google/wiki40b huggingface dataset:
Ai Se Eu Te Pego

Ai Se Eu Te Pego (tyylitellysti Ai, se eu te pego!; suom. voi, jos saisin sinut) on vuonna 2008 julkaistu brasilialainen musiikkikappale, jonka ovat tehneet Sharon Acioly ja Antônio Dyggs. Ensimmäisenä kappaleen esitti Dyggsin johtama Os Meninos de Seu Zeh. Ensimmäisenä kappaleesta teki coverin vuonna 2010 brasilialainen Cangaia de Jeque. Myös monet muut brasilialaiset yhtyeet ovat tehneet kappaleesta cover-version.
Ai Se Eu Te Pegon teki tunnetuksi vuonna 2011 brasilialainen muusikko Michel Teló. Telón versiossa kappaleesta oli erilaiset sanat ja se oli enemmän sertanejoa tai latinalaista poppia. Kappale kohosi tuolloin maailmanlaajuiseksi hitiksi ja se oli yksi vuoden 2012 menestyneimmistä singleistä. Kappale oli Telón albumilla Michel na Balada.
Kappaletta on käytetty monissa urheiluaiheisissa yhteyksissä. Esimerkiksi brasilialainen jalkapalloilija Neymar on tanssinut monissa maalituuletuksissaan Ai Se Eu Te Pegon tahtiin.
Simo Kärävä

Simo Sakari Kärävä (7. kesäkuuta 1923 Lappee – 6. toukokuuta 2006 Helsinki) oli Kansallis-Osake-Pankin johtaja, joka toimi pitkään Suomen sotaveteraaniliiton puheenjohtajana.
Kärävän vanhemmat olivat kouluneuvos, opettaja August Kärävä ja opettaja Rauha Kaijanen ja puoliso vuodesta 1949 Ilmi Helena Räsänen (s. 1922). Kärävä kävi koulua Käkisalmessa, Haapamäellä ja Lappeenrannassa. Ylemmän oikeustutkinnon hän suoritti Helsingin yliopistossa 1949 ja sai varatuomarin arvon 1962. Valmistuttuaan Kärävä toimi virkamiehenä maatalousministeriön asutusasiainosastolla, josta hän siirtyi Kansallis-Osake-Pankkiin 1952, ensin lakimieheksi ja sitten konttorien esimieheksi. Pankin johtokunnan jäsen hänestä tuli 1967 ja pääjohtaja Veikko Makkosen varamies 1980. Pankin varatoimitusjohtajana Kärävä työskenteli 1983-1988. Vielä syksyllä 1991 hän toimi Pankkitarkastusviraston kutsusta erityisasiamiehenä Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankkia valvomassa. Kärävä toimi jo opiskeluaikana  useissa eri järjestöissä, yhdistyksissä ja säätiöissä. Sodissa syksyn 1939 liikekannallepanosta aina Lapin sotaan muun muassa ryhmän- ja joukkueenjohtajana toiminut reservin kapteeni Kärävä valittiin 1948 Suomen sotaveteraaniliiton ja sen valtuuston varapuheenjohtajaksi ja 1986 liiton ja sen hallituksen puheenjohtajaksi, mitä tehtävää hän hoiti aina vuoteen 1998 saakka. Sittemmin liiton kunniapuheenjohtajaksi nimetty Kärävä toimi myös Maailman veteraanijärjestön neuvoston jäsenenä. Kärävä tunnettiin ahkerana kirjoittajana. Hän oli muun muassa yksi kirjoittaja Pankkitoimen lakiasiat -teoksessa, josta otettiin 13 painosta 1958-1998, ja kirjoitti yli tuhat lehtiartikkelia paitsi pankkitoiminnasta ja veteraanityöstä, myös muun muassa karjalaisten asioista.
Hylkiminen

Hylkiminen on immuunipuolustuksen reaktio, jossa isännän T-imusolut tuhoavat vieraan kudoksen tai elimen. Tämä voi tapahtua esimerkiksi elinsiirron yhteydessä. Hyljintää on mahdollista estää erilaisilla lääke- sädehoidolla (hylkimisenesto- eli immunosupressiiviset lääkkeet) tai valitsemalla luovuttaja kudosten samanlaisuuden perusteella.
Lima (jalkapalloilija, 1983)

Seurajoukkueura

Lima edusti pelaajauransa alkuvaiheilla useita brasilialaisjoukkueita. 21. heinäkuuta 2009 ukrainalaisseura Metalist Harkova ilmoitti hankkineensa brasilialaishyökkääjän riveihinsä noin 1 miljoonan euron siirtokorvauksella.
Siirto ei kuitenkaan lopulta toteunut, sillä Lima ei läpäissyt ennen siirron vahvistamista suoritettua lääkärintarkastusta. Myöhemmin samana kesänä hän teki sopimuksen portugalilaisen Belenensesin kanssa.
1. heinäkuuta 2010 hän siirtyi kolmivuotisella sopimuksella Sporting Clube de Bragaan. 24. elokuuta 2010 pelatussa Mestarien liigan pudotuskierroksen toisessa osaottelussa Sevillaa vastaan Lima teki hattutempun, kun Braga eteni yhteistuloksella 5–3 ensimmäistä kertaa historiassaan turnauksen lohkovaiheeseen.
Katiska

Katiska on tavallinen kalastusväline ja yksi vanhimmista pyydysmalleista. Se tehdään nykyään yleensä rautalankaverkosta; aiemmin materiaalina olivat puusäleet eli liisteet ja havut. Katiska on veteen laskettu häkki, johon kalat pääsevät uimaan sisään kohtuullisen helposti, mutta josta pois pääseminen on kalalle vaikeaa.
Sana katiska juontuu muinaisvenäjän häkkiä tarkoittavan sanan monikkomuodosta kotĭci. Suomen kirjakielessä katiska mainitaan ensimmäisen kerran herra Martin 1500-luvun käännöksessä kuningas Kristofferin maanlaista.
Liistekatiska eli sälekatiska eli kartiska tehtiin petäjästä pintapuusta kiskotuista liisteistä. Näistä esimerkiksi noin yhden senttimetrin paksuisista ja kolme senttimetriä leveistä säleistä lyötiin pohjaan pyöreähkö pesä ja sen nieluun rannasta johtava aita. Liisteet sidottiin toisiinsa koivuvitsaksin. Liisteiden väli oli yleensä alle 25 millimetriä ja siteiden väli 150 millimetriä. Liistekatiska ulottui veden yläpuolelle noin puoli metriä ja kalat poimittiin sieltä lippoamalla tai haaviamalla. Pesän malleja oli useita ja lokeroitakin saattoi olla useampia. Aita tehtiin usein havuista. Pyydyksen pystytys aloitettiin kevätjäiltä ja kevään kutukalat olivat pääsaalis. Katiskan saattoi pystyä pitää koko kesänkin paikoillaan. Liistekatiskoiden suosio alkoi taantua eri puolilla Suomea 1800-luvulla, jolloin mäntytukin arvo kohosi. Eräissä Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun tervapitäjissä ja toisaalta myös Vienan Karjalassa on puukatiskan käytöstä 1900-luvulle tultaessa tuskin lainkaan todisteita. 
Nykyisin katiskat tehdään paksusta rautalangasta ja rautalankaverkoista. Tällainen katiska upotetaan kalastuksessa vesistön (järven tai lammen) pohjaan nielu yleensä rantaan päin. Katiskassa on myötäsukainen nielu, josta kalat uivat helposti sisälle, mutta vain onnekkaimmat sattumalta osuvat uimaan takaisin ja vapauteen. Muut katiskaan joutuneet ovat siten katiskan kokijan saalista. Katiskaan on kiinnitetty naru, jonka toiseen päähän on sidottu pinnalla kelluva merkki, tupuri eli kuppu. Tupurin avulla katiska löydetään ja narusta nostetaan ylös kokemista varten.
Katiskaa veteen laskiessa on syytä varmistua, että naru on riittävän pitkä ja tupuri yltää pintaan asti. Muussa tapauksessa katiska kadotetaan, sillä katiska kyllä vetää tyhjän muovigallonankin upoksiin. Ylimääräistäkään pituutta narussa ei saisi olla, sillä ohiajava moottorivene saa kelluvan narun helposti potkuriinsa. 
Kapean nielun kautta ei kannata yrittää ottaa kaloja, koska se menettää hentorakenteisena helposti kuosinsa ja samalla katiska pyytävyytensä. Katiskassa onkin suljettava pieni luukku, jonka kautta kalat varistellaan ulos katiskasta. Nielun kautta kaloja ei saa varistelemallakaan pois.
Otettaessa katiska rannalle on ehdottomasti suljettava nielu, ettei sinne eksy maaeläimiä.
Karl Ove Knausgård

Taisteluni-sarja

Knausgård on kirjoittanut kuusiosaisen, kolmetuhatsivuisen omaelämäkerrallisen romaanisarjan Taisteluni, jonka neljäs ja viides osa ilmestyivät norjaksi keväällä 2010 ja viimeinen osa vuonna 2011. Sarjan yhteydessä häntä on verrattu muun muassa Kalle Päätaloon. Knausgård kuvaa teoksissaan yksityiskohtaisesti arkielämää, mutta hänen tyylinsä on norjalaiskirjallisuudelle ominaisesti esseististä ja hän sijoittaa arjen tapahtumien keskelle mietelmiä ajan, muistin ja olemassaolon luonteesta. Knausgårdin suku on harkinnut kunnianloukkaussyytteen nostamista Knausgårdia ja hänen kustantajaansa Oktoberia vastaan. Sarjan ensimmäinen osa voitti vuonna 2009 norjalaisen Brage-palkinnon. Teos oli ehdolla myös Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi vuonna 2010.
Knausgård herätti Norjassa paheksuntaa verratessaan romaanisarjansa päätösosassa Utøyan joukkosurman Norjassa herättämiä tunteita Saksan 1930-luvun tuntemuksiin. Osassa on Adolf Hitleriä koskeva essee, jossa Knausgård yrittää ymmärtää silloisen Saksan tapahtumia. Oscar Rossin mukaan hän ei arvota tapahtumia vaan vertaa massapsykologista tunnetta ja tarvetta. Knausgård on itse luonnehtinut päätösosaa ”kirjalliseksi itsemurhaksi”. Hän on myös ilmoittanut, ettei ole enää ”kirjailija”, mikä on Norjassa tulkittu niin, ettei hän enää kirjoita.
Suomessa Taisteluni: Ensimmäinen kirja julkaistiin syksyllä 2011 ja seuraavat osat sen jälkeen vuoden välein. Kuudes osa ilmestyi keväällä 2016. Teokset on suomentanut Katriina Huttunen.
Taisteluni-kirjojen Pohjoismaissa nostattamaa hälyä ei ole ymmärretty Yhdysvalloissa, mitä norjalaistaustainen kirjailija Siri Hustvedt on selittänyt sillä, että Norjassa koetaan kirjassa esitetyn kaltaisista asioista kirjoittaminen häpeällisenä. Myös kirjan otsikko, jonka katsotaan viittaavan Hitlerin teokseen Taisteluni on Yhdysvalloissa hyväksytty, ja ensimmäinen osa ilmestyi nimellä My Struggle. Britanniassa sarjan avausosa julkaistiin nimellä A Death in the Family, ja Saksassa nimenä on Sterben.
Sea City Storm

Historia

Sea City Storm joukkue pelasi kaudella 2003 amerikkalaisen jalkapallon II-divisioonassa. Joukkue sijoittui kauden päättyessä toiseksi häviten ainoastaan yhden ottelun. Seuraavana vuonna joukkue osallistui I-divisioonan, jossa menestys jatkui kohtalaisesti joukkueen voittaessa seitsemästä pelistä viisi. Vuonna 2005 edustusjoukkue on nousi Suomen korkeimmalle sarjatasolle Vaahteraliigaaan. Kaudeksi 2008 miesten edustusjoukkue pudottautui jälleen II-divisioonaan.
Jaromír Nohavica

Jaromír Nohavica (s. 7.6.1953 Ostravassa) on tšekkiläinen laulaja ja lauluntekijä.
Nohavica kirjoitti uransa aluksi lauluja useille tšekkiläisille artisteille. Vuonna 1982 ystävät saivat hänet ylipuhutuksi ja Nohavica alkoi esittää laulujaan itse. Hänestä tuli nopeasti maan suosituimpia esiintyjiä. Nohavica soittaa kitaraa ja harmonikkaa ja esiintyy yleensä yksin, mutta toisinaan myös yhtyeen kanssa. Hän on kirjoittanut yli 400 laulua, joukossa myös muutamia puolan- ja venäjänkielisiä. Hän kirjoittaa laulujen sanat yleensä itse, mutta on tšekintänyt myös Leonard Cohenin, Bulat Okudžavan, Boris Vianin ja Vladimir Vysotskin tekstejä sekä Mozartin oopperat Cosi fan tutte, Don Giovanni ja Figaron häät.
Vuonna 2002 ilmestyi pitkälti Nohavican persoonan ympärille kietoutuva pseudodokumenttielokuva Rok ďábla (Paholaisen vuosi, engl. Year of the Devil), josta tuli hyvin suosittu ja joka nähtiin monilla ulkomaalaisilla festivaaleilla.
Nohavican mainetta on tahrinut se, että hän antoi 1980-luvun lopulla joitakin tietoja kommunistisen Tšekkoslovakian salaiselle poliisille StB:lle. Nohavica itse on kiistänyt paljastaneensa tuolloin mitään merkittävää.
Nohavica on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Melkoniemi

Melkoniemi on kylä Parikkalan kunnassa, Simpelejärven länsirannalla.
Melkoniemi rajoittuu etelässä Peruspohjan kylään, lännessä Punkaharjun kuntaan ja pohjoisessa Särkisalmen kylän Tarvaspohjaan. Melkoniemen ja viereisen Peruspohjan kylän yhteenlaskettu asukasluku on noin 250 asukasta. Kylässä on lisäksi runsaasti kesäasutusta.
Melkoniemen maasto on vaihtelevaa. Runsaiden vesistöjen lomassa on korkeita mäkiä. Rehevät lehdot, korvet ja kuivat kangasmetsät vaihtelevat alueelle tyypillisesti. Oronmyllyn ja Peruspohjan Pöröpeikon polun yhdistää Melkoniemen kautta kulkeva retkeilyreitti, joka on osa E10-kaukovaellusreittiä. Melkoniemessä sijaitseva historiallinen Äijönvuori on Parikkalan korkein kohta. Sipelejärven Haapalahti sijaitsee kokonaan Melkoniemen alueella. Useissa järvenlaskuissa Haapalahti on erottunut Simpelejärvestä erilliseksi alueeksi, joka on yhteydessä Simpelejärveen Melkoniemen (Lahdenkylän) kanavan kautta.
Elinkeinorakenteeltaan Melkoniemi on maatalousvaltainen kylä. Kylässä toimii metsästys- sekä kalastusseurat.
Keihäänheittäjä ja luontokuvaaja Hannu Siitonen asuu ja on kotoisin Melkoniemestä.
Kirkkolampi (Heinola)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 0,9 hehtaaria, se on 100 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 350 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Konniveden alueella (14.13), jonka Konniveden lähi-alueeseen (14.131) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 105 metriä mpy.
Haploryhmä G (Y-DNA)

Haploryhmä G (Y-DNA) (G-M201) on Länsi-Aasiassa syntynyt ihmisen isälinjan haplotyyppi. Tätä tyyppiä tavataan eniten Kaukasiassa, Anatoliassa, Iranissa ja Länsi-Siperiassa. Melko paljon täytä tyyppiä on myös Levantissa. Tämä haploryhmä kehittyi tyypistä GHIJK ehkä 23 000–10 000  vuotta sitten. Sen yleismmät alaryhmät ovat G1 ja G2.

G2

Haplotyyppiä G2a tavataan paljon neoliittisesta Euroopasta ajalta 5000-3000 eaa. Esimerkiksi jäämies Ötzi kuluu haploryhmään G2a2b, joka on nykyään Euroopassa hyvin harvinainen.

G1

Haploryhmää G1 tavataan paljon Anatoliasta, Iranista ja Länsi-Siperiasta.
Zamir Kabulov

Zamir Kabulov (s. 22. heinäkuuta 1954 Uzbekistan) on korkea-arvoinen venäläinen diplomaatti, joka on toiminut erityisesti Venäjän edustustossa Afganistanissa ja myös YK:n neuvonantajana Afganistanin kysymyksissä asemapaikkanaan Pakistan sekä edustanut Venäjän ulkoministeriä neuvoteltaessa Bonnin sopimusta. Vuodesta 2004 hän on jälleen ollut suurlähettiläänä Kabulissa. Hän suhtautuu kriittisesti Naton toimiin maassa.
Kabulov on neuvonut Yhdysvaltoja välttämään Venäjän virheet Afganistanissa, kannattaa sotilaallista ratkaisua ja laskee vastuun Afganistanin tilanteen ratkaisusta Yhdysvalloille: "Ongelman aiheuttaja on Yhdysvallat, joten Yhydsvalloilla on myös vastuu sen ratkaisemisesta. - - panostakaa tehokkaasti ja panostakaa nyt, mutta älkää jääkö - - liian pitkäksi aikaa, niin kuin me teimme."
Rosa (yhtye)

Historia

Yhtye perustettiin vuonna 2009, kun yhtyeen laulaja Maija ja koskentinsoittaja Sami päättivät kokeilla uraa popmuusikkoina. Parin ensidemo Tutustua sai radiosoittoaikaa YleX:ssä vielä saman vuoden keväällä. Pian Maija ja Sami keräsivät ympärilleen muut yhtyeen jäsenet. Bändi sai nimen Mona.
Monan ensimmäinen oikeassa studiossa äänitetty single Virta julkaistiin keväällä 2010 ja sekin pääsi YleX:n soittolistalle, ollen kanavan Himoitummat-listalla koko kappaleen soittolistahistorian ajan. Vuoden 2011 alussa yhtye allekirjoitti levytyssopimuksen EMIn kanssa ja samalla yhtyeen nimi vaihdettiin nykyiseen muotoonsa. Kesällä 2011 Rosa julkaisi tulevan albumin ensisinglen Ei milloinkaan, johon kuvattiin myös musiikkivideo. Tammikuussa 2012 julkaistiin albumin toinen single Virta, joka on päivitetty versio vuonna 2010 julkaistusta kappaleesta.
Amikti

Amikti (lat. amictus ’verho’, ’vaippa’) on Lännen kirkossa papin tai diakonin liturgiseen asuun kuuluva valkoinen, neliskulmainen liina, josta muodostuu alban hupunomainen kaulus. Siitä käytetään joskus nimitystä kaulusliina koska se muodostaa eräänlaisen kauluksen albaan. 
Amikti on noin 90 cm pitkä ja 60 cm leveä. Sen kahdessa kulmassa on nauhat, joilla se sidotaan, ja näiden välissä pitkällä sivulla voi olla jäykempi, joko valkoinen, tai kasukan kankaasta tehty ja liturgisia värejä noudattava kaulusmainen osa, parura. 
Amikti suojaa stolaa ja messukasukkaa (tai dalmatikaa) hieltä ja lialta. Se puetaan päälle ennen albaa.
Amiktia käytetään paljon Ruotsin kirkossa sekä Porvoon hiippakunnassa.
Johnny Appleseed

Johnny Appleseed (suom. "Omenansiemen-Johnny", oikealta nimeltään John Chapman, s. 26. syyskuuta 1774 Leominster, Massachusetts – k. maaliskuussa 1845 Fort Wayne, Indiana) oli yhdysvaltalainen omenatarhuri. Hän viljeli 1800-luvun alkupuolella valtavia määriä omenapuita Pennsylvaniaan, Ohioon ja Indianaan perustamillaan taimitarhoilla uudisraivaajien ostettavaksi. Johnny Appleseedin elämästä on tullut osa Yhdysvaltain kansanperinnettä ja häntä muistetaan yhä niin tekojensa kuin luonnonläheisen elämäntapansakin vuoksi.

Elämäkerta

John Chapman syntyi Massachusettsissa vuonna 1774. Hänellä oli yksi sisarpuoli. Vuonna 1798 hän istutti ensimmäisen omenataimitarhansa Alleghenyjoelle Pennsylvaniaan ja alkoi kasvattaa siellä omenansiemeniä. Hän ryhtyi perustamaan keväisin taimitarhoja uudisraivaajien reiteille niin että kun he saapuivat, hän saattoi myydä heille 2–3-vuotiaita taimia viidellä tai kuudella centillä kappale. Hän palkkasi avustajia hoitamaan tarhojaan lähdettyään itse etsimään uusia tarhapaikkoja uudisraivaajien edelle. Syksyisin hän palasi Alleghenyjoelle. Omenansiementen lisäksi hän kasvatti myös lääkekasveja.
Vuoteen 1806 mennessä Chapmanista oli tullut alueella kuuluisa ja arvostettu, ja hän sai lempinimekseen Johnny Appleseed. Hänelle tarjottiin usein yösija ja ruokaa omenoita ja omenapuita vastaan. Samalla hänen ympärilleen alkoi syntyä legendoja, joita on edelleen vaikea erottaa tositarinoista.
Chapman herätti paljon huomiota epäsovinnaisella ulkonäöllään ja elämäntavoillaan. Hänellä oli pitkä tumma tukka. Hän pukeutui kahvipapusäkkiin, jossa oli reiät käsille ja jaloille, ja hän kulki yleensä paljain jaloin myös talvella. Hän kantoi mukanaan kivääriä, tomahawkia, veistä ja muita metsurin tarvikkeita. Hänen kerrottiin pitäneen tinapannua hattunaan. Hän ei syönyt lihaa eikä mielellään ratsastanut hevosella, kaatanut puuta tai tappanut kalkkarokäärmettä. Hän nukkui usein ulkosalla. Vaikka hän edistikin tavallaan uudisraivaajien etenemistä intiaanien maille, hän oli myös hyvissä väleissä intiaanien kanssa ja vei heille lääkekasveja.
Chapman oli myös saarnamies, ja hän seurasi teologi Emanuel Swedenborgia, joka saarnasi hyvien tekojen ja luonnon rakastamisen puolesta. Chapman ei kuitenkaan karttanut alkoholia, ja tuohon aikaan omenat olivatkin kirpeitä ja Chapmanin kasvattamia omenoita käytettiin etupäässä omenasiiderin tekoon. Chapman ei koskaan mennyt naimisiin, mutta kertoman mukaan hän kosi kerran erästä naista ja yritti kasvattaa suojiinsa ottamasta nuoresta tytöstä itselleen vaimoa siinä onnistumatta.
Chapman kuoli vuoden 1845 maaliskuussa 70-vuotiaana ollessaan ystävänsä luona vierailulla. Häneltä jäi 485 hehtaaria omenatarhoja läntisestä Pennsylvaniasta Ohioon ja Indianaan saakka.

Kunnianosoitukset

Johnny Appleseedia muistetaan yhä Fort Waynessa Indianassa, missä järjestetään vuosittainen Johnny Appleseed -festivaali. Vuonna 1966 Johnny Appleseed sai kuvansa yhdysvaltalaiseen viiden centin postimerkkiin. Vuonna 1948 Walt Disney Productions julkaisi 19-minuuttisen animaatioelokuvan, joka kertoi Johnny Appleseedin tarinan.
Robert Wisdom

Robert Wisdom (s. 14. syyskuuta 1953 Washington, D.C.) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on näytellyt sarjoissa kuten Dharma ja Greg, NYPD Blue, Teho-osasto, Amyn lailla, Langalla ja Pako.
Wisdom on tehnyt myös äänirooleja, muun muassa videopeliin Spider-Man: Web of Shadows.
Korean naisten jääkiekkomaajoukkue

Joukkueen imago

Korean joukkueen hymninä käytetään Etelä- tai Pohjois-Korean kansallislaulun sijaan kansanlaulua Arirang. Joukkueen yhtenäinen piirre on Korean niemimaan siluetti, jossa lukee ”Korea”.
Joukkueen muodostamista vastustettiin jonkin verran. Yhtenäistä joukkuetta kritisoineet uskoivat, että sillä on pienemmät mahdollisuudet voittaa mitali kuin Etelä-Korean joukkueella.
Liettuan poliittinen järjestelmä

Historia

Itsenäistyttyään Neuvostoliitosta 11. maaliskuuta 1990, Liettua piti kiinni toista maailmansotaa edeltävistä demokraattisista perinteistään. Sotien aiheuttamat kokemukset johtivat erilaisiin poliitikkojen ehdotuksiin, jotka vaihtelivat vahvasta parlamentarismista vallan kolmijako-oppiin. Kompromissina annettiin ehdotus semipresidentialistisesta valtiosta.
25. lokakuuta 1992 pidetyssä kansanäänestyksessä, joka oli ensimmäinen äänestys itsenäistymisen jälkeen, 56,75 % äänestäjistä kannatti uuden perustuslain hyväksymistä.
Liettua liittyi puolustusliitto Naton jäseneksi 29. maaliskuuta 2004 ja Euroopan unionin jäseneksi 1. toukokuuta 2004.

Hallinto

Liettuan hallinto jakautuu kolmeen osaan: toimeenpanovaltaan, lainsäädäntövaltaan ja oikeuslaitokseen. Jokainen osa on erillinen toisistaan.

Toimeenpanovalta

Toimeenpanovalta on presidentillä, pääministerillä ja presidentin johtamalla ministerineuvostolla.
Sunilan II hallitus

Sunilan II hallitus oli Suomen tasavallan 19. hallitus. Se oli Maalaisliiton, Kokoomuksen, Edistyspuolueen ja RKP:n muodostama porvarillinen hallitus, joka toimi 635 hallituspäivää 21. maaliskuuta 1931 - 14. joulukuuta 1932. Hallitus perustettiin  vuoden 1930 eduskuntavaalien tuloksen pohjalta.
Edellinen pääministeri P. E. Svinhufvud oli valittu tasavallan presidentiksi ja astunut virkaansa maaliskuun alussa. Presidentinvaalin tulos tulkittiin yleisesti Lapuan liikkeen voitoksi, mutta valituksi tultuaan Svinhufvud osoitti lapualaisille nopeasti heidän paikkansa. Kun Lapuan liikkeen lähetystö kävi presidentin puheilla esittämässä näkemyksiään uudesta hallituksesta, Svinhufvud ilmoitti neuvottelevansa hallituksen kokoonpanosta vain eduskuntaryhmien kanssa. 
Sunilan hallituksen toimikautta hallitsi yleismaailmallinen pulakausi, joka näkyi Suomessa erityisesti maanviljelijöiden, metsänomistajien ja metsätyömiesten ahdinkona. Hallitus pyrki lievittämään näiden tilannetta lainajärjestelyin; samaan aikaan kiristettiin korkolakeja, koska pankit ja yksityiset luotonantajat olivat käyttäneet velallistensa tilaa häikäilemättä hyväkseen. Hallitus kaatui joulukuussa 1932 kysymykseen velkaantuneita maanviljelijöitä painaneen lainakoron sääntelystä. Pääministeri jätti asiasta eduskunnalle hallituksen maalaisliittolaisen enemmistön tukeman esityksen, mutta kun presidentti P. E. Svinhufvud asettui hallituksen vähemmistön mukana vastustamaan esitystä, hallitus erosi. Ennen eroaan hallitus oli ehtinyt Suomen siihenastisista hallituksista pitkäikäisimmäksi.  
Sunilan hallituksen kaudella Suomi saavutti hyvän maineen Yhdysvalloissa saatuaan ainoana maana maksetuksi kokonaisuudessaan takaisin ensimmäisen maailmansodan jälkeen ottamansa lainan. Yhdysvaltain yleinen mielipide käytti Suomen nimeä hyväkseen painostaakseen Yhdysvaltain muita velallisia, joiden mielestä Suomi näytti pitävän enemmän huolta Amerikan rahoista kuin omista välttämättömistä tarpeistaan. Vaikka velan takaisinmaksusta ei ollutkaan erityisempää välitöntä etua pääomien puutteesta kärsineelle ja heikosti teollistuneelle Suomelle itselleen, siitä oli hyötyä myöhemmissä luottojärjestelyissä ja varsinkin toisen maailmansodan jälkeisellä jälleenrakennuskaudella.
Pöytyä

Historia

Pöytyä ja Karinaisten kunta yhdistyivät vuoden 2005 alussa, ja Yläne liittyi Pöytyän kuntaan vuonna 2009. Molemmat kuntaliitokset toteutettiin lakkauttamalla liittyvät kunnat ja perustamalla uusi Pöytyän kunta. Ennen Yläneen liittymistä Pöytyään kunnan läntisimpänä pisteenä oli alun perin kahdeksan kunnan yhteinen rajakivi Kuhankuono.
Historiallisesti Pöytyän kirkkopitäjään ovat kuuluneet kappeliseurakuntina Yläne ja Oripää, jotka sittemmin itsenäistyivät kuntina ja seurakuntina. Karinainen on yhdessä Tl Kosken ja Tarvasjoen kanssa aiemmin kuulunut kappeliseurakuntana Marttilaan, josta se yhdessä em. kuntien kanssa sittemmin itsenäistyi kuntana ja seurakuntana. 
Aiemmin Pöytyään on kuulunut myös pohjoisosa nykyisestä Auran kunnasta, joka muodostettiin kun Lietoon kuuluneesta Prunkkalan kappeliseurakunnasta ja Auran asemaseudusta Pöytyällä muodostettiin Auran kunta ja seurakunta.
Aiemmin Pöytyän naapurikuntia ovat olleet enneen Pöytyän kuntaliitoksia 2005 ja 2009 Karinainen ja Yläne sekä ennen Loimaan kuntaliitoksia vuonna 2005 ja 2009 Loimaan kunta ja Mellilä. Yläneellä Pöytyän nykyinen alue on rajautunut myös Loimaaseen vuonna 2009 liitetyn Alastaron ja Euraan vuonna 1970 liitetyn Honkilahden entisiin kuntiin. Kuhankuonon rajapaikalla Yläneen ja Pöytyän rajanaapureina ovat eri aikoina aiemmin olleet sittemmin Turkuun liitetyt Maaria ja Paattinen sekä sittemmin Ruskoon liitetty Vahto. Nykyisen Mynämäen alueella Yläneen rajanaapureina ovat aiemmin olleet myös Mietoinen ja Tl Karjala.

Kulttuuriympäristöt

Museoviraston määrittelemiä valtakunnallisesti merkittäviä rakennettuja kulttuuriympäristöjä Pöytyällä ovat Pöytyän kirkkoympäristö, Pihlavan kartano ja Varkaantie Pöytyällä; Mäenpään kylä ja Kyrön rautatieasema Karinaisissa; sekä Yläneen kirkonmäki ja pappila ja Yläneen Vanhakartano viljelymaisemineen Yläneellä.

Media

Pöytyällä Karinaisten Kyrön kylässä sijaitsee Auranmaan Viikkolehden toimitus.

Urheilu

Pöytyän Urheilijat pöytyäläinen yleisseura, jolla toimintaa mm. pesäpallossa

Ruokakulttuuri

Pöytyän pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla puljonki ja pasteija eli lihaliemen kanssa nautitut liha-, riisi- ja sipulitäytteiset voitaikinapasteijat.