google/wiki40b huggingface dataset:
Maihinnousualus

Maihinnousualus on sota-alus, jonka päätehtävä on kuljettaa taistelujoukkoja rannikolle. Koosta ja tyypistä riippuen niillä on lentokansi helikoptereita ja STOL/VTOL-hävittäjiä varten. Aluksilla on myös vesille laskettavaa maihinnousukalustoa, kuten ilmatyynyaluksia tai amfibiajoneuvoja.
Maihinnousualuksia on useiden maiden laivastoilla. Nykyisin kokoluokka vaihtelee alle 10 000 tonnin aluksista keskikokoista lentotukialusta muistuttaviin noin 40 000 tonnin ”helikopteritukialuksiin”.

Historia

Ensimmäiset varsinaiset maihinnousualukset otettiin käyttöön toisessa maailmansodassa. Näiden alusten syväys oli kuormattunakin vain parisen metriä, eli ne pääsivät niin lähelle rantaa, että ajoneuvokalustolla pystyttiin ajamaan aluksesta maihin. Toteuttamansa Dunkerquen evakuoinnin jälkeen liittoutuneiden ainoa mahdollisuus ryhtyä taisteluun Manner-Euroopassa oli rannikolle suoritettu maihinnousu. Kun Winston Churchill oli tehnyt esityksen maihinnousualuksesta, joka kykenisi kuljettamaan yhden tai useamman panssarivaunun, kokoontui brittiläinen varusteluteollisuus kesällä 1940 käsittelemään asiaa. Kokoukseen osallistunyt yhtiö Hawthorn Leslie and Company esitti suunnitelman, jonka perusteella valmistui marraskuussa 1940 ensimmäinen LCT-tyyppinen (engl. Landing Craft Tank). Se oli tyyppiä LCT Mk I, tai LCT(1).
LCT-aluksesta rakennettiin useita versioita. Sen lisäksi, että LCT sopi miehistön ja ajoneuvojen kuljettamiseen, se kävi useiden erikoisversioiden alustaksi. Sellaisia olivat muun muassa ilmatorjuntatykein varustettu alus, joka ilmatorjunnan suojaamistehtävän lisäksi osallistui jalkaväen tukemiseen. Niistä käytettiin nimeä Landing Craft Flak. Aluksille ei annettu yksilöllistä nimiä, vaan ne saivat ainoastaan numeron.

Nykyaika

Suurimmat maihinnousualukset ovat Yhdysvaltain laivaston ja merijalkaväen käyttämät Tarawa- (LHA) ja Wasp-luokan (LHD) alukset. Niiden vetoisuus on noin 40 000 tonnia, eli ne ovat kooltaan keskikokoisen lentotukialuksen luokkaa.
Niillä voi olla 40–50 lentolaitetta eli valikoima erilaisia helikoptereita ja Harrier-hävittäjiä aina tehtävästä riippuen. Toisinaan aluksia nimitetäänkin helikopteritukialuksiksi.
Aluksilla on niiden oman miehistön lisäksi tilat noin 2 000 merijalkaväen sotilaalle, jotka toimitetaan maihin etupäässä helikoptereilla, kun alus pääsee kohdealueelleen. Aluksilla on tilaa myös maihinnousukalustolle, kuten ilmatyynyaluksille.
Publius Decius Mus

Publius Decius Mus vanhempi (k. 340 eaa.) oli Rooman konsuli ja sotapäällikkö. Hän oli konsulina Titus Manlius Imperiosus Torquatuksen kanssa.
Latinalaiset kansat nousivat vuonna 340 eaa. kapinaan Rooman valtakuntaa vastaan. Kapina oli Rooman kannalta vaarallinen ja se oli vähällä jäädä siinä häviölle. Kapinan ensimmäisessä taistelussa Decius Mus kysyi valtion uskonnolliselta johtajalta pontifex maximukselta neuvoa. Tämä muistutti ikivanhasta riitistä, että johtajan tuli näyttää joukoilleen esimerkkiä hyökkäyshengestä uhraamalla oma henkensä. Tätä uhrautumista nimitettiin devotioksi. Niinpä Decius Mus vihkiytyi uhriksi ja ratsasti kuolemaan vihollisten keskelle.
Mikael Kotkaniemi

Ura

Kotkaniemi on HIFK:n kasvatti, joka aloitti uransa aikuisten sarjoissa vuonna 1987 Karhu-Kissojen joukkueessa II divisioonassa. Hän pelasi seurassa aina vuoteen 1993 saakka. Kaudella 1990–1991 Kotkaniemi esiintyi HIFK:n liigajoukkueen riveissä neljässä ottelussa. Karhu-Kissoissa Kotkaniemi muodosti kuuluisan "Petolintuketjun" yhdessä Petri Variksen ja Jari Korpisalon kanssa. He kaikki aloittivat myöhemmin liigauransa Ässissä. 
Vuonna 1993 Kotkaniemi siirtyi Porin Ässiin, jossa voitti SM-pronssia kaudella 1994–1995. Hän päätti liigauransa KalPassa vuonna 1999. Yhteensä Kotkaniemi pelasi SM-liigassa 218 ottelua tehopistein 29+37=66. Playoffs-otteluita hänelle kertyi 16 (2+0=2). Kauden 1995–1996 Kotkaniemi esiintyi Tanskan jääkiekkoliigassa Herning IK:n joukkueessa. Hän pelasi urallaan myös Ruotsissa ja Saksassa. Lopetettuaan jääkiekkoilun Kotkaniemi ryhtyi pelaamaan kaukalopalloa Porin Kärppien joukkueessa. Suomen mestaruuden hän voitti seurassa vuosina 2005 ja 2006.
Valmennusuransa Kotkaniemi aloitti Ässien juniorijoukkueissa vuonna 2006. Ässien liigajoukkueessa Kotkaniemi toimi kakkosvalmentajana vuosina 2011-2013 ja oli mukana voittamassa mestaruutta keväällä 2013. Kaudeksi 2013–2014 Kotkaniemi siirtyi HC Keski-Uusimaan päävalmentajaksi. Kotkaniemi jatkoi samaan aikaan Jyrki Ahon johtamassa Ässien valmennusryhmässä kakkosvalmentajana. Hän palasi Liigaan ja Porin Ässiin 11 ottelun ajaksi helmikuussa 2016, kun Ässät antoi potkut päävalmentaja Pekka Rautakalliolle. Syksyllä 2017 Ässät tiedotti että Jyrki Aho ei jatka Ässissä seuraavana syksynä, ja että tuolloin Kotkaniemi aloittaa päävalmentajana kevääseen 2020 asti ulottuvalla sopimuksella. Hän nousi kuitenkin vastuuvalmentajan paikalle jo tammikuussa 2018, kun Ässät erotti Jyrki Ahon heikosti sujuneiden peliotteiden takia. Kotkaniemen johtamana Ässät eteni puolivälieriin asti, mutta hävisi Oulun Kärpille otteluvoitoin 4-1. 
Ässien syksy Kotkaniemen alaisuudessa sujui kuitenkin heikosti, joukkue jumittui jo aikaisin sarjan viimeiseksi, eikä Kotkaniemi saanut peliä tuloksellisesti parannettua. Hänet erotettiin lopulta marraskuussa 20 ottelun jälkeen, joista Ässät saavutti vain kuusi voittoa ja 15 pistettä. Tilalle pestattiin loppukaudeksi pitkän linjan apuvalmentaja Pasi Kaukoranta Ässien apuvalmentajan paikalta. Kotkaniemen päävalmentajasopimus irtisanottiin marraskuussa 2018.

Perhe

Mikael Kotkaniemen äiti on näyttelijä Kirsti Wallasvaara, isä teatteriohjaaja Pentti Kotkaniemi ja sisarpuoli näyttelijä Saara Kotkaniemi. Kotkaniemen molemmat pojat pelaavat jääkiekkoa: Kasperi (1999) Porin Ässissä ja Jesperi (2000) pelaa jääkiekkoa Montreal Canadiensin organisaatiossa.
Pitkä vaalea mustakenkäinen

Musiikki

Elokuvan musiikin on säveltänyt Vladimir Cosma, ja sen esittää tuolloin suosittu panhuilunsoittaja, romanialainen Gheorghe Zamfir. Koska päähenkilö on orkesteriviulisti, elokuvassa kuullaan myös katkelmia klassisen musiikin teoksista.

Esitykset Suomessa

Elokuva sai teatteriensi-iltansa Suomessa 1973, ja se on esitetty Suomen televisiokanavilla elokuussa 1986 (Yle TV2) ja joulukuussa 1994 (Yle TV1).

Vastaanotto ja jälkimaine

Pitkä vaalea mustakenkäinen palkittiin Hopeisella karhulla vuoden 1973 Berliinin elokuvajuhlilla.
Helsingin Sanomien tv-arvostelussa 1986 Mikael Fränti piti elokuvaa hupaisana kertakäyttökomediana, joka ”tarjoaa hauskoja oivalluksia ja vähän purevaa piruiluakin” etenkin Ranskan poliisitoimen suuntaan.

Jatko-osat ja uusintaversio

Elokuva sai monia jatko-osia ja jäljittelijöitä, kuten Pitkän vaalean mustakenkäisen paluu (Le retour du grand blond, 1974), Pitkä vaalea punatukkainen (La moutarde me monte au nez, 1974), Pitkä vaalea pinteessä (Le Jouet, 1976) ja Olen ujo... mutta paranemaan päin (Je suis timide... mais je me soigne, 1978), videona nimellä Pitkän vaalean kosto  (Video-opas 2/5 tähteä). Monet muutkin Pierre Richardin pääosan ja olemuksen varaan rakennetut komediat saivat ranskaksi tai muilla kielillä nimiä, joissa esiintyvät sanat ”pitkä vaalea” (ransk. grand blond), vaikkei tarinoilla tai Robertin kulloisellakin hahmolla ole välttämättä tekemistä tämän ”alkuperäisen” elokuvan kanssa. Myös Robertin hahmon nimi François Perrin toistuu monissa myöhemmissä Francis Veberin kirjoittamissa komedioissa muidenkin kuin Robertin näyttelemänä.
Vuonna 1985 elokuvasta tehtiin amerikkalainen vähän arvostettu uusintaversio nimeltä Kohtalon kalossi (The Man With One Red Shoe), jolle suomalainen Video-opas antoi yhden tähden viidestä.
Oriveden Sanomat

Oriveden Sanomat on kerran viikossa ilmestyvä paikallislehti. Ilmestymispäivä on keskiviikko. 
Lehti käsittelee Oriveden seudun uutisia ja tapahtumia. Lehden ensimmäinen näytenumero ilmestyi 30. kesäkuuta 1926.
Lehden levikkialue on Juupajoki, ent. Längelmäki ja Orivesi. Oriveden Sanomien levikki vuonna 2014 oli 5 152. Levikki koostui lähinnä tilauksista ja irtonumeromyynnistä. Oriveden Sanomia kustantaa Oriveden Sanomalehti Oy. Oriveden Sanomalehti osakeyhtiöön kuuluu myös Oriveden Kirjapaino. Yhtiön palveluksessa on 18 henkilöä. Oriveden Sanomat on Sanomalehtien Liiton jäsen. Oriveden Sanomien toimitusjohtajana ja päätoimittajana toimii Vesa Kangas.
Tharcisse Tshibangu Tshishiku

Tharcisse Tshibangu Tshishiku (s. 23. huhtikuuta 1933) on kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 9. elokuuta 1959 ja nimitettiin Kinshasan vihkipiispaksi sekä Scampan titulaaripiispaksi 1. syyskuuta 1970. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph-Albert Malula, jota avustivat Eugène Kabanga Songasonga ja Martin-Léonard Bakole wa Ilunga.
Tshibangu Tshishiku sai 26. marraskuuta 1991 uuden nimityksen Mbujimayin piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 1. elokuuta 2009.
Surumesikko

Levinneisyys

Surumesikkoa tavataan laajalla alueella Australiassa. Lajia on kuvattu paikallisesti yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Bablers

Bablers on lauluyhtye, joka julkaisi The Beatles-vaikutteisen esikoisalbuminsa What’s All About vuonna 1980. Yhtyeen keskushahmo on Arto Tamminen, joka muun muassa oli säveltänyt kaikki levyn kappaleet. Esikoisalbumilla kokoonpanoon kuuluivat Tammisen (laulu, kitara, sello, koskettimet) lisäksi Janne Haavisto (rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu), Mikko Lankinen (kitara, taustalaulu) ja Juha Mieskonen (basso, laulu kappaleella "McKinley’s Birthday Party", taustalaulu). Kahdeksankymmentäluvun alkupuolella Bablers julkaisi vielä singlen "Suddenly" / "Day by Day" (1982), jolla Tammisen lisäksi soittivat Pentti Ukkonen (basso, laulu), Mika Saksela (rummut) ja Hannu Nurkka-Tuorila (koskettimet).
Bablersin uusi tuleminen sai alkunsa, kun Arto Tamminen (laulu, kitara, piano, kosketinsoittimet, sello), Janne Haavisto (rummut, lyömäsoittimet), Pekka Gröhn (basso, haitari, piano, urut) ja Hannu Pikkarainen (kitara) vuonna 1998 levyttivät albumin Like the First Time. Levy ilmestyi jo samana vuonna Japanissa, mutta Suomessa vasta kahta vuotta myöhemmin. Osa levyn kappaleista oli jo aiemmin julkaistu suomenkielisinä, esimerkiksi "You Are the One for Me" oli Tammisen soolokappale "Perhosia mahassa" vuodelta 1997 ja "Together Forever" Samuli EdelmanNin levyttämä "Ihana ilta" vuodelta 1994.
A7 (Kreikka)

Reitti

Valtatien reitti on seuraava (koillisesta lounaaseen, merkittävimmät ohitetut paikkakunnat suluissa):
Kórinthos – Neméa – (Árgos) – Trípoli – (Megalópoli) – Kalamáta
Varsinaisen Kórinthos–Kalamáta-tien pituus on noin 158 kilometriä. Valtatiehen yhdistyy haaraumana Α71-valtatie, joka on moottoritieosuus Léfktro–Spárti. Sen pituus on noin 47 kilometriä.
Jeesus Siirakin poika

Jeesus Siirakin poika oli Jerusalemista kotoisin oleva juutalainen kirjanoppinut, joka eli toisen vuosisadan alussa ennen ajanlaskun alkua. Hänet tunnetaan Sirakin kirjan kirjoittajana.

Tausta

Hänen henkilöstään tiedetään varsin vähän. Katolisten lähteiden mukaan hänen etunimensä oli Jeesus, Sirakin kirjan kreikankielisessä prologissa Iesous. Hänen sukunimensä oli Ben Sira ("Siran poika"), mikä käy ilmi kirjan hepreankielisistä teksteistä. Kirjan kreikan- ja latinankieliset vanhat versiot viittaavat häneen myös "Jerusalemin miehenä", jonka mukaan hänen tiedetään ainakin asuneen, ellei olleen jopa syntyisin, Jerusalemista. Hän oli eräänlainen filosofinen elämän tarkkailija ja hän itse kertoo hankkineensa tietämyksensä matkustelemalla runsaasti. Hänen sanotaan myös olleen Eleaserin pojanpoika, hänen isänsä nimi on todennäköisesti ollut Simon, ja ben Sira-nimi on ollut koko suvun kantanimi.
Joissakin lähteissä hänen on sanottu myös olleen papillista sukua, mikä on todennäköisesti johtunut kirjoitusvirheestä. Hän ei myöskään ole ollut itse rabbi eikä lääkäri, vaikka niinkin on väitetty. Hänen on myös sanottu olleen säännöllisesti kuolemanvaarassa. Ainut varma tieto on, että hän oli aikansa mittapuun mukaan korkeasti oppinut henkilö.

Elinajan ajoittaminen

Hänen elinaikansa on ajoitettu kahden tiedon perusteella. Sirakin kirjan kreikankielisessä esipuheessa Jeesus Siirakin pojan pojanpojan kerrotaan saapuneen Egyptiin kuningas Euergetes Basileoksen kolmantenakymmenentenä kahdeksantena vuotena, jonka jälkeen hän oli kääntänyt isoisänsä teoksen kreikaksi. Historia tuntee kaksi Egyptin hallitsijaa, joilla oli lisänimi Euergetes: Ptolemaios III Euergetes ja Ptolemaios VIII Euergetes II (Fyskon). Koska Ptolemaios III hallitsi vain 25 vuotta, hallitsijan täytyy olla Ptolemaios VIII. Tällöin pojanpojan voidaan sanoa saapuneen Egyptiin vuonna 132 eaa. ja hänen isoisänsä on todennäköisesti elänyt 40–60 vuotta aiemmin (n. 190 eaa.–170 eaa.). Toinen tieto on peräisin itse kirjasta. Kirjoittaja viittaa kunnioittaen ylipappi Simonin, Oniaan pojan, toimiin sanoen jopa siunauksen kyseiselle henkilölle kirjassa, minkä perusteella kirjoittajan arvellaan olleen hänen aikalaisensa. Juutalainen historia tuntee edelleen kaksi Simon-nimistä ylipappia, jotka ovat olleet Oniaan poikia. Simon I oli asemassaan Ptolemaios I Soterin aikana, noin 300 eaa.. Simon II puolestaan eli noin vuonna 200 eaa., minkä perusteella kirjan kirjoittajan on katsottu eläneen toisen vuosisadan alussa ennen ajanlaskun alkua.
Tioketonit

Tioketonit eli tionit ovat orgaanisia yhdisteitä, joille tyypillinen funktionaalinen ryhmä on R₂C=S. Ne ovat siis ketonien analogeja ja poikkeavat ketoneista siten ,että karbonyyliryhmän happiatomi on korvautunut rikkiatomilla. Tioketonit ovat yleisesti hyvin reaktiivisia yhdisteitä.

Ominaisuudet ja reaktiivisuus

Huoneenlämpötilassa yksinkertaiset alifaattiset tionit ovat värillisiä tyypillisesti punaisia tai sinisiä nesteitä. Ne trimerisoituvat helposti värittömiksi tritiaaneiksi. Aromaattiset tioketonit ovat stabiilimpia ja tyypillisesti kiteisiä aineita. Ketoneihin verrattuna tioketonit ovat reaktiivisempia reagoimaan nukleofiilien kanssa, esimerkiksi vetysulfidi reagoi muodostaen ditioleita. Tämä johtuu siitä, että tioketonin HOMO on energiatilaltaan korkeammalla ja LUMO on matalammalla kuin ketoneilla. Emäksisissä olosuhteissa tioketonit voivat muodostaa enolaattien kaltaisen eenitiolaatin. Tioketonit voidaan hapettaa tiokarbonyyli-S-oksideksi eli sulfiineiksi. Ryhmän yhdisteet voivat reagoida myös Diels–Alder-reaktiolla ja muilla sykloadditioreaktioilla.

Valmistus

Tioketoneja voidaan valmistaa ketonien ja fosforipentasulfidin tai Lawessonin reagenssin välisellä reaktiolla tai kuumentamalla ketoneja vetysulfidin kanssa vetykloridin läsnä ollessa. Yleisesti käytetty tapa on myös hydratsonien reaktio rikkidikloridin kanssa trietyyliamiinin läsnä ollessa. Välivaiheena tässä reaktiossa muodostuu tiosulfinaatteja ja ditiiraaneja.
Telly Savalas

Aristotelis "Telly" Savalas (21. tammikuuta 1922 – 22. tammikuuta 1994) oli tunnettu yhdysvaltalainen kreikkalaistaustainen luonnenäyttelijä, jonka ura ulottui neljälle vuosikymmenelle elokuvissa ja televisiossa. 
Savalas näytteli useissa jo klassikon maineen saaneissa sotaelokuvissa, kuten Taistelu Ardenneilla (1965), Likainen tusina (1967), Kellyn sankarit (1970) ja Pääkalloprikaati (1979). Savalasille lankesi usein kovanaaman rooleja, kuten lännenelokuvassa Päänahanmetsästäjät (1968), jossa hän teki muistettavan roolityön rosvojoukon johtajana. Telly Savalas sai Oscar-ehdokkuuden roolisuorituksestaan elokuvassa Alcatrazin vanki (1963)  ja näytteli Bond-elokuvassa Hänen majesteettinsa salaisessa palveluksessa (1969). Savalasin ikimuistettavin rooli oli Theo Kojak, kalju rikosetsivä television poliisisarjassa Kojak, jota tehtiin 59 osaa vuosina 1973–1978 ja seitsemän tv-elokuvaa 1985-1991. Savalas palkittiin Emmyllä Kojakin ensimmäisen tuotantokauden jaksoista . Savalas menehtyi eturauhassyöpään 72-vuotissyntymäpäivänsä jälkeisenä päivänä 22. tammikuuta vuonna 1994.
Keiko Awaji

Keiko Awaji (jap. 淡路恵子, hiragana: あわじ けいこ; 17. heinäkuuta 1933 Tokio – 11. tammikuuta 2014 Tokio) oli japanilainen näyttelijä. Hän debytoi teini-ikäisenä Akira Kurosawan elokuvassa Kulkukoira (1949). Hän oli aktiivinen esiintyjä vielä aikuisiällään. Hän voittikin vuonna 1958 Sinisen nauhan ja oli vuonna 1988 ehdolla Japanin akatemian palkinnon saajaksi.
Awaji oli vuosina 1966–1987 naimisissa näyttelijäkollegansa Kinnosuke Nakamuran kanssa. Hän kuoli 80-vuotiaana ruokatorven syöpään tammikuussa 2014.
Fermin–Diracin statistiikka

Fermin–Diracin statistiikka (FD-statistiikka) on statististessa fysiikassa jakaumalaki, joka osoittaa samanlaatuisten fermionien energiatilojen jakauman termodynaamisessa tasapainotilassa. Fermionit ovat alkeishiukkasia, jotka noudattavat Paulin kieltosääntöä ja joita tämän vuoksi voi olla vain yksi samassa kvanttilukujen määrittelemässä tilassa toisin kuin bosoneja, joita tämä rajoitus ei koske. Fermioneja ovat esimerkiksi protonit, neutronit ja elektronit.
Paulin kieltosäännön esitti Wolfgang Pauli vuonna 1925. Sen perusteella Enrico Fermi ja Paul Dirac johtivat seuraavana vuonna toisistaan riippumatta Fermin–Diracin jakaumalain.
Pakilantie

Turvallisuusongelmat

Vuosina 2009–2011 Pakilantien ja Kehä I:n liittymä oli yksi Helsingin viidestä pahimmasta onnettomuuspaikasta.
Pirjontien ja Oulunkylän sillan välisellä osuudella nelikaistainen Pakilantie on vilkkaasti liikennöity erityisesti aamuisin ja iltapäivisin, jolloin myös lapset ovat koulumatkalla. Monet asukkaat pitävät Pakilantien risteysalueita Kyläkunnantien ja Lepolantien kohdalla hengenvaarallisina, koska suojateillä ei ole liikennevaloja eikä ajohidasteita. Pakilantien turvallisuudesta jalankulkijoille on keskusteltu vuosia. Pakilantietä on suunniteltu muutettavaksi kaksikaistaiseksi Pirjontien ja Oulunkylän sillan välisellä osuudella, mutta vuonna 2011 lähinnä alueen yrittäjiä edustava Pro Maunula -seura jätti valituksen suunnitelmasta , koska se seuran mukaan pahentaisi Maunulan liikenneruuhkia. Helsingin hallinto-oikeus kuitenkin jätti valtuksen tutkimatta.
Syksyllä 2014 esitelty kaavaluonnos ehdottaa liikenneturvallisuuden kohentamiseksi, että Pakilantien ylinopeuksia hillittäisiin kaventamalla ylileveitä ajokaistoja ja rakentamalla korotettuja suojateitä vilkkaimpiin ylityskohtiin. Suunnitelmaan liittyy myös Pakilantien varteen rakennettavia nelikerroksisia taloja ja katualueen viihtyisyyden parantamista muun muassa puuistutuksin. Suunnittelun tueksi kerättiin kaupunkilaisten näkemyksiä verkkokyselyllä, jossa Pakilantien tiivistäminen sai kannatusta.
Davis Cup

Davis Cup on tenniksen merkittävin maajoukkueturnaus. Pääjärjestäjänä toimii Kansainvälinen tennisliitto. Turnausta on pelattu vuodesta 1900, ja vuonna 2008 turnaukseen osallistui 126 joukkuetta. Naisten vastaava turnaus on Fed Cup.

Historia

Vuonna 1899 Harvardin tennistä pelaava opiskelija Dwight F. Davis luovutti 18-kiloisen hopeamaljan (Davis Cup) kiertopalkinnoksi miesten maajoukkueturnauksen voittajalle. Turnaus, International Lawn Tennis Challenge, pelattiin ensimmäistä kertaa vuonna 1900 brittiläisten ja yhdysvaltalaisten pelaajien välillä. Davis pelasi Yhdysvaltain voittavassa joukkueessa.
Turnausta ei pelattu vuosina 1901 ja 1910 eikä maailmansotavuosina 1915–1919 ja 1940–1945. Turnausta oli jo aikaisemmin epävirallisesti kutsuttu palkinnon mukaan Davis Cupiksi, ja vuodesta 1946 se on ollut turnauksen virallinen nimi.

Pelitapa

Maailmanlohkoon kuuluu 16 joukkuetta ja loput maat jaetaan kolmeen maanosalohkoon (Eurooppa/Afrikka, Amerikka, Aasia/Oseania) jotka jakaantuvat vielä neljään tasoon (ryhmään).
Davis Cupin maaottelu ratkeaa paras viidestä -periaatteella. Otteluita ovat neljä kaksinpeliä ja nelinpeli, jotka pelataan kolmeen voitettuun erään. Ensimmäisen kierroksen maaottelun voittaja etenee toiselle kierrokselle, ja hävijä joutuu karsimaan paikastaan. Maailmanlohkon voittaja voittaa turnauksen. Maanosalohkojen ja ryhmien parhaat karsivat seuraavan ryhmän viimeisille sijoille jääneitä joukkueita vastaan. Karsinnan voittaja pelaa seuraavana vuonna ylemmässä ryhmässä.
Diogenes Foinikialainen

Diogenes Foinikialainen (muinaiskreikaksi Διογένης) (500-luku) oli antiikin kreikkalainen Platonin Akatemiaan kuulunut filosofi. Hänet tunnetaan lähes pelkästään siitä, että Agathias mainitsee hänet yhtenä niistä seitsemästä tunnetusta filosofista, jotka vaikuttivat Akatemiassa sen viimeisinä vuosina. Diogenes oli syntyisin Foinikiasta, ja näin useimpien muiden tuon ajan Akatemian johtohenkilöiden tapaan kotoisin Lähi-idästä.
Diogenes oli yksi niistä filosofeista, jotka siirtyivät Akatemian vuonna 529 tapahtuneen sulkemisen jälkeen joksikin aikaa Persiaan, Sassanidien valtakuntaan, ja veivät mukanaan suuren joukon kreikkalaisen filosofian teoksia, jotka näin päätyivät ennen pitkää käännetyiksi syyrian, heprean, arabian ja persian kielille. Filosofit palasivat myöhemmin takaisin länteen, mutta heidän vaiheistaan sen jälkeen ei ole tietoa.
Kate Spade

Kate Spade, oik. Kate Valentine, alk. Katherine Noel Brosnahan (24. joulukuuta 1962 Kansas City, Missouri, Yhdysvallat – 5. kesäkuuta 2018 New York, New Yorkin osavaltio, Yhdysvallat), oli yhdysvaltalainen muotisuunnittelija. Hänen tunnetuimpia tuotteitaan ovat käsilaukut. Kate Spade -merkille suunniteltiin myös vaatteita, koruja ja tuoksuja. Spade myi miehensä Andy Spaden kanssa osuutensa yrityksestä 2000-luvulla.
Spade teki itsemurhan.
Sukassara

Ulkonäkö ja koko

Sukassara kasvaa pieninä versokimppuina, jotka ovat 5–15 cm korkeita. Kasvin juurakko on lyhythaarainen. Varret ovat pystyjä, hoikkia ja monilehtisiä. Varsien tyvitupet ovat vaaleanruskeita. Lehdet ovat lyhyitä, rihmamaisia ja noin 0,5 mm leveitä. Kukinto on 8–15 mm pitkä tähkä, jonka tyviosassa on 5–10 emikukkaa. Ruskeat tähkäsuomut ovat pullakkoa selvästi lyhyempiä, suippoja ja kalvolaitaisia. Kapean sukkulamaiset pullakot ovat 4–5 mm pitkiä, aluksi pystyjä mutta myöhemmin lajile tyypillisesti alaviistoja. Pullakon suusta pistää esiin luottien lisäksi ohut sukanen. Suomessa sukassara kukkii heinäkuussa.
Muista Suomessa tavattavista saroista sukassara muistuttaa lähinnä rahkasaraa (Carex pauciflora).

Levinneisyys

Sukassaraa tavataan laajalla alueella pohjoisella pallonpuoliskolla, mutta levinneisyysalue on hyvin hajainen. Euroopasta sitä tavataan lähinnä Fennoskandian tunturialueilta Norjasta, Ruotsista, Suomesta ja Kuolan niemimaalta, Alppien alueelta, Islannista ja Grönlannista. Aasiassa laji kasvaa Kaukasuksella, Keski-Aasian vuoristoissa ja Etelä-Siperiassa. Pohjois-Amerikasta sukassara kasvaa Alaskassa, Kalliovuorilla sekä Pohjois-Kanadassa. Suomessa sukassaraa tavataan Sodankylän Kitisen rannoilla, Inarin Ivalo- ja Näätämöjokien varsilta sekä Enontekiöltä Kaaresuvannon ja Lätäsenon suujuoksun varrelta ja Kilpisjärveltä. Kitisen esiintymä lienee suurimmaksi osaksi tuhoutunut voimalaitosrakentamisen takia.

Elinympäristö

Sukassara kasvaa matalaruohoisilla tulvaniityillä, jokien ja purojen rannoilla sekä myös tunturipaljakalla soilla ja kosteissa notkelmissa. Laji on kalkinsuosija. Suomessa laji on harvinaistunut voimalaitosrakentamisen takia, joka on tuhonnut monia kasvupaikkoja sukassaran vaatimien kevättulvien loputtua.
Markus Leikola

Ura

Leikola työskenteli  1980- ja 1990-luvulla toimittajana useissa viestimissä, Talouselämässä ja Iltalehdessä sekä Yleisradiossa vuoteen 1996, jolloin hän lähti tavoittelemaan uutta televisiokanavaa, joka kuitenkin meni Sanoman Helsinki Medialle. Yleisradiossa hän työskenteli A-studiossa ja teki ulkomaanreportaaseja, joissa hänen vahvuusaluettaan oli Itä-Eurooppa. Hän veti myös eduskuntavaalitentit 1991.
Syksyllä 2016 Leikolalta ilmestyi yli 900-sivuinen romaani Uuden maailman katu (WSOY). Leikola on julkaissut myös runoteoksen Naamakirja (2012) ja kaksi muuta teosta. Hän teki vuoteen 2017 saakka Jussi Lähteen kanssa Yle Radio 1:lle viikottaista keskusteluohjelmaa Leikola ja Lähde. Vuosina 2006–2009 Leikola toimi Suomen Markkinointiviestintätoimistojen Liiton (MTL) toimitusjohtajana.
Leikola on kirjoittanut näytelmän Nykyisempi aika, joka perustuu Charles Chaplinin elokuvaan Nykyaika ja osin myös Diktaattoriin.
Leikola on yksi jahtaajista syksyllä 2018 MTV:llä alkaneessa Jahti-visailuohjelmassa. Siinä hänen roolinimensä on ”Besserwisser”.

Yksityiselämä

Markus Leikolan isä on professori Anto Leikola. Hänen setänsä on metsätieteilijä Matti Leikola ja hänen isoisänsä oli lääkäri ja poliitikko Erkki Leikola sekä isotätinsä gynekologi ja Suomen ensimmäinen naisprofessori Laimi Leidenius. Hänen isoäitinsä isä oli lääkintäkenraalimajuri Eino Suolahti.