google/wiki40b huggingface dataset:
Luteinisoiva hormoni

Luteinisoiva hormoni eli lutropiini (lyh. LH) on aivolisäkkeen etulohkosta erittyvä hormoni, joka stimuloi munasolujen irtoamista. Luteinisoivasta hormonista (LH), follikkelia stimuloivasta hormonista ja istukkahormonista käytetään yhteisnimitystä gonadotropiinit, koska ne kaikki vaikuttavat sukupuolirauhasten toimintaan.
Luteinisoivan hormonin eritystä stimuloi hypotalamuksesta erittyvä gonadoliberiini, joka stimuloi samalla myös follikkelia stimuloivan hormonin erittymistä.
Hormonin pitoisuus on lapsilla hyvin pieni, mutta se kasvaa murrosiässä, ja siitä voidaan tutkia puberteettikehitystä. Naisilla hormonin tehtävä on stimuloida munasolun irtoamista, sen jälkeen keltarauhasen kehitystä ja ylläpitää keltarauhasen hormonituotantoa. Ovulaation aikana pitoisuus nousee moninkertaiseksi. Miehillä luteinisoiva hormoni stimuloi kivesten Leydigin solujen androgeenituotantoa. Hypofyysin vajaatoiminta laskee hormonin pitoisuutta.
Plantin-Moretus-museo

Plantin-Moretus-museo on kuuluisiin kirjanpainajiin Christoffel Plantijniin ja Jan Moretukseen erikoistunut museo Antwerpenissä, Belgiassa. Museo sijaitsee heidän entisen painoyrityksensä tiloissa.
Plantijn perusti 1500-luvulla painoyhtiön, joka siirtyi hänen vävynsä Moretuksen omistukseen Plantijnin kuoltua. Vuonna 1876 Edward Moretus myi yrityksen Antwerpenille, ja vuotta myöhemmin kaupunki oli avannut asuin- ja painotilat yleisölle. Vuonna 2005 museo listattiin Unescon maailmanperintöluetteloon ensimmäisenä museona.
Plantin-Moretus-museo omistaa poikkeuksellisen kokoelman typografista materaalia. Museossa on vanhimmat säilyneet painokoneet muotteineen, loistava kirjasto, loisteliaasti koristetut sisätilat ja Plantijnin yrityksen koko arkisto.
Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön palatsi

Historia

Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön palatsi rakennettiin vuosina 1819–1824. Sen rakennutti Sir Thomas Maitland, joka toimi Yhdistyneen kuningaskunnan protektoraatin Jooniansaarten yhdysvaltojen ensimmäisenä käskynhaltijana. Arkkitehtina toimi Sir George Whitmore, joka suunnitteli myös Korfulla sijaitsevan Mon Repón palatsin. Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön palatsi oli nykyaikaisen Kreikan ensimmäinen uusklassista arkkitehtuuria edustanut rakennus. Rakennus toimi paitsi käskynhaltijan palatsina myös Joonian parlamentin ja senaatin kokoontumispaikkana. Siinä toimi myös Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön ritarikunta (Order of St Michael and St George), mistä se on saanut nimensä.
Kun Jooniansaaret liitettiin Kreikkaan vuonna 1864, palatsista tuli Kreikan kuninkaallisten kesäasunto. Se jäi kuitenkin vähäiselle käytölle, koska kuningas Yrjö I viihtyi enemmän melko lähellä sijaitsevassa Mon Repóssa. Niin Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön palatsia käytettiin lähinnä kuninkaan toimistona. Tässä käytössä se säilyi toiseen maailmansotaan saakka. Kreikan sisällissodan aikana palatsissa majoitettiin Epeiroksesta tulleita pakolaisia. Rakennus kunnostettiin 1950-luvulla, jonka jälkeen se toimi kuninkaallisena edustustilana vielä vuoteen 1967 saakka.
Vuonna 1967 palatsi siirtyi Korfun kunnan omistukseen, ja siinä toimi jonkin aikaa Korfun arkeologinen museo. Tämän jälkeen siinä toimi Kiinalais-japanilainen museo, josta tuli myöhemmin Aasialaisen taiteen museo. Museo sai alkunsa Kreikan Itävallan suurlähettiläs Grigórios Mánoksen kokoelmista. Vuonna 1994 rakennusta käytettiin yhtenä Euroopan unionin huippukokouksen pitopaikkana.

Rakennus

Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön palatsi sijaitsee Korfun vanhan kaupungin itälaidalla lähellä meren rantaa ja Vanhaa linnoitusta. Palatsi edustaa uusklassista arkkitehtuuria. Päärakennuksessa on kolme kerrosta. Sen julkisivussa on rivi doorilaisia pylväitä, ja pylväsrivin kummassakin päässä triumfikaari, joista toinen on omistettu Pyhälle Mikaelille ja toinen Pyhälle Yrjölle. Triumfikaarien takana päärakennuksen kummallakin puolella on pienemmät, symmetrisesti sijoitetut rakennukset.
Palatsin sisätiloja hallitsevat aulat sekä suuri keskusportaikko. Rakennuksen alakerrassa on muun muassa Joonian parlamentin vanha istuntosali. Yläkerrassa on käskynhaltijan valtaistuinsali, jossa on muun muassa käskynhaltijan valtaistuin, sekä ruoka- ja tanssiaissalit. Rakennuksen sisätiloissa on lukuisia veistoksia ja seinämaalauksia. Päärakennuksen katon korniisissa on Jooniansaaria kuvaavat veistokset, jotka on tehnyt kuvanveistäjä Pávlos Prosaléntis.
Aasialaisen taiteen museon kokoelmiin kuuluu yli 11 000 aasialaisen taiteen teosta. Rakennuksessa on myös kokoelma kreikkalaista, erityisesti korfulaista taidetta 1800- ja 1900-luvuilta. Palatsia ympäröi suuri puutarha, jossa on paljon eksoottisia puita ja kukkia. Se toimi alun perin kuninkaallisena puutarhana. Nykyisin sitä kutsutaan ”Kansan puutarhaksi” (Kípos tou Laoú). Palatsin edessä on Jooniansaarten kolmannen käskynhaltijan, Korfua kehittäneen Sir Frederick Adamin patsas, joka on myös Prosaléntiksen veistämä.
Max Savikangas

Max Savikangas (s. 31. maaliskuuta 1969 Helsinki) on suomalainen säveltäjä ja alttoviulisti. Hän valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta vuonna 1998, ja hän on opiskellut myös musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa. Esiintyvänä muusikkona Savikangas on erikoistunut nykymusiikkiin, kun taas säveltäjänä hänen vaikutuksensa alttoviulun uusien soittotapojen kehittämiseen on erityisen suuri. Savikangas on toiminut varsinkin Uusinta-kamariyhtyeen piirissä, minkä lisäksi hän on tehnyt useita monitaiteellisia produktioita taiteilija Teemu Mäen kanssa (esimerkiksi Sulkapallo-ooppera, 2005). Savikankaan ensimmäinen sävellyslevytys, kahden CD:n Extraterrestrial ilmestyi vuonna 2004.
Savikangas on soveltanut useissa teoksissaan live-elektroniikkaa sekä käyttänyt epätavallisia soitinkokoonpanoja, kuten esimerkiksi kahdelle harmonikalle, jousikvintetille sekä elektronisesti muokatulle kanteleelle sävelletyssä teoksessa Geeniparanneltu Väinämöinen laulaa Kyborg-Joukahaisen lumeavaruuden mustaan aukkoon (2006).

Vasara, alasin, jalustin

Savikankaan laajimpia teoksia on  elektroakustinen ääni-installaatio Vasara, alasin, jalustin, joka julkaistiin 30.8.2005 näkövammaisten palvelu- ja toimintakeskus Iiriksessä Helsingin Itäkeskuksessa. Teos on periaatteessa pysyvä, ja se oli ensimmäinen Valtion taideteostoimikunnan tilaama julkiseen tilaan sijoitettu ääni-installaatio. Kuuloluuteoksessa yhdistyvät palvelukeskuksen 3. kerroksen sisääntuloaulan fyysis-akustinen tila, sen arkiäänet, kuulijan liikkuminen tilassa sekä teosta varten sävelletty, yhdistelmiltään muuntuva ja tilassa liikkuva musiikki, jonka kokonaiskesto on n. 7 tuntia. Teos hyödyntää nykyteknologiaa, mm. suuntaavia elektromekaanisia kaiuttimia, infrapunasensoreita, permutointia sekä äänen liikuttelua tilassa releohjauksella. Teos on poissa käytöstä teknisten ongelmien vuoksi.
Stanisław Napierała

Stanisław Napierała (s. 23. joulukuuta 1936 Kalwy) on puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Poznańin arkkihiippakuntaan Antoni Baraniak 27. toukokuuta 1961, ja hänet nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä San Leonen titulaaripiispaksi 25. elokuuta 1980. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jerzy Stroba, jota avustivat Tadeusz Etter ja Marian Przykucki.
Napierała sai 25. maaliskuuta 1992 nimityksen Kaliszin piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 21. heinäkuuta 2012.
Lauri Mustakallio

Lauri Mustakallio (vuoteen 1904 asti Schwartzberg, 15. heinäkuuta 1883 Revonlahti – 15. tammikuuta 1937 Nivala) oli rovasti ja kansanedustaja. Hänen vanhempansa olivat rovasti Jaakko Schwartzberg ja Emma Gummerus.
Mustakallio suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1904 ja hänet vihittiin papiksi 1908. Hän oli Pyhäjärvellä ja Ylivieskassa ylimääräisenä pappina 1908–1913 ja pitäjänapulaisena Nivalan seurakunnassa 1913–1925. Mustakallio toimi Nivalan kirkkoherrana vuodesta 1925 kuolemaansa asti.
Hänen poliittinen uransa alkoi vuonna 1917, kun Mustakallio valittiin Nivalan kuntakokouksen puheenjohtajaksi, jona hän toimi vuoteen 1918 asti. Hänet valittiin eduskuntaan vuosiksi 1922–1923 ja 1927–1930 Maalaisliiton edustajana. Kansanedustajana hän toimi muun muassa lakivaliolautakunnassa ja perustuslakivaliokunnassa. Lisäksi Mustakallio oli presidentin valitsijamiehenä 1925 ja 1931.
No Jacket Required

No Jacket Required on Phil Collinsin kolmas ja maailmanlaajuisesti eniten myyty studioalbumi. Sitä on myyty yli 33 miljoonaa kappaletta, ja se voitti Grammy-palkinnon vuoden parhaasta levystä. Albumi julkaistiin 25. tammikuuta 1985. Artisti teki myös samannimisen maailmankiertueen.
Palettiviiriäiskyyhky

Koko ja ulkonäkö

Palettiviiriäiskyyhky voi kasvaa 22–26 cm pitkäksi ja ruumiinrakenteeltaan se on tukevahko. Palettiviiriäiskyyhkyn päälaki on tumman sininen, vihreä tai violetti, naama on valkoinen ja lajilla on musta nokasta lähtevä juova. Niskassa on kiiltävän vihreä ja violetti laikku, yläperä on safiirinsininen. Linnun selkä ja siivet ovat punaruskeat ja vatsa on harmaa. Naaras on yleisväritykseltään koirasta harmaampi ja vatsassa on oliivinruskea vivahde.

Levinneisyys ja elintavat

Palettiviiriäiskyyhkyllä on 3 alalajia. Näistä G. s. purpurata, jota toisinaan pidetään omana lajinaan G. purpurata, elää Kolumbiassa ja Ecuadorin luoteisosassa, G. s. rothschildi-alalajia tavataan ainoastaan Kaakkois-Perusta ja nimialalaji G. s. saphirina elää Ecuadorin eteläosista Peruun ja pienellä alueella läntisimmässä Brasiliassa. Laji elää kosteiden ainavihantien metsien pohjakerroksissa. Tyypillisesti palettiviiriäiskyyhkyn elinympäristöt sijaitsevat 600–1 000 metrin korkeudessa merenpinnasta. Palettiviiriäiskyyhkyt liikkuvat tyypillisesti yksin tai pareittain ja niiden ravintoa ovat siemenet ja pienet selkärangattomat eläimet. 
Palettiviiriäiskyyhkykannan kokoa ei ole arvioitu, mutta sitä kuvataan harvinaiseksi ja sen esiintymisalue on pirstaleinen. Lajin kantaa uhkaa sopivien elinympäristöjen hävittämienn karjan laidunmaiksi, soijan viljelyyn ja teiden rakentamisen vuoksi. Myös metsästys voi olla uhka palettiviiriäiskyyhkyille.
Alleeli

Geenimuodot eli vastingeenit eli alleelit ovat saman geenin vaihtoehtoisia ilmentymiä, joilla on kromosomissa sama paikka. Perinteisen perinnöllisyystieteen keksijä Gregor Mendel otti käyttöön käsitteen geenimuoto tarkoittamaan perinnöllisyyden perusyksikköä.
Diploidin solun vastinkromosomeissa samassa geenipaikassa sijaitsevat geenimuodot muodostavat alleeliparin. Diploidisolu on samaperintäinen, jos sen molemmissa vastinkromosomeissa on geenistä sama geenimuoto, tai eriperintäinen, jos geenimuodot ovat erilaiset. Monessa tapauksessa eriperintäisen parin toinen geenimuoto on vallitseva, toinen väistyvä. Väistyvän ominaisuuden esilletulo on näin ollen mahdollista vain samaperintäisenä. Myös tappava geenimuoto saattaa olla olemassa eriperintäisenä, samaperintäisenä se johtaa yksilön kuolemaan.
Geenimuodot voivat olla myös epätäydellisesti vallitsevia tai yhteisvallitsevia, jolloin molempien geenimuotojen ominaisuudet ilmenevät yksilön ilmiasussa. Yhteisvallitsevat geenimuodot ovat muun muassa ihmisen ABO-veriryhmän takana. Jos samassa kannassa geenimuotoja on kolme tai useampi, kyseessä on useasta geenimuodosta (multippeli alleeli -  lat. multiplus moni). Esimerkiksi ihmisen veriryhmän määrittävät useat geenimuodot. Samalla yksilöllä voi kuitenkin olla enintään kaksi geenimuotoa.
Perinnöllisyystieteessä eliöllä luonnossa tavanomaisesti esiintyvää geenimuotoa kutsutaan usein villialleeliksi ja muita geenimuotoja mutanttialleeleiksi.
Bluehole

Bluehole (vuoteen 2015 Bluehole Studio) vuonna 2007 perustettu korealainen tietokonepelien kehittäjä, joka tunnetaan etenkin TERA (2011) ja PlayerUnknown’s Battlegrounds (2017) -peleistä.
Bluehole perustettiin TERA-pelin kehittämistä varten ja se solmi 2008 sopimuksen pelin julkaisusta Koreassa ja Japanissa NHN:n kanssa ja perusti En Masse Entertainment -yhtiön ylläpitämään peliä Pohjois-Amerikassa. Euroopan julkaisusta sovittiin 2010 Frogster -yhtiön kanssa.
TERA julkaistiin tammikuussa 2011 Koreassa ja samana vuonna Japanissa. Taiwanin, Pohjois-Amerikan ja Euroopan serverit avattiin 2012. Peli julkaistiin myös Kiinassa 2014 Kunlunin toimesta ja Venäjällä 2015 julkaisijana Destiny Development. Korean julkaisijaksi vaihtui 2016 Nexon.
Peli julkaistiin Playstation 4:lle ja Xbox Onelle 2018.
Vuonna 2009 kuusi Blueholen työntekijää tuomittiin NCSoftin keskeneräisen Lineage III -pelin varastamisesta kun he lähtivät NCSoftilta. Entinen NCSoftilla työskennellyt tuotepäällikkö tuomittiin 18 kuukaudeksi vankeuteen ja kahden vuoden ehdonalaiseen.
Blueholen seuraava peli oli isometrinen action-RPG/MMO  Devilian, jonka Trion Worlds julkaisi joulukuussa 2015.
Pelin serverit suljettiin maaliskuussa 2018 vähäisen pelaajamäärän vuoksi.
PlayerUnknown’s Battlegrounds julkaistiin 2017. Peliä kehittämään ja julkaisemaan perustettiin PUBG Corporation.
Studion uusin peli on Ascent: Infinite Realm (A:IR), jonka julkaisija on Kakao Games. Peli on MMO, jossa pääroolissa ovat pelaajien väliset taistelut ja taistelut ilmalaivoilla.
Koordinaatiokehä

Koordinaatiokehä on kompleksiyhdisteissä keskusioniin sitoutuneista ligandeista ja niiden kanssa vuorovaikuttavista molekyyleistä tai ioneista muodostuva ympäristö. Koordinaatiokehä voidaan jakaa sisä- ja ulkokehiin riippuen siitä, miten ne vuorovaikuttavat keskusionin kanssa.

Sisä- ja ulkokehä

Koordinaatiokehän teorian esitti Alfred Werner. Werner ehdotti vuonna 1912, että kompleksiyhdisteissä metalli-ioniin on kahdenlaisia vuorovaikutuksia. Ligandit, jotka ovat suoraan sitoutuneet keskusioniin muodostavat niin sanotun sisäkehän eli primäärisen koordinaatiokehän ja vastaionit ja liuottimet, jotka eivät muodosta varsinaista kompleksia, mutta toimivat sähköisen tasapainon ylläpitämisessä muodostavat ulkokehän eli sekundäärisen koordinaatiokehän. Ulkokehään kuuluvat ligandit vuorovaikuttavat kompleksi-ionin kanssa ionisin vuoorvaikutuksin tai vitysdioksin, mutta eivät muodosta suoraa sidosta keskusionin kanssa. Tätä määritelmää käytetään nykyäänkin. Esimerkiksi kompleksi-ionissa [CoCl₂(NH₃)₄]Cl keskusionina on koboltti-ioni ja sisäkehän muodostavat neljä ammoniakkimolekyyliä ja yksi kloridi-ioni. Ulkokehän muodostaa vastaionina toimiva kloridi-ioni. Kirjoitettaessa kompleksiyhdisteiden kaavoja keskusioni ja sisäkehän ligandit sijoitetaan hakasulkeiden sisään.
Koordinaatiokehistä sisäkehään sitoutuneet ligandit ovat sitoutuneet voimakkaammin keskusioniin kuin ulkokehän ligandit. Sisemmässä koordinaatiokehässä tapahtuvia reaktioita ovat muun muassa ligandienvaihtoreaktiot sekä koordinaatioluvun muutokset. Vaikka monet tärkeät reaktiot koordinaatioyhdisteissä tapahtuvat sisäkehällä on myös ulkokehän ligandeilla vaikutusta niihen. Ulkokehän ligandeilla on vaikutusta erityisesti elektroninsiirtoreaktioissa sekä substraatin aktivoinnissa ja niillä on katalyyttistä merkitystä esimerkiksi moissa entsyymien katalysoimissa reaktioissa.
Tamara Tippler

Tamara Tippler (s. 9. huhtikuuta 1991) on itävaltalainen alppihiihtäjä.
Alppihiihdon maailmancupissa Tippler kilpaili ensimmäisen kerran Val d’Isèren syöksylaskussa joulukuussa 2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti tultuaan 25:nneksi Meribelin superalppiyhdistetyssä helmikuussa 2013. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran joulukuussa 2015 oltuaan toinen Lake Louisen supersuurpujottelussa. Hän oli samalla kaudella kolmas Soldeun ja Lenzerheiden supersuurpujotteluissa. Kaudella 2018−2019 hän sijoittui kolmanneksi Cortina d'Ampezzon ja toiseksi Soldeun supersuurpujottelussa.
Tippler sijoittui Åren MM-kilpailuissa 2019 syöksylaskussa yhdeksänneksi ja supersuurpujottelussa 12:nneksi.
HMS Gloucester (1909)

Palvelus

HMS Gloucester liitettiin palvelukseen otettaessa Kotilaivaston 1. Taistelulaivaviirikköön ja se otettiin uudelleen palvelukseen tammikuussa 1913  Välimeren laivaston 2. Risteilijäviirikköön. Alus määrättiin elokuussa 1914 etsimään Saksan laivaston risteilijöitä SMS Goebeniä ja SMS Breslauta. Operaation aikana alus oli amiraali Archibald Berkeley Milnen  lippulaivana ja sen onnistui osua yhdellä laukauksella Breslaun vesirajan alapuolelle, mikä ei kuitenkaan estänyt saksalaisalusten pakoa. Alus palveli myöhemmin samana vuonna Afrikan länsirannikolla etsien saksalaisia kaappareita kuten marraskuussa Emdeniä.
HMS Gloucester palasi marraskuussa 1914 Välimeren laivastoon, kunnes alus  piti liittää Suuren laivaston 3. Risteilijäviirikköön. Alus kuitenkin lähetettiin Länsi-Afrikan vesille etsimään saksalaista AMC Kronprinz Wilhelmiä, kunnes se liitettiin  helmikuussa 1915 Suuren laivaston 3. Risteilijäviirikköön. Se valtasi helmikuussa saksalaisen tukilaiva Maedonian.  Alus osallistui huhtikuussa 1916 Irlannin kansannousun tukahduttamiseen tulittamalla Galwayn kaupunkia. Alus siirrettiin 2. Risteilijäviirikköön, jonka mukana se osallistui 31. toukokuuta - 1. kesäkuuta Skagerrakin taisteluun.
HMS Gloucester siirrettiin joulukuussa 1916 Adrianmerelle 8. Risteilijäviirikköön, missä se palveli sodan loppuun saakka lukuun ottamatta käyntiä Itä-Intiassa huhtikuussa 1917.
HMS Gloucester poistettiin palveluksesta ja se sijoitettiin huhtikuussa 1919 Devonportin reserviin. Alus siirrettiin maaliskuussa 1920 poistolistalle ja se myytiin romutettavaksi 9. toukokuuta 1921 Wardille Portisheadiin ja Briton Ferryyn.
Gunnar Taucher

Jarl Gunnar Taucher (2. toukokuuta 1886 Vaasa – 15. maaliskuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Taucher toimi Helsingin kaupunginarkkitehtina vuodesta 1923 kuolemaansa saakka. Hän toteutti kaupungin rakennuksissa funktionalistista arkkitehtuurityyliä. Hän suunnitteli muun muassa Kalliossa sijaitsevan vuonna 1934 valmistuneen Aleksis Kiven koulun ja Kampissa sijaitsevan vuonna 1939 valmistuneen Lapinlahden kansakoulun. Pieni Roobertinkatu 1–3:ssa sijaitseva nykyinen keskustan poliisipiirin rakennus (1929) on hänen suunnittelemansa, samoin alun perin myös Kampin sähköasema (1939), joka tosin on sittemmin kokenut suuria muodonmuutoksia. Myös Kivelän sairaalan vuonna 1935 valmistunut päärakennus on Taucherin suunnittelema. Taucher suunnitteli myös vuonna 1938 valmistuneen Alppilan pyöreän vesitornin. Hän suunnitteli myös myöhäisfunktionalistisen isolippaisen makeis- ja virvoitusjuomakioskin, niin sanotun Keltaisen lippakioskin Etu-Töölöön Helsinkiin, Runeberginkadun–Arkadiankadunkulmaan yhdessä arkkitehti Hilding Ekelundin kanssa 1940- ja 1950-luvulla.
Vuonna 2007 Taucherin työstä ja sen tuloksista aloitettiin tutkimushanke, jonka on tarkoitus ilmestyä Helsingin kaupunginmuseon Museon tutkimuksia ja raportteja -sarjassa.
Gunnar Taucherin poika oli mainostoimisto Oy Mainos Taucher Reklam Ab:n perustaja, kauppaneuvos Per Henrik Taucher (1915–2006).
Slovakian moottoritieverkko

Slovakian moottoritieverkko on noin 750 kilometrin pituinen maantieverkko Slovakiassa. Maan moottoritiet on määritelty moottoriteihin (slovakiksi Diaľnica, lyh. D) ja moottoriliikenneteihin (slo. Rýchlostné cesty, lyh. R), joiden ero on se että moottoritiet ovat kaksikaistaisia ja lähinnä keskikaiteisia. Yleinen moottoritienopeus Slovakiassa on 130 km/h.
Lepakko (operetti)

Lepakko (saks. Die Fledermaus) on Johann Strauss nuoremman operetti. Operetti on tehty saksalaisen Carl Haffnerin ja Richard Genéen librettoon. Libretto perustuu saksalaisen kirjailijan Julius Roderich Benedixin farssiin Vankila ja ranskalaiseen näytelmään Le Réveillon, jonka ovat kirjoittaneet Henri Meilhac ja Ludovic Halévy. 
Lepakon kantaesitys oli 5. huhtikuuta 1874 Wienin teatterissa, Itävallassa.
Seututie 836

Reitti

Tie alkaa seututieltä 833 Ylikiimingin kirkonkylän itäpuolella, ja kulkee Jokelankylän, Vepsän ja Ylivuoton kylien kautta Utajärven kunnan Sanginkylään, jossa se liittyy seututiehen 837. Tien pituus on noin 42 kilometriä.
Tien profiilissa ei ole suuria korkeuseroja. Suurimmat nousut ovat tien länsipäässä lähellä Ylikiimingin taajamaa Pylkönmäen hiihtokeskuksen luona sekä Vepsän Tervahaarassa. Muutoin tiellä ei ole mainittavia nousuja. Tie on kaksikaistainen päällystetty tie. Osuus Suoperästä Sanginkylään päällystettiin vasta 1990-luvun lopulla, jolloin myös pahimpia mutkia suoristettiin. Aiemmin päällystettyä osuutta ei ole sanottavasti oikaistu, päällystäminen tehtiin 1970-luvun lopulla.

Käyttö

Tietä käyttävät Ylikiimingin itäosien kylien asukkaat, ennen muuta kesäisin myös monet kesäasukkaat. Se on myös Sanginkylän läntisimpien osien yhdystie Utajärvelle. Vapon turvekuljetukset tiellä alkoivat 1970-luvulla, sitä myöten kuljetetaan myös puutavaraa Ouluun ja se on lyhin läntinen reitti Paljakan hiihtokeskukseen Puolangalle. Koska tie seurailee Ylivuotolta Sangin Tervolankylään Kiiminkijokea, siltä on useita liittymiä joen urheilukalastuspaikkoihin. Sen sijaan Kiiminkijoen taakse tieltä pääsee vain Alavuoton sillan kautta. Myöskään etelään Oulujoen suuntaan tieltä ei ole läpimenoyhteyttä, joskin Aittokylän ja Kivijärven tiet siihen suuntaan risteävät.
Flugmotorenwerke Ostmark

Flugmotorenwerke Ostmark oli suuri itävaltalainen lentokonemoottoreiden valmistaja toisen maailmansodan aikana. Se kuului Steyr-Daimler-Puch-yritykseen. Se tuotti moottorit useisiin Heinkelin lentokoneisiin, ja sillä oli käytössään kolme suurta tehdasta Wiener Neudorfissa, Biedermannsdorfissa ja Guntramsdorfissa. Tehtaat käyttivät orjatyövoimaa läheiseltä Mauthausen-Gusenin keskitysleiriltä.
Jay Kortehisto

Juha Jay Kortehisto (28. joulukuuta 1972) on suomalainen muusikko, laulaja ja sovittaja. Hänen instrumentteinaan on pasuuna ja didgeridoo.
Pasunistina hän on soittanut muun muassa yhtyeissä Ricky Tick Big Band, Pope Puolitaival United, Dallapé, Boston Promenade, Nu Spirit Helsinki, Jean S., Sunrise Avenue ja Leningrad Cowboys sekä Sami Saaren ja Jimi Tenorin yhtyeissä. Hän on myös paljon käytetty studiomuusikko ja on soittanut lähes 200 albumilla. Kortehisto toimii 50-luvun rhythm and bluesia soittavan Screaming Jay & The Bonesin yhtyeen laulajana ja pasunistina.
Hän on tehnyt sovituksia muun muassa albumeille Nu Spirit Helsinki / Nu Spirit Helsinki ja Nicole WIllis / Be it sekä musikaaliin Smokkijätkät.
Juha Kortehisto on kotoisin Seinäjoelta. Vuonna 1994 hän muutti Helsinkiin ja aloitti opiskelunsa Oulunkylän Pop & Jazz konservatoriossa.
Tiger of Sweden

Tiger of Sweden on ruotsalainen vaatemerkki. Sen perustivat vuonna 1903 Uddevallassa räätälit Markus Schwarmann ja Hjalmar Nordström. Aluksi valmistus keskittyi miesten vaatteisiin. Nykyään merkillä on lisäksi mallisto naisille sekä farkkumallisto. Valikoimiin kuuluu myös asusteita.
Vuonna 2003 Tiger of Sweden myytiin tanskalaiselle IC Companysille.
Sotilashallinto

Sotilashallinto tarkoittaa sotilasviranomaisten hoitamaa hallintoa. Se tarkoittaa sitä osaa julkisesta hallinnosta, joka ei ole siviilihallintoa tai kirkollishallintoa. Tavallisesti sotilashallinnolla kuvataan niiden armeijaan ja asevelvollisuuteen liittyvien asioiden ylläpitämistä, jotka eivät liity suoraan taistelutoimintaan. Näihin kuuluvat esimerkiksi henkilöstöhallinto, budjetointi, rahoitus, hankinta, koulutus ja kehitystyö. Käyttäessään hallinnollista aluejakoa sotilashallinto voi jakaa valtionsa alueet sotilasalueisiin, kuten sotilaspiireihin tai sotilaslääneihin, kuten esimerkiksi Suomen puolustusvoimat teki vuoteen 2014 saakka. 
Tyypillisesti oikeusvaltiossa sotilashallinto on siviilihallinnon määräysvallan alainen. Tällöin kyseessä on armeijan siviilimääräysvalta. Valtiota, jossa tämä järjestys on päinvastainen kutsutaan usein sotilasdiktatuuriksi ja sen hallitusta sotilashallitukseksi. Sitä ylläpitävästä sotilashallinnosta saatetaan käyttää myös nimitystä sotilasjuntta tai pelkästään juntta.

Suomessa

Sotilashallinnolla voidaan tarkoittaa eri yhteyksissä hieman toisistaan poikkeavia asioita. Suomen hallintokäytännössä sanaa puolustushallinto käytetään yleensä merkitsemään hallintoa puolustusministeriön hallinnonalalla.

Siviili-sotilashallinto

Helmi-maaliskuussa 2015 Ukrainan presidentti Petro Porošenko perusti Donetskin ja Luhanskin alueille väliaikaisia siviili-sotilashallintoyksikköjä, sillä Ukrainan turvallisuusneuvosto totesi alueellisen siviilihallinnon riittämättömäksi ja estyneeksi toteuttamaan tehtäviään Itä-Ukrainan sodan ollessa käynnissä alueilla. Siviili-sotilashallintoyksikköjen tehtäväksi tuli valvoa Ukrainan lakien noudattamista ja järjestystä, varmistaa alueen asukkaiden turvallisuus ja elämän normalisoituminen, osallistua mahdollisten tuhoiskujen ja terroristitoimien torjumiseen ja vastatoimiin, sekä estää aluetta uhkaavat humanitääriset katastrofit.