google/wiki40b huggingface dataset:
Taavetin pankkiryöstö 1926

Taavetin pankkiryöstö tapahtui 1. kesäkuuta 1926 kun Kansallis-Osake-Pankin Taavetin konttoriin saapui iltapäivällä noin kello 15 aikaan kaksi miestä jotka alkoivat ampumaan pankin virkailijoita. Kiivaassa tulituksessa sai heti surmansa pankin valvoja kauppias Taavetti Myyrä. Pankinjohtaja Taavetti Punkkinen, prokuristi Alina Hirvikallio o.s. Riihelä ja pankinjohtajan taloudenhoitaja ja sisar neiti Eeva Punkkinen haavoittuivat vaikeasti. Ryöstäjät pakenivat paikalta ilman saalista pelästyttyään tilanteen aikana. He jättivät paetessaan pankkiin ryöstössä käyttämänsä aseen suurikokoisen Nagan-revolverin johon oli kiinnitetty äänenvaimennin. Haavoittuneet vietiin hoidettavaksi Viipurin lääninsairaalaan jossa pankinjohtaja Punkkinen kuoli saman päivän iltana ja prokuristi Hirvikallio 4. kesäkuuta.
Ryöstäjien takaa-ajoon osallistui poliisin lisäksi sotaväkeä ja suojeluskuntalaisia. Toinen ryöstäjistä pidätettiin jo samana iltana Pulsan asemalta ja toinen kaksi päivää myöhemmin. Ryöstäjät olivat iältään 18-20 vuotiaat työmies Yrjö Kuosmanen ja kansakoulunopettajan poika Eero Linnasalo jotka olivat molemmat kotoisin Pulsasta. He olivat suunnitelleet ryöstöä jo edellisen vuoden syksystä lähtien. He olivat yrittäneet ryöstöä jo kaksi kertaa aiemmin keväällä mutta luopuneet aikeesta molemmilla kerroilla kun konttorissa oli ollut liikaa asiakkaita paikalla. Kolmannella yrittämällä 1. kesäkuuta saavuttuaan junalla Pulsasta Taavettiin he joivat itsensä metsässä humalaan ja menivät sitten pankin konttoriin. Konttorissa oli kuitenkin sillä hetkellä vain vähän rahaa sillä ylimääräinen raha oli lähetetty päivällä Lappeenrannan konttoriin. Viipurin hovioikeus tuomitsi ryöstön tekijät kuolemanrangaistukseen mutta korkein oikeus muutti marraskuussa 1926 tuomion elinkautiseksi kuritushuonerangaistukseksi. Ryöstössä käytetyn aseen omatekoinen äänenvaimennin on Rikosmuseon kokoelmissa.
Ipswichin sarjamurhaaja

Ipswichin sarjamurhaajan uhriksi joutui vuonna 2006 viisi naista Itä-Angliassa, Englannissa. Kaikki viisi naista toimivat prostituoituina. Steven Gerald James Wright (synt. 1958) todettiin syylliseksi tekoihin.

Pidätykset

Englannin poliisi otti 18. joulukuuta 2006 Itä-Englannissa, Felixstowen satamakaupungissa kiinni Tom Stephens -nimisen miehen epäiltynä surmista. Tiistaina 19. joulukuuta uutisoitiin toisen pidätyksen tapahtuneen. Poliisi pidätti 48-vuotiaan rekkakuskin Stephen Wrightin kotoaan Ipswichistä. Mediassa esitettiin spekulaatioita useammasta murhaajasta sekä ensimmäisen pidätetyn mahdollisesti lavastaneensa itsensä murhaajaksi.
Poliisi vapautti Tom Stephensin ja nosti Stephen Wrightia vastaan syytteet viidestä murhasta. Wright kiisti syytteet loppuun asti. 
Oikeudenkäynti häntä vastaan käynnistyi 14. tammikuuta 2008. 21. helmikuuta oikeus totesi Wrightin syylliseksi kaikkiin syytekohtiin. Wright tuomittiin elinkautiseen vankeuteen eikä hänellä ole mahdollisuutta päästä ehdonalaiseen.
Hanna Karjalaisen surma

Hanna Karjalaisen surma oli Viipurissa 7. tammikuuta 1938 tapahtunut henkirikos, jonka uhrina oli taloudenhoitaja Johanna (Hanna) Karjalainen. Tekijä oli samassa asunnossa alivuokralaisena ollut Laina Maria Kärpänen.
Viipurissa Kalevankatu 10:ssä sijainneen työnjohtaja Väinö Kivisen asunnon eteiskomeron ylähyllyltä löytyi 16. tammikuuta 1938 kuusi pakettia, joissa oli ihmisruumiin osia. Vain pää ja jalat polvesta alaspäin puuttuivat. Ruumiinosien todettiin kuuluneen samassa asunnossa asuneelle, Kivisen emännöitsijänä toimineelle Hanna Karjalaiselle. Työnjohtaja Väinö Kivinen pidätettiin rikoksesta epäiltynä mutta hänet vapautettiin sitten kun mitään raskauttavaa, hänen syyllisyyteensä viittaavaa ei löytynyt.
Epäilyt kohdistuivat sitten asunnossa alivuokralaisena olleeseen Laina Kärpäseen, joka oli kadonnut samoihin aikoihin. Kärpänen pidätettiin 21. helmikuuta 1938 Kirvussa lähellä Ojajärveä kun hän oli tullut nälkäisenä ja viluisena etsimään suojaa maanviljelijä Jussi Anttosen talosta. Kärpänen oli kotoisin Kirvusta ja hän oli piileskellyt alueella pidemmän aikaa.
Kuulusteluissa Kärpänen tunnusti surmanneensa Karjalaisen lyömällä tätä silitysraudalla ohimoon sen jälkeen kun hän ja humalassa ollut Karjalainen olivat riidelleet ryypättyään 7. tammikuuta kahden kesken asunnossaan. Kärpänen oli noutanut asunnon keittiöön, jossa Hanna Karjalainen myös asui, telttavuoteen johon siirtyessään Karjalainen oli kaatunut ja lyönyt kasvonsa sängyn telttapukkiin. Karjalainen alkoi herjata Kärpästä jolloin tämä suutuspäissään otti liedeltä silitysraudan ja löi sillä kuolettavasti Karjalaista. Teon peittämiseksi hän piilotti sitten Karjalaisen ruumiin keittiön nurkkaan suuren matka-arkun taakse, peitti sen vaatteilla sekä siivosi muut kamppailun jäljet. Kotiin palanneelle huonetoverilleen Kärpänen sanoi sitten Karjalaisen lähteneen humalassa kaupungille.
Seuraavana päivänä ollessaan yksin asunnossa Kärpänen paloitteli keittiössä Karjalaisen ruumiin kirveellä ja leipäveitsellä. Pään ja jalat polvista alaspäin hän poltti keittiön leivinuunissa. Hän aikoi polttaa myös muut ruumiinosat, mutta pään ja jalkojen palaminen sujui niin hitaasti, että hän joutui käärimään muut paloitellut ruumiinosat paketteihin ja piilottamaan paketit eteisen pyykkivaatekomeroon likaisten vaatteiden alle. Kärpänen pakeni sitten asunnosta aikoen tehdä itsemurhan, mutta ei toteuttanut aiettaan. 
Viipurin raastuvanoikeus tuomitsi marraskuussa 1938 Laina Kärpäsen 7 vuodeksi 3 kuukaudeksi kuritushuoneeseen. Mielentilatutkimuksen mukaan Kärpänen oli psykopaatti ja oli ollut tekoa tehdessään täyttä ymmärrystä vailla.
The Swapper

Pelaaminen

Peli on scifi-teemainen peli, jossa pelaaja ohjaa tutkimusasemalle jäänyttä selviytyjää. Hän löytää oudon laitteen, jonka avulla hän voi luoda itsestään klooneja. Kloonauksen avulla pelaaja voi ratkoa pulmia ja selvittää tutkimusaseman tutkijoiden kohtalon.
Peli on metroidvania-tyyppinen toimintaseikkailupeli.

Kehitys

Helsingin yliopiston opiskelijat Otto Hantula ja Olli Harjola kehittivät pelin vapaa-ajallaan. He aloittivat kehityksen vuonna 2010. Indie Fund rahoitti pelin kehitystä vuonna 2012.
Curve Studios kehitti pelin käännöksen Sonyn alustoille ja Wii U:lle vuonna 2014.
Pelin kehitysprosessista tekee erityislaatuisen sen, että pelin taustagrafiikat on tehty savesta. Pelin taustoja tehdessä ei siis hyödynnetty ollenkaan 3d-mallinnusohjelmia.

Arvioita

The Swapper sai julkaisussaan kriitikoilta myönteisen vastaanoton. Arvostelijat kehuivat pelin visuaalista tyyliä ja tunnelmaa sekä laadukkaita pulmia.
IGN antoi arvostelussaan pelille 9.3/10.
PC Gamer antoi arvostelussaan pelille 88/100.
Varusmestari

Varusmestari (ruots. rustmästare) oli Ruotsin kuningaskunnan armeijassa perusyksikön huollosta huolehtivan vääpelin lähin apulainen. Hänen tehtävänään oli jakaa muonaa ja ammuksia sekä valvoa ruoanvalmistusta.
Varusmestari on ollut Ruotsin kuningaskunnan armeijassa sotilasarvo, mutta se on voinut olla myös sodanaikainen tehtävä, joka on voitu antaa reservikomppanioissa vänrikillekin.
Birthe Wingren

Birthe Wingren (s. 1967 Basel, Sveitsi) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt Suomen ruotsinkielisissä teattereissa keskeisiä rooleja kuten My Fair Ladyn Eliza Doolittle (Svenska Teatern 2003), Evitan Eva Perón (Åbo Svenska Teater 2008) ja Cabaret’n Sally Bowles (Svenska Teatern 2011). Hän teki Helsingin Svenskanissa Ulrikan roolin Benny Anderssonin ja Björn Ulvaeuksen musikaalissa Kristina från Duvemåla 2012 ja näytteli saman roolin Göteborgin oopperan tuotannossa syksyllä 2014.
Valkokankaalla Wingren on nähty muun muassa elokuvan Colorado Avenue (2007) pääosassa. Hänen äänensä on tuttu piirroselokuvista Viidakkovekara Juuso elokuvasankarina, Rokkikukko ja Peppi Pitkätossu.
Wingren on naimisissa näyttelijä Ville Virtasen kanssa, jonka kanssa hänellä on myös tytär[3] ja he asuvat Ruotsissa.
Tunturisarake

Ulkonäkö ja koko

Tunturisarake on mätästävä. Se kasvaa 10–30 senttimetriä korkeaksi. Sileä varsi on noin 0,5 millimetriä paksu ja liereä tai tylpän kolmisärmäinen. Varren tyvitupet ovat kiiltäviä ja kellanruskeita tai ruskeita. Kapeat, liereät ja pystyt lehdet kasvavat tyviruusukkeena ja ovat puolen varren pituisia tai hieman pitempiä. Kukinto on 1–3 senttimetriä pitkä latvatähkä. Kukinnon latvaosassa on useita hedekukkia, tyviosan pikkutähkissä on yksi emikukka ja yksi hedekukka. Tähkäsuomut ovat 4 millimetriä pitkiä ja tummanruskeita. Tunturisarake kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Tunturisarake muistuttaa toista Suomessa tavattavaa sarakelajia, kuusamonsaraketta (Kobresia simpliciuscula).

Levinneisyys

Tunturisarake on arktis-alpiininen kasvi ja jossain määrin sirkumpolaarinen. Euroopassa lajin esiintymisalue on pirstoutunut vuoristoalueille: Alpeille, Pyreneille, Karpaateille sekä Norjan ja Ruotsin tuntureille. Islannissa laji on tavallinen. Tunturisaraketta kasvaa laajoilla alueilla myös Itä-Siperiassa, Keski-Aasian vuoristoalueilla, Alaskan ja Pohjois-Kanadan tundralla ja vuoristoissa, Kalliovuorilla sekä Grönlannissa. Suomessa tunturisaraketta on löydetty vain kahdelta Enontekiön suurtunturilta läheltä Norjan rajaa. Laji löydettiin Suomesta ensimmäisen kerran vuonna 1955.

Elinympäristö

Tunturisarake kasvaa Suomessa paljakkavyöhykkeellä humuksensekaisella soralla noin 800–900 metrissä. Lajin esiintymät ovat keskipaljakalla ja alapaljakan yläosassa valoisien ja avoimien etelärinteiden kivennäismailla ja kalliopahdoilla. Laji on kalkinvaatija. Laji voi kasvaa melko kuivassa ympäristössä. Se kasvaa muun muassa routivilla mineraalimailla ja pahdoilla vuorenseinämien valuvesipaikoilla ja kosteilla tunturikankailla.
Mutaharakka

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 26–30 senttimetriä ja paino keskimäärin 92 grammaa. Mutaharakka on räkättirastaan kokoinen musta-valkoinen lintu, jolla on vaalea nokka. Koiraalla on musta naama ja rinta, naaraalla valkoinen. Ääni on lajityypillinen ”pii-wii”.
Lajin kuvaili ja nimesi tieteelle englantilainen John Latham vuonna 1802.

Esiintyminen

Mutaharakka pesii yleisenä Australiassa, mantereen keskisiä asumattomia alueita lukuun ottamatta, sekä Timorilla ja Uuden-Guinean eteläosissa. Tasmaniassa se on harvinainen vierailija. Lajia ei ole tavattu Suomessa. Laji on runsastunut ihmisen toimien ansiosta, mutta viime aikoina kanta on paikoin ollut vähenemään päin. Vähenemisen syyksi on epäilty myrkyttymistä juottopaikkojen liian suolaisen juomaveden takia, tai myös siksi, että mutaharakat syövät myrkkyihin kuolleita etanoita.

Elinympäristö

Mutaharakka on kulttuurilintu, joka elää laitumilla ja viljelysmailla sekä nykyisin myös taajamissa ja kaupungeissa.

Lisääntyminen

Pari rakentaa pesän puuhun usein jopa 20 metrin korkeuteen. Pesä on kokonaan muurattu kosteasta savesta, se on maljamainen, ja sijoitettu puun vaakasuoralle oksalle. Pesämalja vuorataan höyhenillä ja ruohoilla. Munia on 3–5, väriltään valkoisia tai vaaleanpunaisia punertavin täplin. Molemmat puolisot hautovat, haudonnan kesto on 17–18 päivää. Poikaset lähtevät pesästä vajaan kolmen viikon ikäisinä. Olosuhteiden ollessa suotuisat laji voi pesiä kahdesti kesässä. Pesimäaikaan mutaharakka voi olla aggressiivinen ihmisiä kohtaan.

Ravinto

Mutaharakka syö maassa eläviä hyönteisiä, etanoita ja muita selkärangattomia eläimiä.
Sika (yhtye)

Sika oli 1980-luvun alussa toiminut valkeakoskelainen uuden aallon rockyhtye. Yhtye julkaisi Johannan kautta kolme singleä ja yhden albumin vuosina 1980–1981. 
Tyttöjä, tyttöjä, tyttöjä -albumilla yhtyeen kokoonpanoon kuuluivat Timo Kuronen, Kari Paananen, Antti Karppi, Eero Sillanpää ja Veijo Rautia. Kuronen ja Sillanpää soittivat myöhemmin yhden singlen julkaiseessa Professorin koirassa ja Kuronen myös Rudissa taiteilijanimellä Guru. 1984 julkaistulla Sulfiittirock-LP:llä Sika esittää kappaleen ”Kameleontit”, jolla kosketinsoittimia soittaa Kikka Laitinen.
Lexus LFA

Tekniikkaa

Kori on valmistettu hiilikuituvahvisteisesta CRFP-muovista joka edistää vääntöjäykkyyttä ja alentaa kokonaismassaa. Erikoislaatuinen kori on 100 kg kevyempi kuin vastaava alumiinirakenne. Kokoonpanossa käytetyt hiilikuidun ja metallin liitostekniikat ovat kokonaan Lexuksen itse kehittämiä. Kori sisältää myös tasaisen pohjarakenteen sekä peräosan diffuusorin, joka lisää korkeilla ajonopeuksilla takapään pitoa.
Moottori on sijoitettu ohjaamon eteen ja etuakselin taakse. Tehokkaan V10 moottorin suunnittelussa on kiinnitetty erityistä huomiota äänimaailmaan ja moottorin äänet ohjataankin erikseen auton sisätiloihin, jotta ajokokemus olisi täydellinen. Öljy- ja vesipumput ovat moottorin takaosassa. Vaihteisto ja polttoainesäiliö sijaitsevat taka-akselin edessä, jolloin massaa on saatu lähemmäksi auton keskipistettä. Painopisteen sijainti vaihtelee tällöin mahdollisimman vähän mutka-ajossa, jolloin suorituskykyä ja vakautta on saatu parannettua.
Autossa käytetään kuusinopeuksista, automatisoitua sekventiaalivaihteistoa joka pystyy vaihtamaan välitystä 0,2 sekunnissa. Vaihteleviin ajotilanteisiin on valittavissa neljä erilaista ajo-ohjelmaa ja seitsemän vaihtokierrosnopeutta.
Suurikokoiset, hiilikeraamiset jarrut on suunniteltu pitkäkestoista rata-ajoa silmällä pitäen. Etujousitus on toteutettu päällekkäisin kolmiotukivarsin, takajousitus puolestaan monivarsituennalla.
Ranskan vastarintaliike

Ranskan vastarintaliike (ransk. La Résistance française) on yhteisnimitys, jota käytetään monista toisen maailmansodan aikana saksalaisia miehittäjiä ja Vichyn hallituksen kannattajia vastaan taistelleista ranskalaisista vastarintaryhmittymistä. 
Ryhmät koostuivat pienistä ryhmistä miehiä ja naisia. Vastarintaliikkeen jäsenet tekivät tuhotöitä ja järjestivät attentaatteja, vakoilivat liittoutuneille ja auttoivat heidän lähettämiään agentteja, julkaisivat maanalaisia lehtiä ja palauttivat pakoilevia liittoutuneiden sotilaita ja lentäjiä takaisin Isoon-Britanniaan. David Rapoportin perustama hyväntekeväisyysjärjestö ”Äiti ja lapsi” pelasti ja auttoi Ranskassa olleita juutalaisia ja keskitysleirivankeja.
Vastarintaliikkeeseen kuului ihmisiä jokaisesta kansanryhmästä ja sosiaaliluokasta. Maaseudulla eläneitä aseistettuja vastarintaliikkeen sissiryhmiä kutsuttiin nimellä maquis ja yksittäistä sissiä nimellä maquisard. Pariisista käsin toimi kaksi rinnakkaista ryhmittymää: de Gaullea kannattava FFI (Forces France Interiur) ja kommunistien FTP (Francs-Tireurs et Partisans).  Näiden ryhmien keskinäinen kitka oli ajoittain huomattavaa, joskin hätätilassa yhteinen etu sivuutti riidat.
FFI:n paikalliskomentajana toimi eräässä luostarissa piileksinyt eversti Claude Ollivier ja FTP:n johtajana everstin arvonimeä käyttänyt Henri "Rol" Tangye
Paracelsaaret

Paracelsaaret on pienten, matalien saarien ja luotojen muodostama saariryhmä Etelä-Kiinan meren pohjoisosassa. Saariryhmän korkein kohta (14 metriä merenpinnasta) sijaitsee Rockysaarella. Paracelsaarten ympäristössä on hyviä kalastusalueita sekä kaasu- ja öljyvarantoja. Paracelsaaret ovat osa Etelä-Kiinan meren saaria, joiden omistuksesta kiistellään. 
Kiinan kielellä Paracelsaaret tunnetaan nimellä Xisha Qundao (西沙群岛, Xīshā Qúndǎo), merkityksenään ’läntiset hiekkasaaret’ mikä on muodostettu sanoista xī ’länsi’, shā ’hiekka’ ja qúndǎo ’saaret’. Vietnamiksi saaret kantavat nimeä Quần đảo Hoàng Sa ja nimen merkitys on ’keltaisen hiekan saaret’, sanoista hoàng ’pitkä’, sa ’hiekka’ ja quần đảo ’saaret, saaristo’. Englanniksi Paracel Islands tai Paracels. Suomeksi on käytetty myös muotoa Paracelit.
Ranskan Indokiina miehitti saaret 1932 ja perusti sääaseman Pattlensaarelle, ja sen ylläpitoa jatkoi maan seuraaja Vietnam. Kiina on miehittänyt saaria 19. tammikuuta 1974 lähtien, jolloin sen joukot valloittivat läntisiä saaria hallinnoineen Etelä-Vietnamin varuskunnan. Kiinalaiset ovat rakentaneet saariin kuuluvalle Woodysaarelle lentokentän ja sataman.
Kiinan Hainanin maakunnan alaisuuteen muodostaman Sanshan prefektuuritason kaupungin hallinto sijaitsee Woodysaarella, jota kiinaksi kutsutaan nimellä Yongxing. Kiinan väestönlaskennan (2010) mukaan Paracelsaarilla ja koko Sanshan "kaupungissa" asui pysyvästi yhteensä 444 henkeä. Lisäksi seudulla oli muita ihmisiä; Kiinan väestönlaskenta ei esimerkiksi kerro Kiinan kansanarmeijassa palvelevien alueellisesta sijoittumisesta.
Saaria ovat vaatineet itselleen sekä Taiwan että Vietnam ja saarten hallinta on kansainvälinen kiistakysymys.
Nummenjoki

Historia

Nummenjoki on ollut jääkauden jälkeen Kymijoen suuhaara, mutta maankohoamisen myötä vedenjakaja on nykyään Kymijokeen virtaavan Rapakivenjärven ja Nummenjokeen virtaavan Läkäjärven välissä. Kymijoen suurimpien tulvien aikana vesi on virrannut Kymijoesta Nummenjoen kautta mereen vielä viime vuosisatoinakin (1779–1780 ja 1898–1899). Tämä historiallinen yhteys on sittemmin tukittu tulvasuojelun nimissä.

Maantiede

Nummenjoen tärkein latvahaara on Läkäjärven kautta virtaava Uronjoki, joka yhtyy Joutsenjoen kanssa kuivatetun Nummenjärven alueella Nummenjoeksi. Nummenjoki on yläjuoksultaan ojamainen mutta alajuoksultaan jokimainen.
Monarkkiperhonen

Koko ja ulkonäkö

Monarkkiperhosen siipien kärkiväli on noin 8,5–12,5 cm. Koiraan siipien yläpuolen pääväri on kastanjanruskea. Siipien suonien kohdat ja reunat ovat mustat. Reunassa on kaksi riviä valkeita täpliä. Koiraalla on takasiipien yläpinnalla koirastäplä, joka tuottaa feromoneja. Siipien alapinnan pääväri on vaaleampi kuin yläpinnan. Naaraan siipien pääväri on vaaleampi kuin koiraalla ja siipisuonet tummempia.

Levinneisyys ja lentoaika

Monarkkiperhosen alkuperäiseen levinneisyysalueeseen kuuluu Amerikassa alue Kanadan eteläosista Amazonasin alueelle. Laji on levinnyt 1800-luvulla uusille alueille sopeuduttuaan uusiin ravintokasveihin. Sitä tavataan myös Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Atlantin itäpuolella sen esiintymisalueeseen kuuluvat Kanariansaaret Lanzarotea lukuun ottamatta, Azorit ja Madeira. Monarkkiperhonen puuttuu Aasian, Afrikan ja Euroopan mantereilta, mutta on satunnaisena vaeltajana tavattu monissa Atlantin rannikon maissa Euroopassa. Lentoaika on ympäri vuoden useina sukupolvina, ensimmäinen sukupolvi huhtikuusta alkaen.

Elinympäristö ja elintavat

Monarkkiperhonen elää monenlaisissa ympäristöissä. Se muuttaa Pohjois-Amerikassa sankoin joukoin etelään elokuusta alkaen. Itäinen kanta muuttaa Meksikon keskiosiin, läntinen talvehtii Kalifornian rannikon keskiosissa. Talvehtinut kanta alkaa yleensä lisääntyä vasta sen jälkeen, kun se jättää talvehtimispaikkansa helmi-maaliskuussa. Itäinen kanta muuttaa keväällä suunnilleen Yhdysvaltojen Teksasiin ja Oklahomaan. Vasta seuraavat sukupolvet muuttavat pohjoisemmaksi Yhdysvalloissa ja Kanadaan.

Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat alkuperäisillä esiintymisalueilla monet Asclepias-suvun lajit, Kanariansaarilla Gossypium arboreum ja Euphorbia mauretanica.
SuG

Historia

SuG:n perustivat Takeru, Masato, Yuji ja Shouta (basso) vuonna 2006. Mitsuru liittyi yhtyeeseen vuoden 2006 lokakuussa ja Shoutan lähdettyä vuoden 2007 helmikuussa, Chiyu liittyi yhtyeeseen. Yhtye pääsi ensimmäistä kertaa näyttämään taitonsa CANNONBALL vol.3 -kokoelmalevyllä kappaleella 7th Breeze, ja vuoden 2007 puolivälissä yhtye julkaisi debyyttisinglensä liityttyään PS Company -nimiseen levy-yhtiöön.
2009 rumpali Mitsuru ilmoitti eroavansa bändistä. SuG:n viimeinen konsertti Mitsurun kanssa oli nimeltään ☆★☆BL⇔Rock Party MonstAr☆★☆ Shibuya O-EASTissa 9.5.2009. SuG sai nykyisen kokoonpanonsa rumpali shinpein liityttyä yhtyeeseen syyskuussa 2009.
SuG jätti levy-yhtiönsä PS Companyn lokakuussa 2012, ilmoittaen samalla jäävänsä tauolle saman vuoden joulukuussa. Syyskuussa 2013 yhtye ilmoitti palaavansa tauolta, ja julkaisi kolme singleä "MISSING", "B.A.B.Y." ja "CRY OUT" vuoden 2014 aikana.
Maaliskuussa 2015 yhtye julkaisi albumin "BLACK", ja saman vuoden heinäkuussa singlen "TeenAge Dream". 11 Syyskuuta 2015 yhtye ilmoitti lähtevänsä ensimmäiselle euroopankiertueelleen "SuG 2015 EUROPE TOUR", jolla he kiertävät yhteensä 5 eri maata (Saksa, Ranska, Iso-Britannia, Venäjä ja Suomi).

DVDt

Mujouken Koufukuron (17. marraskuuta 2010)
Friedrich von Wrangel

Friedrich Heinrich Ernst von Wrangel (13. huhtikuuta 1784 Stettin – 1. marraskuuta 1877) oli preussilainen kreivi ja sotamarsalkka.
Wrangel aloitti sotilasuransa vuonna 1796 itäpreussilaisessa rakuunarykmentissä ja sai vuoden 1807 Heilsbergin taistelun jälkeen Pour le Mérite -ansiomerkin. Hän osallistui vuonna 1813 Hainaun ja Lieberwolkwitzin taisteluihin sekä johti rakuunarykmenttiä vuonna 1814 Étoges’n taistelussa. Vuonna 1837 Wrangel tukahdutti divisioonankomentajana Münsterin levottomuudet, jotka olivat puhjenneet Kölnin arkkipiispan ja hovin välisen kiistan seurauksena. Vuodesta 1839 hän oli armeijakunnan komentajana. Sodan sytyttyä Tanskaa vastaan vuonna 1848 Wrangel nimitettiin kaikkien saksalaisten joukkojen ylipäälliköksi. Aselevon astuttua voimaan syyskuussa 1848 hänet nimitettiin uuteen sotilasvirkaan Brandenburgin joukkojen ylikomentajaksi (Oberkommando in der Marken). Vallankumouksellisten levottomuuksien keskellä Wrangel miehitti 9. marraskuuta Berliinin ja onnistui palauttamaan kuninkaallisen hallituksen vallan ilman verenvuodatusta. Vuodesta 1849 hän oli 3. armeijakunnan komentajana ja sai 1856 ylennyksen sotamarsalkaksi. Wrangel kutsuttiin vielä uudelleen ylipäälliköksi vuonna 1864 puhjenneessa toisessa sodassa Tanskaa vastaan, mutta hän luopui tehtävästä sen jälkeen, kun preussilaisten asema oli turvattu menestyksekkäässä Dybbølin taistelussa. Wrangel palkittiin toukokuussa 1864 kreivin arvolla. Hän seurasi vielä vuoden 1866 sodassa Preussin armeijaa, mutta ilman komentajantehtäviä. Hän kuoli 93-vuotiaana vuonna 1877.
Tetrametyylietyleenidiamiini

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa tetrametyylietyleenidiamiini on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee hyvin sekä veteen että useimpiin orgaanisiin liuottimiin. Vesiliuokset ovat heikosti emäksisiä. Tetrametyylietyleenidiamiini on Lewis-emäs, kaksihampainen ligandi ja kykenee kelatoimaan useita metalli-ioneja. Yhdistettä käytetään erityisesti koordinoimaan organolitiumyhdisteisiin, koska koordinoituminen vähentään organolitiumreagenssien taipumusta muodostaa aggregaatteja ja siten lisää niiden reaktiivisuutta.

Valmistus ja käyttö

Tetrametyylietyleenidiamiinia voidaan valmistaa metyloimalla etyleenidiamiinia. Sitä on saatavissa sekä vedettömänä että vesiliuoksena.
Tetrametyleenidiamiinia käytetään orgaanisen kemian reaktioissa erityisesti, kun käytetään organolitiumyhdisteiden tapaisia organometallireagensseja ja epäorgaanisia suoloja. Yhdiste myös nopeuttaa aromaattisten yhdisteiden metallaatioita ja vaikuttaa reaktioiden stereokemiaan. Sitä käytetään myös emäksisenä katalyyttinä. Yhdistettä voi käyttää myös polymerointireaktioiden katalyyttinä polyakryyliamidien valmistuksessa ja siitä voidaan valmistaa myös muita yhdisteitä, joita käytetään muun muassa korroosionestoaineina ja tekstiilien valmistuksessa ja kvaternäärisiä ammoniumsuoloja.
Steven Taylor

Steven Vincent Taylor (s. 23. tammikuuta 1986 Lontoo) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Mestaruussarjassa pelaavaa Newcastlea. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.
Taylor aloitti Newcastlen ammattilaisjoukkueessa vuonna 2002, mutta pelasi reservissä. Joulukuun 2003 ja tammikuun 2004 Taylor oli kuukauden mittaisella lainasopimuksella Wycombe Wanderers FC:ssä. Jo Kuuden lainaottelun jälkeen Taylorista tuli hyvin suosittu pelaaja fanien keskuudessa.
25. maaliskuuta 2004 Taylor teki vihdoin debyyttiottelunsa Newcastlessa UEFA Cup -ottelussa espanjalaista RCD Mallorcaa vastaan. Liigadebyytinkin hän teki jo kolmen päivän päästä ottelussa Boltonia vastaan.
Taylor on edustanut maajoukkuetasolla Englannin alle 16-vuotiaiden maajoukkuetta, alle 19-v. joukkuetta, alle 21-vuotiaiden joukkuetta ja on käynyt maajoukkueringin leirilläkin.
Taylor on nykyisen Newcastlen lupaavimpia nuoria pelaajia ja monet suurseurat ovatkin havitelleet häntä riveihinsä.
Ruosteharsupyrstö

Levinneisyys

Ruosteharsupyrstöä tavataan Argentiinassa, Boliviassa ja Perussa. Lajin levinneisyysalue ja populaatio ovat suhteellisen pienet, ja sitä uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.