google/wiki40b huggingface dataset:
Aleksandra Ionowa

Aleksandra Ionowa (19. huhtikuuta 1899 Lahti – 14. huhtikuuta 1980 Lahti) oli "mystisen taiteen mestariksi" nimitetty venäläistaustainen suomalainen kuvataiteilija.
Rikkaiden venäläisten vanhempien tyttäreksi syntynyt Aleksandra opiskeli Helsingissä venäläisessä kimnaasissa aatelisten joukossa. Valmistuttuaan hän piti vuosina 1918–1933 kodissaan sotilaskahvilaa.
Ionowa koki elämänsä kannalta ratkaisevan henkisen kokemuksen 14. heinäkuuta 1946. Hän kuvaili kokemusta näin: "Taivas oli minussa ja minä olin taivaassa". Tämän jälkeen hän tunsi olevansa taiteilija, ja tuotti piirustuksia, maalauksia sekä musiikki-improvisaatioita, johon ei ollut aiemmin kyennyt. Ionowan taide onkin herättänyt kiinnostusta erityisesti rajatiedon harrastajien piirissä ja taidetta on käsitelty rajatiedon lehdessä Ultrassa sekä Ultra-päivillä.
Taiteilijan kyvyt saaneen Ionowan mukaan ”lahjaksi saatu pitää lahjaksi antaa”, joten hän ei koskaan myynyt teoksiaan, vaan antoi niitä lahjoituksina. Niukan elantonsa hän sai luontaistaloudesta.
Julkisuuteen Aleksandra Ionowa astui vasta vuonna 1964 kirkkoherra Voitto Viron saattelemana. Samana vuonna pidettiin hänen ensimmäinen näyttelynsä Helsingissä. Voitto Viron vuonna 1965 kokoaman, Ionowan taiteesta kertovan kirjan Taivas oli minussa mukaan teoksia oli silloin n. 4 000, mutta Ionowa-seuran edustajan mukaan niitä voi nykyään olla jopa kymmenen tuhatta. Taiteilija itse sanoi, että hänellä oli aina inspiraatio.
Ionowan taiteessa erikoista on hänen käyttämiensä tekniikoiden monipuolisuus sekä työskentelytavan nopeus. Useimmat guassi-, hiili-, liitu-, lyijykynä-, pastelli- ja öljyvärityöt on tehty muutamassa minuutissa, eikä niitä ole korjailtu jälkeenpäin.
Vuonna 1969 perustettiin Ionowan Seura, jolle Ionowa lahjoitti toistatuhatta taideteosta käsittäneen kokoelmansa. Niitä varten perustettiin vuonna 1973 Ionowa-Säätiö, joka talletti teokset vuonna 1975 Lahden taidemuseoon. Ionowan teoksia on ollut näytteillä myös muun muassa Valamon Kulttuurikeskuksessa Heinävedellä.
Jorge Gaitán

Jorge Eliécer Gaitán Ayala (1903–1948) oli kolumbialainen liberaalipoliitikko ja lakimies.  Hän toimi opetus- ja työvoimaministerinä sekä Bogotán pormestarina. Hän oli kaksi kertaa presidenttiehdokkaana, ja vuonna 1948 hänet murhattiin kesken presidenttikampanjansa. Murha johti mellakoihin, joista kehittyi maata ravistellut väkivallan aalto La Violencia.
Jokibarbi

Ulkonäkö ja koko

Jokibarbi on vaaleanruskea tai vihertävänruskea. Sen evät ovat kellertävän oransseja. Lajilla on melko pienet silmät. Tyypillisesti sen pituus on noin 50 - 100 senttimetriä. Kalan paino voi olla neljä kilogrammaa. Ne voivat elää ainakin 25 vuotiaiksi. Lajin kaloilla on hyvin matalat suut, jotka sopivat erinomaisesti pohjasyömiseen.

Ravinto

Jokibarbin ravintoon kuluu hyönteisten toukat, äyriäiset, nilviäiset ja pienet kalat.

Elinalue

Jokibarbia esiinty joissa ja järvissä. Jokibarbia tavataan muun muassa Espanjassa, Ranskassa ja Ukrainassa.
Karjalan tasavallan lippu

Karjalan tasavallan lippu on Venäjään kuuluvan Karjalan tasavallan virallinen lippu. Se otettiin käyttöön 16. helmikuuta 1993 pidetyssä Karjalan tasavallan korkeimman neuvoston istunnossa hyväksymällä perustuslain 158. pykälä. Nykyisessä perustuslaissa valtiolippua käsittelee 12. pykälä. Lipun on suunnitellut Aleksandr Kinner.

Värit ja muoto

Karjalan tasavallan valtiolippu koostuu kolmesta vaakasuorasta kentästä, jotka ovat ylhäältä alas lueteltuna punainen, sininen ja vihreä. Vihreä kuvaa toivetta ja onnenuskoa. Sininen kuvaa suuruutta ja kauneutta. Punainen puolestaan kuvaa kansan voimaa ja rohkeutta. Se on myös perinteinen karjalaisen kirjonnan väri. Lipun leveyden suhde pituuteen on 2:3.

Historia

Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen syntyi Karjalan tasavallassa erimielisyyttä siitä, että pitäisikö säilyttää Karjalan autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan lippu vai pitäisikö palauttaa Uhtuan tasavallan eli itäkarjalaisten lippu. Itäkarjalaisten lipussa on vihreällä pohjalla musta risti, jota ympäröi punainen viiva. Lippu toimii myös nykyisin karjalankielisen väestön tunnuslippuna. Karjalan ASNT:n lippu puolestaan on muuten punainen, paitsi että siinä on tangon vieressä koko lipun levyinen sininen viiva.
Näiden ehdotusten välillä tehtiin sovitteluratkaisu, valitsemalla nykyinen lippu, joka perustui Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan lippuun, joka on muuten samanlainen kuin nykyinen valtiolippu, paitsi että sininen keskikenttä on vain 1/6 osa lipun leveydestä ja vihreä alaosa vain 1/5 osa lipun leveydestä.
Karjalan tasavallalla ja sen edeltäjillä on ollut kaikkiaan yhdeksän lippua. Näistä kaksi ensimmäistä olivat käytössä heimosotien aikana, siinä osassa Karjalaa, joka pyrki liittymään Suomeen. Itäkarjalaisten lippua käytettiin myös jatkosodan aikana Suomen lipun rinnalla Suomen miehittämässä osassa Itä-Karjalaa. Neuvostoliiton aikana oli käytössä neljä erilaista Karjalan ASNT:n lippua ja kaksi erilaista Karjalais-suomalaisen SNT:n lippua. Ja nykyinen lippu on siis yhdeksäs.
Suomen Sulkapalloliitto

Suomen Sulkapalloliitto on vuonna 1954 sulkapallon harrastusta edistämään perustettu yhteisö. Suomen Sulkapalloliitto on 125 jäsenseuran yhteisö, jonka tehtävänä on edistää lajitoimintaa Suomessa.

Historiaa

Suomen sulkapallon arvokisavoittoihin lukeutuvat Pontus Jäntin kaksinpelin kultamitali nuorten EM-kisoista Varsovasta vuodelta 1987 sekä Ville Långin ja Maria Väisäsen pronssimitalit kaksinpeleissään vastaavassa kisassa 2003. Arvokisavoittoihin lukeutuvat myös Pontus Jäntin veteraanien (+35-v.) MM-kulta vuodelta 2004 ja Kari Laakson ja Stefan Packalénin miesten nelinpelin hopea +55-luokan MM-kisoissa.
Oleksandr Kornijtšuk

Oleksandr Jevdokimovitš Kornijtšuk (ukr. Олекса́ндр Євдоки́мович Корнійчу́к, ven. Алекса́ндр Евдоки́мович Корнейчу́к, Aleksandr Jevdokimovitš Korneitšuk; 25. toukokuuta 1905 Kiovan kuvernementin Hristinovkan kylä – 14. toukokuuta 1972 Kiova) oli ukrainalainen näytelmäkirjailija ja yhteiskunnallinen vaikuttaja.
Oleksandr Kornijtšuk syntyi rautatietyöläisen perheeseen. Hän valmistui Kiovan kansanvalistusinstituutista vuonna 1929, työskenteli Kiovan ja Odessan elokuvastudioilla ja toimi myöhemmin diplomaattina, Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kansanedustajana (vuodesta 1937), Ukrainan kirjailijaliiton puheenjohtajana (1938–1941 ja 1946–1954), Ukrainan SNT:n ministerineuvoston varapuheenjohtajana (1953–1954) ja Ukrainan SNT:n korkeimman neuvoston puheenohtajana (vuodesta 1959).
Kornijtšuk aloitti kirjallisen toimintansa vuonna 1925. Hän kirjoitti sekä ukrainaksi että venäjäksi. Kornijtšuk oli yksi sosialistisen realismin näkyvimpiä edustajia, joka pyrki aina noudattamaan NKP:n linjaa. Hän on kirjoittanut historiallisia, vallankumous- ja sota-aiheisia draamoja, mutta myös psykologisia, satiirisia ja lyyrisiä näytelmiä. Kornijtšuk sai viidesti Stalin-palkinnon ja Leninin rauhanpalkinnon vuonna 1960. Hän oli naimisissa kirjailija Wanda Wasilewskan kanssa.
Flash Gordon – iskevä salama

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen sanoo elokuvan tarjoavan ”rakastettavan tyhmää, koristeellista viihdettä lapsellisille”. Hän antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Tommy Lasorda

Thomas Charles ”Tommy” Lasorda (s. 22. syyskuuta 1927) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja ja -valmentaja.
Lasorda pelasi Major League -tason syöttäjänä vuosina 1954–1956. Hänen joukkueinaan olivat Los Angeles Dodgers ja Kansas City Athletics.
Lasorda toimi myöhemmin Los Angeles Dodgersin joukkueenjohtajana vuosina 1976–1996. Hän toipui vuonna 1996 saamastaan sydänkohtauksesta ja pääsi vuonna 1997 Baseball Hall of Fameen. Hän palasi johtaakseen Yhdysvaltain baseballjoukkuetta vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä.
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa

Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt (RKY) oli Museoviraston toteuttama inventointi, joka valtioneuvoston päätöksen 22. joulukuuta 2009 mukaisesti toimii maankäyttö- ja rakennuslaissa määriteltyjen valtakunnallisten alueidenkäyttötavoitteiden tarkoittamana inventointina rakennetun kulttuuriympäristön osalta  vuoden 2010 alusta alkaen.
Luettelo ja kuvaukset vuoden 2009 inventoinnin kohteista on julkaistu Museoviraston ylläpitämänä verkkopalveluna vuonna 2009.
Rakennettuja kulttuuriympäristöjä esitellään myös Museoviraston ja Suomalaisen kirjallisuuden seuran toukokuussa 2010 julkaisemassa kirjassa Linnoista lähiöihin. Rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa. Kirjassa esitellään yli 120 kulttuuriympäristöä, jotka on valittu inventointiin sisältyvistä kohteista. Lisäksi kirjassa on luettelo kaikista inventointiin sisältyvistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.

Inventoinnin tavoitteet

Inventointi pyrkii ilmentämään Suomen rakennetun ympäristön monipuolisuutta ja nostamaan esiin kohteita, jotka mahdollisimman hyvin ja monipuolisesti kuvaavat Suomen historiaa ja kehitystä. Kohteet ovat yleensä yksittäisiä rakennuksia laajempia ja saattavat ulottua yli kuntarajojen. Edustettuina ovat niin maanviljelysympäristöt ja talonpoikaisrakentaminen kuin teollisuushistoria ja jo historiaan jääneet elinkeinot. Mukana on myös valtion laitoksia ja liikenteen ympäristöjä, kirkkoja, kartanoita, linnoja, vanhoja puutalokaupunkeja ja kaupunkien uusia osia sekä toisen maailmansodan jälkeisen jälleenrakennuksen tuottamia ympäristöjä.
Uusi inventointi korvasi aiemman, vuonna 1993 julkaistun inventoinnin, ”Valtakunnallisesti merkittävät kulttuurihistorialliset ympäristöt”, joka on ilmestynyt sekä painettuna julkaisuna että verkkopalveluna.

Kritiikki

Valtioneuvoston inventointia koskeneesta päätöksestä tehtiin valitus, jonka Korkein hallinto-oikeus hylkäsi 30. kesäkuuta 2010, ja päätös on näin lainvoimainen. Puutteena inventoinnissa Ympäristöministeriön ja Maa- ja metsätalousministeriön lausuntojen ja päätöksestä tehdyn valituksen mukaan oli, että sen valmistelussa ei ollut kuultu rakennusten tai kiinteistön omistajia. Korkeimman hallinto-oikeuden 30. kesäkuuta 2010 antaman päätöksen mukaan valitus tuli kuitenkin jättää tutkimatta.
Randy Piper

Randy Piper (s. 1956, San Antonio, Texas) on yhdysvaltalainen kitaristi ja muusikko. Hän oli W.A.S.P.-yhtyeen kitaristi sen alkuaikoina 80-luvun alussa. Nykyään hän soittaa entisten W.A.S.P.-jäsenten Chris Holmesin ja Tony Richardsin kanssa perustamassaan Animal-yhtyeessä, jonka debyyttialbumi, 900 lb. Steam, julkaistiin vuonna 2003.
Adina Östman

Adina Östman (15. joulukuuta 1895 Vetokannas, Vaasa – 7. huhtikuuta 1972 Vaasa) oli suomalainen Mustasaaressa asunut ruotsin kielellä kirjoittanut uskonnollinen kirjailija.
Östmanin vanhemmat olivat kirvesmies Karl August Aspholm ja Maria Elisabet Köping. Hän oli naimisissa teknikko Edvin Emil Östmanin kanssa.
Kaibitsyn piiri

Kaibitsyn eli Qaybıçin piiri (ven. Кайбицкий райо́н, Kaibitski raion, tataariksi Кайбыч районы, Qaybıç rayonı) on paikallinen itsehallintoalue Tatarstanin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1991 perustetun piirin pinta-ala on 995,4 neliökilometriä ja asukkaita on 14 866 henkeä (vuonna 2011).
Piiriin kuuluu 17 maalaiskuntaa. Hallinnollinen keskus on Bolšije Kaibitsyn kylä.
Asukkaista 67,7 % on tataareja, 5,3 % tšuvasseja ja 26,2 % venäläisiä.
Pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljakasvien viljelyyn sekä maidon ja lihan tuotantoon. Teollisuutta edustavat tiilitehdas, rehutehdas, meijeri ja leipomo.
Paikallislehtenä ilmestyy tataarin- ja venäjänkielinen Qaybıç tañnarı – Kajbitskije zori.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1934

Vuoden 1934 hiihdon MM-kilpailut järjestettiin 20.–25. helmikuuta Sollefteåssa, Ruotsissa.
Talouspulan vaivaamassa Suomessa harkittiin jopa osallistumatta jättämistä, mutta lopulta matkaan saatettiin pieni, iskukykyinen joukkue. Esimerkiksi 18 kilometrin kilpailussa suomalaiset ottivat kolmoisvoiton lisäksi kuusi sijoitusta kymmenen parhaan joukossa. Suomen joukkueen viestivoitto oli kisahistorian ylivoimaisin, kun eroa hopealle tulleeseen Saksaan kertyi yli 11 minuuttia.
Merigeologia

Merigeologia eli geologinen meritiede yhdistää geofysikaalisen, geokemiallisen, sedimentologisen ja paleontologisen tutkimuksen meren pohjassa ja rannikkokaistaleilla. Merigeologialla on vahvat siteet fysikaaliseen meritieteeseen.
Merigeologiset tutkimukset olivat erittäin tärkeitä antaen kriittisen todisteen merenpohjan laajenemisesta ja laattatektoniikasta II maailmansodan jälkeisinä vuosina. Syvä merenpohja on viimeinen olennaisesti tutkimaton raja-alue ja yksityiskohtainen kartoitus tukemiseksi sekä sotilaallissa (merenalainen) kohteissa että taloudellisissa (petrooli ja metallikaivostoiminta) kohteissa ajaa tutkimusta eteenpäin.

Kuvaus

Tulirengas Tyynenmeren ympärillä sen voimakkaine tuliperäisine ja seismine toimintoineen asettaa pääasiallisen uhan tuhoisille maanjäristyksille, tsunameille ja tulivuorenpurkauksille. Mikä tahansa aikaisin varoittava systeemi näistä katastrofaalisista tapahtumista edellyttää yksityiskohtaisempaa ymmärrystä saarikaaren alueiden merigeologiasta.
Kerrostumien tutkimuksella ja syvänmeren sedimentoitumisella ja sademäärällä ja kalsiumkarbonaatin hajaantumisen nopeudella erilaisissa meriympäristöissä on merkittävä vaikutus maailmanlaajuiseen ilmastonmuutokseen.
Löydöt ja jatkuva tutkimus valtameren keskiselänteen vyöhykkeellä, tuliperäinen toiminta ja hydrotermiset lähteet, ensin Punaisella merellä ja myöhemmin itäisen Tyynen valtameren selänteen ja Atlantin keskiselänteen systeemejä pitkin oli ja on yhä tärkeitä aihealueita merigeologissa tutkimuksessa. Hydrotermisten lähteiden systeemien läheltä löydetyillä ekstremofiileilla organismeilla on ollut ilmeinen vaikutus meidän ymmärtämiselle elämän synnystä ja mahdollisesti elämän alkuperästä sellaisissa ympäristöissä.
Valtamerihaudat ovat pallonpuoliskoskaalassa pitkiä mutta kapeita topografisia vajoamia merenpohjassa. Ne ovat myös syvimpiä valtameren osia.
Mariaanien hauta on syvin tunnettu merenalainen hautavajoama ja syvin tunnettu kohta maapallolla. Alityöntövyöhyke missä Tyynenmeren laatta työntyy Filippiinien laatan alle. Hautavajoaman pohja on alempana meren pinnasta kuin Mount Everest on meren pinnan yläpuolella.
Ooppera Skaala

Ooppera Skaala on vuonna 1996 perustettu nykyoopperaan keskittynyt ammattilaisryhmä.

Historia

Ooppera Skaala perustettiin vuonna 1996 edistämään ja kehittämään oopperatoimintaa keskeisimpänä toimintamuotonaan korkeatasoisten ja valtavirrasta poikkeavien oopperoiden tuottaminen. Toimintansa aikana Skaala on tuottanut ja valmistanut yhteensä 23 kantaesitystä, joista kotimaisia kantaesityksiä on ollut 17. Skaala on esittänyt pääasiassa Helsingissä, mutta myös muualla Suomessa. Skaala on vieraillut mm. Turussa, Lainsuojattomat -festivaalilla Porissa, Joensuun Musiikkitalvessa, Tampere Biennalessa, Jämsässä, Jyväskylän Loiskis -lastenfestivaalilla, Keuruulla, Suolahdessa, Saarijärvellä ja Viitasaarella. Ulkomailla Skaala on esiintynyt Torontossa, Vilnassa ja Manchesterissa.
Ooppera Skaala sai vuonna 1998 Nuoren taiteen Suomi -palkinnon.
Musiikki- ja muu kulttuuriyleisö on löytänyt Ooppera Skaalan, mutta ryhmä on tavoittanut myös uuden, perinteisestä oopperayleisöstä poikkeavan yleisön, kuten lapset ja nuoret aikuiset. Paitsi omia jäseniään, Ooppera Skaala työllistää huomattavan paljon vierailijoita. Ooppera Skaala toimii aktiivisesti yhteistyössä suomalaisten muiden taidelaitosten, esittävien ryhmien sekä musiikki- ja teatterifestivaalien kanssa.
Ooppera Skaala osallistui Uuden Musiikin Kilpailuun 2015 kappaleella Heart of Light ja sijoittui kilpailun kolmanneksi.
Stig Holmqvist

Stig Holmqvist (s. 13. helmikuuta 1936) on entinen suomalainen jalkapalloilija ja jalkapallovaikuttaja.
Holmqvist nousi HIFK:n kokoonpanoon 1950-luvulla sen pelatessa Suomi-sarjassa. Hän oli mukana nostamassa HIFK:n takaisin mestaruussarjaan ja voitti sen riveissä Suomen mestaruuden 1959 ja 1961. Kaudeksi 1963 Holmqvist siirtyi Suomi-sarjaan pudonneeseen Helsingin Jalkapalloklubiin. HJK nousi heti takaisin pääsarjatasolle ja voitti seuraavalla kaudella mestaruuden. Holmqvist pelasi urallaan vielä Upon Pallossa ja Tapion Hongassa.
Holmqvist nousi maajoukkueeseen vuonna 1959. Hän pelasi kaikkiaan 21 maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Pelaajauran jälkeen Holmqvist toimi Suomen Palloliiton pääsihteerinä vuosina 1985-1989.
Hayes Pondin kahakka

Kahakan syyt

Ku Klux Klan aloitti 1950-luvulla terroriaallon Yhdysvaltojen eteläosissa. Heidän yhtenä kohteenaan olivat lumbeeintiaanit. Klaani aloitti polttamalla ristejä intiaanien pihoilla. Tammikuun 18. päivänä Pohjois-Carolinan klaanijohtaja James Cole suunnitteli pitävänsä massiivisen mielenosoituksen pelotellakseen intiaaneja. Tähän mielenosoitukseen hän arveli saavansa paikalle 5000 henkilöä.

Tapahtumat

Myöhemmät raportit mielenosoitusyönä kokoontuneiden ihmisten lukumäärästä vaihtelevat, mutta todennäköisesti paikalle saapui korkeintaan 100 klaanin jäsentä. Klaanilaiset toivat paikalle kolmella suurella K-kirjaimella koristellun julisteen, kannettavan generaattorin ja hehkulampun. Kokouksen alkaessa heikkotehoinen valokaari ei ulottunut riittävän etäälle, ja klaanilaisilta jäi näkemättä paljonko lumbeita oli saapunut tilaisuuteen. Kun Cole kehotti miehiään lähtemään, he käsittivät joutuneensa 500 - 1000 lumbeen piirittämiksi. Nämä olivat aseistautuneet kiväärein, haulikoin, kirvein ja kuokin. Lumbeet avasivat tulen ja neljä klaanilaista haavoittui lievästi haulikon ammuksista. Muut klaanilaiset joutuivat paniikkiin ja turvautuivat joko poliisin suojeluun tai pakenivat metsään. James Cole pakeni läheiselle suolle, ja hänen vaimonsa ajoi lumbeita paetessaan ojaan, josta intiaanit työnsivät hänet takaisin tielle. Klaani jätti jälkeensä paljon seremoniallista rekvisiittaa, ja lumbeet sieppasivat heidän KKK-lippunsa.

Seuraukset

Taistelun jälkeen lumbeet pitivät voitonjuhlan, jossa he polttivat klaanin taaksensa jättämän rekvisiitan. Lumbeet juhlivat tätä voittoa suurimpana taistelusaavutuksenaan, ja taistelupäivä on lumbeiden virallinen vapaapäivä. Lehdet kiittelivät lumbeita ja pilkkasivat Ku Klux Klaania. James Cole sai mellakan järjestelyistä kahden vuoden vankeustuomion.
Vaikka Klu Klux Klanin toiminta aktivoutui uudelleen 1960-luvulla Pohjois-Carolinassa, he eivät enää koskaan pitäneet kokousta Robesonin piirikunnassa.
William Beebe

William Beebe (1877–1963) oli yhdysvaltalainen luonnontieteilijä ja sukeltaja. Beebe oli filosofian tohtori ja moninkertainen kunniatohtori.
Beebe kiinnostui jo nuorena meren elämästä ja päästäkseen tutkimaan syvemmällä olevia eläimiä ja kasveja hän alkoi kehittää erilaisia sukelluslaitteita. Hän oli eräs ensimmäisistä joka kokeili niin sanottua avointa kypärää. 
Beebe toteutti omat kappaleensa öljykannuista joihin asensi ikkunan kylkeen ja pohjaan ilmaletkun.  Laite toimi matalissa syvyyksissä ja hän yritti tehdä siitä jokamiehen laitetta, kuitenkaan ei yritys ottanut tulta. 
Beebe tapasi sukeltamisesta kiinnostuneen laivanrakennusinsinööri Otis Bartonin, joka oli tekniikan tohtori.
Barton oli matkustanut ympäri maailman työtä tehden perehtyäkseen sukeltamiseen kaikkialla ja toi mukanaan tarvittavan tietotaidon. Yhdessä he rakensivat batysfäärin eli syvyyspallon jolla tekivät paljon onnistuneita sukelluksia.  
Beebe jätti sukeltamisen Bartonin huoleksi voimiensa vähetessä ja omisti viimeiset vuotensa eläintieteelle Trinidadin saarella Karibialla. Siellä on myös hänen hautansa.
RN Lanciere (1938)

Palvelus

Lanciere liitettiin palvelukseen otettaessa 12. hävittäjälaivueeseen. Alus lähti 23. toukokuuta 1940 merelle La Speziasta saattaen vasta valmistunutta taistelulaiva Littoriota matkalla Tarantoon yhdessä sisaraluksensa Corazzieren kanssa. Messinassa saattajat vaihdettiin, jolloin Lanciere sisaraluksineen palasi satamaan.
Alus osallistui kesäkuussa Italian julistettua sodan liittoutuneille laivaston miinoitusoperaatioihin. Alus osallistui 9.-10. kesäkuuta 428 miinaa sisältäneen LK-sulun laskemiseen Lampedusan ja Kerkennahin väliin. Heinäkuussa alus oli  laivaston mukana Calabrian taistelussa. Lanciere vaurioitui pahoin 27. marraskuuta Cape Spartiventon taistelussa ja se jouduttiin hinaamaan Cagliariin.
Alus suojasi 24.-25. toukokuuta 1941 laivueensa mukana 3. risteilijäviirikköä, joka oli joukkojenkuljetussaattueen kaukosuojana. Alus oli jälleen 7.-9. kesäkuuta laivueensa mukana suojaamassa Napolista Tripoliin matkanneen joukkojenkuljetussaattueen kaukosuojana olevaa risteilijäviirikköä. Se suojasi 16.-18. heinäkuuta laivueensa mukana kolmea joukkojenkuljetusalusta Tarantosta Tripoliin.
Alus lähti 22. maaliskuuta 1942 aamuyöstä kello yksi Messinasta kontra-amiraali (ital. Ammiraglio di Divisione) Angelo Paronan 3. risteilijäviirikköä suojanneen 13. hävittäjälaivueen mukana osallistuakseen toiseen Syrtinlahden taisteluun. Satamasta merelle lähdettäessä sää oli hyvä, mutta se huononi nopeasti. Hieman kello kymmenen jälkeen aluksen piti vähentää nopeus 30 solmuun kovan merenkäynnin vuoksi. Iltapäivällä sää merenkäynti oli entistä kovempaa ja aallot löivät kansirakenteisiin. Ilmoitusten mukaan tuulen nopeus oli yli 20 solmua, minkä nostattamat aallot olivat 2,5-4 metriä korkeita. Lanciere vähensi nopeutta entisestään ensin 26 ja lopulta 22 solmuun. Muutamat luukut rikkoutuivat ja konehuoneen valot sammuivat. Lisäksi alukseen pääsi vettä kannelta.
Aluksen polttoaineeseen pääsi merivettä, jolloin moottori sammui. Alus pysähtyi illalla varttia vaille yksitoista. Puolisen tuntia myöhemmin alus pääsi jälleen liikkeelle, mutta vain toisella koneella. Aamulla moottori sammui uudelleen ja samalla dynamo sammui. Alus ei vastannut enää ruoriin ja se kaatui kyljelleen. Alusta yritettiin nostaa takaisin pystyyn, mutta se kääntyi välittömästi takaisin kyljelleen. Tämä osoitti vian olevan liian korkeassa painopisteessä eikä veden aiheuttamasta kallistumisessa. Lancierelta lähetettiin 23. maaliskuuta 1942 hätäviesti paria minuuttia vaille kymmenen. Vain muutamaa minuuttia myöhemmin tuli suuri aalto perän yli aiheuttaen suuren vesimäärän pääsyn alukseen. Lanciere upposi perä edellä noin 17 minuuttia yli kymmenen.
Lewyn kappale -tauti

Oireet

Lewyn kappale -taudin keskeisin oire on etenevä kognitiivisten toimintojen heikentyminen, joka voi näkyä esimerkiksi tarkkaavaisuuden, muistin, toimintakyvyn tai visuospatiaalisen hahmotuksen häiriöinä. Taudin oireet ovat fluktuoivia, eli vireystila ja kognitio vaihtelevat ajankohdasta toiseen. Lisäksi tyypillisenä oireena taudissa ovat yksityiskohtaiset ja selväpiirteiset näköharhat. Kolmas keskeinen oire on parkinsonismi eli Parkinsonin taudin kaltainen motorinen jäykkyys, kävelyhäiriö ja liikkeiden hidastuminen. Lewyn kappale -tautiin voi liittyä myös REM-unen häiriöitä, tajunnanmenetyskohtauksia, kaatumisia, autonomisen hermoston toimintahäiriöitä, virtsainkontinenssia ja masentuneisuutta. Tautia sairastavat henkilöt ovat tyypillisesti herkkiä neuroleptilääkkeiden sivuvaikutuksille. 
Aivojen kuvantamistutkimuksissa voidaan nähdä alentunut dopamiinitransportterisitoutuminen tyvitumakkeissa ja heikentynyt verenvirtaus erityisesti okkipitaalisesti. Toisaalta aivojen magneettikuvauksessa sisemmän ohimolohkon rakenteet ovat suhteellisen hyvin säilyneitä, toisin kuin esimerkiksi Alzheimerin taudissa.

Hoito

Lewyn kappale -tautiin ei ole parantavaa hoitoa, ainoastaan oireita voidaan helpottaa. Alzheimerin tautiin kehitettyjen kolinergisten lääkkeiden on todettu auttavan myös Lewyn kappale -taudissa. Kyseessä on etenevä sairaus, joka johtaa yleensä kuolemaan vajaassa kymmenessä vuodessa.