google/wiki40b huggingface dataset:
Mustakurkku-uikku

Koko ja ulkonäkö

Mustakurkku-uikun pituus on 31–38 cm ja paino 300–570 g. Sen siipien kärkiväli on 46-55 cm.
Lajin tunnistaa hyvin kesällä pesintäaikaan mustasta päästä ruskeankeltaisine tupsuineen pään sivuilla ja punaisesta kaulasta. Koiras ja naaras ovat saman näköisiä, joskin koiras saattaa olla hieman suurempi ja juhlapuvussa kirkkaamman värinen. Mustakurkku-uikulla on myös tulipunaiset silmät ja pieni musta nokka, jossa on valkoinen kärki kesällä. Ääni on melko voimakas, korkeahko hyrisevä vihellys.
Vanhin suomalainen rengastettu mustakurkku-uikku on ollut 6 vuotta 1 kuukautta 5 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut islantilainen 7 vuotta vanha yksilö.

Levinneisyys

Mustakurkku-uikku pesii järvillä Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa se on vähälukuinen mutta suhteellisen yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa, ja pesii sekä järvi- että merialueella. Pesimäkantamme on noin 4000 paria. Euroopassa pesii 6000–9000 paria, joista Skotlannissa 70–78. Venäjän kanta on 10 000–100 000 paria. Maailman populaation koko on 160 000–1 200 000 yksilöä. Laji on muuttolintu, joka muuttaa elo-lokakuussa Länsi-Euroopan rannikoille ja palaa huhtikuun puolivälin jälkeen. Jos jäiden lähtö on myöhäinen, ensimmäiset tavataan vasta Vapun jälkeen. Syysmuutolta myöhästyneitä lintuja on tavattu talvellakin.

Elinympäristö

Elää erilaisissa rehevissä vesistöissä ja ruoikkolampareilla mm. suojaisilla merenlahdilla, jätevedenpuhdistamoilla ja lintujärvillä. Muuttoaikaan tavataan lähes kaikenlaisten avovesien äärellä.

Lisääntyminen

Laji pesii usein yhdyskunnissa, joissa voi olla 10–20 paria. Se on sukukypsä 1-vuotiaana.
Muiden uikkujen tavoin laji rakentaa kelluvan, vesikasveihin kiinnitetyn pesänsä lähelle rantaa, sillä sen raajat eivät sovellu kunnolla kävelyyn. Merialueilla pesinnät usein epäonnistuvat meriveden korkeusvaihteluissa. Mustakurkku-uikku munii 4–5 valkeata munaa, joita molemmat emot hautovat 22–26 vrk. Poikaset kulkevat pieninä tavallisesti emon selässä, isompina ne kalastelevat emojensa kanssa. Poikaset ovat lentokykyisiä 6–7 viikon ikäisinä.

Ravinto

Laji on loistava sukeltaja, joten se saalistaa kaloja vedenpinnan alla. Se voi pysytellä veden alla jopa 3 minuuttia ja sukeltaa 150–200 metriä. Linnulle kelpaavat myös kasvinosat sekä vedessä elävät selkärangattomat, kuten juotikkaat, äyriäiset ja nilviäiset.
Robin Finck

Esittely

Finck jätti Nine Inch Nailsin vuonna 1996 ja tuli hiukan myöhemmin valmistelemaan Guns N’ Rosesin uutta albumia. Kaksi vuotta myöhemmin hän palasi Nine Inch Nailsiin ja tuli vuonna 2000 takaisin Guns N’ Rosesiin. Finck ei ole varsinaisesti jättänyt kertaakaan Guns N’ Rosesia, mutta siirtyi vuosiksi 1998–2000 Nine Inch Nailsin kiertuekitaristiksi. Hän kiersi Guns N’ Rosesin kanssa 2001, 2002 ja 2006. Finck toimi yhtyeessä soolokitaristina. Jälleen 2008 Finck palasi osaksi Nine Inch Nailsia.
Hirvilampi (Hämeenlinna)

Maantietoa

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Vanajanselän alueella. Siinä on kolmannen jakovaiheen Leteenojan valuma-alue, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on alle 90 metriä meren pinnan yläpuolella. Siitä ei laske ojia eikä siihen myöskään tule ympäristöstä ojia. Lammen ympäristössä on harjualue, jonka eteläpuolella aukeaa laaja peltoalue. Lampi jää näiden alueiden väliin kohtaan, mistä Ahvenistonharjun ja Vuorenharjun jatkeen soranotto on katkaissut harjujakson eheyden. Lampi on 250 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,0 hehtaaria. Lammen 550 metriä pitkällä rannalla on vain yksi vapaa-ajan asunto. Seututie 130 ohittaa lammen sen yläpuolelta.
Rantakerttuli

Tuntomerkit

Rantakerttuli on 13–14,5 senttimetriä pitkä. Sen yläpuoli on väriltään harmaanruskea ja alapuoli kellertävä tai valkea. Rinnassa ja vatsassa sillä on tummaa täplitystä. Lisäksi sillä on pitkä, kellertävä silmäkulmanjuova.

Levinneisyys

Rantakerttuleita pesii Pohjois-Amerikan pohjoisosissa. Talvehtimisalueet sijaitsevat Väli-Amerikassa ja Etelä-Amerikan pohjoisosissa.
Postdoc

Postdoc on akateemisen uran vaihe, jossa tehdään väitöskirjan jälkeisiä jatko-opintoja (engl. postdoctoral studies). Tyypillisesti postdoc-vaihe ajoittuu alle viisi vuotta tohtorin tutkinnon suorittamisen jälkeen. Tyypillisesti niitä lähdetään tekemään muuhun korkeakouluun kuin siihen, jossa oma tutkinto on suoritettu. Postdoc-vaiheessa uransa alussa oleva tohtori tekee tutkimusta joko melko itsenäisesti tai vanhemman tutkijan opastuksessa kehittäen oman alansa ammattitaitoa. Postdoc-vaihe voidaan rahoittaa isäntälaitoksen maksamalla palkalla, säätiöiden tai muiden vastaavien tahojen maksamalla apurahalla tai tutkimuksesta hyöytyvän tahon sponsoroinnilla.
Ernst Billgren

Ernst Billgren (s. 18. marraskuuta 1957 Tukholma) on ruotsalainen taiteilija, joka aloitti taideopintonsa Valandin taidekorkeakoulussa, jossa hän opiskeli viisi vuotta. Billgren on nykyään Ruotsin tunnetuimpia taiteilijoita.
Billgrenin saa taideteostensa aiheet lähiympäristöstään. Hän on tunnettu ruotsalaisen kansansielun kuvaajana luontoaiheidensa kautta. Hän on tekemisissä monenlaisen taiteen, muun muassa elokuvien, kirjallisuuden, maalaamisen, mosaiikkitöiden, tekstiilitaiteen, kuvanveiston sekä arkkitehtuurin kanssa.
Ernst Billgren on myös kommentoinut suomalaisia klassikkoja kuvittamalla Vänrikki Stoolin tarinat ja maalaamalla uusiksi kuusi Suomen taidehistorian klassikkoa, joista osa on myös äänestetty Ateneumin suosituimpien maalausten joukkoon. Billgrenin mukaan ainoa hänen lapsuudenkotinsa seinällä ollut kuva oli jäljennös Helene Schjerfbeckin Toipilaasta.
Billgren on tehnyt versioita Schjerfbeckin Toipilaan ohella Hugo Simbergin Haavoittuneesta enkelistä, Pekka Halosen Avannolla-maalauksesta, Ferdinand von Wrightin Taistelevista metsoista sekä Albert Edelfeltin Kuningatar Blankasta ja Luxembourgin puistossa -maalauksesta. Tulokset ovat olleet esillä vuonna 2010 Galerie Anhavassa ja Ateneumin kokoelmanäyttelyssä. Usein ihmisten tilalla maalauksissa on Billgrenille ominaisia eläinhahmoja, kuten kauris ja bambi Kuningatar Blankan ja hänen lapsensa paikalla. Eniten tulkintoja on syntynyt Pekka Halosen Avannolla -maalauksesta. Osa teoksista on peilien avulla tehtyjä kolmiulotteisia versioita.
Billgrenin teoksia oli ensi kertaa esillä Suomessa 1990-luvun alkupuolella, hieman myöhemmin hänen näyttelynsä Taidehallissa sai ennätyssuuren yleisön. Hän on myös tehnyt veistoskokonaisuuden Kohtauspaikat Kampintorille (1998) ja kirjoittanut kirjoja, kuten Mitä on taide? Ja sata muuta tositärkeetä kysymystä (Teos, 2010).
Sanon suoraan

Musiikkivideo

Kappaleesta julkaistiin myös kohua herättänyt musiikkivideo, jossa aikuisviihdevalokuvista otettuihin vartaloihin oli liitetty julkisuuden henkilöiden päitä. Kuvissa esiintyvät muun muassa Matti Vanhanen, kansanedustaja Jutta Urpilainen, muusikko Jenni Vartiainen, laulaja Mariko, tasavallan presidentti Tarja Halonen, terroristijohtaja Osama bin Laden ja Suomen Big Brotherissa 4. tuotantokaudella esiintynyt kilpailija Henna Kalinainen. Musiikkivideo julkaistiin Nygårdin YouTube-kanavalla, mutta sivusto poisti kyseisen videon sen sisällön vuoksi. Nygård julkaisi myöhemmin videostaan sensuroidun version kanavallaan. Alkuperäinen musiikkivideo on näkyvillä muun muassa Nygårdin kotisivuilla.
Suomen Big Brotherin 4. tuotantokaudella kilpailleet Henna Kalinainen ja Antti Kurhinen närkästyivät musiikkivideon sisällöstä ja tekivät siitä valituksen artistille. Myöhemmin Kalinainen teki musiikkivideon sisällöstä rikosilmoituksen.
Dominique Dunne

Dominique Dunne (23. marraskuuta 1959 Santa Monica, Kalifornia Yhdysvallat – 4. marraskuuta 1982) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan roolistaan Dana Freelinginä elokuvassa Poltergeist (1982). 
Dunne vietti vuoden Italiassa ennen kuin sai töitä Los Angelesista. Dunne sai pieniä rooleja useista yhdysvaltalaisista televisiosarjoista ennen Poltergeistia 1982. 
Dunne alkoi vuonna 1982 seurustella losangeleslaisen Ma Maison -ravintolan kokin John Thomas Sweeneyn kanssa. Suhde päättyi pian, ja Sweeney kuristi näyttelijää, joka menehtyi muutaman päivän kuluttua sairaalassa. Hän oli 22-vuotias. Sweeney sai vankeusrangaistuksen taposta ja oli vankilassa noin kolme ja puoli vuotta.
Aleksei Kosygin

Aikaisemmat vaiheet

Kosygin syntyi työväenluokkaiseen perheeseen. Kosygin liittyi puna-armeijaan 15-vuotiaana vuonna 1919. Hän taisteli Venäjän sisällissodassa. Hän opiskeli Leningradin osuuskuntaopistossa ja työskenteli Siperiassa. Hän liittyi kommunistipuolueeseen vuonna 1927. 1930-luvulla hän opiskeli Leningradin tekstiili-instituutissa ja toimi insinöörinä ja viimein johti 1937–1938 tekstiilitehdasta Leningradissa.

Poliittinen ura

Stalinin suuri vaino johti puoluehallinnon virkojen vapautumisiin ja Kosygin sai kokopäivätyön puolueessa vuonna 1938. Hänestä tuli Leningradin puolueen teollisuus- ja liikennehallinnon johtaja ja Leningradin pormestari. Hänet nimitettiin Neuvostoliiton hallituksen tekstiiliteollisuuden kansankomissaariksi vuonna 1939. Samana vuonna hänet valittiin puolueen keskuskomiteaan. 1940–1946 Kosygin oli kansankomissaarien neuvoston varapuhemiehenä vastuullaan kulutustavarateollisuus. Hän toimi Venäjän SFNT:n johdossa 1943–1946.
Toisen maailmansodan jälkeen Kosyginista tuli politbyroon ehdokasjäsen. Politbyroon täysjäsen hänestä tuli vuonna 1948. Kosygin toimi rahaministerinä vuonna 1943–1946, kevyen teollisuuden ministerinä 1953 asti ja kulutustavarateollisuusministerinä 1953–1954. Hänet nimitettiin varapääministeriksi 21. joulukuuta 1953.
Kosygin erotettiin politbyroosta hiukan ennen Stalinin kuolemaa. On arveltu hänen joutuneen Stalinin epäsuosioon. Hän oli muutaman vuoden syrjässä. Nikita Hruštšovin aikana hänet nimitettiin uudelleen korkeimman neuvoston puhemiehistöön (presidiumiin) vuonna 1957 ja politbyroon täysjäseneksi vuonna 1960.

Pääministerinä

Kun Hruštšov syrjäytettiin, Kosyginista tuli ministerineuvoston puheenjohtaja eli pääministeri lokakuussa 1964 troikassa Brežnevin ollessa pääsihteerinä ja Nikolai Podgornyi presidiumin puhemiehenä.
Kosyginin esitti uudistusohjelman syyskuussa 1965. Ohjelmassa oli taloudellisen ylikeskittymisen ja byrokratian purkaminen. Tavoitteena oli talouden hajauttaminen ja kulutustavaroiden tuotannon lisääminen. Edelleen kuitenkin Moskovan byrokratia päätti hinnoista, ei vapaa kilpailu. Maataloustuotantoa parannettiin antamalla vapauksia maatalouden harjoittajille, kuten lupa omistaa suurempia yksityispalstoja. Kosyginin uudistukset koskivat vain pientä osaa teollisuustuotannosta. Brežnev ei hyväksynyt Kosyginin uudistuksia ja uudistusohjelma lakkautettiin. Kuitenkin Kosygin säilytti asemansa pääministerinä ja politbyroossa vuoteen 1980. Saadessaan tarpeeksi valtaa hoitaa maataan, Kosygin pyrki tekemään päivittäin töitä vähintään 15 tuntia.
Erkki Tuomioja kuvaa Esa Seppäsen väitöskirjan (ks. alla) arviossaan, miten ”Kosyginia leimasi aito vaatimattomuus, asioihin paneutuminen ja uutteruus, kun taas Brežnevin hallitsevat ominaisuudet olivat mukavuudenhalu, sentimentaalisuus ja turhamaisuus”. Tuomiojan mukaan Kekkosen voi sanoa jopa ystävystyneen Kosyginin kanssa, kun taas suhde Brežneviin jäi etäisemmäksi.
Vahvasti alkoholisoitunut Kosygin sairastui ja luovutti tehtävänsä lokakuussa 1980, vain muutama viikko ennen kuolemaansa.
Rialton silta

Rialton silta (ital. Ponte di Rialto) on yksi Canal Granden ylittävistä silloista Venetsiassa, Italiassa. Se kuuluu Italian tunnetuimpiin nähtävyyksiin.
Nykyisen sillan tilalla oli aluksi ponttonisilta ja myöhemmin puusilta. 1400-luvulla käytettiin nostosiltaa, jotta purjelaivat mahtuisivat kulkemaan kanavassa. Nykyinen Antonio da Ponten suunnittelema kivisilta valmistui vuonna 1591.
Rialton silta oli aina vuoteen 1854 asti ainoa silta suuren kanaalin yli sekä ainoa kanaalin rantojen yhdistäjä. Tämä Antonio da Ponten luomus alueen lukuisine ostoskatuineen yhdistää juuri Piazza San Marcon ja Rialton alueen toisiinsa.
Karagandan alue

Maantiede

Idässä alue rajoittuu Balhašjärveen, jonka tilasta ollaan huolestuneita, sillä se kutistuu Araljärven tapaan veden liikakäytön vuoksi.

Historia

Alue muodostettiin 10. maaliskuuta 1932 päähallintopaikkanaan Petropavlovsk. 29. heinäkuuta 1936 siitä lohkaistiin Pohjois-Kazakstanin alue, jossa oli 25 piiriä. 3. elokuuta 1936 alkaen päähallintopaikaksi muutettiin Karaganda. Vuonna 1973 Karagandan alueesta lohkaistiin eteläosa ja muodostettiin Džezkazganskin alue, joka nykyisin vuoden 1997 rajoin yhdistettiin jälleen Karagandan alueeseen. Neuvostoaikoina Karakandan alueella toimi gulag-pakkotyöleiri, jonne päätyi myös suomalaisia sotavankeja.
Räpina (kunta)

Väestö

Vuonna 2011 Räpinan kunnassa (Räpinan epäitsenäinen kaupunki mukaan lukien) oli 4 796 asukasta, joista 4 215 (87,9 %) oli virolaisia, 510 (10,6 %) venäläisiä ja 69 (1,4 %) muita kansallisuuksia.
Jouko Luukkonen

Jouko Arttu Ilmari Luukkonen (s. 8. lokakuuta 1968 Raahe) toimi Haapaveden kaupunginjohtajana 2004–2014. 
Puoluetaustaltaan Luukkonen on keskustalainen, koulutukseltaan hallintotieteiden maisteri. Hän oli vuosina 1993–1994 Luvian ja 1994–1996 Uuraisten kunnansihteeri, Haapaveden kaupungin taloussuunnittelija 1996–1998, kaupunginkamreeri 1999–2000 ja uudelleen 2003–2004 ja vs. kaupunginjohtaja 2001–2002. Luukkosella on vaimo, viisi tytärtä ja kolme poikaa. Hän on luutnantti.
Villano de las encartaciones

Ulkonäkö

Villano de las encartaciones kuuluu niin sanottuihin fila- tai presa-tyyppisiin doggeihin. Sen karvapeite on yleensä brindle punaisin ja harmain vivahtein, mutta jotkin yksilöt ovat lähes kokonaan mustia. Pienet valkoiset merkit rinnassa ja raajoissa sallitaan. Koira saavuttaa lopullisen kokonsa noin vuoden ikäisenä, jolloin se on 56–65 cm korkea (urosten keskiarvo 58,5 cm ja narttujen 56 cm) ja painaa noin 35 kg.

Luonne

Rotu on hiljainen ja hyvä vahti, muttei aggressiivinen ihmisiä kohtaan. Se on maatiaismainen, rohkea ja helposti koulutettava. Yleensä sitä käytetään nautakarjan paimentamiseen, mutta myös villisian metsästykseen. Se työskentelee samalla tavalla kuin kiinnipitävät presa-tyyppiset metsästyskoirat, esimerkiksi kanariandoggi.

Alkuperä

Villano syntyi, kun Vizcayan alueen viljelijät risteyttivät alkuperäisen alanon (eri asia kuin nykyinen espanjandoggi alano español) presa-tyyppisen alanoa kevyemmän koiran kanssa, joka oli nopea, tehokas ja pystyi seuraamaan nautaa pitkällä aikavälillä.
Tätä koiraa ei ole koskaan käytetty tappeluun, vaan se on alkuperäisessä työssään ollut suurena apuna maatilan töissä. Se paimentaa monchina-karjaa jota kasvatetaan Pohjois-Espanjassa.
Ammunnan maailmanmestaruuskilpailut 1922

Vuoden 1922 ammunnan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Milanossa. Kilpailut olivat kahdennetkymmenennet maailmanmestaruuskilpailut ammunnassa. Ohjelmassa olivat vapaakivääri, vapaapistooli ja sotilaskiväärikilpailut. Yhdysvallat puolusti menestyksellä Argentiina-pokaalia, jonka se vuotta aiemmin voitti.
Antti Suviranta

Antti Johannes Suviranta (30. marraskuuta 1923 Helsinki – 30. maaliskuuta 2008 Helsinki) oli korkeimman hallinto-oikeuden presidenttinä vuosina 1982–1993.

Elämäkerta

Suviranta valmistui ylioppilaaksi 1941 ja lainopin kandidaatiksi 1948, suoritti LL.M. tutkinnon Harvardin yliopistossa 1952,  väitteli oikeustieteen tohtoriksi 1963 palkkatyön käsitteestä vero-oikeudessa. Suviranta toimi Helsingin yliopiston työoikeuden professorina vuosina 1967–1982. Professuurinsa aikana Suviranta toimi työtuomioistuimen sivutoimisena ja myöhemmin päätoimisena puheenjohtaja 1970–1971 sekä sen presidenttinä 1974–1982. Suviranta oli myös Hämäläis-Osakunnan inspehtori vuosina 1969–1972. Hänet vihittiin oikeustieteen kunniatohtoriksi Tukholman yliopistossa 1984.
Antti Suviranta oli vuodesta 1973 Suomalaisen tiedeakatemian jäsen. 
Suvirannan vanhemmat olivat Helsingin kauppakorkeakoulun kansleri Bruno Kaarle Suviranta (ent. Olander) ja kansakoulunopettaja Aino Tarjanne (ent. Törnqvist). Hänen puolisonsa vuodesta 1953 oli osastopäällikkö, dosentti Annikki Suviranta (o.s. Elosuo, ent. Ekman, 1923-1999). 
Suomen Lakimiesliitto myönsi Suvirannalle K. J. Ståhlberg -mitalin.
Riihimäen Kolmoskori

Historia

Riihimäen Kolmoskori perustettiin 1990-luvun alussa RPL:n koripallotoiminnan jatkeeksi. 2000-luvun alussa seuran junioritoiminta alkoi tuottamaan tulosta Seuran 85-syntyneiden joukkue (B-juniorit) osoittivat, että myös Riihimäeltä voidaan nousta kansalliseen koriskärkeen. Joukkue teki paikallista lajihistoriaa voittamalla kahdesti Eteläisen alueen mestaruuden, kahdesti minien epävirallisena SM-turnauksena pidetyn Ranta-Vahalan ja JBT-turnauksen. 
1985-syntyneiden kutsuttiin kolmesti mukaan Pohjoismaiden mestaruusturnaukseen Scania-Cup:iin ja vuodelta 1998 seuralla on tilillään 1985-syntyneiden juniorijoukkueen saavuttama Pohjoismaiden mestaruushopea. 2000-luvun alussa '85-ikäluokan muodostama B-pojat tavoitteli ensimmäisenä riihimäkeläisenä koripallojoukkueena paikkaa ikäluokkansa SM-sarjassa. Tässä tavoitteessa joukkue onnistuikin ja Kolmoskorin B-pojat pelasivat kaudella 2001-02 B-poikien SM-sarjassa. 
Menestyksekkään juniorijoukkueensa esimerkin voimin Riihimäen koripallokulttuuri on nousi huomattavasti. Jokavuotinen koriskoulu toi 2000-luvun alussa vuosittain 1-2 joukkueellisen verran uusia harrastajia. Menestyksekkään 1985-syntyneiden B-juniorijoukkueen lisäksi Kolmoskorin minit pelasivat hyvin, pelaten eteläisen alueen korkeimmalla sarjatasolla. Seura hyötyi myöskin yhteistyöstään naapuriseura Hyvinkään Pontevan kanssa, joka mahdollisti rinnakkaisedustuksen seuran pelaajille Pontevan juniorijoukkueisiin.
2000-luvulla Miesten edustusjoukkue pelasi Miesten 4-divisioonassa, nousten välillä jo 3-divisioonatasolle. 
2000-luvun puoliväliin mennessä Kolmoskorin edustusjoukkueen koripallotoiminta kuitenkin hiipui ja vaikka loppuvaiheessa seurassa pelasikin paluumuuttajina vanhoja kasvatteja kuten Lahtisen veljekset Ilpo ja koripalloliiga-tasolla asti pelannut Ilari, seuran edustusjoukkueen viimeisiksi sarjapeleiksi jäi Miesten 4-divisioonapelit 2000-luvun lopussa. Nuorisopuolella nähtiin vielä hyviä otteita B-nuorten joukkueen pelatessa B-nuorten SM-sarjaa kaudella 2006-07. Joukkuetta tuolloin valmensi sittemmin Hyvinkään Pontevassa valmentajana toiminut Matias Lehtinen. 
2010-luvun ensimmäisinä vuosina Riihimäen koripallotoiminta virkosi jälleen, ja paikkakunnalle perustettiin uusi seura, Riihimäen Koripalloseura (RiKos) erityisesti harrastusmahdollisuuksia ja junioritoiminnan pyörittämistä varten.
6-fosfoglukonolaktonaasi

6-Fosfoglukonolaktonaasi on entsyymi, joka katalysoi pentoosifosfaattireitin toista vaihetta. Reaktiossa 6-fosfoglukono-δ-laktoni hydrolysoituu, jolloin muoidostuu 6-fosfoglukonaattia. 6-Fosfoglukonaattilakonaasi kuuluu hydrolaaseihin ja sen EC-numero on EC 3.1.1.31
6-Fosfoglukonaattia esiintyy sekä aitotumaisten että bakteerien soluissa sekä eräillä arkeoneilla. Kuumissa olosuhteissa elävät arkit eivät tarvitse tätä entsyyiä, koska niiden elinympäristön lämpötila on riittävä riittävän nopeaan 6-fosfoglukono-δ-laktonin hydrolysoitumiseen. Useimmilla eliöillä entsyymi on rakenteeltaan monomeeri. Entsyymin inhibiittoreita ovat muun muassa glukoosi-6-fosfaatti ja ammoniumsulfaatti.
J. A. G. Acke

Johan Axel Gustaf Acke (1859–1924) oli ruotsalainen taiteilija. Hän aloitti uransa realistisena ulkoilmamaalarina mutta pian hän omaksui romanttisen symbolistisen tyylin. Hän teki vähän vuosisadanvaihteen kummallakin puolella sävyltään varovaisia muotokuvia, muun muassa Zachris Topeliuksesta vuonna 1898. Uransa myöhemmässä vaiheessa Acke siirtyi puhtaampiin ja voimakkaampaan väreihin ja maalaustapaan. Acke oli naimisissa Zachris Topeliuksen tyttären Eva Maria Topeliuksen kanssa vuodesta 1891 asuttuaan sitä ennen Ahvenanmaalla. Acke teki myös Thielin galleriaan marmorifriisin ja kuvitti Topeliuksen satuja, Muun muassa Topeliuksen satukirja Lukemisia lapsille on Acken kuvittama.
Gustaf Johansson vanhempi

Gustaf Johansson vanhempi (13. joulukuuta 1810 Tarvasjoki – 9. joulukuuta 1872 Lempäälä) oli suomalainen rovasti. Hänestä tuli Johansson-Kaila -suvun kantaisä.

Elämä

Gustaf Johansson syntyi Vähäkankareen talossa, Tuorlan pitäjässä Tarvasjoella. Hänen vanhempansa olivat talollinen Juho Simonpoika (1759-1843) ja tämän toinen vaimo Liisa Heikintytär (1780-1843). Gustaf oli perheen nuorin poika. Juho Simonpojan suku oli alun perin lähtöisin Marttilasta, mutta siirtynyt myöhemmin Tarvasjoelle. Johanssonin äiti, Rusthollarin tytär Liisa Heikintytär, oli kotoisin Paimion Kailan kylästä. Sen vuoksi monet Gustaf Johanssonin jälkeläisistä ovat sittemmin muuttaneet sukunimensä muotoon Kaila. Liisa Heikintyttären esi-isät omistivat talon Paimiossa jo 1600-luvulla.
Johansson pääsi vuosiksi 1823–1826 opiskelemaan Turun katedraalikouluun. Opinnot häiriintyivät Turun palaessa 1827. Johansson onnistui pelastamaan tavaransa kantamalla ne ulos silakkanelikossa. Tulipalo keskeytti hänen opintonsa tämän jälkeen joksikin aikaa. Hän pääsi jatkamaan opiskelua vasta 1830. Vuosina 1830–1833 hän opiskeli Turun lukiossa. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi hän siirtyi Helsinkiin. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa teologiaa. Johansson vihittiin papiksi joulukuussa 1835.
Virkauransa Johansson aloitti toimien pappina Teerijärvellä, Pietarsaaressa, Oravaisissa ja Alavetelissä. Pietarsaaressa asuessaan hän solmi avioliiton. Pariskunnan ensimmäinen lapsi, Johanna syntyi lokakuussa 1839, jolloin Johansson toimi pappina Oravaisissa. 1840-luvun alkuvuosina hän työskenteli pappina Ylivieskassa. Tuona aikana syntyivät hänen vanhimmat poikansa Jonatan tammikuussa 1842 ja Gustaf tammikuussa 1844. Sitten hänet nimitettiin 1845 kappalaiseksi Vimpeliin. Siellä toimiessaan hän piti tärkeänä lasten kasvatusta. Hänen aloitteestaan paikkakunnalle perustettiin kirjasto. Tämän jälkeen Johansson valittiin vuonna 1862 Karjalohjan kirkkoherraksi. Naapuripitäjässä asui Elias Lönnrot, jonka kanssa hän ystävystyi. Viimeiset vuotensa Johansson toimi vuodesta 1868 lähtien kirkkoherrana Lempäälässä. Hän sai rovastin arvon 1869.
Valokemiallinen hapetin

Valokemiallinen hapetin on ilmansaaste, jota muodostuu auringon valon typen oksidien ja hiilivetyjen reagoidessa. Valokemialliset hapettimet ovat vahingollisia aineita.
Skiffle

Suomalaisia skiffletapahtumia

Hankasalmen asemalla järjestettävä Kihveli Soikoon on maailman ainut vuosittainen monipäiväinen skifflemusiikkitapahtuma.
Kaustisella järjestettiin vuonna 2010 ITE-soitintapahtuma, jossa esiintyi useampi skiffle-henkinen orkesteri, kuten Purkkiorjat, Cleaning Women ym.
Idätys

Terveysriskit

Idätyksessä käytetyt kosteus ja lämpö luovat samalla otolliset olosuhteet bakteerien lisääntymiselle. Iduissa on tavattu salmonella- ja kolibakteereita. Yhdysvalloissa iduista levinneitä infektioita on ollut vuosina 1996–2011 ainakin 30. FDA on varoittanut lapsia, vanhuksia ja raskaana olevia naisia syömästä raakoja ituja. Monet valmistajat desinfioivat siemenet klooriliuoksella ennen idätystä.
Toukokuussa 2011 Saksassa puhjenneessa pavuniduista levinneessä EHEC-epidemiassa kuoli ainakin 31 ja 3 000 sairastui, joista 700 sai vakavia munuaisvaivoja. Esimerkiksi kolibakteeri ajautuu idätettäviin siemeniin maatiloilta, joissa siemenkasvien tuotannossa on käytetty eläinten lannalla rikastettua maata, tai epäsiisteissä olosuhteissa itse idätyslaitoksilla.