Science Citation Index Expanded kattaa 6400 lehteä, joita pidetään johtavina tiedelehtinä luonnontieteiden ja tekniikan alalla. Pääosa indeksin lehdistä on englanninkielisiä.
Siskot ja Simot

Siskot ja Simot on Järvenpäässä syntynyt luovan välittämisen yhteisö, joka järjestää vanhuksille suunnattuja pop up -tyylisiä tapahtumia, esimerkiksi neulontatalkoita tai vanhusten pihojen kunnostusta. Yhteisön taustalle on perustettu yhdistys tukemaan toimintaa. Toiminnalla halutaan osoittaa arvostusta ikäihmisille.  Yhteisö järjestää "välittämisen keikkoja", joilla halutaan saada kansalaiset välittämään lähimmäisistään, kohtaamaan heitä ja tuottamaan hyvää mieltä.

Toimintaperiaate

Siskojen ja Simojen matalan kynnyksen toimintamalliin kuuluu, että yhteisön puitteissa tehtävä vapaaehtoistyö on kertaluonteista toimintaa, johon osallistumiseen ei tarvita kursseja tai pitkäaikaista sitoutumista. Osallistua voi kerran tai monta kertaa, siten miten itselle parhaiten sopii ja tehtävät voi valita oman mielenkiinnon mukaan. Vapaaehtoiskeikoilla on muun muassa järjestetty diskoja, käyty sisämaan risteilyllä, lakattu vanhusten kynsiä, laulettu juhlapäivien kunniaksi ja viety vanhuksia ulos.

Historia

Vuonna 2013 silloinen johtamisvalmentaja Eero Väisänen sai idean Siskot ja Simot -yhteisöön hänen luettuaan Pekka Himasen julkaisun "Välittävä, kannustava ja luova Suomi" ja ajatushautomo Demoksen raportin kansalaisten osallistumisen merkityksestä. Väisänen alkoi miettiä, miten raporttien perusajatukset voisi konkretisoida. Erilaisia ajatuksia yhdistelemällä syntyi Siskot ja Simot -konsepti Väisäsen MBA-tutkinnon päättötyönä, jonka hän teki Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulussa.  Yhteisön toiminta aloitettiin yhteistyössä Järvenpään kaupungin kanssa.  Nimi "Simot" tuli mukaan yhteisön nimeen Urheiluruudun inspiroimana: urheilija teki "ihan simona töitä". Yhteisön ensimmäisiä tapahtumia oli, kun noin 70 järvenpääläistä lähti porukalla ulkoiluttamaan paikallisen palvelutalon vanhuksia vuonna 2013. Ensimmäisenä toimintavuonna Järvenpään vanhoille tarjottiin muun muassa musiikkia, juhlia ja pihatyöapua. Järvenpäästä lähtenyt toiminta levisi kolmen ensimmäisen vuoden aikana Uudellamaalla viidelle paikkakunnalle. 
Suomen satavuotisjuhlia yhteisö vietti järjestämällä Koko Suomi kiittää -juhlia vanhuksille ympäri Suomea. Juhlat saattoivat olla esimerkiksi tanssit tai kahvitilaisuus. Niiden kunniavieraina olivat Suomen vanhukset, isänmaan rakentajat. Tapahtumat olivat osa virallista Suomi 100 -juhlavuoden ohjelmaa. Juhliin kerättiin varoja muun muassa vuoden 2017 seinäkalenterilla, vanhuskalenterilla, jonka kuvissa tuotiin esiin vanhuksia. Kuvissa esiintyivät muun muassa satavuotias sotaveteraani ja entinen rakennusmies Aleksanteri, 86-vuotias pitkän linjan kuntapoliitikko Alpo, 89-vuotias tanssinopettaja Aira ja 94-vuotias farmaseutti Sirkka-Liisa.  
Vuonna 2018 vakiintunutta Siskot ja Simot -toimintaa oli Helsingissä, Hyvinkäällä, Järvenpäässä, Keravalla, Lahdessa, Laitilassa, Nurmijärvellä, Turussa, Tuusulassa ja Savonlinnassa.

Organisaatio

Helmikuusta 2017 lähtien Siskot ja Simot ry:ssä on toiminut palkattu päätoiminen toiminnanjohtaja. Toiminnanjohtaja Eero Väisäsen lisäksi yhdistyksellä on kaksi työntekijää.
Griffon belge

Luonne

Griffon belget ovat luonteeltaan uteliaita, terhakoita sekä ystävällisiä. Ne ovat herkkähaukkuisia ja hyvin miellyttämisenhaluisia. Reippaana rotuna Griffonit ovat hyviä perhe- ja vahtikoiria, jotka sopivat niin lenkkeilijälle kuin agilitykentille.  Griffoni kiintyy syvästi perheeseensä ja seuraa uskollisesti ja innokkaasti perhettään harrastuksissa ja arjessa.

Rotumuunnokset

Karkea- ja sileäkarvainen ovat saman rodun erilaisia karvamuunnoksia. Erivärisiä ja eri karvatyyppisiä koiria on sallittua risteyttää keskenään, joten samasta pentueesta voi esiintyä molempia karvamuunnoksia ja kaikkia värejä. Griffonit osallistuvat näyttelyyn kolmena erillisenä rotuna. Griffon Belgeksi rekisteröidään karkeakarvainen joko kokonaan musta tai musta punaisin merkein (black&tan). Myös mustan ja punaruskean sekoitus rekisteröidään Griffon Belgeksi. Griffon Bruxelloisiksi rekisteröidään karkeakarvainen ja väriltään yksinomaan punainen/punaruskea. Petit Brabançoniksi rekisteröidään sileäkarvaiset griffonit väristä riippumatta.

Alkuperä

Musta belgiangriffoni on griffon bruxellois -muunnoksen tapaan kotoisin Brysselin alueelta, jossa se oli suosittu 1890-luvulla. Se jalostettiin 1800-luvun lopulla kääpiösnautserista, yorkshirenterrieristä, mopsista ja apinapinseristä, joista viimeksi mainitulta se peri nykyisen värityksensä. Muut ulkonäölliset piirteet ovat periytyneet suurimmaksi osaksi sekä apinapinseriltä että mopsilta.
Toisen teorian mukaan kaikkien belgiangriffoneiden, myös mustan griffon belgen, juuret olisivat samassa rodussa: pienessä, karkeakarvaisessa paikallisessa smousje-rottakoirassa, joka muistutti naapurimaan hollanninrottakoiraa. Sittemmin tämä vanha alkuperäisrotu tunnettiin nimellä griffon d'ecurie ("talligriffoni") ja 1800-luvulla sitä alettiin risteyttää mopsin ja kingcharlesinspanielin kanssa. Griffon belge onkin tämän teorian mukaan perinyt nykyisen kääpiökokonsa ja black & tan -värityksensä kääpiöspanielilta, ja lyhyen kuononsa sekä viimeksi mainitulta että mopsilta. Ainoastaan karvapeite on säilynyt samanlaisena kuin alkuperäisellä talligriffonilla.
I’ll Remember April

”I’ll Remember April” on amerikkalainen popkappale vuodelta 1941. Sen sävelsi Gene De Paul ja sanoittivat Don Raye ja Patricia Johnston. Ensimmäisen kerran kappaleen esitti Dick Foran elokuvassa Murheenkryynit ratsain. Laulusta odotettiin isoa hittiä, mutta Rayelle tuotti vaikeuksia vakuuttaa elokuvan tuottajat, jotka olivat odottaneet säveltäjältä boogie woogie -kappaletta, ottamaan se mukaan elokuvaan. Kappaleen nimi kirjoitetaan joskus myös muodossa ”I Remember April”.
Muun muassa Woody Herman, Martha Tilton, Bing Crosby ja Nat King Cole nauhoittivat laulun 1940-luvun alkupuolella, mutta epätavallisen melodian ja ajan populaarimusiikille epätyypillisen rakenteen vuoksi siitä ei tullut suurta hittiä. Kappale löydettiin kuitenkin uudelleen vuosikymmenen lopulla, kun bebop-pioneerit Bud Powell ja Charlie Parker äänittivät siitä omat versionsa. Kappale nousi pian jazzstandardin asemaan ja sen on äänittänyt suuri joukko jazzmuusikoita, mukaan lukien Chet Baker, Clifford Brown, George Shearing, Harry James, Lee Konitz, Sonny Rollins, Dinah Washington ja Carmen McRae.
George Russell käytti kappaleen sointukulkua Bill Evansille kirjoittamassaan sävellyksessä Concerto for Billy the Kid.
USS John Paul Jones (DDG-53)

Palvelus

Alus on palveluksessa.
Metyylibromidi

Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Pitkäaikaisesta tai toistuvasta altistumisesta metyylibromidille voi seurata vaikutuksia hermostoon, munuaisiin, sydämeen, maksaan ja keuhkoihin.
Otsonikerroksen suojeluun liittyvässä Montrealin pöytäkirjassa on määritetty vähennysaikataulu, jonka puitteissa metyylibromidin käyttöä tulisi vähentää erilaisissa maissa.
Jussi TwoSeven

Jussi TwoSeven (s. 1983) on suomalainen katutaidetaustainen kuvataiteilija. Nimimerkkiä käyttävällä Helsingissä asuvalla ja työskentelevällä taiteilijalla ei ole muodollista taidekoulutusta – tosin hän on opiskellut Espoon kuvataidekoulussa lapsesta teini-ikäiseksi. Koulutukseltaan hän on diplomi-insinööri, ja hän opiskeli muotoilua sivuaineena Aalto-yliopiston taideteollisessa korkeakoulussa. Uransa alkupuolella Jussi TwoSeven teki kaupunkikuvia, mutta siirtyi vuonna 2014 Galleria Heinossa Helsingissä pidetyn näyttelyn myötä maalaamaan myös kuvia suomalaisista eläimistä. 
Jussi TwoSevenin julkisella paikalla olevia teoksia ovat muun muassa karhuaiheinen teos ROARRR!!! Espoon keskuksessa, kanahaukka KRAA!! Espoon Leppävaarassa ja huuhkaja Bubo bubo Helsingin Pasilassa. Mikkelin Sataman alikulkutunnelissa on vuonna 2016 valmistunut susilauma-maalaus Canis lupus.
Kansainvälinen rikostuomioistuin

Historia

Kansainvälinen rikostuomioistuin perustettiin vuonna 1998 allekirjoitetulla perustamissopimuksella, Kansainvälisen rikostuomioistuimen Rooman perussäännöllä. Perussäännön allekirjoitti 120 valtiota 17. heinäkuuta 1998 Roomassa. Sopimuksen voimaantulon edellytyksenä oli, että vähintään 60 valtiota ratifioi sen. Tämä tapahtui 11. huhtikuuta 2002 kymmenen valtion tallettaessa samanaikaisesti ratifiointiasiakirjat YK:n päämajassa. ICC:n toiminta alkoi 1. heinäkuuta 2002. ICC on toimivaltainen tuomitsemaan rikoksista, jotka on tehty tämän päivän jälkeen, muttei aiemmin tehdyistä rikoksista; säännöllä ei ole taannehtivaa vaikutusta.
Rooman perussäännössä määriteltiin ne rikokset, joiden tuomitsemiseen sopimusvaltiot luovuttavat tuomioistuimelle toimivallan (sotarikos, rikos ihmisyyttä vastaan, joukkotuhonta), ja toimivallan jakautuminen ICC:n ja kansallisten tuomioistuinten välillä. Samalla määriteltiin ne yleiset periaatteet, joita ICC noudattaa, ja päätettiin ICC:n organisaatiosta. Sopimusvaltiot sopivat myös ICC:n toiminnan rahoituksesta.