google/wiki40b huggingface dataset:
Vaaka

Vaaka on yhteisnimitys erilaisille massan ja painon mittauslaitteille. Kappaleen massan tai painon määrittämistä vaa’alla sanotaan punnitsemiseksi.
Klassinen tasapainovaaka käsittää kaksi astiaa varren varassa. Toiseen laitetaan punnittava esine ja toiseen astiaan lisätään massaltaan tunnettuja punnuksia, kunnes astiat ovat tasapainossa. Tällöin vaakakuppien momenttien summa tasapainopisteen suhteen on nolla, ja ilmaisemalla tasapainoehto tai -ehdot matemaattisesti voidaan punnittavan esineen paino laskea.
Jousivaa’assa on tunnettu jousivakio ja siinä mitataan jousen venymää matkaa, joko niin että esine ripustetaan jousesta riippumaan, tai niin että kappale puristaa jousta sen päältä.
Painovoima ei kuitenkaan ole tarkalleen yhtä suuri edes kaikkialla maan pinnalla, vielä vähemmän muilla taivaankappaleilla. Tasapainovaaka kuitenkin antaa kappaleen massalle kaikkialla saman arvon, sillä myös punnusten paino vaihtelee sijainnin mukaan samassa suhteessa. Sitä vastoin jousivaa’an antama tulos riippuu painovoiman paikallisista vaihteluista. Tällä perusteella voidaan sanoa, että tasapainovaaka mittaa massaa, jousivaaka painoa.
Nykyisin useimmat vaa’at ovat elektronisia ja perustuvat sähköiseen anturiin, esimerkiksi pietsokiteeseen tai venymäliuska-anturin vastusarvon muutokseen mekaanisessa jännityksessä. Yksinkertainen mikropiiri mittaa anturisignaalin muutoksen ja esittää muutosta vastaavan painolukeman numeronäytöllä.
Käytännössä tärkeitä vaakoja ovat esimerkiksi henkilövaa’at, kaupoissa käytettävät vihannes- ja hedelmävaa’at sekä postilähetysten punnitsemiseen käytetyt kirjevaa’at.

Tarkkuus

Vaa’an ulkoinen tarkkuus riippuu olennaisesti sen virityksestä. Vaaka on asetettava putoamiskiihtyvyyttä kohtisuoraan, mikä voidaan moderneissa vaaoissa tehdä pienen vaa'assa kiinteästi olevan vesivaa’an avulla. Vaaka viritetään tarkkuuspunnuksilla, joiden massa tiedetään tarkasti. Viritys on syytä suorittaa suunnilleen sen massaisilla tarkkuuspunnuksilla kuin mitä tuntemattoman massaisen kappaleen massa on. Erityisesti vanhoissa tasapainovaaoissa hyvin eri massaisten kappaleiden, esimerkiksi massaltaan 2 g ja 2 kg, mittaustuloksien virhe voi riippua huomattavasti punnittavan kappaleen massasta.

Nollaus ja taaraus

Ennen punnitusta vaaka tavallisesti nollataan joko käsin säätönupista tai se voi tapahtua automaattisesti elektronisissa vaaoissa. Jos punnittava aine on astiassa, vaaka voidaan taarata niin, että se näyttää nollaa tyhjällä astialla ja punnitustuloksessa näkyy vain punnittavan aineen paino.
Ingmar Englund

Ingmar Englund (7. lokakuuta 1920 Munsala – 5. elokuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen kitaristi, banjonsoittaja, sovittaja ja orkesterinjohtaja. Hänellä oli aikoinaan oma Ingmar Englundin yhtye. Humppa-Veikoissa hän soitti kitaraa ja banjoa vuodesta 1958 1970-luvulle.
1950-luvulla Englund levytti muun muassa hanuristi Matti Viljasen sekä viulisti Per-Erik Förarsin kanssa sekä soolona ”Tumma yö”/”Kerro kultainen kuu” vuonna 1958 sekä ”Säkkijärven polkka”/”Sputnik-polkka” vuonna 1959. Englund kuului Kankkulan kaivolla -radio-ohjelmaa varten kasatun Humppa-Veikkojen peruskokoonpanoon lähes kuolemaansa asti. Hän oli mukana yli 300 levytyksessä.
Jussi Särkkä

Jussi Särkkä (s. 1961) on suomalainen fagotisti. 
Särkkä opiskeli musiikkia Joensuussa ja myöhemmin Sibelius-Akatemiassa. Hän on ollut vakituisesti kiinnitettynä Joensuun kaupunginorkesterissa, Helsingin kaupunginorkesterissa ja Suomen kansallisoopperan orkesterissa, ja vuodesta 1995 2. soolofagotistina Radion sinfoniaorkesterissa. 
Särkkä oli yksi Avanti!:n perustajajäsenistä ja on myös Suomalaisen Kamariorkesterin soolofagotisti. Hän on esiintynyt muun muassa Kuhmon ja Naantalin kamarimusiikkijuhlilla ja toimii Kerberos-yhtyeen jäsenenä . Hän on fagottimusiikin lehtori  ja vastuuopettaja Taideyliopiston Sibelius-Akatemiassa ja toimi vuosina 2006-2011 Crusell-viikkojen taiteellisena johtajana. Opettajana hän on vieraillut lukuisissa eurooppalaisissa musiikkikorkeakouluissa.
Aleksandr Lebedev

Aleksandr Jevgenjevitš Lebedev (ven. Александр Евгеньевич Лебедев, s. 16. joulukuuta 1959 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen oligarkki. Hän on suursijoittaja, joka omistaa muun muassa kolmanneksen Aeroflot-lentoyhtiöstä sekä osuuden Novaja gazeta -sanomalehdestä. Hän on myös kansanedustaja Venäjän duumassa Yhtenäinen Venäjä -puolueen edustajana.
Lebedev on kauppatieteiden tohtori Moskovan kansainvälisten suhteiden yliopistosta (ven. МГИМО). Liike-elämän aikakauslehti Forbes listasi maaliskuussa 2007 hänet maailman 237. rikkaimmaksi henkilöksi. Lebedev on naimisissa ja hänellä on yksi lapsi.

Henkilöhistoria

Aleksandr Lebedev aloitti uransa KGB:n vakoojana Venäjän Lontoon suurlähetystössä 1980-luvulla. Myöhemmin hän siirtyi yksityiselle sektorille konsultoimaan pankkeja sekä tämän jälkeen hän osti itselleen pankin. 
Vuodesta 2003 asti Lebedev on toiminut duumassa kansanedustajana. Hänet valittiin aluksi Rodina-puolueen edustajana, mistä hän siirtyi Yhtenäinen Venäjä -puolueen riveihin.
Aleksandr Lebedev on ollut ajoittain aktiivinen Venäjän viranomaisten kritisoija. Kritiikki on kohdistunut Venäjän korruptioon ja itsevaltaiseen hallintotapaan. Hän haluaa oikeudellisilla toimilla siivota korruptoineet poliitikot ja liikemiehet pois Venäjän johdosta. Lebedev ei kuitenkaan ole hyökännyt  presidentti/pääministeri Vladimir Putinia tai Dimitri Medvedeviä vastaan. Näin hän ei ole Venäjän johdon epäsuosiossa. Lebedev uhkasi Venäjän pääministeri Mihail Fradkovia oikeustaistelulla, kun pääministeri viivytteli Aeroflotin konevalinnoissa. Samaten hän on käynyt sanasotaa Moskovan pormestarin Juri Lužkovin kanssa.
Aleksandr Lebedevin ja Neuvostoliiton entinen presidentti Mihail Gorbatšov ovat liikekumppaneita. He omistavat yhdessä 49 prosentin osuuden Novaja gazeta -sanomalehdestä. 
Lebedevillä on sijoituksia valtioenemmistöisissä yrityksissä kuten Sberbank (ven. Сбербанк России), Gazprom (ven. Газпром) ja RAO UES (ven. РАО «ЕЭС России»).
Naamioituneet poliisin miehet tekivät 2, marraskuuta 2010 ratsian Lebedevin pankkiin vieden asiapapereita liittyen erään pankin asiakkaan toimiin, ja Lebedev oli itse samaan aikaan pankissa.

Omistukset media-alalla

Venäjällä Lebedev omistaa osuuden Novaja gazetasta sekä tabloidilehden Moskovski korrespondent. Isossa-Britanniassa Lebedev omistaa vuodesta 2010 alkaen Independent-sanomalehden. Jo vuonna 2009 hän oli hankkinut 75 % omistusosuuden Evening Standardista.
Bosch (televisiosarja)

1. kausi

Boschia syytetään sarjan alussa oikeudessa murhasta epäillyn miehen taposta. Samaan aikaan hän tutkii parinsa Jerry Edgarin (Jamie Hector) kanssa nuoren pojan murhaa, jonka luut ovat löydetty haudattuna metsästä. Pian mies nimeltään Raynard Waits (Jason Gedrick), jonka autosta on juuri löydetty alaston ruumis,  tunnustaa murhanneensa pojan ja useita muita ihmisiä. Hän lupaa kertoa muiden ruumiiden olinpaikan, sillä ehdolla, että hän ei saa kuolemantuomiota. Bosch ei usko, että  mies murhasi pojan. Waits pakenee poliisilta, kun hän oli näyttämässä poliisille murhaamiensa ihmisten olinpaikat. Paosta seuraa kiihkeä ajojahti, jonka aikana Waits tappaa useita ihmisiä.

2. kausi

Bosch palaa töihin ja saa selvitettäväkseen pornotuottaja Allenin murhan. Poliisipäällikkö Irvingin (Lance Reddick) poika on soluttautunut vaaralliseen rikollisliigaan, joka koostuu nykyisistä ja entisistä poliiseista
Custódio

Seurajoukkueura

Custódio edusti vuodet 2001–2007 Sporting Clube de Portugalia. Kauden 2006–2007 hän toimi joukkueen kapteenina. Hänen peliaikansa kauden aikana kuitenkin putosi huomattavasti edellisistä ja lopulta seuraavana kesänä 2007 hän siirtyi venäläisseura Dynamo Moskovaan.
Portugaliin Custódio palasi tammikuussa 2009 ja siirtyi junioriajoiltaan tuttuun Vitória Guimarãesiin. 31. elokuuta 2010 hän teki sopimuksen naapuriseura Sporting de Bragan kanssa.
Ensimmäisellä kaudellaan 2010–2011 joukkueessa hän taisteli peliajasta brasiliaisten Leandro Salinon ja Vandinhon kanssa. Kiivaasta taistelusta hän pelasi kauden aikana yhteensä lähes 25 ottelua. 5. helmikuuta 2011 hän iski vierasottelussa Marítimoa vastaan joukkueensa 2–1-voittomaalin. 5. toukokuuta 2011 Custódio teki yhden pelaajauransa tärkeimmistä maaleista, kun hän onnistui upottamaan pallon verkkoon Benficaa vastaan Eurooppa-liigan toisessa välieräottelussa, josta Braga matkasi lopulta finaaliin vierasmaalisäännön turvin.
Kauden 2011–2012 ensimmäisen puoliskon Custódio joutui olemaan sivussa polvivamman takia.
Amerikanhaukitetrat

Lajit ja anatomia

Amerikanhaukitetrojen heimoon kuuluu 2 sukua ja 7 lajia. Kooltaan ne kasvavat tyypillisesti noin 20 cm:n mittaisiksi, mutta suurin laji Boulengerella cuvieri voi saavuttaa jopa 68 cm:n pituuden. Tyypillisiä piirteitä heimon lajeille ovat haukia muistuttava pitkänomainen ja virtaviivainen ruumis, pitkä kuono, jossa on useita pinehköjä kartiomaisia hampaita, ruumiin takaosassa sijaitsevat selkä- ja peräevät. Heimon kaloilla on rasvaevä. Boulengerella-suvun lajien suomut ovat sahalaitaiset.

Levinneisyys ja elintavat

Amerikanhaukitetralajien levinneisyys ulottuu Panamasta Amazonian pohjoisosiin. Lajeja tavataan järvistä ja suurista joista. Nuorina kaloinane elävät parvissa ja aikuisina yksittäin. Amerikanhaukitetrat ovat petokaloja, joiden ravinto koostuu muista kaloista, joita se saalistaa veden pintaosista. Ne vaanivat liikkumatta piiloutuen pintakasvien lomaan ja nappaavat saaliinsa nopealla syöksähdyksellä. Varsinkin heimon suurimmat lajit ovat niiden esiintymisalueella tärkeitä ruokakaloja ja eäirä amerikanhaukitetralajeja pidetään myös yleisöakvaarioissa.
Eino Tirronen

Eino Osvald Tirronen (21. toukokuuta 1921 Pielisjärvi – 10. helmikuuta 2017 Turku) oli suomalainen upseeri, joka toimi huolto- ja sotataloustehtävissä sekä laati ja toimitti useita alansa julkaisuja.
Tirrosen vanhemmat olivat puuseppä Antti Tirronen ja Katri Saarelainen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1946 oli Veera Tolonen (k. 1988) ja toinen vuodesta 1991 Marja Auramaa. Myös Tirrosen poika kapteeniluutnantti Matti Tirronen (s. 1946) toimi puolustusvoimien palveluksessa, vuoteen 1977 saakka.
Tirronen tuli ylioppilaaksi Helsingin V yhteiskoulusta 1945, Kadettikoulusta hän valmistui samana vuonna ja suoritti Sotakorkeakoulun 1958. Talvisodassa Tirronen toimi väestönsuojelutehtävissä Lieksassa ja Helsingissä, jatkosodassa hän oli konekivääriryhmän ja joukkueenjohtaja Jalkaväkirykmentti 44:ssä ja Itä-Suomen rannikkoprikaatissa. Hän haavoittui 1944 Suursaaressa ja oli 30% sotainvalidi.
Toimittuaan sotien jälkeen ensin adjutantin ja patteriupseerin ja -päällikön tehtävissä Tirronen työskenteli 1940-luvun lopulta lähtien asiantuntija-, päällikkö- ja koulutustehtävissä muun muassa Merivoimien esikunnassa, Pääesikunnassa, Merisotakoulussa, Huoltokoulussa, Länsi-Suomen sotilasläänin esikunnassa ja Sotakorkeakoulun sotahistorian laitoksella. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta 1975.
Tirronen ylennettiin vänrikiksi 1942, luutnantiksi 1944, kapteeniksi 1951, majuriksi 1961, everstiluutnantiksi 1966 ja everstiksi 1972.
Tirronen toimitti ja kirjoitti tekstejä ja teoksia sekä esitelmöi ahkerasti alaltaan. Hän laati ja toimitti Suomen sota 1941–1945 -teossarjan XI osan, samoin kuin talvi- ja jatkosodan historiateosten sotatalous- ja huoltolukuja, julkaisi Valtion viljavaraston historiikin 1928–1978 ja oli Naantali eilen tänään -kirjan (1983) päätoimittaja. Tirronen oli myös 1986 ilmestyneen 1000-sivuisen huollon historian päätoimittaja ja Huoltoupseeri -lehden toimituskunnan jäsen.
Grusonia

Tuntomerkit

Grusonia-kaktukset ovat joko matalakasvuisia ja mätästäviä tai pensasmaisia tai puumaisia. Varret ovat tavallisesti nivelikkäät, toisinaan uurteiset ja nystyiset. Lehdet ovat pieniä, liereitä, varhain karisevia. Areoleissa on karvoja, väkäsekkäitä glokidioita ja piikkejä, joissa ei yleensä ole paperimaisia tuppia kuten on säännöllisesti lieriöopuntioilla (Cylindropuntia). Juuret ovat mukulamaisia, toisinaan rihmamaisia.
Kukat sijaitsevat varren sivulla tai melkein kärjessä, ovat väriltään vaaleanpunaisia, purppuraisia, keltaisia tai valkoisia. Kasvit kukkivat päivällä. Hedelmä on kuiva tai mehevä, joskus avautuva, usein siemenetön. Siemenet ovat valkeahkoja tai kellertäviä.

Levinneisyys

Grusonia-suku kasvaa Yhdysvaltojen lounaisosassa, Kalifornian niemimaalla ja Pohjois-Meksikossa.
Erkki Liikanen (muusikko)

Erkki Ilmari Liikanen (s. 16. huhtikuuta 1943 Viipuri) on suomalainen laulaja, lauluntekijä, näyttelijä ja rumpali.

Ura

Erkki Liikanen otti laulajauransa ensiaskeleita ollessaan kiertueella Veikko Ahvenaisen orkesterin kanssa 1960-luvun alussa. Ensilevytys oli vuonna 1962 tehty Hiiri Gonzales (Sauvo Puhtilan sanoitus, alkuperäiskappale oli nimeltään ”Speedy Gonzales”). Liikanen soitti noihin aikoihin myös rumpuja sekä Erik Lindströmin että Pertti Metsärinteen yhtyeissä. 1960-luvun tunnetuimmat levytykset olivat Kun hämärtää (1965) ja Manzanilla (1963), joka oli duetto Arja Tuomarilan kanssa.
Vuonna 1965 levytetty lännenballadi Mua älä hylkää saneli laulajan tyylin jatkossa. Countrya on ollut usein mausteena myös myöhemmässä tuotannossa. Vuosikymmenen vaihteessa Liikanen oli mukana lauluduossa Heput, joka levytti mm. kappaleen Kuljen kuljen, joka oli käännösversio Proud Marystä.
Erkki Liikanen esiintyi komediallisessa televisiosarjassa Katapultti (1971-1972). Lisäksi hän näytteli myös muutamissa elokuvissa. 1970-luvun puolivälissä syntyi country-henkinen pitkäsoitto nimeltään Aikapommi yhdessä Kari Tapion kanssa. Levyltä löytyy hittikappale Meiä Veera, karjalan murteella tehty suomennos amerikkalaisesta kantrikappaleesta. Samaan aikaan Liikanen näytteli ja lauloi Merirosvoradiossa ja aloitti menestyksekkään osallistumisputken Syksyn Sävel -kilpailuihin kappaleella Evakkoreki (1975). Liikasen huumorirallit valloittivat listat seuraavina vuosina ja myöhemminkin syntyi vielä mm. kappale Lampata (1989).
Vuodesta 1976 lähtien Erkki Liikanen esiintyi vuosikausia Seura-lehden mainoskasvona laulajanuransa ohella. 1980-luvulla hän harjoitteli klassista laulua ja teki joitakin kirkkokonsertteja. Viimeisimmät levyt ovat olleet teemoiltaan selviä kokonaisuuksia: Juha Vainion lauluja (1997) yhdessä Aarno Ranisen johtaman Kotkan kaupunginorkesterin kanssa ja Lapin lentojätkä rento (2002), joka sisältää uusia sovituksia Lappi-aiheisista lauluista.
Erkki Liikasen ja Sanna Mansikkaniemen yhteistyönä syntynyt lastenmusikaali Saastepeikko kantaesitettiin Forssassa vuonna 2002 Lounais-Hämeen Musiikkipäivien tuotantona. Musikaalin pohjalta julkaistiin myös satukuunnelma-CD-levy vuonna 2006 
Liikanen levytti jääkiekkoseura SaiPan kannustuslaulun ”Lätkä lentää” alkuperäisen version vuonna 1981. Hän on tehnyt myös Turun Palloseuran maalilaulun ”Maali se on hunajata”. Vuonna 2010 Liikanen levytti FC Hämeenlinnan seuralaulun ”Linna linna linna”.
Liikanen on tunnettu myös imitoinnin taidosta.

Syksyn Sävel

Erkki Liikanen oli 1970-luvun lopulla suosituimpia suomalaislaulajia Syksyn Sävel -kilpailussa saavutetun menestyksen myötä. Hän osallistui kilpailuun vuosina 1975, 1976, 1977, 1983, 1984 ja 1989. Liikanen voitti humoristisilla iskelmillään kilpailun vuosina 1975 ja 1976 ja sijoittui toiseksi muilla osallistumiskerroillaan.
Otto Julius Hagelstam

Otto Julius Hagelstam, vuoteen 1817 Hagelberg (11. maaliskuuta 1784 Nauvo – 28. huhtikuuta 1870 Tukholma) oli suomalaissyntyinen eversti ja Ruotsissa vaikuttanut kartografi.
Hagelstamin vanhemmat olivat kapteeni Gabriel August Hagelberg ja Anna Lovisa Qvick ja puoliso vuodesta 1817 Eva Fredrika Burenstam (1791-1877). Hän sai meriupseerin koulutuksen ja osallistui luutnanttina Suomen sotaan 1808-1809, kunnostautuen erityisesti Grönvikin salmen meritaistelussa. Suomen tultua sodan jälkeen liitetyksi Venäjään Hagelberg siirtyi Ruotsiin ja tuli 1810 kapteenina merimittausjoukon jäseneksi. Hänet aateloitiin Kaarle XIV Juhanan kruunauksen yhteydessä 1818, jolloin hän otti sukunimekseen Hagelstamin. Siviiliin Hagelstam siirtyi 1824 ja ryhtyi maanviljelijäksi puolisonsa tiluksille Södermanlandissa. Hän ehti kuitenkin aloittaa nykyaikaisen merikartoituksen Ruotsissa ja kartoitti useiden saaristoalueiden lisäksi myös Ruotsin suuria sisäjärviä. Hänen työnsä tunnetuin tulos lienee Geografisk militarisk och statistik karta öfver hela Sverige och Norrige (1820). Erottuaan upseerinvirasta Hagelstam toimi politiikassa aateliston edustajana ja tuli tunnetuksi Venäjän vastustajana. Krimin sodan aikana 1853-1856 hän tuki aktiivisesti Ranskan ja Englannin laivasto-operaatioita Itämerellä ja  laati 1855 suunnitelman Pietarin valtaamiseksi mereltä tehdyllä yllätysmaihinnousulla.
Vedenpuhdistamon lampi (Tikkakoski, itäinen)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Autiojoen valuma-alueeseen (14.295) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 120 metriä mpy.
Singlet 1993–1997

Singlet 1993–1997 on Apulannan ensimmäinen kokoelmalevy vuodelta 1998. Se sisältää yhtyeen singleillä ja EP:eillä julkaistua materiaalia.
FS Duquesne (1876)

Valmistus

Alus tilattiin Rochefortin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin vuonna 1873. Alus laskettiin vesille vuonna 1876 ja se otettiin palvelukseen kesäkuussa 1878.

Palvelus

Duquesne poistettiin alusluettelosta 1901.
Tampereen Pukutehdas

Tampereen Pukutehdas Oy oli Tampereella vuosina 1926–1972 toiminut vaatetusalan yritys. Yhtiö perustettiin 1926 jatkamaan vuonna 1911 perustetun Pukutehdas Osakeyhtiön, 1918 perustetun Tampereen Pukimo Osakeyhtiön ja 1919 perustetun Osakyhtiö Tampereen Pukimotehtaan toimintaa.
Vuonna 1908 Tampereelle muuttanut Vilho Nissinen perusti Tampereen Uusi Waatetusliike-nimisen vaatetusliikkeen joka toimi Kauppatorin (nykyinen Keskustori) pohjoislaidalla sijainneessa Molinin talossa. Hän halusi aloittaa myös teollisen pukinevalmistuksen ja sai tätä varten rahoitusta tehtailija Sulo Salmelinilta. Nissinen ja Salmelin perustivat Pukutehdas Osakeyhtiön joka osti uuden Vaatetusliikkeen omaisuuden. Yhtiöllä oli vuodesta 1912 myymälä Tampereen teatteritalon alakerrassa ja vuonna 1913 yhtiön vaatetehdas siirrettiin Molinin talosta Aleksis Kiven katu 18:sta sijainneeseen entiseen Tampereen Seurahuoneen taloon. Työntekijöitä oli 1912 noin 80-100 henkilöä. Pukutehdas Osakeyhtiö toimi vuoteen 1926 saakka.
Vuonna 1918 perustettu Tampereen Pukimo Osakeyhtiö toimi Tuomiokirkonkatu 19:ssä lokakuusta 1919 alkaen. Samassa talossa aloitti toimintansa myös Pekka Leskisen, S. Knuuttilan ja F. I. Kurikan Helsingissä lokakuussa 1919 perustama Osakeyhtiö Tampereen Pukimotehdas. Tämä yrityksen osakkeet siirtyivät vähitellen Tampereen Pukimo Osakeyhtiön haltuun ja Tampereen Pukimotehdas lakkautettiin 1924.
Vuonna 1926 Tampereen Pukimo Osakeyhtiön nimeksi muutettiin Tampereen Pukutehdas Oy ja Vilho Nissisestä tuli tehtaan teknillinen johtaja. Yhtiön haltuun siirtyi myös lakkutetun Pukutehdas Osakeyhtiön kiinteistö ja osa koneista. Tampereen Pukutehdas perusti omia myyntiliikkeitä Tampereen ulkopuolelle muun muassa Turkuun ja Helsinkiin. Tehtaan toiminta laajeni 1930-luvun lopulla ja vuonna 1938 se oli Tampereen suurin vaatetehdas joka työllisti 247 henkilöä. Thetaan tuotemerkkejä olivat muun muassa Ritaripukimet, TPT, Ritari-puvut ja -ulsterit, Ritarihansikas-puvut sekä Suoma-tuotemerkillä naisten päällystakit. Tehtaan logona oli kärjellään seisova kolmio jonka sisällä oli ritarihansikkaan kuva ja sen alla ylhäältä alaspäin kirjoitettu teksti TPT OY. Vuonna 1937 yhtiölle valmistui nelikerroksinen tehdasrakennus Tuomiokirkonkatu 19:sta.
Tampereen Pukutehtaan entinen tehdaskiinteistö Tuomiokirkonkatu 19:sta koostuu neljästä osasta. Vanhimman 1906 valmistuneen, Verkatehtaankadun varrella olevan kolmikerroksisen osan suunnitteli August Krook, uudemmat vuosina 1926, 1937 ja 1939 valmistuneet laajennukset suunnittelivat Väinö Salmela ja Veikko Kallio. Pukutehtaan toiminnan päätyttyä kiinteistössä toimi muun muassa 1990-luvulta alkaen asuntola sekä pieni hotelli. Tampereen opiskelija-asuntosäätiö TOAS osti entisen kiinteistön vuonna 2008. Rakennuksen yläkerroksissa on vuoteen 2018 saakka ollut 80 opiskelija-asuntoa ja alakerrassa on sijainnut ravintola Salud ja K-kauppa. TOAS haki marraskuussa 2018 tehdaskiinteistölle purkulupaa, TOASin mukaan kiinteistö on huonossa kunnossa eikä sovi asuinkäyttöön. TOAS haluaisi rakentaa paikalle kahdeksankerroksisen opiskelijatalon.
Singer Building

Singer Building oli pilvenpiirtäjä, joka sijaitsi Liberty Streetin ja Broadwayn kulmassa Manhattanilla, New Yorkissa. Rakennus oli valmistuessaan vuonna 1908 maailman korkein pilvenpiirtäjä, mutta vuoden kuluttua sen ohitti New Yorkin Met Life Tower. Singer Building oli 186,6 metriä korkea ja 47-kerroksinen. Se toimi toimistorakennuksena, mutta purettiin vuonna 1968.
Oikeusinformatiikka

Oikeusinformatiikka Suomessa

Saarenpään mukaan nykyisin oikeusinformatiikkana tunnettuun alaan liittyviä kysymyksiä on tarkasteltu jo ennen tieteenalan varsinaista syntymistä, mm. Kaarle Makkosen oikeusteorian väitöskirjassa Zur Problematik der juridischen Entscheidung vuodelta 1965 pohdittiin tietokoneen käyttöä tuomarina. Ruotsissa ja Norjassa oikeusinformatiikka vakiintui uraa uurtavien väitöstöiden myötä 1980-luvun puoliväliin mennessä. Suomessa vastaavaa ei tapahtunut. Lapin yliopistoon oikeusinformatiikan instituutti perustettiin vuonna 1992 professori Ahti Saarenpään aloitteesta. Vuonna 1997 se hyväksyttiin eurooppalaisen oikeusinformatiikan instituuttien järjestön Firiliten jäseneksi.
Nykyään oikeusinformatiikka on tunnustettu oikeudenala, vaikka historiankirjoihin onkin jäänyt kaksi mikrotietokonetta lahjoituksena saaneiden yliopiston edustajien lausahdus IBM:n toimitusjohtajalle, että "Lakimiehethän eivät oikeastaan tietokoneita tarvitse."
Žanna Friske

Žanna Vladimirovna Friske (ven. Жанна Владимировна Фриске, oik. Владимировна Копылова, Vladimirovna Kopylova, 8. heinäkuuta 1974 – 15. kesäkuuta 2015) oli venäläinen malli, näyttelijä ja laulaja.

Ura

Friske opiskeli koreografiaa Moskovan kulttuuri-instituutissa ja journalistiikkaa Moskovan valtionyliopistossa, muttei valmistunut kummastakaan koulusta.
Friske otettiin vuonna 1996 mukaan tyttöyhtye Blastjaštšieen Varvala Korolevan erottua siitä. Hän lähti 2003 soolouralle ja julkaisi levyn Žanna (Жанна) vuonna 2005. Hän on tehnyt yhteistyötä myös Diskoteka Avarijan kanssa muun muassa videolla "Malinki-Malinki".
Friske oli mukana Venäjän Survivor-tosi-tv-sarjan Posledni geroi neljännellä kaudella.
Kansainvälisesti Friske on tunnettu elokuvista Night Watch (2004) ja sen jatko-osasta Day Watch (2006), joissa hän näytteli Alisaа.

Yksityiselämä

Friske oli avoliittossa Dmitri Šepelevin kanssa.
Friske kuoli syöpään kesäkuussa 2015 40-vuotiaana.
Punapää (saari)

Maantietoa

Saari on 290 metriä pitkä, 160 metriä leveä ja sen pinta-ala on 3,1 hehtaaria .
Se sijaitsee Virmailanselän keskellä Paatsalon ja Virmailansaaren välissä. Punapäätä lähimmät saaret ovat Paatsalo, joka sijaitsee lähes 600 metrin päässä, ja Punapäänluoto, jonne on matkaa yli 350 metriä. Saari on kallioinen metsäsaari, jolla on yksi huippu ja sen itäpuolella jyrkänne. Sen korkein kohta yltää noin 105 metrin korkeuteen merenpinnasta eli se kohoaa 27 metrin korkeuteen Päijänteestä. Saari on autio. Sen eri puolilta kulkee ohi kolme veneväylä.

Luontoarvoja

Koko saari muodostaa yhtenäisen luonnonsuojelualueen, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon. Kansallispuiston alueet muodostavat yhden Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003).