google/wiki40b huggingface dataset:
Neuvostoliiton joukkotuhoaseet

Neuvostoliiton ydinaseohjelma

Neuvostoliiton ydinaseohjelmasta ei ole käytettävissä yhtä tarkkoja tietoja kuin Yhdysvaltain vastaavasta. Vuonna 1939 fyysikot Zeldovits ja Hariton olivat julkaisseet aineistoa fissiosta. 1940 fyysikko Igor Kurtshatov puhui ydinreaktorin ja atomipommin rakentamisen puolesta. Samana vuonna Berijan johtama tiedustelupalvelu NKVD alkoi tarkoituksella koota tietoja ydinaseesta. 1942 fyysikko Georgi Flerov lähetti Stalinille kirjeen atomipommitutkimusten välttämättömyydestä.
Kehitystyö alkoi 1943, kun neuvostotiedustelu oli saanut tietoja Yhdysvaltain ydinaseprojektista. Neuvostoliiton ohjelman johtajana toimi turvallisuuspalvelun päällikkö Lavrenti Berija ja tieteellisenä johtajana fyysikko Kurtshatov. Pommin kehittämisajaksi arvioitiin vähintään 10–15 vuotta, sillä Neuvostoliiton tutkimusresurssit ja teollinen kapasiteetti alalla eivät yltäneet Yhdysvaltain tasolle. Osittain ydinaseen arviota nopeampaa kehittämistä auttoivat kuitenkin vakoilutiedot. Brittiläinen fyysikko Klaus Fuchs luovutti pommista Berijalle tarkkoja tietoja kesällä 1945. Neuvostoliiton ensimmäinen ydinreaktori alkoi toimia jouluna 1946. Reaktori perustui Yhdysvaltain Hanfordin reaktorin rakenteeseen.
Neuvostoliitto räjäytti ensimmäisen atomipomminsa ”RDS-1”:n (koodinimeltään "Ensimmäinen salama", länsimaisittain ”Joe-1”) Semipalatinskissa 29. elokuuta 1949. Rakenteeltaan RDS-1 oli Berijan tahdon mukaan suora kopio Yhdysvaltain Fat Man-pommista. Pommin teho oli noin 22 kt. Vuonna 1951 räjäytettiin seuraava, 38 kilotonnin pommi, jossa oli parannuksia, pommi oli esimerkiksi suuremmasta tehostaan huolimatta ensimmäistä huomattavasti kevyempi. Vuonna 1953 RDS-6 -räjäytyksessä testattiin pienitehoista vetypommia, jossa oli niin sanottu kerroskakkurakenne. Täysiverinen vetypommi RDS-37 räjäytettiin vuonna 1955. Ydinohjelman suurin pommi oli 1961 testattu 50 megatonnin Tsar-Bomba, suuritehoisin koskaan räjäytetty ydinase maailmassa.
Peite

Matematiikassa joukon  peite on kokoelma joukkoja, joiden yhdisteen osajoukkona on .  Formaalisti muotoillen: jos  on joukko ja  sen osajoukko, niin kokoelma  on joukon  peite, jos
 
Peite on äärellinen tai numeroituva, jos siinä on äärellinen tai numeroituva määrä alkioita eli joukkoja. Peite on avoin, jos sen kaikki joukot ovat avoimia joukkoja. 
Peitteen käsite on hyödyllinen erityisesti topologiassa ja mittateoriassa. Esimerkiksi topologiassa joukon kompaktius määritellään yleisesti peitteiden avulla: joukko on kompakti, jos sen jokaisella avoimella peitteellä on äärellinen osapeite. Toisin sanoen joukkoa  kutsutaan kompaktiksi jos sen jokaisella avoimella peitteellä on äärellinen osajoukko eli  , joka jo peittää :n. Mittateoriassa peitteen käsite esiintyy mm. Lebesguen ulkomitan konstruktiossa ns. Lebesguen peitteen muodossa.
Nailonsukkamurhat

Nailonsukkamurhat on Kuopiossa vuosina 1964 ja 1965 tapahtunut paljon huomiota herättänyt surmatapaus, jonka aikana surmansa sai kaksi nuorta naista.
Ensimmäinen uhri oli 26-vuotias konsulentti Terttu Mikkonen, joka löydettiin 8. joulukuuta 1964 kerrostaloasunnosta Kuopion Hatsalasta osoitteesta Puistokatu 4. Mikkonen oli kuristettu, ja hänen kaulaansa oli sidottu nailonsukka. Surmaaja oli myös maannut ruumiin.
Poliisi pidätti teosta epäiltynä 23-vuotiaan varastomiehen, jonka henkilöllisyystiedot kuvineen julkaistiin medioissa. Epäilty oli tavannut Mikkosen ravintolassa surmapäivänä, ja hänen mukaansa Mikkoselle saattoi tulla käsitys, että hän saapuisi tämän asunnolle illalla. Todellisuudessa varastomies oli yön toisen naisen luona. Lähes 15 vuorokauden jälkeen poliisi vapautti hänet.
Toinen uhri oli 16-vuotias Raili Laitinen, joka löydettiin 3. tammikuuta 1965 kotoaan Maljalahdesta Hapelähteenkatu 7:stä. Laitisen vaatteet oli revitty, ja hänenkin kaulassaan oli nailonsukka.

Murhaaja löytyy

Tekijäksi paljastui pitkällisten tutkimusten jälkeen 17-vuotias parturioppilas Ilkka Veli Simeon Kivioja (s. 10. tammikuuta 1947). Tapaus käsiteltiin Kuopion raastuvanoikeudessa suljetuin ovin, mutta siitä huolimatta istunnoista annettiin lehdistölle tarkkaa tietoa. Tekojen motiivina oli "seksuaalinen häiriötila".

Mielentilatutkimus, tuomio ja myöhemmät vaiheet

Kiviojalle suoritettiin mielentilatutkimus Turun vankimielisairaalassa. Tutkimuksen mukaan hän oli rikokset tehdessään alentuneen syyntakeisuuden tilassa. Heinäkuun 1. päivänä 1965 Kivioja tuomittiin raastuvanoikeudessa kahdesta nuorena henkilönä ja täyttä ymmärrystä vailla tehdystä murhasta 15 vuodeksi kuritushuoneeseen. 
Murhien lisäksi Kiviojan syyksi luettiin törkeä varkaus sekä haureuden harjoittaminen samaa sukupuolta olevan henkilön kanssa. Kivioja oli ollut 46-vuotiaan maalarin kanssa homoseksuaalisessa suhteessa, mikä oli sen ajan Suomessa rangaistava teko.
Tuomiosta valitettiin Itä-Suomen hovioikeuteen. Siellä Kiviojan puolustusasianajaja Valto Riekkinen sai muutettua rikosnimikkeet kahdesta murhasta kahdeksi tapoksi, mutta rangaistusseuraamus pysyi samana.
Kivioja vapautui ehdonalaiseen vuonna 1972. Seitsemän vuotta myöhemmin hän kertoi Nykyposti-lehden haastattelussa, että hänellä oli ollut lista 13 naisesta, jotka oli tarkoitus tappaa. Rikostoimittaja Hannes Markkulan kirjan Suomalainen murha mukaan Kivioja vaihtoi vapautumisen jälkeen nimensä ja syyllistyi sen jälkeen pienempiin rikkeisiin. Lehdistö ei niistä kertoessaan koskaan ole viitannut "nailonsukkamurhiin" eikä entiseen henkilöllisyyteen.
Terttu Mikkosen surmasta alkuvaiheessa epäiltynä pidätetty varastomies ei saanut valtiolta korvausta pidätyksestä. Hän muutti sittemmin Ruotsiin ja palasi myöhemmin Suomeen. Hän jäi mielenterveysongelmien vuoksi työkyvyttömyyseläkkeelle nelikymppisenä ja kuoli kesällä 2011 Sonkajärvellä 70-vuotiaana.
Kaj Hedman

Kaj William Hedman (s. 9. heinäkuuta 1953 Kokkola) on suomenruotsalainen runoilija.
Aniridia

Aniridia on värikalvon synnynnäinen vaikea alikehittyneisyys tai puuttuminen useimmiten molemmista silmistä. Se aiheuttaa mm. heikkonäköisyyttä, valonarkuutta ja jo varhain huomattavan glaukoomariskin.
Aniridia on monesti autosomin kautta peittyvästi tai vallitsevasti periytyvä geneettinen vaurio, mutta sitä tavataan myös satunnaistapauksina.
Aniridia ei ole kovin yleinen vaiva. Maailmanlaajuisesti yksi ihminen arviolta 64 000:sta–96 000:sta kärsii aniridiasta. Värikalvon puute itsessään ei merkittävästi vaikuta henkilön elinkaaren pituuteen, mutta joillakin on kohonnut Wilmsin kasvaimen riski. Aniridia saattaa ilmetä myös WAGR-oireyhtymän, Gillespien oireyhtymän, "kissansilmäoireyhtymän" tai tuberoosiskleroosin oireena.
Gigi (elokuva)

Juoni

Vuosisadan vaihteen Pariisissa Gaston Lachaille (Louis Jourdan) on rikas teollisuusmies, kuten myös hänen enonsa Honoré (Maurice Chevalier). Gaston on kuitenkin lopen kyllästynyt ylelliseen elämäänsä ja lukuisiin rakastajattariinsa. Gastonin ainoita iloja on viettää aikansa enonsa vanhan ystävän Madame Alvarezin (Hermione Gingold) sekä tämän nuoren ja huolettoman tyttärentyttären Gigin (Leslie Caron) seurassa. Gigi käy tätinsä Alician (Isabel Jeans) – jonka huhutaan olleen nuorena kuuluisa kurtisaani – luona opettelemassa etikettiä ja glamouria. Gaston päättää tutustuttaa Gigin seurapiireihin. Lopulta Gaston tajuaa rakastuneensa Gigiin ja he päätyvät naimisiin.

Muut tunnustukset

Elokuva valittiin vuonna 1991 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat Gigin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Montsina

Montsina (ven. Мончина, Montsina) oli inkeriläinen kylä, joka kuului Järvisaaren luterilaiseen seurakuntaan, nykyään kylän paikka sijaitsee Leningradin alueen Tusinan piirissä Venäjällä. 
Kylä sijaitsi Hattulasta pohjoiseen. Montsina mainitaan ensimmäinen kerta ruotsalaisessa vuoden 1696 henkikirjassa. Montsinassa asui 1800-luvulla alussa luterilaisen kirkon suntio perheineen ja myöhemmin suomalaisia siirtolaisia, jotka vuokrasivat sieltä maata. Järvisaaren seurakunnan hallussa oli Montsinassa 33 desjatiinan maa, jolle 1800-luvun
lopussa rakennettiin talo, josta piti tulla Järvisaaren pappila. Kylän syrjäisyyden takia päätettiin kuitenkin pyytää Hattulan hovinherralta maata kirkonmäeltä, mutta hanke hyytyi.   Vuonna 1926 kylässä oli 7 taloa ja 36 asukasta, kaikki suomalaisia.  Tiettävästi vuonna 1939 kylää ei enää ollut.
B-segmentti

B-segmentti on alempaa keskiluokkaa eli C-segmenttiä pienempi kokoluokka autojen eurooppalaisessa kokoluokituksessa. B-segmentti tunnetaan myös usein arkikielessä nimellä ”pieni auto”, englanniksi ”supermini car”.
B-segmenttiin kuuluvia autoja ovat esimerkiksi Ford Fiesta ja Opel Corsa.
Dennis Johnson

Nuoruus

Dennis Wayne Johnson syntyi perheensä kuudestatoista lapsesta kahdeksantena sosiaalityöntekijän ja muurarin lapsena. Dominguez High Schoolissa pelatessaan hän pelasi otteluissa vain muutamia minuutteja. Valmistuttuaan hän työskenteli trukkikuskina pienellä palkalla.
Kerran Los Angeles Harbor Collegen valmentaja Jim White näki Johnsonin pelaavan katukorista. White vakuuttui hänen puolustustaidoistaan ja pyysi liittymään joukkueeseen.

Yksityiselämä

Johnson oli Donna-vaimonsa kanssa naimisissa 31 vuotta ja heillä on kolme lasta. 20. lokakuuta 1997 Johnson pidätettiin epäiltynä törkeästä pahoinpitelystä.
Johnson kuoli 52-vuotiaana 22. helmikuuta 2007 sydänkohtaukseen.
Sulfisoksatsoli

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa sulfisoksatsoli on valkoista tai hieman kellertävää kiteistä ainetta. Se liukenee hieman veteen ja enemmän etanoliin.
Muiden sulfonamidiantibioottien tavoin sulfisoksatsolin antibakteeriset ominaisuudet perustuvat bakteerin tarvitseman foolihapon biosynteesin estoon. Yhdiste tehoaa niin grampositiivisiin kuin gramnegatiivisiinkin bakteereihin. Sulfisoksatsolia käytetään muun muassa korvatulehduksen ja virtsatientulehduksien hoitoon sekä Haemophilus vaginalis -bakteeria vastaan. Yhdistettä voidaan käyttää dietanoliamiinisuolana tai mauttomana asetyylijohdannaisena. Itsessään sulfisoksatsolilla on karvas maku. Sulfisoksatsolia voidaan käyttää yhdistelmävalmisteena erytromysiinietyylisukkinaatin kanssa.
Peruspankki

Peruspankki Oy oli vuonna 1963 perustettu työväen liikepankki. 
Peruspankki perustettiin huolehtimaan työväen säästöpankkien kassavarantotalletuksista, jotka niiden täytyi säästöpankkilain mukaan tehdä johonkin liikepankkiin. Peruspankki lainasi talletetut varat edelleen ja hoiti maksuliikennettä työväen liikelaitosten ja niiden ulkomaisten kauppakumppanien välillä.
Peruspankin omisti Suomen ammattiyhdistysliike. Se hankki 1970-luvulla Peruspankista yli 61,5 % osuuden. Loppuosa omistuksesta kuului E-liikkeelle, Kansa-yhtiöille ja työväenliikkeen eri liikelaitoksille. Pankin henkilökunnan määrä oli 1980-luvun alussa alle 20, ja sillä oli yksi toimipaikka.
Suomen Työväen Säästöpankki oli luopunut Peruspankin osakkeistaan 1970-luvulla. Vuonna 1980 se palasi takaisin osaomistajaksi. STS:n omistusosuus oli 1980-luvulla noin viidesosa. Yhdeksi vähemmistöomistajaksi tuli Osuuspankki Yhteistuki, niin ikään työväen pankki, vuonna 1984. Omistusjärjestelyt liittyivät työväen rahalaitosten yhteistyön tiivistämiseen.
Peruspankki liittyi 1984 pankkien väliseen SWIFT-tietokonejärjestelmään. Sen ansiosta Peruspankki siirtyi ulkomaan maksuliikenteessä ajantasajärjestelmään. Peruspankki kasvoi voimakkaasti vuosina 1984–1985. Taseen loppusumma 1984 oli 566 miljoonaa markkaa.
STS osti lisää Peruspankin osakkeita vuonna 1987. Sen omistusosuudeksi tuli nyt 42 %. STS:n ja Peruspankin ulkomaantoiminnot yhdistettiin.
Vuonna 1988 Peruspankin toiminnan perustaksi omaksuttiin sidosryhmien palvelemisen sijaan pk-yritysten rahoittaminen. Uuteen linjaan kuului myös riskinotto. Linja tuottikin hyvää tulosta. 
Peruspankki fuusioitiin liikepankiksi muutettuun STS-Pankkiin vuonna 1990. Peruspankin johtajisto halusi pankin pysyvän itsenäisenä. Pääomistaja STS ei kuitenkaan enää tarvinnut toista työväen liikepankkia, koska se pystyi hoitamaan Peruspankin aiemmat tehtävät itse. Fuusio toteutettiin niin, että Peruspankin osakkeet vaihdettiin STS-Pankin A-osakkeiksi. Omistajia oli tuolloin 150.
Leyte (1887)

Palvelus

Espanjan-Yhdysvaltain sodan alkaessa alus vartio Manilanlahden suuta. Manilanlahden taistelun jälkeen alus katosi matalikolla. Alus yritti 29. toukokuuta paeta, mutta USRC McCullogh valtasi aluksen. Sotatoimien jälkeen alus liitettiin 22. maaliskuuta 1900 Yhdysvaltain laivastoon nimellä USS Leyte. Alus poistettiin alusluettelosta 27. toukokuuta 1907 ja myytiin 16. joulukuuta 1907.
Harmaarintakiipijä

Levinneisyys

Harmaarintakiipijää tavataan Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa, ja Nepalissa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 112 000 km². Laji on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi, mutta sen ei uskota olevan vielä vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Juha Tapio

Ura

Tapion musiikillinen ura alkoi hänen ollessa 13-vuotias – ylistarolaisen ensimmäisen yhtyeensä kanssa Tapio soitti pääosin rock-musiikkia. Miehen ensimmäinen vuonna 1999 julkaistu soololevy Tuulen Valtakunta sekä vuonna 2001 julkaistu albumi Tästä Kaikesta olivat musiikkigenreltään poppia, mutta saivat vaikutteita muun muassa Nuoren seurakunnan veisukirjasta.
Vuonna 2003 ilmestynyt Mitä silmät ei nää -albumi on Tapion ensimmäinen ”maallisempaa popmusiikkia” edustava albumi, joka on myös hänen läpimurtoalbuminsa. Juha Tapiolla on kaksi kultalevyä sekä kymmenen albumia, jotka ovat myyneet vähintään platinaa. 
Tapio oli mukana Vain Elämää-sarjan toisella tuotantokaudella vuonna 2013 sekä seitsemännellä "All Stars"-kaudella vuonna 2017.
Vuoden 2016 soitetuin kotimainen kappale radiossa oli Juha Tapion "Jotain niin oikeaa", joka soi eri kanavilla yhteensä 8 055 kertaa. Radion Top 20:een yltäneitä kappaleita Tapiolla on yhteensä 30.
Juha Tapio on ensimmäinen artisti joka on myynyt loppuun Hartwall Arenan, Espoo Metro Areenan ja Helsingin jäähallin, ja myös vuodesta 2011 kaikki artistin levynjulkaisukiertueet ovat olleet loppuunmyytyjä.

Yksityiselämä

Juha Tapio on koulutukseltaan luokanopettaja ja asuu nykyään Tuusulassa. Hän on avioliitossa Raija Tapion (o.s. Mattila) kanssa ja liitostaan heillä on kaksi yhteistä lasta. Antamissaan haastatteluissa Tapio on kertonut pyrkivänsä pitämään mahdollisimman tiukkaa rajaa julkisuuden ja yksityiselämänsä välillä, puhuen täten mediassa ainoastaan musiikistaan.

Palkinnot ja tunnustukset

Vuonna 2007 Tapio valittiin yhdessä laulaja-näyttelijä Maria Ylipään kanssa Kirkon Ulkomaanavun ensimmäisiksi Toivon lähettiläiksi. Lähettiläinä heidän tehtäviinsä lukeutuu Kirkon Ulkomaanavun työstä kertominen erilaisissa tapahtumissa.
Vuonna 2009 Tapio palkittiin Emma-gaalassa vuoden parhaana miessolistina ja vuonna 2014 Lapislatsulia-albumi sai vuoden iskelmäalbumi-Emman.  Vuonna 2019 myös hänen albuminsa Kuka näkee sut palkittiin vuoden iskelmäalbumi-Emmalla. Tapio on Iskelmä Gaalan kautta aikojen palkituin artisti ja on voittanut mm. palkinnot Vuoden Miesartisti (2008 & 2013), Vuoden Albumi (2008, 2011 & 2019) sekä Vuoden Iskelmä (2008). 
Lokakuussa 2012 julkaistu tietokirjailijana ja pappina toimivan Jaakko Heinimäen kirjoittama teos Ohikiitävää – Juha Tapion tie kertoo miehen urasta ja siihenastisesta elämästä. Kirja sisältää myös Tapion omia kirjoitelmia. Kirjasta ilmestyi uudistettu laitos syyskuussa 2016.
Tapio sai Juha Vainio -sanoituspalkinnon 2017.
Kesällä 2018 Hämeenlinnan kesäteatterissa esitettiin Kaksi puuta -niminen musiikkikomedia, joka hyödyntää Juha Tapion hittejä.
Cape Passeron taistelu (1718)

Tausta

Jännitteet Espanjan ja Britannian olivat korkealla. Kvadruppeliallianssiin, johon kuului 2. elokuuta 1718 Pyhä Saksalaisroomalainen keisarikunta, Ranskan kuningaskunta, Iso-Britannia ja Alankomaiden seitsemän yhdistynyttä tasavaltaa, vaati Espanjaa vetämään joukkonsa  Sisiliasta ja Sardiniasta. Kuninkaallinen laivasto oli laskenut lähellä Messinaa maihin pienen itävaltalaisen armeijan, joka aloitti espanjalaisten hallinnoiman Messinan piirityksen.

Taistelu

Espanjan laivastoon kuului yksitoista linjalaivaa, joissa kussakin oli yli 50 tykkiä. Lisäksi laivastossa oli kymmenen fregattia, neljä mörssärialusta, kaksi polttolaivaa ja seitsemän kaljuunaa. Loput alukset olivat kauppalaivoja, jotka kuljettivat elintarvikkeita ja muita varusteita.
Laivasto eteni hajallaan, kun havaittiin brittilaivasto. Laivastolla ei ollut tietoa kvadruppeliallianssin uhkavaatimuksesta. Brittilaivaston lähestyessä taistelumuodostelmassa espanjalaiset jakautuivat kahteen osaan. Pienempi osa kauppalaivojen kanssa jatkoi matkaansa kohti rannikkoa ja suurempi valmistautui kohtaamaan lähestyvät britit. George Waltonin HMS Canterbury erkani yhdessä HMS Argyllin, HMS Burfordin ja neljän muun aluksen kanssa ajamaan takaa kauppalaivoja. Britit valtasivat pääosan pienemmästä osastosta, jonka alukset makasivat myöhemmin ankkurissa Menorcalla.

Seuraukset

Ranska, Iso-Britannia ja Itävalta julistivat sodan Espanjalle 17. joulukuuta ja Alankomaiden seitsemän tasavaltaa elokuussa 1719. Itävallan armeija valtasi Messinan vuonna 1719 ja tuhosi satamassa olleet espanjalaisalukset. Tapahtumat pakottivat Espanjan kuninkaan lopulta hyväksymään kvadruppeliallianssin vaatimukset vuonna 1720.
Erkki Kumpunen

Erkki Kumpunen (22. toukokuuta 1925 Suolahti – 1990) oli suomalainen urheiluselostaja. Hän selosti Yleisradion radio- ja tv-lähetyksiin vuodesta 1963, muun muassa Sapporon talviolympialaisia 1972 sekä kesäolympialaisia vuodesta 1972. Lisäksi hän selosti muun muassa hiihdon, ampumahiihdon, pikaluistelun ja suunnistuksen arvokilpailuja. Hän kirjoitti artikkeleita muun muassa teoksiin Uljaat mäkikotkamme ja Talviurheilun sankarit.
Kumpunen kilpaili nuorempana mäkihypyssä ja sijoittui neljänneksi Ounasvaaran kisoissa 1946 sekä SM-kilpailuissa 1951. Hän oli vuodesta 1969 Kansainvälisen hiihtoliiton (FIS) mäkihypyn arvostelutuomari.
Kumpunen toimi Suolahden Urheilijoiden puheenjohtajana vuosina 1961–1967. Hänelle myönnettiin Pihtiputaan keihäskarnevaalien Karnevaalimitali.
Gustaf Aminoff

Gustaf Aminoff (14. huhtikuuta 1771 Rättvik, Ruotsi – 25. joulukuuta 1836 Ruovesi) oli kenraalimajuri ja maaherra.
Aminoff valmistui kadetiksi Haapaniemen kadettikoulusta vuonna 1788. Hän osallistui Kustaa III:n sodassa 1788–1790 Puumalan, Partakosken ja Pirttimäen taisteluihin. Vuonna 1796 hän toimi kapteenina ja Ruotsin kuninkaan Kustaa IV Aadolfin adjutanttina. Samana vuonna hänet ylennettiin yliadjutantiksi ja majuriksi.
Suomen sodan syttyessä vuonna 1808 Aminoff oli jo ylennetty everstiksi. Sodan jälkeen hän toimi Ruotsin Vaxholmin linnoituksen kommendanttina. Hän ei viihtynyt Ruotsissa ja erosi Ruotsin armeijan palveluksesta kenraalimajurina 1810. Aminoff muutti takaisin Suomeen, jossa hänet kutsuttiin samana vuonna Savon ja Karjalan läänin maaherraksi.
Hyksot

Hyksot olivat seemiläis-aasialaisia, jotka muuttivat Niilin suistoalueelle 18. vuosiluvulla eaa. Noin vuosina 1630–1523 eaa. hyksokuninkaat hallitsivat Egyptin pohjoisosia 15. dynastiana. Jolloin oli 15. dynastian aikana peräkkäin kuusi hykso-faaraota joiden pääkaupunkina oli Avaris. Ahmose I teki lopun hyksoista ja alisti heidät, nubialaiset heimot ja te yhdisti hajanaisen Egyptin valtansa alle.
Eurosinkut

Eurosinkut eli *es, on vuonna 1997 perustettu vapaamuotoinen sinkkuyhteisö. Se järjestää sinkuille erilaista toimintaa ympäri Suomea.

Hallinto

Eurosinkut on rekisteröimätön yhdistys. Yhdistyksellä ei ole erikseen valittua hallitusta tai toimielimiä. Yhdistys katsookin vapaan järjestäytymismuodon yhdistyksen voimavaraksi: ei byrokratiaa, ei hallintoelimiä, ei vuosikokouksia, ei pöytäkirjoja eikä niiden tarkistajia.

Jäsenyys

Jäseneksi pääsee täyttämällä rekisteröitymislomakkeen yhdistyksen sivuilla. Jäsenyys on maksutonta. Postituslistalla on noin 7 000 osoitetta (2/2012), ikäjakautuma on 16-70 vuotta, ja paikkakuntajautuma kattaa koko Suomen.

Toiminta

Vuosittain tapahtumia on yli 700. Useimpiin tapahtumiin osallistujamäärät ovan noin 10–30 henkilöä, mutta suosituimmissa käy satoja ihmisiä, kuten *es Juhannus -leiri yli 200 ja pikkujouluissa yli 300 osallistujaa.
Yhteisön *es Järkkärit järjestävät oman aihepiirin kiinnostuksensa mukaisesti omakustanne -tapahtumia joihin voi osallistua kuka tahansa aiheesta kiinnostunut.
Tapahtumaskaala on laaja: sinkkubileet, pika-deitit, elokuvat, teatteri, sähly, pesis, baari-illat, kävelyretket, vaeltelu, tanssi, polkupyöräretket, kirjallisuuspiiri, purjehdus, ratsastus, risteilyt, pikkujoulu, juhannusjuhla, halloween jne.
Yhdistyksen keskustelupalstalla mielipiteidenvaihto on vilkasta.

Tiedotus

Yhteisö tiedottaa toiminastaan verkkosivuilaan ja rekisteröityneille jäsenilleen postituslistojen kautta.

Muuta

Sinkkuudesta 'eroon pääseminen' tai 'parittaminen' ei kuitenkaan ole hallitseva osa yhteisössä. Tarkoituksena on että jäsenet löytävät kivaa seuraa toisista jäsenistä tekemään samoja, kiinnostavia ja mukavia, asioita. Jos löytää samanhenkisen tai muuten itselleen sopivan ihmisen, jonka seurasta pitää, on yhteisö tehnyt tehtävänsä.
Ehdoton sinkkuuskaan ei ole edellytys mukana olemiseen ja tapahtumiin osallistumisiin. Pariutuneet (ex-)sinkut voivat vaikuttaa yhteisössä: heitä kutsutaan R (=Romanssi) -kerholaisiksi.
Orivirran saarto

Orivirran saarto on muinaismuistolaissa rauhoitetun linnakkeen jäännökset Savonlinnassa entisen Savonrannan kunnan keskustaajaman läheisyydessä Linnosaaressa.
Linnakkeen rakennusaika on hiukan epävarma, mutta ajankohdaksi arvellaan 1540-lukua, koska vuonna 1546 venäläiset valittivat ruotsalaisten hakkaavan metsää ja keräävän kiviä Oriveden ja Orivirran rannoilla. Joidenkin lähteiden mukaan linnoitusta edeltäneen vartiopaikan perustusajankohdan on esitetty olevan 1400-luvulla Olavinlinnan rakentamisen tienoilla.
Alkuperäiseen, tyyliltään keskiaikaiseen linnakkeeseen lienee alun perin kuulunut 60 x 20 metrin kokoinen päälinnake luonnonkivistä rakennettuine kehämuureineen, esilinna kooltaan 65 x 75 metriä, tähystystorni ja satama. Linnaketta miehitti 1500-luvulla 300–400 sotilasta ja nostomiestä.  
Pohjoismaisen 25-vuotisen sodan eli Pitkän vihan (1570–1595) aikana lokakuussa 1592 lähti Maksima Rätsinän johtama yli sadan kasakan joukko Sumasta kohti linnaketta tarkoituksenaan tuhota se. Matkalla siihen liittyi karjalaisia. Lähestyminen tapahtui Savonrannan pohjoispuolelta todennäköisesti nykyisten Liperin ja Vihtarin
suunnasta, jossa kasakat yllättivät vaatteitaan kuivattamaan leiriytyneen savolaisen rajavartion, joka menetti 25 miestä. Pakoon päässeet eivät ehtineet varoittaa linnaketta, joka tuhottiin ja puolustajat menettivät Olavinlinnan tilikirjan mukaan noin 200 miestä, neljällä tykillä varustetun laivan, neljä kevyttä tykkiä ja muuta kevyttä aseistusta. Kronikoiden mukaan myös savolaisten päällikkö "Indrik Irik" kaatui taistelussa. Sotavankien kerrotaan päätyneen Moskovaan asti. Venäläiset ottivat muun sotasaaliin paitsi purjeella varustetun laivan, tai lotjan, jonka he jättivät karjalaisille.  
Linnake muutettiin 1610-luvulla vartiopaikaksi ja linnoitettiin uudelleen 1656 ruptuurisodan aikana. Linnoituksen rauniot hävisivät suureksi osaksi, mutta viime vuosina Museovirasto on kaivanut muurien jäänteet kohtuullisen hyvin esille. Rauniokummulle, vanhan lossirannan penkkaan on 1965 pystytetty arkkitehti H. Havaksen suunnittelema muistomerkki.  
Orivirran saarron päälinnan alueella on tehty arkeologisia tutkimuksia 1988–1993. Kaivauksissa ilmeni, että linnan lisäksi alueella on todennäköisesti ollut esihistoriallinen asuinpaikka. Kaivauksia tullaan todennäköisesti jatkamaan vuosina 2010-2012.