google/wiki40b huggingface dataset:
Heikki S. von Hertzen

Yrjö Heikki Syväri von Hertzen (s. 9. syyskuuta 1942 Helsinki) on suomalainen poliitikko, joka edustaa Kokoomusta. Hän on valmistunut filosofian kandidaatiksi Tukholman yliopistosta vuonna 1972. Von Hertzen on toiminut muun muassa Kokoomuksen Nuorten Liiton pääsihteerinä vuosina 1970–1976, YTV:n osastopäällikkönä 1976–1982, Helsingin sosiaali- ja terveystoimen apulaiskaupunginjohtajana 1982–1990 sekä sosiaali- ja terveysministeriön kansliapäällikkönä 1990–1994. Lisäksi hän on hoitanut useita luottamustehtäviä sekä kuulunut Helsingin (1973–1982) ja sittemmin Imatran (1997–1998) ja Kotkan (2001–) kaupunginvaltuustoon. Von Hertzen oli 1983–1987 kokoomuksen Helsingin-piirin puheenjohtaja ja puolueen puoluehallituksen jäsen.
Von Hertzen on julkaissut puheenvuorokirjoja sekä muistelmateoksen Tienhaarassa.
Heikki S. von Hertzenin isä oli Heikki von Hertzen, ja Markku von Hertzen on hänen veljensä. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1994 vuoteen 2010 kirjailija-toimittaja Ulla-Maija von Hertzen. (nyk. Sievinen). Heillä on yksi yhteinen lapsi, juontaja-tapahtumatuottaja Johanna von Hertzen.
Konrad Huber

Konrad Walentin ”Konni” Huber (4. marraskuuta 1892 Helsinki – 4. joulukuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen haulikkoampuja ja olympiamitalisti. Hänen Pariisin kisoissa 1924 voittamansa hopea oli Suomen viimeinen olympiakisoissa saavutettu haulikkolajien mitali ennen Marko Kemppaisen Ateenan vuoden 2004 hopeamitalia. Huber oli myös ensimmäinen suomalainen haulikkolajien maailmanmestari.
Huber oli mukana jälleen Helsingin kisoissa 1952, kun haulikkoammunta 28 vuoden tauon jälkeen palasi olympiakisojen ohjelmaan. Veteraani saavutti erinomaisen viidennen sijan.
Huber oli koulutukseltaan diplomi-insinööri, ja hän työskenteli isänsä perustamassa vesijohtoliikkeessä. Isä oli Sveitsissä syntynyt Robert Huber (1844–1905), joka tuli Suomeen vuonna 1872 rakentamaan Helsingin vesijohtoverkkoa ja perusti samalla vesijohtoliikkeen, joka myöhemmin tunnettiin Huber-nimellä.
Gregor MacGregor

Gregor MacGregor (24. joukukuuta 1786 Glengyle, Skotlanti – 4 joulukuuta 1845 Caracas, Venezuela) oli skotlantilainen sotilas ja seikkailija, joka onnistui huijaamaan valtavia summia rahaa esiintymällä kuvitteellisen Poyais-valtion prinssinä.

Ura

Gregor MacGregor oli koulutukseltaan sotilas. Hän oli liittynyt kuninkaalliseen laivastoon vuonna 1803, ja taisteluihin hän osallistui ainakin nykyisen Floridan alueella, Kolumbiassa sekä Venezuelan itsenäisyystaistelussa 1820-luvun alussa.

Poyais

Palattuaan vuonna 1820 Britanniaan MacGregor kehitti itselleen uuden identiteetin esiintyen kuvitteellisen Poyaisin tasavallan prinssinä ja käyttäen paikallista heimopäällikköä tarkoittavaa Cacique-titteliä.
Poyais oli MacGregorin tarinoissa yli 32 000 neliökilometrin suuruinen valtio, joka sijaitsi moskiittorannikolla, Black River -joen lähellä, nykyisessä Hondurasissa. Hedelmällinen ja luonnonvaroiltaan vauras maa oli ainoastaan vailla rahoitusta ja työvoimaa niiden hyödyntämiseksi. MacGregorin mukaan Poyaisissa oli hyvin toimiva infrastruktuuri ja hyväntahtoisten alkuasukkaiden lisäksi maata asutti jo joukko brittejä. Kaikki tämä oli todennettavissa myös kirjasta A Sketch of the Mosquito Shore, Including the Territory of Poyais, & c., jonka oli nimellisesti kirjoittanut kapteeni Thomas Strangeways – mutta todellisuudessa MacGregor itse.
Niinpä lokakuussa vuonna 1822 MacGregor laski liikkeelle Poyaisin nimissä 200 000 (noin 16 miljoonaa euroa) joukkovelkakirjalainan kuuden prosentin korkotuotolla. Tuotto oli puolet suurempi kuin mitä Britannian valtio lupasi, mutta linjassa vastaperustettujen valtioiden, kuten Brasilian, Guatemalan, Kolumbian ja Meksikon tarjoamien tuottojen kanssa. Jo syyskuussa (tai mahdollisesti loppuvuodesta) 1822 lähti ensimmäinen seitsemästä suunnitellusta laivalastillisesta uudisasukkaista kohti oletettua Poyaisin unelmavaltiota Honduras Packet -aluksella.  Toinen laiva jätti Lontoon tammikuussa 1823. Kahden kuukauden matkan jälkeen edessä oli karvas pettymys. Poyaisin sijaan edessä oli ainoastaan läpitunkeutumaton viidakko. Yksi matkustaja surmasi itsenä, yli puolet menehtyi trooppisiin tauteihin ja aliravitsemukseen. Ohi seilannut laiva pelasti loput matkalaisista Belizeen. Lopulta hengissä selvisi vain 60 matkaan lähteneestä 240 uudisasukkaasta. Sana epäonnistuneesta matkasta saavutti Lontoon ja loput viisi matkalle jo lähtenyttä alusta saatiin käännytettyä takaisin.
Poyais-huijauksen paljastuttua MacGregor oli jo kaukana. Hän yritti toistaa rikoksensa. Vuonna 1825 hän jäi kuitenkin kiinni Ranskassa, joka luovutti hänet Britanniaan. Hänen todellisen henkilöllisyytensä paljastuttua hänet karkoitettiin maasta. Kiitokseksi hänen osallistumisestaan itsenäisyystaisteluun Venezuela myönsi hänelle sekä maan kansalaisuuden että eläkkeen. Hän asui siellä kuolemaansa saakka.
On epäilty, että MacGregor olisi kärsinyt narsistisesta persoonallisuushäiriöstä.
Regionalbahn

Regionalbahn (lyh. RB, aikaisempi kirjoitusasu RegionalBahn) on saksalainen lähijunatyyppi. Regionalbahn-junat pysähtyvät reiteillään kaikilla asemilla, paitsi alueilla, joilla liikennöi myös S-Bahn. Näillä alueilla RB-junat pysähtyvät vain osalla asemista. Regional-Express (RE) -junat eroavat RB-junista siten, että ne pysähtyvät yleensä vain tärkeimmillä asemilla.
Regionalbahn-junaliikenne on nykyään osavaltioiden tilaamaa. Liikenteenharjoittajana toimii monissa tapauksissa Saksan kansallisen rautatieyhtiön Deutsche Bahnin tytäryhtiö DB Regio, mutta yksityiset yritykset (esim. Veolia Transport) ovat myös saaneet liikennettä hoitaakseen.
Käytettävä kalusto vaihtelee alueittain; sähköistetyillä rataosuuksilla käytetään yksi- tai kaksikerroksisia junia; sähköistämättömillä osuuksilla junat ovat yleensä 218-sarjan dieselveturin vetämiä tai kiskobusseja.
Yksityisillä rautatieyhtiöillä ei ole velvoitetta käyttää Regionalbahn-nimeä pienillä alueilla liikennöitäessä; useimmiten yhtiöt käyttävätkin junillaan omia nimiään.
Irrfan Khan

Yksityiselämä

Irrfan Khan meni naimisiin käsikirjoittaja Sutapa Sikdarin kanssa 23. helmikuuta 1995. Heillä on kaksi poikaa, Babil ja Ayan.
Vuonna 2018 Khanilla todettiin harvinainen neuroendokriininen kasvain.
Muodostelmaluistelu Suomessa

Muodostelmaluistelu sai Suomessa alkunsa 1980-luvulla ja tunnettiin aluksi nimellä ryhmäkuviointi. Ensimmäinen suomalainen muodostelmaluistelujoukkue, The Rockets (HTK; nyk. 
Helsinki Rockettes), perustettiin vuonna 1984. Nykyään Suomi on yksi muodostelmaluistelun kärkimaita – joukkueet ovat pärjänneet hyvin kansainvälisissä kilpailuissa jo vuosia ja senioreiden maailmanmestaruuskilpailuista mitali on tullut joka kerta lukuun ottamatta vuosia 2007 ja 2012.
Muodostelmaluistelujoukkueita on Suomessa kaikkiaan yli 100. Seniorisarjassa joukkueita on ollut kaudesta 1995–1996 lähtien vähintään kolme: Marigold IceUnity (HL), Rockettes (HTK) ja Team Unique (HSK). Espoon Taitoluisteluklubin (ETK) Energetics oli sarjassa kaudesta 1997–1998 kauteen 2007–2008, lukuun ottamatta kausia 2002–2003 ja 2003–2004. Kaudelle 2009–2010 sarjaan tuli neljäs joukkue, Tapparan Taitoluistelijoiden GoldenBlades ja kaudelle 2011–2012 ETK toi taas seniorijoukkueen mukaan, tällä kertaa nimellä Revolutions. GoldenBlades jäi tauolle luistelijoiden vähäisyyden vuoksi kauden 2011–2012 päätyttyä.

Suomenmestaruuskilpailut

Muodostelmaluistelun SM-kilpailut luisteltiin ensimmäisen kerran vuonna 1991. Kilpailut järjestettiin Turussa 6. huhtikuuta 1991.
Kausina 1990–1991 ja 1991–1992 muodostelmaluistelun pääsarja Suomessa oli poikkeuksellisesti juniorisarja, sillä juniori- ja seniorisarjoissa ei tuolloin ollut ikärajoja, vaan joukkueen sarja määräytyi luistelijoiden lukumäärän perusteella (juniorit 12–20 luistelijaa, seniorit 21–32 luistelijaa). Vuoden 1991 SM-kilpailuissa SM-arvo oli vain juniorisarjalla, koska senioreihin osallistui ainoastaan kaksi joukkuetta. Seniorit luistelivat tuolloin loppukilpailun.
Brian McGuire

Kuolema

McGuire kuoli vuonna 1977 Shellsport G8 -mestaruuskilpailun harjoituksissa Brands Hatchissä ja samalla hänen tallinsa lopetettiin.
Major League Baseball -kausi 1918

Major League Baseball -kausi 1918 päättyi Boston Red Soxin 4-2 voittoon Chicago Cubsista kauden päätteeksi pelatussa World Series -ottelusarjassa.
Yhdysvaltain liityttyä mukaan maailmansotaan, maan hallitus vaati kauden lyhentämistä ja World Seriesin siirtämistä aikaisempaan ajankohtaan. Perinteinen Fall Classic muuttui näin ollen tilapäisesti "Late-Summer" -versioksi, joka pelattiin jo 5. – 11. syyskuuta. Kausi oli ensimmäinen johon sota-aika jätti jälkensä. Monet liigan huippupelaajista oli kutsuttu isänmaan palvelukseen ja joukkueiden taso oli yleisesti laskenut.
5. lokakuuta National Leaguen Eddie Grantista tuli ensimmäinen Major League -pelaaja, joka menehtyi maailmansodassa. Hän kaatui johtaessaan operaatiota Argonnen metsässä. Muut maailmansodassa kaatuneet MLB -pelaajat olivat Alex Burr, Larry Chappell, Ralph Sharman ja Bun Troy.
Disney’s American Dragon: Jake Long, Attack of the Dark Dragon

Juoni

Pelaajan on tehvänä pelastaa Jakella Rose taistellen eri vihollisia vastaan päästäkseen mustan lohikäärmeen kimppuun. Pelissä on yhteensä 20 tasoa, sekä viisi eri maailmaa. Jaken muuttuessa lohikäärmeeksi pelaaja voi käyttää hänen erikoiskykyjä, kuten tulen syöksyntää, hyppyiskuja, iskeä vihollisia hännällä ja lentää.
Työkalu

Työkalu on varsinkin käsin käytettävä, usein yksinkertainen työväline.
Lapidaria margaretae

Kuvaus

Lapidaria margaretae kasvaa kompaktina yksi (harvoin kolmi- tai useampi-) haaraisena, joihin vuosittain kasvaa kahdesta kolmeen lehtiparia (viljeltynä jopa useampikin). Vaalean roosanväriset tai lähes valkeat lehdet ovat pyöreähkön kolmikulmaisia, kölimäisiä ja muodostavat selviä rivejä. Lehtien yläpinnalla on hienon karheaa pintarakennetta.
Yksittäiset pystyt kukat ilmestyvät sivuttain yhteenpainautuneeseen kukkaperään. Kukkaan ei liity erityisiä ylälehtiä. Kukassa on kahdeksan (harvoin vain kuusi tai seitsemän) verholehteä ja noin 100 kullankeltaista terälehteä. Kukan 300–500 hedettä ovat enemmän tai vähemmän pystyjä. Ympyränmuotoisesti kasvaneet mesiöt eivät ole selvästi nähtävissä.
Lapidaria margaretae kukkii kotiseudullaan ajalla maaliskuusta syyskuuhun. Kukat aukeavat päivällä.
Seitsemän- (harvoin kuudesta- yhdeksään-) osioiset kodat muistuttavat suuresti Titanopsis-suvun vastaavia. Pienet, vaaleanruskeat siemenet ovat päärynänmuotoisia, noin 0,6 millimetriä pitkiä ja 0,5 millimetriä leveitä.

Taksonomia, kromosomiluku ja levinneisyys

Lapidaria margaretaen levinneisyysalue ulottuu namibialaisesta Warmbadin kaupungista viereiseen etelä-afrikkalaiseen Northern Capen provinssiin. Kasvi kasvaa kvartsipitoisilla tasangoilla irtokivien seassa. Vuotuinen sademäärä on 250 millimetrin tuntumassa, mistä pääosa sataa maaliskuussa.
Kromosomiluku on 2n = 18.
Ensimmäisenä kasvin kuvasi Mesembryanthemum margaretaena Gustav Schwantes vuonna 1920. Yhdessä Kurt Dinterin kanssa vuonna 1928 sijoittivat tämän sukuun Lapidaria. Synonyymejä ovat Dinteranthus margaretae ja Argyroderma margaretae.
Kalvasärviä

Ulkonäkö

Kalvasärviä kasvaa 50–100 senttimetriä pitkäksi. Varsi on rento, kalpeankeltainen, etenkin kukinnon alta yleensä paksuuntunut. Nivelkohdissa lehtikantojen väleissä ja reunoilla on yksittäisiä lyhyitä nystyjä. Lehdet ovat kiehkuroina, ruodittomia, lehtilapa on pariliuskainen. Kiehkuroissa on neljä, joskus kolme lehteä. Lehdet (1,5–3 cm) ovat sinivihreitä, usein nivelväliä lyhyempiä. Lehdessä on 4–15 paria liuskoja, liuskat ovat harvassa, usein melko pitkiä, paksuhkoja ja jäykähköjä. Talvehtimissilmut (2–6 cm) ovat tiheälehtisiä, kovia, käpymäisiä. Kukinto vedenpäällinen, pystyhkö. Kukat ovat säteittäisesti ylimpien lehtien hangoissa, perättömiä, pieniä, yksineuvoisia. Kukkalehtiä kussakin kiehkurassa on neljä. Hedekukat sijaitsevat emikukkien yläpuolella. Tukilehdet ovat kukkia lyhyempiä, hammaslaitaisia. Hedelmä on lohkohedelmä, jonka hedelmykset (lohkot) ovat luumarjamaisia. Kalvasärviä kukkii Suomessa heinä–elokuussa.

Elinympäristö

Kalvasärviä kasvaa Suomessa suojaisilla rannoilla murtovedessä ja etenkin maan pohjoisosassa rehevissä järvissä.
Kalle Ukkola

Kalle Veikko Sakari Ukkola (s. 4. toukokuuta 1943 Sortavala) on suomalainen insinöörikenraalimajuri evp.
Ukkola syntyi majuri, insinööri Veikko Ukkolan ja Laura Linkolan perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1969 on arkkitehti Outi Rajakaltio.
Ukkola tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1962, Kadettikoulusta hän valmistui 1966 ja suoritti diplomi-insinöörin tutkinnon 1972. Ukkola toimi opetusoupseerina Pohjanmaan tykistörykmentissä vuodesta 1966 ja sitten Pääesikunnassa toimistoinsinöörinä vuodesta 1972 ja toimistopäällikkönä sekä osastoinsinööri useilla eri osastoilla vuodesta 1978. Viestikeskuskorjaamon johtaja hän oli vuodesta 1990 ja hoiti sitten päällikkötehtäviä puolustusvoimien materiaalilaitoksella vuodesta 1993, kunnes hänet nimitettiin puolustusvoimien pääinsinööriksi 1994. Ukkola jäi eläkkeelle kesällä 2003, jolloin hänen seuraajakseen nimitettiin Markku Ihantola.
Ukkola ylennettiin vänrikiksi 1963, luutnantiksi 1966, yliluutnantiksi 1971, insinöörikapteeniksi 1973, insinöörimajuriksi 1978, insinöörieverstiluutnantiksi 1984, insinöörieverstiksi 1990 ja insinöörikenraalimajuriksi 1994.
Valkeajärvi (Vilppula, Tammikoski)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 107 hehtaaria eli 1,1 neliökilometriä ja se on 1,7 kilometriä pitkä ja 850 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 14 saarta. Sen rantaviivan pituus on 7,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Elänteen valuma-alueella (35.37), jonka Valkeajärven valuma-alueeseen (35.373) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 103,8 metriä mpy.
Raivaajapatsas

Raivaajapatsas on yleisnimi Suomen maanraivaajien kunniaksi pystytetyille näköispatsaille, joissa on tyypillisesti kuvattuna suokuokalla suota raivaava mies. Suomessa on useilla paikkakunnilla eri taiteilijoiden veistämiä raivaajapatsaita.
Suomessa raivattiin erittäin paljon maata 1920- ja 1930-luvulla melko koneellistumattomin menetelmin. Patsaita ryhdyttiin pystyttämään 1940-luvulla siirtoväen tarvitseman maanraivaamisen ja lisämaiden raivaamisen kunniaksi. Raivaajapatsaasta tehtiin myös noin 30 senttimetrin korkuinen kipsivalos, jota myytiin koteihin.
The Honky Tonk Man

Yksityiselämä

Farris on entisen vapaapainijan Jerry Lawlerin serkku ja Brian Lawlerin toinen setä. Hän on ollut naimisissa 22 vuotta. Hänellä on kaksi lasta. Hän harrastaa golfia.
Piikaktukset

Ulkonäkö ja koko

Piikaktukset kasvavat yksittäin ja muodostavat mättäitä haarautumalla tyvestään. Niiden varret ovat enintään puolimetrisiä, muodoltaan pallomaisia tai lieriömäisiä. Varsi on syyläkaktusmaisesti nystyinen, ja nystyt ovat usein hyvin pitkänomaisia ja poikkileikkaukseltaan pyöreitä. Piikkirykelmät eli areolit sijaitsevat enimmäkseen nystyjen päässä. Piikeistä osa voi olla muuntunut värikkäiksi rauhasiksi.
Piikaktusten kukat kehittyvät varren päässä olevien nuorten nystyjen hankoihin. Ne ovat avoinna päivisin, näyttäviä, suppilomaisia tai kellomaisia, enimmäkseen kellertäviä tai vihertäviä. Pohjusmalja ja emin vartalon tyvi (perikarpelli) ovat paljaspintaisia tai harva- ja pienisuomuisia. Hedelmä on enemmän tai vähemmän pallomainen, pitkänomainen tai nuijamainen, pinnaltaan sileä, väriltään vihreä tai kellertävä, mehevä ja avautumaton. Siinä on jäljellä kuihtuneita kukan jäänteitä. Hedelmässä on hieman munanmuotoisia tai munuaismaisia siemeniä, joiden väri on tavallisesti musta.

Levinneisyys

Piikaktukset ovat kotoisin Meksikosta ja Yhdysvaltain lounaisosista.
Naamiohuvit (kirja)

Tarina

Tapahtumien keskipisteenä on Ankh-Morporkin oopperatalo, jossa nuori sopraano Perdita valmistautuu ensi-iltaan. Oopperatalossa tapahtuu salaperäisiä kuolemantapauksia, joista syytetään kummitusta. Tämän lisäksi Perditaa hermostuttavat Lancren noidat, jotka haluaisivat hänestä työnsä jatkajan.
Enoki (1918)

Palvelus

Alus muutettiin 1. kesäkuuta 1930 miinanraivaajaksi nimellä W-10. Se siirrettiin tukitehtäviin 1. heinäkuuta 1936.
Mäntykirva

Koko ja ulkonäkö

Siivettömät yksilöt ovat tumman ruskeita tai punaisia, muodoltaan hyvin pyöreitä ja täysin valkoisen villamaisen vahan peittämiä. Pää ja keskiruumis ovat voimakkaasti kitinisoituneet. Tuntosarvet ovat hyvin lyhyet ja niissä on kolme jaoketta. Siivelliset yksilöt ovat punertavan harmaita ja niiden siipisuonissa on punertava sävy. Ruumiin pituus 1,0–1,2 mm.
Kromosomiluku 2n=22.

Levinneisyys

Mäntykirva on eurooppalainen laji, joka on vieraslajina levinnyt ainakin Itä-Afrikkaan ja Australiaan. Suomessa sitä tavataan laajalti ympäri maata.

Elinympäristö ja elintavat

Mäntykirvaa ei voi erottaa Pineus orientalis -lajin neitseellisesti lisääntyvistä yksilöistä ja laji on saattanutkin syntyä, kun yhdessä populaatiossa suvullinen lisääntyminen on loppunut kokonaan. Mäntykirva lisääntyy siis ainoastaan neitseellisesti eikä sillä tapahdu myöskään isäntäkasvin vaihtoa, minkä vuoksi lajin elinkaari on havukirvoille poikkeuksellisen yksinkertainen. Kirvat talvehtivat mäntyjen oksilla ja kevätkesällä ainakin kaksi kirvasukupolvea ruokailee tuoreissa vuosikasvuissa. Myöhemmin alkaa syntyä myös siivellisiä yksilöitä, mutta näiden merkitys lajin leviämisessä uusille elinpaikoille lienee pieni verrattuna tuulen mukana kulkeviin 1. toukkavaiheen poikasiin. Varsinaisista kirvoista poiketen havukirvoilla myös neitseellisesti lisääntyvät yksilöt munivat. Mäntykirvan munaryhmät ovat valkoisen villamaisen vahan peittämät. 
Mäntykirvan luontaisia saalistajia ovat ainakin seuraavat: Cheilomenes aurora, Diomus pumilio, Exochomus flavipes, nelitäpläpirkko (Exochomus quadripustulatus), Leucopis argenticollis, Leucopis atrifacies, Leucopis manii, Leucopis nigraluna, Leucopis obscura, Leucopis praecox, Leucopis tapiae, Rhyzobius chrysomeloides, männynpikkupirkko (Scymnus nigrinus), juovapikkupirkko (Scymnus suturalis), Tetraphleps raoi ja mäntyhämykorento (Wesmaelius concinnus).
Mäntykirva viihtyy erityisesti nuorehkoissa männyntaimissa ja aiheuttaa vuosikasvainten ja niiden neulasten kasvun heikkenemistä. Pahimmassa tapauksessa monivuotinen kirvainvaasio voi aiheuttaa taimen kuoleman.

Ravintokasvit

Isäntäkasveja ovat Euroopassa ilmeisesti ainoastaan metsämänty (Pinus sylvestris) sekä vuorimänty (Pinus mugo). Vieraslajina se on löydetty muiltakin mäntylajeilta.
Kaarle Henrikinpoika Horn

Kaarle Henrikinpoika Horn, Kankaisten herra (ruots. Carl Henriksson Horn) (n. 1550 – 16. toukokuuta 1601) oli suomalaissyntyinen ruotsalainen sotapäällikkö. Hänestä tuli sotamarsalkka vuonna 1580 ja valtaneuvos 1588. Hän oli Henrik Klaunpoika Hornin poika. 
Horn puolusti pitkän vihan aikana Tallinnaa venäläisiä vastaan vuosina 1570–1571 ja 1577. Hän valtasi Läänemaan 1581 ja toimi Narvan käskynhaltijana vuosina 1581–1582 ja 1588–1590. Valtaneuvos hänestä tuli vuonna 1588. Horn joutui Juhana III:n epäsuosioon jouduttuaan luovuttamaan Kaprion, Jaaman ja Iivananlinnan venäläisille. Hänet tuomittiin kuolemaan, mutta armahdettiin viime hetkellä mestauspaikalla. Horn asettui kuningas Sigismundia vastaan sisällissodassa, tämän isä oli ollut Juhana III, ja yritti Suomessa Kaarle-herttuan lähettiläänä vaikuttaa Klaus Flemingiinkin. 
Horn oleskeli Virossa 1500–luvun viimeisinä vuosina ja vaikutti osaltaan siihen, että porvaristo siellä kääntyi Kaarle-herttuan puolelle. Kaarle-herttua nimitti hänet komentajaksi ja käskynhaltijaksi Liivinmaalle. Kaarle-herttualta Horn sai vuonna 1600 Pohjois-Suomen laamanninviran. Oli herttuan mukana tämän piirittäessä Virossa Pärnun linnoitusta. Hornista tuli herttuan asettama ylikäskynhaltija Viroon ja Liivinmaalle vuonna 1600, ja vuonna 1601 hän valloitti Piebalgan linnoituksen puolalaisilta, ottaen sen komentajan voivodi Matias Dembinskin vangiksi. Tämä jäi Hornin viimeiseksi sotasaavutukseksi, sillä hän kuoli jo samana vuonna taistelussa Sigismundin puolalaisia vastaan Burtniekin linnan taistelussa Pohjois-Latviassa.
Zeferino Zeca Martins

Zeferino Zeca Martins SVD (s. 8. maaliskuuta 1966 Cacolo) on angolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 6. elokuuta 1995 ja nimitettiin Luandan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Tanaramusan titulaaripiispaksi 19. toukokuuta 2012. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Damião António Franklin, jota avustivat José Manuel Imbamba ja António Francisco Jaca.
Kašubit

Historia

Kašubit polveutuvat slaaveista, jotka tulivat nykyisen Pommerin alueelle kansainvaellusaikana. Läntisimmät slaavit sulautuivat lopulta alueen saksalaisiin, mutta idemmässä he säilyttivät slaavilaisen identiteettinsä. Vaikka kašubista alkoi kehittyä puolasta eroava kieli ja alueen hallitsijat olivat saksankielisiä, säilyivät kirkkomenot kašubien asuttamilla alueilla puolankielisinä.
1800-luvulla kašubien keskuudessa alkoi muodostua voimakkaampi kansallinen identiteetti, missä tärkeänä vaikuttajana toimi Florian Ceynowa. Jotkin kašubit tosin vastustivat ajatusta kašubeista puolalaisista erillisenä kansana. 1900-luvun alussa  Preussi aloitti Kulturkampfin eli kulttuuritaistelun katolista kirkkoa vastaan. Toimenpiteisiin kuului katolisten vähemmistöjen saksalaistaminen. Saksalaistaminen onnistuikin joillakin alueilla, mutta ei kovin laajalti. Natsi-Saksan aikana kašubit nähtiin puolalaistuneina saksalaisina, joissa oli potentiaalia saksalaistumiseen, toisin kuin puolalaisissa, joita pidettiin alempana kansana. Puolan kommunistisen hallituksen aikana virallinen hallinto suosi Puolan kansan yhtenäisyyttä ja kašubeja kansana vähäteltiin.

Nykypäivä

Vuodesta 2005 lähtien kašubin on voinut suorittaa maturana yliopistossa. Lisäksi vuodesta 2005 kašubi on ollut ainoana Puolassa puhuttuna kielenä virallisesti alueellinen vähemmistökieli. Muutamissa kylissä Kašubian alueella opetetaan kouluissa kašubia.

Kašubit muualla

Vuonna 1858 joukko kašubeja muutti Kanadan Ontarioon ja perusti Wilno-nimisen siirtokunnan. Chicagon St. Josaphatin kaupunginosa on kašubilaisten siirtolaisten vuonna 1884 perustama. Wisconsinissa, Jones Islandissa, oli kašubien kalastajakylä vuoteen 1940 asti, jolloin heidät häädettiin, koska he eivät omistaneet asuttamaansa maata. Nykyisin paikalla on puisto nimeltä Kaszube's Park.
Ali Benflis

Ali Benflis (arab. أحمد بن فليس‎) (s. 8. syyskuuta 1944 Batna, Ranskan Algeria) on algerialainen poliitikko ja entinen Algerian pääministeri. Hän edustaa Kansallista vapautusrintamaa.
Ali Benflis oli Algerian oikeusministeri vuosina 1988–1991 ja elokuusta 2000 toukokuuhun 2003 maan pääministeri. Presidentti Abdelaziz Bouteflika erotti Benflisin, kun tämä käytti asemaansa Kansallisen vapautusrintaman johdossa omassa presidentinvaalikampanjassaan. Hänen edeltäjänsä pääministerinä oli Ahmed Benbitour ja seuraajansa Ahmed Ouyahia. 
Ali Benflis oli ehdolla Algerian presidentiksi, mutta hävisi Abdelaziz Bouteflikalle 8. huhtikuuta 2004. Bouteflika voitti vaalit 85 % äänienemmistöllä, kun toiseksi sijoittunut Benflis sai äänistä ainoastaan 6,4 %.
Benflis pyrki presidentiksi myös vuoden 2014 vaaleissa, jolloin hän tuli toiseksi Bouteflikan jälkeen. Hän sai äänistä 12,18 prosenttia Bouteflikan saadessa niistä 81,53 prosenttia. Benflis syytti vaaleja petokseksi.
Siiviliammatiltaan Benflis on entinen lakimies ja valtion syyttäjä.