google/wiki40b huggingface dataset:
Grand Rapidsin verilöyly

Epäilty

Epäilty asemies oli 34-vuotias tummaihoinen rakennusinsinööri Rodrick Dantzler. Dantzler oli tuomittu murtovarkaudesta vuonna 1992 oltuaan 15-vuotias. Hän eli lapsuudensa ilman isää isäpuolensa kanssa, joka käytti huumeita. Vuonna 1995 Dantzlerin äiti Victoria Dantzler hääti hänet ulos talostaan ja hankki lähetysmiskiellon. Myös kolme muuta naista olivat hankkineet lähestysmiskiellon Danztleria vastaan. Vuonna 1995 Dantzler sytytti äitinsä talon tuleen. Vuonna 1997 hänet tuomittiin perheväkivallasta ja omaisuuden tuhoamisesta. Vuonna 2000 Dantzleria syytettiin pahoinpitelystä hänen oltuaan osallisena tilanteessa, jossa erästä henkilöä ammuttiin: hänet tuomittiin kolmesta kymmeneen vuoteen vankeuteen. Vankilassa Dantzler osallistui vihanhallintaohjelmiin ja hankki ylioppilasdiplomin. Hänet vapautettiin vuonna 2005. Vapauttamisen jälkeen hänellä sanottiin olevan kaksisuuntainen mielialahäiriö eikä hän ottanut lääkkeitään. Vuonna 2010 Dantzleria syytettiin pahoinpitelystä ja hänet tuomittiin vuodeksi vankeuteen. Hänen äitinsä kuvaili hänellä olevan "erittäinen tulinen temperamentti, joka käyttäytyy väkivaltaisesti ilman ajattelua." Dantzler käytti alkoholia ja huumeita päivää ennen ammuskelua. Hänellä tiedettiin olleen alkoholiongelma.

Seuraukset

Michiganin kuvernööri Rick Snyder ilmaisi "surunvalittelunsa ja syvän osanottonsa" ja kutsui ammuskelua "tajuttomaksi ja traagiseksi väkivalta-aalloksi".
Reuven Shiloah

Reuven Shiloah (1909-1959) oli Israelin salaisen poliisin Mossadin ensimmäinen johtaja vuosina 1949-1952.
Shiloah syntyi ottomaanien hallitsemassa Jerusalemissa Reuven Zaslanskina, myöhemmin Shiloah vaihtoi nimekseen Zaslani ja otti koodinimekseen Shiloah. Shiloah syntyi ortodoksijuutalaiseen perheeseen, hänen isänsä oli rabbi, Shiloah kasvatettiin hyvin uskonnolliseen perheeseen. 1930-luvulla Shiloah tapasi neworkillaisen Betty Bordenin ja menivät naimisiin vuonna 1936.
Shiloah oli pitkään Israelin politiikassa ja oli David Ben-Gurionin hyvä ystävä. Ennen vuoden 1948 sotaa  Shiloah solmi suhteita muiden maiden salaisiin poliiseihin etenkin läntisiin osastoihin. Ben-Gurion perusti Mossadin vuonna 1949 joulukuussa ja nimitti Shiloahin sen johtoon. 
Mossadin palveluksen jälkeen Shiloah työskenteli Israelin suurlähetystössä Washington D.C.:ssa. a
Hänen seuraajansa Mossadin palveluksessa oli Isser Harel.
Malanjen maakunta

Malanje on Angolan maakunta, joka sijaitsee maan pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 86 500 km² ja siellä asuu noin 968 000 ihmistä (2014). Maakunnan pääkaupunki on Malanje.
Chris Vermeulen

Chris Vermeulen (s. 19. kesäkuuta 1982) on australialainen ratamoottoripyöräilijä. Hän teki kansainvälisen läpimurtonsa Superbiken MM-sarjassa, jossa hän sijoittui kaudella 2004 neljänneksi ja kaudella 2005 toiseksi. Vermeulen ajoi Superbike-sarjassa Hondalla, ja hän pääsi ajamaan kauden 2005 lopulla kaksi MotoGP-kisaa (Australiassa ja Turkissa) Camel Honda Pons -tallin pyörällä. Hän sijoittui molemmissa kilpailuissa 11:nneksi. Vermeulen oli ehtinyt uransa aikana leimautua Hondan mieheksi, joten olikin yllätys, kun Suzuki ilmoitti palkanneensa Vermeulenin kuljettajakseen kaudelle 2006. Vermeulen otti ensimmäisen MotoGP-paalupaikkansa kauden 2006 kolmannessa kilpailussa Turkissa märällä radalla. Toinen paalupaikka, ja ensimmäinen kuivalla kelillä, irtosi heinäkuussa Yhdysvaltain Laguna Secassa. Vermeulen johti Laguna Secan kisaa pitkään ja olisi luultavasti ajanut palkintokorokkeelle, mutta hän hiipui teknisen ongelman takia kuudenneksi. Kotikisassaan Phillip Islandilla Vermeulen otti MotoGP-uransa ensimmäisen palkintopallisijoituksen ajettuaan sadekelillä kakkoseksi. MM-sarjan loppupisteissä Vermeulen oli 11. kerättyään 98 pistettä. Kaudella 2007 Vermeulen jatkaa Suzukilla amerikkalaisen John Hopkinsin tallitoverina.
Jussi Väänänen

Jussi Väänänen on kilpatanssija, joka on voittanut tanssiparinsa Katja Koukkulan kanssa useita Suomen mestaruuksia. Ammattilaisuran he aloittivat toukokuussa 2000. 25. elokuuta 2007 heidät valittiin edustamaan Suomea historian ensimmäiseen Eurovision tanssikilpailuun, joka pidettiin 1. syyskuuta 2007 Lontoossa. He voittivat kilpailun 132 pisteellä esittäen rumbaa sekä paso doblea. He ovat saavuttaneet kansainvälistä menestystä muutenkin. Parin merkittävimmät saavutukset ovat British Open Rising Star -kilpailun voitto vuonna 2000 sekä Eurotanssien voitto. Jussi Väänänen avioiutui Katja Koukkulan kanssa 2. heinäkuuta 2010 Suomenlinnassa.
Väänänen tunnetaan myös Tanssii Tähtien Kanssa -ohjelmasta, jossa hänen parinaan toimi MTV3:n uutisankkuri-juontaja Katja Kannonlahti.
Nykyisin Väänänen keskittyy enemmän opettamiseen ja teatteriin ammattilaistanssimisen sijasta. Väänänen soittaa myös rumpuja Year Gone -nimisessä bändissä.
Suomi–Finnland

Suomi–Finnland oli Helsingissä vuonna 1918 ilmestynyt saksankielinen sanomalehti.
Lehti perustettiin Suomen senaatin päätöksellä huhtikuussa 1918. Hankkeen takana olivat ilmeisesti Eero Erkko, K. A. Paloheimo ja Eero Järnefelt. Tarkoituksena oli levittää uutisia ja kirjoituksia Suomesta ulkomaille ja ulkomailta Suomeen. Ensisijaisena kohdeyleisönä olivat sisällissodan aikana Suomeen tulleet saksalaiset joukot, jotka vuoden lopussa poistuivat maasta. Päätoimittajina työskentelivät Uno Lorentz Lindelöf ja Karl Adolf Rafael Hakkarainen. Avustajakunta koostui lähinnä saksalaismielisestä akateemisesta eliitistä.
Kuudesti viikossa ilmestynyttä lehteä levitettiin alkuvaiheessa jopa 6 000–8 000 kappaleen painoksena. Myöhemmin sen levikiksi mainittiin 2 750 kappaletta. Ulkomaille suunnattuna tiedotusvälineenä Suomi–Finnland osoittautui liian suurisuuntaiseksi ja kalliiksi. Vuoden 1918 lopulla sen tilalle suunniteltiin viikkolehteä, joka jäi kuitenkin perustamatta.
Hiyodori (1935)

Palvelus

Alus upposi 17. marraskuuta 1944 torpedoituna Hainanin eteläpuolella. Se poistettiin alusluettelosta 10. tammikuuta 1945.
Botafogo Futebol Clube (João Pessoa)

Botafogo Futebol Clube on brasilialainen jalkapalloseura João Pessoan kaupungista, Paraíban osavaltiosta. Joukkue tunnetaan myös nimellä Botafogo da Paraíba. Joukkue on perustettu 1931.
Olga Shapir

Olga Andreyevna Shapir (ven. Ольга Андреевна Шапир, o.s. Kislyakova, Кислякова, 9. lokakuuta 1850 – 13. heinäkuuta 1916) oli venäläinen kirjailija ja feministi.

Tausta

Shapir syntyi  vuonna 1850 Oraniebaumissa (nyk. Lomonosov, Venäjä) kuopukseksi yhdeksänlapsiseen perheeseen. Hänen isänsä oli tilanhoitaja, entinen maaorja, joka oli toiminut dekabristikapinan johtajan Pavel Pestelin sotilaskirjurina. Shapirin äiti oli ruotsalaisesta aristokraattisuvusta.
Shapir aloitti opinnot 1870-luvun alussa Pietarissa, jossa tutustui juutalaiseen lääketieteen opiskelijaan, Lazar Shapiriin, jonka kanssa avioitui vuonna 1872. Pariskunta toimi aktiivisesti vallankumouksellisissa ja liberaaleissa, tsaarin valtaa kritisoivissa liikkeissä, kuten Sergei Netšajevin johtamassa radikaalissa opiskelijaryhmässä.

Yhteiskunnallinen ja kirjallinen ura

Olga Shapir oli merkittävä yhteiskunnallinen toimija ja 1900-luvun alun tärkeiden venäläisten naisvaikuttajien, kuten Aleksandra Kollontain, esikuva. Shapir teki 30-vuotisen uran prosaistina, esseistinä sekä toimittajana ja oli tunnettu vaikuttavana sekä intohimoisena puhujana. 1880–1890-luvuilla Shapir toimi kirjailijoita ja sananvapautta puolustavissa järjestöissä, sekä oli osallisena erityisesti naisliikkeen toiminnassa. Shapir johti toimintaa ensimmäisen yleisvenäläisen  naisten kongressin (1908) järjestämiseksi, toimi naisten äänioikeuden puolesta, ja puolusti poliittisten naisvankien etuja.
Shapir aloitti kirjallisen uransa 1870-luvun lopulla, jolloin hänen ensimmäinen fiktiivinen teoksensa (На пороге жизни) ilmestyi 1879. Tämän jälkeen hänen kirjoituksiaan julkaistiin useissa päivälehdissä. Kirjoitukset ilmestyivät koottuina vuonna 1889. Kymmenenosaiset kootut teokset ilmestyivät 1910.
Omaelämäkerrallinen novelli Myrskyn vuodet (В бурные годы),  ilmestyi vuonna 1906 ja on Shapirin kuuluisin teos. Hän puolustaa siinä vallankumouksellisten liikkeiden toimintaa, vastalauseena Fjodor Dostojevskin vallankumouksellista liikehdintää kritisoivalle romaanille Riivaajat (Бесы, 1872).
Shapir toi kirjoituksissaan esiin feministisen liikkeen vaatimuksia ja uudisti venäläisen kaunokirjallisuuden naiskuvaa. Keskeistä olivat sukupuolten väliset suhteet, joiden kautta Shapir tarkasteli modernisoituvan Venäjän uusia sukupuoli- ja luokkahierarkioita. Yhteistä Shapirin teoksille on uuden, itsenäisen naisen teema, jota Shapir käsitteli edeltäjiään itsevarmemmalla äänellä. Shapirin kuvaama uusi nainen ei ollut enää aatelinen, vaan usein työläisnainen, jonka ansiotyö on merkittävässä roolissa.
Tyypillistä Shapirin kirjoituksille on myös voimakas uhrautujanaisen tyypin kritiikki. Shapir kysyy lähes kaikissa kirjoituksissaan miksi venäläisen naisen kunnian tulisi perustua uhrivalmiuden ja kärsimyksen ihanteeseen, joiden hän itse kokee ilmentävän ikivanhaa orjan sielua, ja joiden ei siten voi katsoa edustavan uutta naista. Shapirin mukaan sosiaalinen orjuuttaminen on kasvanut sukupuolten välisestä eriarvoisuudesta ja hän peräänkuuluttaa sukupuolten erojen tasa-arvoista tunnustamista.
Sevrier

Historia

Sevrier tunnettiin jo Rooman valtakunnan aikaan, sillä Annecyn ja Favergesin välinen tie kulki sen läpi. Sevrierissä on kuitenkin ollut asutusta jo paljon tätä aikemminkin, sillä sen alueella on kaksi UNESCOn maailmanperintökohteeksi valittua esihistoriallista Alppien paalutaloa, joita on listattu kaikkiaan 111 kappaletta. 
Vuonna 1796 Quintalin kunnassa perustettu Paccard-kellovalimo siirrettiin vuonna 1989 Sevrieriin. Vuosittain valimossa valmistetaan satoja kelloja, ja niistä menee noin 70 % vientiin. Kaikkiaan Paccard-kellovalimo on valmistanut 120 000 kelloa.  
Kaupungintalon aukiolla on iso graniittipallo, joka painaa lähes 40 tonnia ja on halkaisijaltaan kolme metriä. Graniittipallo valmistettiin vuosien 1965 ja 1968 välisenä aikana.
Régis Wargnier

Régis Wargnier (s. 18. huhtikuuta 1948) on ranskalainen elokuvaohjaaja. Hänen töistään Indokiina (1992) voitti parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar-palkinnon.
Metzissä syntynyt Wargnier istui tuomariston jäsenenä Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 2002. Hän on voittanut Oscarin lisäksi muun muassa César- ja Goya-palkinnot.
Haukanniemi

Haukanniemi on Jyväskylän Tuomiojärveen lahtien Rautpohjan ja Eerolanlahden välissä pistävä niemi, joka tunnetaan luontokohteena. Se on toistaiseksi säilynyt rakentamattomana, mutta sen rakentamista on harkittu. Vuonna 1987 Jyväskylän kaupunginvaltuusto päätti rakennuttaa Haukanniemeen Jyväskylän kaupungin 150-vuotisjuhlapuiston, mutta päätös on jäänyt toteutumatta.
Amanda Donohoe

Amanda Donohoe (s. 29. kesäkuuta 1962) on brittiläinen näyttelijä. Hän syntyi Lontoossa ja opiskeli Central School of Speech and Dramassa. Hän nousi julkisuuteen roolillaan Nicolas Roegin elokuvassa Aution saaren unelma (Castaway, 1986). Myöhemmin hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa Hullu kuningas (The Madness of King George, 1994) ja Valehtelija, valehtelija (Liar, Liar, 1997).
Donohoe tunnetaan myös teatterista ja televisiosta. Vuonna 1992 hän sai Golden Globen roolistaan televisiosarjassa L.A. Law. Vuonna 2008 ilmoitettiin, että hän liittyy miljonääri Natasha Wylden roolissa Emmerdale-televisiosarjaan.
Viktor Savin

Viktor Aleksejevitš Savin (ven. Виктор Алексеевич Савин), kirjailijanimeltään Ńobdinsa Vittor (komiksi Нёбдiнса Виттор; 21. marraskuuta 1888 – 11. elokuuta 1943) oli komilainen kirjailija.
Viktor Savin syntyi nykyisen Komin tasavallan Kortkerosin piirin Njobdinon kylässä. Koulunkäynnin jälkeen hän työskenteli kirjurina, halonhakkaajana ja toimi seitsemän vuotta konttorityöntekijänä Ukrainan kaivoksilla.
Savinia pidetään yhtenä kominkielisen kirjallisuuden perustajista. 1920- ja 1930-luvuilla hän kirjoitti lukuisia runoja, kertomuksia ja kuvauksia. Monista hänen runoistaan on tehty lauluja. Savinin näytelmiä ovat Šondi petigön dźoridź kośmis (”Auringon noustessa kukka lakastui”, 1919), Rajyn (”Taivaassa”, 1922), Inaśtöm lov (”Rauhaton sielu”, 1927), Kulömdinsa bunt (”Ust-Kulomin kapina”, 1928). Vuonna 1921 Savin oli järjestämässä ensimmäistä komilaista näyttelijäseuruetta ja vuonna 1930 hän perusti teatterin, jonka perustalle syntyi vuonna 1936 Komin kansallisteatteri. Savin toimi myös Komin proletaarikirjailijoiden liiton johtajana.
Vuonna 1937 Savin pidätettiin ja tuomittiin pakkotyöleirille. Hän kuoli vuonna 1943 pakkotyöleirillä lähellä Tomskin rautatien Itatkan asemaa. Savinin maine palautettiin vuonna 1955.
Regele Ferdinand -luokka

Aseistus

Alusten aseistuksena oli viisi Boforsin toimittamaa 120 millimetrin 50 pituukaliiperin tykkiä yksittäin asennettuina. Pääaseiden suurin korotuskulma oli 45 astetta, mikä ei riittänyt niiden käyttämiseen ilmatorjunta-aseina. Bofors toimitti myös savuhormien väliin korokkeelle asennetun 76 millimetrin ilmatorjuntatykin sekä kevyet 40 millimetrin ilmatorjuntatykit taaemman savuhormin rinnalle. Siemens toimitti alusten tulenjohtojärjestelmän ja niihin asennettiin kaksi erillistä etäisyysmittaria etu- ja takakannen tulenjohtoa varten.
Alukset oli varustettu miinanlaskuun ja ne kykenivät kuljettamaan 50 miinaa. Aseistuksen täydensivät kuusi 533 millimetrin torpedoputkea, jotka olivat kahtena kolmen putken ryhmänä. Alusten takakannelle oli asennettu yksi syvyyspommikisko.
Erakkotinami

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 45 cm. Molemmat sukupuolet ovat samannäköisiä ja väriltään harmaansinisiä. Linnulla on pieni pää, kapea kaula, iso pyöreänoloinen ruumis ja lyhyet siivet. Se on lähes pyrstötön.

Levinneisyys

Lintua tavataan Itä-Brasiliassa, Kaakkois-Paraguayssa ja Koillis-Argentiinassa.

Elinympäristö

Lintu viihtyy sademetsien aluskasvillisuuden seassa. Erakkotinami on paikkalintu.

Lisääntyminen

Pesä on vuorattu ruohoilla ja korsilla ja sijaitsee metsänpohjalla. Puolisot rakentavat pesän yhdessä. Koiras hautoo munat. Mikäli koiras on ravinnonhaussa, se peittää ennen lähtöään munat kuivilla lehdillä.

Ravinto

Erakkotinami syö enimmäkseen kasveja, hedelmiä ja siemeniä sekä ajoittain hyönteisiä.
EVR Cargo

Historiaa

Yhtiönä EVR Cargo syntyi vuonna 2012 Eesti Raudteen jakaantuessa. Yhtiön historia juontaa 1870-luvulle, jolloin rautatieliikenne Virossa alkoi.

Toiminta

Operail on tavaraliikennöitsijä. Suurin osa yhtiön liikenteestä (67 % vuonna 2014) on kauttakulkuliikennettä Narvan, Valgan ja Koidulan kautta Muugan, Sillamäen ja Paldiskin satamiin – tai päinvastoin.
Yhtiön kuljettama tavaramäärä oli vuonna 2014 15,8 milj. tonnia. Määrä on laskenut usean vuoden ajan. Rahdista 8,1 milj. tonnia oli Venäjän-kauttakulkuliikennettä ja 1,8 milj. tonnia Kazakstanin-liikennettä.
Yhtiön liikevaihto oli vuonna 2014 74 miljoonaa euroa.

Junakalusto

Operaililla on 75 veturia ja yli 3 000 tavaravaunua.
Intiantähtikilpikonna

Ulkonäkö ja koko

Lajin nimi johtuu kilven suomujen tähtimäisestä muodosta. Suomuissa on myös tähtimäisiä kuvioita, joissa on ruskealla pohjalla keltaista. Suomut ovat kohoumallisia ja muodostavat harjanteita. Jalat ovat talttamaiset. Intiantähtikilpikonna muistuttaa burmantähtikilpikonnaa (Geochelone platynota).

Levinneisyys ja elinympäristö

Intiantähtikilpikonnaa tavataan Etelä-Aasiassa, lähinnä Intian rannikkoseuduilla ja Sri Lankassa. Sitä esiintyy kuivilla alueilla.

Lisääntyminen

Munia on 2–20.

Ravinto

Laji on etupäässä kasvissyöjä.
Antifon

Antifon (m.kreik. Ἀντιφῶν, 480 eaa. – 403 eaa.) oli kreikkalainen puhuja ja valtiomies. Hän oli ensimmäinen kymmenestä attikalaisesta puhujasta.
Antifon teki retoriikasta ammattinsa. Useimmat lukevat hänet sofistien joukkoon, mutta jotkut historioitsijat kiistävät tämän. Historioitsijat väittelevät lähinnä siitä, elikö tuohon aikaan yksi sofistinen filosofi nimeltä Antifon, vai oliko saman nimisiä henkilöitä kaksi tai peräti kolme, kuten jotkut tutkijat väittävät.
Kyseessä saattaa olla myös saman Antifon, joka kirjoitti teoksen Totuudesta. Teoksessa esitetään ympyrän neliöiminen, jonka Aristoteles mainitsee Fysiikassaan (I.2, 185a15).
Antifon otti aktiivisesti osaa Ateenan poliittiseen elämään ja tuki oligarkkien puoluetta kiihkomielisesti. Hän oli suurelta osin vastuussa neljäsataahenkisen neuvoston perustamisesta vuonna 411 eaa. (katso Theramenes). Kun demokratia palautettiin vuonna 403 eaa., häntä syytettiin maanpetoksesta ja hänet tuomittiin kuolemaan. Thukydides (VIII 68) esittää hänestä hyvin arvostavan mielipiteen.
Antifonia voidaan pitää poliittisen puheen perustajana, mutta hän ei koskaan puhunut suoraan kansalle, paitsi oikeudenkäyntinsä yhteydessä. Hänen päätoimenaan oli oikeuspuheiden kirjoittaminen niille, jotka katsoivat olevansa kyvyttömiä ajamaan omaa asiaansa. Kreikkalaisessa oikeudenkäynnissä kaikkien tuli ajaa omaa asiaansa ilman asiantuntijoiden apua. Hänen puheistaan on säilynyt fragmentteja egyptiläisissä papyruksissa. Puheita tunnetaan viisitoista. Niistä kaksitoista on lähinnä kouluesimerkkejä kuvitelluista oikeustapauksista. Ne on jaettu tetralogioiksi, joista kukin koostuu kahdesta puheesta syytteeseen ja puolustukseen — syytös, väistö, vastaus ja vastaus vastaukseen. Kolme puheista viittaavat todellisiin oikeusprosesseihin.
Antifonin mielipiteenä oli, että luonnon lait ovat välttämättömiä ihmiskunnalle, kun taas inhimilliset lait ovat asiaankuulumattomia lisäyksiä, jotka perustuvat suuren yleisön tukeen. Hän myös esitti, että inhimilliset lait estivät ihmisiä noudattamasta luonnollisia lakeja.
Alberto della Marmora

Alberto Ferrero La Marmora (7. huhtikuuta 1789 Torino – 18. maaliskuuta 1863 Torino) oli italialainen sotilas ja luonnontieteilijä.
La Marmora oli kenraali Napoleonin sodissa ja sai kunniamerkkinsä henkilökohtaisesti Napoleon I:ltä. Myöhemmin hän oli Sardinian kuninkaan palveluksessa. Hän kirjoitti teoksen Viaggio in Sardegna 1860, jossa hän jatkoi Francesco Cettin suorittamia tutkimuksia. Monet La Marmoran keräämistä eläimistä lähetettiin Franco Andrea Bonellille Torinon yliopistoon ja hän oli kirjeenvaihdossa myös Bonellin seuraajan Giuseppe Genén kanssa.
Valkeajärvi (Tampere, Kämmenniemi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 31 hehtaaria ja se on 850 metriä pitkä ja 600 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Näsijärven lähialueeseen (35.311) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 95,4 metriä mpy.
Konya

Historiaa

Konya mainitaan jo Raamatussa, ja se oli antiikin Vähässä-Aasiassa merkittävä kaupunki, kreikkalaiselta nimeltään Ikonion ja latinalaiselta nimeltään Iconium. Sinne on haudattu runoilija Rumi. Konya oli 1200-luvulla Seldžukkien valtakunnan pääkaupunki. Seldžukit jättivät huomattavan jäljen alueen arkkitehtuuriin. Tyylisuunta muistuttaa telttaa kahdeksan- tai kymmenkulmaisine rakenteineen. Puukaiverruksiin perustuvassa koristelussa päästiin korkealle tasolle ja samaa tyyliä sovellettiin stukko- ja kivityössä. Sisäosissa käytettiin sinisävyisiä fajanssikaakeleita, josta myöhemmin kehittyi turkkilainen kaakelikoristelu. Moskeijoissa käyettiin kaakeliin maalattuja tai marmoriin kaiverrettuja Koraanin lauseita. Konyasta on lähtöisin myös derviššien tanssikulttuuri.
Salomonsaarten dollari

Dollari (ISO 4217 koodi: SBD) on ollut Salomonsaarten virallinen valuutta vuodesta 1977. Yleensä siitä käytetään lyhennystä "$" tai vaihtoehtoisesti "SI$", joka erottaa sen muista dollarivaluutoista. Valuutta jakaantuu 100 senttiin.

Historia

Ennen Salomonsaarten dollaria maassa käytettiin muiden maiden valuuttoja. Yleisimmin käytettiin Australiassa tuolloin käytössä olleita puntia. Salomonsaaret oli kuitenkin myös julkaissut oman vastaavan setelisarjansa, jota kutsuttiin nimellä Salomonsaarten punta.
Kun Salomonsaaret siirtyivät imperialistisen Japanin hallintaan, Tyynenmeren punnasta tuli maan virallinen valuutta sotien päättymiseen saakka. Vuonna 1966 Australian dollari otettiin käyttöön punnan sijasta virallisena valuuttana ja sitä käytettiin Salomonsaarilla vuoteen 1976 asti.
Valtion itsenäistyessä vuonna 1977 julkaistiin Salomonsaarten dollari, joka otettiin käyttöön Australian dollarin valuuttakurssilla. Vuoteen 1979 näiden kahden dollarivaluutan kurssi pysyi samana, mutta sen jälkeen Salomonsaarten dollari on heikentynyt nopeasti. Nykyään yksi Salomonsaarten dollari vastaa noin 15 Australian senttiä.

Kolikot

Vuonna 1977 julkaistiin kolikkosarja, johon kuuluivat 1, 2, 5, 10 ja 20 sentin kolikot, sekä 1 dollarin kolikko. Senttikolikot olivat saman kokoisia, painoisia ja värisiä kuin vastaavat Australian kolikot. 1 dollarin kolikko oli seitsenkulmion muotoinen ja valmistettu kuparinikkelisekoituksesta.
Vuonna 1985 1 ja 2 sentin kolikot alettiin valmistaa pronssipäällystetystä teräksestä. Vuonna 1990 5, 10 ja 20 sentin kolikoissa siirryttiin nikkelipäällysteisiin teräskolikkoihin. Vuonna 1988 julkaistiin uusi 50 sentin kolikko, joka oli 12-kulmainen ja materiaaliltaan kuparinikkelisekoitetta. Korkean inflaation vuoksi 1 ja 2 sentin kolikoille tarve väheni kun tuotteiden hintoja alettiin pyöristää lähimpään 5 senttiin.
Toinen kolikkosarja julkaistiin vuonna 2012. Käyttöön otettiin kooltaan aikaisempia pienemmät 10, 20 ja 50 sentin nikkelikolikot, sekä 1 ja 2 dollarin messinkikolikot. Kahden dollarin kolikko korvasi aiemmin käytössä olleen kahden dollarin setelin. 1, 2 ja 5 sentin kolikoiden valmistaminen lopetettiin käytännön syistä. Kaikissa Salomonsaarten kolikoissa esiintyy valtionpäämiehen, Kuningatar Elisabet II:n muotokuva.

Setelit

24. lokakuuta 1977 julkaistiin 2, 5 ja 10 dollarin setelit. Vuonna 1980 setelisarjaan lisättiin 20 dollarin seteli. Ensimmäisessä setelisarjassa esiintyy Kuningatar Elisabet II, mutta sittemmin hänen muotokuvansa on korvattu valtion kansallisvaakunalla. 50 dollarin seteleitä alettiin painaa vuonna 1986 ja 100 dollarin seteleitä vuonna 2006. Polymeerivalmisteinen kahden dollarin seteli korvasi vanhan puuvillakuituisen setelin vuonna 2001, mutta vuonna 2006 siirryttiin jälleen puuvillakuituseteleihin. Vuoden 2006 setelisarjassa otettiin käyttöön useita uusia turvallisuustekijöitä kuten kirkkaammat taustavärit, mikrotulostettu hologramminauha sekä turvalanka.
Kaikkien seteleiden kuvitus pohjautuu valtion perinteisiin ja kulttuuriin. Jokaisen seteliyksikön kuvituksessa on oma teemansa.
Kaikki setelit painaa Salomonsaarten Keskuspankki.
Bad Friedrichshall

Bad Friedrichshall on kaupunki Saksan eteläosassa Baden-Württembergin osavaltiossa. Vuonna 2011 siellä oli 18 773 asukasta. Kaupunki tunnetaan suolakaivoksistaan. 12 miljoonan neliömetrin kaivos ulottuu kaupungin alle.
Bad Friedrichshall sijaitseen Neckarin ja kahden sen sivujoen, Jagstin ja Kocherin yhtymäkohdassa. Se muodostui sivujokien mukaan nimettyjen Jagstfeldin ja Kochendorfin yhdistyessä kuntainliitoksella 1933. Friedrichshall oli alun perin yhden Jagstfeldin suolakaivoksen nimi.
Toisen maailmansodan aikana kaupungissa oli Natzweiler-Struthofin alileiri Kochensdorf.