google/wiki40b huggingface dataset:
Kurkilammi (Kuhmoinen)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 13,1 hehtaaria ja se on 900 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Se jää Kurkilamminvuoren länsipuolelle sen juurelle. Järvelle näkyy vuoren jyrkänteet, jotka ovat yli 350 metriä pitkät. Lammella on kartan mukaan yksi luotomainen saari, joka jää länsirannan lahden suojaan. Järven rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä ja se on metsämaata. Erämaajärvi on autio, mutta puoli kilometriä itään päin Yläisen-Lortikan rannalla sijaitsee Lortikan vuokrakämppä. Kämpälle tuleva metsäautotie ohittaa Kurkilammin sen eteläpuolelta.

Luontoarvoja

Järvi ja sen rannat ympäristöineen kuuluvat Isojärven kansallispuistoon. Lortikan kämpältä alkava kävelypolku kuuluu kansallispuiston reitistöön. Se laskeutuu kämpältä järven pohjoisrannan lähelle ja seuraa pohjoista ojaa ylöspäin.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pitkäjärven valuma-alueeseen (35.765) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 133,5 metriä mpy. Siihen on johdettu yksi oja pohjoisesta. Järven laskuoja laskee etelään 200 metrin ojaa myöten Kurkijärveen. Laskuojalle tulee siinä pudotusta 6,9 metriä.
Sönke Wortmann

Sönke Wortmann (s. 25. elokuuta 1959) on saksalainen elokuvaohjaaja. 
Wortmann syntyi Marlissa ja pelasi ylioppilaskirjoitustensa jälkeen ammattitason jalkapalloa. Hän päätyi kuitenkin opiskelemaan sosiologiaa ja lopulta Hochschule für Fernsehen und Film Müncheniin sekä Lontoon Royal College of Artiin.
Elokuva- ja televisiouransa näyttelijänä aloittanut Wortmann on saavuttanut suurimmat menestyksensä ohjaajana 1990–2000-luvuilla. Hänen töitään ovat Allein unter Frauen (1991), Vapautunut mies (1994) ja Bernin ihme (2003).
Fundynlahti

Fundynlahti on Atlantin valtamereen kuuluva merialue, joka sijaitsee Kanadassa Nova Scotian ja New Brunswickin välissä. Se on pinta-alaltaan 9300 neliökilometriä.
Merenlahdessa ja erityisesti sen koillispään jyrkänteiden rajaamissa poukamissa merenpinnan taso vaihtelee vuoroveden vuoksi ennätyksellisen paljon, jopa 21 metriä. Passamaquoddynlahdella on tutkittu vuosikymmeniä vuorovedenvaihtelun hyödyntämistä energiantuotannossa.
Skyline

Skylinet Suomessa

Se, onko Suomessa skylinejä vai ei, riippuu siitä, miten edellä mainittu asia luokitellaan. Jotkut laskevat skylineksi vain kerrostalorykelmän, toiset vaativat 150 metrin rakennelmia. Mikäli kerrostaloissa pitäisi olla korkeutta 20 kerrosta, Suomessa ei olisi niitä. Kuitenkin mm. Helsinkiin suunnitellaan jopa kymmeniä pilvenpiirtäjiä, mikä toteutuessaan tekisi Helsingistä ns. skyline-kaupungin.

Helsinki

Helsingin tulevista pilvenpiirtäjistä ja skylineistä keskustellaan kiivaasti. Skylineä on suunniteltu muun muassa Jätkäsaareen, Kalasatamaan ja Pasilaan. Helsinki on pääosin ns. "matala kaupunki", eli sen useimmat kerrostalot eivät ole kovin korkeita, lukuun ottamatta esimerkiksi Cirrusta ja Itäkeskuksen maamerkkiä. Korkeimmat Helsinkiin suunnitellut rakennukset tulisivat sijaitsemaan Pasilassa, sinne on suunniteltu jopa neljänkymmenen kerroksen korkuisia rakennuksia.

Espoo

Espoossa sijaitsevat monet Suomen korkeimmista rakennuksista. Espoon pilvenpiirtäjistä on myös kovaa kiistaa, Keilaniemen skylineä halutaan laajentaa muun muassa neljällä asuinrakennuspilvenpiirtäjällä.

Tampere

Tampereella on useita korkeita rakennuksia, muun muassa Suomen toiseksi korkein rakennus Hotelli Torni Tampere, Hotelli Ilves ja Suomen korkein rakennus Näsinneula. Myös Hervannassa on muutama korkea rakennus. Tampereella on vireillä useita tornitalohankkeita, joista korkeimpana yli satametrinen asuintorni uuden monitoimiareenan yhteyteen. Mikäli tornitalorakentaminen jatkuu, keskustan ja Hervannan suunnille alkaa muodostua kunnollinen skyline.

Jyväskylä

Jyväskylässä on suhteellisen paljon tornitaloja lähekkäin. Jos kerrostalot olisivat korkeampia, ne muodostaisivat skylinen.
Max Arhippainen

Max Joakim Arhippainen (s. 16. kesäkuuta 1963 Helsinki) on suomenruotsalainen toimittaja ja ekonomisti. Hän oli Hufvudstadsbladetin vastaava päätoimittaja vuosina 2002–2008. Vuodesta 2013 Arhippainen on työskennellyt puolustusministeriön viestintäjohtajana.
Arhippainen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1982, valtiotieteiden maisteriksi vuonna 1990 ja lisensiaatiksi vuonna 1994 Helsingin yliopistosta. Hän on suorittanut myös ortodoksisen teologian perusopinnot Joensuun avoimessa yliopistossa vuonna 2001. Arhippainen on toiminut puheenjohtajana Finlands Svenska Skolungdomsförbundissa (1982–1983), RKP:n nuorisojärjestö Svensk Ungdomissa (1985–1987) ja Suomenruotsalaisilla kansankäräjillä (1989–1993). Hän on ollut myös RKP:n puoluehallituksen (1985–1987) ja työvaliokunnan (1985–1999) jäsen.
Vuonna 1983 Arhippainen työskenteli Svensk Presstjänstin toimittajana. Vuosina 1989–1992 hän oli ministereinä toimineiden Christoffer Taxellin ja Ole Norrbackin erityisavustajana. Arhippainen työskenteli vuosina 1992–1993 Pellervon taloudellisen tutkimuslaitoksen projektitutkijana, 1994–1998 vierailevana tutkijana ja 1998–2002 ekonomistina. Vuosina 1994–1996 hän oli Suomen Akatemian tutkimusassistentti ja 1996–1998 Svenska handelshögskolanin kansantaloustieteen assistentti.
Arhippaisella oli vain satunnaista kokemusta toimitustyöstä kun hänet valittiin Hufvudstadsbladetin vastaavaksi päätoimittajaksi vuonna 2002. Vuonna 2008 hän oli myös HBL:n toimitusjohtaja. Elokuussa 2008 Hannu Olkinuora valittiin HBL:n toimitusjohtajaksi ja vastaavaksi päätoimittajaksi ja Arhippainen ilmoitti ettei jatka enää lehden palveluksessa.
Hufvudstadsbladetin jälkeen Arhippainen toimi valtioneuvoston kanslian talousneuvoston toimintaa arvioivan työryhmän asiantuntijasihteerinä 2009–2010, Kvarteret Victoria ry:n asiamiehenä 2009–2011, Englantilaisen koulun säätiön asiamiehenä 2010–2014 ja Suomen Turkiseläinten Kasvattajain Liiton yhteiskuntasuhteista ja viestinnästä vastaavana johtajana 2011–2013. Arhippainen työskenteli vuosina 2008–2011 myös freelancetoimittajana ja -kolumnistina muun muassa Suomen Kuvalehdessä, Seurassa, Aamun Koitossa ja Radio Vegassa.
Puolustusministeri Carl Haglund (rkp) nimitti Arhippaisen syyskuun 2013 alusta puolustusministeriön viestintäjohtajaksi viiden vuoden määräajaksi.
Nils Fredrik Perander

Nils Fredrik Perander (9. marraskuuta 1816 Liperi – 9. huhtikuuta 1854 Kuopio) oli suomalainen juristi ja Kuopion pormestari.
Peranderin vanhemmat olivat Liperin kirkkoherra Niklas Johan Perander (1763–1831) ja Gustava Charlotta Savenius. Hän kävi Kuopion triviaalikoulua ja Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1835. Perander suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1842 ja oli auskultanttina Vaasan hovioikeudessa. Hän sai varatuomarin arvon 1845 ja hänestä tuli Kuopion pormestari 1847.
Perander oli naimisissa vuodesta 1849 opettajatar Emma Kristina Ehrströmin (k. 1897) kanssa jonka isä oli Pietarin ruotsalaisen Katariinan seurakunnan kirkkoherra Erik Gustaf Ehrström. Heidän poikansa oli Viipurin hovioikeuden hovioikeudenneuvos Nils August Perander ja tyttärenä runoilija Emma Åkerman o.s. Perander.
Bobby Rahal

Kilpa-autoilu-ura

Kuljettajana Rahal voitti kolmesti CART-sarjan (nyk. Champ Car) mestaruuden kausina 1986, 1987 ja 1992. Hän starttasi kaikkiaan 264 kilpailuun ja saavutti sarjassa kaikkiaan 24 osakilpailuvoittoa, mukaan luettuna vuoden 1986 Indianapolisin 500 mailin ajon voitto. Kaikkiaan hänelle kertyi 88 palkintokorokesijoitusta. Paalupaikkoja hän saavutti 18. Hän ajoi urallaan  Truesportsilla (1982–1988), Kracolla (1989), Galles-Kracolla (1990–1991) sekä omissa talleissaan Rahal-Hoganilla (1992–1995) ja Team Rahalilla (1996–1998).
Rahal saavutti menestystä myös urheiluautoissa, kun vuonna 1981 hän voitti Daytonan 24 tunnin ajon ja vuonna 1987 Sebringin 12 tunnin ajon. Formula 1 -sarjassa hän ajoi vuonna 1978 kaksi kilpailua Wolf -tallin autolla sijoittuen parhaimmillaan kotikilpailussaan kahdenneksitoista. Hän lopetti aktiiviuransa vuonna 1998, mutta ajoi vielä vuonna 2009 muutaman kilpailun Formula 5000 sekä Super Cupissa ja Sprint Seriesissä. Rahal on koko CART/Champ Car -historian kokenein kuljettaja kilpailustarteilla mitattuna ja kaikkien aikojen toiseksi eniten rahaa ansainnut kuljettaja. Lisäksi hänellä on kolmanneksi eniten kilpailun nopeimpia kierroksia sekä neljänneksi eniten voittoja ja paalupaikkoja.

Aktiiviuran jälkeen

Nykyisin Rahal omistaa yhdessä David Lettermanin kanssa IRL-tallin Rahal Letterman Racingin. Alun perin hän perusti tallin yhdessä Carl Hoganin kanssa vuonna 1992 nimellä Rahal-Hogan Racing entisen Pat Patrick Racingin raunioille. Nimi muuttui Team Rahaliksi, kun Hogan perusti oman tallinsa. Letterman tuli vähemmistöomistajaksi vuonna 1996 ja nykyinen nimi otettiin käyttöön toukokuussa 2004. Rahalin vuoden 1992 IndyCar-mestaruus on toistaiseksi viimeisin kuljettajan omistaman tallin autolla voitettu mestaruus. Hän oli myös pitkään viimeisin osakilpailun voittanut tallinomistaja, kunnes Adrian Fernandez kykeni samaan vuonna 2003. Rahalin talli saavutti menestystä myös miehen itsensä lopetettua uransa: vuonna 2000 ruotsalainen Kenny Bräck oli vuoden tulokas ja sijoittui vuonna 2001 loppupisteissä toiseksi.
IRL-sarjaan talli siirtyi vuonna 2004, ja saavutti samana vuonna Buddy Ricen  kuljettamana Indy 500 -voiton. Vuonna 2005 tallin kuljettaja Danica Patrick johti ensimmäisenä naisena Indy 500 -ajoa kilpailun historiassa. Tammikuussa 2009 Rahal ilmoitti, ettei Rahal Letterman Racing tulisi sponsorien puutteen vuoksi osallistumaan IRL-sarjaan kokonaiselle kaudelle 2009, mutta talli ajatti kaudella Oriol Serviaa Indy 500:ssa. Osa-aikaisten kausien 2009-2011 jälkeen talli palasi kokoaikaisesti IRL-sarjaan vuonna 2012.
Vuonna 2000 Rahal toimi CART -sarjan toimitusjohtajana puolen vuoden ajan. Samana vuonna hänet nimitettiin myös  Jaguarin Formula 1 -tallin päälliköksi kaudelle 2001, mutta sai potkut kesken kauden yrittäessään tarjota Eddie Irvineä kilpailijatalli Jordanille.

Perhe

Rahalin poika Graham Rahal on myös kilpa-autoilija, ja on ajanut kaudesta 2013 (kaudella 2010 osittain) lähtien isänsä tallissa IndyCar Seriesissä.
Ritari Siniparta

Ritari Siniparta on päähenkilö tunnetussa hirtehisessä ranskalaisessa sadussa, joka kertoo aatelisesta murhaajasta ja hänen liian uteliaasta vaimostaan. Sen kirjoitti Charles Perrault vanhemman kansantaruston pohjalta ja se julkaistiin ensimmäistä kertaa vuonna 1697. Tarina oli luultavasti tarkoitettu opettavaiseksi varoitukseksi uteliaisuuden ja naisellisen tottelemattomuuden vaaroista.
Ritari Siniparta on rikas aatelinen, jolla on sininen parta. Hän on ollut monta kertaa naimisissa, mutta kukaan ei tiedä mitä hänen vaimoilleen on tapahtunut. Siksi lähitienoon naiset pelkäävät häntä. Hän saa kuitenkin yhden suostumaan ja häiden jälkeen he muuttavat Siniparran linnaan asumaan. Jonkin ajan päästä Siniparta lähtee matkalle ja jättää vaimolleen linnan avaimet. Hän on kieltänyt vaimoa avaamasta erästä lukittua ovea, mutta pian lähdön jälkeen vaimo ei voi vastustaa kiusausta. Hän avaa oven ja näkee kuinka Siniparran entiset vaimot riippuvat koukuista seinillä. Hän lukitsee oven kauhuissaan mutta avaimeen jää veritahra. Siniparta palaa, raivostuu ja yrittää tappaa vaimonsa. Vaimon veljet ehtivät kuitenkin apuun. Vaimo perii rikkaudet ja käyttää niitä hyvään.
Siniparran hahmo saattaa olla saanut vaikutteita 1400-luvun bretagnelaisesta aatelisesta ja sarjamurhaajasta Gilles de Rais'sta, vaikka kansantarina lieneekin vanhempi. Satua julkaistiin aina 1950-luvulle yleisesti satukokoelmissa, mutta myöhemmin sitä on pidetty lapsille sopimattomana. Siniparrasta on tehty lukuisia näytelmiä, oopperoita ja uudistettuja versioita. Siniparta on muodostunut yleiskäsitteeksi tarkoittamaan miestä, joka nai rikkaita naisia ja murhaa heidät perinnön vuoksi. Tällainen hahmo on Charles Chaplinin elokuvan Ritari Siniparta päähenkilö monsieur Verdoux. Kurt Vonnegutin samanniminen romaani vain sivuaa Sinipartaa.
Kauppa- ja teollisuushallitus

Kauppa- ja teollisuushallitus (vuoteen 1918 teollisuushallitus) oli vuosina 1885–1926 toiminut suomalainen valtion keskusvirasto. Sen tuli alkuaan valvoa ja edistää Suomen teollisuutta, koota siitä tilastoja ja katsauksia, antaa lausuntoja sekä johtaa maan teknillisiä oppilaitoksia. Itsenäisyyden aikana toimenkuvaan lisättiin myös kaupan valvontaan liittyviä tehtäviä.

Historia

Teollisuushallitus perustettiin vuoden 1885 alusta yhdistämällä manufaktuurijohtokunta ja vuorihallitus, joiden tehtävät myös siirtyivät sille. Sen yhteyteen perustettiin samana vuonna myös Geologinen komissio. Teollisuushallitus korvattiin 19.11.1918 Kauppa- ja teollisuushallituksella.
Teollisuushallitus määrättiin asetuksella 11.2.1889 ylläpitämään tavaramerkkirekisteriä, 2.5.1895 kaupparekisteriä ja 21.1.1898 patenttirekisteriä.
Koska Kauppa- ja teollisuushallituksen tehtävien katsottiin olevan suurelta osin päällekkäisiä Kauppa- ja teollisuusministeriön tehtävien kanssa, virasto lakkautettiin vuoden 1926 alusta ja sen tehtävät siirrettiin ministeriölle. Vuonna 1941 perustettiin Patentti- ja rekisterihallitus samoja tehtäviä hoitamaan.
Fazerina

Fazerina on Fazerin valmistama, tryffelitäytteinen suklaa, jota myydään 44 gramman patukkana ja 100 gramman suklaalevynä. Fazerina tuli myyntiin vuonna 1953.
Tammikuussa 2009 tuli myyntiin patukka Fazerina Caramel, jossa tryffelitäyte on yhdistetty crème brûléen makuun.
Keväällä 2012 tuli myyntiin Fazerina-jäätelötuutti.
Kalle Arvola (kunnallisneuvos)

Kalle Arvola (1914–2006) oli suomalainen, Limingassa asunut maanviljelijä, kunnallisneuvos ja kotiseutuaktiivi.
Kalle ja Katri Arvola perustivat Alakestilän tilan maille 1930-luvulla Alakestilän arboretumin, jossa on 120 puulajia ja 60 erilaista pensasta. Arboretumin erikoisuuksiin kuuluvat muun muassa käärme- ja riippakuuset, aasialainen ohotanpihta ja kivikoivu, siperiansembramänty, kontortamänty ja makedonianmänty, japaninpihlaja ja amerikanpihlaja sekä uhanalainen jokipaju. 
Arvola esitti 1983 ajatuksen omasta pitäjäpuvusta liminkalaisille naisille. Ensimmäinen Marja Junttilan suunnittelema Limingan pitäjänpuku luovutettiin Kalle Arvolan puolisolle Katri Arvolalle vuoden 1991 pitäjäjuhlassa.
Taikonautti

Taikonautti on termi, jota käytetään Kiinan avaruuslentäjistä. Kiinalaiset viranomaiset ja uutislehdet käyttävät kiinankielistä nimitystä yuhangyuan (宇航員), joka voidaan karkeasti kääntää avaruussuunnistajaksi. Termin kehittivät länsimaiset joukkotiedotusvälineet sanasta taikong (太空), joka on "avaruus" mandariinikiinaksi. Toisin kuin aikoinaan neuvostoliittolaiset, kiinalaiset eivät pyri saamaan englanninkielistä mediaa käyttämään tiettyä englanninkielistä nimitystä taikonauteista.

Lennot

Kiina teki vuonna 2001 useita miehittämättömiä koelaukaisuja Shenzhou-avaruusaluksellaan. 2. tammikuuta Shanghain avaruuskeskuksen johtaja Yuan Jie ilmoitti, että Kiina aikoo laukaista ensimmäisen miehitetyn lennon vuoden 2003 toisella neljänneksellä. Yang Liweistä tuli Kiinan ensimmäinen taikonautti 15. lokakuuta 2003 hänen lennettyä Shenzhou 5 -avaruusaluksella. 
Vuonna 2005 kiinalaiset laukaisivat toisen miehitetyn lennon avaruuteen. Shenzhou 6 -aluksella lensi kaksi miestä, Fèi Jùnlóng ja Niè Hǎishèng. Lennolla tehtiin muun muassa ratamuutoksia ja kokeiltiin aluksen kiertorataosaa. Lento kesti noin viisi vuorokautta.
25. syyskuuta 2008 Kiina laukaisi Shenzhou 7 -aluksen, jossa oli kolmen hengen miehistö. Kiinan historian ensimmäinen avaruuskävely tapahtui perjantaina 26. syyskuuta 2008, jolloin lennon komentaja Zhai Zhigang suoritti vajaan 20 minuutin avaruuskävelyn Kiinan lipun kanssa. Tapaus nähtiin myös suorana lähetyksenä Kiinan televisiossa.

Naistaikonautti

Liu Yang laukaistiin 16. kesäkuuta 2012 ensimmäisenä naistaikonauttina avaruuteen lennolla Shenzhou 9. Wang Yaping, 32-vuotias Kiinan ilmavoimien kuljetuslentäjä, on toinen taikonauttikoulutukseen 2010-luvulla valituista naisista.
Mohamed Benhamou

Ura

Benhamou aloitti uransa Ranskan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Championnat Nationalissa Red Starissa. Hän ei kuitenkaan saanut peliaikaa ja siirtyi Paris Saint-Germainiin, jossa peliaikaa tuli joukkueen reservijoukkueesta, joka pelasi Ranskan neljänneksi korkeimmalla tasolla. Benhamoun vietti seurassa viisi kautta ja siirtyi sarjatasoa korkeammalla pelanneeseen Cannesiin vuonna 2006. Hän pelasi kuitenkin vain yhden kauden huolimatta ykkösvahdin roolista. Kesällä 2007 Benhamou siirtyi Algeriaan, jossa hän edusti aluksi kahden kauden verran MC Algeria ja sittemmin vuodesta 2009 lähtien MC Orania.

Maajoukkueura

Benhamou pelasi Algerian maajoukkueessa vuonna 2004. Tuona aikana hän pelasi yhteensä seitsemän maaottelua ja oli mukana vuoden 2004 Afrikan-mestaruuskisoissa. Ensimmäisen maaottelunsa Benhamou pelasi 28. huhtikuuta 2004 Kiinaa vastaan.
Black Motor

Black Motor on suomalainen, Tampereelta käsin toimiva improvisatorinen jazzyhtye. Jazz Finlandin mukaan bändin musiikilliset lähtökohdat vuonna 2005 olivat koko afroamerikkalaisen musiikin jatkumossa, bluestunteen eri muodoissa, swingista freejazziin ja punkrockiin".
Yhtyeen jäsenillä on juuria Turussa, Porissa, Kangasalla ja Muuramessa.
Kalevi Valli

Kalevi Johannes Valli (s. 1931) on suomalainen fyysikko ja professori. Hän oli vuodesta 1970 Jyväskylän yliopiston kokeellisen ydinfysiikan professori ja tutki ydinspektroskopiaa ja alfahajoamista.
Zorron legenda

Juoni

Vuonna 1850 (10 vuotta ensimmäisen elokuvan jälkeen) Kalifornian köyhä ja epätoivoinen väki on liittymässä Yhdysvaltoihinin 31. osavaltiona. Kuvernöörin järjestämä äänestys ratkaisee heidän kohtalonsa ja antaa mahdollisuuden vapauteen. Kesken äänestyksen asemies McGivens ilmaantuu paikalle ja varastaa äänestysarkun. Jos hän onnistuu varastamaan sen, hän pakottaa väen uuteen äänestykseen. Zorro onnistuu saamaan arkun takaisin, minkä johdosta he alkavat jahdata Zorroa. He tappelevat läheisellä sillalla ja McGivens putoaa, mutta sitä ennen onnistui repimään Zorrolta naamion näkemättä kuitenkaan hänen kasvojaan. Pinkertonin etsivätoimiston miehet onnistuvat kuitenkin näkemään ne ja tunnistavat mystisen Zorron mieheksi nimeltä Don Alejandro de la Vega. Zorro tekee puvustaan väliaikaisen naamion ja vie Tornado-orinsa kanssa äänestysarkun takaisin kaupunkiin. He pääsevät laskemaan ääniä ja kolmessa kuukaudessa jokainen ääni on laskettu ja silloin tiedetään, voivatko he kutsua itseään amerikkalaisiksi.
Elena ja Don Alejandro de la Vega ovat saaneet pojan nimeltä Joaquinin. Elena haluaa Alejandron lopettavan Zorrona olemisen, koska hän jää muuten paitsi poikansa elämästä ja Elena pelkää hänen kuolevan. Elenaa seuraa kaksi miestä, he tappelevat ja miehet sanovat tietävänsä, mikä hänen miehensä on. He lupaavat etteivät kerro sitä kenellekään, jos Elena suostuu tekemään mitä he tahtovat. Elena ja Alejandro ovat riidelleet ja seuraavana päivänä hän saa postissa avioerohakemuksen. Koulussa Joaquinille ja hänen opettajalleen tulee riitaa. Alejandro menee viinijuhliin ja näkee siellä Elenan Armandin, viinitarhojen omistajan kanssa. Zorro saa tietää, että McGivens aikoo hyökätä Alejandron ystävän Guollermon tilalle ja hän lähtee heti sinne. McGivens pääsee taistelun päätteeksi pakoon. Käy ilmi, että Kreivi rakentaa rautatietä viinitarhaan. Zorro kuulee, että kreivi ja McGivens puhuvat jotain lastista, joka täytyy kuljettaa rautateitse. He tarvitsivat Gullermon tilan, että saisivat rautatien rakennettua nopeammin. Joaquin piiloutuu McGivensin vaunujen alle salaa ja he menevät jonnekin kaivokselle. He huomaavat Joaquinin ja Zorro pelastaa hänet. Kaivoksella oli laatikoita, joissa oli saippuaa ja siitä valmistettavasta nitroglyseriinistä. Zorro saa siitä selville, että he aikovat tuhota Amerikan sen avulla. Alejandro nukutetaan ja hänet viedään vankilaan. Hänen sieppaajansa esittäytyvät agentti Pikeksi ja Harraganiksi. Nämä olivat ne miehet, jotka kiristivät Elenaa tiedollaan, että he tietävät kuka Zorro on. Alejandrolle selviää, ettei Elena oikeasti halunnut avioeroa, hän erosi koska häntä kiristettiin. Agentit sanovat, että Kreivi aikoo tuhota Amerikan.

Arvioita

Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä Zorron legenda on ponneton, iloton ja puuduttava jatko-osa saman tiimin seitsemän vuoden takaiselle yleisöhitille Zorron miekka. ”Ylipitkäksi venytetyssä elokuvassa piisaa rutkasti räjähdyksiä ja kung-fu-tyylin koreografioilla kuorrutettuja miekkataisteluita, mutta siitä puuttuu vähäinenkin eloisuus ja vanhanajan seikkailufilmien leikkisä viihdyttävyys.”
Aksel Valen-Sendstad

Aksel Valen-Sendstad (1932 Norja – 10. huhtikuuta 2011 Kristiansand, Norja) oli teologian professori ja alkuperäiseltä koulutukseltaan upseeri. Hän väitteli teologian tohtoriksi vuonna 1969 Oslon yliopistossa tutkimalla Martin Heideggerin eksistentiaalifilosofiaa Rudolf Bultmannin ilmoitusteologian fundamentaaliontologiana.
Hän on toiminut alkuun uskonnonopettajana ja Nottoddenin opettajainkoulutuslaitoksen lehtorina ja systemaattisen teologian professorina Stavangerin lähetyskorkeakoulussa vuodesta 1971 lähtien ja myöhemmin Seurakuntatiedekunnassa Århusissa, Tanskassa vuodesta 1987 eläkkeelle siirtymiseen asti vuonna 1997. Hän sai tieteellisistä ansioistaan Norjan kuninkaan kultamitalin. Aksel Valen-Sendstad toimi myös julistajana ja otti kantaa teologisiin ja kirkollisiin kysymyksiin. Hän oli klassisen kristinuskon edustaja, joka perusti näkemyksensä Raamattuun. Hän sai kokea myös vastustusta

Sukulaisia

Hänen isänsä oli pastori, filosofian tohtori Olav Valen-Sendstad, jonka varaan hän on tietoisesti rakentanut paljon filosofisten ja teologisten katsomusten suhteen. Olav Valen-Sendstad oli omaksunut ensimmäisen maailmansodan jälkeen pasifistisen maailmankatsomuksen ja aseista kieltäytymisen. Se kuitenkin karisi Norjan joutuessa natsi-Saksan miehittämäksi ja sotaan 9.4.1940. Sen jälkeen Olav omaksui luterilaisen myönteisen käsityksen asepalveluksesta ja hyväksyi siten poikansa upseerin ammatin.
Aksel Valen-Sendstadilla on kolme poikaa, jotka kaikki ovat pappeja. Hänen enonsa Fartein Valen oli Norjan 1900-luvun huomattavin säveltäjä.

Tuotanto

Aksel Valen-Sendstadin tuotantoon kuuluu kaksi tieteellistä uskonnonfilosofian esitystä, tieteenfilosofia, etiikan yleisesitys, kaksi dogmatiikan yleisesitystä sekä yleistajuisia kirjoja ylösnousemuksesta, Pyhästä Hengestä, uskon ja tiedon suhteesta, Israelista, julistamisesta sekä muutama muu hengellinen kirja.
Hänen kirjoittama dogmatiikan oppikirja on käännetty suomeksi vuonna 1985 nimellä Kristillinen dogmatiikka.
P-Klooribentsotrifluoridi

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa p-klooribentsotrifluoridi on väritöntä nestettä. Yhdiste on veteen liukenematonta ja liukenee muun muassa etanoliin, asetoniin ja dimetyylisulfoksidiin. p-Klooribentsotrifluoridi on lievästi myrkyllistä. Yhdiste ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä.

Valmistus ja käyttö

p-Klooribentsotrifluoridia valmistetaan fluoraamalla p-klooribentsotrikloridia vetyfluoridilla. Tärkein aineen käyttökohde on muiden kemikaalien valmistus ja esimerkiksi sen nitrattuja johdannaisia käytetään värien ja maatalouskemikaalien esimerkiksi trifluraliinin ja asifluorfeenin valmistukseen. Muita käyttökohteita ovat käyttö teollisuusliuottimena sekä dielektrisenä nesteenä.
Ovela Roope-setä

Ovela Roope-setä (engl. Only A Poor Old Man) on Carl Barksin käsikirjoittama ja piirtämä sarjakuvatarina vuodelta 1951. Se julkaistiin alun perin Donald Duck One Shots -lehden numerossa 386 vuonna 1952. Suomessa se nähtiin ensimmäistä kertaa Aku Ankka -lehden numerossa 9B/1954.
Ovela Roope-setä on ensimmäinen tarina, jossa Roopen nähdään uivan rahoissaan.

Juoni

Roope Ankka saa selville, että Karhukopla aikoo ryöstää hänen rahansa. Yhdessä Aku Ankan sekä Tupun, Hupun ja Lupun kanssa hän piilottaa omaisuutensa syrjäisen järven pohjaan. Karhukopla pääsee kuitenkin pian selville piilosta ja aloittaa operaation järven vesimassoja pidättelevän padon tuhoamiseksi.