google/wiki40b huggingface dataset:
Leo Laakso

Leo Unto Edvard Laakso (21. elokuuta 1918 Heinola – 4. huhtikuuta 2002 Helsinki) oli 1940-luvulla kilpaillut mäkihyppääjä.
Laakso saavutti mäkihypyn hopeaa Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa 1941, jotka myöhemmin julistettiin epävirallisiksi. Sankt Moritzin 1948 talviolympialaisten mäkikilpailussa hän sijoittui kuudenneksi.
"Lepa" Laakso edusti Lahden Hiihtoseuraa ja voitti mäkihypyn Suomen mestaruuden vuosina 1943 ja 1945. Hän voitti Puijon kisojen mäkikilpailun ensimmäisenä ei-kuopiolaisena vuonna 1937. Salpausselän Kisoissa hän voitti viidesti ja sai Salpausselkä-mitalin numero 13.
Grahn, Hedman & Wasastjerna

Grahn, Hedman & Wasastjerna oli suomalainen Helsingissä vuosina 1892–1905 toiminut arkkitehtitoimisto joka oli aikanaan Suomen suurin. Toimiston perustivat vastavalmistuneet arkkitehdit Karl Gustaf Grahn, Ernst G. Hedman ja Knut Wasastjerna. Toimistossa työskentelivät myös ruotsalaiset arkkitehdit John Settergren ja Gustaf Adolf Lindberg. Toimisto suunnitteli useita merkittäviä rakennuksia Helsinkiin ja myös muualle Suomeen.
M-Aminobentsotrifluoridi

Ominaisuudet

m-Aminobentsotrifluoridi on huoneenlämpötilassa väritöntä tai kellertävää nestettä. Yhdiste liukenee hieman veteen ja paremmin orgaanisiin yhdisteisiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin. Yhdisteen aminoryhmä reagoi tyypillisten aniliinien tavoin muodostaen tiosyanaatin esimerkiksi fosgeenin kanssa ja aminoryhmä voidaan korvata jollain muulla nukleofiilillä, kun siitä ensin muodostetaan diatsoniumsuola. Kromihappo hapettaa yhdisteen trifluorietikkahapoksi.

Valmistus

m-Aminobentsotrifluoridia valmistetaan lähtemällä bentsotrifluoridista. Ensimmäisessä vaiheessa yhdiste reagoi väkevien typpihapon ja rikkihapon seoksen kanssa, jolloin se nitrautuu muodostaen pääasiassa m-nitrobentsotrifluoridia. Tämä yhdiste pelkistetään vedyttämällä ja reaktiossa voi sivutuotteina muodostua myös o- ja p-isomeereja.
m-Aminobentsotrifluoridin tärkein käyttökohde on muiden yhdisteiden valmistus. Siitä valmistetaan muun muassa selektiivisinä herbisideinä käytettäviä fluometuronia ja norfluratsonia ja lääkkeinä käytettäviä flufenaamihappoa ja niflumiinihappoa.
Karl-Emil Virta

Karl-Emil Virta (vuoteen 1906 asti Eldström, 18. marraskuuta 1899 – 11. heinäkuuta 1930) oli suomalainen pikamatkojen juoksija, ja 1920-luvulla Työväen Urheiluliiton paras neljännesmaileri. Turkulainen Emil ”Epu” Virta oli Suomessa kolmas, joka alitti 400 metrin haamurajan 50 sekuntia. Tuolloinen TUL:n ennätysaika 49,9 rikottiin vasta 1940-luvun puolenvälin jälkeen.
Emil Virran seura oli Maarian Kisatoverit.
Paavo Nurmen kerrotaan käyneen Raunistulassa katsomassa Virran Epun harjoittelua ja usein mainittua irtonaista, kuin lentoon lähtevää loppukiriä, ja kysyneen:
»Perunapellollakos se Virta harjoittelee?»

Saavutuksia

Työläisolympialaisissa Frankfurt am Mainissa 1925 kultaa 400 metrillä ajalla 51,6, pronssia 200 metrillä sekä kultaa viestijoukkueessa 4 × 400 m ajalla 3.34,0 ja 10 × 100 metrin juoksussa ajalla 1.51,8.
Manuel de Falla

Manuel de Falla y Matheu (23. marraskuuta 1876 – 14. marraskuuta 1946) oli espanjalainen säveltäjä.

Elämäkerta

Falla syntyi Cádizissa ja opiskeli 1890-luvun lopulta lähtien pianonsoittoa ja säveltämistä Madridissa. Fallan varhaisiin teoksiin kuuluu muun muassa useita zarzueloja. Ensimmäisenä mestariteoksena pidetään oopperaa La vida breve, jonka ensimmäisen version hän sävelsi vuonna 1905.
Vuosina 1907-1914 Falla asui Pariisissa. Pariisin-vuodet olivat merkittäviä Fallan oman sävelkielen kehitykselle, sillä juuri ollessaan poissa Espanjasta ja nähdessään, kuinka ihailtua espanjalainen kulttuuri oli tuon ajan ranskalaisten säveltäjien ja muiden taiteilijoiden keskuudessa, hän oppi antamaan arvoa Espanjan kansanmusiikkiperinteelle ja etsimään siitä innoitusta. Jo Pariisissa Falla alkoi työstää erästä suurimmista mestariteoksistaan, Noches en los jardines de España (Öitä Espanjan puutarhoissa) pianolle ja orkesterille, mutta se valmistui ja kantaesitettiin vasta hänen palattuaan kotimaahansa. Espanjassa hän sävelsi sittemmin muitakin hyvin suosituksi tulleita teoksia, esimerkiksi baletit El amor brujo (Noiduttu rakkaus) ja El sombrero de tres picos (Kolmikolkkahattu), Cuatro piezas españolas (Neljä espanjalaista kappaletta) ja Fantasía bética pianolle sekä eri puolilta Espanjaa peräisin oleviin teemoihin perustuvan laulusarjan Siete canciones populares españolas (Seitsemän espanjalaista kansanlaulua). 
Vuodet 1919-1939 Falla asui Granadassa. Espanjan sisällissodan tuoksinassa hän muutti Argentiinaan, jossa asui elämänsä loppuun saakka. Fallan viimeiseksi merkittäväksi teokseksi jäi Concierto para clavecín y cinco instrumentos (Konsertto cembalolle ja viidelle soittimelle) (1923-26). Elämänsä viimeiset parikymmentä vuotta hän työsti mittavaa näyttämökantaattia Atlàntida (Atlantis) katalonialaisen Jacint Verdaguer’n tekstiin, mutta se jäi keskeneräiseksi. Hänen oppilaansa Ernesto Halffter täydensi teoksen myöhemmin Fallan luonnosten pohjalta.
Aili Konttinen

Aili Konttinen (4. maaliskuuta 1906 Viipuri – 1. syyskuuta 1969 Vihti) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Konttinen valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1925 ja toimi elämänsä aikana opettajana Iitissä, Jääskessä, Ruokolahdella ja Vihdissä.

Lasten- ja nuortenkirjailija

Konttinen ryhtyi kirjailijaksi vuonna 1936 ja oli aikansa suosituimpia lasten- ja nuortenkirjailijoita. Erityisen suosittu oli hänen Marketta-kirjasarjansa, joka kertoi karjalaistytöstä ja tämän perheestä. Päivi Heikkilä-Halttusen mukaan syynä aikalaismenestykseen ja suosioon oli, että kirjat olivat tiukasti kirjoittamisajankohtaansa sidottuja ja arkisia kuvauksia lasten elämästä. Lisäksi hän oli yksi Suomen ensimmäisistä helppolukuisten lastenkirjojen kirjoittajista, kun aikaisemmin sopivaa luettavaa ei ollut tarjolla paljoakaan. 
Konttinen oli yksi aikansa käännetyimmistä lasten- ja nuortenkirjailijoista. Hänen kirjoistaan on käännetty usealle kielelle lastenromaani Inkeri palasi Ruotsista, joka toi hänelle myös Topelius-palkinnon vuonna 1948. Konttisen kirja Hymyile, Krisse toi hänelle toisenkin Topelius-palkinnon vuonna 1949. Topelius-palkinnoilla tai kunniamaininnoilla hänet palkittiin joka vuosi vuosina 1947-1951 ja kerran vielä vuonna 1958.

Kuolema

Konttinen murhattiin kotipihallensa Vihdissä 1. syyskuuta 1969. Häntä oli kuristettu, potkittu ja isketty viikatteella eri puolille kehoa. Murhaaja, silloin 19-vuotias mies, jäi kiinni vasta kahden kuukauden kuluttua murhasta. Mies tunnusti murhan poliisille kuulustelussa, johon hänet oli viety sen jälkeen, kun hän oli uhkaillut kotiinsa kylään tullutta serkkuaan veitsellä. Motiivina oli kosto: mies oli ollut aikoinaan Konttisen oppilaana ja väitti, että Konttinen opetti häntä huonosti lukemaan ja pakotti tämän syömään kouluruokaa, johon mies ei ollut tottunut. Konttinen oli myös miehen kertomuksen mukaan haukkunut häntä "itkupilliksi", koska tämä oli purskahtanut itkuun Konttisen komentelun takia.
Murhaaja lähetettiin mielentilatutkimukseen Lapinlahden sairaalaan. Hän onnistui kesken tutkimuksen karkaamaan sieltä, mutta palasi itse takaisin. Tutkimuksen mukaan hän oli murhannut Konttisen alentuneen syyntakeisuuden tilassa. Kihlakunnanoikeus päätti kuitenkin mielentilatutkimusraportin luettuaan, että murhaaja oli täysin syyntakeeton. Hänen katsottiin syyllistyneen murhaan, mutta passitettiin vankilan sijasta hoidettavaksi mielisairaalaan.
Suomen Eläkeläisten Puolue

Historia

1980-luvun lopulla perustettiin monia yhden asian liikkeitä ja puolueita, joita innoittivat eri vähemmistöjen etujen ajaminen. Myös idea eläkeläispuolueesta kehittyi. Suomen Eläkeläisten Puolueen ensimmäinen puoluekokous pidettiin 24. lokakuuta 1985 Seinäjoella. Kokous hyväksyi puolueen ensimmäisen yleisohjelman. Puheenjohtajaksi valittiin Yrjö Virtanen ja taloudenhoitajaksi Olavi Kaartinen. Puoluerekisteriin SEP merkittiin 18. joulukuuta 1985.
1990-luvun alussa Suomen Eläkeläisten Puolue hajosi riitoihin. SEP erotti Olavi Kaartisen ja Paavo Sirkiän. Tämän seurauksena puolueesta erosi myös muita jäseniä. SEP:n johdon mielestä kaksikko oli vahingoittanut puoluetta ”toiminnallisesti ja taloudellisesti”. Erimielisyydet koskivat muun muassa vaaliliittoja. Enemmistö kannatti yhteistyötä kristillisten kanssa, mutta Kaartinen puhui SMP:n puolesta. Sirkiä kritisoi SEP:tä riidanhaluisesta puolueohjelmasta sekä suurituloisten puolustamisesta. Erotetut perustivat uuden Riippumattomat Sitoutumattomat Eläkeläiset Suomessa -puolueen, jonka nimeksi vaihdettiin pian Eläkeläiset Kansan Asialla. Puolueiden välit olivat kireät 1990-luvun alussa, ja kiistoja puitiin niin julkisuudessa kuin oikeudessakin. Vuosikymmenen lopussa välit paranivat ja puolueet näkivät yhdistymisen mahdolliseksi. EKA voitti SEP:n vuosien 1995 ja 1999 eduskuntavaaleissa sekä kunnallisvaaleissa 1992.

Ohjelma

SEP:n vuoden 1985 yleisohjelmassa ilmoitettiin puolueen kokoavan yhteen eläkeläiset, eläkkeelle pian siirtyvät, palkansaajat sekä sotaveteraanit. Ohjelmassa kannatettiin läheisiä ystävyyssuhteita Neuvostoliittoon, tuettiin rauhantyötä ja vastustettiin ydinvarustelua. Puolue totesi, ettei eläkeläisten etuja ole mikään puolue tai hallitus ajanut aiemmin, ja ilmoitti vastustavansa suurten puolueiden valtaa. Lisäksi se vaati kansanedustajien ja presidentin toimikausien lyhentämistä kahteen sekä kansanvallan lisäämistä kansanäänestysten avulla. Puolue ilmoitti kiinnostuksensa työvoimapolitiikkaan sekä kannatti peruskoulujen opetuksen käytännöllistämistä muun muassa suuremmilla työharjoittelujaksoilla, koska koulutus oli puolueen mielestä mennyt liian teoreettiseksi.
SEP:n vuoden 1990 puoluekokous hyväksyi ohjelman, jonka mukaan ”pakolainen on aina osasyyllinen pakolaisuuteensa ja siksi heitä ei pidä haalia turvaan Suomeen”. Vuoden 1991 eduskuntavaaliohjelmassa SEP vaati muun muassa Suomea neuvottelemaan Karjalan palauttamisesta.
Puolueen vuoden 1995 vaali- ja tavoiteohjelma korosti myös kansanäänestysten asemaa, eläkeläisten olojen parantamista ja Venäjän strategisten etujen huomioimista.

Organisaatio

Vuonna 1991 puolueeseen kuului noin 300 jäsentä.
Veronica Ferres

Veronica Maria Cäcilia Ferres (s. 10. kesäkuuta 1965) on saksalainen näyttelijä. Hänellä on ollut merkittävät roolit muiden muassa elokuvissa Supervaimo (1996), Kohtauspaikka ravintola Rossini (1997) ja Sex Talk (1999). Lisäksi hänet on nähty esimerkiksi televisiosarjassa Peter und Paul (1994). 
Ferres syntyi Solingenissa ja sai Bayerischer Verdienstordenin kunniamerkin vuonna 2006. Hän sai vuonna 1999 Marokon-matkansa jälkeen hengenvaarallisen meningoenkefaliitin, mutta toipui ja kuntoutui.
Ferres meni vuonna 2001 naimisiin Martin Krugin kanssa, ja tytär syntyi saman vuoden kesäkuussa.
Brownin liike

Brownin liike on nesteessä tai kaasussa olevia hyvin pieniä hiukkasia mikroskoopilla tarkasteltaessa havaittava satunnainen ja itsenäinen siksak-liike. Ilmiön havaitsi kasvitieteilijä Robert Brown vuonna 1827 tutkiessaan mikroskoopin avulla vedessä kelluvaa kasvien siitepölyä.
Aluksi Brown piti havaitsemaansa liikettä vain elolliselle luonnolle ominaisena ilmiönä, mutta havaitsi pian, että samanlainen liike ilmeni silloinkin, kun nesteessä leijui hienojakoista epäorgaanista jauhetta. Liikkeen syy oli kuitenkin hämärän peitossa vuoteen 1905 saakka, jolloin Albert Einstein selitti hiukkasten liikeratojen johtuvan siitä, että niitä pommittaa jatkuvasti molekyylien lämpöliike. 
Hiukkasia pommittaa joka puolelta atomien ja molekyylien lämpöliike. Suurilla hiukkasilla on joka puolella keskimäärin saman verran törmäyksiä joka hetki. Koska ne kumoavat toisensa, iso hiukkanen pysyy käytännössä paikallaan. Mutta pienellä hiukkasella saattaa tietyllä hetkellä yhdelle sivulle törmätä 100 000 molekyyliä ja toiselle 100 002 molekyyliä, jotka eivät kumoakaan toisiaan ja näin parin molekyylin ylijäämäimpulssi riittää potkaisemaan pienen hiukkasen liikkeeseen vastakkaiseen suuntaan. Jonkin ajan kuluttua tilanne toistuu mutta toiseen satunnaiseen suuntaan. Syntyy satunnainen siksak-liikerata.
Vastaava ilmiö havaitaan kaasussa, esimerkiksi hyvin ohuessa kvartsilangassa roikkuvalla hyvin pienellä peilillä. Kun valonsäde heijastetaan peilin kautta valkokankaalle, havaitaan peiliin kohdistuva kaasumolekyylien pommitus pienenä valonsäteen värinänä valkokankaalla. 
Einstein osoitti, että ajassa t, a-säteinen pallo diffundoituu keskimäärin mihin tahansa suuntaan sellaisen matkan x, että matkan neliön odotusarvo on :

missä  on fluidin viskositeetti, k Boltzmannin vakio ja T (absoluuttinen) lämpötila.
Koska keskimääräinen siirtymä oli mikroskoopin avulla mitattavissa, tätä kaavaa voitiin kääntäen käyttää Boltzmannin vakion suuruuden määrittämiseen, minkä Jean Perrin tekikin muutamaa vuotta myöhemmin. Kun Boltzmannin vakiolle k oli saatu likiarvo, Avogadron vakio NA pystyttiin määrittämään relaatiosta , missä R on kaasuvakio. Tämä oli yksi ensimmäisistä Avogadron vakion määrityksistä, ja se kumosi osaltaan atomin olemassaolosta vielä tuohon aikaan esiintyneet epäilykset.

Matemaattinen Brownin liike

Brownin liikkeen matemaattinen malli, jota myös nimitetään Brownin liikkeeksi tai joskus kehittäjänsä mukaan Wienerin prosessiksi, on idealisoitu malli luonnossa esiintyvästä vastineestaan. Se saadaan muun muassa rajaprosessina satunnaiskulku-nimisestä yksinkertaisemmasta prosessista. Brownin liikkeellä on joitakin mielenkiintoisia ominaisuuksia: esimerkiksi polku kahden pisteen välillä on aina äärettömän mittainen. Tällainen fraktaalinen ominaisuus johtuu polkujen mutkikkuudesta.
Ian Hunter

Ian Hunter Patterson (s. 3. kesäkuuta 1939, Oswestry) on englantilainen muusikko, joka toimi vuosina 1969−1974 Mott the Hooplen laulusolistina. Hän on sen jälkeen ollut soolouralla.
Patterson syntyi Oswestryssä, mutta muutti vuonna 1966 Lontooseen. Hänen varhaisimpia yhtyeitään oli esimerkiksi Hurricane Henry and the Shriekers, jonka yksi perustajajäsenistä hän oli Northamptonissa 1963. Hunter jätti Mott the Hooplen joulukuussa 1974. Hänen ensimmäinen soolosinglensä oli "Once Bitten Twice Shy".
Patterson on yhä musiikkialalla. Hän on toiminut tuottajana ja lauluntekijänä monille artisteille ja yhtyeille sekä julkaissut myös useita sooloalbumeja. Näistä viimeisin on vuonna 2009 ilmestynyt "Man Overboard". Hän on tuottanut muun muassa Hanoi Rocks -yhtyettä. Yhdessä Mott the Hoople -kitaristi Mick Ronsonin kanssa hän on tehnyt yhteistyötä mm. Ellen Foleyn ja Iron City Houserockersin levytyksillä.
Hunter konsertoi Helsingin Kulttuuritalolla 8. toukokuuta 2010.
Tiina Harpf

Tiina Maria Harpf (s. 1953) on suomalainen toimittaja, tapahtumakoordinaattori, käsikirjoittaja ja ääninäyttelijä. Hän on näytellyt Aito Mäkisen ja Virke Lehtisen elokuvan Muurahaispolku (1970) naispääosassa ja ääninäyttelijänä muun muassa piirrossarjassa Olipa kerran ihminen. Hän teki elokuvan Muumipeikko ja pyrstötähti (1992) suomenkielisen ohjauksen.
Tiina Harpf on toimittaja Uki Kempin ja näyttelijä-ohjaaja Raiku Kempin tytär.
Lähderannan koulu

Lähderannan koulu on 1-6 luokkien peruskoulu Espoon Lähderannassa. Koulu sijaitsee aivan Laaksolahden urheilupuiston vieressä. Koulun lähistöllä ovat myös päiväkoti ja Laaksolahden monitoimitalo.
Vuonna 1985 valmistuneen koulun on suunnitellut arkkitehti Touko Neronen. Sen julkisivuissa on käytetty punamullan sävyistä lautaverhousta ja vaihtelevaa ikkuna-aukotusta, ja vuonna 2017 tehty Espoon koulurakennusten inventointiraportti kuvaa koulun olemusta kylämäiseksi ja pienimittakaavaiseksi.
Mustapääkardinaali

Levinneisyys

Mustapääkardinaalia tavataan Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Meksikossa. Lajin populaatio on hyvin suuri ja sen kannankehitys on nouseva. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Bernhard von Köhne

Bernhard Karl von Köhne (myös muodossa von Koehne, ven. Борис Васильевич Кёне, Boris Vasiljevitš Kjone; 16. heinäkuuta (J: 4. heinäkuuta) 1817 Berliini, Preussi – 5. helmikuuta 1886 Würzburg, Saksan keisarikunta) oli Venäjällä vaikuttanut saksalainen heraldikko ja numismaatikko, joka uudisti Venäjän heraldiikan 1800-luvun puolivälissä.

Elämänvaiheet

Köhnen suku oli kristityiksi kääntyneitä saksanjuutalaisia. Köhne kävi koulunsa Berliinissä ja opiskeli Berliinin sekä Leipzigin yliopistoissa. Hän julkaisi vuonna 1837 ensimmäisen numismatiikkaa käsitelleen tutkimuksensa ja keskittyi seuraavina vuosina pääasiassa tähän tieteenalaan. Hän muutti vuonna 1845 Pietariin saatuaan viran Eremitaašin rahakammiosta. Seuraavana vuonna hän osallistui Venäjän arkeologis-numismaattisen seuran perustamiseen ja toimi sen ensimmäisenä sihteerinä. Vuonna 1850 Köhnestä tuli Venäjän hallitsevan senaatin heraldisen osaston vaakunatoimiston johtaja. Hän sai vuonna 1862 Reuss-Greizin ruhtinaskunnan paronin arvon ja alkoi sen jälkeen käyttää nimeä von Köhne (ulkomailla usein muodossa von Koehne). Lisäksi hän sai 1876 Venäjällä salaneuvoksen arvon. Hän joutui Venäjällä syrjään vuonna 1883 ja matkusti kaksi vuotta myöhemmin Saksan Baijeriin, jossa kuoli.

Vaikutus heraldikkona

Köhne uudisti 1850-luvun aikana venäläisen heraldiikan. Hän laati Venäjän kaupunkien ja alueiden vaakunoita varten yhtenäisen säännöstön, jonka keisari Aleksanteri II vahvisti vuonna 1857. Suurin osa Venäjän kaupungeista tosin kieltäytyi noudattamasta sitä, mutta Pietarin ja Moskovan vaakunat uudistettiin Köhnen ohjeistuksen mukaisiksi. Köhnen vaakunaohjeistus pyrittiin ulottamaan myös Suomen suuriruhtinaskuntaan vuonna 1861 annetulla määräyksellä, ja hän laati ehdotuksensa Suomen kaupunkien uusiksi vaakunoiksi, mutta niitäkään ei otettu käyttöön. Venäjän presidentin heraldinen neuvosto pitää kuitenkin vielä nykyään kiinni vuoden 1857 vaakunasäännöistä. Yleisen vaakunaohjeen ohella Köhne suunnitteli Venäjän keisarikunnalle niin sanotun suuren valtakunnanvaakunan sekä Romanovin hallitsijasuvun uuden vaakunan. Köhne laati 1860-luvun alussa myös aiheet ensimmäisille suomalaisilla markkakolikoille, jotka varsinaisesti suunnitteli hänen alaisensa Aleksandr Fadejev.
Köhnellä oli laaja kielitaito. Hän julkaisi tieteellisiä artikkeleita useilla eri kielillä ja kuului moniin ulkomaisiin tieteellisiin seuroihin. Suuri osa Köhnen heraldisesta työstä Venäjällä jäi toteutumattomiksi ehdotuksiksi. Vaikka hän haki innoituksensa ikivanhoista venäläisistä kuva-aiheista, hänen töitään arvosteltiin Venäjällä liian voimakkaista saksalaisista vaikutteista. Varsinkin ensimmäisen maailmansodan aikana venäläiset heraldikot alkoivat voimakkaasti arvostella Köhnen perintöä liian saksalaiseksi.
Rubiinisatakieli

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 14 cm, siipien kärkiväli 22,5–26 cm ja paino tavallisimmin 20–25 g. Kooltaan rubiinisatakieli on hieman punarintaa suurempi. Se on selkäpuolelta ruskea ja vatsapuolelta ruskeanharmaa. Koiraalla on valkoinen silmäkulmanjuova ja viiksijuova, ja sen kurkku on (rubiinin)punainen. Naaraan kurkku on valkoinen ja sen silmäkulmanjuova on likaisenvalkoinen. Nuori lintu muistuttaa muuten peruspukuista aikuista mutta sen siipien isoissa peitinhöyhenissä voi olla ruskeat kärjet ja naaman sekä kurkun kuviointi on himmeämpi. Rubiinisatakielen laulu muistuttaa lehtokertun laulua, mutta on voimakkaampi.

Esiintyminen

Rubiinisatakieli elää Venäjällä Siperiassa ja Kaukoidässä, Kiinassa ja Japanin pohjoisimmilla saarilla. Sen elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja Euroopan populaation koko 1 600–2 000 yksilöä. Laji on muuttolintu, joka talvehtii Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa. Se on satunnaisesti tavattu myös Euroopassa, Suomessa kolmasti vuoden 2005 loppuun mennessä.

Elinympäristö

Rubiinisatakieli korvaa punarinnan Uralilta itään, ja pesii samantapaisissa tiheissä ja pensaikkoisissa metsissä. Suosii ryteikköisiä, hoitamattomia sekametsiä. Talvehtimisalueilla se viihtyy pensaikoissa, pensasaidoissa, tienvarsipusikoissa ja teepensasviljelmillä, mielellään vesistön läheisyydessä.

Lisääntyminen

Pesä on maassa mättään kupeessa tai tiheän pensaan tyvellä. Naaras munii tavallisimmin viisi munaa, joita se (ilmeisesti) hautoo yksin. Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Pesii vain kerran kesän aikana.

Ravinto

Rubiinisatakielen ravintoa ovat hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat.
Finland (sanomalehti)

Finland oli Helsingissä vuosina 1884–1892 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Suomalaisen puolueen ruotsinkielisen äänenkannattajan perustivat kieliasiassa vapaamieliset fennomaanit kuten Zacharias Topelius, Agathon Meurman, Axel Fredrik Granfelt ja Herman Råbergh. Tässä mielessä sitä voi pitää Morgonbladetin seuraajana. Kristillisiä ja vapaamielisiä arvoja korostanut Finland esiintyi kielikysymyksessä sovinnollisena, mikä herätti ankaraa arvostelua oman puolueen ja varsinkin nuorsuomalaisten taholta. Taloudellisesti lehti osoittautui kannattamattomaksi.
Kuudesti viikossa ilmestyneen lehden levikki laski alkuvaiheen yli kahdesta tuhannesta tuhanteen viiteensataan kappaleeseen vuonna 1892. Painoksesta noin puolet levisi Helsingin ulkopuolelle.
Yaya

Yaya on Hispaniolan saaren taino-kansan ylijumala. Hänen poikansa kapinoi isäänsä vastaan, ja Yaya tappoi hänet. Poikansa luut jumala sulki valtavaan kurpitsaan ja ripusti sen roikkumaan talonsa kattoon. Parin päivän kuluttua Yaya vilkaisi kurpitsan sisälle ja havaitsi, että luut olivat muuttuneet vedessä uiskenteleviksi kaloiksi. Yayan vaimo kypsensi osan kaloista. Ruoka maittoi. Eräänä päivänä kurpitsa halkesi ja vesi valui maahan. Näin syntyi Karibian saaria ympäröivä meri. Aikanaan ensimmäiset ihmiset, tainot, ryömivät esiin Caonaossa sijaitsevasta luolasta (Ceibajagua) ja oppivat kalastamaan. Aurinko pyydysti osan ihmisistä kiinni ja muutti heidät puiksi, koska nämä palasivat kotiin vasta aamunkoitteessa. Mies, joka vartioi luolaa, muuttui auringonpaisteen vaikutuksesta kiveksi. Tämän nähtyään toinen mies heräsi jo ennen auringonnousua toivoen ehtivänsä vielä kalastaa, mutta hänkin myöhästyi, ja aurinko muutti miehen linnuksi. Loput ihmiset veneilivät tutkimaan muita saaria ja alkoivat viljellä maata. Seuraavalla aikakaudella luotiin naiset (katso Naisten luominen). Kaikki oli hyvin kunnes eurooppalaiset saapuivat. He kohtelivat taínoja julmasti, ja taudit tappoivat suurimman osan kansasta.
Tiodiglykoli

Käyttö

Tärkein tiodiglykolin käyttökohde on tekstiiliteollisuudessa. Sitä käytetään apuaineena liuottamaan tekstiilivärejä ja se soveltuu erityisesti kationisten, metallikompleksivärien, naftolivärien ja vat-värien leukoesterien liuotukseen. Sillä on käyttöä myös lääkeaineiden synteesissä ja hapettumista estävänä ainesosana. Tiodiglykoli reagoi vetykloridin kanssa muodostaen sinappikaasua.
Tiodiglykoli on sinappikaasun tärkein hydrolyysituote eliöissä. Tiodiglykolia muodostuu sinappikaasusta kolmiatomisen rengasrakenteen omaavan sulfoniumvälituotteen kautta. Tiodiglykoli muodostaa myös agregaatteja sinappikaasun kanssa reagoidessaan. Toisin kuin sinappikaasu, tiodiglykoli ei ole erityisen myrkyllinen. Se ärsyttää hieman hengitysteitä ja nieltynä aiheuttaa pahoinvointia.
Patrick McCaw

Elämä ja ura

McCaw pelasi yliopistokoripalloa UNLV:n joukkueessa vuosina 2014–2016. Golden State Warriors varasi hänet NBA:han 38. vuorolla vuoden 2016 varaustilaisuudessa. Kahdella ensimmäisellä NBA-kaudellaan McCaw juhli Warriorsissa sarjan mestaruutta. Vuoden 2018 lopulla hän siirtyi Cleveland Cavaliersiin ja jo tammikuussa 2019 Toronto Raptorsiin. Keväällä 2019 Raptors eteni ensimmäisen kerran historiassaan NBA:n loppuotteluihin, joissa sitä vastaan asettui hallinnut mestari Warriors. Raptors voitti ottelusarjan 4–2, ja McCaw juhli kolmatta perättäistä mestaruuttaan.
Baby Daddy

Juoni

Sarjassa seurataan Beniä ja hänen kavereitaan, joiden elämä muuttuu kun Benin aikaisemman yhden illan tyttöystävä jättää heidän yhteisen lapsensa hänen oven taakse. Ben päättää kasvattaa lapsen kaverien, äitinsä ja veljensä avustuksella.

Tuotanto

Helmikuussa 2012 ABC Family (myöhemmin Freeform) tilasi sarjan ensimmäisen kauden. Kuvaukset alkoivat saman vuoden maaliskuussa.
Elokuussa 2012 vahvistettiin toisen kauden tilaaminen. ABC Family kertoi tilanneensa kolmannen kauden jo ennen toisen kauden esittämistä. Neljäs kauden tilattiin maaliskuussa 2014 ja viides kausi helmikuussa 2015.
Kesäkuussa 2016 Freeform tilasi kuudennen kauden. Myöhemmin saman vuoden maaliskuussa kerrtottiin kuudennen kauden jäävän sarjan viimeiseksi.
Anakapalle

Väestö

Kaupungissa asui 84 523 henkilöä vuonna 2016.

Talous

Vihanneksien ja hedelmien kasvattaminen on Anakapallen suurimpia maatalouskeinoja. Tärkein viljelys on sokeriruoko.