google/wiki40b huggingface dataset:
Koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2017

Kisajärjestäjän valinta

Kisajärjestäjät julkistettiin Saksan Münchenissä 12. joulukuuta 2015. Rohkaistuneena historian ensimmäisen kerran neljän maan kesken jaetuista vuoden 2015 EM-kilpailuista myös vuoden 2017 EM-lopputurnaus jaettiin neljän maan kesken. Yhden alkulohkon isännäksi nimettiin Turkki, joka isännöi myös pudotuspelivaiheen. Turkki isännöi miesten EM-lopputurnausta kahdesti aikaisemmin, edellisen kerran vuonna 2001, ja lisäksi se järjesti muun muassa miesten vuoden 2010 ja naisten vuoden 2014 MM-kilpailut. Vuosi 2017 on Suomen itsenäisyyden satavuotisjuhlavuosi, ja miesten EM-kilpailut on järjestetty maassa kerran aikaisemmin, itsenäisyyden 50-vuotisjuhlavuonna 1967. Romania ja Israel isännöivät miesten EM-lopputurnausta ensimmäisen kerran.

14 maajoukkueen sulku-uhka EM-turnauksesta

Huhtikuussa 2016 FIBA Europe uhkasi sulkea 14 lajiliittoaan ulos miesten vuoden 2017 EM-turnauksesta, koska maiden lajiliittojen alaisia seurajoukkueita oli ilmoittautunut ULEBin seurajoukkueturnauksiin FIBAn omien Koripallon Mestarien liigan ja FIBA Europe Cupin sijasta. Sulku-uhan piiriin kuuluivat myös kisaisännät Turkki ja Israel.

#Eurobasket2017-teos

Elokuussa 2016 turnauksen kunniaksi pystytettiin neljässä isäntämaassa massiiviset #EuroBasket2017-teokset, jotka muistuttavat tulevissa kisakaupungeissa ohikulkijoita arvoturnauksesta. Suomessa teos pystytettiin Helsingin Rautatientorille, mutta myöhemmin se siirrettiin sieltä Kansalaistorin laidalle, Kiasman taakse.

Televisiointi

Suomessa kisoja esittivät kanavillaan sekä Yle että Viasat Urheilu. Yle näytti televisiossa suorana Suomen pelit, molemmat välierät ja loppuottelun. Viasat puolestaan esitti jokaisena pelipäivänä kaksi peliä suorana.
Ylellä pelejä selosti TV:seen suomeksi Antti-Jussi Sipilä, asiantuntijanaan Pieti Poikola ja ruotsiksi Alf Strömberg. Ylen studiota juonsivat Inka Henelius ja Tapio Suominen. Viasatin selostajana kisoissa toimi Kristian Palotie.
Luikonlahden rautatieasema

Raakapuuterminaali

Luikonlahti sijaitsee harvaanasutulla alueella ja sieltä on hyvät tieyhteydet eri suuntiin. Liikennevirasto, Kaavin kunta ja VR Transpoint kaavailevatkin Luikonlahden asemalle raakapuuterminaalia. Raakapuuterminaalihankkeen lähtökohtana on elinkeinoelämän ja metsäteollisuuden tarpeet. Mahdollisen terminaalin kautta arvioidaan kuljetettavan raakapuuta vuosittain noin 300 000 - 400 000 tonnia. Puuta tultaisiin keräämään Luikonlahteen noin 100 kilometrin säteeltä suunnitellusta terminaalista.
Raakapuuterminaali lisäisi rekkaliikennettä Luikonlahdessa. Lisäys olisi 20 - 30 rekkalastillista vuorokaudessa. Tavarajunia liikennöisi aseman kautta 1 - 2 nykyistä enemmän.  
Luikonlahden raakapuuterminaalia kaavaillaan nykyisen radan pohjoispuolelle. Hankesuunnitelmassa on kaksi eri vaihtoehtoa. Pienemmässä vaihtoehdossa lastausraiteen pituus olisi korkeintaan 550 m. Laajemman vaihtoehdon mukaan terminaalissa olisi kaksi kuormausvaihdetta ja raiteiden pituus olisi 650 m. Pienemmän terminaalin hinta-arvio on 4,5 miljoonaa euroa ja laajemman 9 miljoonaa euroa.
Työn Voima

Työn Voima (vuosina 1906–1918 Sorretun Voima) oli Jyväskylässä vuosina 1906–1959 ilmestynyt sosialidemokraattinen sanomalehti.

Historia

Sorretun Voima perustettiin suurlakkoa seuranneella SDP:n nousukaudella. Poliittiselta linjaltaan se edusti jyrkkää kautskylaista marxismia. Alkuvaiheen merkkihahmoja oli kansanedustaja Onni Tuomi. Lehden levikki oli Jyväskylän suurin, mutta alhaisten tilausmaksujen ja ilmoitusten vähäisyyden takia se kärsi huomattavista taloudellisista vaikeuksista.
Sisällissodan aiheuttaman lakkautuksen jälkeen lehti pääsi ilmestymään uudelleen helmikuussa 1919. Samalla sen nimeksi tuli Työn Voima. 1920-luvulla se kannatti SDP:n vasenta siipeä, mutta siirtyi myöhemmin tannerilaiselle linjalle ja kehittyi enemmän uutislehden suuntaan.
Toisen maailmansodan jälkeen lehti osallistui voimakkaasti sosiaalidemokraattien ja kommunistien taisteluun työväenliikkeen johtajuudesta. Sen levikki nousi aina vuoteen 1949 saakka. 1950-luvulla Työn Voima pyrki kilpailemaan uutislehtenä maakunnan ykköslehdeksi nousseen Keskisuomalaisen kanssa. Sitä julkaissut osuuskunta sortui kuitenkin lopulta taloudellisiin ongelmiin. Lehden kannatuksen laskuun vaikutti myös SDP:n hajaannus. Vuoden 1960 alusta Työn Voima yhdistettiin tamperelaiseen Kansan Lehteen, josta samalla tuli myös Keski-Suomen sosiaalidemokraattien äänenkannattaja. Vuonna 1981 Keski-Suomen sosiaalidemokraattien piirilehtenä aloitti jyväskyläläinen Vastin-lehti, joka ilmestyi vuosina 1997–2014 nimellä Keski-Suomen Viikko, mutta lakkautettiin kevättalvella 2014.

Ilmestymistiheys ja levikki

Työn Voima ilmestyi aluksi kolmesti ja vuodesta 1920 lähtien kuudesti viikossa. Sen levikki oli suurimmillaan 10 500 kappaletta vuonna 1919. 1940-luvulla levikki liikkui 8 000 kappaleen molemmin puolin ja laski seuraavalla vuosikymmenellä 5 000 kappaleen tuntumaan.
Supernaturalisti

Juoni

Supernaturalisti sijoittuu lähitulevaisuuden kaupunkiin, joka on suuren Myishi-yrityksen omistuksessa. Kaupungin yllä leijuva satelliitti hallitsee liikennettä, kommunikaatiota ja terveydenhoitoa, ja kaupunkia kutsutaankin Satelliittikaupungiksi. Eräs kirjan päähenkilö, Cosmo Hill, on orpo, joka asuu Clarissa Fraynen koulukodissa huoltajarajoitteisille pojille. Laitos ei ole kovin lempeä asukkailleen, sillä orpoja käytetään muun muassa lääketieteellisissä kokeissa.
Eräänä päivänä satelliitin aiheuttaman liikenneturman aikana Cosmon onnistuu paeta, mutta pakomatkalla hän putoaa katolta yrittäessään paeta Clarissa Fraynen vartija Redwoodilta. Cosmo näkee sinisen, nelisormisen otuksen, joka laskeutuu hänen päälleen ja näyttää imevän elämää Cosmosta. Hänet kuitenkin pelastaa joukko nuoria, jotka kutsuvat itseään Supernaturalisteiksi. He ottavat Cosmon joukkoihinsa saadessaan tietää, että hänkin kuuluu harvoihin ihmisiin, jotka Satelliittikaupungin savusumujen ja kuolemanrajakokemuksen takia näkevät nämä parasiiteiksi kutsutut olennot.
Karl Flodin

Karl Theodor Flodin (10. heinäkuuta 1858 Vaasa – 29. marraskuuta 1925 Helsinki) oli suomalainen musiikkikirjailija, -kriitikko ja säveltäjä.

Henkilöhistoria

Flodinin vanhemmat olivat Heinolan piirilääkäri Ferdinand Flodin (1826–1916) ja Matilda Sofia Melart. Flodin oli naimisissa vuodesta 1900 laulajatar Adolphine (Adée) Thérèse Leanderin (k. 1935) kanssa. Flodinin serkkuja olivat pianisti Fanny Flodin-Gustavson (1868–1954) ja kuvanveistäjä Hilda Flodin (1877–1958). Flodin pääsi ylioppilaaksi 1877 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1883 ja maisteriksi 1886. Hän opiskeli pianonsoittoa, musiikin teoriaa ja sävellystä Richard Faltinin johdolla sekä Leipzigin konservatoriossa muun muassa Salomon Jadassohnin ja Karl Piuttin johdolla.
Flodin toimi muun muassa Nya Pressen -lehden musiikkiarvostelijana 1883, 1885–1898, 1900 ja 1906–1908. Hän sai musiikkikriitikkona mainetta arvosteltuaan murskaavasti Jean Sibeliuksen Lemminkäis-sarjaa vuonna 1897. Flodin perusti vuonna 1900 Euterpe-nimisen musiikkilehden, jota hän toimitti vuoteen 1905 saakka. Lehden ympärille kerääntyi 1900-luvun alussa Euterpe-ryhmän nimellä tunnettu joukko suomenruotsalaisia kirjailijoita ja taiteilijoita. Flodin muutti vuonna 1908 Argentiinaan, jossa hän toimi musiikkiarvostelijana Buenos Airesissa 1908–1921.
Kääpiörihmakala

Koko ja ulkonäkö

Kääpiörihmakala jää noin viisisenttiseksi. Sen vartalo on litteänpuikea, kiiltävä. Kalasta on sinisiä, punaisia ja hopeansävyisiä värimuotoja, joista luonnonmuodon koiraat ovat hiukan pystyraitaisia.

Alkuperä

Kääpiörihmakala on kotoisin Aasiasta: Pakistanista, Intiasta ja Bangladeshista. Siellä se elää hitaasti virtaavissa joissa, joissa on paljon kasvillisuutta.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Kääpiörihmakalakoiraat perustavat reviirit ja ovat aggressiivisia toisilleen ja samantyyppisille lajeille. Akvaariossa voi pitää joko yksittäistä kalaa tai pientä ryhmää, jossa on yksi koiras ja useampi naaras. Tällaiselle haaremille tulisi tarjota ainakin 120-litraa elintilaa, mutta yhtä yksilöä voi pitää jo 60-litraisessa akvaariossa. Kutua varten koiras tekee pinnalle, pintakasvien sekaan vaahtopesän.

Vesiolot ja ravinto

Kääpiörihmakala viihtyy lämpimässä vedessä: 25–29 °C on sopiva. Sopiva pH-arvo on 6–7,5 ja kovuus pehmeä tai keskikova. Kääpiörihmakalaa voidaan ruokkia tavallisilla hiutaleruoilla ja ravintoeläimillä. Se tarvitsee myös kasvipitoista ruokaa.
Maison de la Radio

Historia

Toisen maailmansodan jälkeen radio- ja televisiotoiminta kehittyivät voimakkaasti. Ranskan radion toiminnot sijaitsivat kymmenissä paikoissa ympäri Pariisia. Tämä oli hyvin epäkäytännöllistä ja syntyi ajatus rakentaa talo, jossa kaikki toiminnot olisivat saman katon alla. Hankkeelle saatiin tontti Seinen rannalta olevalta vanhalta telakalta. Tontti oli lähellä kaupungin keskustaa ja se antoi myös mahdollisuuden käyttää Eiffel-tornia lähettimenä. Vuonna 1952 julistettiin arkkitehtikilpailu, jonka voitti seuraavana vuonna arkkitehti Henry Bernard. Rakennuslupa talolle haettiin vuonna 1954, ja lopulta 14. joulukuuta 1963 rakennuksen avasi käyttöön Ranskan presidentti Charles de Gaulle.

Rakennus

Maison de la Radio on monumentaalinen rakennuskompleksi, jonka keskellä on 68 metriä korkea 22-kerroksinen torni. Tornin ympärillä on kaksi rengasmaista rakennusta, joista ulompi on paikoin 10-kerroksinen, ja sen ympärysmitta on 500 metriä. Rakennuksen muodosta on tyylitelty myös Ranskan radion logo.
Rakennuksessa on kolme suurta salia, joita kutsutaan numeroilla 102, 103 ja 104. Niitä käyttää Ranskan radion orkesterit Orchestre national de France ja Orchestre Philharmonique de Radio France sekä Chœur et le Maîtrise de Radio France.

Uudistaminen

Vuonna 2005 aloitettiin rakennuksen täydellinen uudistaminen.
Heinähattu ja Vilttitossu joulun jäljillä

Heinähattu ja Vilttitossu joulun jäljillä on vuonna 1993 ilmestynyt lastenkirja, jonka ovat kirjoittaneet Sinikka Nopola ja Tiina Nopola.

Juoni

Joulu lähestyy, mutta lunta ei tule. Kattilakosken perhe valmistelee joulua: imeltää perunalaatikkoa ja muistaa köyhiä. Vaari saapuu pojan kanssa etuajassa mummolasta, jossa poika on ollut hoidossa. Lopulta tulee lunta, ja Vilttitossu alkaa salaa viedä ruokia tontulle vajaan. Salaisuus paljastuu vasta myöhemmin Heinähatulle ja vaarille. Ruoat katoavat, mutta niiden syöjä on ollut Isonapa, joka paljastuu syylliseksi ansan avulla. Lopulta, kuusenhaun jälkeen perhe pääsee juhlimaan joulua. Kuusi on huono, mutta se kelpaa lopulta Hannallekin, ja kaikki saavat lahjoja, myös ruokavarkaalta.

Hahmot

Heinähattu
Heinähattu on perheen vanhin lapsi sekä Vilttitossun ja pojan isosisko. Heinähattu on kaikkein rauhallisin, mutta silloin tällöin Vilttitossu saa yllytettyä hänet pahantekoon. 
Vilttitossu
Vilttitossu on keskimmäinen lapsi, eli Heinähatun pikkusisko ja pojan isosisko. Vilttitossu on pahantekoon ja kepposteluun helposti taipuva, eli täysin siskonsa vastakohta. 
Poika
Poika on oikealta nimeltään Petteri Matti Kasimir, mutta kun Hanna ja Matti kyllästyivät nimeen, häntä alettiin kutsua vain pojaksi. Poika on Heinähatun ja Vilttitossun pikkuveli, josta on kasvamassa Vilttitossun tavoin varsin villi tapaus.
Hanna
Hanna on perheen äiti. Hän on hiukan heikkohermoinen eikä pidä vaarista, Matin isästä. Hanna myös saattaa silloin tällöin taipua liioitteluun.
Matti
Matti on perheen isä, ammatiltaan tutkija. Matti on hyvin rauhallinen eikä hermostu melkein koskaan.
Vaari
Vaari on Matin isä, joka vierailee Kattilakoskilla silloin tällöin. Hän tykkää kertoa tarinoita lapsille, ja on ollut sodassa.
Helga & Halise Alibullen
Helga ja Halise ovat Kattilakoskien naapureita. He pitävät vieraista ja leipomisesta, sekä ovat hiukan pulleita. He myös pitävät tanssimisesta.
Konstaapelit Isonapa & Rillirousku
Isonapa ja Rillirousku ovat paikallisia poliiseja, jotka useimmiten puuttuvat Kattilakoskilla tapahtuneisiin rikoksiin, vaikka se heistä onkin turhauttavaa. Rillirousku on pitkä ja silmälasipäinen, kun taas Isonapa on pyöreä, lyhyt ja himoitsee ruokaa.
Jättiläislepakko

Levinneisyys ja elintavat

Jättiläislepakkoa esiintyy mm. Euroopassa ja läntisessä Aasiassa. Laji viihtyy metsässä ja yöpyy puiden koloissa. Ravinnokseen jättiläislepakot käyttävät hyönteisiä ja lintuja. Niiden raportoidaan pystyvän nappaamaan linnut kiinni ilmasta kaikuluotauksen avulla.
Itseään kuvaava luku

Kaava

Kaavalla:
, jossa b kantaluku, voidaan laskea mahdolliset ratkaisut. Esimerkiksi luku 4 (b=4) antaa luvun 100, joka on 4-järjestelmässä luku 1 210.
DC Showcase: Green Arrow

Juoni

Oliver Queen saapuu myöhässä lentokentälle hakemaan Dinah Lancea. Paikan päällä hän kuitenkin huomaa vanhan arkkivihollisensa Merlyn ja lähtee seuraamaan häntä. Samaan aikaan Vlatavan prinsessa Perdita on saapunut lentokentälle turvamiehien kera. Pian joukko salamurhaajia tappaa turvamiehet, kunnes Vihreä Nuoli saapuu paikalle pelastaakseen prinsessan. Kaksikko pakenee liukuportaita pitkin ylös, jossa heitä on vastassa kaksi roistoa. Vihreä Nuoli päättää hypätä ikkunasta ulos prinsessa mukanaan, mutta joutuu pian Merlynin nuolten kohteeksi ja saa osuman jalkaansa. Samalla Vihreä Nuoli saa selville prinsessa Perditan olevan kuningatar hänen isänsä kuoltua edellisenä yönä. Hänen ainut elossa oleva sukulainen on kreivi Vertigo, josta tulisi Vlatavan hallitsija, mikäli Perdita kuolisi. Vihreä Nuoli onnistuu pääsemään takaisin sisälle turvaan, jonka myötä Merlyn ilmoittaa apujoukoilleen heidän olevan takaisin sisällä.
Matkalaukkujen liukuhihnojen seassa heidän kimppuunsa hyökkää jälleen yksi palkkamurhaaja, joka aiheuttaa vaikeuksia Vihreälle Nuolelle. Hän onnistuu lopulta lyömään miehen kumoon, mutta epähuomiossaan lyö päänsä ja putoaa auttavan kätensä tarjonneen prinsessan kanssa matkalaukkujen ränniä pitkin alas. Paikalla Vihreä Nuoli kohtaa toistamiseen Merlynin, joka ehdottaa pienimuotoista tarkkuusammuntakilpailua. Hävittyään kahdeksan edellistä kertaa Vihreä Nuoli onnistuu tällä kertaa voittamaan kilpailun ja samalla yllättää Merlynin tyrmäyskaasulla varustetun nuolensa ansiosta. Samassa paikalle ilmaantuu kreivi Vertigo, joka on aikeissa tappaa molemmat, mutta paikalla ilmaantunut Musta Kanarialintu pelastaa kaksikon "Canary Cry" huudollaan, joka lyö Vertigon tajuttomaksi.
Samalla Vihreä Nuoli kosii Mustaa Kanarialintua, jonka vuoksi hän oli alun perin tullut lentokentälle.
Sengoku Basara: Samurai Heroes

Pelaaminen

Sengoku Basaran tarinatilassa pelaaja valitsee itselleen hahmon Japanin Sengoku-kauden kenraalien ja daimioiden joukosta. Jokaisella hahmolla on yksilöllinen tarina, jota pelaaja lähtee seuraamaan. Pelaaja voi pelin aikana valita eri vihollisten ja polkujen välillä, jotka vaikuttavat pelin tarinaan sekä lopputulokseen. Valinnat tapahtuvat Japanin kartalla, josta voi myös seurata hallussa olevia alueita.
Itse taistelut käydään hack and slash tyylisesti pelaajan ohjatessa valitsemaansa sankaria. Kenttien tavoitteet vaihtelevat tykkien pysäyttämisestä jokiveneiden suojelemiseen, mutta käytännössä kaikissa kentissä on tarkoituksena vallata vihollisen leirit. Lopuksi pelaaja taistelee toista sankarihahmoa vastaan, ja voittaessa läpäisee tason. Mukana taistelussa pelaajalla on tavallisesti oma armeijansa, sekä valitsemansa liittolainen. Tätä liittolaista voi myös pelata toinen pelaaja samalla konsolilla.
Tarinatilan päätyttyä pelaajan hahmolle avautuu uusia reittejä, jotka ovat juoneltaan erilaisia. Lisäksi hän saa avattua uusia hahmoja, liittolaisia sekä aseita.
Jokaisella hahmolla on oma elementtinsä. Elementtejä on kuusi erilaista: tuli, sähkö, pimeys, tuuli, jää ja valo. Elementit tuovat omia erikoisvaikutuksia hahmoille. Esimerkiksi jää-elementti jäädyttää vihollisen hetkeksi paikoilleen, jolloin on helpompi hyökätä. Joillakin aseilla on oma elementillinen vaikutuksesna.

Animesarjat

Pelisarjan pohjalta lanseerattiin kaksi tuotantokautta kestänyt animesarja, joka kantoi nimeä Sengoku Basara: Samurai Kings (jap. 戦国BASARA). Sarjan ensimmäinen tuotantokausi esitettiin 1. huhtikuuta – 17. kesäkuuta 2009, ja toinen tuotantokausi, Sengoku Basara 2 11. heinäkuuta – 26. syyskuuta 2010. Lisäksi sarjan päätteeksi on tehty elokuva Sengoku Basara: The Last Party, jonka ensi-ilta oli 4. kesäkuuta 2011.
Timo Suomalainen

Timo Sakari Suomalainen (s. 8. maaliskuuta 1928 Suursaari) on suomalainen arkkitehti, Amerikan Arkkitehtiliiton (AIA) ja Suomen Arkkitehtiliiton (SAFA) kunniajäsen. Hän työskenteli vuoteen 1988 yhdessä veljensä Tuomo Suomalaisen kanssa. Heidän tunnetuin suunnittelutyönsä on vuonna 1969 valmistunut Temppeliaukion kirkko Helsingissä.

Koulutus- ja työhistoria

Timo Suomalaisen vanhemmat olivat majakkamestari Oskar Juho Suomalainen ja sairaanhoitaja Laina Suomalainen (o.s. Esko). Suomalaisen puoliso oli Seija Ritva Hillevi Rastas (k. 1978).
Timo Suomalainen valmistui ylioppilaaksi Kotkan Lyseosta 1948 ja arkkitehdiksi Helsingin teknillisestä korkeakoulusta 1956. Hän työskenteli arkkitehtitoimistoissa Hytönen & Luukkonen 1951–1954 ja Bertel Saarnio 1955–56 sekä vuodet 1958–1962 Puolustusministeriön rakennusosastolla. Vuonna 1956 Timo Suomalainen sai arkkitehdiksi vielä opiskelevan veljensä Tuomo Suomalaisen (1931–1988) kanssa ensimmäisen palkinnon yleisessä suunnittelukilpailussa Lappeenrantaan rakennettavasta Etelä-Saimaan ammattioppilaitoksesta. Veljekset saivat myös suunniteltavakseen tämän mittavan kohteen ja perustivat syksyllä 1956 oman toimiston, jota he johtivat yhdessä Tuomon kuolemaan asti. Timo Suomalainen oli sivutoimisesti Teknillisessä korkeakoulussa 1959–1961 assistenttina ja 1961–1964 erikoisopettajana (aine arkkitehtuuri 1).

Arkkitehtonisesta ilmaisusta

Timo Suomalainen on yhdessä veljensä kanssa suunnitellut useita julkisia rakennuksia, joista moni vapaiden muotojen, korostetun materiaalintunnun ja rakenteiden visualisoinnin aktiivisuudessa poikkeaa aikakautensa suomalaisen arkkitehtuurin rationaalisesta valtalinjasta, jota vastaan vain muutama arkkitehti kapinoi. Töistä tunnetuin on kallioon louhittu Helsingin Etu-Töölössä sijaitseva Temppeliaukion kirkko (1960–1969).
Kirjassa Temppeliaukio – kirkko Suursaaresta länteen (WSOY 2003) Timo Suomalainen kertoo, kuinka arkkitehtiveljekset ensimmäisen oman työn, puhdaslinjaisen Etelä-Saimaan ammattioppilaitoksen valmistuttua 1960 alkoivat kaivata töissään pääsyä ehdottomuudesta vapauteen, vaistonvaraisuuteen ja inhimilliseen moni-ilmeisyyteen. Rakennustaiteellisessa mielessä he pyrkivät nyt järkipohjaisesta suunnittelusta edelleenkään tinkimättä saattamaan kaikki, myös toiminnalliset ratkaisut alitajuntaa luotaamalla kohti toteutusta. He kunnioittivat rakennuspaikkaa antaen sen erityispiirteiden – usein luonnon – osallistua suunnitteluun.
Vuonna 2000 Amerikan arkkitehtiliiton (AIA) kunniajäseneksi kutsutun Timo Suomalaisen varsinaiseksi ansioksi amerikkalaisen arkkitehdin Gerald Moorheadin kokoamassa materiaalissa katsotaan veljesten yhteinen ja Timo Suomalaisen myöhempi edelleen ilman trendejä ja visuaalista pakkopaitaa toteutettu arkkitehtuuri; sen laaja-alaisuus, esimerkillisyys ja runollisuus. Vuonna 2010 Timo Suomalainen kutsuttiin Suomen Arkkitehtiliiton (SAFA) kunniajäseneksi. Perusteluissa mainittiin Timo Suomalaisen suunnittelussaan soveltaman kriittisen pragmatismin heijastuvan koko hänen mittavassa tuotannossaan.
Jyrki Hilpelä

Jyrki Hilpelä (s. 1948) on Itä-Suomen yliopiston yliopistonlehtori ja Helsingin ja Turun yliopistojen dosentti. Hilpelä on opiskellut Turun yliopistossa filosofiaa ja yhteiskuntatieteitä. Hän väitteli 1986 filosofiassa Jyväskylän yliopistossa.

Työhistoria

Jyrki Hilpelä aloitti Joensuun korkeakoulun käyttäytymistieteiden metodologian yliassistenttina 1974. Sittemmin hän on toiminut käytännöllisen filosofian vt.apulaisprofessorina, kasvatustieteen ma.professorina sekä vt. yliopistonlehtorina Joensuun yliopistossa ja fuusion jälkeen Itä-Suomen yliopistossa. Hänen julkaisunsa käsittelevät erityisesti sivistystä, valistusta, saksalaista kasvatusajattelua ja koulutuspolitiikkaa. Mm. Eero Ojanen julkaisi Helsingin Sanomissa myönteisen arvion Hilpelän väitöskirjasta Filosofia kritiikkinä (1986).
Jyrki Hilpelä toimi Suomen kasvatustieteellisen seuran Kasvatus-aikakauskirjan päätoimittajana vuodesta 2007 vuoteen 2011. Lehden pääkirjoituksissa näkyi Hilpelän terävän kynän jälki.
Doyle Wolfgang von Frankenstein

Doyle Wolfgang von Frankenstein (oik. Paul Caiafa, s. 15. syyskuuta 1964) on yhdysvaltalainen kitaristi. Doyle tuli parhaiten tunnetuksi veljensä Jerry Onlyn horror punk bändistä The Misfits, johon hän liittyi lokakuussa 1980 ollessaan 16-vuotias.
Vuonna -95 Doyle sekä hänen veljensä Jerry Only herättivät Misfitsin uudestaan henkiin. Alkuperäinen laulaja sekä yhtyeen perustaja Glenn Danzig ei tosin vaikuttanut enää tässä kokoonpanossa. Viiden vuoden koossa olon jälkeen Doyle jätti bändin mysteerisesti.
Vuonna 2005 Doyle sai ajatuksen oman yhtyeensä perustamisesta, sekä ryhtyi värväämään päteviä soittajia mukaan. Vuonna 2007 Doyle lähti ensimmäiselle kiertueelle yhtyeensä Gorgeous Frankenstein kanssa. Kokoonpanossa Doyle itse soittaa pääkitaristina. Yhtyeeseen kuuluu Doylen lisäksi myös Blitzkid-yhtyeessä vaikuttava Argyle Goolsby, joka soittaa sekä bassokitaraa että myös laulaa. Muita yhtyeen jäseniä ovat Jesco Devilanse(Rummut) sekä Landon(laulu).
Vuonna 2007 yhtye julkaisi myös debyytti-levynsä joka myös kantaa yhtyeen nimeä.
Rieku ja Raiku

Rieku ja Raiku on Jari Lehikoisen kirjoittama, Tomi Riionheimon piirtämä ja Hannu Lajusen värittämä sarjakuva, joka on parodia Asmo Alhon ja Mika Waltarin sarjakuvasta Kieku ja Kaiku. 
Siinä missä Kieku ja Kaiku on asiallinen, opettavainen, lähinnä lapsille tarkoitettu sarjakuva, joka ilmentää konservatiivista arvomaailmaa ja jossa eletään vastuullista, siivoa elämää, toilailivat Rieku ja Raiku alkuaikoinaan viinan, huumeiden, irtoseksin ja jos jonkinlaisten poikamiehen elämään liittyvien ongelmien parissa, välillä olivat hieman väkivaltaisiakin ja syyllistyivät pikkurikoksiin, mutta Rieun ja Raiun ilmestyessä Me-lehden sivuille sarjakuva oli sen verran siistiytynyt, että se soveltuu myös lasten luettavaksi. Sarjat muuttuivat jossain määrin opettavaisiksi esikuvasarjakuvan tapaan, tosin on se myöhemminkin säilyttänyt jonkinlaisen vinon näkökulman asioihin.
Rieku ja Raiku -sarjakuvan tekstit on kirjoitettu esikuvansa mukaisesti riimiin eikä sarjakuvassa ole puhekuplia.
Ensimmäinen Rieku ja Raiku -sarjakuva julkaistiin Suuressa kurpitsassa vuonna 1988 ja seuraava myöhemmin Pieni kurpitsa -lehdessä. Tekijöiden turhautumisen vuoksi sarja oli jäädä kahteen strippiin kunnes vuonna 1993 sarjakuva ilmestyi ensin Joensuun ylioppilaslehdessä ja sittemmin Helsingin Ylioppilaslehdessä. Näistä sarjoista Jalava julkaisi kokoelman Tiputarhan kuvakirja vuonna 1996. Toinen painos kirjasta julkaistiin vuonna 2005. 
Vuosina 1999–2004 pääasiassa Me-lehdessä nähtyjä sarjoja löytyy Ilias- ja Hankikanto-kustantamojen julkaisemasta kokoelma-albumista Me Rieku ja Raiku.
Vuonna 2003 Rieku ja Raiku -sarjakuvan julkaisu aloitettiin Karjalaisessa ja vuonna 2004 Aamulehdessä.
Sarjakuvasta on tehty 13-osainen lyhytanimaatiosarja, jonka ovat ohjanneet Tomi Riionheimo ja Hannu Lajunen ja tuottanut Indie Films. Elokuvat saivat ensiesityksensä televisiossa Yle TV1:n Uusi kino -esityspaikalla kesällä 2003.
Kukkopojat ovat esiintyneet myös tietokonejoulukalenterissa, jonka alkuperäistä versiota jaettiin disketeillä kaveripiirissä. Siitä Arto Kivimäen latinaksi kääntämä versio julkaistiin YLE:n www-sivuilla nimellä Nexus et Plexus.
Antti Turunen

Antti Turunen on suomalainen diplomaatti, jonka Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri Ban Ki Moon nimitti YK:n Georgian-edustajaksi keväällä 2010.