google/wiki40b huggingface dataset:
Helena Ehrenmalm

Helena Ehrenmalm o.s. Sasse (4. syyskuuta 1730, Tukholma – 3. maaliskuuta 1784, Finström, Ahvenanmaa) oli ruotsalaissyntyinen Bastön kartanon omistaja Ahvenanmaalla.

Elämäkerta

Helena Ehrenmalm syntyi Tukholmassa leipuri Martin Sassen ja Helena Reimersin perheeseen. Hän kouluttautui käsitöiden taitajaksi, josta hänet myöhemmin tunnettiin. Hän jäi leskeksi 28-vuotiaana vuonna 1758 oltuaan naimisissa komentajakapteeni Nils Åhmanin kanssa.
Hän avoitui toisen kerran vuonna 1760 everstiluutnantti Josias Ehrenmalmin kanssa ja muutti Ahvenanmaan Finströmin Bastön kartanon emännäksi. Menestyksekkään kartanonhoidon johdosta hänelle ehdotettiin Kungliga Patriotiska Sällskapetin kunniapalkintoa, mutta ilmeisesti sitä ei hänelle kuitenkaan myönnetty. Ehrenmalm jakoi talousoppejaan myös alaisilleen, kun hän opetti heitä kutomaan ja kehräämään. Hänen lankonsa, hovioikeudenneuvos Samuel Magnus Ehrenmalm jakoi hänen kiinnostuksensa maatalouden ja muiden elinkeinojen kehittämisestä. Hänestä tuli 1808 Suomen Talousseuran puheenjohtaja.
Hänellä oli neljä poikaa, joista kolme kuoli lapsena. Helena Ehrenmalm kuoli 1784, kirkonkirjojen mukaan vesipöhöön.
RMS Queen Mary

Aluksen nimi ja rakentaminen

Laiva nimettiin kuningas Yrjö V puolison kuningatar Maryn mukaan. Laivan tuleva nimi haluttiin pitää mahdollisimman pitkään salassa, ja vesillelaskuun saakka laiva tunnettiin yksinkertaisesti nimellä "Cunardin runko nro. 534". Tarinan mukaan Cunard suunnitteli laivan nimeksi annettavan Victoria koska perinteisesti yhtiön laivojen nimet päättyivät "-ia"-päätteeseen. Kun yhtiön edustajat pyysivät Yrjö V lupaa nimetäkseen laivan Ison-Britannian "suurimman kuningattaren" mukaan, vihjasi kuninkaan vaimo oman nimensä käyttämisestä. Tarinan mukaan delegaatiolla ei ollut muuta vaihtoehto kuin ilmoittaa, että laivan nro. 534 nimeksi tultaisiin antamaan RMS Queen Mary. Yrityksen edustajat kuitenkin kiistivät tämän tarinan, ja sen todenmukaisuus voidaan kyseenalaistaa, koska perinteisesti hallitsijoiden nimiä on annettu vain Kuninkaallisen laivaston taistelulaivoille. On todennäköisempää, että nimeen Queen Mary päädyttiin kompromissina. Cunard oli nimittäin hieman aiemmin sulautunut White Star Line -varustamoon, jonka laivat perinteisesti oli nimetty "-ic"-päätteisiksi.
Laivan rakentaminen alkoi joulukuussa 1930 Skotlannissa Clyde-joen varrella sijaitsevalla John Brown & Company -yhtiön telakalla. Työt pysähtyivät joulukuussa 1931 suuren laman seurauksena. Cunard vetosi Britannian hallitukseen saadakseen lainan pystyäkseen rakentamaan laivan valmiiksi. Hallitus myönsi lainan ei vain Queen Maryn valmiiksi saattamiseen, vaan myös sisaraluksen rakentamiseen. Sisaralus, laiva numero 552, nimettiin myöhemmin RMS Queen Elizabethiksi. Yksi lainan ehdoista oli, että Cunard sulautuu taloudellisissa vaikeuksissa olevaan White Star Line -varustamoon, joka tuolloin oli Cunardin pääkilpailija Britanniassa. Sulautuminen toteutettiin huhtikuussa 1934, minkä jälkeen työt Queen Maryn rakentamiseksi jatkuivat välittömästi, ja laiva laskettiin vesille 26. syyskuuta 1934.

Historia

Jo aiemmin oli rakennettu Queen Mary -niminen höyryturbiinilaiva. Cunard pääsi laivan rakentajan kanssa sopimukseen siitä, että tälle laivalle annettaisiin uusi nimi TS Queen Mary II, ja niinpä uudelle laivalle voitiin antaa nimi RMS Queen Mary.
RMS Queen Maryn paino laivan lähtiessä neitsytmatkalleen Southamptonista Englannista 27. toukokuuta 1936 oli 80 774 tonnia. Laivan kilpailijan SS Normandien alkuperäinen paino oli ollut 79 280 tonnia, mutta sitä oli muokattu talvella 1935 niin, että se säilytti asemansa suurimpana valtamerilaivana.
Queen Mary osoittautui kuitenkin nopeimmaksi laivaksi. Elokuussa 1936 se voitti nopeimmasta Atlantin ylityksestä jaettavan Blue Riband -palkinnon. Laivan keskinopeus oli 30,14 solmua (55,82 km/h) matkalla länteen ja 30,63 solmua (57,39 km/h) itään päin kuljettaessa. Palkinnon aiempi haltija oli Normandie, joka voitti palkinnon jälleen vuonna 1937. Vuonna 1939 Queen Mary vei palkinnon kuitenkin jälleen nimiinsä kulkemalla matkan länteen päin 30,99 solmun (57,39 km/h) nopeudella ja itään päin nopeudella 31,69 solmua (58,69 km/h). Nämä ennätykset pysyivät voimassa vuoteen 1952 asti. Vuonna 1967 Long Beachin kaupunki osti  Queen Maryn ja se tuotiin kaupungin satamaan turistinähtävyydeksi ja hotelliksi.
Eric Lively

Ura

Eric Lively esiintyi valkokankaalla ensimmäisen kerran vauvana, elokuvassa Brainstorm – aivomyrsky vuonna 1983. Vuonna 1994 hän esiintyi yhdessä televisiosarjan Full House jaksossa ja elokuvassa Armed and Innocent. Lukion jälkeen Lively opiskeli valokuvausta Parson's New School For Design -koulussa. Hän työskenteli tuona aikana myös mallina.
Lively esiintyi elokuvassa American Pie vuonna 1999. Tämän jälkeen hän sai osan televisiosarjasta So Weird. Hän näytteli sarjassa Carey Belliä vuosina 1999–2001. Hänelle tarjottiin osaa sarjasta 24, mutta hän otti mieluummin dokumenttikuvaaja Mark Waylandin roolin sarjasta L-koodi. Lively esiintyi silti myöhemmin 24-sarjaan liittyvässä televisioelokuvassa 24: Redemption. Vuonna 2006 Lively oli pääosassa elokuvassa Perhosvaikutus 2. Hän on esiintynyt Mandy Mooren musiikkivideolla "Walk Me Home" ja Pinkin musiikkivideolla "Please Don't Leave Me".
Eric Lively on työskennellyt myös valokuvaajana. Hän on kuvannut lehtiin näyttelijöitä ja malleja. Lively käyttää kuitenkin valokuvaajana taiteilijanimeä.

Yksityiselämä

Eric Lively on näyttelijä Ernie Livelyn ja manageri Elaine Livelyn poika. Hänellä on sisar Blake, sisarpuolet Lori ja Robin ja velipuoli Jason Lively. Kaikki sisarukset ovat näyttelijöitä. Eric Livelyn puoliso on Angelina Davydova.
S-IV

S-IV oli Saturn I -kantoraketin toisen vaihe. Siihin perustuvaa S-IVB -vaihetta käytettiin Saturn IB ja Saturn V raketeissa.
Kalevi Tuominen

Koripallo

Tuominen pelasi SM-sarjassa vuodet 1952–1963. Vuodet 1955–1969 hän toimi Suomen koripallomaajoukkueen valmentajana ja johti sitä muun muassa Tokion kesäolympialaisissa 1964. Vuonna 2009 Tuominen valittiin ensimmäisten joukossa Suomen koripallon Hall of Fameen. Vuonna 1967 Tuominen valmensi Suomen EM-kisojen kuudenneksi, joka on edelleen maajoukkueen paras arvokisasaavutus. 1950-luvun lopulla Tuominen valmensi myös kolmena vuotena Suomen naisten maajoukkuetta, joka sijoittui Tuomisen johdolla vuoden 1956 EM-kilpailuissa 11:nneksi. Vuonna 1960 Tuominen vietti kolme kuukautta Yhdysvalloissa, Big Ten -konferenssin yliopistoissa, varsinkin Ohio Statessa, mistä hän sai Suomen maajoukkueen menestyksen kannalta oleellista tietoutta.

Muut lajit

Tuominen kilpaili koripallon lisäksi useissa muissakin lajeissa. Käsipallossa hän saavutti SM-hopean, cup-mestaruuden ja edusti maajoukkuetta yhdessä maaottelussa. Jalkapalloa hän pelasi vuoden Mestaruussarjassa. Lisäksi hän kilpaili lentopallossa, jääkiekossa, suunnistuksessa, nyrkkeilyssä ja bridgessä.

Urheiluvaikuttajana

Tuominen toimi 1950–1990 -luvuilla suomalaisen urheilun keskeisenä vaikuttajana. Hän toimi Suomen olympiakomitean valmennuspäällikkönä vuosina 1969–1992. Tässä työssään Tuominen kehitti, yhtenäisti ja vahvisti koko suomalaista urheilun valmennusjärjestelmää luoden Olympiakomitean koulutusjärjestelmän palvelemaan huippu-urheilusta vastaavien liittojen valmennusta.
Tuomisen puoliso on näyttelijä Aila Arajuuri-Tuominen (o.s. Pilvessalo).

Huomionosoituksia

Tuomiselle myönnettiin Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi vuonna 2003. Vuonna 2009 hänet nimettiin ensimmäisten joukossa Suomen koripallon Hall of Fameen (alussa nimellä Legendat-ohjelma). Vuoden 2014 Suomen Urheilugaalassa hänet palkittiin elämäntyöstään. Helmikuussa 2014 Tampereen Pyrintö nosti Tuomisen pelipaidan kattoon tämän pelinumerolla 15, joka pysyy joukkueen käytössä, mutta jota miesten edustusjoukkueessa on käyttänyt kevään 2014 jälkeen ainoastaan yksi, jo ennen paidannostoa Suomessa kyseisellä numerolla pelannut pelaaja.
Kurt Sand

Kurt Sand (s. 3. heinäkuuta 1923) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Maalivahtina pelannut Sand edusti koko uransa Vasa IFK:a vuosina 1943–1950. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1944 ja 1946. Kaikkiaan Sand pelasi kahdeksan kauden aikana 95 mestaruussarjan ottelua.
Sand pelasi maajoukkueessa viisi maaottelua vuonna 1947.
Hallila (Myrskylä)

Hallila (ruots. Skomarböle) on kylä Myrskylän kunnan eteläosassa, Lahdesta Myrskylän kautta  Koskenkylään johtavan seututie-167:n varrella, Se on maanmittauslaitoksen kiinteistörekisterissä Myrskylän kunnan toinen maarekisterikylä 504 (Myrskylän kunta) - 402 (Hallila) kaikkiaan seitsemästä maarekisterikylästä.
Hallilassa on mm. Puharin luomumaatila , Hallilan hevostila.  Hallilaan kuuluu myös Humalakosken kylä.   Hallilan Skånkärretissä ja Virmossenilla on kummallakin alueellan kaksi kivikautista asuinpaikkaa. 
Hallilassa kylätoimintaa harjoittaa Hallilan kyläseura.

Muuta

Hallilassa on liikenne- ja viestintäviraston maantiekamera, mikä on asennettu 26. lokakuuta 2009.
American Gigolo

Vastaanotto

Giorgio Moroder oli elokuvan musiikista Golden Globe -ehdokkaana.
Helsingin Sanomien ensi-ilta-arvostelussa Helena Ylänen sanoo elokuvaa oudoksi, mutta toisaalta teennäiseksi, pinnalliseksi ja laskelmoiduksi kuin onnistunut mainos. Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano luonnehtii elokuvaa yhdeksi ensimmäisistä 1980-lukulaisista, pintaa sisällön sijasta korostavista elokuvista, joka teki Gerestä tähden. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
American Gigolo sai Suomessa vuoden 1980 ensi-iltaelokuvista kuudenneksi eniten katsojia, yhteensä 238 529.
Metallimessu

Metallimessu on kristillisen metallimusiikin säestyksellä pidettävä luterilainen jumalanpalvelus, joka järjestettiin ensimmäisen kerran 29. kesäkuuta 2006 Temppeliaukion kirkossa Helsingissä.

Historia

Ensimmäisen Metallimessun takana oli työryhmä, joka koostui pastoreista Haka Kekäläinen ja Jukka Valkama, nuorisotyönohjaajasta Mikko Saari sekä muusikoista Markus Korri ja Juhani Palttala. Messun esilaulajana toimi Hevinkelium- ja Kilpi-yhtyeen laulusolisti Taage Laiho. Messu oli yleisömenestys. Temppeliaukion kirkko tuli ääriään myöten täyteen noin 300 ihmisen jäädessä turvallisuussyistä ulkopuolelle.
Metallimessuja järjestettiin vuonna 2007 Helsingissä Temppeliaukion kirkossa 9. helmikuuta, Turussa Mikaelinkirkossa 10. maaliskuuta, Nokialla Immortal Metal Festin yhteydessä 19. toukokuuta, Tampereella 7. kesäkuuta ja Jyväskylässä 5. lokakuuta. Tekijäryhmä oli koko lailla sama kuin ensimmäisessä Metallimessussa.
Vuonna 2008 Metallimessuja järjestetään Helsingissä 15. maaliskuuta ja 20. marraskuuta, Espoossa 8. helmikuuta ja 13. syyskuuta, Turussa 26. huhtikuuta, Keravalla 16. toukokuuta, Tampereella 5. kesäkuuta ja Konnevedellä 26. kesäkuuta.
Metallimessujen järjestäjäorganisaationa vaikuttaa Metallimessu ry, jonka hallitukseen kuuluvat pastori Haka Kekäläinen, nuorisotyönohjaaja Mikko Saari, opiskelija Ilari Lähteenmäki sekä opiskelija Jeremy Qvick.
26. elokuuta 2008 julkaistiin Metallimessu-albumi, jonka kappaleet ja väliosat seuraavat messun kulkua. Levyllä virsiä tulkitsevat Taage (Kilpi), Ville Tuomi (Suburban Tribe), Tanja (Lullacry), Tuomas Nieminen (Adamantra), Juhani Muhonen (Sorrowind) ja Heikki Pöyhiä (Twilightning).

Vastaanotto

Ensimmäinen Metallimessu aiheutti ennakkoon kiistaa niin metallimusiikin harrastajien kuin hengellisen yleisön joukossa. Valtavirran lehdistössä suhtautuminen oli erityisen ennakkoluuloista: esimerkiksi Suezinen kirjoittaja leimasi tapahtuman lähtökohdaltaan "läpinäkyvästi valtayleisöä kosiskelevaksi". Imperiumi.netin kirjoittajan mielestä taas tapahtuman metallivirsisovitukset noudattivat liian orjallisesti perinteitä ja piti kokonaisuutta odotuksiin nähden pettymyksenä. Tapahtuma kuitenkin keräsi Metallimessun tiedotteen mukaan 750 hengen yleisön, ja sittemmin järjestetyt Metallimessut ovat myös olleet enemmän tai vähemmän yleisömenestyksiä.
Kristillinen medialiitto palkitsi Metallimessun "Vuoden kristillinen mediateko 2007" -palkinnolla, perustellen sen, että "Metallimessu on konseptina ja jumalanpalveluksena merkittävällä tavalla laajentanut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon rajapintaa seurakuntiensa nykyisiin ja tuleviin jäseniin". Metallimessu on konseptina herättänyt kiinnostusta myös Ruotsissa ja Norjassa.
Muita vastaavanlaisia messuja ovat mm. Hevimessu ja suomenruotsalainen Metallmässa, jotka eivät ole Metallimessu ry:n järjestämiä.
John Searle

John Rogers Searle (s. 31. heinäkuuta 1932, Denver) on yhdysvaltalainen akateeminen filosofi, joka opettaa Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä. Hän kuuluu analyyttisen filosofian perinteeseen ja on keskittynyt kielifilosofiaan, mielenfilosofiaan, tietoisuuden tutkimukseen ja tekoälyyn. Hän on kehittänyt puhetoimitusten teoriaa.
Searle sai mielenfilosofian Jean Nicod -palkinnon vuonna 2000. 
Searle tunnetaan ennen kaikkea ajatuskokeesta nimeltä kiinalaisen huoneen argumentti. Hän pyrki osoittamaan, ettei inhimillinen ajattelu ole pelkkää laskentaa. Hänen pääväitteensä on, ettei laskennallisella prosessilla itsellään voi olla ”ymmärrystä” tapahtumista tai prosesseista. Hän pyrki näin osoittamaan, ettei tietokoneiden tarvitse ymmärtää sellaisia asioita kuin kieli prosessoidakseen tietoa.
Erkki Salmenhaara

Ura

Tultuaan ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1960 Salmenhaara alkoi opiskella sävellystä Joonas Kokkosen johdolla Sibelius-Akatemiassa ja suoritti sävellysdiplomin vuonna 1963. Hän jatkoi opintojaan György Ligetin johdolla Wienissä vuonna 1963. Hän opiskeli myös musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1964. Hän laati tohtorinväitöskirjansa Ligetin musiikista Helsingin yliopistoon vuonna 1970.
Salmenhaara sävelsi kuoromusiikkia, kamarimusiikkia, pianomusiikkia, elektronista musiikkia ja oopperan Portugalin nainen (Robert Musilin aiheeseen). Hänen musiikkinsa luokitellaan uustonaalisuutta tai uusyksinkertaisuutta edustavaksi; Salmenhaara itse vastusti ”minimalistiksi” leimaamista. Salmenhaaralla on myös huomattava orkesterituotanto: viisi sinfoniaa, orkesterirunoelmat Le Bateau ivre, Suomi – Finland, La fille en mini-jupe ja Illuminations, konserttoja (muun muassa käyrätorvelle, uruille, kahdelle viululle, sellolle) ja Requiem profanum pianolle, uruille, sopraanolle, altolle, baritonille ja orkesterille. Elektroakustista musiikkia hän sävelsi muun muassa teoksen White Label (1963) sekä kaksiosaisen nauhakollaasin Information Explosion (1967).
Salmenhaara työskenteli assistenttina (1961–1966), lehtorina (1966–1975) ja apulaisprofessorina (1975–1998) Helsingin yliopiston musiikkitieteen laitoksessa. Hänelle myönnettiin Valtion tiedonjulkistamispalkinto vuonna 1988 Leevi Madetoja -elämäkerran johdosta. Suomen musiikin historia 1–4 (josta Salmenhaara kirjoitti 2½ osaa) palkittiin 1996 Tieto-Finlandia-palkinnolla, ja 2001 Salmenhaara sai Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon. Salmenhaara toimi Suomen Säveltäjät ry:n puheenjohtajana 1974–1976 ja Suomen Sinfoniaorkesterit ry:n puheenjohtajana 1974–1978.
Salmenhaaran vuonna 1984 julkaisema Jean Sibeliuksen yksiosainen elämäkerta Jean Sibelius aiheutti ilmestyessään pienen skandaalin, sillä Salmenhaaran opettaja Erik Tawaststjerna väitti tämän plagioineen hänen kirjoittamaansa neliosaista Sibelius-elämäkertaa. Helsingin Sanomien musiikkiarvostelija Seppo Heikinheimo kirjoitti aiheesta marraskuussa 1984 paljon näkyvyyttä saaneen artikkelin Tawaststjernan otettua häneen yhteyttä. Monet pitivät väitettä liioiteltuna, sillä kyse oli vain samojen elämäkerrallisten tosiseikkojen esittämisestä. Salmenhaara osallistui myöhemmin haamukirjoittajana Tawaststjernan Sibelius-elämäkerran viimeisen, viidennen osan kirjoittamiseen, joka ilmestyi 1988.
Erkki Salmenhaara avioitui vuonna 1961 hum. kand. Anja Kososen kanssa. Heille syntyi kaksi poikaa. Pariskunta erosi vuonna 1978.
Erkki Salmenhaaran hautapaikka on Uudessa Valamossa Heinävedellä. Hän toivoi tulevansa haudatuksi samaan kalmistoon kuin ystävänsä Pentti Saarikoski.
Italialaiset kengät

Italialaiset kengät on ruotsalaisen kirjailijan Henning Mankellin vuonna 2006 ilmestynyt romaani. Kirja kertoo Frederik Welin -nimisestä entisestä kirurgista, joka on vetäytynyt viettämään yksinäistä vanhuutta pieneen taloon saaristossa. Hänen menneisyydessään tekemänsä virheet vaivaavat häntä, ja tilanne kärjistyy kun hänen vuosikymmenten takainen naisystävänsä ilmestyy yllättäen saarelle vaatimaan vastauksia vanhoihin kysymyksiin.
Carl Langbehn

Carl Langbehn (6. joulukuuta 1901 Padang, Sumatra – 12. lokakuuta 1944 Berliini) oli saksalainen lakimies ja kansallissosialismin vastustaja. Hänet teloitettiin osallisena heinäkuun 20. päivän salaliittoon, jossa tarkoitus oli salamurhata Adolf Hitler.

Elämä

Carl Langbehn oli syntynyt Padangissa Sumatran saarella Indonesiassa vuonna 1901. Hän oli Heinrich Himmlerin tuttava, sillä heidän tyttärensä kävivät samaa koulua.

Kuolema

Carl Langbehnin tiedettiin vastustaneen natsien julmia tekoja. Gestapo vangitsi Langbehnin osasyyllisenä Hitlerin salamurhayritykseen. Hänet hirtettiin Plötzenseen vankilassa lokakuussa 1944.
USS Sangamon (1862)

Palvelus

Palvelukseenotettaessa alus liitettiin Pohjois-Atlantin sulkulaivueeseen, jonka mukana se osallistui operaatioihin Hampton Roadsin alueella.
Alus oli Philadelphiassa korjattavana, minkä jälkeen Wachusetts hinasi 21. helmikuuta 1864 aluksen Port Royaliin South Carolinaan Etelä-Atlantin sulkulaivueeseen. Charlestonin saartoon osallistuttuaan alus palasi Hampton Roadsiin tukemaan Grantin hyökkäystä Richmondiin. Huhtikuun alussa 1865 Richmondin hyökkäyksen lopulla alus puhdisti James-jokea Konfederaation asentamista miinoista, jotta Pohjoisvaltioiden laivaliikenne mahdollistuisi kaupunkiin.
Sisällissodan päätyttyä alus poistettiin palveluksesta Philadelphiassa ja se sijoitettiin reserviin. Alus palautettiin palvelukseen 13. toukokuuta 1898 Espanjan-Yhdysvaltain sodan alettua. Alus oli Fisher's Islandilla Long Islandilla, kunnes se palautettiin reserviin 1899 League Islandilla Pennsylvaniassa. Alus oli reservissä myyntiinsä saakka vuonna 1905.
Jan Tomasz Gross

Jan Thomas Gross (s. 1. elokuuta 1947 Varsova, Puola) on Yhdysvalloissa toimiva historian tutkija, jonka erityisenä kiinnostuksen kohteena on Venäjän ja Itä-Euroopan politiikka. Gross varttui Puolassa, mutta muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1969. Gross sai Ph.D.-tutkintonsa Yalesta 1975 ja nykyisin hän toimii politiikan professorina New Yorkin yliopistossa.
Gross nousi suuren yleisön tietoisuuteen etenkin Puolassa vuonna 2000 julkaistuaan kirjan puolalaisen Jedwabnen kaupungin vuoden 1941 tapahtumista. Jedwabnen juutalaisten joukkosurmaa pidetään yhtenä raaimmista, ja se on pysynyt tabuna puolalaisessa julkisessa keskustelussa. Grossin kirjan myötä Puolan suurimmat sanomalehdet Gazeta Wyborcza ja Rzeczpospolita ovat olleet tärkeitä julkisen debatin foorumeita. Puolalainen Kansallisen Muistin Instituutti (IPN) teetti tutkimuksen Jedwabnen pogromista ja totesi samankaltaisia kyliä olleen parisenkymmentä.
Avallon

Avallon ​[avalɔ̃] on noin 7 250 asukkaan kunta Yonnen departementissa Ranskan itäisellä Burgundin  hallintoalueella. Se sijaitsee 50 kilometriä etelään Auxerren kaupungista Pariisista Lyoniin kulkevan rautatien ja A6-valtatien varrella.
Avallon on samannimisen noin 51 000 asukkaan arrondissementin pääkaupunki.
Avallonin vanha kaupunki tunnetaan mutkittelevista nupukivikaduistaan ja niiden varrella olevista ristikkotaloista. Kunnan tunnetuin rakennus on 1100-luvulta peräisin oleva Saint Lazare -kirkko. Muita nähtävyyksiä ovat kaupunginmuseo ja pukumuseo.
Avallonin asukkaisiin kuuluvat suomalaiset kuvataiteilijat Elina Brotherus ja Lauri Astala.
Broadcom

Yhtiö

Broadcom on johtavia puolijohteita valmistava yritys, jonka vuosittainen liikevaihto on n. 8 miljardia dollaria. Sen pääpaikka on Yhdysvalloissa Kaliforniassa. Yhtiö toimittaa alihankintana piirejä monille valmistajille, kuten Ciscolle.
Yhtiön palkkalistoilla on n. 12 000 henkilöä ympäri maailman. Heinäkuussa 2014 yritys ilmoitti lopettavansa modeemiliiketoimintansa ja irtisanovansa yhteensä 2500 työntekijää, joista 600 Suomessa.

Tuotteet

Broadcomin tuotelinja käsittää tietokone- ja telekommunikaatioverkot. Verkkolaitteet, kaapelimodeemit, DSL-modeemit, reitittimet ja kytkimet sekä myös matkapuhelinverkon laitteista voi löytää broadcomin valmistamia piirejä.
Vuonna 2013 yhtiö osti omistukseensa japanilaiselta Renesas Electronics -yhtiöltä LTE-piirejä valmistavan yksikön. Tästä Broadcom maksoi 164 miljoonaa dollaria.
Broadcomin piirejä käytetään myös muun muassa Applen iPod-soittimissa videon näyttämiseen. Yhtiön WLAN-piiri on myös tunnettu langattoman WRT54G -tukiaseman sydämenä, johon voidaan asentaa kolmannen osapuolten vapaita ohjelmistoja. Ohjelmistolla voidaan tukiasemasta saada paljon monipuolisempi kuin valmistajan omalla firmwarella.
Broadcomilla on VideoCore grafiikkasuoritinsarja, jota käytetään yhtiön järjestelmäpiirisarjassa integroituna.
Sallan ja Miron matka maailman ympäri

Historia

Salla ja Miro tutustuivat netissä kuunnellessaan toistensa musiikkia, eivätkä tavanneet ennen kuin Miro oli lähdössä Vamma-yhtyeensä kanssa mökillensä äänittämään, ja Salla lupautui matkalle kokiksi. Sallan ja Miron matka maailman ympäri -bändi syntyi kuitenkin vasta pari vuotta myöhemmin, toukokuussa 2011, jäsenien edellisten bändien hajottua. Vuosi bändin perustamisen jälkeen, toukokuussa 2012, yhtye julkaisi Ääriviivat -nimisen EP:n rajoitettuna painoksena ja se myytiin kesän aikana loppuun. Yhtye pääsi tällöin myös YleX:n Kellariin, jossa EP:ltä nostettiin radiosoittoon kappale ”Leikitään”.
Sallan ja Miron matka maailman ympäri osallistui myös Ääriviivat -EP:n tienoilla Rock SM-kilpailuun, jossa he pääsivät semifinaaleihin, mutta vetäytyivät kilpailusta tehtyään elokuussa 2012 levytyssopimuksen Suomen Musiikin kanssa. Yhtyeen ensimmäinen kaupallinen single ”Älä tartu mun siipiini” julkaistiin 14. joulukuuta 2012, mutta sai radioensisoittonsa jo 12. joulukuuta YleX:llä, jolloin Salla ja Miro antoivat myös ensimmäisen radiohaastattelunsa. Kappale voitti tällöin myös YleX:n Himopuntari -äänestyksen PMMP:n ”Pahvinaamari” -singleä vastaan.
Yhtyeen esikoisalbumia odotettiin julkaistavaksi vuoden 2013 aikana, mutta se viivästyi muun muassa uudelleen äänitettyjen rumpuraitojen vuoksi. Albumi julkaistiin lopulta 11. huhtikuuta 2014.
Yhtye julkaisi toisen studioalbuminsa <3 21. elokuuta 2015. Samana vuonna Salla vieraili laulusolistina Tiisu-yhtyeen kappaleella ”Virtaset”.
4. marraskuuta 2015 yhtye tiedotti lopettavansa toimintansa vielä saman vuoden joulukuussa, sillä yhtyeen perustajajäsenet Salla-Marja ja Miro eivät löytäneet enää yhteistä visiota yhtyeelle.
13. joulukuuta 2017 Miro ja veljensä Aarni julkaisivat uuden Matka maailman ympäri -yhtyeensä kanssa ensimmäisen singlen, "Ei mikään palaa ennalleen".
Jenna Elfman

Elämäkerta

Elfman opiskeli alun perin tanssijaksi Los Angeles County High School for the Artsissa, josta hän valmistui vuonna 1989. Sittemmin Elfman siirtyi näyttelijäksi opiskeltuaan ennen näyttelijän uraansa Beverly Hills Playhousessa. Hän teki jo 1990-luvulla cameorooleja televisiosarjoissa, mutta aloitti näyttelemisen varsinaisesti 1990-luvun puolessavälissä.
Parhaiten Elfman tunnetaan televisiosarja Dharma ja Gregin myötä, jonka roolissa hän oli vuosina 1997–2002. Tämän aikana Elfman palkittiin muun muassa Golden Globella vuonna 1999. Elfmanilla on ollut myös pääosa tv-sarjassa Puolivahingossa, sekä yksi päärooleista tv-sarjassa Amerikan ykkösperhe (yhdessä Bill Pullmanin kanssa).

Yksityiselämä

Jenna Elfman meni naimisiin näyttelijä Bodhi Elfmanin kanssa 18. helmikuuta 1995. Heillä on kaksi lasta, Story Elias (s. 23. heinäkuuta 2007) ja Easton Quinn Monroe (s. 2 maaliskuuta 2010). Bodhi Elfmanin setä on elokuvamusiikin säveltäjä Danny Elfman. Jenna ja Bodhi ovat skientologeja ja toimineet lukuisissa skientologiaan kuuluvissa järjestöissä.
Kunniamurha

Kunniamurha on kunniaväkivallan äärimmäinen muoto, jossa yhteisö (usein suku tai perhe) murhaa jäsenensä tai hyväksyy tämän murhaamisen säilyttääkseen kunniansa. Murhan kohteeksi valikoituu yleensä henkilö, jonka katsotaan rikkoneen kunniasääntöjä, minkä taas katsotaan oikeuttavan murhatyön.
Kunniamurhat ovat tyypillisiä klaaniyhteiskunnille ja kunniakulttuureille, joissa järjestäytyneen yhteiskunnan ote ihmisistä on vähäinen.