google/wiki40b huggingface dataset:
Torsten Björkman

Torsten Torolf Björkman (21. maaliskuuta Helsinki 1897 – 28. tammikuuta 1951) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat opettaja Johannes Botolf Björkman ja Aina Elisabeth Silfverblad. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Alma Elisabeth Tolvasen kanssa.

Opinnot

Hän oli käynyt viisi luokkaa Helsingin ruotsalaista lyseota ja kolme lukukautta Uudenkaarlepyyn seminaaria sekä suoritti yksityisesti 8. luokan Helsingin ruotsalaisessa lyseossa vuonna 1924. Upseerikokelaskurssin hän suoritti Viipurissa vuosina 1918–1919, Kadettikoulussa hän oli kuunteluoppilaana vuosina 1922–1923, Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin hän suoritti vuonna 1928, Suojeluskuntain komentajakurssin hän suoritti vuosina 1934–1935.

Jääkärikausi

Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 2. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 2. komppaniaan 12. kesäkuuta 1917.

Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen palveli hän edelleen koulutusupseerina ja nuorempana upseerina 3. jääkärirykmentissä, josta hänet siirrettiin 15. maaliskuuta 1922 nuoremmaksi upseeriksi Suomenlinnan paikalliskomppaniaan, jonka päällikkyyden hän otti vastaa 14. maaliskuuta 1924. Uudenmaan rykmentin 8. komppanian päälliköksi hänet komennettiin 16. toukokuuta 1924, josta hänet siirrettiin 2. helmikuuta Polkupyöräpataljoona 3:n 3. komppanian päälliköksi, mutta komennettiin takaisin Uudenmaan rykmenttiin ja sen 6. komppaniaan päälliköksi 15. kesäkuuta 1918. Rykmentissä hän toimi päällikkönä myös 5. ja 1. komppaniassa kunnes 1. heinäkuuta 1934 hänet nimitettiin Helsingin suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajaksi. Seinäjoelle sotilaspiirin apulaispäälliköksi hänet komennettiin 1. maaliskuuta 1932 ja tässä tehtävässä hän oli 1. joulukuuta 1933 asti. Hän toimi Taistelukoulun kanta-aliupseerikurssin johtajana 3. helmikuuta – 31. elokuuta 1930. Luottamustehtävissä hän oli Uudenmaan rykmentin kunnianeuvoston varajäsenenä vuonna 1930.

Talvi- ja Jatkosota

Talvisotaan hän osallistui Jalkaväkirykmentti 11:n (Ässärykmentin) I pataljoonan komentajana (I/JR11), jonka mukana osallistui Hatjalahden taisteluun, jossa haavoittui ja siirrettiin Helsingin suojeluskuntapiiriin. Helsingin suojeluskuntapiirissä hän toimi välirauhan aikana toimistopäällikkönä, kunnes Jatkosodan sytyttyä hänet komennettiin Hangon rintamalle ja hänet määrättiin Jalkaväkirykmentti 55:n II pataljoonan (II/JR55) komentajaksi. Vuodesta 1942 hän toimi Helsingin suojeluskuntapiirin toimistopäällikkönä aina suojeluskuntajärjestön lakkauttamiseen saakka, jolloin hänet siirrettiin lakkautuspalkalle.

Sotien jälkeinen aika

Sotien jälkeen hän työskenteli Helsingin kaupungin verovirastossa vuosina 1945–1946 ja Oy Kolster Ab:n kamreerina vuodet 1946–1951. Hänet on haudattu Helsingin vanhalle hautausmaalle.
Vapaa-aika

Vapaa-aika tarkoittaa ansiotyön, opiskelun tai muun toimen ulkopuolista, etenkin rentoutumiseen ja virkistäytymiseen käytettävissä olevaa aikaa. Vapaa-aikaa käytetään harrastuksiin ja sosiaalisiin kontakteihin sekä -tapahtumiin, pakolliset kotityöt ja yöuni eivät ole yleisen käsityksen mukaan vapaa-aikaa.
Brisbanejoki

Tulvat

Joki tulvii ajoittain paljon. Vuonna 1974 oli tuhoisa tulva, jolloin veden pinta nousi 5,5 metriä. Tämän jälkeen Brisbanen yläpuolelle rakennettiin iso pato suojelemaan kaupunkia tulvilta. Tästä huolimatta myös vuonna 2010 oli suuri tulva.
Seraminkuhankeittäjä

Levinneisyys

Seraminkuhankeittäjää tavataan Indonesiassa. Sen on raportoitu olevan suhteellisen yleinen, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Deinococcus radiodurans

Löytäminen

Deinococcus radiodurans löydettiin Oregonin Agricultural Experiment Stationissa vuonna 1956. Bakteeri löytyi kokeessa, jossa pakattua ruokaa yritettiin steriloida säteilyttämällä. Kokeen tulos oli, ettei ruokapakkaus steriloitunut, koska bakteeri sieti säteilyä.

Alkuperä

Luonnollinen taustasäteily on maapallolla normaalisti hyvin vähäistä, joten D. radioduransin sopeutuma suurien säteilyannoksien kestoon on outo. Tutkijoiden piirissä pohdittiin bakteerilajin alkuperää. Anatoli K. Pavlovin johtaman venäläis-yhdysvaltalainen tutkimusryhmä esitti vuonna 2006 alkuperäksi Marsia ja selitti bakteerin tulleen meteoriitin mukana Maahan. Avaruus selittäisi poikkeuksellisen sopeutuman.
Venäläis-yhdysvaltalainen tutkimusryhmä sai kuitenkin selville, että D. radiodurans on peräisin maapallolta. Tutkimus paljasti, että bakteerin DNA-jaksot ovat hyvin lähellä Maassa elävien bakteerien jaksoja.
Hapsuviuhkasiipi

Levinneisyys

Hapsuviuhkasiipeä tavataan Indonesiassa, Papua-Uudessa-Guineassa ja Australiassa Queenslandin pohjoisosissa. Lajin on raportoitu olevan enimmäkseen yleinen koko levinneisyysalueellaan. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Aavikkokehrääjä

Tuntomerkit

Aavikkokehrääjäjällä on pitkät ja kapeat siivet ja melko pitkä pyrstö. Väritykseltään lintu muistuttaa kehrääjää, mutta on tätä vaaleampi ja enemmän hiekanvärinen. Erona kehrääjään siivissä ei ole selkeitä vaaleita laikkuja.

Elinympäristö

Aavikkokehrääjä pesii vähäkasvustoisella puoliaavikolla, yleensä lähteen tai pienen lampareen lähettyvillä.
Kurt Paetau

Kurt Birger Paetau ['peːtau] (24. heinäkuuta 1904 Helsinki – 27. lokakuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen pappi ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Paetau toimi Porvoon ruotsalaisen maaseurakunnan kappalaisena 1952–1971.
Saros-jakso

Saros-jakso on 18 vuotta, 11 vuorokautta ja 8 tuntia kestävä jakso, jonka kuluttua auringon- ja kuunpimennykset toistuvat suunnilleen samankaltaisina ja samassa järjestyksessä. Yhden tällaisen jakson kuluttua pimennyksestä Aurinko, Maa ja Kuu ovat toisiinsa nähden sikäli samassa asennossa, jolloin edellisen pimennyksen tapahtumapaikasta tietty matka länteen tapahtuu toinen samankaltainen pimennys. Yhden Saros-jakson välein tapahtuvien pimennysten muodostamaa sarjaa sanotaan Saros-sarjaksi.

Historia

Kaldealaiset tähtitieteilijät tunsivat Saros-jakson jo Uus-Babylonian valtakunnan aikana noin 600 eaa. Myöhemmin vanhalla ajalla sen mainitsivat muun muassa Hipparkhos, Plinius vanhempi teoksessaan Naturalis historia (II.10[56]) sekä Ptolemaios teoksessaan Almagest, joskin toisilla nimillä. Jakson nimi johtuu sumerilais-babylonialaisesta mittayksikön nimestä sar, jota käytettiin myös lukusanana merkitsemään lukua 3 600. Termiä saros-jakso käytti pimennysjaksosta ensimmäisenä Edmond Halley vuonna 1691, ja se perustui 1000-luvulla laadittuun bysanttilaiseen sanakirjaan, Sudaan. Nimi on säilynyt, vaikka jo Guillaume Le Gentil huomautti vuonna 1756, että se perustui itse asiassa väärinkäsitykseen.
Saros-jakson osoitin oli mukana Antikytheran koneessa, joka valmistettiin noin 150–100 eaa.

Saros-sarja

Saros-jakso perustuu siis siihen, että 223 synodista kuukautta on likipitäen yhtä pitkä kuin 242 drakoniittista tai 239 anomalistista kuukautta. Koska näin kuitenkin on vain likipitäen, kaksi ajallisesti yhden Saros-jakson päässä toisistaan sattuvaa pimennystä poikkeavat hieman toisistaan. Erityisesti paikka, jossa Kuu ja Aurinko ovat konjunktiossa, on yhden jakson kuluttua noin 0,5° lännempänä kuin edellisellä kerralla. Yhden Saros-jakson päässä toisistaan sattuvat pimennykset muodostavat Saros-sarjan, joka kestää noin 1 200–1 600 vuotta. Tätä pidemmän ajan kuluttua pimennykset eivät enää satu samassa vaiheessa Saros-jaksoa.
Jokainen Saros-sarja alkaa osittaisella pimennyksellä, ja aina yhden Saros-jakson kuluttua Kuu on siirtynyt joko hieman pohjoisemmaksi (laskevassa solmussa) tai etelämmäksi (nousevassa solmussa). Tämän vuoksi Saros-sarjan avulla ei voida laskea mielivaltaisen kaukaisessa menneisyydessä tai tulevaisuudessa sattuvia pimennyksiä.
Saros-sarjoista käytetään järjestysnumeroita, joka perustuvat siihen, ovatko kyseessä auringon- vai kuunpimennykset ja tapahtuvatko ne Kuun radan laskevassa vai nousevassa solmussa. Parittomia käytetään nousevassa solmussa, parillisia laskevassa solmussa tapahtuville auringonpimennyksille. Kuunpimennysten osalta käytäntö on päinvastainen. Jokainen tällainen sarja alkaa ja päättyy joskus. Vuonna 2003 oli meneillään 39 auringonpimennysten muodostamaa sarjaa, joiden numerot olivat välillä 117–155, kun taas kuunpimennysten muodostamia sarjoja oli meneillään 41. Toisin sanoen yhden Saros-jakson kuluessa sattuu 39 auringon- ja 41 kuunpimennystä.
Via Gra

Via Gra (ukr. ВІА Гра), entisen Neuvostoliiton ulkopuolella Nu Virgos, on ukrainalais-venäläinen vuonna 2000 perustettu yhtye. Vuonna 2004 yhtyeen albumeita oli myyty puoli miljoonaa kappaletta sen aloittamisesta lähtien. Yhtyeen kokoonpano on vaihtunut vuosien varrella useaan otteeseen.
Nina-Friederike Gnädig

Nina-Friederike Gnädig (s. 9. joulukuuta 1977 Nürnberg, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä, joka tunnetaan televisiorooleistaan.  Hän näyttelee tällä hetkellä televisiosarjassa Erikoisryhmä Stuttgart, jossa hänen roolihenkilönsä on komisario Anna Badosi. Hänet tunnetaan myös sarjasta Verliebt in Berlin, jossa hän näytteli Sabrina Hoffmania. Gnädig on näytellyt myös sarjoissa Rikospaikalla, SOKO Leipzig ja SOKO Donau sekä tv-elokuvassa Machen wir’s auf Finnisch.
.
Finnkino Fantasia

Finnkino Fantasia on Finnkino-elokuvateatteriketjun elokuvateatteri Jyväskylässä. Se sijaitsee Jyväskeskuksessa kaupungin keskustassa. Fantasiassa on kuusi salia ja 803 paikkaa. Valmistuessaan vuonna 1993 se oli Suomen ensimmäinen elokuvakeskus/monisaliteatteri.
Fantasian käyttöaste on Finnkinon teattereista korkein, kun elokuvissa kävijöiden määrä suhteutetaan alueen asukaslukuun. Vuonna 2012 kävijöitä oli yhteensä 292 230 ja ensi-iltoja 221.
Fantasialle on suunniteltu uusia ja suurempia tiloja remontoitavaan Kauppakulmaan. Kauppakulman uudistustyöt ovat kuitenkin lykkääntyneet useasti, eikä uusia tiloja ole käytössä ainakaan ennen vuotta 2016.
Hans Hirn

Hans Hirn (5. syyskuuta 1896 Helsinki – 27. toukokuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen historioitsija ja kirjastonjohtaja, joka sai professorin arvonimen.

Henkilöhistoria

Hans Hirnin vanhemmat olivat professori Yrjö Hirn ja ruotsintaja Karin Åberg. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1924–1942 oli Hilja Maria Ahra ja toinen vuodesta 1944 Eja Margrete Nordström. Hirn tuli ylioppilaaksi 1914, valmistui filosofian kandidaatiksi 1920 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1931. Hän toimi amanuenssina Helsingin yliopiston kirjastossa, kirjastoneuvojana Valtion kirjastotoimikunnassa 1922–1925 ja Helsingin kaupunginkirjaston apulaisjohtajana 1925–1959. Helsingin yliopiston dosentti hän oli 1938–1965 ja vt. professori 1948–1949 sekä 1962–1964. Professorin arvonimi Hirnille myännettiin 1965. Hän oli Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1952 ja Suomen Historiallisen Seuran tutkijajäsen vuodesta 1953. 
Tietokirjailija Marta Hirn oli Hans Hirnin sisar.
Saint-usugenspanieli

Ulkomuoto

Saint-usugenspanieli on pienin olemassa oleva ranskalainen seisojarotu, jonka säkäkorkeus on rotumääritelmän mukaan 41-53 cm (uros 47-54 cm, narttu 41-49 cm). Sillä on tyypillinen spanielin ulkonäkö: korvat, jotka ovat kiinnittyneet silmien alapuolelle ja joissa on niin pitkät hapsut, että ne yltävät kirsunpäähän.
Rungon tulee olla lihaksikas ja rintakehän leveä ja syvä. Korvien lisäksi myös hännän, olkalapojen ja rintakehän karvan tulee olla hapsuista. Häntää ei koskaan typistetä, vaan sen tulee olla pitkä ja kaartuva.
Ainoa hyväksytty väri on ruskea, jossa tosin voi olla valkoiset merkit otsan valkoinen "tähti" mukaan lukien - kuvio, joka saattaa kadota täysi-ikäisen karvapeitteen kasvaessa pentukarvan tilalle.

Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on perusluonteeltaan lempeä ja lapsirakas. Ranskalainen rotujärjestö kuvaa sitä helpoksi kouluttaa: se on tottelevainen, omistautuva ja lempeä rotu. Kentällä se soveltuu erilaisiin maastoihin kentiltä metsiin aina suot, vesistöt ja tiheiköt mukaan lukien; se on erikoistunut vesilintujen ja lehtokurpan metsästykseen ja pitää uimisesta hyvin paljon.

Alkuperä

Rotu on kotoisin Ranskan puoleisen Jura-vuoriston alueelta. Sen juuret johtavat vähintään 1500-luvulle asti, mutta se oli Toisen maailmansodan lopulla lähes sukupuuttoon kuollut. Sodan jälkeen pappi isä Robert Billardin vastuulle annettiin seurakunta Saône-et-Loiren departementista Bressen alueelta. Hän oli aktiivinen metsästäjä ja alkoi pian etsiä sopivaa metsästyskoiraa. Hän sai samalla kuulla paikallisesta rodusta nimeltä saint-usugenspanieli, jolloin hän otti yhteyttä Ranskan Kennelliittoon selvittääkseen mitä rodulle oli tapahtunut. 
Isä Billard sai selville, että viimeinen kirjoitettu todistus saint-usugenspanielin olemassaolosta oli Louhansin kaupungin lähellä vuonna 1936 pidetystä koiranäyttelystä, ja hän sai käsiinsä rotumääritelmän kyseisestä näyttelystä. Hän vieraili seurakuntansa metsästäjien luona, kunnes löysi koiran joka vastasi rotukuvausta, nartun nimeltä Poupette.
Vuonna 1950 Billard löysi urosspanielin nimeltä Dick, jonka isä oli vuoden 1936 näyttelyn BIS-voittaja Braco. Hän jatkoi etsintäänsä löytäen alueelta muita uroskoiria joilla aloittaa rodun uudelleenjalostaminen. Vuonna 1962 pienimünsterinseisoja-narttua nimeltä Bianca von der Rumerburg käytettiin jalostusohjelmaan, ja se valittiin sillä perusteella että kyseisen rodun rotumääritelmä muistutti eniten saint-usugenspanielin määritelmää. Vuonna 1980 vastuu rodun uudelleenjalostamisesta annettiin Serge Beylle, paikalliselle luonnonsuojelijalle. Isä Billardin jalostusohjelma loi 33 vuoden aikana lähes 250 koiraa.
Kansallinen rotujärjestö Club de l'Épagneul de Saint-Usuge perustettiin vuonna 1990. Société Centrale Canine (SCC) eli Ranskan Kennelliitto hyväksyi saint-usugenspanielin virallisesti 8.1.2003, ja sijoitti sen ryhmään 7 muiden mannermaisten spanieleiden joukkoon. Vuonna 2017 Pohjoismainen Kennelunioni ja sen myötä myös Suomen Kennelliitto tunnustivat sen omaksi roduksi, joten sitä voidaan nykyisin rekisteröidä myös Suomessa. Rotu ei ole American Kennel Club:n tunnustama.
Abraham Stiller

Abraham Stiller (30. kesäkuuta 1885 Helsinki – 15. syyskuuta 1972) oli suomenjuutalainen liikemies, joka tunnettiin hyväntekijänä ja 1930–1940-lukujen vaikeina aikoina juutalaisten puolustajana sekä silloin kuten myöhemminkin suomenjuutalaisten itseoikeutettuna keskushahmona.
Orvoksi jääneellä Stillerillä oli menestyvä vaatetusliike Oy Stiller Ab, jonka toiminnasta hänen vaimonsa Vera Stiller vastasi. Abraham oli sionisti ja kannatti juutalaisvaltion perustamista Palestiinaan. Hänen veljensä oli elokuvaohjaaja Mauritz Stiller, ja hänen lapsenlapsensa on toimittaja Ruben Stiller.
C (latausvirta)

C on akkujen lataus- ja purkuvirran sallitun maksimin ilmoittava kerroin. Kerroin kertoo akun kestämän latausvirran tai purkuvirran määrän ampeereina suhteessa akun kapasiteettiin ja akusta ilmoitetaan erikseen sekä purkuvirtakerroin että latausvirtakerroin. 
Akkua jonka sallittu latausvirta on 1 C ja kapasitetti on 40 Ah, voi ladata 40 ammpeerin maksimivirralla. Samoin jos saman akun purkukerroin on 2 C, akkua voi kuormittaa 80 ampeerin virralla.
Kerrointa C ei tule sekoittaa Coulombin yksikköön C, joka on sähkövarauksen yksikkö.
FAPSI

FAPSI eli Federaation valtiollisen viestinnän ja informaation virasto (ven. Федеральное Агентство Правительственной Связи и Информации, Federalnoje Agentstvo Pravitelstvennoi Svjazi i Informatsii) oli Venäjän signaalitiedustelupalvelu vuoteen 2003. Palvelu luotiin KGB:n signaalitiedusteluosista Neuvostoliiton hajotessa vuonna 1991. Vuonna 2003 palvelun nimi muutettiin Erikoisviestintä- ja -tiedotuspalveluksi (ven. Служба специальной связи и ин→формации, Služba spetsialnoi svjazi i informatsii). Tämä puolestaan lakkautettiin vuonna 2005 ja sen osat yhdistettiin FSB:hen ja SVR:ään.
Nikolai Dobroljubov

Nikolai Aleksandrovitš Dobroljubov (ven. Николай Александрович Добролюбов; 5. helmikuuta (J: 24. tammikuuta) 1836 Nižni Novgorod – 29. marraskuuta (J: 17. marraskuuta) 1861 Pietari) oli venäläinen kirjallisuuskriitikko ja kirjailija.
Vuonna 1858 Dobroljubovista tuli toimittaja Nikolai Tšernyševskin kirjallisuuskritiikkilehdessä Sovremennik. Hän kuului Vissarion Belinskin kriittiseen koulukuntaan ja lähestyi Tšernyševskin demokraattisiin perustuksiin nojaavaa esteettis-sosiologista suuntausta. Hänen syviä ja venäläistä elämää kuvaavia esseitänsä leimaa erityisesti hänen tutkimuksensa Aleksandr Ostrovski draamasta Tjomnoe tsarstvo (Тёмное царство) ja Ivan Gontšarovin romaanin "Oblomov" perusajatus (Что такое обломовщина?, Tšto takoje oblomonštšina?).
Dobroljubovin kirjoituksista, joukossa elegisia ja satiirisia runoja ja pari kertomusta, julkaistiin kattava kokoelmateos vuonna 1862.
Łęknica

Łęknica (saks. Lugknitz, yläsorbiksi Wjeska) on kaupunki Puolassa, Lubuszin voivodikunnassa. Se sijaitsee Neisse-joen varrella vastapäätä saksalaista Bad Muskauta. Łęknicassa on 2 648 asukasta (2005) 16,4 neliökilometrin alueella. Kaupungin läheisyydessä sijaitsee osa Unescon maailmanperintöluettelon kohdetta Muskaunpuistoa.

Historia

Łęknican kylä on mainittu ensimmäisen kerran 1595 ja se sijaitsi Neissen molemmin puolin. Kylä kuului Muskaun kaupunkiin. 1800-luvulla Łęknica tuli tunnetuksi teollisuuspaikkakuntana. Toisen maailmansodan jälkeen perustettiin Łęknican kunta, joka kuului Puolaan. Vuonna 1969 Łęknica sai kaupunginoikeudet.
Kalle Rentto

Ura

Rentto syntyi Tampereella, mutta aloitti koripallon Hyvinkään Tahkossa. Hän aloitti pääsarjauransa kaudella 1993–1994 Kouvojen paidassa ja edustikin koko pääsarjauransa ajan seuraa. Tulokaskausi oli tilastollisesti hänen parhaansa pääsarjassa, sillä hän teki 6,8 pistettä ottelua kohden. Kouvoissa Rentto voitti SM-kultaa vuosina 1994–1995 sekä 1998–1999. Lisäksi Rentto saavutti SM-hopeaa kahdesti uransa aikana. Kauden 1998–1999 päätteeksi hän lopetti pääsarjauransa.
Fortis ja lenis

Fortis ja lenis ovat kielitieteellisiä ja tarkemmin fonetiikassa käytettäviä käsitteitä, joilla viitataan konsonantteihin. Ne tulevat latinasta: fortis (vahva) lenis (heikko). Fortis viittaa sellaisiin konsonantteihin kuten p, t ja lenis sellaisiin kuten b, d.
Fortis-lenis-jaottelua käytetään kielitieteessä harvoin. Niillä on kuitenkin merkitystä esimerkiksi mandariinikiinan, gaelin ja 1800-luvun saksan foneettisessa merkitsemisessä. Jaottelulla on merkitystä silloin, kun esimerkiksi b ja p äännetään molemmat soinnittomasti. Mikäli on kyse soinnillisuudesta, ei käytetä fortis- eikä lenis-termejä. Termien fortis ja lenis käyttö on perusteltua myös mm. koltansaamen soinnittomien ja (puoli)soinnillisten frikatiivien kohdalla (ks. Feist, Timothy 2011: A Grammar of Skolt Saami. [Thesis]. Manchester, UK: The University of Manchester.).

Tarkemmin konsonanttien luokittelusta

Konsonantteja voi tarkemmin luokitella sen perusteella, missä kohtaa ääniväylässä konsonantin ääntämiseen vaikuttavan ilmavirran liike estetään tai siihen tuotetaan hälyä tai sen perusteella millä tavoin ilmavirran kulku estetään.
Kun ilmavirran esto tapahtuu huulissa (lat. labium), puhutaan labiaalisista konsonanteista, jos esto tapahtuu hampaiden (dentes) tienoilla puhutaan dentaalisista konsonanteista. Jos ilmavirran esto tehdään nostamalla kieltä kohti kitalakea (palatum), on kyseessä palataalinen konsonantti ja mikäli ilmavirran esto taas tapahtuu kitalaen pehmeämmässä takaosassa (velum) käytetään ilmausta velaarinen. Edelleen kurkunpäässä (larynx) tapahtuva ilmavirran esto tuottaa laryngaalisen konsonantin.
Jos ilmavirta estetään kokonaan syntyy ns. klusiili, esimerkiksi k, t. Silloin kun ilmavirran kulkuväylä on hyvin kapea, puhutaan puolestaan frikatiiveista, esimerkiksi f, z. Kun ilmavirta kulkee konsonanttia äännettäessä ulos myös nenän kautta, puhutaan nasaalikonsonanteista, esimerkiksi m, n.
Bayliss Levrett

Bayliss Levrett (14. helmikuuta 1914 – 13. maaliskuuta 2002) oli yhdysvaltalainen moottoriurheilija. Hän osallistui kahteen Indianapolis 500 -kilpailuun kausilla 1949–1950. Hän keskeytti molemmissa kilpailuissa, eikä saanut pisteitä. Hänet lasketaan Formula 1 -kuljettajaksi, koska Indy 500 oli osa Formula 1 -sarjaa vuosina 1950–1960.
Árgoksen arkeologinen museo

Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä muinaisesta Argoksen kaupungista, kuten Argoksen teatterista ja agoralta, sekä muualta Argoliin alueelta, kuten Lernasta. Esineet ajoittuvat varhaiselta neoliittiselta kaudelta roomalaiselle kaudelle. Kokoelmiin kuuluu muun muassa veistoksia, keramiikkaa, rakennusten osia sekä lattiamosaiikkeja.
Merkittävimpiin museoesineisiin lukeutuvat muun muassa esihistoriallisen Lernan löydöt varhaiselta helladiselta kaudelta; mykeneläisaikaiset figuriinit, kuten kurotrofos eli lasta imettävää äitiä esittävä figuriini, 1300–1200-luvuilta eaa.; pronssinen hopliittisotilaan asepuku (kyrassi ja kypärä) 700-luvulta eaa.; krateerin osa, jonka kuvitus esittää Odysseusta sokaisemassa kyklooppi Polyfemoksen, ja joka on varhaisia esimerkkejä monumentaalimaalauksista keramiikassa, 600-luvulta eaa.; Heraklesta esittävä patsas, joka on hellenistinen kopio Lysippoksen veistämästä niin kutsutusta Farnesen Herakleesta klassiselta kaudelta; sekä eri kuukausien henkilöitymiä esittävä lattiamosaiikki 400-luvulta jaa.
Francis Octavius Grenfell

Francis Octavius Grenfell (1880-1915) oli englantilainen sotilas, joka kaatui ensimmäisessä maailmansodassa Flandersissa. Sotilasarvoltaan hän oli kapteeni, ja palveli 9th Lancers rykmentissä.
Grenfell liittyi armeijaan vuonna 1899, ja palveli Egyptissä, Buurisodassa ja Intiassa. Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa hänet lähetettiin Ranskaan ja sieltä Belgiaan. Elokuussa 1914 Grenfell meni pienen vapaaehtoisen miesjoukon kanssa pelastanmaan 119. kenttätykistöyksikön, joka oli jäämässä saksalaisten kynsiin. Tehtävä onnistui, mutta Grenfell haavoittui vaikeasti. Hänet vietiin ranskalaisten nunnien hoitoon luostarin sairaalaan. Grenfell palkittiin kansainyhteisön korkeimmalla sotilasansiomitalilla, Viktorian ristillä. Grenfellin saama mitali on nykyisin Derbyn kaupunginmuseossa.
Grenfell parani ja palasi rintamalle yksikkönsä komentajana. Parin viikon päästä hän haavoittui vakavasti, ja hänet lähetettiin Englantiin hoitoon. Keväällä 1915 hän palasi jälleen rintamalle. Hänet lähetettiin Ypresiin, missä hän joutui saksalaisten kloriinikaasuhyökkäyken uhriksi 24. toukokuuta. Seuraavana päivänä hän joutui ammutuksi Ypresin ja Meninin välisellä tiellä.
Edward Smith-Stanley (13. Derbyn jaarli)

Edward Smith-Stanley (21. huhtikuuta 1775 – 30. kesäkuuta 1851 Knowsley Park) oli englantilainen valtiomies, luonnontutkija, keräilijä ja lintutieteilijä.
Edward Smith-Stanley vanhemmat olivat Edward Smith-Stanley, 12. Derbyn jaarli, ja Elizabeth Hamilton. Hän avioitui serkkunsa Charlotte Margaret Hornbyn kanssa 1798.
Päätettyään opintonsa Eton Collegessa ja Cambridgen Trinity Collegessa lordi Stanley oli Preston ja Lancashiren parlamenttiedustaja 1796–1832. Vuonna 1834 hän peri isänsä tittelin Derbyn 13. jaarlina ja vetäytyi politiikasta, keskittyen elävien ja kuolleiden eläinten kokoelmiinsa Knowsley Hallissa Liverpoolin lähellä. Hänellä oli suuri kokoelma eläviä eläimiä ja hänen kuollessaan se käsitti 1 272 lintua ja 345 nisäkästä, jotka oli toimittanut Englantiin joukko tutkimusmatkailijoita, muun muassa Joseph Burke. Osa kokoelmista on sijoitettu Liverpoolin museoon.
Smith-Stanley oli kirjailija ja ornitologi Edward Learin suojelija eli mesenaatti. Hän toimi Linnaean Societyn puheenjohtajana 1828-1833 ja Zoological Societyn puheenjohtajana.
Stanley nimesi useita uusia lintulajeja, muun muassa isokaijasen ja viirukalastajan (Halcyon chelicuti).