google/wiki40b huggingface dataset:
Namer

Suunnittelu

Namerin suunnittelussa otettiin huomioon korjaamisen helpottaminen, jonka takia ajoneuvossa on modulaarinen panssarointi. Ajoneuvossa on myös V-muotoinen alusta ja NBC-suojaus. Ajoneuvosta on myös sotilasambulanssiversio.

Aseistus

Namer aseistetaan Samson RCWS -asejärjestelmällä, jossa on joko M2 Browning -konekivääri tai Mk 19 -kranaattikonekivääri. Toissijaisena aseistuksena voi olla FN MAG -konekivääri, 60 mm kranaatinheitin tai 12 savukranaattia.

Moottori

Namerissa on Teledyne Continentalin 1 200 hevosvoiman (895 kW) 12-sylinterinen, ilmajäähdytteinen dieselmoottori. Voimakkaan moottorin ansiosta 60 000 kg painava ajoneuvo pystyy liikkumaan vaikeassakin maastossa.
Douglas DC-2

DO-2 ja DO-3

Aero tilasi maaliskuussa 1941 Saksasta kaksi Douglas DC-2 konetta, jotka saksalaiset olivat saaneet haltuunsa Tšekkoslovakian miehityksen yhteydessä. Koneet, joille annettiin nimet Sisu (sn 1562) (ensin OH-DLB, myöhemmin uudelleenrekisteröitynä OH-LDB) ja Voima (OH-LDA), tuotiin Suomeen huhtikuussa, ja ne aloittivat liikenteen kesäkuussa 1941. Aeron lentäjien kieltäydyttyä enää lentämästä huonokuntoisilla koneilla, ne ostettiin ilmavoimille 18. maaliskuuta 1949 ja muunnettiin sopiviksi ilmakuvauskäyttöön. Ilmavoimissa koneet saivat rekisteritunnukset ja ne nimettiin uudelleen: Voima sai tunnuksen DO-2 ja nimen Isoo-Antti, Sisu puolestaan sai tunnuksen DO-3 ja nimen Pikku-Lassi. DO-2 ja DO-3 varustettiin alkuperäisten moottorien käyttöiän loputtua Bristol Mercury XV -voimalaitteilla.
DO-3 vaurioitui Malmin kentällä 7. helmikuuta 1951 nousussa sattuneen moottoririkon vuoksi. Kone myytiin romuksi pakkolaskun jälkeen. Romukauppias teki koneen rungosta leikkimökin lapsilleen, ja se siirrettiin Löparön saareen Helsingistä itään, josta se luovutettiin Suomen ilmailumuseolle vuonna 1986.
DO-2 lensi tyypin viimeisen lennon Ilmavoimissa 9. huhtikuuta 1956.
Vuonna 2011 Pikku-Lassin (DO-3) runko siirrettiin Keski-Suomen Ilmailumuseoon Luonetjärvelle, jossa siitä otettiin varaosia näyttelykuntoiseksi kunnostettavaan Hanssin-Jukkaan (DO-1). Rungon loppuosan käytöstä ei ole tietoa. Runko siirrettiin Ilmasotakoulun Killalle, ei Keski-Suomen Ilmailumuseoon.
Lana Lang

Lana Lang on fiktiivinen hahmo Teräsmies-sarjakuvissa. Hän esiintyi ensimmäisen kerran Superboy #10 vuonna 1950. Hahmon loivat Bill Finger ja John Sikel.
Perinteisesti Lana Lang esitetään nuoren Clark Kentin ihastuksen kohteena aikana jolloin he kumpikin asuivat Smallvillen pikkukaupungissa. Teräsmies-sarjakuvien hopeakaudella hän esiintyi nuoren Teräsmiehen, Teräspojan rinnalla. Nykyisissä sarjakuvissa hän esiintyy vierailevana hahmona Teräsmiehen elämässä. Lana ja Clark ovat todella hyviä ystäviä ja heidän välillään on ollut myös romanttisia tunteita. Nykyisin Lana on kuitenkin aviossa Pete Rossin kanssa ja heillä on Clark-niminen poika.
Annette O'Toole esitti Lana Langia vuoden 1983 Superman III -elokuvassa. Kristin Kreuk esittää hahmoa Teräsmiehen nuoruusvuosista kertovassa televisiosarjassa Smallville.
Poppelikoivu

Ulkonäkö ja koko

Poppelikoivu on nopeakasvuinen ja lyhytikäinen puu, joka kasvaa keskimäärin 6–9 metriä korkeaksi ja alkaa tuottaa siementä 8 vuoden ikäisenä. Sillä on lähelle maanpintaa levittäytyvä juuristo, yleensä monihaarainen runko, kapean kartiomainen latvus ja lyhyet, kierot haarat. Kaarna on nuorissa puissa tumman punaruskeaa, mutta muuttuu puun vanhetessa valkoiseksi tai harmaanvalkoiseksi ja tummenee tyveä kohti. Kaarna ei kesi juuri lainkaan mutta siinä on pitkiä, mustia korkkihuokosrivejä.
Kuluvan vuoden kasvainranka on kalju tai hienokarvainen ja pienten hartsikyhmyjen peittämä; se ei tuoksu metyylisalisylaatille kuten kelta- ja sokerikoivulla. Lehdet sijaitsevat varrella vuorottain, ja lehtiruoti on silmiinpistävän hento. Lehtilapa on 3–10 senttimetriä pitkä, leveän puikea tai kolmiomainen, tylppä- tai suippotyvinen ja kärjestä pitkäsuippuinen. Lehtilaita on toissahainen ja alapinta kalju tai hienokarvainen.
Poppelikoivu on yksikotinen kasvi, joka kukkii huhti–toukokuussa ja kantaa hedelmää syys–lokakuussa. Sen pienet kukat sijaitsevat erillisissä hede- ja eminorkoissa. Jopa 7,5 senttimetriä pitkät hedenorkot ovat keltaisia ja riippuvat oksien kärjistä. Pienemmät eminorkot ovat pystyjä ja vihreitä mutta kääntyvät pölytyksen jälkeen alaspäin ja kypsyvät ruskeiksi, lieriömäisiksi hedelmänorkoiksi, joissa on runsaasti siipipalteisia pähkylöitä. Norkot hajoavat kypsinä ja siemenet leviävät tuulen mukana puun ympäristöön.

Levinneisyys

Poppelikoivu on kotoisin Pohjois-Amerikan itäosista. Sen levinneisyysalue ulottuu koillisessa Nova Scotiaan, lännessä Ontarion eteläreunalle ja etelässä New Jerseyhyn, New Yorkiin ja Pennsylvaniaan. Yksittäisiä esiintymiä on lisäksi Pohjois-Ohiossa, Virginiassa ja Pohjois-Carolinan länsireunalla.

Elinympäristö

Poppelikoivu on pioneeripuu, joka valtaa nopeasti metsäpalojen tuhoamia alueita, hakkuuaukioita ja hylättyjä peltoja. Se menestyy aurinkoisilla paikoilla, kosteassa ja hyvin vettä läpäisevässä maaperässä, 100–600 metrin korkeudessa merenpinnasta. Yleensä se kasvaa virtaavan veden äärellä, järvien rannoilla ja soilla mutta myös kuivemmilla hiekka- ja soramailla.

Käyttö

Poppelikoivun puuta on helppo työstää ja se soveltuu erinomaisesti sorvaukseen. Siitä tehdään muun muassa lankarullia, pyykkipoikia ja koriste-esineitä, minkä ohella sitä käytetään paljon polttopuuna. Pienen kokonsa takia sen taloudellinen merkitys on kuitenkin huomattavasti vähäisempi kuin paperikoivulla. Irokeesit hoitivat poppelikoivulla peräpukamia, kun taas mi'kmaqit paransivat sillä tulehtuneita haavoja ja käyttivät sitä oksetusaineena.
Poppelikoivu on myös tärkeä ravinnonlähde monille villieläimille. Majavat ja puupiikkisiat jyrsivät sen kuorta ja puuta. Mahlatikat juovat mahlaa, röyhelöpyylle kelpaavat hedenorkot ja silmut ja amerikanvihervarpunen, tiaiset ja monet muut laululinnut syövät siemeniä. Lumikenkäjänis, hirvi ja valkohäntäpeura käyttävät puolestaan talviravintonaan sen vuosikasvaimia.
Rintasokeri

Rintasokeri on historiallinen nimitys makeisena käytetylle sokerilaadulle. Yleisemmältä nimeltään kysessä on kandisokeri, jota on ollut saatavina Euroopassa 900-luvulta lähtien, alkujaan makeisena. Täsmällisemmin määriteltynä ainoastaan ohrakeitteellä terästettyä kandisokeria voidaan kutsua rintasokeriksi.
Rintasokeri on läpikuultavaa, vaaleaa tai rusehtavaa kovaa ainetta, jota myytiin kiteinä nauhoissa. Vanhoista ajoista kertovissa kirjoissa, kuten Anni Swanin teoksissa, rintasokeria kuvataan lasten keskuudessa suosituksi makeiseksi. Todennäköisesti kyseessä oli ruokosokerin ja juurikassokerin sekoitus, joka kiteytettiin ylikyllästetystä liuoksesta kiteiksi langan ympärille. Toisaalta on esitetty, että yskänlääkkeenäkin käytetty rintasokeri oli alun perin ohrasokeria, jota saatiin haihduttamalla ohrakeitettä yhdessä sokerin, appelsiini- tai sitruunamehun ja viinikiven kanssa. Rintasokerin yskää parantavat ominaisuudet olisivat tällöin liittyneet lähinnä valmistuksessa käytettyyn ohraan.
Rintasokerin nimi viitannee sen lääkkeelliseen käyttöön rintakehän sairauksissa, kuten yskässä ja "rintataudissa" eli keuhkotaudissa. Vastaava termi esiintyy myös saksan kielessä (Brustzucker) ja ruotsin kielessä (bröstsocker), joista jälkimmäisestä on ensimmäinen maininta Carl Lindhin kirjassa "Huusz-apotek ock läkie book" (Wijsingsborg 1675). Latinaksi kyseistä makeista on kutsuttu nimellä Saccharatum candum, jota vastaa englannin kielen termi sugar candy. Britannian kauppahistoriasta löytyy varhainen maininta vuodelta 1390 sugar-candysta, jota valmistettiin liuottamalla valkoista tai ruskeaa sokeria laimeaan kalsiumhydroksidiliuokseen ja antamalla sen kiteytyä.
Kandisokeria käytetään nykyään muun muassa oluen valmistamisessa ja kuumien juomien kuten teen ja kahvin makeuttamiseen.
Kōji Yamase

Jalkapallomaajoukkue

Hän edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 2006-2010.
Alden (Kalifornia)

Alden (Aiemmin North Temescal) on aavekaupunki Alamedan piirikunnassa Kaliforniassa. Se sijaitsee 3,2 kilometrin päässä piirikunann pääkaupungista Oaklandista. Kaupunkiin avattiin postitoimisto vuonna 1877 ja lopetettiin 1908. Nimi vaihdettiin vuonna 1899 Aldeniksi.
Constantin Prezan

Constantin Prezan (27. tammikuuta 1861 Butimanu – 27. elokuuta 1943 Bukarest) oli romanialainen sotapäällikkö, joka toimi Romanian armeijan ylipäällikkönä ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa.
Prezan suoritti sotilaskoulutuksensa Romaniassa ja Ranskassa. Hän palveli aluksi Romanian pääesikunnassa ja myöhemmin kuningas Ferdinand I:n adjutanttina. Kun Romania liittyi ensimmäiseen maailmansotaan elokuussa 1916 ympärysvaltojen puolelle, Prezan nimitettiin komentamaan neljättä armeijaa, joka hyökkäsi Itävalta-Unkarille kuuluneeseen Transylvaniaan. Arthur Arz von Straussenbergin komentama Itävalta-Unkarin ensimmäinen armeija kuitenkin ajoi lokakuun alkuun mennessä romanialaiset takaisin Karpaattien yli ja seuraavan vuoden aikana itävaltalaiset ja saksalaiset valtasivat suurimman osan Romaniasta. Prezan nimitettiin joulukuussa 1916 pääesikunnan päälliköksi ja vuotta myöhemmin myös asevoimien ylipäälliköksi, kun kuningas Ferdinand luopui ylipäällikkyydestä. Pian sen jälkeen Romania joutui solmimaan keskusvaltojen kanssa raskaan aselevon ja Bukarestin rauhansopimuksen.
Romania liittyi uudelleen sotaan hieman ennen sen päättymistä 10. marraskuuta 1918 ja miehitti seuraavana vuonna Transylvanian. Prezan jatkoi ylipäällikkönä aina vuoteen 1920. Kuningas Kaarle II:n valtaistuimelle nousuun vuonna 1930 liittyneen poliittisen kriisin yhteydessä Prezan kutsuttiin vielä takaisin palvelukseen ja ylennettiin sotamarsalkaksi. Kuningas antoi hänelle tehtävän muodostaa maahan uusi hallitus, missä hän ei kuitenkaan onnistunut. Hän vetäytyi pian sen jälkeen eläkkeelle.
Uimahyppääjien kerho Härveli

Uimahyppääjien Kerho Härveli ry on suomalainen uimahyppykerho, joka perustettiin vuonna 1946. Kerhon toiminta suuntautuu uimahyppyihin. Härveli on Suomen ensimmäinen uimahyppykerho ja sen perustamisen loi suomalaisille uimahyppääjille vihdoinkin kunnon kerhon. Härveli on osallistunut moniin Suomen sisäisiin sekä kansainvälisiin uimahyppykilpailuihin. Myöhemmin Härveli on suunnannut toimintansa nuoriin lajin harrastajiin. Härveli toimii Helsingissä, ja se on yksi kolmesta pääkaupunkiseudun uimahyppyseurasta.

Historia

30. maaliskuuta 1946 muutamat uimahyppääjät kokoontuivat perustamaan Härveliä. Aluksi Härveli toimi "gentlemannien kerhona", joka tarkoitti, että vain kokeneet hyppääjät otettiin mukaan kerhoon. Hieman myöhemmin myös naiset saivat osallistua. Kerho rekisteröitiin vuonna 1958 Suomen Uimaliiton viralliseksi jäsenseuraksi.

Kilpailut

Härveli järjesti Ruotsi-Suomi maaottelun 1946 vuonna 1950 ensimmäiset pohjoismaiset pellehyppykilpailut Helsingin Humallahden uimalassa. Pellehyppyjen SM-kilpailuja järjestettiin jo 1950-luvulla vuosittain. Vuosittain järjestetään Härveli Diving Cup, jossa sijoittuminen tuotti arvokilpailunäytöksi vuoden 2015 MM-kilpailuihin. ja tuottaa A-rajan ylittäneille paikan EM-kisoihin.

Jäsenet

Härveliä on edustanut muun muassa Helge Wasenius, moninkertainen uimahyppyjen Suomen-mestari sekä olympiaedustaja vuonna 1952 sekä 1956. Myös Birger Kivelä on edustanut Härveliä.
Utva (joki)

Pääuoma

Joen lähteet sijaitsevat kukkulalla 20 kilometriä etelään Ilekin alajuoksun uomasta ja se virtaa 290 kilometriä ennen kuin se yhtyy Uraljokeen Ilekistä 50 kilometriä alavirtaan päin. Aluksi joki virtaa etelään, mutta kääntyy laajassa kaaressa kohti luodetta. Joen vettä käytetään pääasiassa maanviljelyssä kasteluun ja vettä otetaan talousvedeksi. Talousvesi kerätään sivujoissa tekoaltaisiin, joita on joen varrella. Pääuoma virtaa Lubenkan, Kaiyndin, Belogorgan, Aksun, Pugaševon ja Borilin kautta Uraljokeen. Pugaševo kuuluu suuremman kaupungin Aksain yhteyteen. Utva ja sen sivujoet muodostavat yhdessä 6 940 neliökilometrin suuruisen valuma-alueen.

Vuodenajat ja virtaamat

Joen valuma-alue sijaitsee arolla, missä vallitsee mannermainen ilmasto ja kesäisin heikot sateet. Ilman lämpötila heinäkuussa on noin 20 °C. Joki saa suurimman osan vuotuisesta vedestään, kun lumipeite sulaa ja jäät lähtevät. Silloin joen virtaama (mitattu Grigorievkassa) saavuttaa keskiylivirtaaman (MHQ) arvon 227 m³/s. Kesällä ja syksyllä joen vedenpinta kuitenkin alenee ja virtaama hiipuu keskialivirtaaman (MNQ) arvoon 0,19 m³/s. Vuotuinen virtaama (MQ) on 3,8 m³/s. Joki jäätyy marraskuussa ja jäät lähtevät huhtikuun puolivälissä.
Pukaron kartano

Pukaron kartano (ruots. Pockar gård) on kartano Lapinjärven kunnassa, Pukaron kylässä. Kartano on saanut alkunsa 1763, kun vääpeli Johan Mentscher osti Jontaksen ratsutilan sekä sen neljä aputilaa perintötiloikseen, joista kehittyi lamppuotitiloja. Pukaron kartanon päärakennus on rakennettu 1817 ja on merkittävä kartanon päärakennus siinä suhteessa, että sen keskiosa on suhteellisen suuri.
Raúl Baena

Seurajoukkueura

Baena pelasi uransa alkuvaiheilla Faro Torroxin ja Málagan juniorijoukkueissa, kunnes vuonna 2003 hän siirtyi Barcelonan akatemiaan. Vuonna 2007 hän vaihtoi naapuriseura Espanyolin reservijoukkueeseen. Ensiesiitymisensä edustusjoukkueessa hän teki 4. lokakuuta 2009 ottelussa Villarrealia vastaan.
Kauden 2009–2010 aikana hän onnistui vakiinnuttamaan paikkansa edutusjoukkueessa ja sai kohtalaisesti vastuuta. Yhteensä hän pelasi 19 ottelua.
Giambattista Pittoni

Giovanni Battista Pittoni eli Giambattista Pittoni (20. kesäkuuta 1687 Venetsia, Italia – 17. marraskuuta 1767 Venetsia, Italia) oli italialainen taidemaalari. Hän oli yksi 1700-luvun merkittävimmistä italialaisista alallaan.
Brokopondon tekojärvi

Brokopondon tekojärvi, viralliselta hollanninkieliseltä nimeltään Prof. Dr. Ir. W. J. van Blommesteinmeer tai Brokopondostuwmeer, on suuri tekojärvi Surinamen koillisosassa. Sen pinta-ala on 1 560 km², sen valuma-alueen pinta-ala on 12 200 km². Järvi tehtiin Brokopondo-hankkeen yhteydessä Surinamejoen poikki rakennetun padon avulla. Pato valmistui 1965, mutta altaan täyttyminen kesti vuoteen 1971. Noin 5000 ihmistä joutui muuttamaan tekojärven alle jääneeltä alueelta.
Pato rakennettiin tuottamaan sähköä bauksiittikaivoksille alumiinintuotantoon. Noin neljännes sähköntuotannosta menee pääkaupunki Paramaribon yleiseen kulutukseen.
Järvi on saanut nimen jaavalaissyntyisen hollantilaisen vesiasiantuntijan Willem Johan van Blommesteinin mukaan.
Henryk Górecki: String Quartets Nos. 1 and 2

Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt Henryk Górecki.
Arto Lehtiö

Arto Lehtiö (s. 28. joulukuuta 1938, Tampere) on suomalainen jääkiekkovaikuttaja. Hän on Suomen Jääkiekkoleijona numero 126.
Lehtiö toimi poikien ja nuorten maajoukkueiden huoltajana vuosina 1970–1980 ja 1984–1991. Vuosina 1980–83 hän oli Suomen jääkiekkomaajoukkueen huoltaja. Alle 20-vuotiaiden maajoukkueen huoltajana hän sai maailmanmestaruuden vuonna 1987 ja MM-pronssia 1988.
Arto Lehtiö on ollut Suomen Jääkiekkomuseon hallituksen jäsen vuodesta 1983 lähtien.
Kate Beckinsale

Ura

Beckinsalen vanhemmat ovat näyttelijät Judy Loe ja Richard Beckinsale. Hän seurasi vanhempiensa jalanjälkiä näyttelijäksi ja teki ensimmäisen televisioesiintymisensä jo neljävuotiaana. Hänen elokuvadebyyttinsä tapahtui televisioelokuvassa Gestapo kannoilla (One Against the Wind). Ensimmäinen teatterielokuva, jossa Beckinsale esiintyy, on William Shakespearen näytelmän elokuvasovitus Paljon melua tyhjästä vuodelta 1993. Elokuva Pearl Harbor nosti Beckinsalen kuuluisuuteen vuonna 2001. Sen jälkeen hänellä on ollut useita rooleja draama-, komedia- ja toimintaelokuvissa.

Yksityiselämä

Kate Beckinsalen isä Richard kuoli vuonna 1979. Hänen leskeksi jäänyt äitinsä meni uusiin naimisiin ohjaaja Roy Battersburyn kanssa. Uuteen perheeseen kuuluivat myös Battersburyn lapset edellisestä avioliitosta. Beckinsalella on myös biologinen sisarpuoli, näyttelijä Samantha Beckinsale, mutta he eivät pidä säännöllistä yhteyttä toisiinsa.
Beckinsale kouluttautui Hammersmithissä, Lontoossa sijaitsevassa tyttökoulussa nimeltä Godolphin and Latymer School. Hän oli mukana myös paikallisessa nuorisoteatterissa. Nuorena Beckinsale harrasti myös kirjoittamista ja voitti kaksi runouden ja kaunokirjallisuuden kirjoituspalkintoa. Hän opiskeli myöhemmin Oxfordin New Collegessa kieliä ja oli mukana myös yliopiston draamatuotannoissa. Murrosikä oli vaikeaa aikaa Beckinsalelle; hän kärsi hermoromahduksen ja sairastui anoreksiaan 15-vuotiaana. Hän kävi neljän vuoden ajan psykoanalyysissa.
Kate Beckinsalella on yksi tytär, vuonna 1999 syntynyt Lily Mo Sheen, jonka isä on Beckinsalen entinen kihlattu, näyttelijä Michael Sheen. Beckinsale avioitui ohjaaja Len Wisemanin kanssa vuonna 2004 Bel Airissa, Kaliforniassa.Beckinsale ilmoitti vuonna 2015 parin eroavan 11 avioliittovuoden jälkeen.
Kirje tuntemattomalta naiselta

Tarina

1800–1900-lukujen vaihteessa loistava pianisti ja naistenmies kohtaa Wienissä häntä lapsesta asti palvoneen tytön, joka tulee raskaaksi. Seuraavan kerran tavatessaan mies ei muista koko naista.
Äänikortti

Äänikortti on tietokoneen lisäkortti, joka on tarkoitettu äänisignaalin tuottamiseen ja usein myös lukemiseen äänisisääntulon kautta. 
Äänikortit ovat olleet suosittuja etenkin IBM PC -yhteensopivissa koneissa, joiden ääniominaisuudet ilman korttia ovat yleensä olleet käytännössä olemattomat. Nykyään hyvät ääniominaisuudet ovat myös PC-maailmassa itsestäänselvyys, ja monilla PC-emolevyillä onkin valmiina äänipiiri, jota historiallisista syistä on ruvettu kutsumaan integroiduksi äänikortiksi.
Haistila

Haistilan lauttaranta

Haistilan lauttaranta on ikivanha Kokemäenjoen ylityspaikka. Se on ollut käytössä jo keskiajalta lähtien, jolloin se oli osa Ulvilasta Turkuun johtanutta Huovintietä. Haistilassa kulki myös Turusta lähtenyt Pohjanlahden rantatie. Porin kohdalla se kiersi Ulvilan kautta, kun Kokemäenjoen luodot eivät vielä tarjonneet mahdollisuutta jokisuiston ylittämiseen Porissa.
Joen ylitys pohjoispuolelle Ravaniin hoidettiin alun perin ilmeisesti veneillä. Ensimmäinen lautta Haistilaan saatiin tiettävästi 1640-luvulla. Suurikokoinen lautta oli oman pitäjän asukkaille ilmainen, vieraspaikkakuntalaisilta perittiin ylityksestä maksua kolme kupariäyriä hevosta ja ihmistä kohden. Haistilan lautalla oli erittäin suuri merkitys, se oli aina 1700-luvun alkupuolelle saakka seudun ainoa joen ylityspaikka. Yläjuoksulle mentäessä seuraava oli vasta 30 kilometrin päässä Kokemäellä. Viimeinen lautta Haistilaan saatiin 1940-luvulla, jolloin valmistui puinen yhdeksän tonnia kantava lossi. Se poistui käytöstä Friitalan sillan rakentamisen myötä vuonna 1953. Nykyään Haistilan lauttaranta on suosittu virkistyskalastuspaikka.
Krimin sodan aikana vuonna 1854 Haistilaan tuotiin suojaan Porissa ja Reposaarella Venäjän laivastolle rakennettuja tykkiveneitä, joita Pohjanlahden rannikolla purjehtinut brittiläis-ranskalainen laivasto uhkasi. Myös alusten varustelu viimeisteltiin Haistilassa niiden suunnittelijan amiraali Johan Eberhard von Schantzin valvonnassa. Brittilaivaston saapuessa Poriin elokuussa 1855, purjehdittiin siipirataslaiva Sovinto ja kaikki muut kaupungin alukset Haistilaan turvaan.

Haistilan taistelu

Haistilan taistelu oli Suomen sodan aikainen, 17. maaliskuuta vuonna 1808 sattunut pieni kahakka. Siinä Poria kohti vetäytyvät Turun läänin jalkaväkirykmentin ja Hämeen rykmentin jälkijoukot kohtasivat kenraali Bagrationin johtaman venäläisen 21. divisioonan etujoukot.

Tiilitehdas

1800-luvun lopulla Haistilaan perustettiin lyhytaikaiseksi jäänyt tiilitehdas kahden tanskalaisen liikemiehen toimesta. Se rakennettiin kuitenkin liian lähelle Kokemäenjoen rantatörmää, jonka sortuessa tehdas upposi jokeen. Henkilövahingoilta vältyttiin, mutta tehtaan koneet jouduttiin myöhemmin nostamaan joesta sukeltajien avulla.

Rautatieasema

Haistilassa sijaitsee vuosina 1895–1973 toiminnassa ollut rautatieasema. Asemarakennus on nykyään asuntona. Haistilan rautatieasema oli aikoinaan tärkeä tavara-asema. Ennen Mäntyluodon radan valmistumista satamaan menevä rahti purettiin Haistilassa lotjiin ja kuljetettiin jokea pitkin Mäntyluodon satamaan.

Koulu

Haistilassa on ollut koulu, joka on nykyään lakkautettu.
Karl Sjöström

Karl Ilmari Sjöström (5. lokakuuta 1890 Mikkeli – 25. marraskuuta 1960) oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan komppanianpäällikkönä Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa. Hän osallistui vielä talvisotaankin rintamajoukoissa.

Perhe ja opinnot

Sjöströmin vanhemmat olivat liikemies ja tehtailija Karl Alarik Sjöström ja Aleksandra Vilander. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Taimi Forssin kanssa. Hän kävi neljä luokkaa Mikkelin lyseota ja Kuopion kauppakoulun.

Jääkärikausi

Sjöström työskenteli vuosina 1910-1915 prokuristina Asfaltti oy Lemminkäisessä Helsingissä ennen liittymistään yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukossa Saksassa sotilaskoulutusta antavalle Pfadfinder-kurssille, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 11. maaliskuuta 1915 ja sijoitettiin sen 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet siirrettiin Jääkäripataljoona 27:n perustamisen jälkeen sen 1. komppaniaan. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 30. syyskuuta 1916 ja palautettiin takaisin pataljoonaan sen rintamalta paluun jälkeen ja sijoitettiin 3. komppaniaan 7. elokuuta 1917.

Suomen sisällissota

Sjöström saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana yliluutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan Sjöström saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana yliluutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan komppanianpäälliköksi aluksi 2. Krenatöörirykmentin I Jyväskylän pataljoonan 1. komppaniassa ja myöhemmin konekiväärikomppaniassa. Jyväskylän pataljoonan komentajaksi hänet nimitettiin 26. maaliskuuta 1918. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Mannisessa, Kuljussa, Sääksjärvellä, Tampereella ja Vesilahden Mantereen kylässä ja osallistui pataljoonan etenemiseen sen komentajana Kangasalta Pälkäneen, Aitoon, Puutikkalan ja Lammin kautta Koskelle.

Sisällissodan jälkeinen aika

Sjöström toimi vapaussodan jälkeen komppanianpäällikkönä 2. Krenatöörirykmentin 1. komppaniassa, josta hänet komennettiin 26. kesäkuuta 1918 alkaen Valtiorikosoikeuden sotilasjäseneksi ja siirrettiin sen myötä Suomen valkoiseen kaartiin 17. heinäkuuta 1918 alkaen. Valkoisessa kaartissa hänet sijoitettiin aluksi 9. komppanian 23. heinäkuuta 1918 alkaen, josta hänet siirrettiin myöhemmin 7. komppanian päälliköksi. Seuraavan vuoden maaliskuun puolivälissä hänet komennettiin paikallispäälliköksi Hausjärven suojeluskuntaan. Armeijasta Sjöström erosi 20. toukokuuta 1919 ja toimi sen jälkeen Hausjärven suojeluskunnan paikallispäällikkönä 1. kesäkuuta 1919 saakka, jolloin hänet nimitettiin Jyväskylän suojeluskuntapiirin I alueen päälliköksi. Suojeluskunnista hän erosi 30. elokuuta 1922 ja työskenteli sen jälkeen Kymin lauttausyhdistyksen lauttauspäällikön apulaisena Jyväskylässä ja vuodesta 1925 alkaen Kotkassa.
Yūzuki (1927)

Palvelus

Alus upotettiin 12. joulukuuta 1944.
Sieramenjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 25 hehtaaria ja se on 1,0 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,8 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Tarhianjoen alueella (35.63), jonka Hännättömänjoen valuma-alueeseen (35.636) se kuuluu.
Ēriks Rags

Ēriks Rags (s. 1. kesäkuuta 1975 Ventspils) on latvialainen keihäänheittäjä. Hänen ennätyksensä on 86,47 m, jonka hän heitti Lontoossa vuonna 2001. Ragsin uran paras arvokisasijoitus on neljäs sija EM-kilpailuissa 2002. Hän on myös kaksinkertainen universiadivoittaja, vuosilta 1999 ja 2001.