google/wiki40b huggingface dataset:
Ackermann-ehto

Ackermann-väittämä

”Ns. tarkalla ohjausgeometrialla ds:n peilikuvan ja ulomman pyörän akselin jatkeen leikkauspiste on ainoa tarkan ohjauksen toteuttava piste, joka sijaitsee ohjauksen ihannesuoralla.”
Kuten oheisesta kuvasta huomataan, on tällaisen ohjauksen toteuttaminen vaikeaa muutoin kuin yhdellä kääntökulmalla. Normaalia ohjausvivustoa tarkastellessa tullaan ohjauksen virhekäyrään.

Ohjauksen virhekäyrä

Kun mitataan todellisen auton kääntökulmat, havaitaan, että aluksi kulmat noudattavat ihannesuoraa, mutta alkavat varsin radikaalisti poiketa siitä ensin niin, että sisempi pyörä kääntyy ulompaa enemmän. Tällä pyritään kompensoimaan kaarreajossa tapahtuvan dynaamisen painonsiirron akseliston sivupitoa pienentävää vaikutusta (kaarteessa auton paino siirtyy ulommalle pyörälle), eli siis ulompi pyörä ohjaa tehokkaammin, jolloin ohjauspyörää ei tarvitse kääntää lisää. Tällä kompensoidaan siis myös aliohjautuvuuspyrkimystä: Koska auto pyrkii vastustamaan liikesuuntansa muutosta ja kun suuntaa yritetään muuttaa kääntämällä molempia pyöriä saman verran, alkaa auto aliohjata eli se pyrkii jatkamaan tangentin suuntaisesti matkaansa. Kääntämällä sisempää pyörää enemmän kuin ulompaa pakotetaan auto kääntymään haluttuun suuntaan pidon rajoissa. Tällaista geometriaa kutsutaan kääntöharitukseksi.
Tarkka ohjausgeometria pätee vain tilanteissa, joissa pyörät eivät sorra auton alle tai niitten sortokulmat ovat samanlaiset molemmilla puolilla. Koska kuitenkin tietyn sivupidon saavuttamiseksi täytyy renkaitten hieman sortaa ja koska auto ei saisi aliohjautua, on ulomman renkaan kuitenkin sorrettava hieman sisempää enemmän. Yleensä henkilöautoissa kääntöharitus on suunniteltua ja sillä pyritään parantamaan ohjautuvuutta loivissa, nopeissa mutkissa. Hitaissa, jyrkissä mutkissa tulisi harituksen olla pientä renkaiden kulumisen vähentämiseksi.
Käärmejumalatar

Käärmejumalatar oli mahdollisesti eräs minolaisen uskonnon jumalatar. Hahmo tunnetaan pienistä patsaista, jotka esittävät minolaiseen pukuun pukeutuneita naisia, joilla on käsissään tai vartalollaan käärmeet. Tällaisia patsaita on löydetty lukuisista minolaisaikaista arkeologisista kohteista ja ne ajoittuvat noin vuosille 1600–1100 eaa.
Kyseistä hahmoa on ehdotettu myös papittareksi tai jumalatarta palvovaksi ihmiseksi, mutta tutkijoiden mukaan erityisesti käärmeet ja erään patsaan pään päällä oleva pantteri viittaavat nimenomaan jumaluuteen. Jumalatarhahmo esiintyy kotipyhäköistä löydetyissä pienoispatsaissa, mutta ei koskaan esimerkiksi seinämaalauksissa. Näin jumalatar on mahdollisesti liittynyt juuri kotipyhäkkökulttiin. On myös mahdollista, että niin kutsuttu Käärmejumalatar olisi yhden Suuren jumalattaren tai Äitijumalattaren ilmentymä. Näin se on voinut liittyä hedelmällisyyskulttiin. Käärmeet on mahdollista tulkita niin, että ne ilmentävät ktoonista jumaluutta. Käärmejumalatarta on pidetty yhtenä viitteenä, joka tukisi ajatusta minolaisen uskonnon matriarkaalisuudesta.
Tunnetuimmat käärmejumalatarpatsaat löysi Arthur Evans Knossoksesta vuonna 1903. Ne ajoittuvat noin vuoteen 1600 eaa. ja ovat nykyisin Iraklionin arkeologisessa museossa.
Näytteenotto ulkoilmasta

Näytteenottoa ulkoilmasta tehdään, kun ilmanlaadun mittauksilla tutkitaan lähipäästöjä (esim. teollisuus ja liikenne) sekä eri maiden välistä kaukokulkeumaa. Niiden perusteella arvioidaan ilmansaasteiden vaikutuksia ihmisen terveyteen sekä päästörajoituksien vaikutuksia ilmanlaatuun. Ulkoilman laskeuma-, hiukkas- ja kaasunäytteiden avulla tutkitaan myös ilmasta maaperään ja vesistöihin tulevien aineiden kuormitusta, mm. happamoitumista.
EU- ja kansallinen lainsäädäntö edellyttää ihmiselle haitallisten ilman epäpuhtauksien mittausta kaupungeissa ja puhtailla tausta-alueilla. Myös päästöjä aiheuttavilla teollisuuslaitoksilla on ympäristölupiin liittyviä ilmanlaadun mittaus- ja raportointivelvoitteita. Näitä epäpuhtauksia ovat kaasumaiset yhdisteet (rikkidioksidi, typen oksidit, otsoni, elohopea, bentseeni ja haihtuvat orgaaniset yhdisteet), hengitettävien hiukkasten ja pienhiukkasten pitoisuudet ilmassa, sekä hiukkasissa ja laskeumassa olevat aineet, mm. raskasmetallit ja polysykliset aromaattiset hiilivedyt. Hengitettävien hiukkasten pitoisuudet kohoavat Suomen kaupunkialueilla keväisin katupölyn vuoksi. Raskasmetallipitoisuudet ovat korkeimmillaan kaivos- ja tehdasalueiden ympäristöissä. Haihtuvia orgaanisia yhdisteitä ja PAH-yhdisteitä vapautuu ilmaan mm. teollisuuden ja liikenteen päästöissä ja myös kotitalouksien puunpolton vaikutuksesta.
Hiukkasten ja kaasujen näytteenoton mittausepävarmuuteen vaikuttavat virtausmittauksen epätarkkuus, suodatinmateriaalin puhtaus ja tasalaatuisuus, keruuhäviöt sekä mahdollinen kontaminaatio näytteen käsittelyn, kuljetuksen ja keruun aikana. Laskeuman näytteenoton epävarmuuteen vaikuttavat mm. keruutehokkuus, näytteen ja siitä määritettävien yhdisteiden haihtuminen sekä näytteen mahdollinen kontaminaatio.
Edgar Wallace

Richard Horatio Edgar Wallace (1. huhtikuuta 1875 – 10. helmikuuta 1932) oli hyvin tuottelias brittiläinen jännityskirjailija, lehtimies ja näytelmäkirjailija, joka kirjoitti 175 romaania, 24 näytelmää ja laskemattoman määrän artikkeleita sanoma- ja aikakauslehtiin.
Hänen romaaneistaan on tehty yli 160 elokuvaa. 
Hän syntyi todennäköisesti Lontoossa, jossa kalakauppias löysi yhdeksän päivän ikäisen hylätyn poikavauvan Billingsgatessa. Kauppias kasvatti löytölapsen omana poikanaan.
Hän aloitti uransa Daily Mailin sotakirjeenvaihtajana buurisodassa, jonka jälkeen hän alkoi kirjoittaa rikos- ja jännitysromaaneja nopeaan tahtiin. Hänen kerrotaan sanelleen romaanejaan siinä samalla jopa silloin, kun hänellä oli viikonloppuvieraita.
Sekä hänen poikansa Bryan Edgar Wallace että tyttärensä Penelope Wallace olivat myös jännityskirjailijoita.
Suomessa Wallace muistetaan erityisesti ”Sandi”-kirjoistaan. Niiden asenne on nykylukijan näkökulmasta rasistinen ja valkoisen miehen ylivaltaa ihannoiva. Rudyard Kiplingin perua oleva ”valkoisen miehen taakka” on Sandin kannettavana, kun hän pitää ruokokepillään ja konekiväärillä kurissa lapsellisia afrikkalaisia. Näissä kirjoissa otettiin selvästi eroa aikaisempaa romanttiseen käsitykseen Afrikasta, joka oli vallalla vaikkapa H. Rider Haggardin romaaneissa. Sandi-kirjat ovat kuin hilpeällä satiirilla sävytettyjä versioita Joseph Conradin Pimeyden sydämestä.
Edgar Wallace oli suosittu myös Saksassa ja hänen kirjojensa väitettiin olleen Bertolt Brechtin mielilukemista.
Televisiossa esitettiin 1970-luvulla suosittua televisiosarjaa Herra Reederin tuumat, joka perustui kirjaan Herra Reederin rikollinen mieli.
Wallace kuoli Hollywoodissa keuhkokuumeeseen. Hänellä oli tuolloin työn alla King Kongin käsikirjoitus. Hänen hautapaikkansa sijaitsee Englannissa Little Marlow’n paikkakunnalla.

Suomeksi esitettyjä näytelmiä

Wallacen näytelmiä esitettiin 1920- ja 1930-lukujen vaihteessa melko paljon suomalaisissa teattereissa. Näytelmää The Ringer on esitetty suomeksi nimellä Kuka on noita?. Muita suomennettuja näytelmiä ovat Kauhu, Miltonin salaisuus ja Monshallin kummitus.
Sykloheptatrieeni

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa sykloheptatrieeni on väritöntä tai hieman kellertävää nestettä. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, kloroformiin ja aromaattisiin liuottimiin. Sykloheptatrieeni muodostaa hartsimaisen polymeerin ilman vaikutuksesta. Sykloheptatrieeni ei itsessään ole aromaattinen yhdiste, mutta se voidaan hapettaa esimerkiksi bromin tai karbokationien avulla aromaattiseksi tropyliumioniksi. Vahvemmat hapettimet kuten kaliumpermanganaatti hapettavat yhdisteen tropoloniksi. Sykloheptatrieeni muodostaa organometalliyhdisteitä muun muassa kromin, molybdeenin, volframin, mangaanin ja raudan kanssa.

Valmistus ja käyttö

Ensimmäisen kerran sykloheptatrieeniä huomattiin muodostuvan kuumennettaessa eräitä alkaloideja kuten atropiiniä tai kokaiinia. Nykyään valmistus lähtee bentseenistä, joka reagoi diatsometaanin kanssa. Ensin reaktiossa muodostuu norkaradieeniä, joka hyvin nopeasti isomerisoituu sykloheptatrieeniksi. Toinen tapa on 7,7-dibromibisyklo[4.1.0]heptaanin pyrolyysi.
Sykloheptatrieeniä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä organometalliyhdisteiden valmistamiseen, sekä troponoidien, polysyklisten yhdisteiden ja tropyliumsuolojen synteesiin.
Samuli Peltonen

Samuli Peltonen (s. 21. kesäkuuta 1981 Seinäjoki) on suomalainen sellisti.
Samuli Peltonen aloitti sellonsoiton vuonna 1989 Etelä-Pohjanmaan musiikki­opistossa Seinäjoella Ferenc Gyimesin ja Jussi Peltosen johdolla. Turun taideakatemiassa hän opiskeli vuosina 1998–2002 Timo Hanhisen oppilaana. Sibelius-Akatemiassa hän opiskeli vuosina 2002–2010 professori Arto Noraksen luokalla, josta hän valmistui erinomaisin arvosanoin musiikin maisteriksi vuonna 2011. Peltonen on täydentänyt opintojaan useilla mestarikursseilla opettajinaan muiden muassa Fred Sherry, Heinrich Shiff, Gary Hoffman, Tsuyoshi Tsutsumi, Torleif Thedeen, Frans Helmersson, Martti Rousi ja Marko Ylönen. Tällä hetkellä Samuli toimii Suomen Kansallisoopperan soolosellistinä, Sibelius Piano Triossa, Total Cello Ensemblessä sekä tuntiopettajana Sibelius-Akatemiassa. Peltonen on pitänyt mestarikursseja Suomessa, Italiassa sekä Virossa. Kevätkauden 2015 Samuli toimi soolosellistinä Royal Danish oopperassa, syksyt 2016 ja 2017 Opera Australian soolosellistinä melbournessa ja Sydneyssä. Vuosina 2006–2016 Samuli soitti Helsingin kaupunginorkesterin riveissä.
Samuli Peltonen on esiintynyt solistina usean suomalaisen orkesterin muun muassa Helsingin kaupunginorkesterin, Radion sinfoniaorkesterin, Tampere Filharmonian, Keski-Pohjanmaan kamariorkesterin, Turun filharmonisen orkesterin, Tapiola sinfoniettan, Oulu sinfonian sekä Seinäjoen ja Vaasan kaupunginorkestereiden kanssa. Peltonen on myös esiintynyt English Chamber Orchestran solistina, Itämeri-festivaalilla Tukholmassa sekä Puolassa Czestochowassa Bronislaw Huberman Festivalilla. Hän on esiintynyt myös monipuolisena kamarimuusikkona eri kokoonpanoissa Yhdys­valloissa, Australiassa, Espanjassa, Islannissa, Saksassa, Tanskassa ja Virossa, ja on tuttu näky kesän kamarimusiikkifestivaaleilla.
Samuli Peltonen on tehnyt radionauhoituksia Suomen Yleisradiolle, levyttänyt Uuno Klamin Tseremissiläisen fantasian Helsingin kaupungin­orkesterin solistina. Sibelius Piano Trion debyyttialbumin on julkaissut Yarlung -records.
Samuli Peltonen on voittanut 2. palkinnon Baltian ja Pohjoismaiden välisissä duo-kilpailuissa sisarensa Anna-Mari Peltosen kanssa vuonna 2004. Pariisin Rostropovits -kilpailuissa 2009 hän oli semifinalisti. Vuonna 2006 hän saavutti 1. palkinnon Turun kansallisissa sellokilpailuissa, ja vuonna 2007 Paulon kansainvälisissä sellokilpailuissa 4. sijan. Vuonna 2008 hän voitti kansainvälisen Krystof Penderecki -sellokilpailun Puolassa, jossa hänet palkittiin myös erikoispalkinnolla parhaasta K. Pendereckin konserton esityksestä.
Samuli Peltosen instrumentti on Giovanni Grancino -sello vuodelta 1702.
Samuli Peltosen isä on Seinäjoen kaupunginorkesterin sellisti Jussi Peltonen ja isoisä ilmajokelainen mestaripelimanni Lasse Peltonen.
Coors Brewing Company

Coors Brewing Company kuuluu alueellisena panimona maailman viidenneksi suurimpaan panimoyritykseen Molson Coors Brewing Company. Yhdysvalloissa Coors on maan kolmanneksi suurin panimo Se on Adolph Coors Companyn suurin tytäryhtiö.
Kaksi Saksasta tullutta siirtolaista, Adolph Coors ja Jacob Schueler, perusti 1873 panimon Goldeniin Coloradoon. Coors osti  1880 yhtiökumppaninsa osuuden. Aikojen kuluessa Coorsin oluesta muodostui paikallisuutensa ja toisaalta lainsäädännön vuoksi itävaltioiden popkulttuurissa jonkinlainen ikoni, niin että aiheesta tehtiin 1977 jopa elokuva, Smokey and the Bandit. Elokuva ei sikäli perustu todellisuuteen, että oluen kuljettaminen osavaltion rajan yli ei ollut lainvastaista.
Yritys sulautui  2004 kanadalaiseen olutpanimoon Molsoniin, jolloin uudeksi nimeksi tuli Molson Coors Brewing Company.
Coorsin suku on osallistunut Yhdysvaltojen politiikkaan konservatiivisella puolella. Yrityksen työntekijät lakkoilivat 1977, mikä sai paljon julkista huomiota, sillä sen seurauksena työntekijöistä, lopulta 500 jäi pois ja loput työntekijät irtosivat ammattiliitosta. Yritys joutui kymmeneksi vuodeksi ammattiliiton boikottiin, ja sen myynti laski merkittävästi.
Allopatrinen lajiutuminen

Allopatrisen lajiutumisen muodot

Allopatrisessa lajiutumisessa on kaksi muotoa: dikopatrinen lajiutuminen ja peripatrinen lajiutuminen. Ne eroavat toisistaan siinä, miten populaatio joutuu eristyksiin lähtöpopulaatiosta. Dikopatrisessa lajiutumisessa populaation esiintymisalueelle syntyy maantieteellinen este, joka jakaa populaation kahteen osaan. Tällainen este voi olla esimerkiksi mannerjäätikkö tai salmi.
Peripatrisessa lajiutumisessa perustajapopulaatio siirtyy elämään uudelle, lajin alkuperäisen levinneisyysalueen ulkopuoliselle alueelle ylitettyään yleensä ensin lajille soveltumattoman maaston; näin populaatio jää eristyksiin lähtöpopulaatiosta. Koska perustajapopulaation koko on usein hyvin pieni, se edustaa todennäköisesti vain pientä osaa lähtöpopulaation geneettisestä vaihtelevuudesta. Siksi populaation yksilöt voivat olla genotyypiltään ja fenotyypiltään huomattavan erilaisia kuin lähtöpopulaation yksilöt; tätä ilmiötä kutsutaan perustajavaikutukseksi. Perustajavaikutus sekä uudesta elinympäristöstä johtuvat erilaiset valintapaineet saattavat kiihdyttää genotyypin uudelleenjärjestäytymistä ja uuden lajin syntyä.
Vivien Leigh

Ura

Leigh opiskeli Englannissa, Ranskassa, Italiassa ja Saksassa. Hän aloitti uransa teatterissa 1930-luvun alkupuolella. Old Vic -teatterissa hän pääsi näyttelemään Shakespearea vastanäyttelijänään Laurence Olivier. Olivier ja Leigh näyttelivät yhdessä myös englantilaisissa elokuvissa, ja heidän välilleen syntyi suhde, vaikka kumpikin oli tahollaan naimisissa.
Vuonna 1938 Leigh meni Olivierin perässä Yhdysvaltoihin ja tapasi siellä Tuulen viemää -elokuvan tekijät. Elokuvalle ei ollut löytynyt naistähteä, ja kohtalaisen tuntematon Vivien Leigh sai pääosan Scarlett O'Harana, koska hän muistutti niin paljon romaanin kuvaamaa Scarlettia. Hän sai roolin, vaikka siihen oltiin povattu muun muassa Norma Sheareria, Bette Davisia, Jean Arthuria, Katharine Hepburnia ja Barbara Stanwyckia. Tuulen viemää valmistui vuonna 1939, ja siitä tuli yksi kaikkien aikojen menestyneimpiä elokuvia. Leigh'stä tuli näin maailmankuulu elokuvatähti, ja hän sai roolista ensimmäisen Oscar-palkintonsa. 
Leigh jatkoi kuitenkin uraansa teatterissa menestyksestä huolimatta, ja vuonna 1949 Lontoossa hän loisti Blanche DuBois'n roolissa Tennessee Williamsin näytelmässä Viettelyksen vaunu. Hän sai pääroolin myös Viettelyksen vaunun elokuvaversiossa, jossa hänen vastanäyttelijänään oli Marlon Brando, ja tämä elokuva toi Leighille toisen Oscarin. 
Leigh teki tämän jälkeen vain kolme elokuvaa, joista vuonna 1961 valmistuneessa Mrs. Stonen Rooman kevät hänellä oli vastanäyttelijänä Warren Beatty. American Film Institute on valinnut hänet vuosisadan 25 tärkeimmän naisnäyttelijän joukkoon. Hän on saanut urastaan myös tähden Hollywood Walk of Famelle.

Yksityiselämä

Vivien Leigh meni naimisiin vuonna 1932 Herbert Leigh Holmanin kanssa, ja heidän tyttärensä Suzanne syntyi vuonna 1933. Vivien käytti koko uransa ajan ammattiasioissa sukunimenään ensimmäisen aviomiehensä keskimmäistä nimeä Leigh. 1930-luvun alussa Vivien tapasi myös Laurence Olivierin, johon hän rakastui intohimoisesti. Teatteri- ja elokuvalegenda Laurence Olivierista ja Leigh'stä tuli rakastavaiset, vaikka kummatkin olivat tahollaan naimisissa.  
Vuonna 1940 Leigh ja Olivier menivät naimisiin. Vähän aikaa sen jälkeen Leigh'n mielenterveys alkoi kuitenkin horjua hänen sairastuttuaan maanis-depressiivisyyteen, josta hän kärsi loppuelämänsä ajan. Vuonna 1960 hän ja Laurence Olivier erosivat. Vivien Leigh kuoli 53-vuotiaana tuberkuloosiin.
Pentti Väyrynen

Pentti Väyrynen (10. toukokuuta 1926 Lappee – 20. tammikuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti.
Väyrynen kävi koulua Lappeenrannassa, Hämeenlinnassa ja Haminassa. Hän oli kymmenvuotiaana sotilaspoika Lappeenrannassa ja osallistui talvi- ja jatkosotaan lähettinä. Varusmiespalvelus Maasotakoulussa vei hänet sotilasuralle. Hän toimi pääesikunnassa eri osastoilla vuodesta 1955. Pääesikunnan sotatalousosaston päällikkönä hän oli 1973-1976. Sotavarustepäällikkönä hän toimi 1976-1977. Hankinnoista vastaavaksi sotatalouspäälliköksi hän sai nimityksen 1977, jolloin hän sai myös ylennyksen kenraalimajuriksi. Tässä tehtävässä hän johti Hawk-harjoitushävittäjien hankintaa ja vastakauppoja.
Väyryselle on myönnetty Vapaudenristin 1. luokan komentajamerkki ja muun muassa Ruotsin Pohjantähden ritarikunnan 1. luokan komentajamerkki.
Urheilua harrastaessaan Väyrynen voitti 1949 nykyaikaisen viisiottelun B-sarjan Suomen mestaruuden.
Ville Ojanen

Ville (Villehard) Ojanen (ven. Виллигарт Густавович Оянен, Villigart Gustavovitš Ojanen, 30. joulukuuta 1893 Terijoki – 23. kesäkuuta 1938 Moskova) oli suomalainen toimittaja, joka sisällissodan jälkeen pakeni Neuvosto-Venäjälle ja työskenteli siellä muun muassa SKP:n ja Kominternin tehtävissä.
Ville Ojanen syntyi Hollolassa talonpoikaisperheeseen, jolla oli varaa palkata ulkopuolista työvoimaa. Myöhemmin Ojanen määritteli kotinsa "kulakkitaloudeksi". Ojanen valmistui ylioppilaaksi Kuopion klassillisesta lukiosta vuonna 1913, minkä jälkeen hän työskenteli toimittajana Savon Työmiehessä. Ojanen opiskeli Helsingin yliopistossa. Sisällissodan aikana hän toimi kansanvaltuuskunnan liikenneasiain osaston raha-asiain toimikunnan rahastonhoitajana. Paettuaan Venäjälle Ojanen osallistui SKP:n perustavaan kokoukseen, työskenteli puoluetehtävissä ja suoritti punakomentajakurssin. Vuosina 1922–1928 hän oli Lännen vähemmistökansojen kommunistisen yliopiston opettaja.
Vuosina 1930–1931 Ojanen opetti Kominternin Lenin-koulussa Moskovassa poliittista taloustiedettä ja talouspolitiikkaa. Vuosina 1931–1932 hän toimi Karjalan ASNT:n kansankomissaarien neuvoston suunnitteluosaston johtajana ja vuodesta 1932 jälleen Lenin-koulun opettajana. 1920-luvulla hän kuului Kustannusliike Kirjan hallintoon ja vuonna 1932 Kommunisti-lehden toimituskuntaan. Ojanen toimi myös Kominternin maasihteeristössä. Hän kuului SKP:n keskuskomitean ulkomaantoimistoon vuosina 1936–1937. SKP:ssä hän oli Otto-Wille Kuusisen läheinen tukija.
Ojanen vangittiin helmikuussa 1938, tuomittiin kuolemaan syytettynä osallistumisesta neuvostovastaisen suomalaisen kapinallisjärjestön toimintaan ja ammuttiin Moskovan lähellä Butovossa. Hänen maineensa puhdistettiin vuonna 1955. 
Ojasen vaimo Aino Pesonen kuului myös SKP:n perustajiin. Hän työskenteli Lenin-koulun suomalaissektorin sihteerinä. Pesonen säästyi 1930-luvun vainoilta ja eli vuoteen 1975 saakka.
Aapo Korkeaoja

Aapo Kustaa Korkeaoja (s. 1978 Kokemäki) on suomalainen performanssitaiteilija, kuraattori, opettaja ja maanviljelijä. Hän on valmistunut maisteriksi Taideteollisesta Korkeakoulusta ja aikaisemmin opiskellut Turun taideakatemiassa. Korkeaoja on toiminut vuodesta 2010 alkaen esitystaiteen vastaavana opettajana Kankaanpään taidekoulussa, Satakunnan Ammattikorkeakoulussa.  
Korkeaoja on perustanut vuonna 2003 performanssitaiteeseen keskittyneen Fluxee- klubin, joka toimi vuoteen 2013 asti. Turun Manillassa sijaitsevassa Tehdas teatterissa toimineessa Fluxeessa vieraili 40 klubin aikana yli 200 taiteilijaa ja taiteilijaryhmää. Fluxeesta on julkaistu Fluxee performance decade- kirja, jossa käsitellään 2000-luvun taideilmiötä Suomessa.  Korkeaoja on kuratoinut kokeellista taidetta 2001 ja 2002 järjestetyille Koneisto-festivaaleilla ja kesällä 2014 Aapo Korkeaojan kotitilan pelloilla Kokemäen Korkeaojalla järjestettiin ympäristö- ja tilataidenäyttely Käsitekesä.sekä Immaterial-performanssifestivaali.
Korkeaoja on Presentaatio performanssi- ja esitystaiteen tiedotuskeskus ry:n ja Esitystaiteen keskus ry:n  perustajajäsen ja toiminut lisäksi Muu ry:n  hallituksessa. Presentaatio on vaikuttanut suomalaisen performanssi- ja esitystaiteen asemaan monipuolisesti, mm. julkaisemalla adressin oman toimikunnan saamiseksi Taiteen keskustoimikuntaan. Korkeaoja on toiminut alansa edustajana mm. esittävän taiteen vapaan kentän tilaa kartoittaneessa opetus- ja Kulttuuriministeriön työryhmässä, joka julkaisi mietintönsä 2011.
Aapo Korkeaojalle on myönnetty vuonna 2011 Satakunnan taidetoimikunnan Luomunan kuoret- taidepalkinto ja vuonna 2006 Kokemäen  kaupungin kulttuuripalkinto. Korkeaojan kuratoima Käsitekesä voitti TAIKE Lounais-Suomen myöntämän kulttuuripalkinnon 2014. 
Vuonna 2008 Korkeaoja oli julkisuudessa performanssillaan Uusi itsenäisyysjulistus, jonka hän esitti Helsingissä Mannerheimin ratsastajapatsaalla. Korkeaoja sai myöhemmin sakot luvattoman esityksen järjestämisestä julkisella paikalla. Kyseessä oli tiettävästi ensimmäinen kerta, kun joku kiipesi 11,7 metriä korkealle patsaalle. 
Aapo Korkeaojan isä on entinen kansanedustaja ja ministeri Juha Korkeaoja.
Manuel Marliani

Manuel Marliani (13. heinäkuuta 1795, Cádiz – 5. tammikuuta 1873, Firenze) oli espanjalainen, italialaista syntyperää ollut kirjailija, diplomaatti ja poliitikko. Hän oli naimisissa kaksi kertaa: Charlotte de Follevillen (1790–1850) kanssa ja Giulia Mathieun kanssa. Hän oli merkittävä poliitikko uudessa Italian kuningaskunnassa.
Worldloppet

Worldloppet Ski Federation on kansainvälinen maastohiihtojärjestö, joka keskittyy ns. ylipitkille hiihtomatkoille. Se perustettiin vuonna 1978 Ruotsin Uppsalassa.

Worldloppet Master

Hiihtäjä, joka hiihtää vähintään kymmenen pitkää Worldloppet-kilpailua, joista vähintään yhden vieraassa maanosassa, saa Wordloppet Gold Master -arvonimen. Samasta määrästä lyhyitä kilpailuita saa Wordloppet Silver Master -arvonimen.

FIS Worldloppet Cup

Worldloppet-organisaatio järjestää vuosittain kansainvälisen hiihtoliiton FIS:n FIS Worldloppet Cupin, joka kaudella 2017/2018 koostuu seitsemästä kilpailusta.
Erik August Kollin

Erik August Kollin (28. joulukuuta 1836 Pohja – 1901) oli pietarinsuomalainen muun muassa Fabergéllä työskennellyt kultaseppä.
Hän oli oppipoikana kulta- ja hopeaseppä Alexander Palménilla Tammisaaressa. Saatuaan kisällin arvon hän muutti Pietariin 1858 ja pääsi työskentelemään jalokivimestari August Holmströmille. Hänet hyväksyttiin alalle 1868 ja vuonna 1870 hän avasi oman työpajan Pietarissa. 
Kollin teki töitä August Holmströmille ja Carl Fabergélle. Myöhemmin hän vastasi Fabergélla kaikista työpajoista. Hän oli Fabergén ensimmäinen johtava kultaseppä. Tässä toimessa hän oli vuoteen 1886 asti, jolloin Michael Perchin korvasi hänet. Hän oli erikoistunut kulta- ja hopeaesineisiin, jotka usein olivat oman aikansa arkaaista tyyliä. Hän käytti Fabergélle tekemissään esineissä Fabergén merkintöjen vieressä merkintää EK. 
Vuosien 1885–1899 välisenä aikana Kollin toimi itsenäisenä kultaseppänä Pietarissa osoitteessa Demidov pereulok 9. Toimintaa jatkoi usean vuoden ajan hänen leskensä Henrika (Henrietta) Eleonora Backman (1841– n. 1920).
Erich Hückel

Erich Armand Arthur Joseph Hückel (9. huhtikuuta 1896 – 16. helmikuuta 1980) oli saksalainen fyysikko ja fysikaalinen kemisti. Hän sovelsi  kvanttimekaniikkaa orgaanisen kemian ongelmien tarkasteluun, mikä johti kvanttikemian  kehittymiseen omaksi tieteenalakseen Saksassa 1930-luvulla.
Hückel syntyi Berliinissä Charlottenburgin esikaupunkialueella. Hän opiskeli fysiikkaa ja matematiikkaa vuosina 1914–1921 Göttingenin Georg-August-yliopistossa. Hückel tunnetaan parhaiten elektrolyyttiliuoksia koskevasta Debyen ja Hückelin yhtälöstä ja nimeään kantavasta menetelmästä, jonka avulla pi-elektronien orbitaalien energia voidaan määrittää konjugoiduissa hiilivedyissä.
Bicycle Casino

Bicycle Casino on maailman suurimpiin kuuluva kasino Bell Gardensissa lähellä Los Angelesia.
Bicycle Casino oli ensimmäinen kasino, joka lähetti pokeripelejään livenä internetissä. Live at The Bike -ohjelmaa lähetettiin kasinon nettisivujen kautta viitenä iltana viikossa. Vakiokommentaattorien kuten Shirley Rosario lisäksi ohjelmassa vieraili kommentaattoreina ammattipelaajia kuten Barry Greenstein ja Kenna James. Ohjelmia lähetettiin helmikuusta 2005 vuoden 2006 puoleenväliin.