Umaijadi-moskeija

Umaijadi-moskeija on moskeija Damaskoksen vanhassakaupungissa Syyriassa. Moskeija on yksi maailman suurimmista ja vanhimmista ja sisältää Johannes Kastajalle omistetun pyhäkön rukoussalissaan.

Historiallista taustaa

Nykyisen moskeijan paikka oli uskonnollinen kulttikeskus jo rauta-ajalla. Kun roomalaiset valloittivat Syyrian 64 eKr, he rakensivat paikalle Jupiterille omistetun temppelin, koska he samastivat Jupiteriin siellä aiemmin palvotun ukkosenjumala Hadad-Rammanin. 
Itä-Rooman kristillinen keisari Theodosius I  muutti temppelin vuonna 391 kristilliseksi basilikaksi, ja siitä tuli Damaskoksen piispanistuimen katedraali. 500-luvulta alkaen kirkosta tuli erityisesti Johannes Kastajaan kohdistuneen kultin keskus. Tämän pääkallon kerrotaan sijaitsevan kirkossa. 
Itä-Rooman vetäydyttyä Syyriasta alueen ja lopulta koko Lähi-idän hallitsijaksi nousi 640-luvulla Muawija, joka rakensi valta-asemaansa  Johannes Kastajan  pyhäinjäännösten suojelijana samaan tapaan kuin itä-Rooman keisarit olivat julistautuneet Jerusalemin Pyhän Ristin suojelijoiksi. Vastaavasti Syyriassa ghassanidit olivat suojelleet Sergiuksen jäänteitä Rusafassa. Muawijan lyömissä kolikoissa aiheena oli myös Johannes Kastaja kantamassa omaa irtileikattua päätään.

Kehitys moskeijaksi

Arabiuskonnon lisääntyvää vihamielisyyttä kristinuskoa kohtaan osoitti, että kalifi al-Walid vuonna 706 purki Johannes Kastajan kirkon ja rakennutti tilalle uuden rukoushuoneen (masjid).  Kristityt olivat tätä ennen saaneet melko rauhassa korjata kirkkojaan ja rakentaa myös uusia. Umaijadi-kalifien kaudelta tiedetään vain kolme aikaisempaa tapausta, jossa kirkko oli suljettu.

Al-Walidin piirtokirjoitus

Al-Walid sijoittaa uuteen pääpyhäkköönsä piirtokirjoituksen, joka on tärkeä arkeologinen lähde tutkittaessa arabiuskonnon kehitystä. Piirtokirjoituksessa ei enää mainita Jeesusta eikä puhutella kirjan kansaa, kuten vuonna 691 rakennetun Kalliomoskeijan piirtokirjoituksessa, jonka rakennuttaja oli al-Walidin isä, kalifi Abd al-Malik. 
Piirtokirjoitus sisältää kolme viestiä: 1) jumalamme on Jumala, emme palvo ketään muuta, 2) profeettamme on muhammad, 3) yhteisömme (din) on islam. 
Nevon ja Korenin mielestä tässä näkyy siirtymä Jeesuksesta profeetta Muhammediin. Volker Popp katsoo, että muhammad tarkoittaa edelleen vain ”ylistettyä” ja viittaa Jeesukseen.  Poppin näkemyksen puolesta puhuu Al-Walidin myöhempi piirtokirjoitus Qasr Kharanan linnoituksessa vuodelta 710. Siinä puhutaan yhä Aabrahamin uskon mukaisesti ”Mooseksen ja Aaronin Jumalasta” ilman, että Muhammedia mainitaan.  Islam ei liioin vielä ole uuden uskonnon nimi vaan tarkoittaa alistumista ja kuuliaisuutta kirjoituksille.
Damaskoksen pyhäkön piirtokirjoitus toistuu Koraanissa, mihin se on käännetty seuraavasti:

»”Uskonnossa [din] ei ole mitään pakkoa, oikea tie on selvästi erotettu harhateistä, ja se, joka hylkää Saatanan ja uskoo Jumalaan, hän pitää kiinni mitä lujimmasta kädensijasta, joka ei murru. Jumala on kuuleva, tietävä.” (2:256)» 
Länsimaissa lauseen alkuosa on tulkittu upeaksi suvaitsevaisuuden julistukseksi. Jotkut tutkijat pitävät tällaista tulkintaa anakronismina, jossa moderni uskonnonvapauden periaate on siirretty 700-luvun Lähi-itään.
Christoph Luxenberg katsoo, että pyhäkön arabiankielinen seinäkirjoitus on luettu väärin. Tekstissä esiintyvä sana dῑn ei tarkoita uskontoa, vaan totuutta tai pyhiä kirjoituksia. Nykyaikaista uskonnon käsitettä ei tuohon aikaan vielä ollut olemassa, ei edes roomalaisilla. Tekstin oikea käännös ei siten ole ”uskonnossa ei ole pakkoa” vaan, ”totuutta (dῑn) ei voi kieltää”. Miksi ei voi, ilmenee seuraavasta virkkeestä: ”oikea tie on selvästi erotettu harhateistä”. Teksti kertoo, että on kaksi tietä, oikea ja väärä. Koska niiden välinen ero on selvä, erehtymisen riskiä ei ole. Kirjoitus olisi siten hallitsijan kehotus seurata hänen itsensä esittämää "oikeaa tietä".