google/wiki40b huggingface dataset:
Jim Magilton

Jim Magilton (s. 6. toukokuuta 1969 Belfast, Pohjois-Irlanti) on pohjoisirlantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.

Pelaajaura

Keskikentällä pelannut Magilton aloitti ammattilaisuransa Liverpoolissa ja vietti seuran edustusjoukkueessa kaksi kautta pelaamatta kuitenkaan otteluakaan. Vuonna 1990 hän siirtyi Oxford Unitediin ja pelasi joukkueessa kaikkiaan 150 liigapeliä ennen kuin Alan Ball hankki hänet 600 000 punnalla Southamptoniin helmikuussa 1994.
Valioliigan Southamptonissa Magilton vakiinnutti paikkansa avauskokoonpanossa ja oli seuran kantavia voimia usean kauden ajan David Merringtonin ja Graeme Sounessin alaisuudessa. Kesällä 1997 hän kuitenkin lähti Southamptonista pelattuaan kaikkiaan 124 sarjaottelua, joissa hän oli tehnyt kuusi maalia. Magiltonin uusi seura oli Sheffiel Wednesday, jonne hän siirtyi 1 600 000 punnan hintaan. Hän pelasi seurassa puolentoista kauden aikana vain 14 liigapeliä, joissa teki yhden maalin ennen kuin tammikuussa 1999 siirtyi aluksi lainasopimkselle Ipswichiin ja parin kuukauden päästä teki sopimuksen seuran kanssa. Seuraavan kauden päätteeksi hän pääsi juhlimaan seurassa nousua valioliigaan, jossa seura säilyi kahden vuoden ajan. Magilto pelasi Ipswichissä aina lopettamiseensa kesällä 2006 saakka yli 250 ottelua.
Pohjois-Irlannin maajoukkueessa Magilton pelasi urallaan 52 ottelua ja teki niissä viisi maalia.

Valmentajaura

Lopetettuaan uransa pelaajana Magilton jatkoi vielä Ipswichissä kaudella 2006/2007 virallisesti pelaajasopimuksella, mutta nousikin potkut saaneen Joe Roylen tilalle joukkueen manageriksi. Magiltonille tarjottiin valmentajasopimusta myös Pohjois-Irlannin maajoukkueesta, joka edellisen valmentajan Lawrie Sanchezin alaisuudessa oli aloittanut EM-karsinnat voitokkaasti, mutta hän kieltäytyi tehtävästä kokemattomuuteensa vedoten.
Magilton sai potkut Ipswichistä huhtikuussa 2009, kun seura ei onnistunut pelaamaan itseään Englannin mestaruussarjan nousukarsintoihin.
Boitzenburgin linna

Historia

Boitzenburgissa sijaitseva linna mainittiin ensimmäisen kerran vuoden 1276 tienoilla. Linna tuhoutui osittain kolmikymmenvuotisessa sodassa. Vuoden 1740 tienoilla linna uudelleenrakennettiin barokkityyliin. 1800-luvulla linnaa uudistettiin kahteen otteeseen: vuosina 1838–1842 Friedrich August Stülerin suunnitelmien pohjalta uusgoottiseen tyyliin ja vuosina 1881–1884 uusrenessanssityyliin.
Linna sijaitsee saarella, joka vuonna 1840 maisema-arkkitehti Peter Joseph Lennén suunnittelemana muotoiltiin englantilaista tyyliä edustavaksi maisemapuistoksi.
Guardian (kappale)

Tausta ja levytys

Flavors of Entanglement -albumin promootion viimeistelyn ja Maverick Recordsilta lähtemisen jälkeen Morissette meni naimisiin ja synnytti pojan vuonna 2010. Hän ei antanut tiedotusta uuden albumin tekemisestä. Hänet oltiin kuitenkin nähty lähtevän Sunset Sound Recordersista, Los Angelesissa. Lopulta marraskuussa 2011 Morissette ilmaantui American Music Awardsissa, jossa hän kertoi tehneensä 31 kappaletta ja julkaisisi albumin seuraavana kesänä.
Toukokuussa Morissette ilmoitti Facebookin kautta tekevänsä muutamia isoja tiedotuksia seuraavan muutaman päivän aikana. Seuraavana päivänä Billboard-lehti reportoi, että Morissette julkaisisi seuraavan studioalbumin, Havoc and Bright Lights, 28. elokuuta 2012. Billboard paljasti myös albumin johtosinglen nimen.
Morissette julkaisi virallisen sanoitusvideon yksinomaan MetroLyricsin kautta 10. toukokuuta 2012.

Koostumus

Kappaleen ovat tehneet Alanis Morissette ja Guy Sigsworth ja sen ovat tuottaneet Sigsworth ja Joe Chiccarelli. Kappale kestää 4 minuuttia ja 18 sekuntia (radioversio on melkein puolitoista minuuttia lyhyempi). Se on rock-kappale normaalilla kappalerakenteella, jossa on raskas kitara/kosketinsoitin intro. Kappaleessa on aurinkoinen melodia korostettuna pianolla ja sähkökitaralla. Radioversio on huomattavasti erilainen, muun muassa lyhyemmällä introlla.
Temperamaalaus

Temperamaalaus on maalaus, jossa värien sideaineena on munankeltuainen tai kaseiini. Sana tempera tulee latinan sanasta temperare, joka tarkoittaa sekoittamista. Tempera on alun perin tarkoittanut kaikkia sideaineita, sittemmin nimenomaan munatemperaa.

Historia

Temperavärit kehitettiin luultavasti antiikin aikana, ja keskiajalla niistä tuli yleisemmin käytettyjä värejä. Renessanssimaalauksista esimerkiksi Sandro Botticellin maalaus Venus ja Mars National Galleryssä on maalattu lukuisilla päällekkäisillä temperakerroksilla. Temperaan ja etenkin rasvaiseen temperaan pohjautuneet öljyvärit syrjäyttivät temperan 1500-luvulla. Temperalla maalaaminen tuli kuitenkin uudestaan muotiin 1800-luvun lopulla. Myös 1990-luvulla ja 2000-luvulla munatempera on kokenut aika ajoin pieniä renessansseja.

Ominaisuudet

Temperaa on kahta päälaatua: kananmunaan perustuva ja kaseiiniin eli maidon juustoaineeseen perustuva tempera. Kaseiinitempera on näistä kahdesta tarttuvampi ja lujempi sidosaine, mutta sen käyttäminen tapahtuu vesihauteessa lämmitettynä. Jäähdyttyään kaseiinitempera kovettuu ja sen sanotaan tarttuvan niin lujasti, että sillä voidaan irrottaa vanhempia maalikerroksia esimerkiksi rappauksesta.
Lisäksi tempera voi olla laihaa tai rasvaista. Laihassa temperassa on sideaineen ohella vain liima-ainetta (esimerkiksi munaa), rasvaisessa on mukana kuivuvaa öljyä. Rasvainen emulsio on liuos, johon tarvitaan vettä, öljyä ja liima-ainetta emulgaattoriksi. Emulsio voi sisältää myös öljyä, hartsiliuosta tai vahaa. Joskus siihen lisätään ranskalaista tärpättiä säilyvyyden vuoksi, tai hunajaa värin koostumuksen parantamiseksi. Kananmunan albumiini emulgoi öljyn samaan tapaan kuin majoneesia tehtäessä. Munatemperan sideaineeseen käytetään tavallisesti 1 osa munaa (keltuainen+valkuainen), 1 osa keitettyä pellavaöljyä (vernissa), 1 osa vettä. Osien lämpötilan on oltava sama. Ensin sekoitetaan muna ja vernissa, sitten lisätään vesi. Väriaineet (pigmentit) lisätään viimeiseksi.

Käyttö

Tempera soveltuu erityisesti kovalle pohjalle kuten puulle maalaamiseen. Temperamaalit soveltuvat taidemaalauksen lisäksi laajasti rakennuksien ja huonekalujen pinnoiksi.
Kuivuttuaan tempera-sidosaine muuttuu veteen tai öljyyn liukenemattomaksi. Temperaväri kuivuu nopeasti. Ilman vernissaa värit ovat himmeitä ja hennon pastellisävyisiä, mutta vernissa antaa väreille kiiltoa ja syvyyttä.
Temperavärejä käytetään tyypillisesti läpikuultavina kerroksina. Silloin voidaan ensin luoda sommittelu ja piirustus, seuraavaksi valot ja varjot ja vasta lopuksi lisätä kerros jossa on paikalliset värisävyt.
Satyyrinäytelmä

Satyyrinäytelmä (m.kreik. σατυρικὸν δρᾶμα, satyrikòn drâma) oli yksi antiikin kreikkalaisen teatterin näytelmälajeista. Se oli klassisella kaudella kiinteä osa Ateenan Dionysia-näytelmäjuhlia. Jokainen näytelmäkirjailija teki juhlia varten kolmen tragedian trilogian ja sitä seuranneen satyyrinäytelmän.
Satyyrinäytelmälle tunnusomaista oli satyyreistä koostuva kuoro, ilakoiva, joskus rietaskin sisältö ja onnellinen loppu. Näistä ominaisuuksista huolimatta satyyrinäytelmä oli tyyliltään ja kieleltään lähempänä tragediaa kuin komediaa. Näytelmien aiheet otettiin mytologiasta ja joskus ne saattoivat liittyä edeltävään trilogiaan.
Ensimmäisen satyyrinäytelmäkirjailijan sanotaan olleen Pratinas (500/400-lukujen eaa. vaihde). Kuten koko kreikkalaisen draaman, satyyrinäytelmän juuret ovat Dionysoksen kultissa. Satyyrit olivat tämän jumalan seuralaisia. Aristoteleen mukaan tragedia sai alkunsa satyrikonista eli jostakin satyyrinäytelmää muistuttavasta, ja arvellaan, että varsinainen satyyrinäytelmä lisättiin näytelmäjuhliin reaktiona sille, että tragediat olivat ajan mittaan siirtyneet yhä enemmän pois dionyysisistä aiheista.
Vain yksi satyyrinäytelmä on säilynyt nykyaikoihin kokonaisena, Euripideen Kyklooppi (Kyklops). Lisäksi tunnetaan mm. papyruslöydöistä katkelmia muista satyyrinäytelmistä, esimerkiksi noin puolet Sofokleen satyyrinäytelmästä Vainukoirat (Ikhneutai) sekä osia tuntemattoman kirjailijan satyyrinäytelmästä Sisyfos. Vaasimaalauksissa on myös säilynyt kuvallisia esityksiä satyyrinäytelmistä, esimerkiksi kuuluisassa Pronomos-vaasissa on esitetty kokonaisen näytelmän juoni.
Satyyrinäytelmä menetti merkityksensä näytelmäjuhlien ohjelmistossa 300-luvun eaa. puoliväliin mennessä, mutta sitä tiedetään esitetyn vielä 100-luvulla jaa. Sen vaikutus moderniin teatteriin ei ole ollut suuri, vaan se jäi kreikkalaisen tragedian ja komedian varjoon.
Carita Berg

Carita Berg (s. 15. huhtikuuta 1970) on Tampereella asuva kuvataiteilija. Hän on suorittanut kuvataiteilijan ammattikorkeakoulututkinnon Tampereen ammattikorkeakoulussa ja opiskellut taidekasvatusta Helsingin Taideteollisessa korkeakoulussa. Berg on myös luokanopettaja ja hän on valmistunut Tampereen yliopistosta kasvatustieteiden maisteriksi.
Berg käyttää töissään sekatekniikkaa, jossa hän yhdistelee serigrafiaa, akryylimaalausta, linokaiverruksia, puupiirrosta sekä valokuvaa. Hänen töissään on usein mukana naiseus - pienet tytöt ja enkelit - ja toisaalta kuva-aiheiden rinnastukset.
Bergin taidetta on kokoelmissa Albertinan taidemuseossa Wienissä, Venäjän valtion kokoelmissa sekä Nykytaiteen museo Ars Novassa Turussa. Bergin teokset Lahjahevonen ja Turvaverkko ovat Venäjän presidentin Vladimir Putinin ja hänen vaimonsa jokilaivassa.
Strays

Tausta

Yhtye hajosi lopetettuaan kiertueen vuonna 1991. Se kuitenkin palasi yhteen vuonna 1997 ja teki pienen kiertueen. Avery ei ollut tuolloinkaan mukana yhtyeessä, vaan hänet korvasi Red Hot Chili Peppers -yhtyeen basisti Flea. Yhtye julkaisi live-albumin nimeltä Kettle Whistle, joka on myynyt kultaa Yhdysvalloissa. Yhtye hajosi uudestaan, mutta alkoi tehdä uutta materiaalia vuonna 2002. Silloin Porno for Pyros -yhtyeen basisti Martyn Le Noble soitti yhtyeessä. Le Noble sai kuitenkin potkut yhtyeestä erään Japanissa pidetyn esityksen jälkeen. Hänen paikan yhtyeessä otti Chris Chaney.

Levyn teko

Yhtye ehti kirjoittaa muutaman kappaleen Le Noblen kanssa. Kun Chaney liittyi yhtyeeseen, hän kirjoitti ja soitti Le Noblen osuudet uudelleen. Albumin kappaleet olivat tuotannossa pidempään kuin yhtyeen edellisillä albumeilla, mikä oli tuottaja Bob Ezrinin vaikutusta. Julkaistuna albumi ei ollut yhtä raaka ja kulmikas kuin yhtyeen edelliset albumit. Ne albumin kappaleet, jotka vuotivat kuuntelijoille ennen kuin niitä oli ehditty hioa yhdessä tuottajan kanssa, olivat paljon lähempänä yhtyeen luonnollista soundia. Tästä syystä monet yhtyeen fanit kuuntelevat mieluummin vuotaneita kuin lopullisia kappaleita. Tämä saattaa olla myös syynä albumin ensimmäisiin albumeihin verrattuna pienempään myyntimenestykseen. Albumin työnimenä oli ”Hypersonic”.
Albumin julkaiseminen viivästyi monta kertaa. Se oli alun perin tarkoitettu julkaistavaksi keväällä 2003. Syynä viivästykseen oli albumin kuvitus. Lopulta albumi julkaistiin erilaisella kannella kuin yhtye oli haastatteluissa kuvaillut.

Julkaisu

Albumi on myynyt kultaa Yhdysvalloissa ja Kanadassa, sekä hopeaa Isossa-Britanniassa. Vaikka albumi myi vähemmän kuin yhtyeen edelliset albumit, se sijoittui paremmin albumilistoilla.
Myös albumilta julkaistut singlet menestyivät listoilla hyvin. ”Just Because” nousi listaykköseksi Alternative Songs -listalla. Myös ”True Nature” sijoittui listalla 30 parhaan joukkoon.
Sulo Muuri

Sulo Alvar Muuri (1. maaliskuuta 1910 Kymi – 16. tammikuuta 1995 Vantaa) oli SKDL:n kansanedustaja (1945–1948). Ennen edustajuuttaan Muuri työskenteli muun muassa laboratorioapulaisena, koneasentajana ja toimittajana. Talvi- ja jatkosodan aikana hän oli poliittisista syistä vangittuna, ensin turvasäilössä ja jatkosodan aikana 1941–1944 muun muassa Koverin keskitysleirillä Itä-Karjalassa. 
Vuosina 1957–1962 Muuri toimi Suomi-Unkari Seuran sihteerinä. Hän työskenteli myös lehdissä Työkansan Sanomat ja Kansan Uutiset. Lisäksi Muuri oli aktiivinen esimerkiksi järjestöissä Suomen Kommunistinen Puolue, Eläkeläiset ja Työväen taiteenharrastajain liitto. Hän harrasti myös kohopainografiikkaa eli linoleikkausta
Phelim O’Neill

Sir Felim O'Neill of Kinard (myös Phelim MacShane O'Neill, iiriksi Féilim Ó Néill; k. elokuussa 1653) oli irlantilainen aatelinen, joka johti Irlannin vuoden 1641 kapinaa.
O’Neill oli syntynyt noin vuonna 1604. Hänet valittiin vuonna 1641 Irlannin parlamenttiin, jossa hän esiintyi kuningas Kaarle I:n tukijana. O’Neill käynnisti Englannin valtaa vastaan tähdätyn kapinan valtaamalla 22. lokakuuta 1641 Ulsterissa sijaineen strategisesti tärkeän Charlemontin linnan. Hän väitti saaneensa operaatioon valtuutukseen kuninkaalta. Kapinaan osallistuneet O’Neillin alaiset katoliset sotilaat syyllistyivät seuraavina kuukausina Ulsterin protestanttisten uudisasukkaiden surmaamiseen. O’Neill yritti jatkaa Ulsterin valtaamista ja saartoi joukkoineen usean kuukauden ajan Droghedan kaupunkia, kunnes joutui lopulta perääntymään huhtikuussa 1642. Tämän ja muiden takaiskujen jälkeen hän luovutti kapinallisten ylipäällikkyyden sukulaiselleen ja kilpailijalleen Owen Roe O’Neillille. Phelim O’Neill oli Irlannin katolisen konfederaation jäsen yksitoistavuotisen sodan aikana, jossa hän taisteli Owen Roe O’Neillin johtamana.
Owen Roe O’Neillin kuoltua vuonna 1649 Phelim yritti huonolla menestyksellä saada takaisin itselleen konfederaation armeijan johdon. Hän jäi vangiksi 1652 Oliver Cromwellin valloitettua Irlannin ja hänet teloitettiin seuraavana vuonna.
Michael Stahl-David

Michael Stahl-David (s. 27. elokuuta 1982) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjassa Donnellyn mafiaveljet ja elokuvassa Cloverfield.
Renault Cléon-Fonte -moottori

Cléon-Fonte-moottori (kutsutaan myös nimillä Sierra- tai C-moottori) esiteltiin ensimmäistä kertaa vuoden 1962 Geneven autonäyttelyssä, Renault Floride S -mallin voimanlähteenä. Cléon-Fonte -moottorin kampiakseli oli tuettu viidellä runkolaakerilla, edeltäjänsä kolmen sijaan, venttiilikoneisto oli OHV-tyyppinen, eli työntötankomoottori. Lisäksi lohko oli varustettu märillä sylinteriputkilla. Tämä oli insinööri René Vuaillat’n kehittämä täysin uusi ratkaisu. Moottori oli voimanlähteenä useissa eri Renault’n malleissa kolmella eri vuosikymmenellä, pakettiautoista perheautojen kautta turboahdettuihin urheiluautoihin. Myös muut ajoneuvovalmistajat, kuten DAF, Volvo ja romanialainen ARO käyttivät näitä moottoreita.

Moottoreiden numerointi

Moottorien koodinumerointi vaihtelee eri sarjojen sisällä, yksilöiden näin moottorit tarkasti eri versioihin. Aluksi käytetty koodaus oli xxx.yy. Näistä kolme ensimmäistä numeroa kertoi iskutilavuuden koodin, (esim. 956 cm³, koodi 689) ja kaksi viimeistä numeroa version. Merkinnässä pisteen tilalla saattoi myös olla numero 7 (esim. 688.02). 1970–1980 lukujen vaihteessa koodaus muuttui siten, että koodinumero koostui iskutilavuudesta ja versiosta, esimerkiksi C1E 750.
Natsiufot

Natsiufot viittaavat ufoihin, jotka on ufologiassa, salaliittoteorioissa ja tieteisfiktiossa yhdistetty natsi-Saksaan. Natsien on väitetty suunnitelleen ennen toista maailmansotaa tai sen aikana lautasen muotoisia lentoaluksia, mutta todisteita niiden rakentamisyrityksistä ei ole.
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 2010

A-lohko

A-lohkon joukkueet pelasivat keskenään yksinkertaisen alkusarjan, jonka neljä parasta etenivät välieriin.

B-lohko

B-lohkossa viisi joukkuetta pelasi keskenään yksinkertaisen alkusarjan. Alkusarjan voittaja kohtasi karsintaottelussa A-lohkon viimeisen. Sijoille 2-3 ja 4-5 sijoittuneet pelasivat keskenään sijoitusottelut.
RPG-2

RPG-2 (ven. РПГ-2, Ручной противотанковый гранатомёт, Ruchnoi Protivotankovii Granatomet) oli Neuvostoliitossa vuonna 1947 suunniteltu kevyt sinko. RPG-2 perustuu saksalaiseen Panzerfaust-150:een. Ennen sitä vuosina 1944 – 1948 kehitellyn RPG-1:n kranaatti osoittautui rakenteeltaan epäonnistuneeksi.
Sitä valmistettiin myös Kiinassa, Pohjois-Vietnamissa ja Egyptissä.
Karbarsoni

Ominaisuudet

Karbarsoni on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman kylmään veteen ja paremmin kuumaan. Muiden arsonihappojen tavoin se on heikko happo. Emäsliuoksiin se liukenee muodostaen suoloja. Orgaanisista liuottimista karbarsoni liukenee hyvin metanoliin ja etanoliin ja on lähes liukenematonta esimerkiksi dietyylieetteriin tai kloroformiin.

Valmistus ja käyttö

Karbarsonia syntetisoidaan arsaniilihapon natriumsuolan ja kaliumsyanaatin tai syanogeenibromidin välisellä reaktiolla ja muodostuvan tuotteen hydrolyysillä.
Karbarsoni tuli Yhdysvalloissa markkinoille vuonna 1931 Entamoeba histolytica- ja Trichomonas vaginalis-alkueläinten aiheuttamien infektioiden hoitoon. Lisäksi yhdistettä on käytetty muun muassa Balantidium coli-alkueläimen aiheuttaman balantidiaasin hoitoon. Yhdysvalloissa aine oli ihmisen lääkintään markkinoilla vuoteen 1991 asti. Tämänkin jälkeen sitä on lisätty siipikarjan, erityisesti kalkkunoiden, rehun joukkoon parantamaan kalkkunoiden kasvua ja Histomonas meleagridis-alkueläimen aiheuttaman vakavan mustapäätaudin (histomoniaasi) hoitoon ja ehkäisemiseen. FDA kielsi karbarsonin käytön tähän tarkoitukseen helmikuusta 2014 alkaen yhdessä roksarsonin ja arsaniilihapon kanssa, kun näillä lääkkeillä hoidettujen kanojen maksasta löytyi hyvin korkeita arseenipitoisuuksia.
Antti Kurvinen

Koulutus

Kurvinen valmistui ylioppilaaksi Härmän lukiosta vuonna 2005 ja oikeustieteen maisteriksi Lapin yliopistosta vuonna 2013. Ennen valintaansa eduskuntaan hän työskenteli lakimiehenä asianajotoimistossa vuodesta 2013.

Poliittinen toiminta

Kurvinen oli Suomen Keskustanuorten puheenjohtaja vuosina 2009–2013. Hänet valittiin tehtävään lokakuussa 2009, jolloin hän voitti vastaehdokkaansa Jouni Pitkäsen äänin 128–105. Vuonna 2009 hän toimi Keskustan Opiskelijaliiton puheenjohtajana.
Vuoden 2004 kunnallisvaaleissa Kurvinen jäi ensimmäiselle varasijalle. Vuonna 2006 Kurvinen nousi varasijalta Ylihärmän kunnanvaltuustoon.
Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa Kurvinen valittiin ensimmäisen kerran Kauhavan kaupunginvaltuustoon. Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa hänet valittiin jatkokaudelle kuntansa ääniharavana. Hän on kaupunginvaltuuston ensimmäinen varapuheenjohtaja. Kurvinen on myös Etelä-Pohjanmaan liiton maakuntahallituksen jäsen kaudella 2013–2016.
Kurvinen oli ehdolla vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Vaasan vaalipiiristä, muttei tullut valituksi 3 588 äänellä. Hänet valittiin eduskuntaan vuoden 2015 vaaleissa 5 838 äänellä. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Kurvinen keräsi kaikkiaan 5 465 ääntä ja tuli valituksi jatkokaudelle.
Lightning Bar Blues

Lightning Bar Blues on yhdysvaltalaisen Hoyt Axtonin alun perin säveltämä blues rock -kappale vuodelta 1971. Useat esiintyjät, muiden muassa Hanoi Rocks ja Linda Ronstadt, ovat tehneet kappaleesta omat versionsa.

Säveltäjä Hoyt Axton

Hoyt Axton (25. maaliskuuta 1938 – 26. lokakuuta 1999) oli säveltäjä, laulaja ja näyttelijä, mutta koki itsensä eniten säveltäjäksi. Useat muut esiintyjät ovat saaneet hittejä hänen sävellyksistään. Esimerkiksi Kingston Trio vuonna 1962 kappaleella ”Greenback Dollar” (suomeksi Four Cats -yhteen ”Suuret setelit”); Steppenwolf 1968 kappaleella ”The Pusher” ja 1971 kappaleella ”Snowblind Friend”; Three Dog Night 1971 kappaleella ”Joy to the World” ja 1972 kappaleella ”Never Been to Spain” ja Ringo Starr 1975 kappaleella ”The No-No Song”. Monet kappaleista käsittelevät alkoholia tai muita päihteitä. Yksi näistä on ”The No-No Song”, jossa on humoristinen mutta varoittava näkökulma. Jotkin Axtonin sävellyksistä päätyivät soundtrackeille muun muassa elokuviin Easy Rider, Sisärengas ja Forrest Gump.
Hoytin äiti Mae Boren Axton oli englanninopettaja, josta tuli säveltäjä. Mae sävelsi yhdessä Thomas Durdenin kanssa Elvis Presleyn hitin ”Heartbreak Hotel”. Äidin menestys innoitti Hoytia, ja hän teki itsekin kappaleen, joka päätyi Elviksen levytettäväksi: ”Never Been To Spain”.

1970-luvulla

Jo vuonna 1972 levytettiin ensimmäinen versio Axtonin ”Lightning Bar Bluesista”. Esiintyjä oli Arlo Guthrie ja levy Hobo's Lullaby. Samalla levyllä on toinenkin Axtonin kappale eli ”Somebody Turned on the Light”. Ja heti seuraavana vuonna eli 1973 ”Lightning Bar Blues” päätyi Brownsville Station -yhtyeen levylle Yeah!. Brownsville Station tunnetaan myös samalla levyllä olevasta kappaleestaan ”Smokin' in the Boy's Room” (säveltäjät Mike Lutz ja Cub Koda). Tämä kappale taas vuorostaan päätyi 1985 Mötley Crüen levylle Theatre of Pain. 1975 ilmestyi vielä kolmas cover-versio: esittäjänä country-yhtye Commander Cody and The Lost Planet Airmen.

1980-luvulla

Vuonna 1982 ”Lightning Bar Blues” (Lightnin' bar blues) julkaistiin Hanoi Rocksin levyllä Oriental Beat, ja sitten 1984 julkaistulla live-albumilla All Those Wasted Years. Sen jälkeen kappale on ollut mukana useilla uusintajulkaisuilla ja kokoelmilla. Kappaletta on esittänyt lisäksi The Michael Monroe Band.

1990-luvulla

Vuonna 1994 The Junkyard Dogs (myös nimellä Supersuckers) versioi ”Lightning Bar Bluesin”, ja 1997 Dreamhouse-niminen brittiläinen Europop-ryhmä. Loppuvuodesta 1999 oman versionsa kappaleesta teki Linda Ronstadt.
Iranilainen keittiö

Iranilainen keittiö tunnetaan erityisesti maitotaloustuotteistaan sekä hapanta ja makeaa yhdistelevistä ruokalajeistaan. Jogurtti tuli muualla maailmassa tunnetuksi Iranin kautta, ja myös jäätelön ja halvan on arveltu olevan iranilaista alkuperää. Iranin ruokakulttuuri on saanut maan sijainnin vuoksi runsaasti vaikutteita etenkin idästä kuten Keski-Aasiasta, Intiasta ja Kiinasta.
Iranin tavallisimpia maitotuotteita ovat tuore jogurtti, tuorejuusto, vedellä laimennettu jogurttijuoma abdogh sekä kuivattu jogurtti kashk. Keitot ovat Iranissa suosittuja. Peruskeitto ash on sakeaa ja ruokaisaa, ja sitä tehdään palkokasveista ja yrteistä tai linsseistä. Vanhimpia iranilaisia keittoja on etenkin aamiaisena suosittu gipa, johon käytetään lampaan pää, mahalaukku ja sorkat. Nuudelikeittoa (ashe reshta) syödään joissain uskonnollisissa yhteyksissä sekä uuden vuoden alkaessa: siinä on nuudelien lisäksi papuja, kuivattua jogurttia ja mausteita.
Iranilaiset syövät lihansa yleensä keitettynä ja tuoreiden tai kuivattujen hedelmien tai pähkinöiden kera. Lihapataa syödään makean riisin, jogurtin, kerman, manteleiden tai pähkinöiden kera. Riisi on muutenkin suosittua ruokaa etenkin Iranin pohjoisosissa, ja sitä tarjoillaan etelässäkin erityisesti vieraille. Suosittu riisiruoka on pilav, johon lisätään vihanneksia, hedelmiä, lintua, lihaa tai pähkinöitä ja joka nautitaan voisulan ja mausteiden kanssa.
Iranilainen ruoka ei ole erityisen tulista. Perusmausteina käytetään suolaa, pippuria, kurkumaa, tomaattipyreetä, kanelia ja ruusuvettä sekä myös korianteria, persiljaa, tilliä ja sarviapilaa. Granaattiomenan mehua ja siemeniä käytetään paljon ruoanlaitossa. Pohjois-Iranissa syödään paljon kalaa, etenkin isoa merisiikaa. Hapanta makua ruokiin saadaan esimerkiksi sitruunasta, limetistä, jogurtista, etikasta, pomeranssista, sumakista tai hedelmämehuista.
Iranilainen aamiainen koostuu yksinkertaisimmillaan teestä, leivästä ja hedelmistä, mutta myös lampaanpäästä voidaan valmistaa aamiaista. Aterialla ei ole alku-, pää- ja jälkiruokia, vaan kaikki ruoat tarjoillaan yhtä aikaa. Lounaaseen kuuluu yleensä cholav-riisiruokaa sekä pataa tai kastiketta (khoresht), jossa on usein yrttejä ja lihaa sekä vuodenajasta riippuen vihanneksia tai hedelmiä. Papuja ja jogurttia käytetään runsaasti eri ruoissa. Yleinen illallisruoka on munakas kuku.
Juomaksi Iranissa nautitaan yleensä teetä; kahvia juodaan vain hautajaisissa ja vainajien muistojuhlissa. Viiniä Iranissa ei islamin ruokasäännösten johdosta käytetä.
Makeat ruoat, kuten halva, keltainen vanukas shole zard, jäädytetyt hedelmät, serbetit, hedelmäsiirapit, jäätelö ja siirapin kanssa syötävät nuudelit ovat Iranissa suosittuja.