google/wiki40b huggingface dataset:
Nicky Hayden

Ura

Hieman ennen MotoGP-uraansa Hayden ajoi Superbike-luokassa. Hän voitti Hondalla vuonna 2002 Daytona 200 -ajon.
Vuonna 2003 Hayden aloitti MotoGP-uransa. Hän oli lopputuloksissa viides kerättyään 130 pistettä. Seuraavalla kaudella hän ajoi 14 kilpailua, keräsi 117 pistettä ja oli 8. Vuonna 2005 Hayden löi itsensä lopullisesti läpi. Hän ajoi kolme paalupaikkaa ja kaksi nopeinta kierrosta. Uransa ensimmäisen voiton hän ajoi kotiradallaan Yhdysvalloissa, johon hän lähti myös paalupaikalta. Kaudella 2006 Hayden voitti mestaruuden taistelussa silloista hallitsevaa maailmanmestaria Valentino Rossia vastaan. Heikkojen kausien 2007 ja 2008 jälkeen Hayden siirtyi Ducatin tehdastalliin Casey Stonerin tallitoveriksi. Vuosina 2009 ja 2010 Hayden sijoittui sijoille 13. ja 7. ajaen molempina kausina kerran palkintosijalle. Kaudelle 2011 Hayden sai tallikaverikseen Hondan ajoilta tutun Valentino Rossin. Hayden ajoi Ducatilla aina vuoteen 2013 asti, jonka jälkeen hän siirtyi Hondalle.
Ortoperspekta

Ortoperspekta on suomalaisen Tapio M. Köykän 1960-luvulla kehittämä stereojärjestelmä. Järjestelmä toistaa tavallisen kaksikanavaisen stereosignaalin kolmen kaiuttimen kautta.  Keskimmäinen kaiutin on täyden äänialan hi-fi kaiutin ja se toistaa vasemman ja oikean kanavan summasignaalin (eli monofonisen signaalin).  Tätä signaalia kutsutaan järjestelmässä M–signaaliksi.  Kaksi sivukaiutinta toistavat kanavien erotuksen, keskenään vastakkaisvaiheisina.  Tämä signaali sisältää stereofonisen informaation ja sitä kutsutaan järjestelmässä S–signaaliksi.  Järjestelmässä sivukaiuttimet ovat pienikokoisia koska niiden ei ole tarkoitus (eikä tarve) toistaa matalia ääniä. 
Ortoperspekta suunniteltiin pääasiassa Neumannin MS-mikrofoniäänityksellä tehtyjen konserttisalitaltiointien toistamiseen. 
Tapio Köykän yritys Voimaradio Oy valmisti Ortoperspekta-viritinvahvistimia nimellä VOIMA OP-3 ja myöhemmin nimellä Wattram. Suomessa Salora valmisti vuodesta 1972 lähtien Salora 2000 ja Salora 2001 stereoviritinvahvistimia (jälkimmäinen oli varustettu joko DUAL 1225 tai Thorens TD 160 -levysoittimella) sekä vuodesta 1973 lähtien Salora 3000 ja Salora 3001 ja 3001 Ortoperspekta-viritinvahvistinmallistoa (jälkimmäinen oli samoin varustettu joko DUAL 1225 tai Thorens TD 160 -levysoittimella).
Tuon ajan tapojen mukaisesti kytkennät äänilähteisiin tapahtuivat DIN-liittimin.
Salora 3000:n ja Salora 3001:n vahvistin oli tiettävästi maailman ensimmäinen surroundvahvistin.
Spreitenbach

Sijainti

Spreitenbach sijaitsee Pohjois-Sveitsissä Limmatjoen laaksossa parikymmentä kilometriä Zürichistä luoteeseen. Seutu on kumpuilevaa Mittellandia.

Liikenne

Moottoritie A3/A1 ja valtatie 3 (saks. Hauptstrasse) Zürichistä Badenin suuntaan kulkevat Spreitenbachin kautta.
SBB:n rautatie Zürichistä Aarauhun ja Badeniin kulkee Spreitenbachin kautta. Spreitenbachia palvelee Killwangen-Spreitenbachin rautatieasema.

Rangierbahnhof Limmattal

Limmattalin järjestelyratapiha (saks. Rangierbahnhof Limmattal) on Sveitsin suurin ratapiha, joka sijaitsee Spreitenbachin ja Dietikonin alueella. Alueella käsitellään vuosittain puoli miljoonaa tavaravaunua.

Talous

Spreitenbach on seudun vähittäiskaupan keskus. Siellä sijaitsee muun muassa maan vanhin kauppakeskus, vuonna 1970 avattu Shoppi Tivoli, ja ensimmäinen Pohjoismaiden ulkopuolella sijaitseva, vuonna 1973 avattu Ikea.
Clearstream-skandaali

Clearstream-skandaali on pankkialan yritys Clearstreamin toimintaan liittynyt kohu. Kansainvälisen arvopaperikaupan selvityskeskus Clearstream on osa Deutsche Börseä. Clearstream muodostettiin Cedel Internationalista ja Deutsche Börse Clearingista tammikuussa 2000.
Clearstream-skandaali sai alkunsa vuonna 2001.

Clearstreamin johtajan ero ja tutkinta

André Lussi erotettiin 15. toukokuunta 2001 Clearstreamin johtajan paikalta, ja 31. joulukuuta 2001 hän erosi yhtiöstä. Häntä vastaan avattiin tutkinta helmikuussa 2004 syytteinä muun muassa rahanpesu ja petos. Vuosien tutkimusten jälkeen kaikki syytteet Lussia vastaan todettiin aiheettomiksi ja oikeusjutut hylättiin.

Mediakohu

Toimittaja Denis Robert ja Cedelin aiempi johtaja Ernest Backes julkaisivat vuonna 2001 kirjan Revelations, jossa he väittivät Clearstreamillä olleen pääosa mustanpörssin taloudessa. Business Week-lehden mukaan he väittivät sen esimerkiksi olleen mukana rahanpesussa satojen pankkien kanssa ja sillä "olevan satoja luottamuksellisia tilejä pankeille, mikä mahdollistaa salaisen rahansiirron".
Denis Robert syytti useissa haastatteluissa ranskalaista Le Monde -lehteä kirjansa syrjimisestä ja vihjaisi, että syy sensurointiin oli Le Monden ja Deutsche Börsen (joka nyt omistaa Clearstreamin kokonaan) taloudelliset kytkökset.
Denis Robert todettiin syylliseksi herjaukseen ja tuomittiin Clearstreamin kuvaamisesta valtavana rahanpesuna, isojen pankkien, Shell-yhtiöiden ja järjestäytyneen rikollisuuden käyttämänä. (Paris Court of Appeal, 16, October 2008, 18 December 2008, Tribunal correctionnel de Bordeaux, June 2008). Cour de Cassationin vapautti j'met kaikista syytteistä helmikuussa 2011.
20 Minutes -ohjelma kertoi huhtikuussa 2006, että MEP Paul van Buitenen oli toukokuussa 2005 kauhistellut EU-komissaari Frits Bolkesteinin suhteita kahteen yhtiöön joilla on Clearstream-tilejä, Menatepiin ja brittiläis-hollantilaiseen öljy-yhtiöön Shelliin. Van Buitenen vaati selvitystä Euroopan komissiolta ja parlamentaarisen tutkinnan aloittamista. Euroopan komission puheenjohtaja José Manuel Barroso vastasi, "etteivät nämä tiedot tuo mitään uusia kysymyksiä".

Sarkozy ja Clearstream

Clearstream-skandaali tuhosi Ranskan pääministeri Villepinin mahdollisuudet vuoden 2007 presidentinvaaleihin. Kesällä 2004 nimetön kirje syytti Sarkozyta kahden miljardin euron lahjusrahojen säilyttämisestä luxemburgilaisessa Clearstream-pankissa. Syytökset osoittautuivat pian vääriksi, mutta huhtikuussa Le Monde julkisti tiedustelupalvelun eläkkeelle jääneen kenraali Philippe Rondotin todistuksen, jonka mukaan De Villepin oli presidentti Chiracin määräyksestä käskenyt kaivaa esiin Sarkozyn mainetta leimaavia asioita.
Malli (ammatti)

Vaatimukset

Mallin tärkeimpiä ominaisuuksia ovat poikkeuksellinen ulkonäkö ja esiintymiskyky työn näyttelemistä muistuttavan luonteen vuoksi. Mallilta edellytetään myös kykyä muuntautua, koska hänen pitää soveltua ja sopeutua kuvauksiin erilaisissa tilanteissa, asuissa ja paikoissa. Useimmiten malleilta vaaditaan tiettyä pituutta ja tiettyjä vartalon mittoja kulttuurista ja tilanteesta riippuen, myös pluskoon malleille on kysyntää. Erityisesti kasvojen muoto on tärkeä osa ammatin vaatimuksia. Vaatimukset vaihtelevat esiteltävien tuotteiden mukaan: esimerkiksi sormuksia tai kelloja esittelevä malli tarvitsee kauniit ja hoidetut kädet. Hiusmalleilta edellytetään yleensä tietynpituista ja hyväkuntoista tukkaa, josta halutut tyylit voidaan leikata ja muotoilla. Vaatemalleille tärkeintä on hoikkuus ja sopusuhtainen vartalo, jotta esittelykappaleet mahtuisivat päälle ja asettuisivat suunnittelijan toivomalla tavalla. Miesmalleilta edellytetään noin 180 senttimetrin vähimmäispituutta ja toisinaan kohtalaisen lihaksikasta vartaloa. Naismallilta edellytetään yleensä noin 172 senttimetrin vähimmäispituutta. Muotinäytöksiin saatetaan tarvita vieläkin pidempiä naisia, jotka ovat vähintään noin 180 senttimetriä pitkiä. Etenkin catwalk-mallien tulee osata oikeanlainen kävelytyyli.

Mallitoimisto

Tavallisesti malli työskentelee mallitoimiston välityksellä. Mallitoimisto manageroi ja järjestää malleilleen casting-tilaisuuksia, joissa työntekijöitä myös haastatellaan. Suomalaisia mallitoimistoja ovat muun muassa Brand, Paparazzi, Portfolio, Clamos Studio, Fashion Model Agency, Fashion Team, Modelboom, Azzurro, Pariss Models, Fondi ja Modelpoint.

Supermallit

1960-luvulla malleista alkoi tulla popkulttuurin ikoneita ja julkisuuden henkilöitä, joita alettiin kutsua termillä supermalli. Ilmiö alkoi 1960-luvun puolivälin ”svengaavasta Lontoosta”, jossa uudentyyppiset mallit kuten Jean Shrimpton ja Twiggy tuotiin julkisuuteen nimillään, toisin kuin siihenastiset ranskalaistyyppisen muotikulttuurin anonyymit ja etäiset mannekiinit. Julkisuuden myötä supermallien kysyntä ja sen myötä palkkiotaso alkoivat nousta.
1980–1990-lukujen vaihteessa alkoi niin kutsuttu supermallibuumi. Tuolloin suosituimpien mallien ansiot nousivat ennennäkemättömän korkeiksi ja heistä tuli julkisuuden henkilöitä. Kaikista menestyksekkäimmiksi nousivat Cindy Crawford, Naomi Campbell, Kate Moss, Claudia Schiffer, Christy Turlington ja Linda Evangelista. Nämä huippumallit ansaitsivat miljoonia, esiintyivät satojen muotilehtien kansikuvissa ja olivat useissa maissa tunnettuja muoti-ikoneita.
AppleTalk

AppleTalk on Applen tietoliikenneprotokollapino tietokoneiden väliseen lähiverkkoon. Se julkaistiin Macintoshin mukana vuonna 1984 ja poistettiin 2009 Mac OS X v10.6:ssa TCP/IP:n syrjäytettyä sen. Linuxissa on täysi tuki AppleTalkille.
AppleTalkiin kuuluu useita protokollia, jotka sijaitsevat OSI-mallin eri kerroksissa. AppleTalkissa on oma reititysprotokollansa Datagram Delivery Protocol (DDP).
Dan Steinbock

Dan Steinbock (s. 1954) on suomalainen taloustutkija.
Steinbock on käynyt Helsingin juutalaista koulua. 1970-luvun lopussa Steinbock nousi Suomessa julkisuuteen arvosteltuaan vastakulttuuri- ja vaihtoehtoliikkeitä. 1990-luvulla hän tuli kansainvälisesti tunnetuksi muun muassa amerikkalaisen media- ja viihdeteollisuuden, internetliiketoimintojen ja Nokian menestyksen analyyseillaan. Steinbock on ollut India, China & America Instituten (ICA) kansainvälisen liiketoiminnan tutkimusjohtaja.
Kaakkolampi (Jyväskylä, Saarenmaa)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,5 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan yksi saari. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Vasarajoen valuma-alueeseen (14.294) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 139,3 metriä mpy.
Paula Salmela

Paula Susanna Salmela (s. 1965 Mänttä) on suomalainen kuvanveistäjä ja kuvataiteen maisteri, joka asuu ja työskentelee Porvoossa. Salmela on valmistunut Kankaanpään taidekoulusta vuonna 2001 ja Kuvataideakatemiasta vuonna 2008. Salmela on Suomen Kuvanveistäjäliitto ry:n jäsen. Hän on työskennellyt Suomen lisäksi Tanskassa ja Hollannissa. Julkisia teoksia esimerkiksi Porvoon Campuksen yleisen tilan reliefi Together 2015, Tampereen Vuoreksen reliefi Heijastus 2015 ja Vantaan Kivistön tilateos In-Out 2017. 
Salmela on luonut teoksissaan Kosketus (2007), Luottamus (2007) ja Present käsitteen ”tilanneinstallaatio” (engl. situation installation). Salmela on ollut läsnä synnyttämässä teosta yhdessä katsojan kanssa esimerkiksi kosketuksen tai läsnäolon kautta. Present on Salmelan ensimmäinen teos, joka on esillä Taidemuseo Göstassa  hänen synnyinkaupungissaan Mäntässä.
Emmanuil Kazakevitš

Emmanuil Genrihovitš Kazakevitš (ven. Эммануи́л Ге́нрихович Казаке́вич; 24. helmikuuta 1913 Krementšuk – 22. syyskuuta 1962 Moskova) oli jiddišin- ja venäjänkielinen neuvostokirjailija.

Elämäkerta

Emmanuil Kazakevitš syntyi juutalaiseen opettajaperheeseen. Myöhemmin hänen isänsä työskenteli Ukrainan jiddišinkielisten lehtien toimittajana. Vuonna 1930 Kazakevitš valmistui Harkovan koneenrakennusteknikumista. Vuosina 1931–1938 hän työskenteli Juutalaisten autonomisella alueella, minkä jälkeen hän muutti Moskovaan ja ryhtyi ammattikirjailijaksi. Vuonna 1941 Kazakevitš lähti vapaaehtoisena rintamalle. Hän aloitti uransa tavallisena sotilaana, mutta kohosi sitten divisioonan tiedustelupäälliköksi ja lopulta armeijan tiedusteluosaston upseeriksi. Sodan jälkeen hän työskenteli Itä-Saksassa Neuvostoliiton miehityshallinnossa.
Kazakevitš kirjoitti ensimmäiset teoksensa vuosina 1932–1941 jiddišin kielellä. Vuonna 1938 ilmestyi runokokoelma Di grosse velt (”Suuri maailma”) ja vuonna 1941 runoelma Šolem un Have (”Šolem ja Have”). Toisen maailmansodan jälkeen hän tuli tunnetuksi venäjänkielisenä sotakirjailijana, jonka eräät teokset saivat osakseen virallista ylistystä, kun taas toisiin kohdistettiin ankaraa ideologista kritiikkiä. Hänen ensimmäinen sotanovellinsa Tähti (Zvezda, 1947) aiheena on tiedusteluryhmä, joka tunkeutuu vihollisen selustaan ja tuhoutuu. Tuore ja lyyrinen teos palkittiin toisen asteen Stalinin palkinnolla. Toinen novelli Kaksi miestä arolla (Dvoje v stepi, 1948) kertoo pelkurina kuolemaan tuomitusta neuvostoupseerista, joka ei pakene, vaikka hänen saattajansa menehtyy taistelussa. Dogmaattiset kriitikot teilasivat teoksen, jota Kazakevitš piti uransa parhaimpana.
Romaanit Kevät Oderilla (Vesna na Odere, 1949) ja Talo aukiolla (Dom na ploštšadi, 1956) kertovat yksinkertaistaen ja silotellusti sodan loppuvaiheesta ja neuvostomiehityksestä Saksassa. Niistä ensimmäinen sai toisen asteen Stalinin palkinnon. Novellin Ystävän sydän (Serdtse druga, 1953) teemana on inhimillisyys sodassa. Leninistä kertovan Sinisen vihkon (Sinjaja tetrad, 1960) jälkeen Kazakevitš palasi sota-aiheeseen psykologisessa kertomuksessa Pri svete dnja (”Päivän valossa”, 1961). Kirjailijan suurteos Novaja zemlja (”Uusi maa”) ja monet muut suunnitelmat jäivät keskeneräisiksi.
Kazakevitšin teoksiin perustuvat elokuvat Lemmen arpajaiset (Zvezda, ohjaaja Aleksandr Ivanov 1949, julkaisuvuosi 1953), Sininen vihko (Sinjaja tetrad, Lev Kulidžanov 1964), Kaksin arolla (Dvoje v stepi, Anatoli Efros 1964), Serdtse druga (Juri Grigorjev 1967), Vesna na Odere (Leon Saakov 1968).
Hermannin koulu

Hermannin koulu on yksi Salon viidestä yläasteesta. Oppilaita tulee osasta Saloa sekä entisistä Kiskon, Muurlan, Kiikalan ja Perttelin kunnista. Hermannin koulussa toimii kielipainotteisia luokkia. Oppilaita on noin 500.
Hermannin koulussa opiskellaan nelijaksojärjestelmässä (lukuvuosi on jaettu neljään 9–10 viikon jaksoon). Koulussa toimii oppilaskunta, johon kuuluu kaikki yläkoulun oppilaat. Oppilaskunnan hallitukseen kuuluu puheenjohtaja ja neljä jäsentä. Tukioppilaat toimivat oppilaskunnan toimikuntana.
Ennen samassa rakennuksessa toimi myös Hermannin lukio, joka yhdistyi Laurin lukion kanssa Salon lukioksi syksyllä 2005.
Noe Itō

Elämä

Itō syntyi Kyūshūn Fukuokan prefektuurissa, josta muutti teini-ikäisenä tätinsä luo Tokioon ja opiskeli Uenon tyttölukiossa. Valmistuttuaan Itō palasi kotikyläänsä, jossa hänen vanhempansa olivat järjestäneet tyttärelleen avioliiton. Itō pakeni vain viikon avioelämän jälkeen takaisin Tokioon, jossa hän muutti yhteen kouluaikaisen ihastuksensa, myös kirjailijana tunnetun englanninopettaja Jun Tsujin kanssa. Itō erosi Tsujista vuonna 1916 ja alkoi sen jälkeen seurustella Japanin tunnetuimpiin anarkisteihin lukeutuneen Sakae Ōsugin kanssa.
Tokiossa Itō tutustui muun muassa Raichō Hiratsukan ajatuksiin naisten asemasta ja liittyi tämän perustamaan Seitōsha-järjestöön vuonna 1913. Kaksi vuotta myöhemmin Itō ryhtyi 20-vuotiaana ryhmän julkaiseman lehden päätoimittajaksi. Kieliä osaavana hän käänsi myös kirjallisuutta, kuten latvialais-amerikkalaisen anarkistin Emma Goldmanin ja venäläisen Pjotr Kropotkinin teoksia. Itōn tuttavapiirin kuului muun muassa filosofi Bertrand Russell, johon hän tutustui vuonna 1921.
Itōn oma kirjallinen tuotanto käsittää kymmeniä lehtiartikkeleita ja omaelämäkerrallisia romaaneja, jotka käsittelevät muun muassa vanhojen perhetraditioiden rikkomista ja naisten vapautumista. Vuonna 1919 hän tuli osakkaaksi teollisuustyöläisille tarkoitettuun Rōdōundō-lehteen, ja kahta vuotta myöhemmin Itō oli mukana perustamassa sosialistista naisten järjestöä Sekirankaita.

Kuolema

Syyskuussa 1923 Tokion ja Jokohaman alueella tapahtui Suuri Kantōn maanjäristys, jonka yhteydessä kuoli arviolta 110 000 ihmistä. Järistyksen jälkeen puhkesi levottomuuksia, kun alueella levisi perättömiä huhuja maassa asuvien korealaisten tekemistä ryöstöistä ja tuhopoltoista, joihin yhdistettiin myös sosialisteja ja anarkisteja. Väkijoukot surmasivat joidenkin arvoiden mukaan jopa 6 000 – 8 000 korealaista. Japanin hallitus käytti sekasortoa hyväkseen hankkituakseen eroon poliittisista vastustajistaan ja pidätti kymmenkunta henkilöä, jotka myöhemmin surmattiin. Joukossa olivat Noe Itō ja Sakae Ōsugi sekä tämän kuusivuotias veljenpoika. Pidätyksen jälkeen heitä pahoinpideltiin, ja lopulta kaikki kolme kuristettiin hengiltä. Heidän ruumiinsa löydettiin myöhemmin eräästä kaivosta. Samaan aikaan pidätettiin myös toinen tunnettu naisanarkisti Fumiko Kaneko.
Murhien takana oli Japanin keisarillisen armeijan sotilaspoliisi Kenpeitai ja sen luutnantti Masahiko Amakasu. Amakasu sai murhista kymmenen vuoden tuomion, mutta keisari Hirohito armahti Amakasun jo neljän vuoden vankeuden jälkeen. Myöhemmin hän palveli Mantšuriassa ja teki lopulta itsemurhan Japanin antauduttua toisessa maailmansodassa. Vuonna 1969 japanilainen ohjaaja Yoshishige Yoshida teki Itōn elämästä elokuvan Eros + gyakusatsu (Eros + verilöyly).
Frank Mdlalose

Frank T. Mdlalose (s. 29. marraskuuta 1931) on eteläafrikkalainen poliitikko, joka on toiminut muun muassa Inkatha-vapauspuolueen puheenjohtajana ja KwaZulun bantustanin sisä- ja terveysministerinä. Toukokuusta 1995 maaliskuuhun 1997 hän toimi KwaZulu-Natal-provinssin presidenttinä, jonka jälkeen hänet nimitettiin Etelä-Afrikan suurlähettilääksi Egyptiin.
Mdlalosen poliittinen ura alkoi 1940-luvun loppupuolella, jolloin hän liittyi Fort Haren yliopiston ANC:n nuoriso-osastoon. Hän osallistui aktiivisesti ANC:n vuonna 1952 organisoimaan apartheidin vastaiseen kampanjaan ja valittiin ANC:n nuoriso-osaston puheenjohtajanksi 1953. Vuonna 1959 Mdlalose liittyi PAC:iin petyttyään ANC:n muotoileman Vapauden peruskirjan sisältöön. Vuonna 1975 Mdlalose perusti yhdessä Mangosuthu Buthelezin kanssa Inkatha-vapauspuolueen. Vuonna 2006 hän erosi Inkathasta ja liittyi National Democratic Convention puolueeseen.
Atlantan roomalaiskatolinen arkkihiippakunta

Atlantan roomalaiskatolinen arkkihiippakunta (lat. Archidioecesis Atlantensis) on katolisen kirkon arkkihiippakunta Georgiassa Yhdysvalloissa. Siihen kuuluvat seurakunnat jotka sijaitsevat Baldwinin, Banksin, Barrowin, Bartowin, Buttsin, Carrollin, Catoosan, Chatoogan, Cherokeen, Clarken, Claytonin, Cobbin, Cowetan, Daden, Dawsonin, DeKalbin, Douglasin, Elbertin, Fanninin, Fayetten, Floydin, Forsythin, Franklinin, Fultonin, Gilmerin, Gordonin, Greenen, Gwinnettin, Habershamin, Hallin, Hancockin, Haralsonin, Hartin, Heardin, Henryn, Jacksonin, Jasperin, Lamarin, Lincolnin, Lumpkinin, Madisonin, McDuffien, Meriwetherin, Monroen, Morganin, Murrayn, Newtonin, Oconeen, Oglethorpen, Pauldingin, Pickensin, Piken, Polkin, Putnamin, Rabunin, Rockdalen, Spaldingin, Stephensin, Taliaferron, Townsin, Troupin, Unionin, Upsonin, Walkerin, Waltonin, Warrenin, Whiten, Whitfieldin ja Wilkesin piirikunnissa.
Pietari–Valkeasaari-rata

Liikenne

Rataosan liikennettä hoitaa Lokakuun rautatiet, jolla on päivittäin yli 20 henkilöjunavuoroa kumpaankin suuntaan. Rataosan tärkeimpiä asemia ovat Suomen rautatieasema, Lanskaja, Kivinenä, Mantere, Siestarjoki ja Valkeasaari. Suomen rautatieasema on radan pääteasema Pietarin keskustassa ja sieltä on vaihtoyhteys Ploštšad Leninan metroasemalle. Lanskaja on tärkeä henkilöliikenteen risteysasema ydinkeskustan pohjoispuolella. Kivinenässä on vaihtoyhteys Tšornaja Retškan metroasemalle ja Mantereesta Mantereen metroasemalle. Radan pääteasemalta Valkeasaaresta on vaihtoyhteys sekä Viipuriin että Parkalan kautta Pietariin.
Štšeljajur

Štšeljajur (komiksi ja venäjäksi Щельяю́р) on maaseututaajama ja maalaiskunta Komin tasavallan Ižman piirissä Venäjällä. Se sijaitse Petšora-joen rannalla 54 kilometriä Ižman piirikeskuksesta luoteeseen. Asukkaita on 3 600 henkeä (vuonna 2002).
Šeljajurin kylä syntyi 1700-luvun puolivälissä. Sen nimi perustuu venäläislainaan šelja ’rantatörmä’ ja komin sanaan jur ’pää, yläosa’. Komien lisäksi kylässä asui nenetsejä. Neuvostoaikana perustettiin jokilaivojen korjaustelakka ja Šeljajurista tuli Petšoran laivaliikenteen keskus. Vuosina 1962–1992 sillä oli kaupunkimaisen taajaman status.
Oikeuden puolustaja

Juoni

Oikeustieteen professori Paul Armstrong (Connery) haluaa käynnistää erään seksuaalimurhan tutkimukset uudestaan. Hänen mielestään sheriffi Tanny Brown (Fishburne) on pakottanut syytetyn tunnustamaan teon.
Pohjoismaiset hiihtolajit nuorten talviolympialaisissa 2016

Osallistujat

Jokainen maa sai lähettää maksimissaan neljä kilpailijaa (kaksi poikaa, kaksi tyttöä). Vuoden 2015 hiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailujen Marc Hodler Trophy Cross-Country Skiing -kilpailun seitsemäs parasta joukkuetta saivat lähettää maksimäärän urheilijoita, kuten myös isäntämaa Norja. Muut paikat jaettiin. Kiintiömäärä oli 90 osallistujaa.

Osallistujat

Jokainen maa sai lähettää maksimissaan kaksi kilpailijaa (yksi poika, yksi tyttöä). Vuoden 2015 hiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailujen Marc Hodler Trophy Ski Jumping -kilpailun parhaat joukkueet saivat lähettää maksimäärän urheilijoita, kuten myös isäntämaa Norja. Muut paikat jaettiin. Kiintiömäärä oli 45 osallistujaa.

Osallistujat

Jokainen maa sai lähettää maksimissaan yhden kilpailijan. Kiintiömäärä oli 20 osallistujaa.
Natitingou

Historia

Waaman etniset ryhmät perustivat kaupungin, mutta siellä asuu Ditammari, Dendi, Nateni, Fulani, Fon ja monia muita etnisiä ryhmiä. Alue saa nimensä sanasta "Nantibatingou", Waama-juuret "Nanto" viittaa "murskaamiseen", koska paikalliset ihmiset olivat tunnettuja durran kasvattajia ja jalostajia, joka oli peräisin  alueelta, sekä myöhemmin hirssin.  
Natitingoun uskonnolliset ryhmät ovat jakautuneet tasan kristittyjen ja muslimien kesken, ja se on muiden Beninin alueiden tavoin merkittävä etnisen ja uskonnollisen suvaitsevaisuutensa vuoksi.
Alueen itä- ja länsipuolia ympäröivät vuoret, jotka ovat tärkeitä paikallisten animistien uskomuksissa ja niiden uskotaan olevan henkien asuttamia. Jotkut hyväksyvät ajatuksen, että illalla nämä henget ääntelevät kuin ne kivet, joita naiset käyttävät viljanjyvien jauhamiseen.  Uskovaiset eivät jauha viljaa illalla, jotta nämä kaksi ääntä eivät sekoittuisi. 
Valkoiset lähetyssaarnaajat vierailivat Natitingoussa 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa.

Maantiede

Natitingoun kaupunki kuuluu Luoteis-Beninin Atacoran depatementtiin. Se sijaitsee osittain laaksossa, joka muodostuu kahdesta sitä ympäröivästä vuoristosta. Natitingou sijaitsee 645 kilometrin päässä Cotonousta, maan taloudellisesta pääkaupungista ja sadan kilometrin päässä Porgasta, joka on portti Pendjarin kansallispuiston.
Kunta rajautuu pohjoisessa Toucountounaan, etelässä ja idässä Kouandéhen ja lännessä Boukombén kuntaan. 
Natitingoun ilmasto on kuivempi kuin etelässä, varsinkin Harmattanin kaudella joulukuussa / tammikuussa, jolloin kosteus voi olla jopa 10 prosenntia ja yön lämpötilat voivat laskea 17 asteeseen.

Hallinnollinen jako

Natitingou jaetaan yhdeksään osaan, joista neljä on kaupunkimaisia: Natitingou I, Natitingou II, Natitingou III ja Natitingou IV (Péporiyakou) ja viisi maaseutumaisia: Kotapounga, Kouaba, Koundata, Perma ja Tchoumi-Tchoumi. Niissä on 39 kylää ja 26 kaupunkiseutua.

Väestö

Kunnassa on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 75 620 asukasta (57 153 vuonna 1992), joista oli 37 388 miestä ja 38 223 naista. Asukastiheys on 56 asukasta / km².  Väestön valtaosa on nuoria.  
Kunnassa on paljon etnisiä ryhmiä, jotka puhuvat eri kielillä. Tärkeimmät etniset ryhmät ovat ditammarit, waamat ja dendit. Alueella on useita kirkkoja ja moskeijoita. Monet kristityt ja muslimit kuitenkin uskoavat usein samanaikaisesti animistimiin ja osallistuvat perinteisiin Natitingoun tapahtumiin.

Talous

Natitingoun kaupunkialueilla asuvat ovat enimmäkseen virkamiehiä, käsityöläisiä ja kauppiaita. Natitingoulla on tärkeä hallinnollinen tehtävä, ja siellä on eräitä Atakoran tärkeimpiä hallintoelimiä ja palveluja. 
Maatalous on maaseudun talouden selkäranka, ja maanviljelijät tuottavat myyntituotteina durraa, maissia, jamsia ja viime aikoina puuvillaa.
Tchoucoutoun nimellä tunnetun paikallisen juoman valmistus ja markkinointi on myös tärkeää, ja sitä tekevät kotiäidit, joiden pääasiallinen tulonlähde se on.  Juomaa myydään yökerhoihin, joissa sillä on paljon käyttäjiä. Tchoucoutou valmistetaan durrasta ja se on eräänlaista mallasolutta.