google/wiki40b huggingface dataset:
Stagflaatio

Stagflaatio on yhdistelmä sanoista stagnaatio (pysähtyneisyys) ja inflaatio (hintojen nousu). Stagflaatio tarkoittaa sellaista taloustilannetta, jossa yhdistyvät lama, korkea inflaatio ja korkea työttömyys. Termi stagflaatio tuli käyttöön 1970-luvulla, kun länsimaiden talouksissa oli vuoden 1973 ensimmäisen öljykriisin vaikutuksesta samaan aikaan lama, suurtyöttömyys sekä korkea inflaatio.

Historia

Stagflaation esiintymisellä Yhdysvalloissa 1970-luvulla on suuri historiallinen merkitys taloustieteissä. Stagflaatio ilmiönä oli ristiriidassa taloustieteen keynesiläisen koulukunnan kehittämän Phillipsin käyrän kanssa. Phillipsin käyrän mukaan stagflaation ei pitäisi olla mahdollista. Hieman aikaisemmin keynesiläinen näkemys inflaation luonteesta oli joutunut tulilinjalle, ja 1970-luvulla myös keynesiläisten keskeisiin teorioihin kuuluva Phillipsin käyrä joutui kyseenalaistamisen kohteeksi. Keynesiläiselle koulukunnalle muodostui vastustajia, koska sen teoriat eivät selittäneet todellisuutta. Teorian tueksi esitettiin vielä NAIRU-teoria, jonka mukaan pitkällä aikavälillä työttömyys ei riipu inflaatiosta. Silti monet taloustutkijat olivat valmiita luopumaan kokonaan keynesiläisistä ajatuksista niiden sisältämien epäjohdonmukaisuuksien vuoksi, eivätkä kaikki enää pitäneet keynesiläisyyttä siinä arvossa kuin aikaisemmin. Keynesiläistä koulukuntaa edustava Paul Krugman on painottanut, että koko teoria ei voida hylätä Phillipsin käyrän ongelmien takia. Monetaristien mukaan stagflaatio voidaan paremmin selittää rahan kvantiteettiteorialla ja työmarkkinoiden jäykkyydellä.
Dietrich von Choltitz

Toisen maailmansodan alkupuoli

Toisessa maailmansodassa von Choltitz otti osaa Rotterdamin valtaukseen 1940 ja ansaitsi ritariristin. Syyskuussa 1940 hän yleni everstiksi ja rykmentin komentajaksi. Sodassa Neuvostoliittoa vastaan hän otti osaa Sevastopolin piiritykseen kesäkuussa 1942. Samana vuonna hän yleni kenraalimajuriksi ja 1943 kenraaliluutnantiksi. Hän oli avustava Saksan 260. jalkaväkidivisioonan komentaja ja XLVIII panssariarmeijakunnan komentaja. Maaliskuussa 1944 hän palveli Italiassa ja kesäkuussa 1944 länsirintamalla. Sodan loppupuolella hän oli Pariisin sotilaskuvernöörinä kaupungin valtaukseen asti.

Palaako Pariisi?

Von Choltitz kieltäytyi hävittämästä Pariisia uhmaten suoraan Hitlerin käskyä tuhota kaupungin näkyvimmät muistomerkit. Tosin sotavankeuden aikaisista salakuunteluista käy ilmi, että syynä oli lähinnä Hitlerin mielikuvituksellisten käskyjen noudattamisen vaikeus, sillä kohteiden tuhoamiseen ei ollut käytettävissä räjähdysaineita eikä henkilöstöä. Von Choltitz kuoli vuonna 1966 ja hänen hautajaisissaan oli läsnä korkea-arvoisia ranskalaisia sotilashenkilöitä. Pariisin tapahtumista on tehty myös elokuva nimeltä Palaako Pariisi?.
Sami Ikävalko

Ura

Ikävalkon kasvattajaseura on KTP-Basket, jonka edustusjoukkueessa hän debytoi kaudella 2007–2008. Hän edusti seuraa kolmen kauden ajan, jonka jälkeen hän siirtyi I-divisioonassa pelanneeseen Forssan Koripoikiin. Kahden divisioonakauden jälkeen seura nousi pääsarjaan kaudeksi 2012–2013. Kesällä 2013 Ikävalko siirtyi Korihaihin. Hän edusti seuraa vain yhden kauden ajan ja siirtyi kaudeksi 2014–2015 Salon Vilppaaseen. Ikävalko hyllytettiin Vilppaan joukkueesta vuoden 2015 lopussa tämän annettua paikallismedialle joukkueen johtoa ja valmennusta kritisoineen haastattelun. Vilpas ja Ikävalko purkivat sopimuksensa vuodenvaihteessa. Alkuvuodesta 2016 Ikävalko siirtyi I-divisioona A:ssa pelanneeseen Porvoon Tarmoon sopimuksella, joka mahdollisti Ikävalkon siirtymisen Korisliigaan helmikuun loppuun asti.
Heinäkuussa 2016 Ikävalko teki kaksivuotisen sopimuksen M1DA:ssa pelanneen Lahti Basketballin kanssa saatuaan opiskelupaikan Lahden ammattikorkeakoulusta.

Muuta

Ikvalko opiskelee Lahden ammattikorkeakoulussa. Hän suoritti varusmiespalvelustaan Lahden urheilujoukoissa.
Ikävalkon veli on jalkapalloilija Niko Ikävalko ja veljesten isä on kaksi Suomen-mestaruutta voittanut jalkapalloilija Mika Ikävalko.
Kiramo

Kiramo on tukinnostolaitteesta (tukkihissi) käytetty kansanomainen nimitys. Kiramo saattoi olla rakennettu proomun tai vaunun päälle ja sen voimanlähteenä oli esimerkiksi sähkömoottori, polttomoottori tai höyrykone. Kiramossa oli kaksi noin kuusi metriä korkeaan telineeseen sovitettua ketjuparia joita voimanlähde liikutti. Ketjujen niveliin oli kiinnitetty 1,5 - 2,5 metrin välein koukut eli kynnet jotka nostivat tukit esimerkiksi vedestä kiramon telineen huipulle ja laskivat tukin edelleen tukkikiskoille joita pitkin tukki työnnettiin tai vieritettiin läjään. Kiramoa käytettiin myös tukkien lastaamiseen rautatievaunuun tai puutavara-autoon.
Reijo Kanerva

Reijo Juhani Kanerva (29. tammikuuta 1944 Ylöjärvi – 1. maaliskuuta 2016) oli suomalainen jalkapalloilija.
Tukimiehenä pelannut Kanerva edusti urallaan Lielahden Kipinää, Kalevan Pallo-Poikia 1962–1963, Åbo IFK:ta 1964–1965, Upon Palloa 1966–1967 ja Tampereen Palloilijoita 1968–1973. Hän voitti ÅIFK:ssa Suomen Cupin 1965. Kaikkiaan Kanerva pelasi viiden kauden aikana 81 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. 
Kanerva pelasi Suomen miesten maajoukkueessa vuosina 1964–1967 yhteensä 17 maaottelua. Urheilumme kasvot -teoksessa vuodelta 1973 Kanervaa kuvailtiin "raisuotteiseksi ja uhrautuvaksi puolustuspelaajaksi", joka voitti Suomen joukkueessa topparina Pohjolan mestaruuden vuonna 1966.
Väinö Riikkilä

Lapsuus ja nuoruus

Riikkilällä ei ollut kansakoulun lisäksi kirjoittamiseen muuta koulutusta. Hän oli 12-vuotias, kun hän menetti sisällissodassa punaisten puolella toimineen isänsä loppuvuonna 1918. Perheen köyhyyden vuoksi hän joutui lapsena tekemään rankkaa työtä maatalossa ruokaa ja asuntoa vastaan. Tästä orjuutta muistuttavasta vaiheesta hän kirjoitti vasta muistelmissaan vuonna 1968. Tämä vaihe on ehkä hänen poikakirjoissaan nalkuttavien äitien ja sävyisien isien taustalla, sillä kirjojen sankarien ikäisenä hänellä ei ollut vanhempia lähellä, oli vain työ ja pako kansakoulun opin kautta kirjojen tarinoihin. Maatalon heitettyä hänet pois toisen pojan tekemän rikkomuksen takia hän löysi töitä uitolta ja sahoilta. Elämä helpottui, kun hänen äitinsä meni uudelleen naimisiin ja muutti Kotkaan, jolloin hän saattoi ottaa pojan luokseen.

Aikuisikä

Riikkilä teki töitä ja kirjoitti Karhulassa, jonka Suulisniemi on hänen poikakirjojensa maisema. Hänen kirjoituksiaan julkaistiin lehdissä vuodesta 1929 alkaen.  Helsinkiin muutettuaan hän sai tukea Helsingin työväenopiston kirjoittajapiirin ohjaajalta Z. Castrenilta ja Nuoren Voiman Liiton Ilmari Jäämaalta. Vuodesta 1948 alkaen hän harvoja kirjoittaja-apurahakausia lukuun ottamatta ansaitsi elantonsa Raumalla Rauma-Repolan konepajan varastonhoitajana. Hänen kirjojensa teemoja on työn tarkka kuvaus. Hän oli työskennellyt myös esimerkiksi maatyöläisenä, laivan lämmittäjänä, rakennustyöläisenä, yövartijana ja tanssimuusikkona. Riikkilän puoliso oli vuodesta 1933 Meeri Blomqvist. Perheeseen syntyi kaksi poikaa.

Kirjallinen tuotanto

Riikkilän tuotanto koostuu viidestätoista kirjasta, joista kaksitoista on nuortenromaaneja. Tässä kirjallisuudenlajissa hän saavutti erittäin suositun aseman. Pertsa ja Kilu -tarinat ovat klassikkoja omassa genressään. Niissä on dekkarijuoni tarinaa kuljettamassa. Myös lasten vanhemmilla on merkittävä rooli kertomuksissa ja heidän kasvatustapansa tulee romaaneissa kuvatuksi. 
Ensimmäinen kirja Pertsa ja Kilu valmistui 1948, mutta se ilmestyi vasta 1951. Kuuden Pertsa ja Kilu -kirjan kasvutarina on poikien siirtyminen kodista aivan sananmukaisestikin avarimmille vesille, ja haaveilu merimieheksi ryhtymisestä korvautui veneen hankkimisella ja ylipäätään vastuunotolla. 1970-luvulla Pertsa ja Kilu -kirjoista tehtiin Vili Auvisen ohjaama televisiosarja. Vuonna 2000 Taavi Vartia teki uuden televisiosarjan Pertsasta ja Kilusta, mutta se ei perustunut Riikkilän teksteihin.
Aikuisille suunnattuja romaaneja Riikkilä kirjoitti vain kaksi. Lisäksi hän kirjoitti omaelämäkerran ja kaksi näytelmää. Lehdissä hänen tarinoitaan on julkaistu runsaasti. Riikkilä sai sanomalehti Länsi-Suomen taidemitalin vuonna 1959. Lisäksi hän sai Valistuksen palkinnon ja Nuorten kirjan palkinnon. 
Väinö Riikkilän nimikkoseura perustettiin Raumalle vuonna 1986. Ensimmäinen Pertsa ja Kilu -palkinto jaettiin 1996.
Naserdine Kraouche

Maajoukkueura

Kraouche edusti Algerian maajoukkuetta vuosina 1999–2005 pelaten 36 ottelua, joissa syntyi kolme maalia. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa 6. kesäkuuta 1999 Tunisiaa vastaan.
Kraouche oli mukana vuosien 2000, 2002 ja 2004 Afrikan kisoissa.
Adblock Plus

Historia

Vuonna 2006 Michael McDonald kirjoitti Adblock Plus 0.5 -version, joka toi lukuisia uudistuksia alkuperäiseen Adblock-lisäosaan. McDonaldin lopetettua ohjelman kehittämisen projektia jatkoi Wladimir Palant. Hän uudelleenkirjoitti koodin ja julkaisi ohjelman 0.6-version tammikuussa 2006.
Vuonna 2011 Wladimir Palant ja Till Faida perustivat Eyeo -yhtiön helpottamaan ABP:n kehityksen jatkuvuutta.
Huhtikuussa 2017 Eyeon yhdistyi The Pirate Bayn perustajan Peter Sunden omistama Flattr-yrityksen kanssa.

Menestyminen

PC World-lehti valitsi ABP:n 100 parhaan tietokoneohjelman joukkoon vuonna 2007. Vuonna 2016 Raymond.cc –sivusto testasi parhaimmat mainoksienesto-ohjelmat ja ABP jäi uBlock Originin taakse, johtuen suuresti ABP:n valkoisen listan mainoksista.

Kritiikki

Vahvasti mainosrahoitteisesti pyörivät internetsivustot ovat sanoneet ABP:n kaltaisten mainoksienesto-ohjelmien olevan suuri tulojen menetys heille. Nykyään monet verkkosivustot saavat rahansa kolmannen osapuolen näyttämistä mainoksista, jotka ABP estää.
Joulukuuta 2011 Wladimir Palant ilmoitti tulevien Adblock Plus versioiden päästävän tiettyjä mainoksia lävitse. Nämä mainokset ovat yksinkertaisia teksipohjaisia yhden rivin scriptejä, jotka käyttäjä voi manuaalisesti estää.
Yritykset kuten Google, Microsoft ja Amazon ovat ostaneet paikan ABP:n hyväksyttyjen mainosten listalla.
Hyväksyttyjen mainoksien johdosta ohjelmasta forkattiin Adblock Edge ja nyt jo lopetettu Adblock Lite -versiot.

Ohjelman tunnistus

Jotkin sivustot käyttävät JavaScriptiä Adblock Plusin suodattimien tunnistamiseen. Tunnistaminen tapahtuu hunajapurkin tapaisella URL-osoitteella, jonka jälkeen tiedonkulku varmistetaan. Tuon jälkeen varmistetaan DOMilla, että sivustolta ladattiin kaikki elementit kuten mainokset.
Tämä tapa ei näe Adblock Plus -lisäosaa suoraan, mutta se huomaa jos sivuston joitain osia ei ladata.
Johan Lindroos

Johan Theodor Lindroos (1867–1952) oli suomalainen yritysjohtaja, insinööri ja vuorineuvos. Hän valmistui diplomi-insinööriksi ja toimi Wärtsilä Oy:n toimitusjohtajana 1916–1918, Fennia-Faneri-osakeyhtiön johtokunnan puheenjohtajana 1925–1926. Hänelle myönnettiin vuorineuvoksen arvo vuonna 1942.
Hänen poikansa oli vuorineuvos Torsten Lindroos.
Rok Pajič

Ura

Suurimman osan urastaan Pajič on viettänyt Tšekin alempien sarjatasojen seuroissa. Hän on edustanut Sloveniaa neljästi aikuisten arvokisoissa, joista kolme kertaa MM-kisojen korkeimmalla tasolla A-sarjassa.
Pajičin kasvattajaseura on HK Kranjska Gora, jonka tunnetuin pelaaja on toinen slovenialaiskiekkoilija, NHL-tähti Anže Kopitar.

Muuta

Pajičin isä, Murajica Pajič oli myös ammattilaiskiekkoilija, edustaen Jugoslaviaa muun muassa Sarajevon olympiakisoissa vuonna 1984. Lisäksi hänen setänsä Boris Pajič oli kansallisen tason jääkiekkoilija, ja edusti itsenäisen Slovenian joukkuetta kahdesti MM-kilpailuissa.
Honeywell 6000 -sarja

Honeywell 6000 on Honeywellin valmistama suurtietokonesarja, joka perustuu General Electricin aloittamaan GE-635:n seuraajaan.
Sarjan tietokoneissa on käytetty GECOS-käyttöjärjestelmää. 6040, 6060 ja 6080 -malleja markkinoitiin erityisesti "raskaaseen COBOL käyttöön".
Sarja nimettiin myöhemmin uudelleen Level 66.
Jyväskylän yliopiston kiihdytinlaboratorio

Jyväskylän yliopiston kiihdytinlaboratorio (JYFL-ACCLAB) tekee hiukkaskiihdyttimiin perustuvaa fysiikan tutkimusta. Kiihdytinlaboratorio on kolmatta kertaa peräkkäin Suomen Akatemian huippuyksikkö ajanjaksolla 2012–2017. Laboratoriossa on käynnissä lukuisia kiihdytin- ja materiaalifysiikan tutkimushankkeita. Niissä on löydetty kymmeniä uusia keskiraskaita neutronirikkaita isotooppeja ja tutkittu niiden rakennetta ja hajoamisominaisuuksia.
Laboratorion johtajana toimii nykyisin professori Ari Jokinen.

Hiukkaskiihdyttimet

Kiihdytinlaboratoriossa on (keväällä 2016) käytössä kolme hiukkaskiihdytintä. Näistä vanhin on 130 MeV:n hiukkaskiihdytin (mallinimi K-130). Sen asennustyö aloitettiin kesällä 1990, testiajot suoritettiin 1992 ja tutkimustoiminta voitiin aloittaa vuonna 1993. Keskeinen osa laboratorion ydin- ja hiukkastutkimusta tehdään K-130:llä. Laitteella tehdään ydinfysiikan perustutkimusta ja soveltavaa tutkimusta.
Valtion teknillinen tutkimuskeskus (VTT) lahjoitti 2006 1,7 MeV:n Pelletron-nimisen tandemkiihdyttimen Jyväskylän yliopistolle. Käyttöön laite otettiin vuonna 2007. Pelletronilla tehdään materiaalifysiikan tutkimusta.
30 MeV:n MCC30/15-kiihdytin (mallinimi K-30) hankittiin osana Suomen ja Venäjän sopimaa Neuvostoliiton velkojen maksuohjelmaa. Kiihdyttimen asennus alkoi elokuussa 2009 ja huhtikuussa 2010 sillä tehtiin ensimmäiset testit. K-30-kiihdyttimellä voidaan kiihdyttää protoneja (18–30 MeV) ja deuteroneja (9–15 MeV). Laitteistoa käytetään erilaisten isotooppien (mm. ¹⁸F ja ¹²³I) tutkimukseen ja tuloksia voidaan tutkia esimerkiksi niin sanotulla IGISOL-laitteistolla.

Historiaa

Jyväskylän yliopistoon hankittiin ensimmäinen hiukkaskiihdytin, MC20-minisyklotroni, joulukuussa 1973. Laitteen suunnittelu ja asennus oli aloitettu jo aiemmin. Hiukkaskiihdyttimen koekäyttö aloitettiin alkuvuonna 1974. Tutkimusryhmässä oli useita nuoria tutkijoita, joista Rauno Julinin tehtäväksi tuli syklotronin ionisuihkun pulssien aikarakenteen parantaminen. Varsinainen haaste oli yhdistää laitteella tehdyt erilaisten isotooppien elinaikaa mittaavat tutkimukset ja elektronispektroskopia.
Hanke vaati aluksi perehtymistä menetelmään, joka oli maailmallakin uutuus, sillä vain muutama taho teki niin sanottuun suihkunsisäiseen (in-beam) elektronispektroskopiaan liittyvää monopolisiirtymien tutkimusta. Jyväskylässä menetelmä opeteltiin perusteista lähtien, ja sen ansiosta fysiikan laitokselle syntyi vahva osaaminen kiihdytinpohjaisessa fysiikassa. Laitteistoa on sittemmin uusittu ja lisätty. Vuodesta 1996 kiihdytinlaboratorio on ollut EU:n laatulaboratorio (Large Scale Facility). ja useita jaksoja Suomen Akatemian huippuyksikkönä.
Joulukuussa 2015 Suomen Akatemia myönsi yli miljoona euroa kiihdytinlaboratorion tutkimuslaitehankintoihin ja ohjausjärjestelmän päivitykseen.
Raronin itäinen alue

Raronin itäinen alue (saks. Bezirk Östlich Raron, ransk. District de Rarogne oriental) on yksi Sveitsin 148:sta ja Wallisin kantonin 14:stä hallinnollisesta alueesta. Alue sijaitsee Rhônen laaksossa Ylä-Wallisin alueella.
Raronin itäisen alueen lisäksi Wallisissa on Raronin läntinen alue, joka on virallisesti erillinen hallintoalue (saks. Bezirk). Toisinaan, virallisissakin yhteyksissä kuten tilastoissa, nämä kaksi aluetta kuitenkin käsitellään yhdessä.

Asukkaat ja kieli

Raronin alue on selkeästi saksankielinen. Vuonna 2000 alueen vakituista asukkaista 96 % oli saksankielisiä. Sekä ranskan- että italiankielisiä oli alle 1 % ja muun kielisiä noin 3 %.
Lapin pogostat

Lapin pogostat (ven. Лопские погосты, Lopskie pogosty; myös Metsälappi, ven. Лешая Лопь, Lešaja Lop) on Käkisalmen läänin ja Äänisen Karjalan välisestä alueesta 1300–1700-luvuilla käytetty nimitys. Alue alkaa kapeana kiilana Laatokan pohjoispuolelta ja ulottuu pohjoisessa Vienanmeren rannikolle ja Suomen nykyiselle itärajalle.
Keskiajalla Metsälappi oli karjalaisten kalastus- ja metsästysmaata, jonne 1300-luvulta lähtien alkoi vähitellen syntyä vakinaista asutusta. Hallinnollisina yksikköinä Lapin pogostat syntyivät Iivana III:n aikana 1400-luvun lopussa. Sisämaan alue käsitti seitsemän pogostaa: Lintujärven, Semsjärven, Sellin, Paateneen, Rukajärven, Suikujärven ja Paanajärven. 1700-luvun alussa siihen liitettiin Repola, joka oli kuulunut Kuolan kihlakuntaan ja sitä ennen Käkisalmen läänin Ilomantsin pogostaan. Vuosina 1591 ja 1613 alueesta erotettiin Solovetskin luostarille kuuluneet Vienan Kemin ja Suijunjoen volostit. Ruotsin vastainen raja määriteltiin vuonna 1621.
Karujen luonnonolosuhteiden takia Lapin pogostojen asutus oli harvaa ja vähälukuista. 1500-luvun puolivälissä sisämaan seitsemässä pogostassa oli 66 kylää ja noin 7 400 asukasta. 1500–1600-lukujen vaihteessa seudun asukkaat kärsivät ruotsalaisten tekemistä hävitysretkistä. 1600-luvun loppuun mennessä väkiluku nousi noin 10 000:een mm. Ruotsin puolelta suuntautuneen muuttoliikkeen ansiosta. Kolme neljäsosaa väestöstä asui eteläisissä pogostoissa. Pohjoisin karjalaisasutus sijaitsi Kuittijärven rannalla nykyisen Uhtuan tienoilla. Saamelaisväestöä oli keskiajan lopulla vain muutamia kymmeniä perheitä alueen pohjoisosassa.
Lapin pogostoilla ei ollut omaa hallinnollista keskusta. Alueen verotusta ja oikeusasioita hoidettiin aluksi Novgorodista käsin. Vuosina 1649–1650 tsaari Aleksei Mihailovitš liitti sisämaan pogostat perustamaansa Aunuksen kihlakuntaan. Aunuksen läänin perustamisen jälkeen vuonna 1784 suurin osa pogostoista liitettiin Poventsan kihlakuntaan. Pohjoisimmat Paanajärven ja Suikujärven pogostat sekä Vienan Kemin ja Suijunjoen volostit yhdistettiin Kemin kihlakunnaksi. Nykyään koko alue kuuluu Karjalan tasavaltaan.
Nyiragongo

Purkaushistoria

Vuoren huipulla oleva laavajärvi tyhjentyi vuonna 1977 ja täyttyi uudestaan kesäkuussa 1982.
Ennen vuoden 2002 purkausta läheisessä kylässä havaittiin purkauksia, mikä johti puolen miljoonan ihmisen evakuointiin. Tuolloin laavavirta tuhosi yli 4 500 rakennusta Goman kaupungissa. Laavan lisäksi hiilidioksidi aiheutti kuolonuhreja. Vuonna 2013 satellittiikuvissa näkyy aktiivista toimintaa kraatterissa ja laavajärvessä.
Otava (kuvalehti)

Otava oli Helsingissä vuosina 1912–1920 ilmestynyt kulttuurille ja kaunokirjallisuudelle omistettu kuvalehti.
Kustannusosakeyhtiö Otavan julkaisema makasiinityyppinen lehti oli vakava yritys popularisoida kulttuurielämän eri puolia. Nimekkään avustajakuntansa ansiosta se saavutti enimmillään lähes 10 000 kappaleen levikin. Ruotsinkielisen Arenan tavoin Otava ei kuitenkaan ollut kannattava, ja sen julkaiseminen päättyi samantyyppisen Maailman tultua markkinoille vuonna 1920. Kerran kuukaudessa ilmestyneen lehden toimittajina työskentelivät Helmi Krohn (1912–1919) ja Ilmari Ahma (1920).
Luciano Borsato

Luciano Roberto Borsato (s. 7. tammikuuta 1966, Richmond Hill, Ontario) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi keskushyökkääjänä. Hän pelasi NHL:n Winnipeg Jetsissä viiden kauden aikana vuosina 1990–1995 yhteensä 203 runkosarjaottelua. Borsato voitti jääkiekon MM-kilpailuissa pronssia vuonna 1995.
Rölli (televisiosarja)

Rölli

Rölli on Röllimetsässä asusteleva omituisiin otuksiin kuuluva olio. Hänen mielestä olisi mukava irvistellä yhdellä hampaalla ja säikytellä muita. Rölli haluaisi olla paha ja ilkeä peikko, jota kaikki pelkäisivät, mutta se ei aina tahdo onnistua. Sydämessään Rölli ei halua kenellekään pahaa.
Per von Bonsdorff

Per Adolf von Bonsdorff (13. elokuuta 1896 Helsinki – 7. joulukuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen jääkärimajuri ja vapaaherra (vapaaherrallinen suku numero 49, von Bonsdorff). Hänen vanhempansa olivat professori, lääkintäkenraalimajuri ja vapaaherra Hjalmar Gabriel von Bonsdorff ja Julia Maria Sofia Hirn. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Margit Fredrique Saurénin kanssa.

Opinnot

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1915 ja liittyi Nylands Nationiin. Hän jatkoi opintojaan Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla. Hän opiskeli Ranskan sotakorkeakoulussa vuosina 1922–1923.

Jääkäriaika

Von Bonsdorff liittyi jääkäriliikkeeseen, jolle Saksa antoi sotilaskoulutusta "partiolaiskurssilla" Lockstedtin leirin harjoitusalueella. Hänet sijoitettiin Preussin kuninkaallisen jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan alkuvuonna 1916, josta myöhemmin siirrettiin pataljoonan ratsuosastoon. Hän otti osaa Saksan armeijassa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Venäjän armeijaa vastaan itärintamalla Saksan miehittämällä alueella Misajoella ja Lielupejoella.

Palvelus armeijassa ja suojeluskunnassa

Sodan jälkeen von Bonsdorff toimi yleisesikunnan toimistoupseerina ja myöhemmin Vuoristoprikaatin adjutanttina. Hänet siirrettiin yleisesikuntaan syksyllä 1918 ja Uudenmaan rakuunarykmenttiin 1919. Von Bonsdorff komennettiin adjutantiksi 1. divisioonaan, mistä hänet siirrettiin marraskuussa 1919 Yleisesikuntaan toimistoupseeriksi toimien operatiivisen, tilastollisen ja keskusosaston varapäällikkönä. Hänet komennettiin 3. komppanian päälliköksi Kaartin jääkäripataljoonaan 1921. Armeijasta von Bonsdorff erosi 1922 ja hän matkusti jatkamaan opintojaan sotakorkeakouluun Ranskaan, mistä palasi Helsingin suojeluskunnan Valkoisen Rykmentin 1. pataljoonan päälliköksi 1923-1925. Hänet nimitettiin Helsingin suojeluskuntapiirin 1. alueen päälliköksi 1926 ja määrättiin samalla hoitamaan 1. sotilasohjaajan tehtäviä. Suojeluskunnasta hän erosi syksyllä 1926.

Siviilitöissä

Von Bonsdorff toimi armeija- ja suojeluskuntatyön ohella Tollander & Klärichin Tupakkatehtaan toimitusjohtajan apulaisena ajalla 1922-1926. Takuu- ja Luotto-oy:n toimitusjohtajana hän oli 1927-1930 ja Suomalaisen Oy Original Odhnerin toimitusjohtajana 1931-1932. Von Bonsdorff osti osuudet Hirfsalan ja Dåvitsin kartanoista Kirkkonummella 1928.

Talvisota

Talvisodan aikana 1939-1940 von Bonsdorff kävi tiedustelukurssin ja toimi erikoistehtävissä kotijoukkojen esikunnassa.
Hangon Casino

Hangon Casino, alkuperäiseltä nimeltään Hangon seurahuone, on vuonna 1879 valmistunut Hangon Kylpyläpuistossa Plagenin rannalla sijaitseva puinen ravintolarakennus. Casinossa toimii kesäaikaan ravintoloita ja baareja ja sitä on mahdollista vuokrata tapahtumiin. Casino on eräs Hangon tunnetuimmista rakennuksista.
Hangon Casinon on suunnitellut arkkitehti Ferdinand von Christierson ja päätös sen perustamisesta tehtiin vuonna 1878. Sen ulkonäköön lisättiin jugendvaikutteita 1910-luvulla Hjalmar Åbergin ja Waldemar Aspelinin johdolla. Casino oli alun perin osa Hangon muun muassa näköalapaviljonkeja ja kioskeja käsittävää kylpyläkokonaisuutta, mikä kuitenkin tuhoutui sodan jälkeen Neuvostoliiton vuokrattua Hankoniemen. Casinorakennus on ollut 1800-luvulta viihdekäytössä ravintoloineen.
Älymystö (yhtye)

Historia

Älymystön perustivat vuonna 2002 Ilmari Haapanen ja Timo Vuorensola. Ensimmäisten nauhoitusten jälkeen hankkeeseen tulivat mukaan myös Janos Honkonen ja Risto Paalanen, jotka täydensivät Haapasen sävellyksiä thereminillä ja kitaralla. Tällä kokoonpanolla nauhoitettiin Älymystön ensimmäinen omakustannejulkaisu Demonstration Fall 2003 (2003) ja Neuroscanin julkaisema EP Ontto Seurakunta (2004).
Perustamisensa jälkeen Älymystö teki useita esiintymisiä Suomessa, Venäjällä ja Baltiassa , minkä lisäksi sen jäsenet järjestivät industrial- ja noise-musiikkiin painottunutta Vainohulluus-klubia. Tässä vaiheessa yhtyeeseen liittyivät myös sellisti Laura Savisalo sekä muun muassa Farmakonissa vaikuttanut laulaja ja basisti Marko Eskola.
Älymystön ensimmäinen pitkäsoitto Atomgrad julkaistiin vuonna 2005. Levy sai nimensä Neuvostoliiton kylmän sodan aikana perustamista suljetuista kaupungeista, jotka keskittyivät ydinaseiden valmistamiseen. Levyn ensimmäinen raita, "Tomsk-7", viittaa nykyisin Severskinä tunnetussa kaupungissa tapahtuneeseen tuhoisaan ydinonnettomuuteen.
Vuonna 2008 Helsingin City-lehti valitsi Älymystön "Kaupungin parhaaksi meteliksi".
Älymystön musiikkia on julkaistu Creative Commonsin Attribution-Noncommercial-No Derivative Works 3.0 Unported -lisenssillä, jonka on tarkoitus mahdollistaa materiaalin ei-kaupallinen kopiointi ja levittäminen. Yhtye on julkaissut Atomgrad-albuminsa virallisesti torrent-levitykseen.