google/wiki40b huggingface dataset:
Kreevinit

Historia

Kreevinit polveutuivat Inkerinmaalla eläneistä vatjalaisista. Inkerinmaa oli ollut 1200-luvulta lähtien katolilaisen kirkon kiinnostuksen kohteena. Kalparitaristo rakensi alueelle Kaprion linnan, mutta joutui luopumaan siitä myöhemmin. Saksalaiseen ritarikuntaan kuulunut Vinke von Overberg teki alueelle vuosina 1444–1447 sotaretken, jonka aikana ritarikunta otti noin 3 000 vatjalaista sotavankia, jotka siirrettiin Bauskan kaupunkiin Zemgalen alueelle Latviaan rakentamaan linnaa. Monet alueen alkuperäiset asukkaat olivat kuolleet kulkutauteihin, joten työvoimaa piti tuoda muualta. Kun linnoitus valmistui, vatjalaiset jäivät Bauskan alueelle maanviljelijöiksi.
Ensimmäinen kirjallinen lähde, jossa nimi on mainittu, on vuodelta 1636. Erään arvion mukaan Bauskassa ja sen lähistöllä asui vuonna 1805 noin 1 200 kreeviniä. Vuonna 1810 paikallinen pappi Karl Lutzau arvioi alueella olevan vielä 12–15 kreeviniä osaavaa henkilöä. Suomalainen Anders Johan Sjögren teki alueelle tutkimusmatkan vuonna 1846 ja arvioi kreevinin kielen jo lähes hävinneen alueelta. Tämän jälkeen kreevineistä ei enää saatu tietoja. Kielitieteilijä Ferdinand Johan Wiedemann yhdisti ensimmäisenä vuonna 1871 kreevinit Inkerin vatjalaisiin.

Kulttuuri

Koska kreevinit olivat eläneet eristyksissä muista vatjalaisista ja pitkän aikaa täysin umpiossa, oli heidän keskuudessaan säilyneillä kansatieteellisillä erikoisominaisuuksilla ja heidän kielellään, josta tosin saatiin niukasti muistiinpanoja, erityistä tutkimuksellista arvoa. Esimerkiksi kreevinien tapaa kutsua asuintaloaan riiheksi virolaisten tapaan on nähty todisteeksi vatjalaisten ja virolaisten yhteydelle.
Monet varhaiset kreevinien tutkijat huomasivat heidän poikkeuksellisen pukeutumisensa. Kreevinien miestenpuku (kiut, kiuting) erosi latvialaisesta kauluksen kirjonnan suhteen. Kirjonta oli tehty punaisella ja sinisellä langalla, samaan tapaan kuin Inkerissä. Paita oli ilmeisesti napiton ja kiinnitettiin nauhoilla kaulan alle. Toinen miehenpuvun merkittävä osa on pitkä päällystakki (viita, viite, viiten), joka oli tehty villaisesta kankaasta. Tämä vaate oli ilmeisesti lainattu samalle alueelle muuttaneilta saarenmaalaisilta. Latvialaisperäisiä asusteita olivat lyhyet polvihousut, pitkät sukat ja kengät. Takin päällä pidettiin vyötä, jolla riippui usein tuppipuukko. Kreevinitytöt ovat vatjalaisista poiketen pitäneet hiuksensa palmikoituna. Lisäksi he käyttivät jonkinlaista seppeleen kaltaista koristetta, jonka takana riippui nauhoja. Naiset käyttivät päähuivia, jonka tapaisia käytettiin myös Inkerissä. Lisäksi he pitivät sen päällä kirjavaa huivia, jota voi verrata vatjalaisten silkkihuiviin.
Ishe Smith

Taustaa

Ishe on kristitty ja on naimisissa vaimonsa Latoyan kanssa ja heillä on poika.

Nyrkkeily ura

Smithin ura alkoi menestyksekkäästi 14 voiton putkella jolla hänet valittiin mukaan Contender - Haastaja-ohjelmaan. Uransa aikana hän kohtasi tulevan joukkuetoverinsa Alfonso Gomezin ja Haastajan toisen kauden suosikin Norberto Bravon, joista molemmista Ishe otti pistevoitot.

The Contender

Ishe "Sugar Shay" Smith päätyi The Contenderin ensimmäisellä tuotantokaudella lännen joukkueeseen.
Ensimmäisestä päivästä lähtien Smith oli riidoissa Ahmed Kaddourin kanssa. Peter Manfredon ja Jesse Brinkleyn lehdistötilaisuuksissa hän haukkui heidän nyrkkeilytilastojaan ja sen takia muut alkoivat olla häntä vastaan. Smith ja Kaddour ottelivat ensimmäisen kierroksen kolmannessa ottelussa. Ottelu oli tasainen, mutta kilpailun ennakkosuosikki Smith voitti ottelun. 
Kun Anthony Bonsante päätti otella Brent Cooperia vastaan, vaikka oli luvannut kohdata Jimmy Langen, Smith suuttui Bonsantelle pahasti ja alkoi inhota häntä.
Toisella kierroksella hän ja Jesse Brinkley olivat käydä aamiaispöydässä toistensa kimppuun, mikä johtui Smithin töykeästä käytöksestä Brinkley'ä kohtaan. Tämän välikohtauksen jälkeen Brinkley järjesti ottelun Ishen ja Sergio Moran välille. Ishe hävisi ottelun Sergio nopeuden ja oveluuden takia.
Caesar's Palacessa järjestetyissä finaaleissa käytiin finaali- ja pronssiotteluiden lisäksi myös kolme näytösottelua, joiden otteluparit olivat fanien valitsemat. Yksi näistä oli kaunamatsi Ishen ja Anthonyn välillä. Ishe voitti tämän paljon odotetun ottelun.

Haastajan jälkeen

Haastajan jälkeen Smith otti voitot Patrick Thompsonista ja Oscar Gonzalezista. Voittoputki päättyi Smithin kohdattua Sechew Powellin. Powell voitti 10-eräisen ottelu kaikkien tuomarien korteissa pistein 97-92.
Seuraavaksi Smith kohtasi Carlos De la Cruzin, josta hän otti tyrmäysvoiton.
Smith kohtasi uransa kolmannen tappion kohdatessaan Joel Julion. Täpärä ottelu päättyi Julion voittoon pistein 96-94,96-94 ja 97-93.
Smithin ura jatkui menestyksellisesti. Hän voitti kukistamattoman Pawel Wolakin ja Chris Grayn.
22.8.2009 Smith kohtasi voittamattoman Daniel Jacobsin WBO:n Pohjois-Amerikan mestaruusottelussa(NABO). Smith hävisi ottelun yksimielisin pistein.
16.7.2010 Smith kohtasi voittamattoman Fernando Guerreron Pohjois-Amerikan mestaruusottelussa(NABF). Jälleen kerran ottelu päättyi Smithin yksimieliseen pistetappioon.
Mustapyrstöorneero

Levinneisyys

Mustapyrstöoneeroa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Taistelulähetti

Taistelulähetti on sotilas, joka välittää viestejä joukkueelle tai ryhmälle. Taistelulähetit liikkuvat yleensä moottoriajoneuvolla, kuten moottoripyörällä kesällä tai moottorikelkalla talvella. Suomen puolustusvoimissa taistelulähetit palvelevat yleensä puoli vuotta.
Family Fun Fitness

Family Fun Fitness (myös nimellä Family Trainer ja Power Pad) on Nintendo Entertainment System -pelikonsolille julkaistu nykyisiä tanssimattoja muistuttava peliohjain. Japanissa laite tunnetaan nimellä Family Trainer (ファミリートレーナー). Laitteen kehitti ja julkaisi Bandai.
Laite on tunnettu eri nimillä eri markkinoilla sekä nimetty uudelleen Nintendon ostettua oikeudet siihen. Laite oli myynnissä nimellä Family Fun Fitness yhdysvalloissa ja nimettiin uudelleen Power Pad: Family Fun Fitness: Stadium Events julkaistiin myös uudelleen nimellä World Class Track Meet.
Ohjain asetetaan lattialle, ja pelaaja astuu maton eri kohtiin liikuttaakseen pelihahmoa. Laite on kahdeksannäppäiminen.
Spede Pasasen Speden Spelit -ohjelmassa kilpailtiin Familyn Fun Fitness -peliohjaimella Athletic World-peliä.
Pelejä, jotka toimivat Family Fun Fitnesillä ovat Athletic World, Dance Aerobics, Short Order / Eggsplode, Stadium Events, Street Cop,  Super Team Games ja World Class Track Meet.
Piperidiini

Valmistus ja käyttö

Piperidiinia voidaan valmistaa pyridiinin ja natriumin välisellä reaktiolla etanoliliuoksessa. Teollisesti sitä valmistetaan kuitenkin pelkistämällä pyridiiniä käyttäen katalyyttinä nikkelin ja alumiinioksidin seosta. Muita valmistusmenetelmiä ovat tetrahydrofurfuryylialkoholin ja ammoniakin välinen reaktio pelkistimen läsnä ollessa, ja 1,5-pentaanidiolin ammonolyysi. Piperidiiniä käytetään liuottimena, ligandina metallikomplekseissa sekä valmistettaessa monia kemikaaleja, kuten kumin vulkanoinninkiihdyttimenä käytettävää tiuraamidisulfidia ja lääkeianeita kuten minoksidiilia. Piperidiini on myös hyvä Knoevenagel-kondensaatioiden ja aldolikondensaatioiden katalyytti.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikaisessakin altistumisessa piperidiini voi syövyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Höyryn hengittäminen voi aiheuttaa keuhkopöhöä.
Clive Derby-Lewis

Clive John Derby-Lewis (22. tammikuuta 1936 Kapkaupunki – 3. marraskuuta 2016 Pretoria) oli eteläafrikkalainen, aluksi Kansallis- ja myöhemmin Konservatiivipuolueen entinen parlamentaarikko, joka tuomittiin lokakuussa 1993 kuolemaan Chris Hanin murhasta yhdessä Janusz Waluśin kanssa.  Tuomiot muutettiin elinkautisiksi vankeusrangaistuksiksi vuonna 1995. Vuonna 1996 Waluz ja Derby-Lewis hakivat armahdusta Totuuskomissiolta ja tunnustivat murhan. 
Totuuskomissio kieltäytyi myöntämästä armahdusta huhtikuussa 1999. Vuonna 2000 Capen korkein oikeus hylkäsi anomuksen Totuuskomission päätöksen muuttamisesta.
Kesäkuussa 2010 Derby-Lewis anoi armahdusta, koska oli jo yli 70 ja Etelä-Afrikan lakien mukaan muodollisesti pätevä saamaan armahduksen istuttuaan jo yli 15 vuotta vankilassa. Marraskuussa 2010 Derby-Lewisin asianajaja ilmoitti tämän saavan hoitoa muun muassa iho- ja eturauhasen syöpiin.
Armahdusanomukset lääketieteellisiin syihin vedoten hylättiin useaan kertaan vuosina 2011, 2013 ja 2015. Derby-Lewis vapautettiin lopulta vankilasta kesäkuussa 2015. Hän kuoli 80-vuotiaana pretorialaisessa sairaalassa 3. marraskuuta 2016.
Kirvesjärvi (Juupajoki)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,0 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee ojitetun Päijänteensuon etelälaidalla kankaalla. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä ja sen rannat ovat soistunutta metsämaata. Yhdystie 3421 ohittaa sen eteläpuolelta.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Sahajoen valuma-alueeseen (35.756) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 132 metriä mpy. Päijännesuo on ojitettu ja suo kallistaa etelään päin. Järveen on johdettu kolme suo-ojaa ja sen eteläpäästä lähtee yksi laskuojaksi luettava oja, joka yhtyy etelässä Ala-Lylyjärven laskuojaan. Laskuoja laskee Hulippaaseen.
Kharon

Kharon (m.kreik. Χάρων) on kreikkalaisessa mytologiassa Erebosin ja Nyksin poika sekä manalan lautturi. Hän vei kuolleiden sielut Akheronjoen tai Styksin yli Haadeksen valtakuntaan, jos näillä oli antaa kolikko maksuksi. Jos ei maksanut, joutui vaeltamaan joen rannalla sata vuotta. Tästä syystä kreikkalaiset asettivat aina kuolleiden kielen alle oboli-kolikon ennen ruumiiden hautaamista.
Etruskien mytologiassa Kharon tunnetaan nimellä Charun, ja hänet kuvataan kuoleman demonina, joka kantaa suurta moukaria.
Tarinoiden mukaan Aineias ja Orfeus ovat kulkeneet Kharonin kyydissä elävinä.
Kharon-hahmo on luultavasti peräisin sumerilaisilta, joiden mytologiassa oli vastaava hahmo.
Kirjailija Dante Alighieri toi Kharonin kristilliseen mytologiaan teoksessaan Jumalainen näytelmä. Kharon on ensimmäinen nimeltä mainittu hahmo, jonka kirjan kertojapäähenkilö tapaa Helvetissä.
Täpläpriinia

Koko ja ulkonäkö

Täpläpriinia on 13–15 cm pitkä ja painaa noin 9 g. Sen höyhenpuku on päältä harmaanruskea, alapuolelta vaalea tummin viiruin ja sillä on vaalea silmäkulmajuova. Pyrstö on pitkä ja sojottaa usein pystyssä. Sukupuolet ovat samanvärisiä.

Esiintyminen

Täpläpriinia elää eteläisessä Afrikassa Lesothossa, Namibiassa, Etelä-Afrikassa ja Swazimaassa. Tärkein esiintymisalue on Karoon aavikko. Sen elinympäristön laajuus on noin 670 000 neliökilometriä.

Elinympäristö

Täpläpriinian elinympäristöä ovat ruohoaavikot, viljelysseudut ja puutarhat sekä vuorten rinteet ja laaksot.

Lisääntyminen

Täpläpriinia rakentaa pienen päärynänmuotoisen pesän tuoreista ruohoista erinomaiseen piiloon pensaaseen. Naaras munii 3–5 sinistä, tummien pilkkujen kirjomaa munaa.

Ravinto

Lajin ravintoa ovat hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat.
Palkkapäivä

Vastaanotto

National Society of Film Critics myönsi Daryl Dukelle elokuvasta Richard ja Hilda Rosenthal -säätiön palkinnon. Käsikirjoittaja Don Carpenter oli ehdolla Writers Guild of America -palkinnon saajaksi.
Elokuvakriitikko Roger Ebert antoi elokuvalle tuoreeltaan täydet neljä tähteä. Helsingin Sanomien Pertti Avola kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla kesällä 1995, ettei karun kaunistelematon elokuva ole menettänyt tuoreuttaan yhtä paljon kuin monet muut 1970-luvun alun pienimuotoiset realistiset amerikkalaistuotannot. ”Ei Palkkapäivä mikään merkittävä elokuva ole, mutta arkisuudessaan ja kompromissittomuudessaan se on virkistävä katselukokemus ja terävä täydellisen mutta inhimillisen paskiaisen muotokuva.”
The New York Timesin kriitikot valitsivat Palkkapäivän vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
George Newbold Lawrence

George Newbold Lawrence (20. lokakuuta 1806 New York – 17. tammikuuta 1895) oli yhdysvaltalainen liikemies ja amatööriornitologi.
Lawrence johti Spencer Fullerton Bairdin ja John Cassinin Tyynenmeren linnuston tutkimusretkiä. He julkaisivat yhdessä teoksen Birds of North America vuonna 1858.
Lawrence lahjoitti 8 000 linnunnahan kokoelmansa American Museum of Natural Historylle. Hän kuvaili tieteelle 323 uutta lintulajia ja julkaisi 121 tieteellistä kirjoitusta. Cassin nimesi kaliforniantiklin (Carduelis lawrencei) hänen kunniakseen. Lawrence nimesi linnuista muun muassa tundrakuikan (Gavia pacifica) ja preeriasirkun (Calcarius mccownii).
Kari Väänänen

Yksityiselämä

Näyttelijä Sanna Fransman oli Kari Väänäsen ensimmäinen vaimo, ja heillä on poika. Väänäsellä on kaksostytöt avioliitostaan näyttelijä Susanna Roineen kanssa. Nykyisen vaimonsa Terhi Väänäsen kanssa hänellä on poika.
Kari Väänänen muutti takaisin kotipaikkakunnalleen Kemijärvelle lähes 40 vuoden tauon jälkeen vuonna 2008.
Suren Erzinkjan

Suren Erzinkjan (Ruotsissa Sourène Erzinkian-Lorelli, salanimet Imam Raguza, H. Lorelli ja Arzen tai Arsene Azatiani. 1881 Tbilisi, Georgia – 1963 Ruotsi) oli neuvostoliittolainen diplomaatti, joka loikkasi 1920–1930-lukujen vaihteessa Suomeen. Armenialainen Erzinkjan toimi 1920-luvulla Neuvostoliiton kauppavaltuutettuna Suomessa ja häntä pidettiin Anastas Mikojanin suojattina. Erzinkjanin ja Neuvostoliiton Suomen-lähettilään Ivan Maiskin välinen valtataistelu johti lopulta siihen, että Erzinkjan loikkasi 1930. Suomesta hän siirtyi 1944 Ruotsiin. 
Erzinkjan kirjoitti Stalinista vuonna 1938 salanimellä Imam Raguza kirjan, joka julkaistiin Suomessa 1941 nimellä Moskovan hirmuvaltias. Teos kuului Suomessa sotien jälkeen niin sanottuihin kiellettyihin kirjoihin. Erzinkjan jatkoi kirjoittamista muutettuaan Ruotsiin. Hänen puolisostaan Göta Erzinkianista, johon hän tutustui Helsingissä asuessaan, on tehty elokuva Hennes armeniske prins.
Pelageja (artisti)

Pelageja Sergejevna Telegina (ven. Пелаге́я Серге́евна Теле́гина, o.s. Hanova (ven. Ханова), s. 14. heinäkuuta 1986 Novosibirsk, Neuvostoliitto) on venäläinen laulaja, Pelageja-nimisen yhtyeen perustaja ja solisti. Hän esittää venäläisiä kansanlauluja, romanssimusiikkia ja yhtyeen omaa tuotantoa.

Elämä ja ura

Pelageja Hanova syntyi taiteelliseen perheeseen. Hänen äitinsä oli laulaja ja teatteriohjaaja sekä ohjaamisen ja näyttelemisen opettaja. Ensimmäistä kertaa Pelageja esiintyi lavalla nelivuotiaana. Kahdeksan vuoden iässä hän pääsi ilman pääsykokeita Novosibirskin konservatorion musiikkikouluun.
Kun Pelageja oli yhdeksänvuotias, hän osallistui Utrennjaja zvezda (Aamutähti) -nimiseen lasten ja nuorten  laulukilpailuun ja voitti sen.
Kymmenen vuoden iässä Pelageja solmi sopimuksen Feelee Records -levy-yhtiön kanssa ja muutti Moskovaan. Hän opiskeli musiikkia Gnesin-musiikkiakatemiassa ja kävi musiikki- ja tanssipainotteista koulua nro 1113. 
Pelageja valmistui koulusta tavallista nopeammin, 14-vuotiaana, ja pääsi opiskelemaan Venäjän teatteritaiteen akatemiaan näyttämötaiteen linjalle. Hän valmistui erinomaisin arvosanoin vuonna 2005. Samoihin aikoihin perustettiin Pelageja-niminen etno-folk-rock-yhtye.
Vuosina 2012–2014 Pelageja toimi Venäjän The Voice -ohjelman (ven. Голос) tähtivalmentajana ja vuosina 2014–2016 sekä 2018 hän valmensi formaatin lasten versiossa The Voice Kids (ven. Голос. Дети).

Diskografia

1999 — Любо! (Ljubo!), single
2003 — Пелагея (Pelageja)
2006 — Сингл (Singl), single
2007 — Девушкины песни (Devuškiny pesni)
2009 — Сибирский драйв (Sibirski draiv), konserttitaltiointi (DVD ja CD)
2010 — Тропы (Tropy)

Palkinnot

Pelageja palkittiin vuoden 1996 parhaana venäläisen kansanlaulun esittäjänä (Лучший исполнитель народной песни в России 1996 года).
Vuonna 2014 Ingušian tasavallan presidentti Junus-bek Jevkurovin päätöksellä Pelagejalle myönnettiin ansioituneen kulttuuritoimijan arvonimi (Заслуженный работник культуры Республики Ингушетия) tunnustuksena merkittävästä Ingušian kulttuurin hyväksi tehdystä työstä.
Vuonna 2015 Pelageja voitti Parhaan folk-musiikin esittäjän palkinnon Venäjän kansallisessa musiikkigaalassa.

Yksityiselämä

Vuonna 2010 Pelageja Hanova meni naimisiin ohjaaja Dmitri Jefimovitšin kanssa. Heidän liittonsa kesti kaksi vuotta. Pelageja ja jääkiekkoilija Ivan Telegin avioituivat 16. kesäkuuta vuonna 2016.
M/S Finnsailor

Käyttöhistoria

Lokakuun lopussa 1986 alus laskettiin vesille. 12. toukokuuta 1987 Doris Sundström kastoi aluksen Finnsailoriksi. Seuraavan vuoden lokakuussa Neste Oy hankki aluksen omistukseensa ja rekisteröi sen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Naantali. Tämän jälkeen Finncarriers aloitti liikenteen sillä Helsingin ja Lyypekin välillä. 26. tammikuuta 1989 Partrederi Finnsailor osti aluksen. Kotisatama säilyi Helsinkinä. Maaliskuussa 1994 Finnlines osti Finnsailorin.
12. helmikuuta 1996 alus saapui Turkuun telakalle kunnostustöitä varten. Tuolloin alukseen rakennettiin uusia hyttejä. Saman vuoden huhtikuussa alus alkoi liikennöidä Helsingin ja Norrköpingin välillä. Joulukuun 17. päivä alus siirtyi Naantalin ja Kapellskärin välille. 21. huhtikuuta 1997 alus meni jälleen telakalle Turkuun ja toukokuussa se palasi takaisin liikenteeseen normaalille reitilleen. Helmikuussa 2000 Nordö Link vuokrasi Finnsailorin Malmön ja Travemünden väliseen liikenteeseen.
Lokakuussa 2001 laivan koneissa oli vikaa, joten alus joutui menemään telakalle korjattavaksi. Alus palasi jo saman kuukauden aikana liikenteeseen. Joulukuussa 2001 Nordö Link päätti vuokrasopimuksen ja seuraavan vuoden tammikuussa Finnlink aloitti liikenteen Finnsailorilla, välillä Naantali–Kapellskär. 23. joulukuuta 2003 alus oli viimeistä päivää liikenteessä Naantalin ja Kapellskärin välillä. 29. joulukuuta Nordö Link osti aluksen.

Onnettomuuksia

13. tammikuuta 2004 Finnsailor aloitti liikenteen Malmön ja Travemünden välillä. 25. helmikuuta alus ajoi karille Malmöhön johtavalla väylällä.
13. marraskuuta 2005 Finnsailor törmäsi yhteen eteläisellä Itämerellä rahtilaiva M/S General Grot-Roweckin kanssa. Seuraavana päivänä alus meni Öresundsvarvet -nimiselle telakalle Landskronaan. 25. päivä alus palasi jälleen liikenteeseen.
20. helmikuuta 2007 Finnlink aloitti liikenteen Finnsailorilla Naantalin ja Kapellskärin välillä. 1. marraskuuta 2007 belgialainen Finnlines Belgium NV osti aluksen. Lippuvaltiona säilyi edelleen Ruotsi.
Kaunopitta

Levinneisyys

Kaunopittaa tavataan Indonesiassa ja Itä-Timorissa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 79 900 km². Lajin on raportoitu olevan suhteellisen yleinen. Sen arvellaan olevan vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Lajin ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sixten Ringbom

Sixten Ivar Alexander Ringbom (27. heinäkuuta 1935 Turku – 18. elokuuta 1992 Turku) oli suomalainen taidehistorioitsija. 
Sixten Ringbomin vanhemmat olivat professori Lars-Ivar Ringbom ja Olga Sofia Frigren. Yleisradion ohjelmapäällikkö Lars-Peter Ringbom oli hänen veljensä. Sixten Ringbom oli Åbo Akademin taidehistorian ja taideteorian professori vuodesta 1970. Hänen väitöskirjansa Icon to Narrative (1965) käsitteli keskiajan ja varhaisen uuden ajan maalaustaidetta. Ringbomin myöhempi keskeinen tutkimusala oli kuitenkin moderni maalaustaide, jota hän käsitteli muun muassa teoksessaan The Sounding Cosmos: A Study in the Spiritualism of Kandinsky and the Genesis of Abstract Painting (1970).
S/S Nord III

S/S Nord III oli Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön jonkin aikaa omistama yhdistetty rahti- ja matkustajahöyrylaiva.
Laiva rakennettiin 1903 Sir Raylton, Dixon & Co. Ltd:n telakalla Middlesbroughissa Englannissa ja sen oli tilannut helsinkiläinen Ångfartygs Ab Nord -varustamo. Se alkoi kesäkuusta 1903 alkaen kuljettaa Amerikkaan matkaavia siirtolaisia ja voita Suomesta Englantiin. 
Reitti kulki Hangosta Kööpenhaminan kautta Newcastleen ja Grimsbyyn. Nord-varustamo alensi siirtolaisten Amerikan-matkan hintaa 100 markkaan ja pian Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiö tarjosi vastaavaa matkaa 79 markalla. Kova hintakilpailu aiheuttikin tappioita molemmille varustamoille. 
Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiö osti 26. lokakuuta 1904 Nord-varustamon ja sen kolme laivaa lopettaakseen Englannin-liikenteessä syntyneen kovan kilpailun. Laivat otettiin kaupan jälkeen pois liikenteestä ja jätettiin Englantiin odottamaan sopivaa ostajaa. Nord III myytiin kesäkuussa 1905 amerikkalaiselle D. W. Deshlerille ja se sai uudeksi nimekseen S/S Ohio No. 2. Vuonna 1906 se myytiin edelleen tokiolaiselle Nippon Yusen K.K. -varustamolle ja nimeksi vaihtui S/S Kamikawa Maru.
Laiva haaksirikkoutui 23. helmikuuta 1919 Hokkaidon luona lähellä Oniwakin majakkaa ollessaan matkalla Karamutosta Otaruun.
S/S Nord III:n pituus oli 73,08 metriä, leveys 10,66 metriä ja syväys 5,64 metriä. Laivan vetoisuus oli 1 449 bruttorekisteritonnia (828 nettorekisteritonnia) ja nopeus 12,5 solmua. Laivan kolmisylinterisen trippelihöyrykoneen teho oli 1 700 hevosvoimaa. Hyttipaikkoja oli 24 I luokassa ja 28 II luokassa. Lisäksi oli 137 paikkaa siirtolaisia varten.
Virgin Steele

Alku

Virgin Steelen perusti 1980-luvun alussa ranskalaisperäinen kitaristi Jack Starr rumpali Joey Ayvazianin kanssa. Käytyään läpi nelisenkymmentä laulajaa he valitsivat mukaan David DeFeisiin, joka koelaulutilaisuudessa esitti Deep Purplen ”Child in Timen” niin vakuuttavasti, että sai pestin. Mukanaan hän toi basisti Kelly Nicholsin.

Ensimmäinen kokoonpano

Steelen ura lähti käyntiin 1982, kun heidän kappaleensa ”Children of the Storm” pääsi mukaan U.S. Metal Vol. II -kokoelmalle. Hieman tämän jälkeen julkaistiin Virgin Steelen samanniminen debyyttialbumi. Vuonna 1983 ilmestyi Guardians of the Flame, jonka jälkeen Jack Starr erotettiin yhtyeestä musiikillisten erimielisyyksien jälkeen. Starr olisi halunnut viedä yhtyeen tyyliä kevyempään suuntaan. Uuden kokoonpanonsa (mm. Riotin ex-laulaja Rhett Forrester) kanssa Starr koetti pitää nimen Virgin Steele itsellään ja tämä yhtye esiintyikin Virgin Steelenä Breaking Sound -festivaaleilla Pariisissa. Seuranneen oikeudenkäynnin jälkeen DeFeis ja muu yhtye (johon oli liittynyt kitaristi Edward Pursino) saivat oikeuden yhtyeen nimeen.

1980-luvun jälkimmäinen puolisko

Noble Savage (1985) oli uuden kokoonpanon ensimmäinen albumi. Hieman myöhemmin Virgin Steele tuli ensimmäistä kertaa Eurooppaan kiertämään ystäviensä Manowarin lämmittely-yhtyeenä. Age of Consent  julkaistiin vuonna 1988 ilman suurta menestystä. DeFeis viimeisteli musiikkiopintonsa ja soitti Smoke-Stack Lightning -yhtyeessä yhdessä muun muassa ex-Steelen Jack Starrin ja rumpali Bobby Rondinellin kanssa.

Uusi alku

Vuonna 1992 yhtyeen basisti O'Reilly päätti lähteä ja hänen tilalleen tuli ensin studiosessioihin Teddy Cook kunnes Rob DeMartino liittyi yhtyeeseen. Yhtye julkaisi levyn Life Among the Ruins vuonna 1993. Tällä levyllä yhtyeen musiikki on tyyliltään enemmän rockia kuin heavy metalia.
Seuraavana vuonna julkaistulla The Marriage of Heaven and Hell, pt. 1 yhtye palasi Noble Savage -levyn mahtipontiseen tyyliin. Levy ja sitä vuonna 1995 seurannut jatko-osa ovat tyyliltään eeppisiä, melodisia ja sinfonisilla elementeillä täydennettyjä.  Albumien välissä Virgin Steele teki Euroopan-kiertueen Manowarin ja Uriah Heepin kanssa.
Toisen Euroopan-kiertueen jälkeen maaliskuussa 1998 Virgin Steele julkaisi Marriage-jatkumon kolmannen osan, Invictusin, raskaimman ja eeppisimmän albuminsa siihen asti. Invictus käsittelee ihmiskunnan kapinointia jumalia vastaan.
Vuonna 1999 julkaistiin uusi levy The House of Atreus Act I, joka on niin ikään konseptialbumi joka käsittelee Aiskhyloksen tarinaa Oresteiasta. Hieman kevyempi ja melodisempi The House of Atreus Act II ilmestyi seuraavana vuonna.
Vuonna 2002 julkaistiin Book of Burning -albumi, jolla on uudelleen äänitettyjä versioita yhtyeen klassikoista sekä kokonaan uutta materiaalia. Vuonna 2006 vuonna julkaistu albumi Visions of Eden on herättänyt monenlaisia tunteita yhtyeen faneissa. Marraskuussa 2010 kokoonpano julkaisi albumin The Black Light Bacchanalia, joka on edeltäjänsä Vision of Edenin tavoin konseptialbumi ja jatkaa tarinaa, johon Visions of Eden jäi.
Virgin Steele vieraili Suomessa 2007 kesällä Nummirockissa.