google/wiki40b huggingface dataset:
Särmämaksaruoho

Ulkonäkö ja koko

Särmämaksaruoho kasvaa löyhästi mätästävänä 3–8 senttimetriä korkeaksi. Laji muistuttaa erityisesti keltamaksaruohoa, mutta sen lehdet sijaitsevat varsinkin kukattomissa varsissa hyvin tiheästi kuutena rivinä. Särmämaksaruoho alkaa kukkia pari viikkoa keltamaksaruohoa myöhemmin. Kukinto on 1–3 kukkainen viuhko. Viuhkokukinnossa on yhdestä kolmeen kukkaa, terälehdet ovat kirkkaankeltaisia. Kukkii kesäkuussa. Hedelmä on monisiemeninen tuppilo.

Levinneisyys

Särmämaksaruoho kasvaa Suomessa vain Ahvenanmaan pääsaarella ja harvinaisena Uudellamaalla. Ahvenanmaalla on lauhkea meri-ilmasto ja kalkkipitoinen ravinteikas kallioperä.

Kasvupaikka ja elinympäristö

Särmämaksaruoho on muiden maksaruohojen tavoin soputunut kuivuuteen ja paahteeseen sopeutunut ja kasvaa aurinkoisilla kallioilla, kedoilla, mäenrinteillä.

Käyttö

Särmämaksaruohoa käytetään jonkin verran koristekasvina.
Jazeera Airways

Historia

Kuwaitin hallitus salli vuonna 2005 ei-valtio-omisteisten lentoyhtiöiden perustamisen, mikä päätti 50 vuotta kestäneen Kuwait Airwaysin valtakauden maan ainoana lentoyhtiönä. Jazeera Airwaysista tuli maan ensimmäinen valtiosta vapaa lentoyhtiö, kun se aloitti toimintansa lokakuussa 2005 uusilla Airbus A320-214 -koneilla.
Felon

Juoni

Wade Porter joutuu kolmeksi vuodeksi vankilaan liiallisesta itsepuolustuksesta. Vankilassa pidetään järjestystä yllä väkivallalla ja Porter joutuu väistämättä mukaan ja vastattain vanginvartioitten johtajan Jacksonin kanssa. Porterin sellikaveri, vanhempi vanki Smith neuvoo Porteria selviytymään.
Masyaf

Masyaf (arab. مصياف‎) on Syyriassa sijaitseva kaupunki, jossa on suuri keskiaikainen linna.

Linnan historia

Linna sijaitsee Orontes-joen rehevässä laaksossa, noin 60 kilometriä länteen Hamasta. Sen tehtävänä oli suojella kauppareittejä sisämaan kaupunkeihin, kuten Baniyasiin. Linna itsessään oli rakennettu noin 20 metriä sitä ympäröivää tasankoa korkeammalle.
Todisteet viittaavat siihen, että linnan alimmat osat ja perusteet olisivat bysanttilaista alkuperää. Myöhemmin linnaa parantelivat nizari-ismailiitit, mamelukit ja ottomaanit. Ismailiitit valloittivat linnan vuonna 1141 Sanqurilta, joka oli pitänyt sitä hallussaan Saijarin Banu Mundiqhin puolesta, ja linnan muureja vahvisti myöhemmin Rashid ad-Din Sinan. Masyafista ja sitä ympäröidystä kaupungista muodostui nizarien emiraatti, joka kesti 1100-luvulta 1200-luvulle. Saladin piiritti kaupungin toukokuussa 1176, mutta piiritys ei kestänyt kauan vaan se päättyi pian rauhansopimukseen. Nykyiset tutkimukset osoittavat, että aluetta hallitsivat tällöin assassiinit.
Vuonna 1260 linna antautui mongolivalloittajille. Myöhemmin saman vuoden syyskuussa, nizarit kuitenkin solmivat liiton mamelukkien kanssa ja ajoivat mongolit Syyriasta. Linna siirtyi takaisin muslimeille ja Baibars otti sen haltuunsa helmikuussa 1270. Vuonna 1830 Ibrahim Pashan johtamien ottomaanien retkikunta teki hieman vaurioita linnaan.
Vuonna 2000 linnalla aloitettiin Aga Khanin kulttuurihistoriallisten kaupunkien avustusohjelman rahoittama restaurointityö.

Populaarikulttuurissa

Masyaf sekä sen linna esiintyvät keskeisessä osassa videopeleissä Assassin’s Creed ja Assassin’s Creed: Revelations.
Jost Vacano

Jost Vacano (s. 15. maaliskuuta 1934 Osnabrück) on saksalainen elokuvaaja. Hän oli ehdolla parhaan kuvauksen Oscarin saajaksi vuonna 1983 elokuvasta Sukellusvene U-96.
Saksalaisten elokuvien ja televisiosarjojen lisäksi Vacanon kädenjälki näkyy myös useassa yhdysvaltalaisessa elokuvassa. Hän on tehnyt yhteistyötä erityisesti ohjaaja Paul Verhoevenin kanssa.
Grini

Grini fangeleir oli natsien keskitysleiri, joka sijaitsi norjalaisessa Bærumin kunnassa, Oslon ulkopuolella. Grini rakennettiin alun perin naisten vankilaksi 1939, mutta sitä alettiin käyttää pääasiassa norjalaisten poliittisten vankien sijoituspaikkana 2. toukokuuta 1941.
Grinin kautta kulki yhteensä 20 000 vankia, ja enimmillään heitä oli yhtäaikaisesti 5 000. Surmattujen lukumäärää ei tiedetä, vaikkakin Gestapo ja poliisi käyttivät aluetta usein kidutustarkoitukseen, ja ainakin kahdeksan vankia teloitettiin. Brittiläiset purjelentokoneilla lähetetyt ilmakuljetusjoukot, joiden tehtävänä oli tuhota Norsk Hydron raskasvesilaitos (operaatio Freshman), syöksyivät Norjan alueella maahan huonojen sääolosuhteiden takia. Pakkolaskusta selviytyneet siirrettiin Griniin ja teloitettiin. Yleensä teloitukset suoritettiin Akershusin linnassa.
Sodan jälkeen vankilaa käytettiin maanpetoksesta tuomittujen norjalaisten säilytyspaikkana, ja sen nimeksi muutettiin Ilebu. Vankila suljettiin 1950, mutta se avattiin uudelleen 1952 pitkäaikaisvangeille tarkoitettuna laitoksena nimeltä Ila landsfengsel og sikringsanstalt.
Planet FunFun

Planet Fun Fun oli  1990-luvun alkupuolella toiminut pohjoismaiden ensimmäinen sisähuvipuisto. Huvipuisto toimi neljän vuoden ajan Keravan Alikeravalla sijaitsevassa Klondyke-talossa tarjoten muitakin oheispalveluita huvipuiston lisäksi. Huvipuisto perustettiin vuonna 1990 nimellä Fanfaari, ja ensimmäisen kerran se oli toiminnassa vuonna 1991. Kesän 1992 jälkeen nimi kuitenkin muutettiin Planet FunFuniksi, kun Panzelda Oy osti puiston. Viimeisen kerran Planet FunFun on ollut käytössä vuonna 1995.

Perustaminen

Fanfaari perustettiin jo vuoden 1990 puolella. Yleisölle se avattiin Keravan Alikeravalla sijaitsevassa Klondyketalossa ensimmäisen kerran lauantaina 16. helmikuuta 1991 kello 12.00. Ennen virallista puiston aukeamista oli viikkoa ennemmin jo pidetty kenraaliharjoitukset, joihin mahtui ainoastaan 3 000 ensimmäisenä saapunutta. Vielä aiemmin, kun Fanfaari järjesti lehdistötilaisuuden, eivät laitteet vielä olleet tulleet. Fanfaari joutuikin lainaamaan laitteensa Suomen Tivolilta. Fanfaarin huvipuistohankkeen takana oli Klondyke Oy:n toimitusjohtaja Janne Kuusisto. Osakkaita ja muita omistajia puistolla oli aluksi yhdeksän, mutta osakeannin takia lukema nousi 180:een.
Huvipuisto tuli maksamaan 150 miljoonaa markkaa. Tästä 20 miljoonaa markkaa kului laitehankintoihin. Kun kaikki kerrokset laskettiin mukaan, oli Fanfaarin pinta-ala yhteensä 15 000 neliömetriä. Tarkoitus oli myös luoda puistoon keskieurooppalainen tunnelma. Kuten avajaisten kenraaliharjoituksissa, myös muulloin puistoon mahtui kerrallaan noin 3 000 asiakasta. Nimi Fanfaari valittiin yleisökilpailun kautta useista ehdotuksista.

Hinnat

Fanfaarissa oli käytössä sisäänpääsymaksu alueelle. Se oli 50 markkaa, ja sillä pääsi lähes kaikkiin laitteisiin. 80 markalla sai rannekkeen, jolla pääsi myös vuoristorataan ja kahteen muuhun laitteeseen, jotka eivät sisältyneet aluemaksuun. Sesonkiaikana eli kesällä rannekehinta aleni 20 markkaa, ja samalla sisäänpääsymaksu poistui käytöstä. Näin kaikkien alueelle halunneiden täytyi ostaa 60 markan ranneke.

Muuta

Huvipuiston tiloissa säilytettiin esimerkiksi Cliffhanger-elokuvan lavasteita sekä kuvattiin televisiosarjaa Gladiaattorit, ja seitsemän ravintolaa tarjosi puiston asiakkaille syötävää laidasta laitaan.
Erik von Kraemer

Erik Oscar von Kraemer (27. maaliskuuta 1911 Helsinki – 7. huhtikuuta 1980) oli suomalainen filosofian tohtori ja Helsingin yliopiston romaanisen filologian professori.
Von Kraemerin vanhemmat olivat lääketieteen lisensiaatti, kaupunginlääkäri Karl Emil Robert von Kraemer (1875–1919) ja Aino Maria Nybergh (1878–1961) . Hän pääsi ylioppilaaksi 1929 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1934, lisensiaatiksi 1944 ja tohtoriksi 1945.
Von Kraemer toimi Helsingin yliopiston kirjastossa amanuenssina 1937–1951 sekä vt. nuorempana alikirjastonhoitajana 1948. Hän oli ruotsalaisen kauppakorkeakoulun espanjan kielen lehtorina vuodesta 1951, Helsingin yliopiston romaanisen filologian dosenttina 1950–1965 ja henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina 1965–1977 sekä Helsingin ruotsalaisen työväenopiston ranskan kielen opettajana vuodesta 1949.
Von Kraemer oli naimisissa vuodesta 1936 filosofian kandidaatti Ingeborg Carina Malmströmin (1910–1998) kanssa ja vuodesta 1958 Svea Lovisa Nysténin (1923–1978) kanssa.
Ilkka Mäkelä

Ura

Ilkka Mäkelä syntyi Elimäellä, mutta muutti jo 2-vuotiaana Mikkeliin. Jalkapallo-oppinsa hän sai Mikkelin Palloilijoissa, jonka edustusjoukkueessa hän pelasi 11 vuotta. Uransa alussa hän pelasi hyökkääjänä, mutta siirtyi Hakassa pelatessaan puolustajaksi. Mäkelä ehti edustaa 21 täyttä kautta kestäneellä pelaajaurallaan viittä seuraa Suomessa ja yhtä Sveitsissä. Hän päätti aktiiviuransa vuonna 2000 FC Lahden riveissä. Mäkelän tilille kertyi yhteensä 440 pääsarjaottelua (44 maalia), jolla hän on kaikkien aikojen tilastossa kolmantena Rami Niemisen ja Toni Huttusen jälkeen.
Suomen A-maajoukkueessa Mäkelä pelasi kahdessatoista ottelussa, nuorten ja poikien maaotteluita kertyi 29.
Mäkelä opiskeli peliuran loppuvaiheessa valmennusta Jyväskylän yliopistossa ja hän toimi valmistuttuaan Juha Malisen apuvalmentajana sekä junioreitten valmennuspäällikkönä MyPassa vuosina 2001–2003. Vaikka hän ei varsinaisesti enää peliuraansa jatkanutkaan, hän esiintyi jokaisella näistä kausista muutamassa ottelussa myös vaihtopelaajana. Tämän jälkeen hän toimi MyPan päävalmentajana vuodesta 2004 alkaen elokuuhun 2007 saakka. Mäkelä johdatti joukkueensa avauskaudellaan Suomen Cupin voittoon ja toisena kautena 2005 seuran ensimmäiseen Suomen mestaruuteen.
Kaudeksi 2008 Mäkelä siirtyi FC Lahden päävalmentajaksi. Heti avauskaudellaan Mäkelä johdatti seuran sen historian ensimmäiseen mitalisijaan sijoittumalla kolmanneksi. Jo talvikaudella joukkue oli liigacupissa välierissä. Kolmannella valmentajakaudella 2010 FC Lahti kuitenkin vajosi putoamiskamppailuun ja jäi lopulta sarjajumboksi. Suora putoaminen sinetöityi päätöskierroksella TPS:n vieraana. FC Lahti ilmoitti putoamisen varmistuttua etsivänsä uutta päävalmentajaa. 
Joulukuussa 2010 Mäkelä allekirjoitti kolmivuotisen sopimuksen Palloliiton kanssa alle 15-, 16- ja 17-vuotiaiden maajoukkueiden valmennustehtävistä. Hänen työnkuvaansa kuuluu myös nuorten jalkapallon kehitystyö ja aluevalmennuksen koordinointi.
Vuoden 2015 alussa Mäkelä palasi kasvattajaseuransa Mikkelin Palloilijoiden palvelukseen päävalmentajaksi ja toiminnanjohtajaksi. Kaudeksi 2015 Ykköseen helmikuussa täydennysmenettelyllä nostettu MP ei onnistunut kuitenkaan säilyttämään sarjapaikkaansa, vaan kausi päättyi paluuseen Kakkoseen. Kaudella 2016 Mäkelä luotsasi MP:n Kakkosen A-lohkossa kolmanneksi. Seura vapautti Mäkelän valmentajan tehtävistä heinäkuussa 2017. Hän jatkoi kuitenkin seuran palveluksessa toiminnanjohtajana sopimuskautensa 2017 loppuun.
Marraskuusta 2017 lähtien Mäkelä on toiminut Suomen Palloliiton valmentajakouluttajana. Maaliskuusta 2018 toukokuuhun 2019 Mäkelä toimi JJK Junioreiden valmennuspäällikön tehtävässä.
Cetus

Uinti

Cetuksessa on 25 valmennusryhmää, jotka harjoittelevat neljässä eri uimahallissa. Yhteensä kilpauimareita on noin 400. Seurassa toiminta perusutuu tasovalmennusjärjestelmään. Cetus on historiansa aikana saanut paljon menestystä lajin SM-kilpailuista. Esimerkiksi kesän 2010 kansallisissa arvokilpailuissa (Rollo, IKU, NSM, SM) Cetus voitti kaikki seurojen väliset pistekilpailut.
Vuoden 2010 Euroopan-mestaruuskilpailuissa mukana oli yhteensä neljä Cetuksen uimaria: Hanna-Maria Seppälä, Anni Alitalo, Aleksi Eskelinen sekä Kristian Outinen.

Vesipallo

Cetuksessa harrastetaan aktiivisesti vesipalloa ja seura on harrastajamäärältään Suomen suurimpien vesipalloseurojen joukossa. Seuralla on joukkue kaikissa Uimaliiton alaisissa aikuisten ja junioreiden mestaruussarjoissa. Vuodesta 2017 lähtien seuralla on ollut päätoiminen vesipallon päävalmentaja. Syksyllä 2019 tehtävässä aloittaa Nemanja Stevanovic.
Kaudella 2018-2019 Cetus piti asemansa Suomen mestareina sekä miesten joukkueen että B-junioreiden osalta, naisten joukkue ja C-juniorit saivat hopeaa ja D-juniorit saavuttivat pronssia.
Kaudella 2017-2018 Cetuksen miesten joukkue saavutti seurahistorian ensimmäisen Suomen mestaruuden. Cetus voitti Suomen mestaruuden myös B-junioreiden ja C-junioreiden sarjoissa, sekä saavutti hopeaa D-junioreissa. Seuralla on toimintaa myös nuorimmissa E- ja F-junioreissa.
Kaudella 2011-2012 Cetuksen naisten joukkue voitti Suomen mestaruuden. Miesten joukkue saavutti SM-pronssia kaudella 2013-2014 ja SM-hopeaa kaudella 2016-2017. Juniorisarjoissa Cetuksen joukkueet ovat säännöllisesti mitalisijoilla. Kaudella 2015-2016 D-juniorit voittivat Suomen mestaruuden, B-juniorit saivat hopeaa ja A-juniorit pronssia. Kaudella 2016-2017 sekä B- että C-juniorit voittivat Suomen mestaruuden.

Taitouinti

Cetuksessa on syksystä 2009 lähtien toiminut kaksi kilparyhmää. Kilparyhmässä 1 harjoittelevat sarjan AG15- sekä FINA jr. -ikäiset taitouimarit ja kilparyhmässä 2 harjoittelevat AG12-sarjan ikäiset ja tasoiset.
Blancpain

Blancpain on sveitsiläinen mekaanisten luksus- ja arvokellojen valmistaja, jonka perusti kelloseppä Jehan-Jaques Blancpain vuonna 1735 Villeretissä, Sveitsissä. Nykyisin Blancpain kuuluu Swatch Groupiin.
Yritys ei kertomansa mukaan ole koskaan valmistanut kvartsikoneistoisia saati digitaalinäyttöisiä kelloja, eikä myöskään tule valmistamaan tulevaisuudessa. Nykyisin Blancpain valmistaa noin 10 000 kelloa vuodessa. Jokainen Blancpainin kello on yksittäisen kellosepän valmistama.  
Blancpain on tunnettu Blancpain 1735 -kellostaan, joka on yksi monimutkaisimmista koskaan valmistetuista mekaanisista kelloista. Kellossa on erilaisia ominaisuuksia, kuten muun muassa tourbillon, repeater-toiminto, kalenteri ja kronografi. Mallia on valmistettu rajoitettu 30 kappaleen erä, yksi kello vuodessa. 
Blancpain on myös tunnettu Fifty-Fathoms-kellostaan, joka on Yhdysvaltain laivaston valitsema ja myös Jacques-Yves Cousteaun käyttämä palkintoja voittaneessa elokuvassaan. Vuonna 1984 Blancpain aloitti maailman pienimmän mekaanisen koneiston valmistamisen. Tätä seurasi maailman ohuin mekaaninen kello vuonna 1989.
Kuorikkajärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 14,8 hehtaaria ja se on 750 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kertejoen valuma-alueella (35.69), jonka Kertejoen alaosan alueeseen (35.691) se kuuluu.
KV Kortrijk

Historia

KV Kortrijk perustettiin 1971, mutta seuran juuret ovat vuonna 1901 perustetussa SC Courtraisienissa. Seura yhdistyi FC Courtraisienin kanssa 1918 ja muutti nimensä Koninklijke Kortrijk Sportiksi 1951. Nykyinen seura syntyi, kun Koninklijke Kortrijk Sport ja vuonna 1923 perustettu Stade Kortrijk päättivät yhdistyä 1971.
Kortrijk pelasi 1900-luvun alussa muutamia kausia pääsarjatasolla, mutta palasi sinne vasta 1976. Kahta kautta lukuun ottamatta se pelasi pääsarjatasolla vuoteen 1992 asti. Kaudeksi 1998–1999 Kortrijk nousi liigaan, mutta putosi heti. Seura meni konkurssiin 2001, minkä seurauksena se pudotettiin kolmannelle sarjaportaalle. Kortrijk nousi 2. divisioonaan 2004 ja pääsarjatasolle 2008.
Harjujärvi (Joutsa)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 46 hehtaaria, se on 1,6 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta.  Sen rantaviivan pituus on 6,7 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Rutajoen valuma-alueeseen (14.236) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 127,9 metriä mpy.
Väinö Stenbäck

Emil Väinö Stenbäck (13. kesäkuuta 1862 Alavus – 19. marraskuuta 1937 Porvoo) oli suomalainen tehtailija, maallikkosaarnaaja ja suomentaja.
Stenbäckin vanhemmat olivat kirkkoherra, lääninrovasti, tuomiokapitulin asessori Karl Emil Stenbäck ja Selma Josefina Grönberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1884 ja opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa.
Stenbäck oli tehtailijana Porvoossa ja toimi aluksi Vapaakirkon maallikkosaarnaajana. Stenbäck oli Suomen vapaakirkollisen liikkeen sisälle 1890-luvulla syntyneen lakihenkisen synnittömyysliikkeen toinen johtaja Akseli Skutnabbin rinnalla. Hän toimi vuonna 1900 perustetun Evankeliset ystävät -liikkeen saarnaajana ja johtajana. Suomen sisällissodan jälkeen Stenbäck oli Suomenlinnan vankileirin kasvatusapulaisena.
Väinö Stenbäck oli naimisissa vuodesta 1893 Ingrid Sofia Nybergin kanssa. Heidän poikansa oli jääkärimajuri Gunnar Stenbäck.
BK Budiveljnyk Kiova

Historia

Vuonna 1945 nuori koripallovalmentaja perusti seuran, jonka tarkoitus oli toimia Kiovan instituutin oppilaiden urheiluseurana. Vielä tuolloin seura tunnettiin nimellä SKIF Kiova, mutta nimi muutettiin Budiveljnyk Kiovaksi vuonna 1962, kun seuran sponsoriksi tuli paikallinen yritys. Budiveljnyk ei voittanut Neuvostoliiton-mestaruutta 1960- ja 1970-lukujen aikana, vaikka se sijoittuikin usein mitalisijoille.
Vuonna 1982 seura osallistui ensimmäistä kertaa kansainvälisiin koripallosarjoihin, kun se oli mukana Korać cupissa. Kausi 1988–1989 oli seuran menestyksellisesti paras kausi Neuvostoliiton sarjoissa. Joukkue hävisi runkosarjassa ainoastaan Žalgiris Kaunasille ja joukkueet kohtasivat myös kauden loppuottelusarjassa. Budiveljnyk voitti ottelusarjan 2–0, jolloin se juhli ensimmäistä ja ainoaa Neuvostoliiton-mestaruuttaan.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Budiveljnyk voitti Ukrainan-mestaruuden kuusi kertaa perättäin vuosina 1992–1997. Seuralle 2000-luvun alku oli vaikeaa, eikä se enää sijoittunut mitalisijoille. Seuraavan Ukrainan-mestaruutensa seura voitti vasta kaudella 2010–2011. Samana kautena seura palasi pitkän tauon jälkeen kansainvälisiin sarjoihin ja se eteni Eurocupissa puolivälieriin asti. Kaudella 2013–2014 Budiveljnyk eteni ensimmäistä kertaa Euroliigaan.
Gerda Lerner

Gerda Lerner (30. huhtikuuta 1920 – 2. tammikuuta 2013) oli historioitsija, joka loi uransa pääasiassa naishistorian alalla. Hän julkaisi uransa aikana useita kirjoja, joiden joukossa on The Creation of Patriarchy (1986). 
Lerner, o.s. Kronstein, syntyi juutalaiseen perheeseen Wienissä, mutta pakeni natsiaikana Yhdysvaltoihin. Hän meni naimisiin teatteri-/elokuvaohjaaja Carl Lernerin kanssa ja liittyi Yhdysvaltain kommunistiseen puolueeseen. Hän sai tohtorinarvonsa Columbian yliopistosta vuonna 1966.
1980-luvun alussa Lerner toimi OAH:n (Organization of American Historians) puheenjohtajana. Hän työskenteli muun muassa Wisconsinin–Madisonin yliopistolla.
Koululampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 6,4 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Makkarajoen valuma-alueeseen (14.296) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 122,4 metriä mpy.
Kylävilkko

Koko ja ulkonäkö

Kylävilkko on pieni kirkkaankeltainen perhonen, jolla esiintyy kaksi hieman toisistaan poikkeavaa värimuotoa sadekauden ja kuivan kauden mukaan. Siipien yläpinta on kirkkaan keltainen, mutta etusiiven kärkiosassa on laaja mustanruskea alue, jossa on lajille tyypillisesti kaksi sisennystä. Myös takasiivessä on ohut musta reunus, mutta etenkin koiraalla se on huomaamattoman kapea. Siipien alapinta on keltainen, mutta yläpintaa vaaleampi, ja siinä on jonkin verran harmaanruskeaa kuviointia. Siipiväli on noin 40 mm.
Melko samannäköisiä ovat myös muut vilkkolajit (Eurema).

Levinneisyys ja lentoaika

Kylävilkkoa tavataan useina eri alalajeina suuressa osassa Afrikkaa, Etelä-, Itä- ja Kaakkois-Aasiassa sekä laajalti Australiassa ja monilla Tyynen valtameren saarilla.

Elinympäristö ja elintavat

Kylävilkko on elinalueensa yleisimpiä päiväperhosia. Laji elää luontaisesti avoimilla paikoilla, kuten jokien varsilla, ja se on hyötynyt suuresti ihmisen toiminnasta. Sitä tavataankin usein juuri metsätalouden tuottamilla aukioilla, teiden varsilla, puistoissa sekä puutarhoissa. Koiraat imevät mielellään suoloja maasta, usein suurina parvina. Naaraita tavataan enemmän yksittäin. Perhoset käyvät myös ahkerasti kukilla juomassa mettä. Perhoset lentävät lähellä maanpintaa.
Kylävilkolla esiintyy Wolbackia-suvun bakteeri, joka vaikuttaa perhosten sukupuolten välisiin lukumääräsuhteisiin.

Ravintokasvi

Kylävilkko on polyfagi, jonka toukkien ravintokasvi vaihtelee elinpaikan mukaan. Tyypillisiä ovat esimerkiksi lajit suvuista Caesalpinia, Cassia, Pithecellobium sekä Wagatea.
Hemiasetaalit

Hemiasetaali on yhdiste, joka sisältää samaan hiiliatomiin kiinnittyneenä sekä hydroksyyli- että eetteriryhmän. Hemiasetaalia voidaan pitää aldehydin ja alkoholin additiotuotteena. Samalla tavalla ketoneista muodostuu hemiketaaleja, joita IUPAC:in nimistössä pidetään hemiasetaalien alaluokkana. Syklisiä hemiasetaaleja nimitetään laktoleiksi.

Valmistus ja ominaisuudet

Hemiasetaaleja voidaan valmistaa alkoholien ja aldehydien välisellä reaktiolla, joka on tyypiltään nukleofiilinen substituutioreaktio karbonyyliryhmään. Tässä reaktiossa käytetään tyypillisesti joko happo- tai emäskatalyyttiä. Happokatalyytti protonoi karbonyyliryhmän happiatomin, jolloin hiiliatomista tulee vieläkin elektrofiilisempi. Nukleofiilinen alkoholimolekyyli hyökkää karbonyyliryhmään, jolloin muodostuu tetraedrimäinen välituote, josta muodostuu hemiasetaali deprotonoitumisen seurauksena. Emäskatalyytti tekee alkoholista alkoksidi-ionin, joka on nukleofiilisempi kuin alkoholimolekyyli. Alkoksidi-ioni hyökkää karbonyylihiileen ja muodostuneen välituotteen protonointi johtaa hemiasetaaliin. Sekä happo- että emäskatalyytit katalysoivat myös hemiasetaalin hydrolyysiä.
Myös ketonit reagoivat happo- tai emäskatalysoituna hemiasetaaleja, joita kutsutaan hemiketaaleiksi. Nämä reaktiot ovat kuitenkin usein hitaampia kuin vastaavat aldehydien reaktiot.
Hemiasetaali muodostuu välituotteena alkoholien ja aldehydien tai ketonien välisissä happokatalysoidussa reaktiossa, joissa muodostuu asetaaleja tai ketaaleja. Muodostuminen edellyttää usein ylimäärää alkoholia. Hemiasetaalit ovat useimmiten melko epästabiileja, eikä niitä saada eristetyksi liuoksista. Elektroneja puoleensa vetävät substituentit, kuten halogeenit kuitenkin lisäävät stabiiliutta. Sykliset hemiasetaalit eli laktolit sen sijaan ovat hyvinkin stabiileja ja luonnossa sokerimolekyylit esiintyvät liuoksissa hemiasetaalimuodoissaan furanooseina ja pyranooseina.
Pietro Aretino

Pietro Aretino (1492–1556) oli italialainen kirjailija, runoilija ja satiirikko. Hänet tunnetaan erityisesti rohkeista eroottisista teoksistaan, joita on viime vuosina käännetty nykykielelle ja käytetty elokuvien innoituksen lähteinä.

Elämäkerta

Aretino ei juuri käynyt kouluja, mutta koska hänen porvarillisella äidillään oli aristokraattisia suojelijoita, hän kasvoi kuitenkin sivistyneiden ihmisten seurassa. Hän syntyi Aruzzossa josta otti nimensä (aretino = aruzzolainen) mutta asui Perugiassa 1510–1517, joidenkin tietojen mukaan tultuaan karkotetuksi synnyinkaupungistaan. Siellä hän kiinnostui maalaustaiteesta ja kirjoitti ensimmäiset runonsa, sekä löysi mesenaatin jonka suojeluksessa varttui samaan aikaan myös maalari Raffaello. Aretinon suojelija kuului paavi Leo X:n ulkopiiriin.
Aretino pääsi myös Medici-suvun ja etenkin kardinaali Giulio de' Medicin suosioon, varsinkin Leon kuoltua Medici halusi mustamaalata kilpailijoitaan parantaakseen mahdollisuuksiaan nousta seuraavaksi paaviksi.
Vuonna 1524 Aretino julkaisi Giulio Romanon kanssa kuvitetun sonettisarjan, joka kuvasi yksityiskohtaisesti erilaisia yhdyntäasentoja. Vuonna 1525 ilmestyi häväistyskirjoitus jonka kohde sai Aretinon melkein murhautettua. Näiden jälkeen Aretino pakeni Venetsiaan missä hän asui lopun ikäänsä.
Venetsiasta – Italian epäpaavillisimmasta kaupungista, kuten Aretino itse mainitsi – hän lähetti teräväsanaisia kirjeitä maan mahtaville. Kirjeet oli selvästi tarkoitettu julkisuuteen, ja ne tasapainoilivat imartelun ja kiristyksen rajamailla. Frans I (Ranska) ja Kaarle V (keisari) maksoivat hänelle eläkettä samaan aikaan, kumpikin toivoen Aratinon mustamaalaavan toista.
Aretino oli Tizianin läheinen ystävä ja tämä maalasi hänestä useita muotokuvia.