google/wiki40b huggingface dataset:
20. Kaartin motorisoitu kivääridivisioona

III mekanisoitu armeijakunta

Puolustuksen kansankomissariaatti antoi 6. heinäkuuta 1940 määräyksen yhdeksän mekanisoidun armeijakunnan perustamisesta.
III mekanisoitu armeijakunta perustettiin heinäkuussa 1940 ja se oli Saksan hyökkäyksen alkaessa 22. kesäkuuta 1941 Baltian erillissotilaspiirissä Vilnassa komentajanaan kenraalimajuri A. V. Kurkin. Siihen kuuluivat 2. ja 5. panssari- sekä 84. motorisoitudivisioona ja 15. moottoripyörärykmentti, kenttätykistörykmentti, pioneeri- ja viestipataljoonat sekä pienehköt huolto-osat. Armeijakunnan vahvuus oli 31 975 sotilasta, joiden kalustona oli 651 panssarivaunua, 220 panssariautoa, 186 tykkiä, 181 kranaatinheitintä, 3 897 ajoneuvoa, 308 traktoria ja 457 moottoripyörää.
2. panssaridivisioona oli Gajzhunyn alueella metsässä ja 5. panssaridivisioona lähellä Alitusta suojaamassa Neman-joen ylittävää siltaa. 84. motorisoitudivisioona oli metsässä Kajshadoriksen alueella. Armeijakunnan vahvuus oli 31 975 sotilasta ja 651 panssarivaunua, joista 110 olivat uusia T-34- ja KV-1-vaunuja.
Heinäkuun alkuun mennessä armeijakunta oli käytännössä tuhoutunut. 5. divisioona oli 4. heinäkuuta Jelnjassa, jolloin siihen kuului 2 552 sotilasta, 2 BT-7-panssarivaunua sekä neljä panssariautoa. Divisioona tuhoutui lopullisesti jouduttuaan saarroksiin Białystokin ja Minskin taistelussa. Soliankinin 2. panssaridivisioona oli tuhoutunut motitettuna Raseiniain taistelussa ja siitä selvisi ainoastaan 400 sotilasta ja yksi BT-7-panssarivaunu. 84. divisioona ei osallistunut Raseiniain taisteluun, vaan vetäytyi XVI armeijakunnan mukana.

Uudelleen muodostaminen

Armeijakunta muodostettiin uudelleen 18. syyskuuta 1942 Kalininissa Moskovan sotilaspiirissä komentajanaan kenraaliluutnantti M. E. Katukov. Se liitettiin Kalininin rintamaan kuuluneeseen 22. armeijaan, jonka mukana se osallistui operaatio Marsiin. Operaation alkaessa armeijakuntaan kuului 232 panssarivaunua. Myöhemmin armeijakunta osallistui Kurskin taisteluun sekä Ukrainan vapautukseen. Armeijakunta nimettiin 23. lokakuuta 1943 kaartin armeijakunnaksi, jolloin siitä tuli 8. kaartin mekanisoituarmeijakunta.
Vuonna 1944 armeijakunta osallistui Zhitomir-Berdichevin, Korsun-Shevchenkovskyn, Proskurov-Chernovitsin ja Lvov-Sandomirin taisteluihin. Se oli sodan lopulla mukana Berliinin taistelussa osallistuttuaan Varsovan valtaukseen ja Itä-Pommerin operaatiohin. Se oli miehitysjoukkona liitettynä 1. kaartin panssariarmeijaan, joka myöhemmin nimettiin 1. kaartin mekanisoiduksi armeijaksi.
Sodan jälkeen armeijakunta supistettiin 8. kaartin mekanisoiduksi divisioonaksi. Vuonna 1957 siitä muodostettiin 20. kaartin motorisoitu kivääridivisioona ja vuonna 1959 se siirrettiin osaksi 18. kaartin armeijaa. Divisioona osallistui Tšekkoslovakian miehitykseen vuonna 1968, mistä se palasi Itä-Saksaan. Divisioona siirtyi osaksi 1. kaartin panssariarmeijaa, kun 18. kaartin armeija lakkautettiin 1979.
Neuvostojoukkojen vetäytyessä Itä-Saksasta divisioona siirrettiin 1991 Volgogradiin Pohjois-Kaukasuksen sotilaspiiriin. Se osallistui ensimmäiseen ja toiseen Tšetšenian sotaan.
Staattori (konetekniikka)

Staattori sähkömoottoreissa

Konetyypistä riippuen staattorin magneettikenttä voi olla pyörivä, tai esimerkiksi käytettäessä tasavirtamoottoreita, stabiili ja sen napaisuus ei vaihdu koneen käydessä. Tällöin staattorista voidaan käyttää myös nimitystä kenttämagneetti. 
Tasavirtamoottoreissa ja tahtikoneissa pyörivän magneettikentän muodostaa roottorikäämitys kommutaattorin eli virrankääntimen avulla. 
Staattori on yleensä sähkömagnetoitu, mutta esimerkiksi pienissä tasavirtamoottoreissa staattorissa on kestomagneetit. Tämä mahdollistaa moottorin yksinkertaisemman, ja valmistuskustannuksiltaan halvemman rakenteen. Kestomagnetoitu staattori on myös huomattavasti käämitystä ja raudoitusta vaativaa sähkömagnetoitua staattoria ohuempi.

Rakenne

Sähkömagnetoiduissa staattoreissa käämitys on sylinterimäisen rautasydämen ympärillä. Rautasydän on piiteräslaminaattia joka vähentää hystereesihäviöitä ja estää koneen kuumenemista ja energiahäviöitä aiheuttavien pyörrevirtojen muodostumisen.
Nykyisin oikosulkumoottorit ovat yleisin teollisuudessa käytetty sähkömoottorityyppi. Niissä on sähkömagnetoitu staattori joka muodostaa vaihtovirran avulla pyörivän magneettikentän, ja indusoi oikosuljetun roottorin häkkikäämitykseen virran joka magnetoi myös roottorin ja saa näin aikaan roottorin pyörimisliikkeen.
Vuoristo-Karabahin konflikti

Taustaa

Osmanien valtakunnassa ei ollut selkeitä alueita Kaukasuksen kansoille. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen alueelle jäi valtatyhjiö Osmanien valtakunnan ja Venäjän keisarikunnan romahdettua. Alueelle syntyi vuonna 1918 Transkaukasian federaatio, joka hajosi Georgiaksi, Armeniaksi ja Azerbaidžaniksi jo samana vuonna. Valtioiden rajat eivät olleet selkeitä ja Armenia ja Azerbaidžan ajautuivat sotaan 1919, joka päättyi Neuvostoliiton miehittäessä Kaukasuksen 1920.
Neuvostoliitto loi alueelle Gruusian, Armenian ja Azerbaidžanin neuvostotasavallat välittämättä etnisistä rajoista. Lisäksi Azerbaidžaniin perustettiin Vuoristo-Karabahin autonominen alue. Vuoristo-Karabahissa enemmistö on armenialaisia. Neuvostoliiton loppuaikoina etniset jännitteet nousivat pintaan ja Vuoristo-Karabahissa äänestettiin liittymisestä Armeniaan vuonna 1988. Azerbaidžan ei hyväksynyt alueen liittymistä ja alkoi väkisin azeristaa sitä, mikä aloitti etniset väkivaltaisuudet sekä Armeniassa ja Azerbaidžanissa.

Historia

Väkivaltaisuudet kiihtyivät sodaksi armenialaisten ja azerbaidžanilaisten välillä syksyllä 1988. Neuvostoliitto ei hyväksynyt taisteluita rajojensa sisällä ja puna-armeija lopetti osapuolten yhteenotot väkivaltaisesti 1990. Armenian azerbaidžanilaiset pakenivat Azerbaidžaniin ja päinvastoin, mutta Vuoristo-Karabahin armenialaiset pysyivät alueella. Neuvostoliiton romahduttua 1991 kiistelevät osapuolet itsenäistyivät ja jatkoivat sotimista. Myös Vuoristo-Karabah julistautui itsenäiseksi, muttei saanut kansainvälistä tunnustusta.
Täysimittainen sota alkoi 1992 ja Armenia miehitti Vuoristo-Karabahin nopeasti. Tappiot taisteluissa aiheuttivat Azerbaidžanissa sisäpoliittisen kriisin, joka johti useamman hallituksen kaatumiseen. Kiivaimmillaan taistelut olivat vuonna 1993, joissa Armenia saavutti pieniä voittoja. Osapuolet olivat valmiita neuvottelemaan rauhasta ja rauhansopimus allekirjoitettiin 1994. Sopimuksessa Vuoristo-Karabah sekä sen ja Armenian väliset alueet jäivät armenialaisten haltuun, mutteivät tulleet osaksi Armeniaa.
Tilanteen ratkaisemiseksi on käyty useita neuvotteluita. Sopimus oli lähellä vuonna 1998, mutta se ei saanut Armenian kansan suosiota ja neuvottelut johtivat ainoastaan maan presidentin eroon. Osapuolet yrittivät neuvotella Yhdysvaltojen johdolla 2001 ja 2009 tuloksettomasti. Venäjän johdolla konflikti lientyi 2010 ja 2011, mutta rajakahakat kiristivät jälleen seuraavana vuonna maiden välit.
Vuoristo-Karabahin rajoilla on käyty useita rajakahakoita sodan jälkeen. Vuoden 2008 rajakonfliktissa sai surmansa toistakymmentä sotilasta. Kahakoissa on kuollut vuosittain muutamia sotilaita, mutta vuoden 2014 konflikti on ollut vakavin yhteenotto maiden välillä sodan jälkeen siihen asti. Huhtikuun alussa 2016 konflikti kiihtyi jälleen hetkellisesti, kun Azerbaidžan hyökkäsi Vuoristo-Karabahiin vastauksena ammuskelulle. Kolmen päivän mittaisessa konfliktissa sai surmansa ainakin 30 henkeä, minkä päätteeksi Azerbaidžan ilmoitti aloittavansa tulitauon mutta myös vahvistavansa asemiaan vapautetuilla Vuoristo-Karabahin alueilla.
Miroslav Beránek

Ura

Joulukuusta 2008 Beránekista tuli tšekkiläisseura 1. FC Brnon päävalmentajana.  Hän jätti seuran kauden 2009/10 jälkeen. Syyskuussa 2010 hänestä tuli Tšekin liigasta pudonneen SK Kladnon päävalmentaja. Helmikuussa 2011 hän siirtyi Kazakstanin maajoukkueen peräsimeen.  Beránekin johdolla Kazakstan voitti vain viisi pelaamistaan maaotteluista ja jäi MM-karsinnoissa 2014 lohkonsa toiseksi viimeiseksi voitettuaan vain yhden karsintaottelun. Beránek sai potkut tehtävästään joulukuussa 2013. 
Kesäkuussa 2014 Beránekista tuli kolmannen kerran SK Slavia Prahan päävalmentaja.  Slavian kausi ei sujunut tavoitteiden mukaisesti ja joukkue jäi lopulta liigassa sijalle 11. Kauden jälkeen Beránek sai lähteä seurasta.
Maaorjien vapauttaminen Venäjällä 1861

Maaorjien vapauttaminen Venäjällä 1861 oli ensimmäinen ja tärkein uudistus, joka toteutettiin Aleksanteri II:n valtakauden aikana Venäjällä. Siihen saakka talon­pojat olivat olleet maa­orjan asemassa, eikä heillä ei ollut omistusoikeutta maahan, jota he viljelivät. Venäjällä maaorjuus oli yleistä. Joissakin Venäjän osissa maaorjuus oli lakkautettu aikaisemmin.
Vuoden 1861 vapautus­manifesti julisti vapautuksen yksityisten kartanoiden maaorjille. Tällä käskyllä yli 23 miljoonaa ihmistä sai vapautensa. Maaorjille myönnettiin täydet vapaiden kansalaisten oikeudet: he saivat mennä naimisiin ilman suostumusta, omistaa omaisuutta ja omistaa yrityksen. Manifesti määräsi, että talonpojat voisivat ostaa maata vuokranantajilta. Kotitalouksien maaorjat olivat huonoimmassa asemassa, koska he saivat vapautensa, mutta eivät maata.
Georgiassa maa­orjien vapautus lykättiin vuoteen 1864. Valtion omistamat maaorjat vapautuivat vuonna 1866 ja saivat parempia ja suurempia tontteja.
Arttu Tyystjärvi

Arttu Aleksi Tyystjärvi (s. 11. kesäkuuta 1997 Lappeenranta) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji on kolmiloikka. Hän on kilpaillut nuorten SM-tasolla myös pituushypyssä. Hän edustaa Lappeenrannan Urheilu-Miehiä ja on pituudeltaan 187 cm. Hänen valmentajinaan toimivat Pekka Paronen ja Matti Mononen. Vuoteen 2017 saakka hän edusti Imatran Urheilijoita.
Tyystjärvi on saavuttanut Kalevan kisoissa pronssia kolmiloikassa 2016. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän sai samassa lajissa hopeaa 2016 ja 2019 sekä pronssia 2018. Hän on voittanut nuorten sarjoissa kolmiloikan Suomen-mestaruuksia.
Tyystjärvi saavutti alle 20-vuotiaiden Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa kolmiloikassa kultaa 2016 ja hopeaa 2015. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Pohjoismaiden-mestaruuden 2018. Nuorten maaotteluissa hän kilpaili ensimmäisen kerran 2014, aikuisten maaottelussa 2017.
Tyystjärven kolmiloikkaennätys on Laitilassa 5. elokuuta 2018 hypätty 15,90. Hallissa hän on loikkinut parhaimmillaan 15,56 Kuopiossa 16. helmikuuta 2019.
Sydänhalvaus

Sydänhalvaus eli sydämenpysähdys on sydämen pysähtymisestä johtuva äkkikuolema. Syynä voi olla sydäninfarkti tai paha rytmihäiriö eli nk. kammiovärinä. Termi sydänhalvaus on epätäsmällinen, ja sen käyttö on vähentynyt.
H. W. Donner

Heinrich ”Henry” Wolfgang Donner (12. maaliskuuta 1904 Helsinki – 30. joulukuuta 1980 Oxford, Iso-Britannia) oli suomalaissyntyinen ruotsalainen kielitieteilijä ja kirjallisuudentutkija. Hän oli Åbo Akademin ensimmäinen englannin kielen professori vuosina 1937–1951 ja Uppsalan yliopiston englantilaisen kirjallisuuden professori vuosina 1951–1966.
Wolfgang Donner kuului Donnerin sivistyssukuun. Hänen isänsä oli Ruotsiin asettunut Helsingin yliopiston kirjallisuuden dosentti Joakim Otto Evert Donner, joka teki suuren lahjoituksen Åbo Akademille.
Donner valmistui filosofian kandidaatiksi Uppsalan yliopistosta vuonna 1927 ja jatkoi opintojaan Oxfordin yliopistossa, jossa hän väitteli tohtoriksi vuonna 1934. Vuonna 1937 hänet nimitettiin Åbo Akademiin isänsä lahjoitusvaroilla perustettuun englanninkielen professuuriin. Hän oli Ruotsin kansalainen, mutta palveli sotavuosina Suomen hallinnossa. Donner julkaisi yhden oppikirjan kieliopin alalta, mutta muuten hänen ansionsa olivat kirjallisuudentutkimuksessa. Hän saavutti mainetta toimittamillaan Beddoes-editiolla. Hän julkaisi myös laajan tutkimuksen Erik Gustaf Geijerin tekemästä ensimmäisestä Shakespearen Macbethin ruotsinnoksesta. Vuonna 1951 Donner nimitettiin Uppsalan yliopiston englantilaisen kirjallisuuden oppituolin haltijaksi. Hän erosi virasta 1966, koska hänen mielestään Ruotsin hallitus vaati lisäämään yliopistosta valmistuvien määrää opetuksen laadun kustannuksella.
Donner vihittiin vuonna 1967 Uppsalan yliopiston ja vuonna 1968 Åbo Akademin kunniatohtoriksi. Hänelle myönnettiin Suomessa Valkoisen ruusun komentajan merkki ja Ruotsissa Pohjantähden ritarikunnan komentajamerkki.
Eric Hoffer

Eric Hoffer (25. heinäkuuta 1902 – 21. toukokuuta 1983) oli yhdysvaltalainen filosofi ja yhteiskunnallinen kirjailija. Hän kirjoitti kymmenen teosta, ja ansaitsi maineensa erityisesti kiitetyllä teoksellaan Tosiuskovainen (1951). Hoffer sai vapauden mitalin helmikuussa 1983 presidentti Ronald Reaganilta.
Castries

Ilmasto

Castriesissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan trooppinen sademetsäilmasto. Vuoden ympäri on kuumaa, syksyllä on erittäin sateista ja keväällä kuivempaa. Vuoden keskilämpötila on noin 26 °C ja keskimääräinen sademäärä 2 020 millimetriä. Kesäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 27 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 24 °C. Sateisin kuukausi on lokakuu, jolloin sataa keskimäärin noin 260 millimetriä. Maaliskuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 76 millimetriä.
David Stone

David Stone (alk. Michael David Stoyanoff; s. 1952 Toronto, Kanada) on kanadalainen kosketinsoittaja. Hän soitti  Ritchie Blackmoren Rainbow-yhtyeessä koskettimia vuosilta 1977–1978. Hän oli mukana levyllä Long Live Rock 'n' Roll. Muita hänen yhtyeitään ovat olleet muun muassa Symphonic Slam ja Max Webster.
Juha Rannikko (ampumaurheilija)

Juha Aulis Rannikko (7. kesäkuuta 1954 Muurla) on suomalainen ampuja. Hän voitti henkilökohtaisen maailmanmestaruuden villikarjuammunnassa vuonna 1978 ja joukkuemaailmanmestaruuden seuraavana vuonna. Olympialaisiin hän osallistui vuonna 1980.
Etelä-Korean Soulissa järjestetyissä vuoden 1978 MM-kilpailuissa Rannikko voitti kultaa villikarjuammunnan normaalijuoksujen 30+30 laukauksen kilpailussa tuloksella 572, jolla hän voitti hopeamitalistin, Ison-Britannian John Goughin kahdella pisteellä. Joukkuekilpailussa Suomi sijoittui kuudenneksi. Toisessa villikarjulajissa, 20+20 laukauksen sekajuoksuissa Rannikko oli 25:s ja Suomi sai joukkuekilpailussa pronssia. Kaikkiaan Suomi voitti kuusi kultamitalia noissa kisoissa, joita sosialistiset maat boikotoivat. Vuonna 1979 Itävallan Linzissä kilpailtiin vain villikarjuammunnan maailmanmestaruuksista. Siellä Suomen joukkue voitti 30+30 laukauksen normaalijuoksuissa kultaa maailmanennätyksellä 1534. Rannikko saavutti normaalijuoksujen henkilökohtaisessa kilpailussa pronssia tuloksella 575 ja sijoittui 20+20 laukauksen sekajuoksuissa 18:nneksi tuloksella 377. Sekajuoksujen joukkuekilpailussa Suomi oli neljäs.
Moskovan kesäolympialaisissa 1980 Rannikko sijoittui 30+30 laukauksen villikarjuammunnassa 12:nneksi tuloksella 573. Neuvostoliiton Igor Sokolov ja Itä-Saksan Thomas Pfeffer paransivat vanhaa maailmanennätystä kahdeksalla pisteellä tuloksellaan 589.
Seuratasolla Rannikko edusti Salon Seudun Ampujia. Hänen ennätyksensä 30+30 laukauksen kilpailussa oli 580. Hän voitti Suomen-mestaruuden villikarjuammunnan 40 laukauksen kilpailussa 1977, hirviammunnan kertalaukauksissa 1975, hirviammunnan parilaukauksissa 1978–1979, hirviammunnan kerta- ja parilaukauksissa 1977 sekä olympiakiväärissä 1981–1982.
Noneeni

Noneenin ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämmössä ja normaalipaineessa nestemäinen noneeni on väritön, ja se syttyy helposti.
Noneenia valmistetaan propeenitrimeeristä. Yhdistettä käytetään dekanolin valmistamiseen niin kutsutulla oksoprosessilla dekyyliesterien synteesiin pesuaineina käytettävien nonyylifenolin ja nonyylifenolietoksylaatin valmistuksessa.
Hugo Herrmann

Hugo Herrmann (19. huhtikuuta 1896 Ravensburg, Württemberg – 7. syyskuuta 1967 Stuttgart, Länsi-Saksa) oli saksalainen säveltäjä, urkuri ja kuoronjohtaja.

Tausta

Hugo Herrmann varttui opettaja- ja urkuriperheessä. Hän opiskeli opettajaksi Würzburgissa ja Ludwigsburgissa, jota ammattia hän harjoitti hetkisen Reichenbachissa 1914–15. Jo opiskeluaikoina hänen musikaalinen lahjakkuutensa tuli esiin. Hän joutui ensimmäiseen maailmansotaan, jonka jälkeen hän palasi opettajan ammattiin 1918 vuodeksi Balingeniin. Tämän jälkeen hän pääsi opettajaksi ja urkuriksi Ludwigsburgiin.

Ura

Urkuri- ja opettajatyönsä ohella hän opiskeli Stuttgartin konservatoriossa Oskar Schröterin johdolla ja jatkoi sittemmin opintojaan Berliinin musiikkikorkeakoulussa Walther Gmeindlin ja Franz Schrekerin johdolla. Ura jatkui opettajana, urkurina ja kuoronjohtajana Württembergin kaupungeissa, eritoten Ludwigsburgissa ja Stuttgartissa. Hän julkaisi pian myös ensimmäisen teoksensa, Op. 4, das Minnespiel. Vuonna 1923 Herrmann teki konserttimatkan Yhdysvaltoihin, jonne hän päätti jäädä pidemmäksikin aikaa. Hän toimi muun muassa urkurina ja kanttorina Detroitissa, Michiganissa. Hän palasi Saksaan 1925, toimien jälleen opettajana, urkurina ja kuoronjohtajana.
Paul Hindemithin ja Ernst Hohnerin rohkaisemana hän alkoi säveltää harmonikalle omistettua taidemusiikkia 1926 ja vuotta myöhemmin hän julkaisi teossarjan Sieben Neuen Spielmusiken, die Neue Musik für Akkordeon. Hän solmi hyvät suhteet Hohneriin ja Trossingeniin ja hänet nimitettiin Trossingenin valtiollisen musiikkikoulun johtajaksi 1935. Vuonna 1949 hänet nimitettiin professoriksi.
Herrmannin teokset saivat useita palkintoja ja tunnustuksia. Vuonna 1928 hän voitti Schubert-palkinnon ja voitettuaan Staatspreisin 1930 häneltä tilattiin ooppera Vasantasena Wiesbadenin valtiolliseen teatteriin. Vuonna 1938 hän oli perustamassa säveltäjäyhdistystä Schwäbischen Komponistenkreises ja vuonna 1953 hän oli mukana perustamassa saksalaista harmonikansoitonopettajien liittoa, Deutschen Akkordeonlehrer-Verbandes, Frankfurtissa. Hänen nimensä yhdistetään myös useisiin musiikkijuhliin, kuten Pfullinger Kammermusik-Festen tapahtumaan 1930–33, Mannheimer Neuen Chormusik-juhliin 1932 ja Donaueschinger Musiktagen -juhlille vuosina 1934–37. Hän johti Trossingenin musiikkikoulua eläköitymiseensä saakka, vuoteen 1962. Hän on myös saanut useita valtiollisia tunnustuksia, kuten ensimmäisen luokan Bundesverdienstkreutz -mitalin, saavutuksistaan ja työstään saksalaisen musiikin alalla.

Vaikutus

Herrmannin Sieben Neuen Spielmusiken, op 57/1 teossarjaa pidetään ensimmäisenä merkittävänä harmonikalle suunnattuna taidemusiikkiteoksena. Hän sävelsi myös huomattavan määrän muutakin harmonikalle suunnattua uraauurtavaa taidemusiikkia.
Charlotta Wolff

Charlotta Wolff (s. 1976 Tammisaari) on suomenruotsalainen historioitsija ja kääntäjä. Hän on tutkija Helsingin yliopistossa. Hän väitteli 2004 historian tutkimuksella Vänskap och makt, joka palkittiin Ruotsin akatemian Axel Hirschsin palkinnolla.
Wolff on ollut Helsingin yliopiston Euroopan historian dosentti vuodesta 2009, Suomen Akatemian tutkija 2013–2018, ja hän on vastuullinen tutkija ja projektinjohtaja hankkeessa "Agents of Enlightenment" (Suomen Akatemia) 2017–2020.
Tuomaskuona

Tuomaskuona eli tuomasfosfaatti on teräksenvalmistuksen sivutuotteena saatavaa emäksistä ainetta, joka soveltuu erinomaisesti fosforilannoitteeksi. Suurin osa tuomaskuonasta on kalsiumfosfaattia. Nimensä tuomaskuona on saanut Thomas–Gilchrist-prosessista, jolla happamia malmilaatuja konvertoidaan teräkseksi.
Ministerivaltiosihteeri

Ministerivaltiosihteeri (ruots. Ministerstatssekreterare) oli virkamies, joka esitteli Venäjän keisarille Suomen suuriruhtinaskuntaa koskevat asiat. Hän toimi siten linkkinä Suomen senaatin ja Venäjän hallinnon välillä. Ministerivaltiosihteerin viraston asemapaikkana oli Pietari ja monet viraston tehtävistä antoivat sille myös edustuston luonnetta. Viraston yhteydessä toimi myös Suomen passivirasto.
Lain mukaan ministerivaltiosihteerin tuli olla Suomen kansalainen, mutta sortovuosien aikana vuosina 1900–1905 ja 1913–1917 virkaan oli nimitettynä venäläinen henkilö. Ministerivaltiosihteerin virasto lakkautettiin vasta Suomen itsenäistymisen jälkeen, 28. kesäkuuta 1918.
Ministerivaltiosihteerin apuna toimi Suomen asiain komitea.

Valtiosihteeri

Valtiosihteeri
Virka-aika
Mihail Speranski1809–1811
Robert Henrik Rehbinder1811–1834

Ministerivaltiosihteeri

Ministerivaltiosihteeri
Virka-aika
Robert Henrik Rehbinder1834–1841
Alexander Armfelt1842–1876
Emil Stjernvall-Walleen1876–1881
Theodor Bruun1881–1888
Casimir Ehrnrooth1888–1891
Woldemar von Daehn1891–1898
Victor Procopé vt.
1898–1899
Vjatšeslav von Plehwe1900–1904
Edvard Oerstroem vt.
1904–1905
Constantin Linder1905
August Langhoff1906–1913
Vladimir Markov1913–1917

Suomen asiain komissaari

Komissaari
Virka-aika
Fjodor Roditšev1917

Ministerivaltiosihteeri

Ministerivaltiosihteeri
Virka-aika
Carl Enckell1917
DAB

DAB (Digital Audio Broadcasting) on teknologia radiolähetyksien välittämiseen digitaalisessa muodossa. Teknologian kehittäminen aloitettiin 1980-luvun lopussa.
Alkuperäinen tavoite oli korvata analogiset FM-yleisradiolähetykset DAB-lähetyksillä. DAB ei ole kuitenkaan saavuttanut riittävää suosiota lähetysmuodon muuttamiseksi. Syy DAB:n heikkoon menestykseen on ollut se, että kuulijat eivät ole kokeneet DAB-lähetyksistä saatavan riittävää lisähyötyä FM-lähetyksiin verrattuna. FM-lähetysten äänenlaatu on koettu riittäväksi ja FM-vastaanottimet ovat DAB-vastaanottimia halvempia.
DAB perustuu MPEG-1 Audio Layer II (MP2) -koodekkiin ja OFDM-modulaatioon. DAB-lähetysten bittivirraksi suunniteltiin 192 kbit/s, mutta suurin osa asemista (Britanniassa) lähettää vain 128 kbit/s nopeudella, mikä heikentää merkittävästi laatua.
Vuonna 2006 standardia kehittävä WorldDAB Forum julkaisi DAB+ -tekniikan, joka otti käyttöön HE-AAC (MPEG 4) -koodekin ja Reed–Solomon-virheenkorjauksen. Tekniikka ei ole yhteensopiva vanhempien vastaanotinten kanssa.
Ylellä oli vuodesta 1997 käytössä koeverkko, jonka toiminta on lopetettu vuonna 2005. Ensimmäinen radiokanava oli Radio Peili. Ruotsissa suunniteltiin analogisten lähetysten korvaamista DAB+:lla vuoteen 2024 mennessä, mutta suunnitelmasta on luovuttu, . Norjassa FM-jakeluverkko suljetaan vuoteen 2017 mennessä ja korvataan kokonaan digitaalisella DAB-jakeluverkolla.
Ruotsissa on kuitenkin ehditty käynnistää mm. suomenkielinen DAB-kanava Sisuradio. Sisuradio kuuluu myös Internetissä ja analogisesti Ruotsin kaapelitelevisioverkoissa.
Norja on päättänyt lopettaa kokonaan analogiset FM-lähetykset tammikuun 11. päivään 2017 mennessä ja aikoo korvata ne DAB-teknologialla. Peräti kaksi kolmasosaa norjalaisista vastustaa muutosta, vaikka Norjan yleisradio (NRK) on kampanjoinut DAB:n puolesta intensiivisesti.
Karl Sigurbjörnsson

Karl Sigurbjörnsson (s. 5. helmikuuta 1947) on islantilainen pappi. Hän toimii saarivaltion piispana ja siten sen luterilaisen valtionkirkon johtajana. Hän astui virkaansa 1990-luvun lopulla Ólafur Skúlasonin seuraajana. Hänen isänsä Sigurbjörn Einarsson toimi piispana vuosina 1959–1981.
Suomen ruotsinkielinen virsikirja

Suomen ruotsinkielinen virsikirja eli Finlandssvenska psalmboken (virallinen nimi Svensk psalmbok för den evangelisk-lutherska kyrkan i Finland). Kyseistä virsikirjaa käytetään lähinnä Porvoon hiippakunnanssa. Kirkolliskokouksen vuonna 1986 hyväksymä virsikirja sisältää 585 virttä, joista suurin osa löytyy myös suomenkielisestä virsikirjasta. 
Myöhemmin kirjaan on lisätty virret 734-762, jotka on tarkoitettu rikastuttamaan mm. kirkollisten toimitusten virsiaineistoa. 
Ruotsinkielinen virsikirjan lisävihko Sång i Guds värld otettiin yhdessä suomenkielisen lisävihkon kanssa käyttöön adventtina 2016. Sen myötä virsikirjaan tulivat virret 801-947.
Pirttijärvi (Virrat, Siekkiskylä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,1 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Siekkisjärven valuma-alueeseen (35.417) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 126,2 metriä mpy.