Tekijänoikeus Suomessa

Tekijänoikeus Suomessa suojaa ja edistää henkistä luomistyötä sen eri muodoissa. Tekijänoikeuksia säädellään kansallisella lainsäädännöllä, EU:n direktiiveillä ja kansainvälisillä sopimuksilla. Suomessa tekijänoikeusasioista vastaa opetus- ja kulttuuriministeriö. 
Tekijänoikeuden kohteena on kirjallinen tai taiteellinen teos. Tekijänoikeus tuottaa teoksen tekijälle sekä taloudellisia että hänen henkilöönsä liittyviä oikeuksia.
Tekijänoikeus syntyy, kun teos on luotu. Oikeus kuuluu tekijälle. Tekijänoikeus voi syntyä vain luonnolliselle henkilölle. Se ei voi syntyä oikeushenkilölle, kuten yritykselle tai muulle yhteisölle. Tekijänoikeuden voi luovuttaa sopimuksella tai valtuutuksella eteenpäin esimerkiksi yrittäjälle tai yhteisölle. Tekijänoikeuslain määrittelemät lähioikeudet syntyvät usein suoraan yrityksille.
Jos tekijät ovat tehneet teoksen yhdessä, eivätkä osuudet muodosta itsenäisiä teoksia, syntyy tekijänoikeus tekijöille yhteisesti. Kirjallisena teoksena pidetään myös muun muassa karttaa, selittävää piirustusta, graafista teosta sekä tietokoneohjelmaa.

Periaatteita

Tekijänoikeus on kansainvälinen oikeudenala, joka niveltyy tietoyhteiskunnan maailmanlaajuiseen kehittymiseen. Vuonna 1996 WIPOn tekijänoikeussopimuksella ja WIPOn esitys- ja äänitesopimuksella luotiin ensimmäiset kansainväliset säännöt digitaaliajan tekijänoikeuksille ja teosten käyttämiselle tietoverkoissa. EU:n tietoyhteiskunnan tekijänoikeusdirektiivillä (2001/29/EY) luotiin oikeudelliset kehykset jäsenvaltioiden tekijänoikeuslaeille tietoyhteiskunnan edistämiseksi ja EU:n sisämarkkinoiden toimivuuden varmistamiseksi. Suomen kansallisen tekijänoikeuslainsäädännön kehittäminen liittyy kiinteästi Euroopan unionissa tehtävään lainsäädäntötyöhön. Tekijänoikeutta normittavia direktiivejä on tähän mennessä yhdeksän. Maailman henkisen omaisuuden järjestö WIPO hallinnoi myös vanhempia kansainvälisiä tekijänoikeussopimuksia.
Suomessa tekijänoikeuksista muutoksineen on säädetty muun muassa nykyään voimassa olevaan vuoden 1961 tekijänoikeuslakiin. Laissa säädetään muun muassa tekijänoikeuden kohteista ja sisällöstä, teosten käytöstä, jälleenmyyntikorvauksesta, tekijänoikeuden siirtymisestä, voimassaoloajasta, tekijänoikeuden lähioikeuksista sekä lain soveltamisesta. 
Tekijänoikeuden lait ja asetukset sääntelevät monenlaatuisia tekijänoikeuksia, jotka ovat syntyneet monin tavoin erilaisissa tekoprosesseissa. Tekijänoikeudet ovat pääosin voimassa 70 vuotta tekijän kuolinvuoden päättymisestä (poikkeuksena tekijänoikeuden lähioikeudet). Taloudelliset oikeudet tekijänoikeuksista voidaan luovuttaa kokonaan sopimuksella tai valtuutuksella. Luovutus voidaan rajoittaa ajallisesti, alueellisesti tai asiallisesti. Tekijän moraalisia oikeuksia ei voi luovuttaa eikä niistä voi luopua Suomen lainsäädännön mukaan. Tekijänoikeuden taloudellisia oikeuksia koskevat samat taloudellisen toiminnan säännöt kuin muutakin varallisuutta.
Alkuperäisen tekijänoikeuden lakkaaminen tai voimassaolon päättyminen ei heikennä johdannaisteosten asemaa: suomennoksen tekijänoikeus on voimassa, vaikka tekijänoikeus alkuperäisteokseen olisi lakannut tai sitä ei olisi koskaan ollutkaan (klassikot, kansantaide).

Tekijänoikeuden kohde ja sisällys

Tekijänoikeuden kohteena on kirjallinen tai taiteellinen teos. Taiteellisena teoksena pidetään tarpeeksi omaperäistä työtä, joka ilmentää tekijänsä luovuutta. Toisen tekijänoikeutta ei saa loukata.
Tekijänoikeus jaetaan usein kahteen osaan: taloudellisiin oikeuksiin sekä moraalisiin oikeuksiin. Kuten mainittua, taloudellisia oikeuksia voidaan siirtää tekijältä toiselle omistajalle. Moraaliset oikeudet ovat tekijällä pysyviä ja siirtyvät tekijän kuoltua hänen perillisilleen.
Tekijänoikeus on tapana määritellä muut pois sulkevaksi oikeudeksi määrätä teoksesta valmistamalla siitä kappaleita ja saattamalla se yleisön saataviin, muuttamattomana tai muutettuna, näyttämällä sitä, esittämällä se tai välittämällä se. Näin ollen kappaleiden valmistaminen teoksesta eli käytännössä kopiointi on taloudellisten tekijänoikeuksien haltijan päätettävissä.
Lakeihin ja viranomaisten päätöksiin ei ole lainkaan tekijänoikeutta. Siten esimerkiksi tuomioistuinten kirjallisia ratkaisuja saa vapaasti julkaista ja levittää.

Moraaliset oikeudet

Moraalisia oikeuksia on yhteensä viisi. Isyysoikeus, respektioikeus, luoksepääsyoikeus, katumisoikeus ja klassikkosuoja. Merkittävimmät näistä ovat isyysoikeus ja respektioikeus.

Isyysoikeus

Isyysoikeus määrää, että myös alkuperäinen tekijä on mainittava kappaleiden valmistamisen yhteydessä siten kuin hyvä tapa vaatii. Tätä pidetään merkittävänä myös esimerkiksi taiteilijan nimen maineen syntymisessä. Nimeä ei saa poistaa teoksesta, ellei tekijä halua pysytellä tuntemattomana. Tällöin on hänen tahtoaan kunnioitettava.

Respektioikeus

Respektioikeus on merkittävä, koska sen avulla tekijä voi vastustaa teoksen loukkaavaa käyttöä. Laki suojaa tekijänkunniaa eli tekijän nauttimaa kirjallista tai taiteellista arvonantoa sekä teoksen muuttamiselta että muutetun teoksen julkistamiselta. Esimerkiksi kirjallisesta teoksesta saatetaan laatia lyhennelty versio tai ala-arvoinen käännös, mikä loukkaa tekijän kirjallista arvoa ja omalaatuisuutta. Teoksen julkistaminen voi olla loukkaavaa esimerkiksi silloin kun tietyn ideologian mukainen teos esitetään vastakkaista ideologiaa edustavassa yhteydessä.
Muutosten ja julkistamisen loukkaavuutta arvioidaan lähtökohtaisesti objektiivisten mittapuiden mukaan, mutta myös tekijän subjektiiviselle käsitykselle voidaan panna painoa.

Luoksepääsyoikeus

Kuvataiteen teoksen tekijällä on oikeus saada luovuttamansa teos nähtävilleen (droit d'accès), jollei siitä aiheudu kohtuutonta haittaa teoksen omistajalle tai haltijalle ja se on tarpeen tekijän taiteellisen työn kannalta tai taloudellisten oikeuksiensa toteuttamiseksi. Säädös otettiin tekijänoikeuslakiin vuonna 1995, mutta jo aikaisemmassa oikeuskäytännössä (KKO 1976-II-51) luoksepääsyoikeus ymmärrettiin tekijänoikeuden käyttämisen ja toteuttamisen ainesosaksi.

Katumisoikeus

Katumisoikeus (droit de repentir) koskee tekijän tiettyjä mahdollisuuksia vaikuttaa teokseen sopimussuhteessa muuttuneiden olosuhteiden takia – esimerkiksi muuttuneen vakaumuksen tai uuden tiedon johdosta (droit de retrait). Tämä oikeus on voimassa jo yleisten sopimusoikeudellisten periaatteiden nojalla. Tekijä voi vaatia, että kun teoksesta julkaistaan uutta painosta, hänen on voitava tehdä siihen lisäyksiä ja muutoksia (droit de modifier). Tekijänoikeuslaissa on tästä nimenomainen säännös kustannussopimusten osalta.

Klassikkosuoja

Klassikkosuoja on tarkoitettu suojaamaan teoksia väärältä tai loukkaavalta käytöltä silloin kun tekijän perikunta ei loukkaavaa käyttöä valvo tai teoksen tekijänoikeus on jo rauennut. Tekijänoikeuslaissa mainitaan ainoastaan sivistykselliset edut, ja edellytykset säännöksen soveltamiselle ovat tuntuvasti ankarammat kuin muissa moraalisissa oikeuksissa. Opetusministeriöllä on valta kieltää menettely, jolla julkisesti loukataan sivistyksellisiä etuja.
Klassikkosuojaa on Suomessa sovellettu ainoastaan kerran (ns. Liisa ihmemaassa -tapaus). Vuonna 1962 opetusministeriö katsoi, että eräistä lastenkirjoista julkaistut suomennokset olivat laadultaan niin hutiloituja ja muuteltuja, että niiden maahantuonti oli kiellettävä. Korkein oikeus pysytti päätöksen voimassa (KKO 1967-II-10).

Tekijänoikeuden siirtyminen

Tekijänoikeuden voi luovuttaa sopimuksella tai valtuutuksella, moraalisia oikeuksia koskevat rajoitukset huomioon ottaen, kokonaan tai osittain esimerkiksi yhteisölle. Tekijänoikeuden haltija voi muun muassa myöntää palkkiota tai rojaltia vastaan käyttöluvan eli lisenssin. Sopimukseen voi sisältyä ajallisia, alueellisia tai muita rajoittavia ehtoja.
Lain pääsäännön mukaan tekijänoikeuden hankkinut ei saa luovuttaa oikeuttaan eteenpäin. Toisin voidaan sopia. Tekijänoikeus voi myös siirtyä yritykseltä toiselle liikkeen tai sen osan luovutuksen yhteydessä. Oikeuden luovuttaja on kuitenkin edelleen vastuussa sopimuksen täyttämisestä.
Sana kaikki on edellä lainausmerkeissä siksi, että vanhan huonon tavan mukaan luovutussopimukseen kirjoitetaan usein, että luovutus kattaisi kaikki oikeudet. Oikeuskäytännön ja oikeuskirjallisuuden mukaan tuo "kaikki" ei kuitenkaan kata ainakaan sellaisia teoksen käyttömuotoja, jotka eivät olleet tiedossa sopimusta tehtäessä. Juuri tämän tulkintasäännön takia kirjan- tai lehdenkustantaja ei saa "kaikki" oikeudet vuosikymmeniä sitten hankittuaan ryhtyä käymään kauppaa teoksen sähköisillä versioilla.
Jos teoksen on luonut ryhmä, tekijänoikeuden luovuttamisesta päättää ryhmä yksimielisesti.
Yhdistetyissä teoksissa, jollainen on tyypillisesti elokuva, valmistus- ja levitysoikeudet pyritään keräämään tuottajalle sopimuksin musiikkituottajilta, säveltäjiltä, käsikirjoittajilta ja tuotantohenkilöstöltä. Tuottajalla on tekijänoikeus jo julkaisemattomaan teokseen.
Jos tekijänoikeus kuuluu yksityishenkilölle, hänen kuollessaan se siirtyy perintönä samoin kuin muukin omaisuus. Siitä voi myös määrätä testamentilla. Sitä ei kuitenkaan voida ulosmitata alkuperäiseltä tekijältä eikä siltä, joka on sen häneltä saanut perintönä, testamentilla tai avio-oikeuden perusteella.

Seuraamukset tekijänoikeuden rikkomisesta

Tekijänoikeuden rikkomisesta rangaistaan tekijänoikeuslain nojalla, jos rikkomus on vähäinen. Rikoslaissa on säännös tekijänoikeusrikoksesta. Rikkoja voidaan velvoittaa myös suorittamaan tekijänoikeuden haltijalle vahingonkorvausta ja kohtuullinen hyvitys.
Rikoslain 49. luvun 1 §:n soveltaminen edellyttää, että tekijänoikeuden rikkominen on omiaan aiheuttamaan huomattavaa haittaa tai vahinkoa. Rangaistus voi olla enintään kaksi vuotta vankeutta.
Eräissä tekijänoikeusrikkomuksissa on viime vuosina tuomittu todella suuria korvauksia ja tuntuvia rangaistuksia. Sitä vastoin pienet ja yksittäiset teot ovat käytännössä usein sakkojuttuja, ja korvauskin pysyy vähäisenä. Vakiintunut periaate, jota tuomioistuimet tarkoin noudattavat, on kuitenkin se, ettei lainvastaisesta teosta saa hyötyä eli kukaan ei saa päätyä lakia rikottuaan parempaan asemaan kuin lakia noudattanut.

Tekijänoikeuden kehittäminen

Tekijänoikeuden alan tärkeimmät muutokset liittyvät tietoyhteiskunnan sekä tieto- ja viestintäteknologian kehitykseen.
Suomen tekijänoikeussäädökset laissa yhteensovitettiin Suomessa Euroopan parlamentin ja neuvoston antamien direktiivien kanssa vuonna 2013 hyväksytyillä laeilla.
Suomen tekijänoikeuslainsäädäntöä yhteensovitettiin Suomessa esimerkiksi myös vuonna 2005 WIPOn (World Intellectual Property Organization) Suomen hyväksyttyjen sopimusten ja EU-direktiivien antaman tekijänoikeussuojan kanssa, mutta lakia oli arvosteltu syntymästään asti vanhanaikaiseksi ja tietyiltä osin puutteelliseksi. Monet kansalaisjärjestöt, tutkijat ja kuluttajat ovat lisäksi huomauttaneet lain antavan kohtuuttomasti valtaa suuryrityksille ja tekijänoikeuden haltijoille kuluttajien eli suuren yleisön kustannuksella.
Opetusministeriö perusti uuden työryhmän tekijänoikeuslain jatkouudistamiseksi. Erityisesti tietoyhteiskuntaneuvosto vaati perinpohjaisia uudistuksia tekijänoikeuslakiin.
Keskustelussa on huomautettu, että sekä tekijänoikeuden haltijoiden että yleisön etu edellyttää tajuttavia, toimivia sääntöjä. Ongelmana ei välttämättä ole tekijän oikeus kohtuulliseen korvaukseen, jota juuri kukaan ei kiistä. Ongelma on kuluttajan kannalta selkeys ja tuottajien kannalta kilpailun edistäminen. Nyt uudistettujen sääntöjen on sanottu olevan monopolien aikakaudelta. Lainsäätäjän haasteena on toisaalta yleisön, toisaalta tekijöiden etujen tasapainottaminen.
Electronic Frontier Finland (EFFI) ajoi laajaa julkisuutta saanutta kansalaisaloitetta "Järkeä tekijänoikeuslakiin". Eduskunnan sivistysvaliokunta kuitenkin katsoi että se sisältää liikaa ristiriitaisuuksia sekä eri ehdotusten kesken että nykylainsäädäntöön nähden. Täysistunto yhtyi valiokunnan näkemykseen äänin 147–27 ja hylkäsi aloitteen.