google/wiki40b huggingface dataset:
Bakufuu Slash! Kizna

Pelin idea

Ideana on pelata nuorella sankarilla Arashilla ja tuoda rauha takaisin maailmaan päihittämällä ilkeä kuningas. Tähän tavoitteeseen pääsee, kun valitaan loitsun tapaisesta kirjasta eri elementtejä edustavia petoja, joilla taistellaan vihollisia vastaan. Ohjaimena taisteluissa on lähinnä ns. neula mikä on kiinnitetty sormeen. Tätä liikuttamalla kuvaruudussa näkyvässä loitsukirjassa erilaisin kuvioin syntyy erilaisia hyökkäyksiä.

Manga

Mangassa sankarina on Narutoa muistuttava hahmo nimeltä Kizna Arashi, joka omistaa sinisen ilma elementtisen lohikäärmeen. Pääasiassa Arashi taistelee arkkivihollistaan Enniä vastaan, joka puolestaan omistaa punaisen tuli elementtisen lohikäärmeen.
Tabula Rasa (videopeli)

Juoni

Peli keskittyi ihmisten viimeiseen taistoon The Bane-nimistä muukalaisrotua vastaan. Tapahtumat sijoittuvat lähitulevaisuuteen kahdelle eri planeetalle, Arieki ja Foreas. Taistelu käydään AFS (Allied Free Sentient) ja The Bane joukkojen välillä.
Maailmojen sota

Tarina

Suurissa metallilieriöissä maahan laskeutuvat marsilaiset osoittautuvat valloittajiksi, jotka pyrkivät valtaamaan Maan uudeksi asuinplaneetakseen asumakelvottomaksi käyneen Marsin tilalle. Wellsin kertojapäähenkilö vertaa marsilaisten suhtautumista ihmisten suhtautumiseen eläimiin tai jopa omiin lajikumppaneihinsa. Maan aseet osoittautuvat tehottomiksi marsilaisten sotakoneita, jättimäisiä kolmijalkakulkijoita eli tripodeja, ja niiden polttosäteitä vastaan. Ihmiskunta näyttää jo tuhoontuomitulta, kun marsilaiset yllättäen alkavatkin kuolla Maan bakteereihin, joita vastaan niillä ei ole vastustuskykyä.

Elokuvat

Kirja on filmattu elokuvaksi vuosina 1953 ja 2005. Independence Day – Maailmojen sota -elokuvalla ei nimisuomennoksestaan huolimatta ole perusideansa lisäksi muuta tekemistä kirjan kanssa.

Suomennos

Ensimmäinen suomenkielinen painos Maailmojen sodasta ilmestyi vuonna 1979. Se julkaistiin yhteisniteenä Aikakoneen, toisen Wellsin romaanin, kanssa.
Köntinjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 14,6 hehtaaria, se on 800 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Virtalanojan valuma-alueeseen (14.264) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 111,8 metriä mpy.
Irbid (kuvernoraatti)

Irbid (arab. محافظة إربد‎) on yksi Jordanian kahdestatoista kuvernoraatista. Kuvernoraatin pinta-ala on 1 542 neliökilometriä ja sen alueella asui vuonna 2008 yhteensä 1 041 300 ihmistä, mikä tekee siitä Jordanian toiseksi väkirikkaimman kuvernoraatin Ammanin kuvernoraatin jälkeen. Sen pääkaupunki on noin 250 000 asukkaan Irbid (2004), joka on Jordanian toiseksi suurin kaupunki.
Jukka Hiltunen

Jukka Hiltunen (s. 16. huhtikuuta 1965 Jyväskylä, Suomi) on suomalainen näyttelijä.  Hän on opiskellut näyttelijäntyötä Tanskassa.
Häräntappoase-televisiosarjassa uransa aloittanut Hiltunen esiintyi vuonna 2002 Danny Boylen scifikauhuelokuvassa 28 days later, ja pääsi käyttämään muuten englanninkielisen elokuvan loppukohtauksessa suomea.
Henna Helmi Heinonen

Henna Helmi Inkeri Heinonen (s. 18. lokakuuta 1981 Helsingissä) on nykyään Seinäjoella asuva suomalainen kirjailija ja kolumnisti. Heinonen tuli tunnetuksi jo ennen esikoisromaaninsa Veljen vaimo (Arktinen Banaani, 2011) julkaisemista kirjoittamalla Minusta tulee kirjailija -blogia jo kaksi vuotta ennen kirjan ilmestymistä sekä antamalla laajan haastattelun muun muassa Image-lehteen. Ilmestyessään Veljen vaimo arvosteltiin useissa sanoma- ja aikakauslehdissä sekä kirjallisuusblogeissa.
Veljen vaimon jälkeen Heinonen on kirjoittanut Me Naiset -lehteen jatkokertomuksen Miinus seitsemän sekä kirjoittanut kolumneja ja pitänyt blogia muun muassa Iltalehden sivuilla.
Heinonen on koulutukseltaan psykologi.
Kirjotulikruunu

Ulkonäkö ja koko

Kirjotulikruunu kasvaa 2–3 metriä korkeaksi pensaaksi. Varret ja lehdet ovat karvaisia. Lehdet ovat muodoltaan soikeita, hammaslaitaisia ja teräväkärkisiä, 5–13 cm pitkiä ja 2,5–5 cm leveitä. Lehtien tuoksu on epämiellyttävä. Kukinto on usein monivärinen, halkaisijaltaan 2,5–5 cm ja kupumainen. Kukat ovat pieniä, tavallisesti oransseja mutta joskus myös keltaisia, pinkkejä ja punaisia. Kirjotulikruunun hedelmä on pieni, vihertävän sinimusta ja hohtava luumarja. Kasvin kaikki osat ovat lievästi myrkyllisiä.
Laji on hyvin muuntuvainen. Siitä on kehitetty satoja viljelylajikkeita ja -muotoja.

Levinneisyys

Kirjotulikruunu on kotoisin trooppisesta Amerikasta.

Elinympäristö

Kirjotulikruunu kestää hyvin suolaista maaperää ja suolaveden roiskeita. Läpimärkää maaperää laji ei kuitenkaan siedä. Kasvilla on voimakas juuristo ja sen leviämiskyky on erinomainen, minkä takia siitä on monin paikoin tullut luontoon levitessään hankalasti hävitettävä rikkaruoho. Kirjotulikruunusta on haittaa erityisesti maanviljelylle. Se voi aiheuttaa suurta haittaa myös trooppisten metsien uusiutumiselle vallatessaan hakkuualueita. Tiheät kasvustot estävät puuntaimia kasvamasta. Muun muassa Etelä-Intiassa laji hidastaa metsien uusiutumista.

Käyttö

Kirjotulikruunua on viljelty yli 300 vuoden ajan. Kasvia käytetään sekä koristekasvina että pensasaidoissa. Se sopii myös polttopuuksi ja kateaineeksi. Lajia kasvatetaan myös ruukkukasvina. Kirjotulikruunun lehdistä saatavilla yhdisteillä on lääkinnällisiä ja antiseptisiä vaikutuksia.
Jouni Hyytiä

Jouni Hyytiä (s. 24. kesäkuuta 1964 Lokalahti) on suomalainen jalkapalloerotuomari.

Ura

Hyytiä aloitti erotuomarinuransa vuonna 1992. Ensimmäisen pääsarjaottelunsa Ilves–Jazz hän tuomitsi vuonna 1996, ja tästä vuotta myöhemmin hänet nimettiin kansainväliseksi FIFA-tuomariksi. Kansainvälisiä otteluita hän on tuominnut yli 60.
Hyytiä saavutti 17. lokakuuta 2009 Veikkausliigan ottelussa HJK–Jaro 200 tuomitun pääsarjaottelun rajan. Vastaavaan olivat aikaisemmin yltäneet vain Martti Hirviniemi ja Mikko Vuorela. Hyytiä on valittu vuoden liigaerotuomariksi kuudesti ja Veikkausliigan 20-vuotisjuhlajoukkueeseen vuonna 2009.
Hyytiä edustaa Turun erotuomarikerhoa. Ammatiltaan hän on opistoupseeri.
Hyytiä nimettiin Veikkausliigan legendaksi vuonna 2014.
Suuret tasangot

Suuret tasangot (engl. Great Plains) on laaja preeria-alue, joka sijaitsee Kalliovuorten itäpuolella Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Tasankoalueen pituus pohjois-eteläsuunnassa on noin 4 800 kilometriä.  Tasangot ulottuvat New Mexicon, Texasin, Oklahoman, Coloradon, Kansasin, Nebraskan, Wyomingin, Montanan, Etelä-Dakotan ja Pohjois-Dakotan osavaltioiden alueelle Yhdysvalloissa sekä Albertan, Manitoban ja Saskatchewanin provinsseihin Kanadassa.
Suurten tasankojen pinta-ala vaihtelee määritelmän ja lähteen mukaan; esimerkiksi Encyclopædia Britannica -tietosanakirjan mukaan se on suunnilleen 2,9 miljoonaa neliökilometriä.
La peccatrice

Juoni

Pikkukaupungin tyttö Maria tulee raskaaksi ja lähtee häpeän painamana pois kotoaan. Marian sulhanen Alberto jättää hänet ja lapsi kuolee. Maria ryhtyy imettämään maanviljelijäpariskunnan lasta, ja he ottavat hänet kotiinsa asumaan. Emännän humalainen veli Salvatore yrittää raiskata Marian, ja tämä joutuu pakenemaan kaupunkiin. Siellä hän tutustuu Pietroon, joka päätyy velkojensa takia vankilaan. Rikas Ottavio pakottaa Marian työskentelemään prostituoituna. Ystävättären kuolema bordellissa herättää Marian vastarinnan. Lopulta hän pakenee kaupungista ja palaa anteeksi antavan äitinsä luokse.

Tuotanto, teemat ja vastaanotto

Mustavalkoinen La peccatrice on kuvattu Rooman Kokeellisen elokuvakeskuksen studiossa ja äänitetty Cinecittàssa. Sen käsikirjoitus on veteraaniohjaaja Amleto Palermin ohella kolmen tunnetun elokuvakriitikon Luigi Chiarinin, Umberto Barbaron ja Francesco Pasinettin käsialaa. Elokuvan pääosissa nähdään Paola Barbaran lisäksi kolme kuuluisaa miesnäyttelijää: Vittorio De Sica, Fosco Giachetti ja Gino Cervi. Kuvaaja Vaclav Vich tarjoaa puolidokumentaarisia otoksia synnytyslaitoksesta, elonkorjuusta ja pesulatyöstä.
La peccatrice edustaa 1940-luvun alun italialaisessa elokuvassa tapahtunutta vähittäistä siirtymistä kohti neorealismia, joka huipentui Luchino Viscontin Riivaajissa. Sen naiset ovat taloudellisesti ja seksuaalisesti riistettyjä ja miehet petollisia, hyväksi käyttäviä ja luonteeltaan heikkoja. Elokuvan melodramaattinen aihe – häpeäänsä pakeneva langennut nainen – on sinällään tyypillinen, ja sen tarjoamat ratkaisut – maaseutu, uskonto, äidillisyys ja anteeksianto – ovat perinteisiä. Tummasävyinen La peccatrice ei kuitenkaan pyri välttämään riistiriitoja tai vahvistamaan vallitsevaa järjestystä. Sen sanoma huipentuu loppua edeltävässä kohtauksessa, jossa Maria tarkkailee halveksuvasti sattumalta näkemäänsä entistä rakastajaansa. Toisin kuin esimerkiksi samaa aihetta käsittelevässä Alessandro Blasettin elokuvassa Quattro passi tra le nuvole (1942), nainen on lopulta kasvanut itsenäiseksi ja ottanut vastuun elämästään.
Aikalaiskriitikot suhtautuivat Venetsian elokuvajuhlilla esitettyyn elokuvaan myönteisesti sen yleisöä kosiskelevista melodramaattisista konventioista huolimatta. Arvostelijat kiittivät elokuvan rehellisyyttä ja Michelangelo Antonioni ylisti sen päähenkilön sisäistä voimaa ja kompleksisuutta.
Bosnia ja Hertsegovinan jääkiekkomaajoukkue

Sijoitukset

2008: 3. divisioonan karsinnat 47.
2015: 3. divisioona 47.
2016: 3. divisioona 45.
2017: 3. divisioona DNS
Wakoopa

Toimintatapa

Wakoopan jäsenet asentavat tietokoneelleen tarkkailuohjelman, joka muodostaa lokin käytetyistä ohjelmista ja web-sovelluksista. Loki lähetetään Wakoopan palvelimelle. Asiakasohjelma pysyy yleensä vain pienenä kuvakkeena tehtäväpalkissa, mutta se voi myös ilmoittaa Wakoopa-kavereiden uusimmista tapahtumista. Wakoopa tarkkailee, kuinka pitkään käytät kutakin ohjelmaa ja se voi myös antaa sinulle ehdotuksia uusista ohjelmista. Lisäksi jokaisella Wakoopan tietokannassa olevalla ohjelmalla on oma sivu, jota käyttäjät voivat täydentää. Sivulla näkyy myös, kuinka pitkään kyseistä ohjelmaa on käytetty yhteensä.
Henrik Cajander

Henrik (Henric) Cajander (16. tammikuuta 1804 Turku – 18. tammikuuta 1848 Turku) oli suomalainen piirilääkäri ja Suomen vanhimman tunnetun valokuvan ottaja. 
Cajanderin vanhemmat olivat turkulainen pakkaaja Matts Cajander (k. 1819) ja Lisa Simonsdotter. Hän kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1821. Cajander valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1827, lääketieteen kandidaatiksi 1830 sekä lääketieteen lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1832.
Cajander toimi koleralääkärinä 1831 ja oli Suomen kaartin vt. pataljoonanlääkärinä 1832 ja vakinaisena pataljoonanlääkärinä vuodesta 1833. Hän oli Turun piirin piirilääkärinä 1836–1843.
Cajander kuvasi Suomen vanhimman tunnetusti säilyneen valokuvan, dagerrotyypin, Turussa  3. marraskuuta  1842. Kuvassa on Uudenmaankatu 8:ssa sijainnut niin kutsuttu Nobelin talo, jonka takaa näkyy Turun tuomiokirkon torni. Lisäksi Turun Museokeskuksen valokuva-arkistossa on kaksi muuta Cajanderin ottamaa dagerrotyyppia vuodelta 1844: omakuva ja Vartiovuoren tähtitorni. 
Henrik Cajander oli naimisissa vuodesta 1837 Emma Fredrika Amalia Stenvallin (k. 1906) kanssa. Cajanderin veli Anders Cajander (1814–1856) toimi linnan- ja lasaretinlääkärinä Mikkelissä.
Abdullah Abdullah

Elämäkerta

Abdullah syntyi Kabulissa. Hänen isänsä on pataani ja äitinsä tadžikki. Hänen isänsä Ghullam Muhayuddin Khan oli korkeassa asemassa Kandaharissa, jossa myös Abdullah vietti osan lapsuuttaan. Viimein perhe asettui Kabuliin, kun kuningas Mohammed Zahir Shah nimitti isän senaattoriksi.
Abdullah meni opiskelemaan lääketiedettä ja valmistui Kabulin yliopistolta lääketieteen lisensiaatiksi 1983. Vuonna 1985 hän muutti maasta Peshawarin Pakistaniin, jossa jatkoi ammattinsa harjoittamista Afganistanin pakolaisten parissa.
Abdullah toimi myös Panjshirin vastarinta rintaman terveysosaston johdossa ja hänestä tuli Ahmad Shah Massoudin läheinen kumppani.
Vuonna 1995 Abdullah nimettiin Afganistanin islamilaisen valtion puhemieheksi. Talibanin valloitettua Kabulin Abdullah toimi Pohjoisen liiton varaulkoministerinä syyskuusta 1997. Bonnin konferenssin jälkeen hänet nimitettiin ulkoministeriksi joulukuussa 2001. Hän piti asemansa myös vuoden 2002 Loya jirgan ja vuoden 2004 presidentinvaalien jälkeen. Hänet erotettiin hallituksesta 2006.
Abdullah Abdullah tuli toiseksi Afganistanin vuoden 2009 presidentinvaalien ensimmäisellä kierroksella. Vaalit olivat laajalti vilpilliset ja istuvan presidentin Hamid Karzain äänistä noin kolmannes mitätöitiin. Vaaleissa oli tarkoitus järjestää toinen kierros jonkinlaisen legitimiteetin saavuttamiseksi. Abdullah Abdullah vetäytyi kuitenkin kokonaan toiselta kierrokselta, jolloin keskusvaalilautakunta julisti Karzain voittaneen.
Vuoden  2014 presidentinvaalissa Abdullahin vastaehdokkaana oli  Ashraf Ghani. Alustavan ääntenlaskun mukaan Ghani sai äänten enemmistön toisella kierroksella. Toiseksi tullut Abdullah epäili vaalivilppiä. Neuvottelujen jälkeen ehdokkaat allekirjoittivat vallanjakosopimuksen 21. syyskuuta 2014, jonka mukaan Ghani nousi presidentiksi ja Abdullahista tuli pääministeri.
Mukhrani

Mukhrani (georg. მუხრანი), alun perin Mukhnari (georg. მუხნარი, "tammilehto"), on historiallinen alankoalue itäisessä Georgiassa. Se sijaitsee nykyisen Mtskheta-Mtianetin hallintoalueen (mkhare) ja historiallisen Kartlin alueen rajojen sisällä Mtskhetan kaupungin pohjoispuolella. Se rajoittuu Mtkvari-jokeen ja sen kahteen sivujokeen Ksaniin ja Aragviin.
Mukhrani sijaitsi strategisella alueella, jonka läpi kulki antiikin ja keskiajan aikaan keskeisiä liikennereittejä. Se on hedelmällistä ja helposti kasteltavaa aluetta, joten se oli taloudellisesti kehittynyt ja toimi tietyssä mielessä linkkinä Kartlin ala- ja ylämaa-alueiden välillä. 100–300-luvuilla alueella sijaitsi Dzalisi, yksi Kaukasian Iberian tärkeimmistä asutuskeskuksista. Keskiaikaisissa georgialaisissa kronikoissa Mukhrania kuvataan metsittyneeksi alueeksi, jota Georgian kuninkaat suosivat metsästysmaanaan. Aatelisen Dzaganisdze-perheen kerrotaan pitäneen aluetta hallussaan 700–800-luvuilta aina vuoteen 1123, kun kuningas Davit IV takavarikoi sen. Mukhranista tuli kukoistava kuninkaallisten maiden osa, ja kruunu lahjoitti siitä myöhemmin osuudet Šiomghvimen luostarille ja Svetitskhovelin katedraalille.
Vuonna 1512 Mukhrani siirtyi perintönä Kartlin kuninkaallisen Bagrationi-dynastian haaralle. Kartlin kuningas Davit X lahjoitti alueen pikkuveljelleen Bagratille palkkioksi siitä, että tämä oli auttanut häntä viereisen georgialaisvaltakunnan Kakhetin kuningasta Giorgi II:ta vastaan. Siitä eteenpäin Mukhranin herrat tunnettiin nimellä Mukhran-Batoni ja myöhemmin nimellä Bagration-Mukhraneli. Kuninkaan vallan taantuessa Mukhranista tuli autonominen läänitys, satavado, eli "tavadin (prinssin) alue". Sitä kutsuttiin nimellä Samukhranbatono eli "Mukhran-Batonin maa". Ruhtinaskunnan tärkein asutuskeskus oli Šios-Ubani, joka tunnettiin 1770-luvulta lähtien nimellä Mukhrani, kun taas Mtkvari- ja Ksani-jokien yhtymäkohtaan 1500-luvulla rakennettu linnoitus toimi alueen merkittävimpänä linnakkeena. Muita Mukhran-Batonien hallitsemia kyliä olivat Aghaiani, Kandagiani, Tezi, Okami ja jonkin aikaa myös Lamisqana ja Gremiskhevi. Mukhranin itsehallinto jatkui siihen saakka kun Venäjän keisarikunta liitti itäisen Georgian itseensä vuonna 1801, mutta se lakkautettiin lopullisesti vasta 1840-luvulla.
Palautusistutus

Palautusistutus eli takaisinistutus tarkoittaa prosessia, jossa kokonaan tai paikallisesti luonnosta hävinnyt laji koetetaan siirtoistuttaa takaisin sen alkuperäiseen elinympäristöön. Palautusistutus voi joskus onnistua palauttamaan lajin kannan jopa elinvoimaiseksi. Toisaalta eläinten kohdalla yleistä on myös se, että eläintarhassa eläneet yksilöt eivät menesty luonnossa. Tähän on useita syitä: vankeudessa eläneet eläimet eivät esimerkiksi ole välttämättä tarpeeksi tottuneita hankkimaan itse ravintoa, välttämään petoja tai elämään laumoissa. Tarhattujen yksilöiden geneettinen monimuotoisuus voi olla suppea perustajavaikutuksen takia, jolloin ne voivat olla alttiita esim. perinnöllisille sairauksille.
Luonnosta jollakin toisella alueella pyydystetyt ja uuteen paikkaan siirretyt yksilöt selviävät yleensä paremmin; Suomessa tästä ovat esimerkkeinä sukupuuttoon metsästettyjen euroopanmajavan ja metsäpeuran onnistuneet siirtoistutukset.
Abd al-Malik ibn Marwan

Abd al-Malik ibn Marwan oli Umaijadien dynastian Damaskoksen kalifaatin kalifi vuosina 685–705 isänsä Merwan I:n jälkeen. Hänen kilpailijansa Abdallah ibn az-Zubair oli taistelemassa Persiassa, kun Abd al-Malik nousi valtaan. Vuonna 690 kalifi voitti kapinalliskenraali Musabin, Abdallah ibn az-Zubairin veljen, ja seuraavana vuonna hän valloitti Medinan sekä 692 Mekan. Abdallah ibn az-Zubair kuoli pian tämän jälkeen, ja kalifista tuli koko valtakunnan kiistaton hallitsija.
Vuonna 705 kalifiksi nousi hänen poikansa Walid I (705–714).
Goryeo-hotelli

Goryeo-hotelli (kor. 고려호텔, Goryeo hotel) on hotelli Pohjois-Korean pääkaupungin Pjongjangin keskustassa. 143 metrin korkuinen hotelli avattiin vuonna 1985. Siinä on 500 huonetta ja 45 kerrosta.  
Hotellissa toimii viisi ravintolaa, mukaan lukien pyörivä ravintola 45. kerroksessa. Siellä on myös elokuvateatteri ja lukuisia eri liikkeitä parturista kirjakauppaan sekä uima-allas ja sauna.
Walter Kreye

Walter Kreye (s. 18. heinäkuuta 1942 Oldenburg, Saksa) on saksalainen näyttelijä, joka näytteli vuoden 2008 alusta alkaen saksalaisessa rikossarjassa Kettu (saks. Der Alte). Hänen roolihenkilönsä rikosylikomisario Rolf Herzog tuli Rolf Schimpfin esittämän rikosylikomisario Leo Kressin tilalle murharyhmän johtoon. Walter Kreye joutui jättämään sarjan vuonna 2012 sairauden vuoksi. Kreye on näytellyt tätä ennen muun muassa sarjoissa Kahden keikka ja Siska. Kreye on ollut kaksi kertaa naimisissa; aikaisemmasta liitosta hänellä on yksi poika ja toisesta liitosta kaksi tytärtä näyttelijä Sabine Wegnerin kanssa. Hän on valmistunut Bochumin draamakoulusta. Walter Kreye on 180 senttiä pitkä.
Puvustaja

Puvustaja-työnimike viittaa teatterin puolella pukusuunnittelijaan. Elokuvassa vastaava pukusuunnittelija on työnimikkeeltään pukusuunnittelija. Elokuvassa puvustaja työskentelee pukusuunnittelijan assistenttina. Puvustaja ei ole ompelija, kuten yleisesti luullaan. Puvustaja työskentelee teatterissa läheisesti ohjaajan, dramaturgin, lavastajan, valosuunnittelijan, näyttelijöiden ja maskeeraajan kanssa, mutta tekee itsenäistä taiteellisesti päävastuullista työtä, kuten virallinen määritelmä kuuluu. Elokuvassa puvustaja toimii pukusuunnittelijan oikeana kätenä, ja vastuualue on pienempi. Elokuvassa puvustaja voi hoitaa pukuvaihdot ja kuvausjatkumon, sekä auttaa pukusuunnittelijaa puvuston hankkimisessa.

Koulutus

Puvustajaksi koulutetaan eri tasoisissa oppilaitoksissa ja ammattikorkeakouluissa. Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa on oma koulutusohjelma, josta valmistuu kandidaatteja ja maistereita, siis esittävän taiteen pukusuunnittelijoita.
Orest Bodalew

Orest Bodalew (7. maaliskuuta 1907, Pietari − 1. maaliskuuta 1965, Helsinki) oli suomalainen pianisti ja pianopedagogi.
Pietarissa syntynyt Orest Bodalew pakeni vanhempiensa kanssa lokakuun vallankumouksen jaloista vuonna 1917 Muolaaseen Karjalan kannakselle, jossa hän vietti nuoruutensa. Hän oli aloittanut opintonsa jo pikkupoikana Pietarin konservatoriossa, mutta määrätietoisemmin hän opiskeli pianonsoittoa aluksi Viipurin musiikkiopistossa ja sittemmin Ingeborg Hymanderin johdolla Helsingin musiikkiopistossa. Hän piti ensikonserttinsa Helsingissä vuonna 1926. Bodalew jatkoi opintojaan Berliinissä ja Pariisissa vuosina 1927−1929 mm. saksalaisen Walter Giesekingin johdolla.
Orest Bodalew oli aikanaan Suomen ahkerimmin esiintyviä pianisteja ja säestäjiä ja tuli tunnetuksi etenkin Frederic Chopinin tulkitsijana. Hän piti konsertteja kotimaan lisäksi Ruotsissa, Isossa-Britanniassa ja Keski-Euroopassa. Hän asui vuosina 1931−1937 Pariisissa, jossa hän toimi pianonsoiton opettajana ja esiintyvänä taiteilijana. Tänä aikana hän ystävystyi mm. säveltäjä Maurice Ravelin kanssa. Vuonna 1939 Bodalew piti Lontoossa hyvän arvostelumenestyksen saaneen konsertin ja suunnitteli sen innoittamana kiertuetta Yhdysvalloissa, mutta sodan syttyminen esti aikeen. Toisen maailmansodan jälkeen Bodalew esiintyi pianistina enää suhteellisen harvoin ja keskittyi opetustyöhön.
Vuodesta 1959 Bodalew toimi pianonsoiton opettajana Helsingin Kansankonservatoriossa. Hän julkaisi kehittämästään metodista kolmiosaisen oppikirjan Viiden sormen tekniikka vuosina 1962−1965.
Ignaz Schiffermüller

Ignaz Schiffermüller (1727-1808) oli itävaltalainen luonnontieteilijä, joka tutki etenkin perhosia. Yhdessä Michael Denisin kanssa hän julkaisi luettelon Wienin alueen perhoslajeista. Schiffermüllerin ja Denisin kokoelma oli esillä Hofburgissa, missä se paloi vuoden 1848 vallankumouksen aikana. Osia Schiffermüllerin kokoelmista on esillä Wienin luonnonhistoriallisessa museossa.
Perhosten värin määrittelyn vaikeus johdatti Schiffermüllerin tutkimaan myös värejä. Teos Versuch eines farbensystems esittelee Louis-Bertrand Castelin väriympyrän käytännön sovellusten lisäksi tietoja värjäämisestä.
Rentarō Taki

Rentarō Taki (jap. 滝 廉太郎; 24. elokuuta 1879 – 29. kesäkuuta 1903) oli japanilainen säveltäjä ja pianisti. Hän opiskeli kotimaassaan ja myös ulkomailla, Saksan Leipzigissä.
Taki sairastui nuorena ankaraan tuberkuloosiin, joka vei hänen henkensä kesäkuussa 1903. 23-vuotiaana kuollut säveltäjä jätti silti jälkeensä monia sävellyksiä, joista tunnetuimpia on laulu "Kōjō no tsuki" (1901). Kyseisestä sävellyksestä ovat sittemmin esittäneet omat versionsa Thelonious Monk ja Scorpions.
Jan Grzebski

Jan Grzebski (1942–2008) oli puolalainen mies, joka heräsi 19 vuoden koomasta vuonna 2007. Grzebski vajosi koomaan vuonna 1988 jäätyään junan alle. Lääkärit uskoivat Grzebskin elävän vain kahdesta kolmeen vuoteen, mutta tämän vaimo Gertruda jaksoi pitää huolta miehestään 19 vuoden ajan. Yllättäen mies alkoikin osoittaa elonmerkkejä huhtikuussa 2007 ja heräsikin kaksi kuukautta myöhemmin. Hän kuoli joulukuussa 2008.
Sándor Ferenczi

Sándor Ferenczi (vuoteen 1879 Fränkel; 7. heinäkuuta 1873 Miskolc, Itävalta-Unkari – 22. toukokuuta 1933 Budapest, Unkari) oli unkarilainen lääkäri ja psykoanalyytikko, joka teki läheistä yhteistyötä Sigmund Freudin kanssa.
Sándor Ferenczin vanhemmat kustantaja Baruch Fränkel ja Rosa o.s. Eibenschütz olivat puolanjuutalaisia, ja isä unkarilaisti nimensä vuonna 1879 muotoon Bernát Ferenczi. Perheeseen syntyi yksitoista lasta, ja Sándor kuului nuorimpiin. Isä kuoli varhain ja perhe jäi äidin elätettäväksi.
Sándor Ferenczi opiskeli Budapestin protestanttisessa koulussa ja ylioppilaaksi tultuaan siirtyi Wienin yliopistoon opiskelemaan lääketiedettä. Valmistuttuaan vuonna 1894 hän työskenteli neurologina Budapestissä. Hän tutustui Sigmund Freudin kirjoituksiin jo ennen kuin tapasi tämän vuonna 1908 ja ryhtyi tämän oppilaaksi. Peter Gayn mukaan Ferenczi kärsi koko ikänsä kyltymättömästä rakkaudenkaipuusta, koska hän oli lapsena jäänyt sisarustensa varjoon, ja hän pyrki tekemään Freudista itselleen isähahmon.
Sándor Ferenczi kuului aikansa tuotteliaimpiin psykoanalyytikkoihin. Hän toimi Kansainvälisen Psykoanalyyttisen Yhdistyksen (IPV) puheenjohtajana vuodet 1918–1919, ja hän perusti Unkarin Psykoanalyyttisen Yhdistyksen. Ferenczi pyrki kehittämään psykoanalyyttisen terapian tekniikkaa aktiivisempaan suuntaan yhdessä Otto Rankin kanssa, mutta Freud suhtautui varauksellisesti hänen uudistuksiinsa, ja heidän välinsä alkoivat viiletä 1920-luvulla. Lisäksi Ferenczi arvioi mielisairauksien etiologiaa toisin kuin Freud ja piti ulkoisia traumoja ratkaisevina ja tavallaan elvytti viettelyteorian, josta Freud oli luopunut 1890-luvulla.
Ferenczi toimi koulutusanalyytikkona, ja hänen potilaisiinsa kuuluivat muiden muassa Michael Balint, Melanie Klein, Géza Róheim ja Clara Thompson. Jacques Lacanin koulukunta on suhtautunut häneen myötämielisesti, samoin amerikkalaisen suhdepsykoanalyysin (engl. relational psychoanalysis) koulukunta.