google/wiki40b huggingface dataset:
Anaaliseksi

Anaaliseksi tarkoittaa peräaukkoon keskittyvää seksuaalista kanssakäymistä, tyypillisesti anaaliyhdyntää eli siittimen työntämistä peräaukkoon. Anaaliseksi voi tarkoittaa myös peräaukon hierontaa tai hyväilyä, mahdollisesti seksivälineen avulla.
Anaaliseksi on yksi mahdollinen seksuaalisen kanssakäymisen muoto niin hetero- kuin homosuhteissakin. Sekä miehet että naiset voivat kokea mielihyvää anuksen hyväilystä. Siinä missä naiset voivat tuntea siittimen hyväilevän vaginan seinämiä, miehet saavat tyypillisesti nautintoa siittimen, sormen tai seksilelun eturauhaseen kohdistamasta hyväilystä.

Terveysvaikutukset

Turvallisessa anaaliyhdynnässä tai sen jälkeen kummankaan osapuolen ei tulisi kokea kipua. Kondomin ja lääkeaineita sisältämättömien liukuvoiteiden käyttö on anaaliseksissä suositeltavaa kipujen välttämiseksi, sillä anus ei esimerkiksi emättimestä poiketen kostu luontaisesti. Lisäksi liukasteet helpottavat sisääntyöntymistä ja yhdyntää. Anuksen ulomman ja sisemmän rengaslihaksen on syytä rentoutua hyvin ennen anaaliyhdyntää. Jännittäminen ja stressi voivat aiheuttaa näiden lihasten jännittymisen ja saada aikaan epämiellyttävän tai kivuliaan anaaliseksikokemuksen.
Anaaliseksistä ei ole hygieenistä siirtyä suoraan emätinseksiin tai suuseksiin, koska peräsuolen bakteereja voi päästä tuolloin emättimeen tai suuonteloon. Tulehdusten välttämiseksi siitin on syytä pestä huolellisesti anaaliyhdynnän jälkeen. Seksitaudit, varsinkin hepatiitti ja HI-virus, leviävät anaaliseksin välityksellä erityisen herkästi peräsuolen limakalvon herkkyydestä johtuen.
Otto Bartning

Otto Bartning (1883–1959) oli saksalainen arkkitehti. Hänen suunnittelemansa Klevessä sijaitseva Wylenberg-talo ja Sternkirche-kirkkosuunnitelma edustavat saksalaista ekspressionismia, mutta myöhemmin Bartning suunnitteli etupäässä funktionalistisia rakennuksia. Hänet muistetaan varsinkin protestanttikirkkojen rakentajana 1920- ja 1930-luvulla. Bartning oli kirkkoarkkitehtuurissa vuodesta 1928 tapahtuneen uudistuksen aloittaja.
Otto Berger

Otto ”Attila” Berger (s. 5. maaliskuuta 1941 Wien) on suomalainen kitaristi. Itävallassa syntynyt Berger muutti Lahteen vuonna 1968 ja on sen jälkeen soittanut lukuisissa suomalaisissa iskelmä-, jazz- ja rockyhtyeissä.
Bergerin ensimmäisiä yhtyeitä Suomessa olivat Olavi Kivikosken ja Kari Raution kokoonpanot. Lisäksi hänellä oli 1960–1970-lukujen vaihteessa oma yhtye Attila Berger & Hand, joka toimi myös Markku Aron taustayhtyeenä. UMO:ssa Berger soitti yhtyeen alkuajoista vuosista 1974–1975 lähtien 1980-luvun loppuun saakka. 1980-luvun alussa hän oli mukana myös kahdella Sleepy Sleepersin albumilla. Lisäksi Berger on soittanut muun muassa Eero Koivistoisen, Heikki Sarmannon ja Juha Watt Vainion levyillä sekä toiminut musiikinopettajana kotikaupungissaan Lahdessa.
Barnett Newman

Barnett Newman (synt. Baruch Newman, 29. tammikuuta 1905 New York, Yhdysvallat — 3. heinäkuuta 1970 New York) oli yhdysvaltalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä, jota pidetään eräänä abstraktin maalaustaiteen merkittävimmistä edustajista kotimaassaan toisen maailmansodan jälkeen. Newmanille tunnusomaista ovat pelkistetyt maalaukset, joissa usein ohut pystysuora viiva lävistää laajan, yksivärisen kuvapinnan.

Tausta

Baruch Newman syntyi puolalaisten maahanmuuttajien perheesen New Yorkissa. Hän opiskeli Art Students League of New Yorkissa vuosina 1922–1926 sekä City College of New Yorkissa, josta hän valmistui 1927. Työskenneltyään aluksi isänsä vaateliikkeessä, hän alkoi vähitellen päätoimiseksi taidemaalariksi 1930-luvulla.

Ura

Newman oli yksi Subject of the Artist -taidekoulun perustajista yhdessä William Baziotesin, Robert Motherwellin ja Mark Rothkon kanssa. Koulu aloitti toimintansa vuonna 1948 pitäen avoimia luentoja ja kokoontumisia muille taiteilijoille.
Newman kehitti mystisen abstraktien tyyliä 1940-luvulla ja hänen läpimurtonaan pidetään maalausta Onement I vuodelta 1948. Maalauksessa oranssi viiva lävistää pystysuorassa tummanpunaisen kuvapinnan. Tästä geometrisesta tyylistä tulikin Newmanin tavaramerkki. Newmanin ensimmäinen oma taidenäyttely New Yorkissa vuonna 1950 herätti jopa vihamielisyyttä, eikä hänen taidettaan aina ymmärretty. 1950-luvun lopulla ja 1960-luvulla Newmanin työt alkoivat kuitenkin vaikuttaa muihinkin taiteilijoihin, kuten Ad Reinhardtin, Clyffort Stillin, Frank Stellan sekä Larry Poonsin tuotantoon. Lopullisesti Newmanin maineen vahvisti 14 maalauksen sarja, Stations of the Cross (1966), joka on esillä New Yorkin Solomon R. Guggenheim -museossa.
Kynofobia

Kynofobia on sairaalloinen pelko koiria kohtaan. Suurin osa kynofobiasta kärsivistä pelkää suuria, ilkeän näköisiä koiria. Joissain tapauksissa kynofobiasta kärsivä pelkää myös pienempiä koiria ja koiranpentuja. Tavallisesti kynofobia kehittyy 10-13-vuotiaille lapsille. Tavallinen tapa hoitaa kynofobiaa on desensibilisaatio eli siedätyshoito.
Allyyliamiini

Ominaisuudet

Huonelämpötilassa allyyliamiini on väritöntä tai hieman kellertävää nestettä. Yhdisteellä on voimakkaan pistävä ja ammoniakin kaltainen haju. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen sekä useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin. Sen vesiliuos on keskivahva emäs. Itsessään yhdiste on suhteellisen stabiili polymeroitumista vastaan, mutta sen suolat, esimerkiksi allyyliammoniumkloridi, polymerisoituvat helposti. Esterien, karboksyylihappojen tai happokloridien kanssa se reagoi muodostaen allyyliamideja tai -imidejä. Muuten reaktiot ovat tyypillisiä alifaattisille amiineille. Yhdiste on myrkyllistä ja ärsyttää voimakkaasti hengitysteitä, silmiä ja ihoa ja aineelle altistumisesta voi seurata syövytysvammoja.

Valmistus ja käyttö

Allyyliamiinia voidaan valmistaa allyylikloridin tai allyylijodidin reaktiolla ammoniakin kanssa 50–100 °C:n lämpötilassa. Reaktiossa voidaan käyttää katalyyttinä kupari(I)kloridia tai kuparikloridia, jolloin tarvittava lämpötila on matalampi. Reaktiossa syntyy lisäksi diallyyliamiinia ja triallyyliamiinia, joista allyyliamiini voidaan erottaa tislaamalla. Muita tapoja valmistaa yhdistettä ovat allyylialkoholin reaktio ammoniakin kanssa palladiumasetyyliasetonaatin ja aromaattisen fosfiinin toimiessa katalyyttinä, allyyli-isotiosyanaatin hydrolyysi ja akryylinitriilin elektrolyyttinen pelkistys.
Allyyliamiinia voidaan käyttää muiden orgaanisten yhdisteiden kuten lääkkeiden valmistuksessa. Lisäksi se voidaan polymerisioida plasman avulla polyallyyliamiiniksi, jotka voidaan käyttää muun muassa käänteisosmoosilaitteistojen kalvoissa. Allyyliamiinia voidaan käyttää myös korroosionestoaineena teräksen pintakäsittelyissä.
Jameson

Jameson (lausutaan /ˈdʒɛməsən/) on irlantilainen viskimerkki. Alun perin Jamesonin viskitislaamo sijaitsi Dublinissa, mutta nykyään Jameson valmistetaan kokonaan Corkissa Etelä-Irlannissa. Vanha tehdas Dublinissa toimii nykyään museona.
Michael Poulsen

Michael Poulsen (s. 1. huhtikuuta 1975) on tanskalainen kitaristi ja laulaja, joka perusti rockyhtyeen Volbeat vuonna 2001. Sitä ennen hän soitti yhtyeessä Dominus.
Virhetarjonta

Virhetarjonta eli malpresentaatio tarkoittaa sikiön virheellistä sijaintia kohdussa synnytyksen lähestyessä tai käynnistyttyä. Virhetarjontoja on monenlaisia ja ne vaihtelevat lievistä (helposti korjattavissa tai komplikaatioriski alhainen) vakaviin. Erilaisia tarjontoja kutsutaan sen mukaan, mikä sikiön osa on "tarjonnassa" eli lähimpänä kohdunsuuta, esimerkiksi selkätarjonta, perätarjonta.
Radio Syke

Radio Syke oli helsinkiläinen paikallisradio. Radio lähetti ohjelmaa taajuudella 96,8 MHz. Sen toiminta alkoi syksyllä 1988 ja päättyi syksyllä 1990. Syke oli aloittaessaan kolmas paikallisradio Helsingissä Radio Cityn ja Radio Ykkösen.
Sykkeen toimitustilat sijaitsivat Kaivokadulla, ja erikoisuutena oli ohikulkijoiden mahdollisuus seurata ohjelman tekoa ikkunan takaa sekä silloin harvinainen ympärivuorokautinen lähetystoiminta, joskin sunnuntain ja maanantain välinen yö oli pelkkää jatkuvaa musiikkia. Tämä säästi henkilöstökuluissa mutta aiheutti toisaalta paljon Teosto-maksuja. Radio Cityn Juha Tynkkynen oli tosin saanut tämän selville ennen Sykkeen aloitusta ja lanseerasi tämän pikaisesti omalle asemalleen.
Radioaseman toimitusjohtaja Jouko Jahnukainen ilmoitti radion kohderyhmäksi vakiintuneet ja parhaassa kulutusiässä oleva aikuiset. Sykkeen pääomistaja oli Audiomedia-niminen radiomainostoimisto. Ohjelmapäällikköinä toimivat Leo Friman, Kirsi Sutinen ja Kari Aalto, ja kaikki muut ohjelmantekijät olivat freelancereitä. Kanavalla ei käytetty ns. soittolistoja eli toimittajilla oli mahdollisuus vaikuttaa musiikin valintaan. Päivän ohjelmablokissa oli mukana perinteisesti toimitettuja ohjelmia, juonnettujen lisäksi.
Colin McDonald

Ura

McDonald pelasi uransa alussa kaksi kautta EJHL:n New England Jr. Coyotesissa. Kaudeksi 2003–2004 hän siirtyi NCAA:n Providence Collegeen, jota edusti neljä kautta. Kaudet 2007–2010 McDonald pelasi AHL-seura Springfield Falconsissa lukuun ottamatta kolmea ECHL-ottelua Stockton Thunderissa kaudella 2008–2009 ja kahta NHL-ottelua Edmonton Oilersissa kaudella 2009–2010. Hän debytoi NHL:ssä 27. marraskuuta 2009 San Jose Sharksia vastaan ja teki ensimmäisen NHL-maalinsa seuraavana päivänä Vancouver Canucksia vastaan.
Kauden 2010–2011 McDonald edusti Oilersin farmijoukkuetta Oklahoma City Baronsia tehden 80 ottelussa 42 maalia, joilla voitti AHL:n maalipörssin. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi Pittsburgh Penguinsiin, jonka farmijoukkueessa Wilkes-Barre/Scrantonissa pelasi 68 runkosarjaottelua tehopistein 14+35=49 ja 12 pudotuspeliottelua tehopistein 6+7=13. NHL:ssä McDonald pääsi pelaamaan viisi ottelua ilman tehopisteitä.
Kaudeksi 2012–2013 McDonald siirtyi New York Islandersiin. Islandersissa hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan 24 ottelua, ja lisäksi hän edusti 35 ottelun ajan AHL-seura Bridgeport Sound Tigersia. Kauden jälkeen hän teki jatkosopimuksen Islandersiin. Toisella Islanders-kaudellaan McDonald pelasi 18 ottelua NHL:ssä ja 40 ottelua AHL:n Sound Tigersissa.
Kolmen Islanders-kauden jälkeen McDonald teki vuoden sopimuksen Philadelphia Flyersin kanssa. Hän aloitti kauden 2015–2016 Flyersin farmijoukkueessa Lehigh Valley Phantomsin, jonka kapteeniksi hänet nimettiin. McDonald ja Flyers sopivat kesken kauden monivuotisesta jatkosopimuksesta.
Taistelu Ardenneilla

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen kutsuu elokuvaa massiiviseksi ja pakokaasunkatkuiseksi panssaribaletiksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Ruotsin avaruusfysiikan instituutti

Ruotsin avaruusfysiikan instituutti, (Institutet för rymdfysik, IRF) on 110 henkilöä työllistävä valtiollinen tutkimuslaitos. Instituutin tehtävänä on tutkia ja tarjota opetusta avaruusfysiikan, avaruustekniikan ja ilmakehän tutkimuksen alueilla. Instituutin päämaja sijaitsee Kiirunassa. Lisäksi instituutilla on työntekijöitä Uumajassa, Uppsalassa ja Lundissa.
Kattohaikara

Koko ja ulkonäkö

Kattohaikaran pituus on 100–110 cm, siipiväli 195–215 cm ja paino 2,3–4,4 kg. Se on lähes kokonaan valkoinen, ainoastaan siipisulat ovat mustat. Lisäksi haikaralla on pitkä punainen nokka ja jalat. Jalat ovat pitkät ja muihin haikaroihin verrattuna tukevat.

Elinympäristö

Rannikot, järvien, jokien ym. vesistöjen rannat, kosteikot ja pellot, niityt ja asutetut seudut.

Lisääntyminen

Kattohaikara on sukukypsä neljän vuoden iässä. Emo munii 1–5 munaa pesään, joka usein sijaitsee katolla, mutta lintu kelpuuttaa pesäpaikakseen myös tornit, puhelinpylväät ja puut.
Haikaroille tehdään myös tarkoituksella pesäkehikkoja, koska kattohaikaran uskotaan tuovan onnea taloon.

Ravinto

Kattohaikaran ravintoon kuuluvat sammakot, matelijat, pienet nisäkkäät, kalat, madot ja hyönteiset.
Järven tarina

Järven tarina on suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2016. Sen käsikirjoittivat Antti Tuuri ja Marko Röhr. Röhr myös ohjasi elokuvan yhdessä Kim Saarniluodon kanssa.

Sisältö

Järven tarina on dokumentti suomalaisesta järviluonnosta. Elokuvassa nähdään veden alla ja päällä kuvattuja filminpätkiä. Samalla kertoja (Samuli Edelmann) kuvailee muinaisten suomalaisten ja modernin tieteen näkemyksiä suomalaisesta luonnosta. Lisäksi elokuvassa kuullaan Johanna Kurkelan laulua.

Vastaanotto

Järven tarina sai teatteriensi-iltansa 15. tammikuuta 2016. Se sai Suomen teattereissa 186 919 katsojaa, mikä tekee siitä kaikkien aikojen katsotuimman suomalaisen dokumenttielokuvan.
Episodin kriitikko Niko Ikonen ei löytänyt Järven tarinasta juuri mitään vikaa. Helsingin Sanomien kriitikko Leena Virtanen kuitenkin arvosteli elokuvaa faktan ja fiktion sekoittamisesta ja liiallisesta luottamisesta perinteiseen kerrontaan.
Škoda Superb (1934)

Moottori

Moottori oli sama kuusisylinterinen sivuventtiilimoottori kuin edeltäjämallissa, mutta sen teho oli nostettu 40,5 kilowattiin. Moottorivalikoimaan tuli kaksi kuusisylinteristä sivuventtiilimoottoria lisää vuonna 1936; niiden tehot olivat 44 ja 47,8 kW. Teholtaan 62,6-kilowattinen kansiventtiilimoottori tuli markkinoille vuonna 1938 ja seuraavana vuonna malliston huipulle tuli Superb 4000 70,7-kilowattisella V8-moottorilla.
Moottoreissa käytettiin Zenith- ja Solex-kaasuttimia ja sähkölaitteet olivat Scintillan ja Boschin valmistamia.

Voimansiirto ja alusta

Kytkin oli kuiva ja yksilevyinen. Vaihteistossa oli neljä vaihdetta eteen lukuun ottamatta Superb 4000 -mallia, jossa vaihteita oli kolme ja sen lisäksi erillinen ylivaihde. Voimansiirtoakseli kulki runkoputken läpi putken takapäähän kiinnitettyyn vetopyörästöön. Taka-akselilla oli heilurityyppinen erillisjousitus ja kaksi poikittaista lehtijousta. Superb 4000 -mallissa käytettiin kahta neljänneselliptistä lehtijousta.
Etuakselilla oli päällekkäinen kolmiotuenta ja poikittainen lehtijousi. Käyttöjarru toimi hydraulisesti ja joka pyörällä oli rumpujarrut. Seisontajarru vaikutti takajarrurumpuihin mekaanisen välityksen kautta.
Muunnelmissa 640 ja 902 käytettiin vaihtoehtoisia rengaskokoja 5,50×18", 6,00×18" ja 6,50×16". 913-mallissa kooksi oli määritetty 6,50×16". Superb OHV (tyyppi 924) oli vaihtoehdoilla 6,50×16" ja 7,00×16" ja Superb 4000:ssa (tyyppi 919) oli kokona 7,50×16".
Aqua Blue

Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt Ralf Örn ja sanoittanut Jaana Rinne, ellei toisin mainittu.
Petkeljärven kansallispuisto

Palvelut

Petkeljärven kansallispuiston rakennuskantaa on uusittu 2000-luvulla. Talvella 2007 Petraniemen opastuskeskuksen ravintola- ja majoitussiivet ovat yhdistyneet ja ravintola on laajentunut 60-paikkaiseksi. Uudet tilat avattiin toukokuussa 2007.
Leirintäalue sijaitsee Petraniemen kärjessä. Sisämajoitustiloja on 2–4 hengen huoneissa. Telttailualueella on penkki- ja pöytäryhmiä. Hiekkakentällä on 10 sähköistettyä matkailuvaunupaikkaa. Alueella on myös vuokrattava rantasauna, kaksi sähkösaunaa, suihkut, leirikeittiö, tulipaikka ja uimapaikka.
Opastuskeskuksessa on kanoottien ja veneiden vuokraus ja maasto-opastukset.
Opastuskeskusen lisäksi puistossa on muutamia parkkipaikkoja, mutta ei muita luvallisia tulentekopaikkoja. Koska harjuluonto kuluu herkästi, retkeilijöiden toivotaan pysyvän poluilla.
Kaistaviljely

Kaistaviljely (engl. Strip farming) on viljelytekniikka, jossa viljellyt ja kesannoidut kaistat vuorottelevat. Myös eri lajeja voidaan kylvää kaistoittain siten, että esimerkiksi vehnä vuorottelee maissin, sokeriruo'on tai puuvillan kanssa. Kaistaviljelyä käytetään kuivuudesta kärsivillä ja eroosioherkillä alueilla estämään eroosiota.
Taistelu aamunkoitteessa

Juoni

Darren, Crepsley ja Harkat jahtaavat yhä vampaneesimestaria. Darrenin ystävä, Debbie on kaapattu ja pelastaessaan häntä Darren ja hänen kumppaninsa jäävät poliisin ansaan. He saavat kuitenkin apua ja pääsevät pois. Johtolangat johdattavat heidät tunneleihin, jossa he löytävät Vanchan, josta vampyyrit saavat uuden jäsenen. Tunnelissa vampyyrit joutuvat väijytykseen ja väijytys johtaa taisteluun vampyyrien ja vampaneesien välillä. Viimein, Crepsley tappaa vampaneesien kuninkaan, mutta Steve-Leopardi yllättää hänet takaa ja Crepsley putoaa jyrkänteeltä. Kirjan lopussa Darrenille paljastuu yllättäviä asioita Steven henkilöllisyydestä.
Burunviirikaija

Koko ja ulkonäkö

Burunviirikaija on noin 32 cm pitkä. Kuten kaikilla viirikaijoilla, on silläkin pidentyneet keskimmäiset pyrstösulat, joiden päässä on ikään kuin lusikka tai lasta. Sen höyhenpuku on vihreä, vatsapuolelta ja poskista vaaleamman vihreä. Alaperä on keltainen, siiven alapeitinhöyhenet ovat vihreät ja siipisulat alapuolelta vihertävän siniset. Pidentyneet pyrstösulat ovat vihreät ja "lusikat" ovat tummansiniset. Koiraan niska, hartiat ja pienet peitinhöyhenet ovat violetin väriset. Sukupuolet ovat muuten samannäköisiä mutta naaraalta puuttuvat violetit kuviot ja sen pyrstö on lyhyempi. Nokka on vaalean siniharmaa ja kärjestä valkoinen, iiris ruskea ja jalat harmaat.

Esiintyminen

Burunviirikaija elää Indonesiassa Burun saarella. Sen populaatio on kooltaan 189 000–483 000 yksilöä ja elinympäristön pinta-ala 20 000–50 000 neliökilometriä.

Elinympäristö

Laji elää kaikenlaisissa metsissä 1 600 m:n korkeudelle merenpinnasta, runsain se on noin 600 m:n korkeudella vuoristossa.

Lisääntyminen

Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Pesä on korkealla puun kolossa. Eräässä pesässä oli viisi poikasta.

Ravinto

Burunviirikaija syö ainakin siemeniä ja hedelmiä, etenkin erään yleisen vuoristokasvin "ka'keha"n hedelmiä.
Kimble

Pelaaminen

Kimble on variaatio vanhasta intialaisesta lautapelistä patsisista. Kukin pelaaja yrittää kuljettaa neljä pelinappulaansa pelilaudan ympäri tavoitteenaan saada kaikki takaisin kotipesään. Jos pelinappula laskeutuu vastustajan miehittämään ruutuun, vastustajan nappula päätyy takaisin kotipesään. Omasta kotipesästään pääsee ulos vain kutosen heittämällä. Kimblen (ja Troublen) erikoisuus on pelilaudan keskellä sijaitseva Pop-o-Matic-muovikupu, jota painamalla sen sisälle asetettua noppaa voidaan heittää. Painettaessa kuvun metallinen pohjajousi ponnauttaa nopan. Peli pohjautuu noppatuuriin, mutta liikutettavasta pelinappulasta voi päättää itse.
Pelin ruotsinkieliset säännöt sallivat pesästä lähtemisen myös ykkösen heittämällä. Poikkeava sääntö juontaa siitä, että Ruotsissa suositussa samantapaisessa Fia-pelissä voi lähteä liikkeelle sekä ykkösellä että kuutosella.

Historia

Kimblen suomalainen luoja on porilainen Aarne Heljakka, jonka perheeseen amerikansukulaiset antoivat Trouble-lautapelin 1960-luvun keskivaiheilla. Troublen olivat kehittäneet vuosikymmenen alulla Kohnerin veljekset ja Al Stubbmann. Vuonna 1967 Heljakka keksi hakea lisenssiä pelin suomalaiseen julkaisuun ja perusti peliä valmistamaan Nelostuote Ky:n (nykyään Tactic Games). Troublen suomalaisversion nimeksi Heljakka valitsi Kimblen tuolloin televisiossa pyörineen suositun Takaa-ajettu-televisiosarjan päähenkilön, Richard Kimblen, mukaan.
Kimblestä on ilmestynyt 2000-luvun alusta lähtien erilaisia lisensoituja versioita, kuten Angry Birds- ja Hello Kitty -Kimblet.
Loka–marraskuussa 2007 järjestettiin Kimblen 40-vuotisjuhlan kunniaksi pelin suomenmestaruuskilpailut. Alkukarsintojen jälkeen 20 kilpailijaa osallistui Porissa Nelostuotteen tiloissa 17. marraskuuta järjestettyyn finaaliin. Kimblen mestariksi selviytyi viisivuotias hyvinkääläinen Santeri Kalteva, ja toiselle sijalle sijoittui vuoden 2007 Miss Suomi -kilpailun voittaja Noora Hautakangas.

Vastaanotto

Kimblellä on klassikkopelin maine Suomessa. 
Lautapelioppaan arvion mukaan peli on varsin sattumanvarainen ja päätökset pelinappuloiden siirtämisestä ovat ”luonteeltaan aika näennäisiä, sillä usein on jokseenkin sama, mitä nappulaa siirtää”.
J. P. Donleavy

James Patrick Donleavy (23. huhtikuuta 1926 New York, Yhdysvallat – 11. syyskuuta 2017 Mullingar, Westmeathin kreivikunta, Irlanti) oli amerikkalais-irlantilainen kirjailija, taidemaalari ja näytelmäkirjailija. Hän oli New Yorkissa syntynyt irlantilaisten maahanmuuttajien lapsi ja myöhemmin Irlannin kansalainen.
Donleavyn ensimmäinen ja tunnetuin teos on vuonna 1955 ilmestynyt The Ginger Man. Vauhdikas veijariromaani kertoo nuoren amerikkalais-irlantilaisen opiskelijan Sebastian Dangerfieldin edesottamuksista Dublinissa. Ilmestyessään kirja kiellettiin Yhdysvalloissa ja Irlannissa; nykyään se luetaan modernin englanninkielisen kirjallisuuden klassikoihin. Kirja ilmestyi suomeksi vuonna 1968 nimellä Holtiton mies (Weilin+Göös) Pentti Saarikosken käännöksenä. Pekka Tarkka paljasti myöhemmin, että Saarikoski ei saanut käännöstyötään koskaan valmiiksi, ja että todellisuudessa kirjan onkin kääntänyt Erkki Haglund. Haglund on merkitty kääntäjäksi kirjan uusimpiin painoksiin.
Donleavyn teoksista on suomennettu myös Anteeksiantamaton herra Smith (Otava 1967) ja Samuel S:n surullisin suvi (Otava 1970). Donleavyä pidetään kulttikirjailijana, ja hän olikin erikoislaatuisen mustan huumorin esimerkillinen edustaja.
Jääpuikko

Jääpuikko on  teräväkärkinen jäämuodostuma, joka syntyy sulan veden virratessa jonkin pinnan reunalta maata kohti siten, että vesi jäätyy juuri ennen irtoamistaan reunasta. Vesi jäätyy ulkopinnaltaan, puikon sisäosa voi olla ontto tai nestettä täynnä.
Jääpuikot kasvavat kuten tippukivi. 
Jääpuikkoja syntyy tyypillisesti lopputalvesta etenkin harjakattojen etelänpuolen räystäisiin, kun päiväsaikaan aurinko jo lämmittää kattoa, mutta ilma on vielä pakkasen puolella.
Räystäältä tippuvat jääpuikot voivat aiheuttaa vaurioita jalankulkijoille tai pysäköidyille autoille.

Vedenalainen jääpuikko

Vedenalainen jääpuikko, jota sanotaan myös kuoleman jääpuikoksi, on meressä jään alle muodostuva jääpuikko, jossa suolainen merivesi irtoaa merijäästä ja laskeutuu merenpohjaan. Laskeutuessaan se jäähdyttää merivettä ympärillään muodostaen vedenalaisen jääpuikon, joka pohjaan osuessaan jäädyttää kaiken tiellään olevan surmaten pohjan eliöitä.
Tony Moore

Tony Moore on brittiläinen muusikko. Hän oli brittiläisessä heavy metal -yhtyeessä Iron Maidenissä vuonna 1977, mutta vain yhden konsertin ajan, koska Iron Maidenin perustajan Steve Harrisin mielestä koskettimet eivät sopineet Iron Maidenin musiikkityyliin.
Marc-Joseph Marion du Fresne

Marc-Joseph Marion du Fresne (22. toukokuuta 1724 – 12. kesäkuuta 1772) oli ranskalainen merimies ja löytöretkeilijä. Hän syntyi Saint-Malossa ja liittyi 11-vuotiaana Ranskan Itä-Intian komppaniaan.
Itä-Intian komppanian hajottua vuonna 1769 Fresne lähti tutkimusmatkalleen Etelämerelle. Hän löysi Crozetsaaret tammikuussa 1772. Lisäksi hän saapui muun muassa Prinssi Edwardin saarille ja Tasmaniaan.
Du Fresne seurueineen ajautui vihollisuuksiin maorien kanssa; heidät surmattiin Bay of Islandsilla Uudessa-Seelannissa.
Puumalan lautamiehentalo

Puumalan lautamiehentalo on Kaustisella Perhonjoen rannalla sijaitseva vanha julkinen rakennus ja kulttuuriympäristö. Se lienee rakennettu 1750-luvulla Kokkola–Lintulahti-maantien varteen. Talon asukkaat olivat Puumala-sukuisia. Taloryhmän lähellä oli Piiskausmänty, joka kuitenkin kaatui vuonna 2002. Talossa on pidetty käräjiä, toiminut myös kansakoulu ja säästöpankki. Siellä on suoritettu myös sotaväenottoja. Talo siirtyi Syöpäsäätiölle testamentilla vuonna 2000, ja nykyinen omistaja Kyläsavut ry on sitä sittemmin ryhtynyt talkoilla kunnostamaan ja ylläpitämään.
Vähä Vahantajärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 12,1 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Vahantajoen valuma-alueeseen (35.314) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 101,7 metriä mpy.
Jokisilta

Jokisilta on kylä Tyrnävän kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Kylä sijaitsee noin seitsemän kilometriä Tyrnävän kirkonkylästä pohjoiseen yhdystien 8240 läheisyydessä. Asutus on keskittynyt pääasiassa Ängeslevänjoen varrelle. Jokisillan koulu lakkautettiin vuonna 2009. Nykyisin entisessä koulurakennuksessa toimii päiväkoti.