google/wiki40b huggingface dataset:
Demilitarisoitu alue (tietotekniikka)

Toimintaperiaate

Lähiverkon turvattomimmat laitteet ovat niitä, jotka palvelevat verkon ulkopuolisia käyttäjiä, esimerkiksi sähköposti- ja DNS-palvelimet. Nämä laitteet sijoitetaankin omaan aliverkkoonsa, jolloin muu verkko on suojassa, jos hyökkäys palvelimiin onnistuu. Demilitarisoidulla alueella sijaitsevat laitteet eivät voi muodostaa suoria yhteyksiä lähiverkon laitteisiin, mutta kylläkin muihin saman alueen laitteisiin ja verkon ulkopuolisiin käyttäjiin. Tämän vuoksi demilitarisoidun alueen laitteet pystyvät palvelemaan sekä sisäisiä että ulkoisia käyttäjiä lähiverkon vaarantumatta.

Palvelut, jotka sijoitetaan demilitarisoidulle alueelle

Yleensä ulkoisia palveluita tarjoavat laitteet sijoitetaan demilitarisoidulle alueelle. Näihin kuuluvat sähköposti-, DNS- ja verkkopalvelimet. Joissakin tapauksissa tarvitaan ylimääräisiä toimenpiteitä suurimman mahdollisen tietoturvan saavuttamiseksi.

Verkkopalvelimet

Verkkopalvelinten pitää joskus pystyä kommunikoimaan lähiverkon tietokannan kanssa. Koska tietokanta ei useimmiten ole yleisesti käytettävissä ja voi sisältää salaista tietoa, sen ei pitäisi olla demilitarisoidulla alueella. Verkkopalvelimen ja tietokannan välinen yhteys voidaankin johtaa toisen palvelimen kautta, jolloin järjestelmä on turvallisempi.

Sähköpostipalvelimet

Sähköpostin luottamuksellisen luonteen vuoksi sähköpostiviestejä ei kannata säilyttää demilitarisoidulla alueella. Sen sijaan viestit säilytetään verkon sisäisellä palvelimella, ja demilitarisoidun alueen sähköpostipalvelin vain välittää viestit sisäiselle palvelimelle ja sieltä pois.

Rakenne

Demilitarisoidun alueen sisältävän lähiverkon asentaminen voidaan tehdä monella tavalla. Kaksi yksinkertaisinta tapaa ovat yksinkertaisen palomuurin verkko ja kaksinkertaisen palomuurin verkko. Näitä rakenteita voi laajentaa.

Yksi palomuuri

Vähintään kolmen verkkokortin palomuuria käytettäessä on mahdollista luoda demilitarisoitu alue. Ulkoinen verkko muodostuu ISP:stä palomuuriin, sisäinen verkko luodaan toisella verkkokortilla, ja demilitarisoitu alue luodaan kolmannella. Palomuurin on pystyttävä käsittelemään sekä demilitarisoidulle alueelle että sisäiseen lähiverkkoon menevä liikenne.

Kaksinkertainen palomuuri

Turvallisempi tapa on rakentaa kahta palomuuria käyttävä verkko. Ensimmäinen palomuuri ohjelmoidaan käsittelemään sekä demilitarisoidun alueen että sisäisen verkon liikenne. Toinen palomuuri käsittelee vain sisäisen verkon liikenteen. Tämä rakenne on kalliimpi ja monimutkaisempi, mutta paljon turvallisempi.

DMZ-isäntä

Jotkut kotikäyttöön tarkoitetut reitittimet pystyvät käsittelemään ns. DMZ-isäntää. DMZ-isäntä on laite, jolla kaikki portit ovat auki, paitsi ne, jotka on määritelty toisin. Tämä ei kirjaimellisesti ole demilitarisoitua aluetta, koska se ei tuo tietoturvaa sisäisen verkon ja isännän välille. DMZ-isäntä pystyy siis ottamaan yhteyksiä verkon sisäisiin laitteisiin, mutta todellisissa DMZ-verkoissa palomuuri suodattaa sen liikenteen.
Selma Anttila

Selma Maria Anttila (o.s. Helander, ent. Andelin; 16. joulukuuta 1867 Orimattila – 15. toukokuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.

Henkilöhistoria

Antilan vanhemmat olivat seppä Karl Henrik Helander ja Ulrika Abrahamintytär Eerola. Hänen puolisonsa vuodesta 1893 oli kustannusvirkailija ja suomentaja Werner Anttila, ent. Andelin. Anttila suoritti tyttökoulun 1886 ja jatko-opiston 1889. Hän toimi Helsingissä Kansankodin ekonomina, Sörnäisten kansankirjaston hoitajana ja kansakoulunopettajana vuoteen 1893 sekä Tampereen kansakoulun jatkokurssin johtajana 1894–1903. Anttila oli yhteiskunnallisesti aktiivinen, ja hän perusti mm. Tampereen lastenseimen ja toimi Suomen Naisyhdistyksen sihteerinä. Lisäksi hän oli Suomen Rauhanliiton sekä Tampereen Näyttämöyhdistyksen perustajajäseniä.

Kirjallinen tuotanto

Monet Anttilan teoksista perustuvat hänen omiin kokemuksiinsa, kuten Uhri vuodelta 1922, jonka "uhri" oli kirjailijan oma Vienan-Karjalassa 1918 kaatunut poika Tauno Heikki Anttila (s. 1897). Pyryn perhe sijoittuu puolestaan kirjailijan lapsuudenmaisemiin Orimattilan Luhtikylään. Anttila sai vuonna 1923 valtion kirjallisuuspalkinnon romaanista Uhri, Bergbomin palkinto hänelle myönnettiin näytelmästä Vaihdokas.
Gunta Latiševa-Čudare

Gunta Latiševa-Čudare (s. 9. maaliskuuta 1995) on latvialainen yleisurheilija, joka kilpailee pikajuoksussa.
Euroopan nuorten kesäolympiafestivaaleilla Trabzonissa 2011 Latiševa-Čudare sijoittui 200 metrin juoksussa neljänneksi. Lillen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011 hän osallistui sekä 100 että 200 metrin juoksuihin, päästen jälkimmäisessä välieriin. Barcelonan alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2012 Latiševa-Čudare jäi 400 metrin juoksussa alkueriin ajalla 55,57. Rietin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013 Latiševa-Čudare juoksi 400 metrin finaalissa ajan 52,76 sijoittuen neljänneksi. Eugenen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2014 hän pääsi 400 metrillä välieriin, mutta karsiutui finaalista ajalla 54,23. Saman vuoden Zürichin EM-kilpailuissa ja Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 hän karsiutui 400 metrin alkuerissä. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 Latiševa-Čudare jäi alkueriin 400 metrillä juostuaan ajan 52,17.
Latiševa-Čudare karsiutui 400 metrin välierissä Amsterdamin EM-kilpailuissa ja alkuerissä Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 400 metrillä Bydgoszczissa 2017 ajalla 52,00. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän juoksi 400 metrin alkuerissä ennätyksensä 51,37. Hän karsiutui välierissä. Hän saavutti Taipein universiadeissa 2017 hopeaa 200 metrillä ennätyksellään 23,15. Hän karsiutui 400 metrin välierissä Berliinin EM-kilpailuissa 2018. Glasgow'n EM-hallikilpailuissa 2019 hän juoksi 400 metrin alkuerissä Latvian ennätyksen 52,66, mutta karsiutui välierissä.
Gary Thomas

Gary Thomas on australialainen didgeridoon soittaja, joka oli ensimmäisten levyttäneiden länsimaalaisten joukossa. Gary Thomas vieraili Suomessakin pitämässä soittokurssia 1990-luvun lopulla.
Danièle Sallenave

Danièle Sallenave (28. lokakuuta 1940, Angres, Maine-et-Loire, Ranska) on ranskalainen kirjailija ja Ranskan akatemian jäsen.

Elämäkerta

Vuonna 1961 hän valmistui École normale superieure des jeunes filles de Sèvrestä sekä suoritti opetusharjoittelun klassisten kielten opettamiseksi. Valmistuttuaan hän sai viran Beauvais’n lyseosta. Hän liittyi koulu- ja yliopistotelevisiota hyödyntävään työryhmään, joka järjesti kirjallisia lähetyksiä radioon ja televisioon. Lähetysten kohteena olivat niin oppilaat kuin opettajatkin.
Hän opettikin kirjallisuutta ja elokuvan historiaa Paris-X Nanterren yliopistossa vuosina 1968–2001. Vuonna 1968 hän aloitti työnsä assistenttina ja sittemmin vuonna 1973 yliopistolehtorina. Tällöin hän ryhtyi valmistelemaan väitöskirjaansa tunnetun filosofin Roland Barthesin ohjauksessa ja suuntasi aktiviteettinsa runouteen, kirjallisuuteen ja elokuvaan.
Hän on ranskantanut italiankielistä kirjallisuutta, eritoten Pier Paolo Pasolinin La Divina Mimesis sekä saman tekijän näytelmän Orgie Ensemble Théâtral Mobile -teatterille. Lisäksi Danele Sallenave on toiminut kirjoittajana Le Monde päivälehdessä sekä aikakauslehdissä Le Messager Culturel ja Temps modernes.
Vuodesta 2009 lähtien hän on toimittanut viikoittaista ohjelmaa France Culture -kanavalle. Hänet valittiin 7. huhtikuuta 2011 Ranskan Akatemian jäseneksi tuolille 30, jonka haltija Maurice Druon oli jättänyt tyhjäksi. Hänen vastaanottamisluentonsa piti Akatemian jäsen Dominique Fernandez 29. maaliskuuta 2012.
Crest of a Knave

Levyn synty

1980-luvun alussa Jethro Tullin luultiin jo lopettavan uransa johtuen kolmesta surkeasti myyneestä ja arvosteluissa huonosti menestyneistä albumeistaan, A:sta, Broadsword and the Beast:sta ja Under Wraps:sta, jotka olivat tyylilajiltaan elektronista rockia (tai syntetisaattoripainotteista folk rockia "Broadswordin" tapauksessa.) Vuoden 1984 Under Wraps -kiertue jouduttiin keskeyttämään Andersonin äänen kadotessa kokonaan. Äänensä menetyksestä johtuen Andersonin ääniala madaltui merkittävästi ja Jethro Tull piti parin vuoden mittaisen tauon. Kuitenkin vuonna 1986 alkoi elää idea kokonaan uudesta Jethro Tull -albumista ja silloinen kolmihenkinen kokoonpano (Anderson-Barre-Pegg) ryhtyi valmistautumaan levytyksiä varten.
Suurin osa levystä on äänitetty Andersonin omalla kotistudiolla. Tuohon aikaan kolmihenkisellä yhtyeellä ei ollut kosketinsoittajaa, joten Anderson joutui hoitamaan kosketinosiot ja ohjelmoi rumpukonetta paria kappaletta varten. Levyllä on myös pari muusikkovierasta, kuten Doane Perry (rummut), Gerry Conway (rummut) ja Ric Sanders (viulu.) Levy remasteroitiin vuonna 2005. Remasteri toi myös tavalliseen Jethro Tull -remasteroinnin tapaan mukanaan yhden ekstrakappaleen, "Part Of The Machinen".
Andersonin äänen madaltuessa Jethro Tullille ominainen seksuaalisten teemojen käsittely ei kadonnut; levyn ehkäpä tunnetuin kappale Budapest kuvaa intiimiä hetkeä paikallisen tarjoilijatytön kanssa. Yhtye päätti myös kolmen aiemman levyn huonoista kokemuksista huolimatta sisällyttää uutukaiselleen syntetisaattorin, joskin "Crestillä" syntetisaattorin käyttö oli huomattavasti kolmea aikaisempaa levyä hillitympää.
Levyn kansikuva muistuttaa perinteisten englantilaisten aatelissukujen vaakunoita. Levyn kannessa esiintyvään vaakunaan on pyritty lisäämään Jethro Tullille ominaisia elementtejä, kuten poikkihuilu ja musta kissa.

Menestys

Levy keräsi kehuja kriitikoilta ja myi hyvin, mutta kaikkein suurin yllätys oli vasta luvassa: vuoden 1989 Grammy-gaalan erikoisgrammy parhaasta hard rock/metallialbumista meni Crest of a Knavelle. Gaalan ehdoton ennakkosuosikki oli Metallica. Itse yhtye ei ollut mukana kyseisessä gaalassa, koska todennäköisyys palkinnon saamiselle oli vähäinen. Kyseistä valintaa käytetään usein esimerkkinä Grammy-tuomariston tietämättömyydestä nykymusiikkia kohtaan, sillä Crest of a Knave koostuu lähinnä kevyestä rockmusiikista. Yhtye on sittemmin suhtautunut valintaan itseironisesti: Anderson kommentoi palkintoa sanoin "Flute is a heavy, metal instrument!" ("Huilu on raskas, metallinen soitin"; kaksoismerkitys huilun ulkomuodon ja heavy metal -genren välillä).
Levyltä jäi elämään parikin Jethro Tull -klassikkoa, kuten "Farm On The Freeway" ja "Budapest". Sittemmin Budapest on vakiintunut yhtyeen livenumerona, ja kappale sisältyy usealle yhtyeen kokoelmalevylle.
Karoonvyölisko

Ulkonäkö ja koko

Karoonvyölisko on suurikokoinen vyölisko, jolla on litistynyt ruumis, kehittyneet raajat ja hieman ruumista pidempi häntä. Sen pituus kuonosta peräaukkoon voi olla 11,3 senttiä, mutta se jää keskimäärin 9–10,5-senttiseksi. Sillä on paksuja suomuja selässä ja hännässä, ja sen pehmeää alapuolta suojaavat terävät piikit. Aikuisten yksilöiden väri vaihtelee suuresti sijainnista riippuen, mutta poikaset ovat väriltään yhtenäisempiä. Aikuisilla voi olla turkooseja, oliivinvihreitä tai punertavanruskeita kuvioita. Rannikkoseuduilla tavataan myös mustaa muotoa. Kaikille populaatioille tunnusomaista on kuitenkin musta läikkä niskan sivussa, korvien ja eturaajojen välissä.

Levinneisyys ja elinympäristö

Karoonvyölisko on mahdollisesti vyöliskojen laajimalle levinnein laji. Se on kotoperäinen Etelä-Afrikan länsi- ja keskiosissa ja Namibian eteläosissa. Idässä levinneisyysalue ulottuu lähes Lesothon rajalle asti. Aiempia Lesothosta ja KwaZulu-Natalin rajaa pitkin tehtyjä havaintoja ei ole vahvistettu. Karoonvyöliskoa ei tavata eteläisiltä rannikkoalueilta. Karoonvyölisko elää puoliaavikoiden kallioilla. Se viihtyy alankomailla ja matalilla vuorenrinteillä.

Elintavat

Karoonvyölisko on päiväaktiivinen ja lämmittää ruumiinsa paistattelemalla kallioilla. Raskaan panssarinsa takia lisko on hidas liikkeissään, mikä tekee siitä haavoittuvaisen saalistajille. Tästä johtuen se pysyttelee aina lähietäisyydellä kallionhalkeamista. Jos se näkee saalistajan, se pakenee koloonsa ja kiertää piikikkään häntänsä ruumiinsa ympärille. Karoonvyölisko vaanii kovakuoriaisia ja heinäsirkkoja lähellä halkeamaansa. Se tekee lyhyitä pyrähdyksiä napatakseen saaliinsa. Poikaset liikkuvat enemmän etsiessään ravintoa.
Liskoille epätavallista on se, että karoonvyöliskot elävät pieninä ryhminä, jotka valtaavat itselleen kallion. Eläin voi kaivaa tunnelin kiven alle maahan, ja horrostaa siinä talven ennen kuin lisääntymiskausi alkaa loppukeväällä. Karoonvyölisko on ovovivipaarinen, ja naaras synnyttää loppukesällä tai alkusyksyllä yhdestä viiteen elävää poikasta.
Vaasa Arena

Yleisöennätys

Vaasa Arenan yleisöennätys on syntynyt 2. huhtikuuta 2005 pelatussa Mestiksen toisessa finaaliottelussa. Tuolloin ottelua Sportin ja KalPa:n välistä ottelua seurasi yhteensä 4 600 katsojaa. Ottelu päättyi KalPan voittoon lukemin 4–0.
Konserttikäytössä epävirallinen ennätys on Polar Sound Festival -tapahtumalla 6. helmikuuta 2016. Loppuunmydyssä konsertissa oli 4 500 katsojaa. Tapahtuman pääesiintyjä oli saksalainen Scooter.
Notorious (elokuva)

Tuotto

Elokuva tuotti avausviikollaan 24 000 000 dollaria Yhdysvalloissa. Ensi-ilta oli Martin Luther King -viikonloppuna, ja elokuva pyöri 1 638 eri elokuvateatterissa. Kokonaistuotot yltivät lopulta 44 371 751 dollariin, josta 6 207 865 dollaria kertyi kansainvälisestä tuotosta.

DVD-myynti

Notorious julkaistiin DVD:llä 21. huhtikuuta 2009. DVD myi yhteensä noin 858 000 DVD-kopiota.
Frank Martin

Frank Martin (15. syyskuuta 1890 Geneve, Sveitsi – 21. marraskuuta 1974 Naarden, Alankomaat) oli sveitsiläinen säveltäjä.
Martin syntyi Genevessä vuonna 1890. Hän opetteli soittamaan pianoa ja improvisoimaan ennen koulunkäyntinsä alkua. Myöhemmin Martin opiskeli kahden vuoden ajan matematiikkaa ja fysiikkaa Geneven yliopistossa. Kerrotaan, että Johann Sebastian Bachin Matteus-passion kuuleminen sai nuoren Frank Martinin harkitsemaan muusikon, jopa säveltäjän uraa. 
Vuosina 1918–1926 hän asui Zürichissä, Roomassa ja Pariisissa. Vuonna 1946 hän muutti Alankomaihin, jossa hän asui kuolemaansa saakka. Vuosina 1950–1957 Martin toimi Kölnin musiikkikorkeakoulun sävellysluokan johtajana Saksassa. Vuonna 1960 Martin vieraili Helsingissä ja johti pitämässään konsertissa omia sävellyksiään.
Martinin tuotantoon kuuluu muun muassa sinfonia (1945) ja useita konserttoja eri soittimille, kantaatti In terra pax (1943), oratorio Golgatha (1948), orkesterisarja Die vier Elemente (1963), Requiem (1972), kamarimusiikkia sekä oopperat Der Sturm (Myrsky, 1955) William Shakespearen tekstiin ja Monsieur de Pourceaugnac (1962) Molièren tekstiin. Säveltäjänä Martin sulautti yhteen ranskalaisia ja saksalaisia, 1930-luvulta alkaen tonaalisia ja dodekafonisia aineksia.
Broye

Sijainti

Broyen alkupurot saavat alkunsa Les Alpettes -vuoren länsirinteeltä Bullen kaupungin lounaispuolelta noin 1 200 metrin korkeudesta.
Joki virtaa pääosin Fribourgin ja Vaud’n kantonien alueella. Se laskee ensin Murtenseejärveen ja edelleen Neuchâtelinjärveen kohdassa, joka on neljän kantonin (Fribourg, Vaud, Bern, Neuchâtel) rajapiste. Järvien välinen osuus (noin 7 kilometriä) on kanavoitu ja siitä käytetään Canal de la Broye -nimeä.
Isoimmat paikkakunnat joen varrella ovat Moudon ja Payerne.

Virtaama

Joen virtaama vaihtelee vuosien 1984–2010 tietojen perusteella vuosittain jonkin verran: joen vuotuinen keskivirtaama alajuoksun kanavaosuudella Sugiezissa on ollut 11 m³/s. Suurin keskivirtaama oli vuonna 2001 (19 m³/s) ja pienin keskivirtaama vuonna 2003 (6 m³/s).

Vesivoima

Broyessa ei ole vesivoimalaitoksia.
21 senttimetrin säteily

Säteilyn syntyminen

Sähköisesti neutraali vety koostuu yhdestä protonista, jota kiertää yksi elektroni. Kummallakin on spin-niminen ominaisuus. Spinin klassinen analogia on pyörimisliike (kuten Maan pyöriminen akselinsa ympäri sen kiertäessä Auringon ympäri) mutta koska kyseessä on hiukkasmaailman ilmiö, on spinin merkitys hieman toinen. Protonin ja elektronin spinit voivat saada kaksi arvoa analogiana myötä- ja vastapäivään tietyn akselin ympäri. Protonin ja elektronin spinit voivat olla saman- tai erisuuntaiset.
Hiukkasten magneettisten vuorovaikutusten vuoksi vetyatomilla, jonka protonin ja elektronin spinit ovat samansuuntaiset, on hiukan enemmän energiaa kuin atomissa, jossa spinit ovat vastakkain. Siirtymä pienemmälle energiatasolle on hyvin epätodennäköistä, 2,9×10⁻¹⁵ s⁻¹. Tämän vuoksi sitä tuskin havaitaan laboratoriossa, mutta koska vetyatomeja on niin runsaasti avaruudessa havaitaan säteily helposti radioteleskoopeilla. Lisäksi toisten atomien kanssa törmäämisen ja kosmisen taustasäteilyn vaikutuksesta tapahtuma nopeutuu.

Säteilyn löytäminen

Hendrik van de Hulst ennusti vuonna 1944 kylmän tähtienvälisessä aineessa olevan atomaarisen vetykaasupilven emissioivan tietyn taajuista radioaaltoa. Ensimmäisen kerran Harold Irving Ewen ja Edward Mills Purcell havaitsivat säteilyn Harvardin yliopistossa vuonna 1951. Havainnon vahvistivat pian Jan Oort ja A. C. Müller. Löydön pohjalta pystyttiin myös päättelemään Linnunradan spiraalimainen muoto.
Guindyn kansallispuisto

Guindyn kansallispuisto on luonnonsuojelualue Intiassa, Tamil Nadun osavaltiossa. Se sijaitsee keskellä Chennain kaupunkia, ja edustaa harvinaista kasvillisuustyyppiä: kuivaa trooppista ikivihreää kasvillisuutta. Puistossa elää noin neljäsataa besoaariantilooppia, 2000 aksishirveä, 24 sakaalia ja monia muita eläimiä. Puiston osana toimii myös pieni eläintarha.
Berjozovik

Maantiede ja asutus

Berjozovikin kunnan pinta-ala on 447,81 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Okulovkan piirin Borovjonkan, koillisessa Kulotinon, idässä Okulovkan ja kaakossa Turbinnojen kuntiin sekä etelässä Kresttsyn piirin Novoje Rahinon ja lännessä Rutšjin kuntiin. Pinta-alasta 83,1 % on metsää, 10,9 % maatalousmaata ja 3,9 % vesistöjä.
Seutu kuuluu Valdain ylänköön. Tärkeimmät joet ovat Horinka, Peretna, Nertsa, Kolpino ja Borovna. Suurimmat järvet ovat Zaozerje, Peretno ja Zavidetšje. Suojeltuja luonnonmuistomerkkejä ovat Zaozerjen harju, Horinkajoen laakso sekä Zelenihan muurahaispesien suojelualue.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Zaozerjen rautatieasema ja 28 kylää: toinen Berjozovik, Borok, Dorištši, Družnaja Gorka, Fedorkovo, Fedoskovo, Hiriki, Ivniki, Jurjevo, Korytnitsa, Lapustino, Ljadtšino, Maloje Zaozerje, Malyi Borok, Manuilovo, Mošnikovo, Noviki, Novoselitsy, Peretno, Podol, Snarajevo, Stari, Talyženka, Vasilkovo, Zabrodje, Zaozerje ja Zavod. Toiseksi suurin asutuskeskus on vajaan sadan asukkaan Zavod. Viidessä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan läpi kulkee Okulovkan ja Kresttsyn välinen maantie sekä Moskovan ja Pietarin välinen päärata, jolla on Zaozerjen asema. Berjozovikista on linja-autoyhteydet Okulovkaan ja Novgorodiin.
Paikallisia elinkeinoja ovat julkiset palvelut, kauppa sekä maa- ja metsätalous. Kunnassa toimii muutamia puunjalostuslaitoksia ja karjatiloja. 94 % työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäsema, posti ja pari kauppaa. Eräitä palveluja on myös Zavodissa ja muissa kylissä.

Nähtävyydet

Seudulta on löydetty useita muinaisia asuin- ja hautapaikkoja sekä uhrikiviä. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Berjozovikin, Borokin ja Peretnon kartanoalueet sekä Peretnon kirkko. Zaozerjen asemalla on toisessa maailmansodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikka.
Soitsjärv

Maantietoa

Järven pinta-ala on 189 ha (hehtaaria) ja se on 4,1 kilometriä pitkä ja 950 metriä leveä. Sen luoteispäähän laskee Ulpesoo kraavi ja kaakkoispäähän muun muassa Lavasoolta kuivatusvesiä tuova johto-oja. Laskuoja lähteen järven koillisrannasta järven keskivaiheelta itää ja oja yhtyy 450 metrin päästä Elistveren kraaviin, joka vuorostaan yhtyy Elistveren järveen laskevaan Nova ojaan. Järven valuma-alueen laajuus on 15,2 km² (neliökilometriä).
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 1,2 metriä ja suurin syvyys 8 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0023 km³ (kuutiokilometriä) eli 2,3 miljoonaa m³ . Järven rantaviivan pituus on 9,9 kilometriä ja rannat ovat enimmäkseen kosteikkoa tai hienikkoa. Järven ympäristössä on peltomaata, joiden kuivatusojien vedet johdetaan järveen. Maaseudun asutus sijaitsee peltojen keskellä ja lähimmät talot ovat 400 metrin päässä rannasta.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu (viroksi keskmise karedusega kihistumata veega järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti kasvillisuudeltaan rehevöityneeksi (viroksi makrofüüdijärv tai suurtaimerikas järv, MF), jolloin sekä pohja- ja rantakasvillisuus että kelluvalehtinen kasvillisuus kukoistaa. Tällaiset järvet ovat yleensä myös matalia.
Lehvämittari

Koko ja ulkonäkö

Lehvämittari on keskikokoinen mittariperhonen, jonka siipien kärkiväli on noin 26–34 millimetriä. Siipien väri on heikosti sinertävän vihreä, alapinnalta väri on vaaleampi. Siipien ripset ovat vaaleat ja niissä on rusehtavia laikkuja. Siipien poikkiviirut mutkittelevat heikosti, ja erotukseksi vihermittarista on niiden väli tasaleveä. Lehvämittarin takajalat ovat myös väriltään kirkkaan punaiset, toisin kuin edellä mainitulla lajilla. Lähes etusiipien pituisten takasiipien reunan selvä uloke on lehvämittarin paras lajituntomerkki, jonka avulla sen voi erottaa niin vihermittarista kuin laikku- ja pilkkupussimittaristakin. Lehvämittarin koiraan tuntosarvet ovat sahahampaiset.

Levinneisyys

Lehvämittari on levinnyt sekä Euraasiaan että Pohjois-Amerikkaan. Laji on yleinen Etelä- ja Keski-Euroopassa, jossa sen levinneisyysalue ulottuu lännessä Portugaliin, Irlantiin Englantiin ja Walesiin. Idässä levinneisyysalue kattaa muun muassa Kaukasuksen, Iranin, Amurin Korean niemimaan, Kiinan ja Japanin sekä osia Pohjois-Amerikasta.
Suomessa lehvämittari on harvinainen laji, jota on tavattu pääasiassa Suomenlahden ja Lounais-Suomen rannikolla. Lajilla katsotaan olleen Suomen eteläisellä rannikolla vakituinen kanta 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa, mutta sen jälkeen lajia on tavattu maassa vain satunnaisesti ja yksitellen. Nämä yksilöt ovat todennäköisesti olleet harhailijoita, jotka ovat saapuneet maahan etelästä. Sittemmin laji on tehnyt paluuta ja vuoteen 2007 mennessä se oli jo levittäytynyt koko etelärannikolle. Vuonna 2009 siitä ilmoitettiin Paraisilta Pyhtäälle jo 80 havaintoa, mutta havaittu yksilömäärä lienee huomattavasti suurempi.

Elinympäristö ja elintavat

Lehvämittari on pensaikkoisten lehti- ja sekametsien sekä puistojen ja puutarhojen perhonen. Britanniassa lajia tavataan yleisesti myös pensasaitojen tuntumassa. Laji lentää Britanniassa ja Keski-Euroopassa kesä-heinäkuussa, Suomessa sen pääasiallista lentoaikaa on heinäkuun loppupuoli. Maan äärihavainnot ovat heinäkuun alusta ja elokuun alkupuolelta. Laji on pääasiallisella levinneisyysalueellaan lennossa yleensä iltahämärissä, mutta suomalaiset yksilöt on tavattu yöllä.
Toukan ravintokasveja ovat Suomessa olleet pihlaja ja punaherukka, mutta lajia tavataan elinalueellaan useilla eri pensailla ja nuorilla lehtipuilla. Esimerkkejä ravintokasveista ovat ainakin koivut, pajut, orapihlajat ja ruusut sekä tammi, lehmukset, oratuomi ja pajuista erityisesti raita. Lehvämittari talvehtii pienenä toukkana.