google/wiki40b huggingface dataset:
Harry Stafford

Harry Stafford oli englantilainen jalkapalloilija. Hän liittyi Newton Heathin (nyk. Manchester United) riveihin Crewe Alexandrasta vuonna 1896. Manchester Unitedin historian ensimmäinen kapteeni Stafford oli myös tärkeässä osassa yhdessä John Henry Daviesin kanssa, kun seuraa pelastettiin konkurssilta 1900-luvun alussa.
Hän lopetti uransa vuonna 1903.
Uumajan yliopiston muotoilukorkeakoulu

Koulutusohjelmat

Muotoilukorkeakoulun kolmivuotiseen, ruotsinkieliseen koulutusohjelmaan otetaan vuosittain 12–15 opiskelijaa. Ohjelma tähtää teollisen muotoilun kandidaattitutkintoon. Sen jatkona koulu tarjoaa kaksivuotiset englanninkieliset maisteriohjelmat liikennevälinemuotoilussa, tuotemuotoilussa ja käyttöliittymämuotoilussa.

Rakennus

Muotoilukorkeakoulun toiminta alkoi 1989 kahdentoista opiskelijan ja kolmen työntekijän voimin vanhassa Uumajan puuhiomon sähkölaitosrakennuksessa vuodelta 1926. Samalla alettiin sen kylkeen suunnitella neljä kertaa suurempaa uudisrakennusta, joka valmistui 1992 arkkitehti Olle Qvarnströmin suunnittelemana. Keväästä 2012 alkaen muotoilukorkeakoulua ja muuta taidekampusta (arkkitehtikorkeakoulu, taidekorkeakoulu, Humlab-X ja Kuvamuseo) yhdistävät maanalaiset ravintolatilat.

Kansainvälinen merkitys

Uumajan yliopiston muotoilukorkeakoulu on päässyt mukaan BusinessWeek-lehden luetteloon maailman parhaista muotoilukoulutuksista. Vuonna 2010 se pääsi mukaan 18 parhaan muotoiluoppilaitoksen luetteloon. Vuonna 2011 saksalainen Red Dot -designmuseo arvioi sen toiseksi parhaaksi muotoilukoulutukseksi Euroopan, Pohjois-Amerikan ja Etelä-Amerikan alueella ja seuraavana vuonna parhaaksi. Vuonna 2013 koulu arvostettiin parhaaksi muotoilukouluksi IDEA-kilpailussa (International Design Excellence Awards).
Muotoilukorkeakoulun rehtorina toimi 2009–2014 suomalainen Anna Valtonen, joka siirtyi sieltä Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun dekaaniksi maaliskuusta 2014 alkaen.
Sopatros Apameialainen

Sopatros Apameialainen (muinaiskreikaksi Σώπατρος) (k. n. 330-337) oli antiikin kreikkalainen sofisti ja uusplatonilainen filosofi. Hän oli kotoisin Apameiasta.
Sopatros oli Iamblikhoksen oppilas. Tämän kuoleman (n. 325) jälkeen hän siirtyi Konstantinopoliin, missä hän ystävystyi Konstantinus I:n kanssa. Myöhemmin keisari kuitenkin määräsi hänet kuolemaan. Väitettiin, että syynä oli se, että Konstantinus halusi osoittaa tällä kääntyneensä vilpittömästi kristinuskoon. Eunapios, joka kertoo tapauksesta enemmän, sekä Zosimos katsovan kuoleman olleen Flavius Ablaviuksen masinoima. Eunapioksen mukaan Sopatroksen syyksi laitettiin se, että hän pidätteli magialla viljaa tuoneita laivoja, kun kaupungissa oli ruokapula. Näin hän on kuollut todennäköisesti vuosien 330 ja 337 välillä.
Suda mainitsee kaksi Sopatros-nimistä sofistia, mutta kyseessä saattaa olla sama henkilö. Sopatros kirjoitti useita teoksia, mukaan lukien teokset Kaitselmuksesta ja Ihmisistä joilla on ansaitsematon hyvä tai huono onni. Lisäksi hän kirjoitti tiivistelmiä useista teoksista, sekä mahdollisesti teoksen Historiallisia lainauksia, josta Fotios on säilyttänyt yhteenvedon. Teos vaikuttaa sisältäneen suuren määrän faktaa ja fiktiota, kerättynä useilta eri kirjailijoilta.
Deadwing

DVD-Audio

Deadwing julkaistiin myös DVD-audiona 10. toukokuuta 2005 DTS Entertainmentin myötä. Albumi sisältää 5.1-miksauksen yhdysvaltalaisesta versiosta sekä kolme lisäkappaletta "Revenant", "Mother & Child Divided" ja "Half Light". Myös "Shesmovedonin" uudelleenäänitys on mukana vaikkei sitä kappalelistassa luekaan.

LP

Deadwing on saatavilla myös tuplavinyylinä lisäkappaleilla "So Called Friend" ja "Half Light".

Julkaisemattomat kappaleet

Yhtye on sanonut haastatteluissa, että Deadwing-levyä varten nauhoitettiin 15 kappaletta, joista 9 pääsi varsinaiselle levylle. Neljä näistä julkaisemattomista löytyy jo erikoispainoksista. Steven Wilson soitti Blackfieldin keikalla kappaleen nimeltä "Christenings", joka oli alun perin Deadwingin kappale, josta tuli kuitenkin Blackfieldin virallinen kappale levyllä Blackfield II. Viidestoista julkaisematon kappale on vielä tuntematon.

Konsepti

Albumin koko tarinaa ei ole ikinä julkaistu, johtuen luultavasti Wilsonin halusta luoda tarinasta elokuva. 1. syyskuuta 2006 hän ilmoitti blogissaan Mike Bennionin julkaisseen tarinan kymmenen ensimmäistä sivua. Se on luettavissa Bennionin blogissa sekä Deadwingin minisivustolla. Käsikirjoitus on tähän asti paljastanut muutamia yhteyksiä albumin sanoituksiin, esimerkiksi Mellotron Scratchin sanoihin "A tiny flame inside my hand" ja albumin kansilehtiön kuvitukseen, etenkin Haloa käsittelevään kansilehtiön sivuun.
Tor Karsten

Torsten (Tor) Evert Karsten (20. elokuuta 1870 Orivesi – 12. syyskuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen professori ja kielitieteilijä.
Tor Karstenin vanhemmat olivat kirkkoherra Klas Edvin Karsten ja Maria Augusta Emilia Cajanus; uskontotieteilijä Rafael Karsten oli hänen veljensä. Tor Karsten pääsi ylioppilaaksi Vaasan ruotsalaisesta lyseosta 1888 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1892, maisteriksi 1894, lisensiaatiksi 1895 ja tohtoriksi 1897.
Karsten oli Helsingin yliopiston muinaisgermaanisten kielten dosentti 1897–1908, germaanisen filologian dosentti 1908–1913, germaanisten kielten vt. professori 1909–1910 ja ylimääräinen professori 1913–1930 sekä pohjoismaisen filologian professori 1930–1937. Hän oli lisäksi  Helsingin ruotsalaisen reaalilyseon ruotsin ja saksan kielen kollega 1903–1912 ja Åbo Akademin germaanisen filologian vt. professori 1929–1930. Karsten oli Uppsalassa ilmestyvän Svenska Landsmålin apulaistoimittaja 1931–1942 ja Folkmälsstudier-sarjan toimittaja 1933–1942.
Karsten oli valtion kielilautakunnan jäsen 1932–1942, Espoon kunnanvaltuuston jäsen 1921–1922 sekä Ruotsalais-pohjalaisen kotiseutuyhdistyksen puheenjohtaja 1917–1926.
Tor Karsten oli naimisissa vuodesta 1909 Elsa Maria Malinin kanssa.
Pikkuhuiskulepinkäinen

Levinneisyys

Pikkuhuiskulepinkäistä tavataan Etiopiassa, Keniassa, Somaliassa ja Tansaniassa. Lajin on kuvattu olevan paikallinen ja harvinainen. Sen levinneisyysalue on kuitenkin laaja ja kannankehitys vakaa, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Edda

Edda on 1200-luvulla koottu skandinaavisten muinaistarujen kokoelma. Edda-tekstit ovat tärkeimmät skandinaavisesta mytologiasta kertovat tiedonlähteet. Eddan sisältö syntyi luultavasti suureksi osaksi Skandinaviassa, ja se koottiin viikinkien aikaisessa keskiajan Islannissa.
Edda kertoo skandinaavisista jumalista, heidän seikkailuistaan ja suhteistaan. Väkivaltaa on runsaasti, mikä heijastelee tarinoiden yhteyttä viikinkikulttuuriin. Eddan tarinat ovat erillisiä, mutta ne muodostavat yhtenäisen tarinan maailmankaikkeuden synnystä maailman tuhoon ja seuraavan aikakauden alkamiseen.
Eddan mytologiset runot olivat esitettäviä teoksia, eivätkä ihmiset välttämättä pitäneet sen tarinoita muuna kuin viihteenä.

Runo-Edda ja Proosa-Edda

Edda koostuu kahdesta osasta, Runo-Eddasta ja Proosa-Eddasta. Osat ovat kirjoina luonteeltaan erilaisia. Niissä on osin samoja aineksia, mutta myös eroja.
Runo-Edda on Eddan osista sisällöltään vanhempi. Se on koottu erilaisista käsikirjoituskokoelmista, ja siitä on erilaisia versioita, mutta tärkeimmät runot sisältyvät Islannissa 1200-luvulla koottuun käsikirjoitukseen Codex Regiukseen. Useimmat runot syntyivät arviolta vuosien 800–1000 välillä, jotkin sen jälkeen. Runot elivät aluksi suullisena permätietona ennen kuin ne kirjoitettiin ylös. Runot ovat useiden eri tekijöiden sepittämiä, mutta tekijöiden nimiä ei tunneta. Teos koostuu kahdesta osiosta, Eddan jumalrunot ja Eddan sankarirunot. Runot on suomentanut Aale Tynni.
Proosa-Eddan kirjoitti vanhojen tarinoiden pohjalta islantilainen runoilija ja poliitikko Snorri Sturluson ilmeisesti vuoden 1220 tienoilla. Kirjaa kutsutaan myös nimillä Sturlusonin Edda ja Snorrin Edda. Kirja sisältää vanhaa tarinaperinnettä yhdenmukaiseksi kirjoitetussa muodossa. Proosa-Edda muodostuu esipuheesta ja kolmesta osasta. Snorri kirjoitti osat Skáldskaparmál ja Háttatal runousopin käsikirjaksi aikansa runoilijoille. Kolmas osa Gylfaginning sisältää vuoropuhelun muotoon kirjoitettuja skandinaavisia myyttejä maailman syntymisestä, jumalten seikkailuista ja Ragnarökistä.
NWo

Synty

nWo sai alkunsa vuonna 1996 WCW:n Bash at Beach -tapahtumassa, jossa Scott Hall ja Kevin Nash ottelivat Randy Savagea, Lex Lugeria ja Stingiä vastaan. Ottelun lopussa Hulk Hogan juoksi kehään antamaan Leg Dropin Randy Savagelle. Ottelun jälkeen Hogan piti puheen, jossa hän kertoi vihaavansa faneja ja tehneensä kaiken rahasta. Näin nWo syntyi ja Hulk Hoganista tuli Hollywood Hogan, ilkeä, petollinen ja manipuloiva mies.

Jakaantuminen

nWo kasvoi ja kuihtui jatkuvasti. Se myös jakautui kahdeksi Kevin Nashin ja Hulk Hoganin keskinäisen vihoittelun takia. Jakaantumisessa syntyi nWo Wolfpac (Kevin Nashin johtama) ja nWo Hollywood (Hulk Hoganin johtama). Lukuisten kieroiluiden ja taisteluiden jälkeen nämä kaksi ryhmittymää yhdistyivät jälleen, kunnes nWo lakkautettiin vuonna 2000 ja WWF osti WCWn vuonna 2001.

Paluu ja Hoganin ero

Vuoden 2002 alussa nWo palasi WWE:hen. Sen muodostivat nyt Hollywood Hulk Hogan, Scott Hall ja Kevin Nash. WrestleMania X-8:ssa Hulk Hogan kohtasi Dwayne Johnsonin (The Rock) ja Scott Hall kohtasi Stone Cold Steve Austinin. Scott Hall hävisi Stone Coldille, kuten myös Hulk Hogan. Hulk Hogan oli kuitenkin hyvä häviäjä ja kätteli The Rockin kanssa. Scott Hall ja Kevin Nash eivät pitäneet tästä ja he hyökkäsivät Hulk Hoganin kimppuun, jolloin The Rock tuli pelastamaan tilanteen. Lopuksi Hogan ja Rock poseerasivat faneille ja Hulk Hogan lähti nWo:sta.

Miehistön vaihto ja nWo:n tuho

Hulk Hoganin eroamisen myötä Kevin Nashista tuli nWo:n uusi johtaja. Hoganin tilalle otettiin entinen nWo:n jäsen, X-Pac (Sean Waltman). Muita liittyjiä olivat muun muassa Ric Flair, Booker T, Big Show (Big Show oli myös WCW-aikoina jäsenenä nimellä The Giant.) ja paluun tehnyt Shawn Michaels. Scott Hall erotettiin kuitenkin WWEstä pian, ja Nash loukkaantui jatkuvasti. Johtuen näistä sekoista koko nWo:n taru päättyi vuoden 2002 kesällä.
Viimeksi new World orderin paluuta huhuttiin vuoden 2006 syksynä, kun tuli kuluneeksi 10 vuotta sen ensimmäisestä tulemisesta. New World orderin oletettiin asettuvan uudelleen muodostettua D-Generation-X -ryhmittymää vastaan. nWo'n kokoonpanossa oletettiin ainakin olevan Hulk Hogan, mutta muita alkuperäisjäseniä ei uskottu näkyvän. Yhden paikan uskottiin täyttävän Harry Smith, legendaarisin British Bulldogin poika. Huhut osoittautuivat kuitenkin vääriksi.
Georg Böhm

Georg Böhm (2. syyskuuta 1661 Hohenkirchen  – 18. toukokuuta 1733 Lüneburg) oli saksalainen urkuri ja säveltäjä. Hän vaikutti keskeisesti Johann Sebastian Bachiin.
Böhm sai varhaisimman musiikkikasvatuksensa urkuri-isältään. Hän sai mahdollisesti opetusta myös Ohrdrufin kanttorina toimineelta Johann Heinrich Hildebrandilta. Kun Böhmin isä kuoli vuonna 1675, Böhm opiskeli Goldbachissa ja Gothassa, kunnes pääsi elokuussa 1684 Jenan yliopistoon. Vuonna 1693 hänen tiedetään olleen Hampurissa. Hänet valittiin Lüneburgin Johanniskirchen urkuriksi edeltäjänsä Christian Florin kuoltua vuonna 1697. Tässä virassa hän toimi omaan kuolemaansa saakka.
Pitkään esitettiin spekulaatioita sen suhteen, oliko Johann Sebastian Bach koskaan Böhmin oppilaana. Vahvistus Bachin olemiselle Böhmin opissa saatiin vuonna 2004 asiasta kertoneen tabulatuurikäsikirjoituksen löytämisen myötä. Böhmin vaikutus Bachiin näkyy etenkin tämän kuoroteoksissa. Bachin poika Carl Philipp Emanuel kirjoitti isänsä "rakastaneen ja tutkineen Lüneburgin urkuri Georg Böhmin teoksia". 
Böhmin omista sävellyksistä tunnetuimmiksi tulivat hänen erityyliset teoksensa cembalolle ja uruille. Cembalosarjat mukailevat tyyliltään Johann Jakob Frobergeria. Urkuteokset ovat omaperäisempiä. Böhm tunsi intoa koraalipartitaksi kutsuttua uutta muotoa kohtaan; siinä italialaistyylinen muunnelmamuoto partita yhdistetään luterilaiseen koraaliin. Böhm sävelsi useita tällaisia teoksia. Partitojen lisäksi Böhm sävelsi uruille toccatoja, preludeja, fuugia ja postludeja. Hänen tuotantoonsa kuuluu kosketinsoittimille sävellettyjen teosten ohella lukuisia kantaatteja ja hengellisiä lauluja.
Girolamo Bernerio

Girolamo Bernerio (1540 – 5. elokuuta 1611) oli katolisen kirkon italialainen pappi. Hänestä tehtiin Ascoli Picenon piispa 7. syyskuuta 1586; hän toimi virassa, kunnes erosi tehtävistään vuonna 1605. 16. marraskuuta 1586 hän pääsi kardinaaliksi.
Joseph Castanon

Joseph Michael Castanon (s. 19. elokuuta 1997) on yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä. Hänet muistetaan kansainvälisesti parhaiten Ben Newmanin roolista elokuvassa Klik! (2006); hänen isäänsä esitti pääosan näyttelijä Adam Sandler.
Castanon syntyi Denverissä, Coloradossa.
Glee: The Music, The Power of Madonna

Kriittinen vastaanotto

Albumi on saanut vaihtelevia arvioita kriitikoilta. Fraser McAlpine, BBC:ltä antoi levylle sekavan arvostelun tuntien, että: "Koska kappaleet ovat pääosin alkuperäisten valokopioita, ne riippuvat sarjan asiayhteydestä ollakseen järkeviä. Joten kuuntelemalla albumia yksin musiikillisessa arvossa on lähes turhaa." Allmusicin Andrew Leahey arvioi albumin 3.5/5, kirjoittaen: "Levy on lyhyt julkaisu, mutta se pitää sen pintansa kahta edeltävää albumia vastaan, koska materiaali on niin yhteensopiva itse sarjan kanssa. Madonnan musiikki on aina menestynyt draamassa, ja se soveltuu hyvin Gleen pop/teatteri asenteeseen, mikä pyrkii tuomaan esiin juuston jopa vakavimmissa kappaleissa."
Tiger Williams

Ura

Toronto Maple Leafs varasi Tiger Williamsin NHL:n varaustilaisuudessa 1974 numerolla 31. Williams debytoi NHL:ssä kaudella 1974–1975 Toronton riveissä. Kesken NHL-kauden 1979–1980 hän siirtyi Vancouver Canucksiin. Seuraava kausi, 1980–1981 oli sekä maaleissa (35) että tehopisteissä (62) mitattuna Williamsin NHL-uran paras. Kauden 1984–1985 hän pelasi Detroit Red Wingsissä, mutta teki vain 11 pistettä 55 ottelussa ja siirtyi kesken kauden Los Angeles Kingsiin. Tiger Williamsin viimeinen kausi NHL:ssä oli 1987–1988.
Williams pelasi urallaan 962 runkosarjaottelua ja teki niihin pisteet 241+272=513. Hän on 3966 runkosarjan jäähyminuutillaan NHL:n kaikkien aikojen eniten rangaistusminuutteja kärsinyt pelaaja. Williamsin jäähyisin kausi oli 1986–1987, jolloin hän istui 358 minuuttia. NHL:n pudotuspelejä hän pelasi urallaan 95 ja keräsi niissä 455 jäähyminuuttia.
Chris Rock

Chris Rock (s. 7. helmikuuta 1965 Andrews, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen stand up -koomikko, näyttelijä, käsikirjoittaja, tuottaja ja ohjaaja.  Hän vietti lapsuutensa Brooklynissa, New Yorkissa, mikä inspiroi Rockin käsikirjoittamaan Lapsuuteni luuserina -televisiosarjaa. Uransa aikana hän on ollut mukana tekemässä myös monta muuta komedia- ja sketsiohjelmaa. Saturday Night Live -ohjelmassa hän esiintyi vuosina 1990–1993 ja The Chris Rock Show’ssa 1997–2000. 
Rock isännöi Oscar-gaalaa vuonna 2004. Hän on esiintynyt myös Suomessa Juuso & Tuomas Experience -talkshow’ssa vuonna 2005. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa Tappava ase 4, Bad Company, Dogma, Head of State, Luunmurskaajat,  Nurse Betty, Eläintohtori, Oikeesti aikuiset ja Oikeesti aikuiset 2   sekä ääninäytellyt animaatioelokuvissa Madagascar, Mehiläisen elokuva ja Osmosis Jones.
Rock sai tähden Hollywoodin Walk of Fame -kävelykadulle vuonna 2003. Hän on voittanut lukuisia Emmy- ja Grammy-palkintoja. Vuonna 2004 hän pääsi kaikkien aikojen sadan parhaan stand up -koomikon listalla sijalle viisi yhdysvaltalaisen televisiokanava Comedy Centralin äänestyksessä.
Charles Saatchi

Charles Saatchi (s. 9. kesäkuuta 1943 Bagdad, Irak) on toinen Saatchi & Saatchi -mainostoimiston perustajista. Saatchi on myös tunnettu taiteenkerääjä ja lontoolaisen Saatchi Galleryn perustaja.
Charles Saatchi on ArtReview-lehden Power 100 -listalla yksi taiteen vaikutusvaltaisimmista ihmisistä. Hänen suojistaan on noussut muun muassa Young British Artists -ryhmä ja siitä erityisesti Tracey Emin ja Damien Hirst, joka on maailman parhaiten ansaitsevia taiteilijoita.
Vuonna 2009 Saatchi oli mukana lanseeraamassa BBC Two -kanavalle tositelevisiosarjaa, jossa etsittiin seuraavaa huipputaiteilijaa. "School of Saatchi" -kilpailun voittaja sai muun muassa näyttelyn Pietarin Eremitaašiin.
Saatchi oli naimisissa tv-kokki Nigella Lawsonin kanssa vuodet 2003–2013.
Kokkolan oopperayhdistys

Kokkolan Oopperayhdistys on 2004 perustettu yhdistys, joka tuottaa Kokkolan Oopperakesä -festivaalia, joka on Finland Festivalsin jäsen. Sen perustajina olivat Anu Komsi, Sakari Oramo, Annika Mylläri-McLoud ja Robert McLoud. Oopperayhdistys sai vuonna 2008 taiteen valtionpalkinnon perusteena Kokkolan oopperan nopea nousu suomalaisen oopperataiteen huipulle. Yhdistyksen suunnitelmat tähtäävät pitkälle tulevaisuuteen.
Kokkolan oopperan taiteellinen johtaja on Anu Komsi, kapellimestari Sakari Oramo ja toiminnanjohtaja Annika Mylläri. Aikaisempia tuotantoja ovat Mozartin Figaron Häät (2006 ja 2007), Johann Strauss nuoremman Lepakko (2007-2008), italialainen Offerere (2008), Alban Bergin Lulu (2009), Sebastian Fagerlundin Döbeln 1809 (2009, kantaesitys, tilausteos, levytys ilmestynyt 2010), lastenooppera Hästarna Kommer (2009), Bizet'n Carmen (2010) ja Mozartin Taikahuilu (2011).
Vuonna 2013 ei aikataulullisista syistä ollut kesäfestivaalia, ja siksi yhdistys järjesti festivaaliviikon marraskuussa 2013. Viikon pääteos oli Benjamin Brittenin Pieni nokipoika.
Friedrich Kiel

Friedrich Kiel (8. lokakuuta 1821 Bad Laasphe – 13. syyskuuta 1885 Berliini) oli saksalainen säveltäjä ja musiikinopettaja. Hänen oppilaitaan olivat muun muassa säveltäjät Charles Villiers Stanford ja Frederic Hymen Cowen.
Bokombali

Ulkonäkö ja koko

Bokombali on kellanruskea ja se on keskimäärin 28 sentin pituinen.

Levinneisyys ja elinympäristö

Bokombalit elävät bambumetsissä.

Ravinto

Bokombali syö hentoja lehtiä ja versoja
Bedlamin kuutio

Bedlamin kuutio on Bruce Bedlamin kehittämä älypeli, jossa on tarkoituksena rakentaa 13 erilaisesta palasta 4 x 4 x 4 -kuutio. Bedlamin kuutiolla on kaiken kaikkiaan 19 186 erilaista ratkaisua, mutta jo yhdenkin ratkaisun keksiminen pelkästään kokeilemalla on aikaa vievää palojen erilaisuuden ja monimutkaisuuden takia.
BCS-teoria

BCS-teoria antoi ensimmäisen mikrotason selityksen sähkövastuksen häviämiselle matalissa lämpötiloissa suprajohteissa ja muille siihen liittyville ilmiöille. Teoria on saanut nimensä esittäjiensä John Bardeenin, Leon Neil Cooperin ja John Robert Schriefferin mukaan.
Yksinkertaisesti esitettynä BCS-teoria tarkastelee elektronia kiteessä. Negatiivinen elektroni vetää lähellään olevia positiivisia ioneja puoleensa. Syntynyt positiivinen varaus taas vetää jotain lähellä olevaa elektronia puoleensa ja näin kahden elektronin välille on syntynyt kytkentä. Elektroniparia kutsutaan Cooperin pariksi ja se käyttäytyy kuten yksi hiukkanen niin kauan kuin kytkentä säilyy. Tämä kytkentä on lepotilassa mahdollinen vain jos elektronit kulkevat samalla nopeudella vastakkaisiin suuntiin. Kytkennän purkaminen vaatii energiaa. Normaalilämpötiloissa kiteen lämpövärähtelyt antavat tämän energian ja kytkentä ei silloin ole havaittavissa.
Matalissa lämpötiloissa ei kiteessä ole niin voimakkaita lämpövärähtelyitä, että Cooperin pari voisi hajota. Jos parin toinen elektroni törmäisi kidevirheeseen, sen kulkusuunta muuttuisi ja Cooperin parin pitäisi hajota. Tämä vaatisi energiaa ja matalissa lämpötiloissa ainoa käytettävissä oleva energia on Cooperin parin oma liike-energia. Jos tämä ei riitä kytkennän purkamiseen, niin Cooperin pari ei voi hajota eli elektroni ei voi törmätä mihinkään. Koska elektroni ei voi törmätä mihinkään, se etenee vauhtiaan menettämättä ja kuljettaa sähkövirtaa ilman jännitehäviötä.
BCS-teoria selittää myös suprajohteen magneettiset ja termiset ominaisuudet. Teoria toi keksijöilleen Nobelin fysiikan palkinnon vuonna 1972. Tämä oli Bardeenin toinen Nobel fysiikan alalla.
Berezin UB

Berezin UB (ven. Универсальный пулемёт Березина, Universalnyi pulemjot Berezina, "Berezinin yleiskäyttöinen konekivääri") on Mihail Berezinin suunnittelema 12,7 millimetrin kaasutoiminen, vyösyöttöinen konekivääri lentokoneasennuksiin. Konekivääriä valmistettiin vuosina 1943–1945 Tulassa ja Iževskissä 40 000 kappaletta vuodessa.
Berezin suunnitteli synkronoidun 12,7×108 mm BS-konekiväärin vuosina 1937–1938 ja puolustuskomitea määräsi sen sarjavalmistukseen 12. huhtikuuta 1939 ennen armeijan testien valmistumista. Berezinin kilpailija oli aluksi ŠVAK, mutta sen käyttämä patruuna sopi vain tähän aseeseen Berezinin käyttäessä samaa patruunaa kuin maavoimien DŠK, joten kilpailevasta kehitystyöstä luovuttiin.
Korjausten jälkeen tuloksena oli UB, jota valmistettiin kolmena versiona: UBK siipiasennuksiin (Крыльевой, Krylevoi), UBS potkurinkehän läpi ampuvana (Синхронный, Sinhronnyi) ja UBT pommikoneiden torniasennuksiin (Турельный, Turelnyi). Kaksi ensimmäistä mallia olivat paineilmalla ladattavia, torniasennettava käsin viritettävä ja siinä on pitempi ja raskaampi piippu sekä pistoolikahva tai käsikahvat. UB otettiin sotavarustukseen ja määrättiin sarjatuotantoon 22. huhtikuuta 1941.
Berezin - konekiväärin paino oli 26 kg ja tulinopeus 800–1 050 laukausta minuutissa. Luodin lähtönopeus oli 860 metriä sekunnissa. Aseen teho oli verrattavissa Yhdysvaltojen Browning M2:een, mutta UB oli 20 kilogrammaa kevyempi tulinopeuden ollessa merkittävästi parempi. Tämä seurasi suunnittelun painotuksesta keskiarvoiseen käyttömäärään kestoiän sijaan.
UBS-mallin konekivääriä on käytetty ainakin seuraavissa hävittäjissä: I-15, I-153BS, I-16 tyyppi 29, Jak-1B, Jak-3, Jak-7B, Jak-9, MiG-3 ja LaGG-3.
UBK-mallia on käytetty Pe-2, MiG-3 ja MiG-15 UTI -koneissa.
UBT-mallia on käytetty puolustusaseena pommittajissa Tupolev SB-2, Petljakov Pe-2, Jer-2, Tupolev Tu-2, Il-4, Petljakov Pe-8 sekä Iljušin Il-2 maataistelukoneessa. Ase oli tyypillisesti ampumossa tai tornissa yksittäisasennuksena.
Berezin B-20-tykki ja Volkovin-Jartsevin VJa-23 perustuvat Berezinin mekanismiin.
Emma-palkinnot 2016

Emma-palkinnot 2016 jaettiin Emma-gaalassa Espoo Metro Areenalla 11. maaliskuuta 2016.
Enrique Lynch Arribálzaga

Enrique Lynch Arribálzaga (1856 Buenos Aires – 28. kesäkuuta 1935 Resistencia, Argentiina) oli argentiinalainen eläin- ja lintutieteilijä.
Lynch Arribálzaga toimi ensimmäisenä alisihteerinä Argentiinan maatalousministeriössä. Hän oli muun muassa Buenos Airesin tiedeakatemian jäsen ja American Ornithologists’ Unionin kirjeenvaihtajajäsen. Vuonna 1878 Lynch Arribálzaga ja Eduardo Ladislao Holmberg perustivat Argentiinan ensimmäisen luonnontieteellisen aikakauslehden, El naturalista argentinon. Hän tutki hyönteisistä erityisesti kaksisiipisiä (Diptera) ja linnuista Argentiinan linnustoa. Lynch Arribálzaga osoitti kritiikkiä ja syvää epäluuloa sveitsiläisen maahanmuuttajan Arnoldo de Winkelried Bertonin kuvaamia uusia paraguaylaisia lintulajeja kohtaan.