google/wiki40b huggingface dataset:
Joensuun voimalaitos

Joensuun voimalaitos on Fortumin yhteistuotantovoimalaitos Joensuussa. Laitoksen pääpolttoaineet ovat puu ja turve. Lisäksi voimalaitos polttaa biokaasua ja ruokohelpeä. Se käynnisti tuotantonsa vuonna 1986. Voimalaitoksen sähköteho on 50 MW ja kaukolämpöteho 110 MW. Voimalaitoksen piippu on 100 metriä korkea. 
Voimalaitoksen kupeessa on vuonna 2009 käyttöön otettu biolämpölaitos, jonka teho on 30 MW. Fortumin Joensuun sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitokseen integroitu bioöljylaitos tuottaa sähkön ja kaukolämmön lisäksi tulevaisuudessa 50 000 tonnia bioöljyä vuosittain. Bioöljyn raaka-aineena käytetään metsähaketta ja muuta puubiomassaa. Bioöljylaitos perustuu nopeapyrolyysitekniikkaan, ja se on maailmassa teollisessa mittakaavassa lajissaan ensimmäinen.
Vuonna 2012 Fortum kertoi investoivansa 20 miljoonaa euroa uuteen bioöljyn tuotantolaitokseen Joensuussa. Laitos integroitiin Joensuun sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitokseen, ja sen tuotantotoiminta käynnistyi marraskuussa 2013. Laitos oli Fortumin mukaan ensimmäinen laatuaan maailmassa.
Seppo Lappalainen

Seppo Kalevi Lappalainen (15. lokakuuta 1936 Polvijärvi – 12. joulukuuta 2001 Polvijärvi) oli suomalainen kirjailija.
Lappalaisen tuotantoon kuuluu romaaneja, novelleja, pakinoita, näytelmiä, runoja ja elokuvakäsikirjoituksia.
Lappalainen teki käsikirjoituksen Seppo Putkisen elokuvaan Lintumies (1978) ja Edvin Laineen elokuviin Akaton mies (1983) ja Akallinen mies (1986).
Marie Louise Coleiro Preca

Marie Louise Coleiro Preca  (7. joulukuuta 1958 Qormi) on maltalainen poliitikko. Vuonna 2014 hänet kutsuttiin maansa presidentiksi. Maltalla parlamentti nimittää presidentin viisivuotiskaudelle. Coleiro Precan valinnasta päätti pääministeri Joseph Muscat, ja oppositio arvosteli toimintatapaa jossa sitä ei ollut kuultu tarpeeksi.
Coleiro Preca on Maltan tasavallan (vuodesta 1974) yhdeksäs presidentti ja tehtävässään toinen nainen. Ensimmäinen oli Agatha Barbara vuosina 1982-1987. Hän edustaa työväenpuoluetta (Partit Laburista). Valintansa aikaan hän oli 55-vuotias. Coleiro Preca on toiminut aktiivisesti politiikassa 16-vuotiaasta asti.
Hauts-Bassins

Maantiede, ilmasto ja luonto

Alue käsittää 9,4 % Burkina Fason pinta-alasta. Se rajoittuu pohjoisessa Boucle du Mouhounin, idässä Sud-Ouestin ja etelässä Cascadesin alueeseen sekä lännessä Maliin.
Maisemaa leimaavat tasangot, ylängöt, kalliot, kukkulat ja laaksot. Alueelta alkunsa saavia jokia ovat Mouhoun eli Musta-Volta, Banifing, Tuy eli Grand Balé, Comoé ja Léraba.
Ilmasto on sudanilaistyyppinen. Vuotuinen sademäärä on 800–1200 millimetriä. Vuodenaikoja on kaksi. Sadekausi kestää toukokuusta loka-marraskuuhun. Keskilämpötilat vaihtelevat 24 ja 30 asteen välillä.
Kasvillisuus edustaa kaikkia savannityyppejä. Alueella sijaitsee 16 metsäaluetta. Eläinkuntaan kuuluu muun muassa norsuja, virtahepoja ja apinoita.

Hallinnollinen jako ja asutus

Alueeseen kuuluu kolme provinssia, 33 departementtia, kolme kaupunkikuntaa, 30 maalaiskuntaa ja 472 kylää. Provinssit ovat Houet, Kénédougou ja Tuy ja kaupungit Bobo-Dioulasso, Houndé ja Orodara.
Alueella asuu 10,5 % Burkina Fason väestöstä. Kaupunkiväestön osuus on 37,6 %, mikä on huomattavasti enemmän kuin maassa keskimäärin (22,7 %). Yli puolen miljoonan asukkaan Bobo-Dioulasso on Ouagadougoun jälkeen Burkina Fason toiseksi suurin kaupunki.
Asukkaat ovat etupäässä dljulia, moseja, senufoja, boboja ja fulbeja. Puhutuimmat kielet ovat moore (29,5 %), djula (27,1 %), bobo, (10,8 %), senufo (7,6 %) ja bwamu (5,3 %). Djulaa tai bambaraa puhutaan varsinkin kaupungeissa (55,3 %). Muslimeja on 72,3 %, katolisia 13,1 %, animisteja 10,9 % ja protestantteja 2,7 %.

Liikenne ja talous

Alueen läpi kulkee Abidjanin ja Niameyn välinen maantie sekä Abidjanin–Nigerin rautatie. Väestöstä 68 % harjoittaa maanviljelyä ja karjanhoitoa. Muita elinkeinoja ovat kaupankäynti, käsityöammatit ja palvelut. Bobo-Dioulasso on tärkeä maan sisäisen sekä Norsunluurannikolle ja Maliin suuntautuvan kaupan keskus. Alueella on myös teollisuutta.
Kivijärvi (Ähtäri)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 430 hehtaaria eli 4,3 neliökilometriä. Se on 4,0 kilometriä pitkä ja 2,0 kilometriä leveä. Järvellä on laaja järvenselkä, jota rikkovat vain sen luoteispuolella sijaitsevat suuret saaret. Järvelle ei näy korkeita mäkiä ja järvessä on erityspiirteinä vain Hämeenniemi ja sen viereinen Haaralahti.
Järvessä on kartan mukaan 29 saarta. Suurimmat saaret ovat Nuottisaari, joka on 550 metriä pitkä, ja Akkosaari, joka on yli 400 metriä pitkä. Näiden saarten ympärillä sijaitsevat muun muassa Likokallio, Lehmisaari ja Tulussaari. Etelärannan matalikolla sijaitsee Malmisaari, Veitsisaari, Rajasaari ja Kalliosaari. Pohjoisrannan lähellä olevaan Kalliosaareen on rakennettu järven ainoa saaressa sijaitseva vapaa-ajan asunto.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 6,0 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0060 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 1,5 metriä ja se on melko tasapohjainen. Vajaa puolet järvestä on alle 1,5 metriä syvää eikä järvessä esiinny syvänteitä. Järvessä on vain kolme kohtaa, jossa syvyys ylittää kolme metriä, ja niissäkin suurin syvyys on vain 4,1 metriä.
Järven rantaviivan pituus on 22 kilometriä ja sen rannat ovat soistuvaa ja paikoin tiheästikin ojitettua metsämaata. Järvellä on haja-asutuksena vain muutama maatalo, ja vapaa-ajan asutustakin on vähän. Kivijärvellä ei ole kyliä tai kulmakuntia. Järven kaakkoiskulman ohittaa yhdystie 17253 ja pohjoiseen päin kulkeva yhdystie 7091 ohittaa järven yli neljän kilometrin päästä. Rannoille tulevat tiet haarautuvat näiltä kahdelta tieltä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Niemisjoen valuma-alueella (35.47), jonka Kortteisen–Kivijärven alueeseen (35.473) järvi kuuluu. Sen vedenpinnan korkeus on 173,6 metriä mpy.
Valuma-alue saa pääosan vedestään kolmelta valuma-alueelta. Pohjoistesta siihen laskee Arpaisenpuron valuma-alueen (35.474) laskujoki, joka on järven pohjoisrantaan laskeva Pohjoispuro. Toinen on Tyystänjoen valuma-alue (35.475), jonka laskujoki on järven itärantaan laskeva Haarajoki. Haarajoki muodostuu idästä virtaavasta Tyystänjoesta ja pohjoisesta tulevasta Hirvijoesta. Kolmas on Palojoen valuma-alue (35.476), jonka laskujoki on kaksihaarainen joki. Se muodostuu idästä tulevasta Palojoesta ja kaakosta tuleva Lammaspurosta, jotka yhtyvät juuri ennen järveä sen kakkoispäässä.
Kivijärven alueella on kuusi yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, ja vain lampea laskee suoraan tai välillisesti järveen. Ne ovat pienet Saralammit, Murtolampi ja Lillukkalampi. Kolmen valuma-alueen suuria järviä ovat esimerkiksi Arpainen (59 ha) ja Heinä-Arpainen (8 ha), Iso Koirajärvi (36 ha), Tyystänjärvi (10 ha), Palolampi (10 ha), Lylylampi (25 ha) ja Alainen-Tuhkio (78 ha).
Järvestä laskeva leveä Kortteisensalmi laskee Kortteiseen (107 ha), jonka vedenpinta on 10 senttimetriä alempi kuin Kivijärvellä. Vesistön reitti jatkuu sitten Kortteisenjokea myöten Niemisveteen.
Sessiomuusikko

Sessiomuusikko eli studiomuusikko on muusikko, joka soittaa ammatikseen eri artistien levyillä. Sessiomuusikoita käytetään myös eri yhtyeissä palkattuina jäseninä sekä artistien taustayhtyeissä.

Tunnettuja sessiomuusikkoja

Monet studiomuusikot ovat myöhemmin tulleet tähdiksi jossain kuuluisassa yhtyeessä. Toisaalta monet kansainvälisesti tunnetut muusikot ovat maineensa huipullakin halunneet jatkaa työskentelyä studiomuusikkona.
Mauri Pietikäinen

Mauri Olavi Pietikäinen (16. helmikuuta 1944 Riihimäki – 9. maaliskuuta 2014 Sipoo) oli suomalainen alttoviulisti ja Helsingin kaupunginorkesterin äänenjohtaja. 
Pietikäinen opiskeli Sibelius-Akatemiassa 1953–1966 ensin viulua Leena Siukosen ja sitten alttoviulua Aarno Salmelan johdolla. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1962 Helsingin Tehtaanpuiston yhteiskoulusta. Vuosina 1962–64 hän opiskeli musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa. Jatko-opintoja hän teki muun muassa Ruotsissa 1960-luvulla.
Pietikäinen soitti vastaperustetussa Suomen Kansallisoopperan orkesterissa 1963–1965 ja Radion sinfoniaorkesterissa 1966–1973. Pisimmän uran hän teki Helsingin kaupunginorkesterissa vuosina 1973–2007, 1970-luvun puolestavälistä 1990-luvun puoleenväliin alttoviulun äänenjohtajana. Hän oli mukana myös Savonlinnan oopperajuhlaorkesterissa, World Philharmonic Orchestrassa sekä Vantaan viihdeorkesterissa sen perustamisesta alkaen.
Pietikäinen oli myös ahkera kamarimuusikko. Hän oli mukana Tulindberg-kvartetissa, Espoo-kvartetissa, Voces Intimaessa, Finlandia-kvartetissa, Segerstam-kvartetissa ja Sputnik-kvartetissa. Pietikäisen isompia kamarikokoonpanoja olivat Sibelius-Akatemian kamariorkesteri, Helsingin kamariorkesteri, Radion kamariorkesteri, Radion nykymusiikkiorkesteri ja Finlandia Sinfonietta.
Klassisen musiikin ohella Pietikäinen oli mukana soittamassa jousitaustoja yli 2 000 kevyen musiikin äänitteellä.
Hannu Kesänen

Pelaajaura

Kesäsen kasvattajaseura oli helsinkiläinen Kiri-60. Hän esiintyi ensimmäisen kerran miesten SM-sarjassa Tampereen Pyrinnön edustusjoukkueessa 11. lokakuuta 1987 KTP:ta vastaan tehden viisi pistettä. Vakituisesti peliaikaa kauden aikana saanut Kesänen teki marraskuussa kahdessa ottelussa kauden korkeimman pistemääränsä (10), ja niistä jälkimmäisessä hän otti KTP:tä vastaan myös kahdeksan levypalloa. Kesänen pelasi Pyrinnössä runkosarjassa 17 ottelua 5,1 pisteen ja 2,1 levypallon keskiarvoilla. Pyrintö voitti kauden aikana vain kolme ottelua, oli runkosarjassa toiseksi viimeinen ja karsiutui jatkosarjasta. Joukkue pelasi SM-karsintaotteluita mutta säilytti sarjapaikkansa.
Kaudella 1988–1989 Kesänen pelasi runkosarjassa 14 ottelussa 6,9 pisteen ja 1,8 levypallon keskiarvoilla. Hän teki miesten SM-sarjauran piste-ennätyksensä (14) kauden aikana kahdesti, 30. lokakuuta Uudenkaupungin Urheilijoita ja 6. marraskuuta KTP:tä vastaan. Pyrinnöllä meni edelliskauttakin huonommin, kun se voitti vain yhden ottelun ja putosi alemmalle sarjatasolle. Samalla päättyi Kesäsen pääsarjaura.
Mercedes-Benz CLS-sarja

Kehitys

Vuonna 2007 CLS 55 AMG -malli korvattiin uudella, suuremmalla moottorilla varustetulla CLS 63 AMG -mallilla. Autosta esiteltiin facelift-versio vuonna 2008. 
Vuonna 2011 esiteltiin CLS-mallisarjan toinen sukupolvi (Mallitunnus W218). Se oli ensimmäinen Mercedes-Benz malli, jossa oli LED-tekniikalla toteutetut ajovalot.

Tekniikka

Vaihteisto on seitsemänvaihteinen automaattivaihteisto 350- ja 500-malleissa. 55AMG-mallissa on viisivaihteinen vaihteisto, jota voidaan käyttää sekä automaattisena että manuaalisena. CLS-sarjaan on saatavana joihinkin malleihin myös älykäs 4Matic-neliveto

Shooting Brake

Mercedes-Benz esitteli ajatuksiaan seuraavasta CLS-sarjasta vuoden 2010 Beijing Motor Showssa CLS Shooting Brake konseptiauto, jonka korimalli on farmari. Shooting Brake perustuu CLS-sarjaan ja se lisättäneen osaksi CLS-mallistoa.
Phonokol Records

Phonokol Records on israelilainen levy-yhtiö. Se perustettiin vuonna 1982, ja nykyään se on yksi johtavista riippumattomista levy-yhtiöistä maassa. Sen erikoisalaa ovat trance ja muu elektroninen musiikki. Yksi tunnetuimpia Phonokolille levyttäneitä artisteja on Astral Projection.
Eddie Money

Eddie Money (oikealta nimeltään Edward Joseph Mahoney, 21. maaliskuuta 1949 – 13. syyskuuta 2019) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, kitaristi ja saksofonisti. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat muun muassa ”Two Tickets to Paradise” ja ”Baby Hold On”.

Elämä

Eddie Money syntyi vuonna 1949 katolilaiseen irlantilaisperheeseen New Yorkissa. Hän kävi Island Trees High Schoolia ja valmistui vuonna 1967. Sen jälkeen hän seurasi isänsä, isoisänsä ja veljensä jalanjälkiä ja ryhtyi poliisiksi. Eddie oli naimisissa ja hänellä on viisi lasta. 
Money kuoli 70-vuotiaana 13. syyskuuta 2019, pian sen jälkeen kun hänellä oli diagnosoitu ruokatorven syöpä.

Musiikki

Eddie Money julkaisi ensimmäisen levynsä vuonna 1977. Sen nimi oli Eddie Money ja se sisälsi kaksi ehkä hänen muistetuinta kappalettaan, ”Two Tickets to Paradise” ja ”Baby Hold On”. Kaiken kaikkiaan Eddie Money julkaisi 11 albumia, joista moni on myynyt kultaa tai platinaa. Eddie Moneyn musiikkityyli vaihteli pop rockin, rockin ja hard rockin välillä.
Aldo Palazzeschi

Aldo Palazzeschi (oik. Giurlani 1885–1974) oli italialainen kirjailija. Hänen lyriikkansa on yhdistetty paitsi futurismiin, myös niin sanottuun hämyrunouteen.
HMS Viking (1909)

Palvelus

Ensimmäisessä maailmansodassa alus palveli 6. hävittäjälaivueen ja Doverin partio-osaston kanssa Pohjanmerellä ja Englannin kanaalissa. Alus myytiin 1919 romutettavaksi.
Antwerpenin satama

Antwerpenin satama (holl. Haven van Antwerpen; ransk. Port d'Anvers, LOCODE: BE ANR) on Antwerpenissa sijaitseva Belgian suurin ja kokonaisrahtimäärältään Euroopan toiseksi suurin satama. Se sijaitsee Scheldejoen alajuoksulla noin 70–80 kilometriä Pohjanmereltä sisämaahan päin alueella, jossa on vielä havaittavissa meren vuorovesivaihtelu.
Valapaton tulva

Valapaton tulva tai Valarikon tulva oli Suomessa keväällä 1899 sattunut suurtulva. Nimensä tulva sai siitä, että helmikuussa 1899 Venäjän keisari ja Suomen suuriruhtinas Nikolai II antoi helmikuun manifestin, jolla hän kavensi Suomen autonomista asemaa ja näin suomalaisten käsityksen mukaan petti Suomelle antamansa hallitsijanvakuutuksen eli antamansa valan. 
Syynä tulvaan olivat useat edeltäneet sateiset vuodet, runsasluminen talvi 1898–1899 sekä sateinen ja lämmin kevät 1899. Tulva koski etenkin Kokemäenjoen, Kymijoen ja Vuoksen vesistöjä. Esimerkiksi Päijänteen vedenkorkeus oli 193 cm normaalia korkeammalla. Tällaisen tulvan toistuvuudeksi arvioidaan 100–150 vuotta. 
Valapaton tulva antoi ratkaisevan sysäyksen Suomen ympäristökeskuksen edeltäjän Hydrografisen toimiston perustamiseen. Suomen senaatin kesällä 1899 tulvavahinkoja tutkimaan asettama komitea arvioi vuosien 1898–1899 tulvavahingot noin 10 miljoonan markan suuruisiksi. 
Tulvat eivät vaatineet ihmishenkiä, vain yksi hevonen rattaineen hukkui.

Valapaton viiva

Valapaton viivoiksi tai Valarikon viivoiksi kutsutaan rantakallioihin merkittyjä ennätyskorkean vedenpinnan merkkejä vuodelta 1899. Valapaton viivoja on monin paikoin edelleen nähtävissä, ja niistä voidaan yhä nähdä vedenkorkeus tuona vuonna. Mielenosoituksellisesti jotkut valapaton viivat maalattiin punaisiksi.
Rauhalahden kesäteatteri

Historia

Rauhalahden alueella kesäteatteria on nähty Kuopion Rauhalahdessa vuodesta 1996 alkaen. Kesäteatteritoiminta toimi ns. kiertolaisena Rauhalahden matkailukeskuksen alueella, sillä vakituista kiinteää katsomo-näyttämö -rakennelmaa ei ollut. Vuonna 2003 Rauhalahden matkailukeskuksen alueelle rakennettiin uusi viisisatapaikkainen teatteriareena, joka sittemmin on toiminut paikkana kesäteatterin näytöksille.
Hardy Krüger

Franz Eberhard August ”Hardy” Krüger (s. 12. huhtikuuta 1928) on saksalainen näyttelijä, joka on tullut tunnetuksi sekä saksalaisista että yhdysvaltalaisista elokuvista. Myös hänen tyttärensä Christiane Krüger on tunnettu näyttelijä.
Peipun koulu

Peipun koulu oli Satakunnan Merikarvialla Peipun kylässä vuosina 1927–2005 toiminut alakoulu.

Historiaa

1900-luvun alussa peippulaiset kävivät koulua pitkän matkan takana Köörtilässä. Kun koulun oppilasmäärä aina vain lisääntyi, alettiin pohtia joko koulun laajentamista ja oman koulun perustamista Peippuun. Jälkimmäinen vaihtoehto voitti, ja johtokunta piti ensimmäisen kokouksensa Kantolassa syksyllä 1926, kokoonkutsuja Kalle Kantola. Koulun pitopaikasta pyydettiin tarjouksia, joista kunnanvaltuusto hyväksyi Alakylässä sijaitsevan, Juho Merimaan omistaman Härkkelin talon. Sen remonttia odotellessa koulu pääsi alkuun  Mahlamäessä eli Kantolassa syksyllä 1927. Alakoulua piti kymmenisen ensimmäistä vuotta sama opettaja vuorovuosin Härkkelissä ja vuoroin Lammelan koulussa. Kun kouluun saatiin toinenkin opettaja, alakoulutoiminta muutettiin kokovuotiseksi.
Uutta koulurakennusta saatiin Peipussa odottaa vuoteen 1954 saakka, ja silloinkin se oli pienempi kuin mitä oli kaavailtu. Suurten ikäluokkien myötä ahtaassa koulussa oli enimmillään 1960-luvun alkupuolella kolme opettajaa, seitsemän luokkaa ja yli 80 oppilasta. Jatkokoulu ja seitsemäs luokka siirrettiin Ylikylään, jonne perustettiin 2-vuotinen kansalaiskoulu.
1960-luvulta alkaen oppilasmäärä alkoi vähentyä niin, että vuonna 1988 oppilaita oli enää parikymmentä. Peipun koulu toimi silti vuoteen 2005 saakka.
Vuodesta 1959 Peipun koulun opettajana toiminut Reijo Ostamo laati koulun 75-vuotishistoriikin, joka julkaistiin 2002.
Government of Ireland Act (1920)

Government of Ireland Act (Koko nimi: An Act to Provide for the Better Government of Ireland) oli Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin 23. joulukuuta 1920 julkaisema laki. Sen tarkoituksena oli luoda erillinen home rule eli autonominen itsehallinto kahdelle Irlannin alueelle: Pohjois-Irlannille sekä Etelä-Irlannille. Home rule ei koskaan toteutunut etelä-Irlannissa Irlannin vapaussodan takia. Lain viimeiset voimassa olevat osat mitätöitiin 1998 Pitkänperjantain sopimuksen ehdoissa.
Kirjava (hevosväri)

Overo, tobiano ja tovero

Pohjois-Amerikassa kirjavina pidetyt hevoset on perinteisesti jaettu kuvioiltaan kahteen tyyppiin: overo ja tobiano. Tobianolla tarkoitetaan selkeälinjaista, selän ylittävää kirjavuutta, joka sittemmin on yhdistetty omaan geeniinsä; overo-nimitys kattaa kaikki muut kirjavuustyypit. Overo-nimitys tulee espanjan kielen munaa tarkoittavasta sanasta, ja se viittaa tobianosta poikkeavien kirjavuuskuvioiden kiemuraisiin reunoihin. Tovero viittaa kuvioon, jossa on sekä tobiano- että overotyypin piirteitä.

Medicine hat

Medicine hat on joidenkin Pohjois-Amerikan intiaanien erityisesti suosima kirjavuuskuvio, jossa lähes täysin valkoisella hevosella on väriä vain "hattuna" päässä korvien ympäristössä sekä mahdollisesti myös "kilveksi" (shield) kutsuttuna laikkuna rinnassa. Kuvion voi saada aikaan esimerkiksi tobianokirjavuuteen yhdistyvä splashed white- tai sabinokuvio.
Herman Rechberger

Herman Rechberger (s. 14. helmikuuta 1947 Linz, Itävalta) on suomalainen säveltäjä. Itävallassa syntynyt Rechberger on asunut Suomessa vuodesta 1970 lähtien ja sai Suomen kansalaisuuden vuonna 1974.
Rechberger opiskeli graafista taidetta ja kitaransoittoa Linzissä ennen kuin jatkoi kitaraopintojaan Zürichissä ja Brysselissä. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa sävellystä Aulis Sallisen johdolla, josta sai diplomin 1976, sekä elektronista musiikkia ja kitaran-, nokkahuilun-, ja oboensoittoa. Vuonna 1995 hän opiskeli muun muassa Tunisiassa darabukan soittoa ja arabilaista rytmiikkaa, josta hän kirjoitti kirjan The Rhythm in Arabian Music vuonna 2003. Sittemmin hän opiskeli djemben soittoa ja afrikkalaista rytmiikkaa Beninissä, Togossa ja Suomessa useiden afrikkalaisten mestarirumpalien johdolla. 
Rechberger on säveltänyt viisi oopperaa sekä yli 200 teosta kuorolle, orkesterille, sooloesiintyjille ja kamarimusiikkiyhtyeille. Säveltämisen ohella hän on toiminut nykymusiikin tuottajana ja Ylen kokeilustudion johtajana 1979−1984. Valtion taiteilija-apurahat hän on saanut vuosina 1985−1990, 1990−1995 ja 1995−2010. Rechberger on voittanut teoksillaan lukuisia kansallisia ja kansainväilisiä palkintoja tai tunnustuksia mm. RAI palkinto (Pekka Mikkosen nousu), 2. palkinto Kölnin lapsioopperakilpailussa (Oopperalaiva), Bergamon urkukilpailu (Clausulas), Vantaan kulttuuripalkinto (1990), Teoston 2. palkinto (Himojen puutarha), St. Pölten/Itävallassa 3. palkinto ja yleisöpalkinto (Toba Hánye), Helsinki, Cras-ensemblen 2. palkinto sekä erikoispalkinto "for an inventive piece" (Musica di montagna). Vuonna 2009 hän voitti kansainvälisessä Andreas Drekis jaetun 1. palkinnon (kreikkalaisen säveltäjän Tania Sikelianoun kanssa) oopperallaan Helike Athanatos (Ελίκη Αθάνατος - Kuolematon Helike). Vuodesta 2010-2013 hän johti vaimonsa Soilen kanssa Hellenikon Idyllion-taiteilijaresidenssin Selianitikassa, Peloponnesoksella. Nykyään hän  toimii vapaana säveltäjänä Aigiossa. Kreikassa Rechberger kirjoitti lukuisia teoksia, joiden innoitus lähtii Kreikan mytologiasta. Näitä ovat esimerkiksi (Knossos, Ikaros, Diros, Sisyphos, Thalassa, Staton for two pianos, Gears (after a mechanical device, found in Antikyra), Pegasos, Styx, The death of Orpheus, Stymphalos, Lament, Pianokonsertto "Ta panda rhei", Concerto "Tartaros" for Contraforte, Aeolos, Kantelekonsertto "Dromoi")
Eino Roiha

Henkilöhistoria

Roihan vanhemmat olivat lehtori Pekka Roiha ja Sofia Augusta Airaksinen ja puoliso vuodesta 1930 musiikinopettaja Aune-Martta Linnala. Hän tuli ylioppilaaksi 1923 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1928. Helsingin konservatoriosta hän sai päästötodistuksen 1929. Hänelle opetti sävellystä Erkki Melartin. 
Roiha suoritti filosofian lisensiaatin tutkinnon vuonna 1942 ja puolusti vuonna 1943 tiettävästi ensimmäistä Sibelius-aiheista väitöskirjaa Die Symphonien von Jean Sibelius: Eine formalanalytische Studie.
Roiha toimi Jyväskylän seminaarin musiikin lehtorina 1930–1935, Jyväskylän Kasvatusopillisen korkeakoulun lehtorina 1935–1938, Helsingin opettajakorkeakoulun lehtorina vuodesta 1948 ja Helsingin yliopiston musiikinopettajana vuodesta 1948 ja musiikkitieteen dosenttina vuodesta 1949. Hän oli Nykymusiikki-yhdistyksen perustajia ja toimi sen puheenjohtajana 1949–1955. Sävellyskonsertin Roiha piti Jyväskylässä 1931. Hän toimi Jyväskylän amatööriorkesterin johtajana 1931–1939 ja mieskuoro Sirkkojen johtajana 1936–1939 sekä esiintyi pianistina. Roiha oli Ylioppilaslehden musiikkikriitikko 1927–1929 ja Keskisuomalaisen 1945–1948.
Roiha julkaisi musiikkikirjallisuutta, muun muassa teoksen Koululaisen musiikkioppi (1938). Johdatus musiikkipsykologiaan vuodelta 1949 on ensimmäinen kattava suomalainen esitys musiikkipsykologiasta, ja postuumisti julkaistu On the Theory and Technique on Contemporary Music (1956) – ensimmäinen merkittävä suomalainen tutkimus modernista musiikista – soveltaa hahmopsykologiaa atonaalisen musiikin tarkasteluun.
Vuonna 2002 Jyväskylän yliopisto, Jyväskylän ammattikorkeakoulu, Jyväskylän kaupunki ja kotiseutuneuvos Kauko Sorjonen perustivat musiikkiterapiaa- ja kasvatusta edistävän Eino Roiha -säätiön. Säätiö ylläpitää Eino Roiha -instituuttia (ERI) ja Vibroakustisen terapian koulutus- ja tutkimuskeskusta (VIBRAC). Roihan tytär Leena-Maija Alho julkaisi vuonna 2010 kirjan Eino Roiha, isäni, jossa hän kertoo Eino Roihan ammatillisen ja julkisen toiminnan taustoista ja hänestä isänä.
Megalodon (elokuva)

Juoni

Syvänmeren pelastussukeltaja Jonas Taylor (Statham) on pelastamassa tiiminsä kanssa ydinsukellusveneen miehistöä, kun tehtävä pitää keskeyttää sukellusveneen kohdatessa ongelmia. Taylorin mukaan ongelmien syynä on merenpohjalla elävä iso eläin. Kukaan ei tätä usko ja Taylor leimataan hulluksi.
Viisi vuotta myöhemmin kansainvälisen merenalaisen tarkkailuohjelman sukellusvene on tutkimassa merenpohjaa. Tutkimusmatkan aikana sukellusvene joutuu ongelmiin ja uppoaa toimintakunnottomana pohjalle, kun tunnistamaton eliö hyökkää alusta kohti. Pelastaakseen sukellusveneen miehistön, tutkijaryhmä päättää turvautua Taylorin apuun.
Pelastusretken aikana selviää, että pohjalla elää esihistoriallinen hai, megalodon, joka on syyllinen sukellusveneitä kohdanneisiin hyökkäyksiin.