google/wiki40b huggingface dataset:
Aseveljien Työjärjestö

Puolueen perustaminen

A.T:j perustettiin alkuvuonna 1942, kun joukko Suomen Kansallissosialistisessa Työjärjestön aktiiveja irtautui Teo Snellmanin johtamasta puolueesta. Uuden järjestön perustajien mielestä SKT:n johto keskittyi epäolennaisiin asioihin eikä onnistunut käyttämään hyväkseen sen edustamien aatteiden noususuhdannetta. Loppuvuonna 1941 SKT:stä erotettiin kritiikkiä esittänyt Arvi Nuorimo, joka oli aiemmin ollut Snellmanin lähimpiä yhteistyökumppaneita. Nuorimoa seurasi J. E. Tuominen, joka oli liittynyt SKT:hen kannattajineen syksyllä 1940, kun hänen johtamansa Yhteisrintama-puolue sulautettiin järjestöön. 
Suurin osa Aseveljien Työjärjestön kannattajista rekrytoitiin Tampereelta, jossa SKT:n paikallisjärjestöllä oli ollut huomattavaa kannatusta. Repeämän syntyyn vaikutti myös Kansallissosialistien Järjestön Yrjö Raikas, joka uskoi SKT:n hajoamisen olevan hyödyksi omalle (vasta suunnitteluasteella olleelle) organisaatiolleen. Näin ei kuitenkaan tapahtunut, sillä A.T:j toimi itsenäisesti Raikkaan perustaman Suomen Kansallissosialistien rinnalla.
Puolueen johtajiin lukeutunut Nuorimo teki keväällä 1942 vierailun Saksaan. Paluumatkalla hän antoi Kööpenhaminassa haastattelun paikalliselle Fædrelandet-natsilehdelle. Saksan virallinen uutistoimisto DNB levitti tämän jälkeen maailmalle uutista, jonka mukaan ”Arni Nuomiro” oli yksi Suomen kansallissosialistisen liikkeen johtajista.

Toiminnan loppuminen

Aseveljien Työjärjestön toiminta loppui alkukesästä 1942, kun viranomaiset puuttuivat sen aktiviteetteihin ja rahoitus tyrehtyi. Puoluejohtajia kuulusteltiin, ja Tuominen allekirjoitti paperin, jossa hän ilmoitti pidättäytyvänsä kaikesta poliittisesta toiminnasta niin kauan kuin sota jatkui. Sopimustekstin mukaan Tuominen päätyi ratkaisuun ”omasta vapaasta tahdostaan ja ilman pakottamista”.
Myös Nuorimo teki vastaavan sitoumuksen. Hän jatkoi kuitenkin toimintaansa Raikkaan SKS:ssä, vaikka ei saanut esimerkiksi pitää puheita järjestön tapahtumissa. Puolueen vaikeuksien taustalla vaikutti etenkin Suomen Aseveljien Liitto, jota ärsytti sanan aseveljet käyttö. Aseveljien liitolla oli salainen tiedusteluosasto nimeltä Suomen Aseveljien Työjärjestö (SAT, myöhemmin VIA). Aseveliliitossa asiaa ajoi varsinkin A.T:j:lle katkera SKT:n Snellman.

Jäsenistö

Enemmistö Aseveljien Työjärjestön jäsenistöstä työskenteli Valtion lentokonetehtaalla Tampereella. Puoluetoimisto sijaitsi kuitenkin Helsingissä Osakeyhtiö Pannin tiloissa. Konsuli Sylvester Mankin johtama yritys rahoitti puolueen toiminnot toukokuuhun 1942 asti. Yhteensä puolueella oli noin 100 jäsentä. Kaikki jäsenet allekirjoittivat jäsenvalan.

Ohjelma

Aseveljien Työjärjestön ohjelma otti vaikutteita saksalaisten natsien ja suomalaisten kansallissosialististen puolueiden ohjelmista.
Väinö Pajunen (filosofian tohtori)

Väinö Pajunen (3. helmikuuta 1906 Viipuri – 1979) oli suomalainen tieteilijä. Hän kirjoitti yhdessä Lauri Elimäen kanssa kirjan:
Opin laskemaan. K 1, Kaupunkien ja niihin verrattavien asutuskeskusten kansakoulujen laskennon ja mittausopin oppikirja : III ja IV luokka.
Anton Denikin

Anton Ivanovitš Denikin (ven.  Антон Иванович Деникин,  16. joulukuuta (J: 4. joulukuuta) 1872 Wloclawek, Varsovan kuvermentti, Venäjä – 8. elokuuta 1947 Ann Arbor, Yhdysvallat)  oli venäläinen kenraali, Venäjän sisällissodassa toimineen sadan tuhannen miehen Etelä-Venäjän valkoisen armeijan komentaja vuosina 1918–1919. 
Denikin opiskeli Kiovan sotakoulussa ja yleisesikunta-akatemiassa. Hän osallistui Venäjän-Japanin sotaan 1904–1905. Ensimmäiseen maailmansotaan hän lähti kenraalimajurina ja toimi sodan alussa prikaatinkomentajana Karpaateilla ja Galitsiassa. 
Vuonna 1916 hänet nimitettiin VII armeijakunnan komentajaksi. Vuoden 1917 syyskuussa hän osallistui kenraali Lavr Kornilovin epäonnistuneeseen vallankaappaushankkeeseen Aleksandr Kerenskiä vastaan, joka oli elokuusta 1917 toiminut diktatorisena hallitsijana Venäjän väliaikaisen hallituksen antamin valtuuksin. Denikin pidätettiin yhdessä Kornilovin kanssa. Marraskuussa 1917 tapahtuneen kansankomissaarien lokakuun vallankumouksen jälkeen Denikin ja Kornilov onnistuivat pakenemaan Etelä-Venäjälle, jossa liittyivät kenraali Mihail Aleksejevin vastavallankumouksellisiin.
Etelä-Venäjän armeijan komentajana Denikin onnistui karkottamaan bolševikit Ukrainasta ja lähti sitten etenemään pohjoiseen kohti Moskovaa. Hyökkäys lähti hyvin liikkeelle, mutta puna-armeija onnistui kuitenkin pysäyttämään Denikinin Orjolissa ja lyömään hänen joukkonsa, koska valkoinen armeija joutui keskittämään voimiaan etelään Nestor Mahnoa vastaan.

Sisällissodan jälkeen

Vuonna 1920 Denikin erosi valkoisesta armeijasta, luovutti komentajuuden Pjotr Wrangelille ja pakeni Krimiltä laivalla Mustanmeren yli Istanbuliin. Denikin sai turvapaikan Englannista, jossa hän asui kaksi kuukautta. Myöhemmin hän asettui asumaan Belgiaan, sitten Unkariin, vuodesta 1926 hän asui Ranskassa ja vuodesta 1945 New Yorkissa, Yhdysvaltoihin. 
Denikin kuoli sydänkohtaukseen 8. elokuuta 1947  lomamatkalla Ann Arborissa Michiganissa. 
Denikin haudattiin sotilaallisin menoihin Detroitissa. Hänen jäännökset siirrettiin Pyhän Vladimirin hautausmaalle Jacksoniin, New Jerseyiin. Denkinin puoliso Ksenia haudattiin (1892-1973)  Sainte-Geneviève-des-Bois'in venäläiselle hautausmaalle lähelle Pariisia. 
Denkinin tytär Marina Denikina sai Venäjän kansalaisuutensa takaisin vuonna 2005. Hän pyysi presidentti Putinilta, että hänen isänsä ruumis haudattaisiin uudelleen Venäjälle Donskoin luostariin Moskovaan, mikä tapahtuikin 3. lokakuuta 2005.
Alabastron

Alabastron (muinaiskreikaksi αλάβαστρον) on antiikin Kreikassa käytetty vaasi, joka oli alun perin peräisin Egyptistä ja on valettu joko poltetusta savesta tai kaiverrettu alabasterista.
Alabastronin runko on pienikokoinen ja kapea päättyen pyöreään pohjaan. Kaulaosa on ahdas päättyen leventyvään kiekkomaiseen huuleen. Useimmiten ne olivat jalattomia ja kädensijattomia, ja niitä käytettiin hajustevoiteiden ja öljyjen säilytykseen.
Eläkeläiset (yhtye)

Taiteilijanimet

Eläkeläisten taiteilijanimet on muodostettu ottamalla soittajan ristimänimestä toinen nimi ja yhdistämällä se äidin tyttönimeen. Nykykokoonpanon Onni Waris, Martti Waris, Petteri Halonen, Lassi Kinnunen ja Tapio Santaharju ovat oikeilta nimiltään Jarmo Koponen, Jouni Vento, Jarkko Romppanen, Petteri Kukkonen ja Hannu Lajunen.

Kirja

Vuonna 2000 ilmestyi Ilkka Mattilan toimittama Suuri suomalainen juopottelukirja. Kirjan takakannen mukaan "[t]ämä kirja ei ole Eläkeläisten historiikki, vaan kokoelma tarinoita tapahtumista yhtyeen uran varrelta. Jotkut niistä ovat tarkasti totuudenmukaisia, jotkut eivät. Kuten maailman parhaassa viihteessä yleensäkin, myös tässä kirjassa on noudatettu klassista periaatetta: jos legenda ja totuus ovat ristiriidassa, painetaan legenda."
Gunvor Brettschneider

Gunvor Birgit Renate Brettschneider (s. 19. joulukuuta 1933 Sipoo) on Svenska social- och kommunalhögskolanin entinen rehtori ja helsinkiläinen kunnallispoliitikko. Koulutukseltaan hän on sairaanhoitaja ja yhteiskuntatieteiden maisteri.

Työura

Brettschneider toimi Svenska social- och kommunalhögskolanin rehtorina vuosina 1975–1989. Vuonna 1984 koulusta tehtiin Helsingin yliopiston yksikkö. Työssään Brettschneider on pyrkinyt edistämään pohjoismaista yhteistyötä, erityisesti sosiaalityön koulutuksessa ja tutkimuksessa. SSHK:n jätettyään Brettschneider asui kahdeksan vuotta Ruotsissa ja toimi siellä muun muassa Suomen Tukholman-suurlähetystön sosiaaliattaseana. ja Pohjoismaiden ministerineuvoston alaisen sosiaalialan johtavien työntekijöiden jatkokoulutusohjelman vt. rehtorina Göteborgissa.
Vuonna 1987 Brettschneiderille myönnettiin Sosiaaliturvan kunniamitali.

Kunnallispoliitikkona

Eläkkeelle siirryttyään Brettschneider on toiminut Helsingin kunnallispolitiikassa, muun muassa  sosiaalilautakunnan jäsenenä vuosina 2001–2004 ja terveyslautakunnan jäsenenä 2005–2008. Brettschneider oli aiemmin varalla Helsingin kaupunginvaltuustossa Ruotsalaisen kansanpuolueen valtuustoryhmään, ja vuoden 2012 kunnallisvaaleissa hänet valittiin 847 henkilökohtaisella äänellä kaupunginvaltuutetuksi. Hän on myös RKP:n puoluehallituksen varajäsen. 
Helmikuussa 2014 Brettshcneider teki Helsingin kaupunginvaltuustossa valtuustoaloitteen, jossa kaupunkia kehotetaan tutkimaan, suosiiko kaupunki auraustoimessaan miehiä. Miesvaltaisille työpaikoille vievät kadut ja kehätiet aurataan aloitteen mukaan ensimmäiseksi. Tämä on mahdollisesti syrjivä käytäntö, jota aloitteen mukaan pitää tarkastella.

Yksityiselämä

Brettschneiderin isä oli 1920-luvun alussa Suomeen muuttanut Saksan kansalainen, äiti suomalainen. Moskovan välirauhan jälkeen Suomessa olevat Saksan ja Unkarin kansalaiset vangittiin internointileireille. Gunvor perheineen suljettiin kymmenvuotiaana leirille Oittiin ja Tammisaareen.
Brettschneider on naimisissa  Tukholman suomalaisen seurakunnan entisen kirkkoherran, rovasti Urpo Kokkosen kanssa.
Superbe (fregatti)

Alkuvaiheet

Superbe rakennettiin vuonna 1814 Haukiputaan Kurtinhaudalla Carl Magnus Engmanin omistamalla varvilla. Engman oli 1800-luvun alussa Oulun suurin laivanvarustaja. Superbe oli kolmimastoinen tasasaumainen puufregatti, jonka kantokyky oli 203 lästiä. Aluksessa ei koskaan käytetty konevoimaa. Alus oli varustettu rakennusvaiheessa Suomen sodan jälkeisen epävakaan ajan takia rannikoiden puolustamista varten neljällä kanuunalla. Aluksella kuljetettiin muun muassa malmia. Aluksen kapteeneina mainittu muun muassa viipurilainen Ohlsen (1835) ja viipurilainen Widgren (1834–1845).
Aluksessa olivat osakkaina Carl M. Engman ja Carl E. Junnelius. Alus myytiin Kokkolaan vuonna 1822.
Alus teki matkan muun muassa Liverpooliin vuonna 1835.
Aan kartano

Aan kartano (vir. Aa mõis, saks. Haakhof) on kartano Aan kylässä Itä-Virumaan maakunnassa Virossa.
Ensimmäiset tiedot Aan kartanosta ovat jo 1400-luvulta. Ruotsin kuningas Kustaa II Adolf lahjoitti kartanon vuonna 1630 Tallinnan pormestarille Georg von Wangersheimille, jonka suvun omistuksessa kartano oli aina 1700-luvun loppuun saakka. Vuosina 1889–1919 kartano kuului Grünewaldtien suvulle.
Kartanon päärakennus on alun perin barokkia vuodelta 1698, mutta se poltettiin suuren Pohjan sodan aikana. Rakennus korjattiin, sitä laajennettiin ja muodinmukaistettiin useissa eri vaiheissa vuosina 1730-1890. Vuodesta 1924 lähtien kartanon päärakennuksessa on toiminut vanhainkoti.
Yläonttolaskimo-oireyhtymä

Yläonttolaskimo-oireyhtymä on tila, jossa veren virtaus yläonttolaskimon kautta estyy. Sen kuvasi ensimmäisenä William Hunter vuonna 1757. Yläonttolaskimo-oireyhtymää on aiheuttanut esimerkiksi syfiliittinen aneurysma tai tuberkuloottinen mediastiniitti.
Nykyisin arviolta 70 % potilaista sairastaa keuhkosyöpää; vuonna 1969 Salsali ja Cliffton havaitsivat 4,2 %:lla keuhkosyöpäpotilaista yläonttolaskimo-oireyhtymää. 80 % sen aiheuttaneista kasvaimista sijaitsi oikeassa keuhkossa. Myös joillakin lymfoomapotilailla on tavattu oireyhtymää; vuonna 1987 Armstrong ja Perez havaitsivat sen 1,9 %:lla 952 tutkitusta lymfoomapotilaasta. Oireyhtymän ennuste riippuu pääasiassa sen taustalla olevasta aiheuttajasta. Hyvänlaatuiseen yläonttolaskimo-oireyhtymään ei liity ylimääräistä kuolleisuutta, mutta pahanlaatuisena se tappaa ilman hoitoa noin kuukaudessa. Jos siihen liittyy kurkunpään tai aivojen turvotusta, on äkkikuoleman vaara todellinen.
Pienisoluista keuhkosyöpää sairastavista 9–19 % saa yläonttolaskimo-oireyhtymän.
Yläonttolaskimo-oireyhtymän aiheuttamiin mahdollisiin oireisiin lukeutuvat turvotus esimerkiksi kasvoissa, rintakipu sekä hengitys- ja nielemisvaikeudet.
Myös henkitorven syöpä on eräs yläonttolaskimo-oireyhtymän aiheuttaja.
Lippu (lupa)

Lippu on tosite, joka oikeuttaa pääsyyn johonkin kohteeseen tai matkaan julkisessa kulkuneuvossa. Lippu voi olla paperi- tai kartonkilappu tai vastaava sähköinen asiakirja. Kertalippu on tarkoitettu käytettäväksi vain kerran, sarjalippu useaan kertaan ja kausilippu vapaasti tietyn ajanjakson kuluessa.
UBlock Origin

Historia

Liitännäisen kehitti Raymond ”gorhill” Hill nimellä μBlock forkkaamalla sen Google Chromelle itse tekemästään HTTP Switchboard -liitännäisestä. Sen tavoitteena oli tukea julkisia mainoksienestolistoja ja ollen puhdas ohjelmistolaadultaan.
Huhtikuussa 2015 Hill antoi uBlock-liitännäisen hallinnan Chris Aljoudin nimiin, siirtyen itse uBlock Originin kehitystiimiin.

uBlock Origin

uBlock Origin -projektin vetäjänä toimii alkuperäisen uBlockin kehittäjä Raymond Hill. Lokakuussa 2015 liitännäisellä oli yli 1,7 miljoonaa Chrome- ja 375 000 Firefox-käyttäjää. Projektia ei rahoiteta lahjoituksilla.
Tammikuussa 2016 uBlock Origins sai omat jakelupaketit Debian- ja Ubuntu-alustoille.
Microsoftin Edge selaimelle julkaistiin virallinen laajennus joulukuussa 2016.

uBlock (ublock.org)

Chris Aljoudi jatkaa uBlockin ylläpitoa ublock.orgin kautta saatujen lahjoitusten myötä. Laajennuksen kehitystyö on lakkautettu ja vuoden 2015 jälkeen se on saanut vain muutaman pienen päivityksen.
Tämä versio luetaan usein epäviralliseksi, joten se ei ole mukana selainten laajennuksiin kohdistuvissa testeissä.

Menestyminen

Raymond.cc-sivuston vuonna 2015 tekemässä testissä uBlock Origin oli kevyin mainostenestämislaajennus selaimille.
Sebastian Coe

Urheilu-ura

Coe syntyi Länsi-Lontoossa, mutta varttui Sheffieldissä käyden Taptonin ja Abbeydale Grangen kouluja. Hän liittyi urheiluseura Hallemshire Harriensiin 12-vuotiaana, ja hänen päälajikseen vakiintui pian keskipitkien matkojen juoksu. Hänen valmentajanaan toimi isä Peter Coe. Coe voitti ensimmäisen merkittävän kilpailunsa 800 metrin juoksussa sisäratojen EM-kilpailuissa San Sebastiánissa, Espanjassa vuonna 1977.
Coe juoksi ensimmäisen kerran Steve Ovettia vastaan maastojuoksukilpailussa vuonna 1972. Prahan EM-kilpailuissa 1978 Coe lähti 800 metrillä uhkarohkeaan vetoon jääden lopulta kolmanneksi Itä-Saksan Olaf Beyerin ja Ovettin ohitettua hänet. Vuonna 1979 Coe teki ensimmäisen maailmanennätyksensä 800 metrillä (1.42,33) ja myöhemmin maililla (3.48,95) Oslossa, Norjassa. Kuuluisin kilpailu Ovettin ja Coen välillä käytiin Moskovan olympialaisissa 1980. Molemmat juoksijat voittivat toistensa erikoismatkoilla olympiakultaa, Ovett 800 metrillä ja Coe 1 500 metrillä. 800 metrillä Coe aloitti tällä kertaa varovasti tarkkaillen, muttei pystynyt lopussa nousemaan Ovettin ohi ja jäi hopealle. 1 500 metrillä alkuvauhti oli hidas, mutta Itä-Saksan Jürgen Straub lähti puolen matkan jälkeen pitkään vetoon, jolla hän hyydytti kirikykyisen Ovettin voimat, mutta Coe pystyi kuitenkin lopussa kirimään voittoon.  
Coe paransi maailmanennätyksiä 800 metrillä ja 1 000 metrillä vuonna 1981. Hänen 800 metrin maailmanennätysaikansa 1.41,73 kesti elokuuhun 1997 asti, kunnes Wilson Kipketer rikkoi sen. Coe rikkoi myös mailin ME:n juoksemalla 3.48,53 Zürichissä. Ovett kuitenkin rikkoi ennätyksen Oslossa ajalla 3.48,40. Coe pystyi kuitenkin vastaamaan tähän ja rikkoi ennätyksen uudelleen juoksemalla 3.47,33 Brysselissä. Ateenan EM-kisoissa 1982 Coe otti hopeaa 800 metrillä. 
Los Angelesin olympialaisissa 1984 Coe saavutti hopeaa 800 metrillä Brasilian Joaquim Cruzin jälkeen ja kultaa 1 500 metrillä. Hän on ainoa miesurheilija, joka on voittanut tämän matkan kahdesti olympialaisissa. Stuttgartin EM-kisoissa 1986 Coe saavutti ensimmäisen 800 metrin arvokisavoittonsa, mutta jäi 1 500 metrillä hopealle Steve Cramin jälkeen. Samana vuonna hän teki kuitenkin 1 500 metrillä ennätyksensä 3.29,77 ja alitti näin neljäntenä miehenä 3.30 tällä matkalla.

Ura poliitikkona ja urheiluvaikuttajana

Coe on opiskellut taloutta ja sosiaalihistoriaa Loughborough’n yliopistossa. Hänestä tuli urheilu-uransa jälkeen Britannian parlamentin jäsen konservatiivipuolueen edustajana. Hän menetti paikkansa vuoden 1997 vaaleissa. Coe sai paronin arvonimen vuonna 2000.
Coe on ollut IAAF:n hallituksen jäsen vuodesta 2003 ja toiminut IAAF:n varapuheenjohtajistossa. 19. elokuuta 2015 Coe valittiin nelivuotiskaudelle IAAF:n puheenjohtajaksi. Hän voitti äänestyksessä Sergei Bubkan äänin 115–92. Hän astui virkaan 31. elokuuta 2015.
Coe oli merkittävässä osassa Lontoon saadessa 2012 kesäolympialaisten järjestämisen. Hän oli Lontoon kisojen järjestelytoimikunnan puheenjohtaja.
Atalarik

Atalarik (516 – 2. lokakuuta 534) oli ostrogoottien kuningas vuosina 526–534. Hän oli Eutharicin ja Amalasuntan poika sekä Teoderik Suuren pojanpoika.
Isoisänsä kuoltua Atalarik tuli kuninkaaksi kymmenvuotiaana, ja koska hän oli alaikäinen, toimi sijaishallitsijana hänen vaikutusvaltainen äitinsä Amalasunta, Teoderikin tytär. Amalasunta pyrki parantamaan goottien ja Bysantin välisiä suhteita, mikä herätti tyytymättömyyttä areiolaisen uskon omaksuneissa gooteissa. Atalarik kuoli jo vuonna 534, minkä jälkeen Amalasunta julisti kuninkaaksi serkkunsa Theodahadin.
Jaime Alguersuari

Ura

Alguersuari voitti Britannian F3-sarjan mestaruuden kaudella 2008. Kaudella 2009 Alguersuari ajoi World Series by Renault -sarjassa sijoittuen kuudenneksi voittamalla yhden kilpailun. Kauden aikana hän siirtyi Formula 1:siin kesken kauden. Hän ajoi ensimmäisen Formula 1 -kilpailunsa heinäkuussa 2009 Unkarissa.
Alguersuari sai Sébastien Bourdais'n kilpakuljettajan paikan Scuderia Toro Rosson F1-tallista kesken kauden kun ranskalaisen suoritukset eivät miellyttäneet tallia. Tätä ennen Alguersuari oli tallin varakuljettaja, ja F3-mestarina hän sai F1:een osallistumista edellyttävän superlisenssin automaattisesti. 19 vuoden ja 125 päivän ikäisenä Alguersuarista tuli tuolloin kaikkien aikojen nuorin F1-kilpakuljettaja. Alguersuari sijoittui avauskilpailussaan Unkarin GP:ssä sijalle 15. Parhaaksi sijoitukseksi jäi Brasilian GP:n 14:s sija.
Alguersuari jatkoi Toro Rossolla myös seuraavalla kaudella, 2010. Hän saavutti ensimmäisen pistesijansa 11. kilpailussaan, ajamalla yhdeksänneksi Malesian GP:ssä. Alguersuari ajoi pisteille myös Espanjan ja Abu Dhabin kilpailuissa sijoittuen pisteissä 19:nneksi. Kaudella 2011 Algersuari ajoi seitsemän kertaa pisteille parhaana tuloksenaan kaksi seitsemättä sijaa Italian ja Korean kilpailuista. Hän saavutti 26 pistettä kauden aikana sijoittuen sijalle 14. Kausi 2011 oli Alguersuarin paras. Alguersuari toimi kausilla 2012 ja 2013 rengasvalmistaja Pirellin testikuljettajana.
Vuosien 2014–2015 aikana hän kilpaili Formula E -sarjassa Virgin Racingin riveissä.
Alguersuari pyörtyi kesäkuussa 2015 ajetun Formula E -sarjan Venäjän osakilpailun jälkeen ja joutui jättämään kauden päätöskisat Lontoossa väliin.
Alguersuari ilmoitti 1. lokakuuta 2015 päättävänsä kilpa-autoilijan uransa.

DJ:nä

Kilpa-autoilun ohella Alguersuari harrastaa musiikkia. Hänellä on oma äänitysstudio Barcelonassa ja hän on tunnettu Espanjassa myös DJ:nä, taiteilijanimellään DJ Squire. Alguersuarin ensimmäinen albumi Organic Life julkaistiin syyskuussa 2011. Levy-yhtiönä oli Blanco y Negro Records.
Myötätuulirock

Myötätuulirock (lyhenteenä MTR) oli vuosittain Hakunilan Urheilupuistossa Vantaalla järjestettävä rockfestivaali. Festivaali ajoittui perinteisesti juhannusta edeltävälle viikonlopulle.
Myötätuulirock alkoi vuonna 1997 pienenä paikallistapahtumana ja kasvoi sittemmin täysmittaiseksi festivaaliksi. Myötätuulirockia järjesti Rockfest Finland Oy, toistaiseksi viimeinen Myötätuulirock järjestettiin vuonna 2012. Tapahtuma oli aina ikärajaton ja kaikille avoin. Myötätuulirockin kävijäennätys on vuodelta 2006, jolloin tapahtuma keräsi yleisöä noin 10 000 henkeä.

2012

Vuonna 2012 festivaali järjestettiin 3.–4. elokuuta. Tapahtumassa esiintyivät ainakin Amoral, Los Bastardos Finlandeses, Turmion Kätilöt, FM2000, Insomnium, To/Die/For, Ensiferum, Blake, Hammerhed, Fear of Domination, Tracedawn, Amaranthe (SWE), Engel (SWE), Skindred (UK) ja Pelle Miljoona.
Myös Apocalyptican, Amorphiksen, Michael Monroen, Kotiteollisuuden ja Stam1nan oli määrä esiintyä, mutta sopimuskiistan vuoksi esiintymiset peruttiin.

2011

Soilwork, Mustasch, Sparzanza, Protest The Hero, Bullet, Metsatöll, Pain, Finntroll, Ensiferum, Turmion Kätilöt, Mokoma, Korpiklaani, Deathchain, Kiuas, MyGrain, Brymir, Profane Omen, Crimfall, Moonsorrow, Rytmihäiriö, Battle Beast, FM2000
17.-19.6.

2010

Doom Unit, Blake, Viikate, Tarot, Ensiferum, Exodus, The Milestones, Los Bastardos Finlandeses, Kiuas, Diablo, Mokoma, Korpiklaani, Swallow the Sun, Stam1na, Turisas, Reckless Love, Raaka-aine, Peer Günt, Royal Republic, Suburban Tribe, Mustasch, Amorphis
Festivaali järjestettiin 18.-20.6.

2009

Apulanta, Pete Parkkonen, Sturm und Drang, Popeda, Haloo Helsinki!, The Wrecking Queens, Stratovarius, Anna Abreu, Happoradio, Dingo, Klamydia, Private Line, The Winyls.
Festivaali järjestettiin 12.-13.6.

2008

The 69 Eyes, Hardcore Superstar, Stam1na, Teräsbetoni, Turisas, Charon, iRonica, RA, Graham Bonnet (UK) & Joe Lynn Turner (USA) – Back to the Rainbow, Negative, Malice In Wonderland, Sturm und Drang, Ensiferum, Yö, Ari Koivunen, Uniklubi

2007

Machine Men, Ensiferum, Blake, Kotipelto, Mokoma, Leverage, Maj Karma, Poisonblack, Kotiteollisuus, Carmen Gray, Peer Günt, Private Line, Agnes, Bleak, Von Hertzen Brothers, Timo Rautiainen, Apulanta, Negative

2006

The 69 Eyes, Stratovarius, Amorphis, Tarot, Charon, Viikate, Altaria, Lordi, Tiktak, Uniklubi, Poets of the Fall, Lovex, Private Line, End of You
Alueiden puolue

Alueiden puolue (ukr. Партія регіонів, Partija rehioniv, ven. Партия регионов, Partija regionov) on 21. maaliskuuta 2001 rekisteröity viiden puolueen muodostama puolue Ukrainassa.
Puoluetta muodostaessa Alueellisen elpymisen puolueeseen yhdistyivät Kauniin Ukrainan puolesta -puolue, Työväenpuolue, Ukrainan solidaarisuuden puolue ja Yleisukrainalainen eläkeläispuolue. Myöhemmin siihen ovat liittyneet Juri Boikon johtama Ukrainalainen tasavaltalaispuolue ja Työväen Ukraina -puolue
Alueiden puolue kannattaa Ukrainan entistä pääministeri Viktor Janukovytšia, joka hävisi Viktor Juštšenkolle Ukrainan presidentinvaalit 2004. Puolueen vahvin kannatusalue on Etelä- ja Itä-Ukrainassa, missä on raskasta teollisuutta, kemianteollisuutta ja terästeollisuutta sekä kaivoksia. Ennen vuoden 2004 vaaleja puolue muutti linjaansa vasemmistolaisemmaksi ja populistisemmaksi ja keräsi myös entisten kommunistipuolueen kannattajien ääniä.
Vuonna 2006 Alueiden puolue lupasi venäjälle virallisen kielen aseman sloganilla "Kaksi kieltä yhdelle kansalle!" ja muuttaa Ukrainan liittovaltioksi, jossa alueet saisivat laajemman itsemääräämisoikeuden. Nämä kuitenkin vaatisivat perustuslain muutoksia.
Maaliskuun 2006 vaaleissa puolue sai 32,12 % äänistä ja 186/450 paikkaa Verh’ovna Radassa, maan parlamentissa, jossa se muodosti suurimman ryhmän. Presidentti Juštšenkon hajotettua etukäteen parlamentin, 30. syyskuuta 2007 järjestetyissä uusissa vaaleissa puolue sai 34,37 % äänistä ja 175 paikkaa menettäen 11.
Puolueen ehdokas Viktor Janukovytš voitti vuoden 2010 presidentinvaalit.
Maaliskuussa 2012 Vahva Ukraina liittyi Alueiden puolueeseen. Sen johtaja Serhi Tihipko sai paikan puoluejohdosta.
Syksyn 2012 vaaleissa puolue sai 41,56 % äänistä ja 187 parlamenttipaikkaa. Joulukuussa muodostettuun parlamenttiryhmään tuli 210 jäsentä.
Ns. Ukrainan vallankumouksen vuoksi presidentti Janukovytš syrjäytettiin 22. helmikuuta 2014 ja hän pakeni maasta.  24. päivä puolueen parlamenttiryhmän johtaja Oleksandr Jefremov ilmoitti puolueen siirtyvän oppositioon. Sen parlamenttiryhmä oli menettänyt 77 jäsentä muutamassa päivässä. Puolueen listoilta valitut ovat muodostaneet mm. Rauhan ja vakauden puolesta ja Talouskehitys -parlamenttiryhmät, joista jälkimmäinen sopi tukevansa Arseni Jatsenjukin hallitusta Batkivštšyna (Tymošenkon puolue), UDAR, Svoboda ja Itsenäinen eurooppalainen Ukraina -ryhmien kanssa.
Maaliskuussa 2014 puolue erotti puoluekokouksessaan jäsenyydestään Janukovytšin, entisen pääministeri Mykola Azarovin, varapääministeri Serhi Arbuzovin ja useita muita entisiä ministereitä. Puolue nimitti ehdokkaakseen vuoden 2014 presidentinvaaliin Myhailo Dobkinin. Hän sai noin 3 % äänistä.
Puolue ei osallistunut lainkaan vuoden 2014 parlamenttivaaleihin, joita se piti laittomina, koska merkittävä osa Donbassin asukkaista ei saanut osallistua vaaleihin.
Osa puolueen jäsenistä osallistui vaaleihin Serhi Tihipkon uudelleenperustaman "Vahva Ukraina" -puolueen listoilta, osa Oppositioblokki -puolueessa.