google/wiki40b huggingface dataset:
Gerenukki

Koko ja ulkonäkö

Kirahviantilooppi on 140–160 sentin pituinen ja 80–105 sentin korkuinen. Painoa naaraalla on 28–45 kiloa, ja koiraalla 31–52 kiloa. Gerenukki on hoikkarakenteinen ja sillä on huomiota herättävän pitkä ja ohut kaula sekä pieni pää. Gerenukin suu on pieni ja sen jalat ovat hennot ja pitkät. Lyyramaiset sarvet ovat 25–44-senttiset. Väriltään gerenukit ovat selästä tummanruskeita, alempaa ne ovat vaaleanruskeita. Niiden vatsa on vaalea.

Levinneisyys ja elinympäristö

Gerenukki elää  vain Somaliassa, Etiopiassa, Keniassa ja Pohjois-Tansaniassa. Lajin levinneisyys on aikaisemmin ollut laajempi. Laji elää kuivilla ja harvakasvuisilla pensassavanneilla aina 1200 metrin korkeuteen asti. Gerenukkikanta on nykyään noin 70 000 yksilöä.

Elintavat

Gerenukit elävät joko yksin tai pieninä laumoina, joissa on noin 5–12 yksilöä. Laumassa on kuitenkin korkeintaan yksi aikuinen uros. Gerenukit elävät samalla, noin 1–5 neliökilometrin kokoisella alueella usein koko ikänsä. Lajin ei tarvitse juoda, mikä on yksi syy sen paikkauskollisuuteen. Gerenukit nousevat ravintoa etsiessään takajalkojensa varaan kurkottamaan puiden lehtiä ja ottavat tukea etujaloillaan oksista. Sama asento toimii myös naamiointikeinona. Ne jäykistyvät paikoilleen huomatessaan pedon ja lähtevät pakoon pää ja kaula eteenpäin ojennettuna vasta kun peto tulee liian lähelle. Kahdella jalalla ne ylettävät 2 metrin korkeuteen. Eläimet liikkuvat päivällä. Ravinto koostuu puiden ja pensaiden lehdistä ja versoista, erityisesti akasioista. Gerenukkien elinikä on 10–12 vuotta.

Lisääntyminen

Kiima-aikana koiraat keräävät naarashaaremin ja taistelevat sarvillaan muita koiraita vastaan. Koiraat merkitsevät naarat silmänedusrauhastensa eritteillä. Rauhasillaan koiraat merkitsevät myös pensaita ja puita. Naaras synnyttää noin 7 kuukauden kantoajan jälkeen yhden poikasen, joka piilottelee ensimmäiset viikot. Se hoitaa vasaa jopa yli vuoden, joten sillä saattaa olla kerralla kaksikin poikasta. Uros tulee sukukypsäksi 1,5-vuotiaana, naaras 1-vuotiaana.
Muinaispreussin kieli

Kielen piirteet

Muinaispreussi kuului länsibalttilaisiin kieliin, toisin kuin nykypäivään säilyneet muut balttialaiset kielet, jotka kuuluvat itäbalttilaisiin kieliin. Muinaispreussissa oli enemmän muinaisen balttilaisen kantakielen muotoja kuin itäbalttilaisissa kielissä. Kieltä on hiljattain ruvettu elvyttämään ja sillä on noin 50 aktiivista käyttäjää. Nykyisin yleisimmin käytettävä muinaispreussi perustuu samlandialaiseen murteeseen, mutta muitakin versioita on kehitetty.
Naina Jeltsina

Naina (Anastasija) Iosifovna Jeltsina (ven. Наи́на (Анастаси́я) Ио́сифовна Е́льцина, o.s. Girina (ven. Гирина); s. 14. maaliskuuta 1931 Vaalesjoki, Murmanskin alue, Venäjä) on Venäjän presidenttinä vuosina 1991–1999 toimineen Boris Jeltsinin leski.

Elämäkerta

Naina Jeltsina syntyi Iosif Aleksejevitšin (1910–1966) ja Maria Fedorovnan (1910–1944) perheeseen. Hän oli vanhin perjeen kuudesta lapsesta. Syntymähetkellä hänet nimettiin Anastasijaksi, mutta häntä on aina kutsuttu Nainaksi. Vasta 25-vuotiaana hän muutti passiinsa nimen Naina, koska ei tottunut alkuperäisen nimensä käyttöön.
Vuonna 1955 hän valmistui Uralin ammattikorkeakoulun rakennustekniikan osastolta erikoisnimikkeellä ”insinööri-rakentaja”. Koulussa hän tutustui myös tulevaan puolisoonsa Boris Jeltsiniin, ja avioliitto solmittiin pian valmistumisen jälkeen vuonna 1956. Vuoteen 1985 saakka Naina Jeltsina työskenteli jäteveden puhdistamoiden suunnittelijana Sverdlovskin alueella. Vuodesta 1985 lähtien hän on asunut Moskovassa. 
Boris Jeltsinin presidenttikaudella Naina Jeltsina osallistui joillekin miehensä tekemille virkamatkoille, varsinkin Suomeen ja Ruotsiin  vuonna 1997 sekä matkalle Kiinaan vuonna 1999. Jeltsina ei koskaan pyrkiinyt sekaantumaan miehensä poiittiseen toimintaan. Kuitenkin vuoden 1996 vaalitaistossa hän kohtasi äänestäjiä ja antoi haastatteluja medialle. Naina Jeltsinan merkittävin julkinen esiintyminen oli hänen miehensä hautajaisissa huhtikuussa 2007.
Vuodesta 2008 lähtien Jeltsina on toiminut miehensä muistoksi perustetun keskuksen hallituksessa ja toiminut muutenkin aktiivisesti miehensä muiston vaalimiseksi.
Vuonna 2017 Jeltsin esitteli muistelmiaan Jeltsin-keskuksessa ja sittemmin myös Moskovassa.
Personalismo

Personalismo on latinalaisamerikkalainen poliittisten johtajien ympärille rakennettu henkilökultti. Siihen liittyy usein poliittisten puolueiden, ideologioiden ja perustuslaillisten hallitusten etujen syrjäyttäminen lojaalisuudesta yhtä johtajaa kohtaan. Personalismossa on tavanomaista, että johtajan henkilökohtaista karismaa pidetään poliittisia saavutuksia tärkeämpänä.
Monet alueen poliittiset puolueet ovat koostuneet jonkin tietyn johtajan henkilökohtaisista kannattajista, mikä ilmenee puolueiden jäsenten puhekielisistä nimistä. Esimerkiksi Argentiinassa Partido Justicialistan kannattajia kutsutaan yleisesti vain "peronisteiksi" Juan Perónin mukaan ja Kuubassa Fidel Castron kannattajia "fidelisteiksi". Vaikka personalismo onkin varsin yleinen koko Latinalaisen Amerikan historiassa, se on ollut erityisesti osa Dominikaanisen tasavallan ja Ecuadorin poliittista järjestelmää.
Personalismo liittyy läheisesti latinalaisamerikkalaiseen caudilismo-ilmiöön, jossa valtioita hallitsee johtajat (caudillot), joiden valta nojaa väkivaltaan ja toisaalta henkilökohtaisen karismaan. Caudillot olivat erityisen yleisiä vasta itsenäistyneissä latinalaisamerikkalaisissa valtioissa 1800-luvun alkupuolella. Caudilismi säilyi kuitenkin yleisenä ilmiönä 1900-luvulle asti joko peronismin kaltaisina liikkeinä tai suoranaisina sotilasdiktatuureina.
Larry Wallis

Larry Wallis (19. toukokuuta 1949 – 19. syyskuuta 2019) oli englantilainen kitaristi, joka parhaiten muistetaan Pink Fairiesin kitaristi-laulajana sekä Motörheadin alkuperäisenä kitaristina.

Alkuajat

Wallis aloitti uransa 1960-luvulla ja hänen ensimmäinen tunnetumpi yhtyeensä oli  underground-hahmojen Steve Peregrin Tookin ja Mick Farrenin Shagrat. Tämän jälkeen hän vaikutti lyhyen aikaa Blodwyn Pigissä kunnes liittyi UFO-yhtyeeseen vuonna 1972. UFO-pesti jäi kuitenkin lyhyeksi Wallisin riitaannuttua laulaja Phil Moggin kanssa.

Pink Fairies

Vuonna 1973 Larry Wallis liittyi Pink Fairiesiin kitaristi-laulajaksi. Hän oli työskennellyt jo aiemmin Fairies-jäsenten kanssa eri projekteissa. Yhtye julkaisi hyvin vastaanotetun albumin Kings of Oblivion. Bändi ei ollut kuitenkaan pitkäikäinen Wallisin ja muiden jäsenten erimielisyyksien takia. Fairies on kuitenkin aktivoitunut vuosien mittaan muutaman kerran ja tehnyt levytyksiäkin.

Motörhead

Vuonna 1975 Lemmy Kilmisterin saatua potkut Hawkwindista, hän päätti perustaa oman yhtyeen, Motörheadin. Kitaristiksi hän kutsui Larry Wallisin ja rumpaliksi tuli Lucas Fox, jonka korvasi pian kuitenkin Phil Taylor. Tämä versio levytti albumillisen musiikkia, jonka levy-yhtiö kuitenkin hylkäsi. Pian Kilmister otti mukaan toiseksi kitaristiksi Eddie Clarken, jonka jälkeen Wallis erosi yhtyeestä. Hänen ja Kilmisterin välit olivat tiettävästi kireät ja levy-yhtiön huono kohtelu vaikutti myös Wallisin päätökseen. Wallisin kanssa tehty albumi, On Parole, julkaistiin vuonna 1979.

Muut projektit

Motörheadin jälkeen Wallis meni Stiff Records-yhtiöön tuottajaksi ja muusikoksi. Hän soitti myös Mick Farrenin projekteissa sekä myös Steve Peregrin Tookin kanssa. 1980-luvulla hänellä oli omia yhtyeitä sekä projekteja Pink Fairiesin kanssa. Jonkin aikaa hän soitti myös MC5-yhtyeestä tutun Wayne Kramerin yhtyeessä. 1990-luvulla hänellä oli yhtye Dr. Feelgoodin jäsenten kanssa.

Viime vuodet

Vuonna 2002 Wallis julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Death in the Guitarfternoon. Myös Pink Fairiesin uudesta tulemisesta on liikkunut huhuja. Helmikuussa 2007 Pink Fairiesin oli tarkoitus esiintyä Lontoon Roundhousessa, mutta keikka peruuntui Wallisin sairastuttua.
Kalvosiipi

Koko ja ulkonäkö

Pieni, vaalea perhonen, jonka siipiväli on koiraalla 7–20 mm ja naaraalla 18–23 mm. Siivet ovat hyvin läpikuultavat, lähes läpinäkyvät ja hieman helmiäishohtoiset. Siipien väri vaihtelee harmahtavanvalkoisesta vaaleanharmaaseen ja etusiiven poikki kulkee kaksi sumeaa, harmaata poikkijuovaa. Juovien väliin jää sumea, tummanharmaa täplä. Takasiivet ovat vaaleanharmaat ja kuviottomat. Ruumis on vaaleanharmaa, naaraalla hieman koirasta rotevampi.

Levinneisyys ja lentoaika

Kalvosiipi on eurooppalainen laji, jonka elinalue ulottuu Iberian niemimaalta, Brittein saarilta ja Välimeren pohjoisrannikolta Keski-Euroopan kautta Etelä-Venäjälle ja Mustallemerelle. Suomessa sitä on tavattu harvakseltaan jopa Kemin korkeudelle saakka, mutta pääasiassa havainnot painottuvat etelään. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun lopusta heinäkuun lopulle.

Elinympäristö ja elintavat

Lämpimien ja aurinkoisten lehtimetsien ja pensasmaiden laji, jota tavataan myös sellaisissa vanhoissa puistoissa sekä hautausmailla, joilla on kiviaitoja. Laji lentää muutamien metrien korkeudella maanpinnasta. Perhoset aloittavat lennon iltahämärässä ja jatkavat keskiyöhön. Molemmat sukupuolet tulevat valolle, mutta naaraita saapujista on vain pieni osa.
Naaras munii pienen määrän munia, jotka se laskee pieninä ryhminä kiville tai kuorenrakoihin. Munat kuoriutuvat non 10 päivän kuluttua ja toukat kasvavat hitaasti, kunnes siirtyvät talvilevolle. Keväällä toukat syövät sekä päivällä että yöllä ja ovat täysikasvuisia touko-kesäkuun vaihteessa. Koteloituminen tapahtuu miltei läpinäkyvän kotelokopan sisään. Toukkanahan pitkät karvat sojottavat kotelokopan läpi. Kotelovaihe estää 2–3 viikkoa.

Ravintokasvi

Toukka syö puiden oksilla kasvavia viherleviä sekä kivillä kasvavia jäkäliä, esimerkiksi karpeita (Parmelia).
Dušan Borković

Dušan Borković (serb. Душан Борковић; s. 16. syyskuuta 1984 Pančevo, Serbian ST) on serbialainen kilpa-autoilija.
Borković aloitti uransa kartingissa vuonna 1994. Hän voitti Jugoslavian kartingmestaruuden kuudesti peräkkäin vuosina 1995–2000. Vuonna 2002 Borković siirtyi koppiautoihin, ja ajoi kuuden vuoden ajan Serbian kansallista mestaruussarjaa.
Vuosina 2010–2012 Borković kilpaili ylämäkiajossa sekä kotimaassaan että FIA:n EM-sarjassa. Voitettuaan Euroopan-mestaruuden kaudella 2012, hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi takaisin rata-autoiluun ja ETCC-sarjaan.
Kaudella 2014 Borkovićista tuli ensimmäinen serbialainen kuljettaja WTCC-sarjassa. Hän ajoi Campos Racing -tallin Chevrolet Cruzella. Borković ylsi Japanin osakilpailun toisessa lähdössä Suzukassa toiseksi, saavuttaen uransa ensimmäisen WTCC-palkintokorokesijoituksen.
Borkovićin oli tarkoitus osallistua sarjaan myös kaudella 2015, mutta vetäytyi ensimmäisen kilpailuviikonlipun jälkeen. Hän palasi takaisin ETCC-sarjaan, ja voitti lopulta viisi lähtöä sekä luokkansa mestaruuden. Kaudella 2016 Borković kilpailee TCR International Seriesissä.
Takaus

Takaus on sitoumus, jolla sitoumuksen antaja (takaaja) lupautuu velkojalle vastuuseen kolmannen henkilön (päävelallisen) velasta.
Takaus kuuluu vakuussitoumuksiin ja se on yksi henkilövakuuksista. Velan vakuutena on takaajan varallisuus kokonaan eikä vain yksilöity osa hänen omaisuudestaan, niin kuin reaalivakuuksissa. Vakuus on laajempi käsite kuin takaus.

Omavelkainen ja toissijainen takaus

Omavelkainen takaus on takaus, jonka mukaan takaaja vastaa päävelasta niin kuin henkilökohtaisesti vastuussa oleva velallinen. Omavelkainen takaus ilmaistaan sanoilla ”omavelkainen takaus”, ”takaan kuin oman velan” tai ”takaan omavelkaisesti”. Omavelkainen takaaja on päävelasta ensisijaisessa vastuussa. Velkoja saa omavelkaisen takauksen perusteella vaatia takaajalta suoritusta, kun päävelka on erääntynyt (Takauslaki 22 §). Velkojat vaativat takauksen yleensä aina omavelkaisena, koska sen perusteella perintätoimet on helppo kohdistaa samanaikaisesti ja yhteisvastuullisesti sekä päävelallista että takaajaa vastaan.
Toissijainen takaus on takaus, jonka mukaan takaaja vastaa päävelasta vain, jollei suoritusta saada velalliselta. Tällaista takausta kutsuttiin ennen lailliseksi takaukseksi. Jos takauksessa ei ole mainintaa omavelkaisuudesta, se katsotaan toissijaiseksi takaukseksi. Toissijaiset takaukset ovat käytännössä erittäin harvinaisia.

Vierasvelkapanttaus

Vierasvelkapanttauksella tarkoitetaan sitoumusta, jonka perusteella sitoumuksen antaja (pantinantaja) antaa omaisuuttaan (pantin) velkojalle toisen henkilön velvoitteen suorittamisen vakuudeksi. Vierasvelkapanttaus ei ole takaus – se kuuluu esinevakuuksiin, mutta koska siinä annetaan vakuus toisen henkilön velasta, tällaisesta vieraan velan maksamisen varalta annetusta, jossain määrin takauksen kaltaisesta panttaussitoumuksesta säädetään takauslaissa.
Mycosis fungoides

Mycosis fungoides, Alibert-Bazinin syndrooma tai Auspitzin dermatoosi eli pityriasis lichenoides  on yleisin iholla esiintyvistä T-solulymfoomista. Se saattaa olla kutiava paukama mutta leviää ajan mittaan myös muualle elimistöön, jolloin se on kuoleman johtava.  Kasvaintauti on kaiken kaikkiaan harvinainen. Sitä tavataan miehillä kaksi kertaa useammin kuin naisilla, ja sen esiintyminen on tavallisinta keski-iässä. Taudin syntymekanismi on tuntematon, eikä taudinaiheuttajaa tunneta.
Taudin nimi mycosis fungoides (ns. sienimäinen sienitauti) on harhaanjohtava, koska kyseessä ei ole sienitauti lainkaan vaan pahanlaatuinen kasvain tai sen esiaste. Ensimmäisenä taudin kuvasi tieteelle ranskalainen dermatologi Jean-Louis-Marc Alibert vuonna 1806. ICD-10-koodi on C84.0.
HMS Wren (D88)

Palvelus

HMS Wren sijoitettiin Kotilaivaston lentotukialusten pelastusalukseksi, missä tehtävässä se palveli koko sotien välisen ajan valmistuttuaan. Toisen maailmansodan uhan kasvettua alus siirrettiin syyskuussa 1939 Portsmouthiin 16. Hävittäjälaivueeseen saattueiden suojaksi ja sukellusveneiden torjuntaan.
HMS Wren suojasi 7. syyskuuta joukkojenkuljetussaattuetta Portsmouthista Cherbourgiin. Alus suojasi 13. syyskuuta yhdessä HMS Venomousin kanssa saattuetta MB2 Kanaalin läpi. Seuraavana päivänä samat alukset suojasivat saattuetta DB2 Kanaalissa. Alus siirrettiin marraskuussa Noren alaisuuteen suojaamaan Pohjanmeren saattueita.
HMS Wren siirrettiin tammikuussa 1940 18. Hävittäjälaivueeseen läntisen reitin alaisuuteen (engl. Western Approaches Command). Alus lähti merelle 20. helmikuuta kohdatakseen Gibraltarilta matkanneen saattueen HG19F, jonka suojana olleet kaksi Ranskan laivaston hävittäjää oli tarkoitus vapauttaa. Se otti seuraavana päivänä vastuun saattueen suojaamisesta. Alus erkani 23. helmikuuta saattueesta sen saavuttua Liverpooliin.
HMS Wren siirrettiin 8. huhtikuuta Kotilaivastoon Saksan hyökättyä Norjaan. Aluksen tehtävänä oli saattueiden suojaaminen Norjan rannikolle. Se liitettiin 12. toukokuuta Narvikin valtausta varten osastoon, johon kuuluivat taistelulaiva HMS Resolution, risteilijät HMS Aurora, HMS Effingham ja HMS Vindictive, hävittäjät HMS Fame, HMS Basilisk, HMS Havelock ja HMS Somali sekä sukellusveneverkonlaskija HMS Protector. Seuraavana päivänä alus tulitti maihinnoustaessa Bjerkvikissä maakohteita, minkä jälkeen se irrotettiin osastossa. Se palasi saattueiden suojaksi.
HMS Wren liitettiin 25. kesäkuuta Noren alaisuuteen 16. Hävittäjälaivueeseen Harwichiin suojaamaan saattueita. Alus suojasi 27. heinäkuuta yhdessä HMS Montrosen kanssa kuutta miinanraivaustroolaria Suffolkin Aldeburghin edustalla. Osasto joutui viidentoista syöksypommittajan hyökkäyksen kohteeksi. Alus vaurioitui useista lähelle osuneista pommeista, jotka aiheuttivat aluksella suuren vuodon vedenpitävien seinien petettyä. Se upposi nopeasti, jolloin 37 miehistönjäsentä sai surmansa.
Sisar Gabriel

Juoni

Anna Gibson on elänyt sisar Gabriel -nimisenä katolisen kirkon nunnana walesilaisessa luostarissa viimeiset 16 vuotta, mutta nyt epäilys tästä elämänvalinnasta on alkanut hiipiä hänen mieleensä – nunnana olo ei olekaan ehkä sitä mitä hän elämältä haluaa. Kun hänen veljensä kuolee traagisesti, hän lähtee luostarista väliaikaisesti auttamaan tämän raskaana olevaa Lynn-vaimoa ja kahta lasta sekä pelastamaan perheyrityksen konkurssilta. Muutos pakottaa Annan valitsemaan kahden erilaisen maailman väliltä: palatako luostariin vai ei.
Tähtisumua (romaani)

Juoni

Tarina kertoo nuoresta englantilaisesta Tristran Thornesta, joka ylittää haltioiden maan rajan hakeakseen sinne pudonneen tähden ja todistaakseen siten rakkautensa Victoria-neidolle. Rajan tuolla puolen Myrskynpesän valtakunnassa pudonneesta tähdestä on kuitenkin kiinnostunut moni muukin.

Sovitukset

Vuonna 2007 kirjasta tehtiin samanniminen elokuvasovitus, jonka pääosissa ovat Charlie Cox ja Claire Danes.
Aleksei Sokolski

Aleksei Pavlovitš Sokolski (5. marraskuuta 1908 – 27. joulukuuta 1969) oli ukrainalais-valkovenäläinen shakin kansainvälisen mestaritason pelaaja, tunnustettu kirjeshakkipelaaja, avausteoreetikko ja shakkikirjailija.
Sokolski tunnetaan nykyisin hänen avausteorian tutkimuksensa vuoksi ja shakkiavauksen 1.b4 kehittämisestä, joka tunnetaan nimellä Sokolskin avaus. Hän kirjoitti toistakymmentä kirjaa, osa niistä on käännetty muillekin kielille.
Sokolskin muistoturnauksia on pidetty Minskissä vuodesta 1970 lähtien.
Mustijoki

Voimalat

Toiminnassa  olevia  voimaloita  on  Laukkoskessa,  Halkiankoskessa  ja
Tyysterinkoskessa.
Mustijoen suulla Brasaksessa on patopumppaamo, jolla pumpataan Mustijoen vettä Hackalandetin tekojärveen Kilpilahden teollisuusalueen käyttöön.
Brasaksen patopumppaamolla on toimiva kalaporras, mutta seuraavalla yläjuoksun padolla eli Tyysterinkosken voimalaitoksella ei ole kalaporrasta. Tyysterikosken voimalaitos toimii esteenä merestä nouseville vaelluskaloille.
Johan Ernst Gunnerus

Johan Ernst Gunnerus (28. helmikuuta 1718, Christiania – 25. syyskuuta 1773, Kristiansund) oli norjalainen luonnontieteilijä ja piispa.
Johan Gunneruksen vanhemmat olivat Erasmus Gunnerus ja Anna Gerhard, skottilaista sukua. Johan kävi koulunsa Christianiassa, ja opiskeli filosofiaa ja teologiaa Kööpenhaminassa, Hallessa ja Jenassa, jossa hän sai maisterin paperit vuonna 1745. Vuosina 1755–1758 hän opetti Kööpenhaminassa, kunnes hänet valittiin Trondheimin piispaksi.
Gunnerus oli laajalti kiinnostunut luonnonhistoriasta ja keräsi huomattavan lajikokoelman Keski- ja Pohjois-Norjan matkoillaan. Vuonna 1760 hän oli perustamassa Trondheim Society seuraa, ja vuosina 1767–1773 hän toimi seuran johtotehtävissä. 1761 seura alkoi julkaista Det Trondhiemske Selskabs Skrifter -lehteä, nykyiseltä nimeltään Det Kongelige Norske Videnskabers Selskabs Skrifter. 1765 Gunnerus julkaisi lehdessä kuvauksen jättiläishaista, ja antoi sille tieteellisen nimen Cetorhinus maximus.
Gunnerus kirjoitti Flora Norvegican (1766–1772). Hän avusti Knud Leemiä tämän teoksessa Beskrivelse over Finmarkens Lapper (1767), jossa hän ensimmäisenä antoi tieteellisen nimen valkoviklolle ja isolokille.
Gunnerus oli ensimmäisenä sitä mieltä, että koska revontulet johtuivat auringon toiminnasta, oli revontulia oltava myös kuussa, Venuksessa ja Marsissa.
Kasviheimo ja -suku Gunnera on nimetty hänen kunniakseen (Meisner).
Arja Tuomarila

Arja Tuomarila (s. 18. heinäkuuta 1941 Somero) on suomalainen iskelmälaulaja ja pitkäaikainen Mainos-TV:n kuuluttaja. Hänen iskelmälaulajan uransa ajoittuu vuosille 1962–64. Hän oli Suomen ensimmäisiä bossanova-laulajia. Suosituin hänen levyistään on yhdessä Erkki Liikasen kanssa vuonna 1963 levytetty Manzanilla. Hän siirtyi vuonna 1964 lentoemännäksi, Aerolle. Tästä työstä hän jäi eläkkeelle marraskuussa 2008. Laulamista hän ei ole täysin jättänyt vaan esiintyy nykyisinkin sekä yksin että puolisonsa Kai Lindin kanssa. Tuomarila esiintyi vuonna 1962 Veikko Itkosen ohjaamassa elokuvassa Vaarallista vapautta, jossa hän näytteli toimistovirkailijaa.
Almirante Riveros (DDG 18)

Palvelus

Aluksen kaksi 40 millimetrin Boforsia vaihdettiin kahteen Sea Cat -ilmatorjuntaohjusten laukaisualustaan Talcahuanossa 1964. Alus modernisoitiin Britteinsaarilla 1970-luvun alussa, jolloin torpedoputkien tilalle asennettiin Exocet MM38 -merimaaliohjukset ja samalla asennettiin kuusi 324 millimetrin sukellusveneentorjuntatorpedoiden laukaisuputkea.
Yyterinniemi

Yyterinniemi (ruots. Ytterölandet) on Selkämereen työntyvä niemi, joka alkaa Porin keskustan luoteispuolelta jatkuu noin kymmenen kilometrin pituisena aina Mäntyluotoon asti.
Niemeä ympäröivät koillisessa Pihlavanlahti ja Kokemäenjoen suisto, pohjoisessa Eteläselkä sekä lounaassa Preiviikinlahti. Yhdessä Reposaaren ja Tahkoluodon kanssa Yyterinniemi muodostaa Meri-Porin alueen.

Yleistä

Yyterinniemi on osa Varsinais-Suomesta alkavaa harjuketjua. Se kulkee muun muassa Säkylänharjun sekä Kokemäen kautta Poriin ja jatkuu sen jälkeen vedenalaisena nousten esille jälleen Ruotsin puolella Härnösandissa.
Yyterinniemi on muodostunut kahdesta saaresta, jotka maankohoamisen myötä ovat kasvaneet yhteen. Pohjoinen saari oli nimeltään Ytterö (ulkosaari). Sisempi saari Inderö eli Kokemäensaari tunnetaan nykyään Kyläsaaren kaupunginosana. Saarten välinen salmi alkoi kuroutua umpeen 1600-luvulla ja nykyään siitä on jäljellä matala Enäjärvi.

Asutus ja teollisuus

Yyterinniemen läpi Mäntyluotoon menee Valtatie 2, joka jakaa sen kahteen osaan. Tie tunnetaan paikallisesti myös Mäntyluodontien nimellä. Lisäksi sen vieressä on Tampere–Pori-radan Mäntyluotoon jatkuva rataosa.
Valtatie 2:n ja Pihlavanlahden välisellä alueella kulkee vielä Yhdystie 2652, jonka varrella sijaitsevat Kyläsaaren, Metsämaan, Enäjärven ja Pihlavan kaupunginosat. Alueella on myös runsaasti teollisuutta, muun muassa Porin titaanidioksiditehdas, Suomen Kuitulevy Oy:n tehtaat sekä Pihlavan Saha.
Preiviikinlahden puoleisessa osassa sijaitsevat tunnettu Yyterin hiekkaranta sekä Kaanaan kaupunginosa. Yyterissä on myös muun muassa kylpylähotelli sekä golfkenttä. Hiekkarantojen eteläpuolinen alue on vähäistä asutusta ja maanviljelystä lukuun ottamatta lähes luonnontilassa ja siellä kulkee useita retkeilyreittejä.
Yyterinniemen pohjoisosassa on Mäntyluodon kaupunginosa, jossa sijaitsevat muun muassa satama sekä Technip Offshore Finlandin telakka. Aivan niemen kaakkoiskärjessä ovat Uniluodon kaupunginosa ja Kallon majakka. Mäntyluoto, Uniluoto ja Kallo olivat vielä 1800-luvun puolivälissä erillisiä saaria, jotka on myöhemmin satamarakentamisen myötä yhdistetty mantereeseen.
Asukkaita Yyterinniemen alueella on hieman yli 8 000. Suurin taajama on reilun 4 000 asukkaan Pihlava, joka oli myös entisen Porin maalaiskunnan keskus.

Luonto

Yyterinniemen maasto on lähinnä tasaista entistä merenpohjaa. Ainoat merkittävät korkeuserot ovat Yyterin santojen dyyneillä. Alueen kasvillisuus koostuu sisäosissa enimmäkseen kuivasta kangasmaastosta sekä erilaisista pelloista ja niityistä. Rannoilla on useiden hiekkarantojen lisäksi reheviä kosteikkoja.
Yyterin dyynialueen eteläpuolella sijaitsevat Preiviikinlahden lieterannat, jotka ovat merkittäviä vesilintujen ja kahlaajien levähdysalueita. Lahden rannoilla on kymmenen lintutornia.
Yyterinniemellä on erilaisia luontopolkuja sekä retkeilyreittejä yli 30 kilometrin verran. Lisäksi alueella on kattava pyörätieverkosto.
Kobamamidi

Ominaisuudet ja rakenne

Huoneenlämpötilassa kobamamidi on oranssinkeltaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen ja etanoliin, mutta ei esimerkiksi asetoniin. Molekyylissä koboltti esiintyy hapetusluvulla +III. Koboltti on sitoutunut koordinaatiosidoksilla neljään korriinirenkaan typpiatomiin, adenosyyliryhmään ja dimetyylibentsimidatsolirenkaaseen. Adenosyyliryhmä voi korvautua muilla ligandeilla esimerkiksi syanoryhmällä, jolloin muodostuu syanokobalamiinia tai vedellä, jolloin muodostuu hydroksikobalamiinia. Adenosyyliryhmän irrotessa voi myös muodostua radikaali.

Kobamamidi entsyymien koentsyyminä

Kobamamidi toimii koentsyymeinä entsyymeissä, jotka katalysoivat isomeroitumisia, hapetus-pelkistysreaktioita ja radikaalireaktioita. Esimerkkejä hapetus-pelkistysreaktioita katalysoivista kobamamidista riippuvaisista entsyymeistä ovat glyserolidehydrataasi ja muut diolidehydraasit, jotka muodostavat dioleista hydroksialdehydejä. Useat kobamamidista riippuvaiset entsyymit katalysoivat reaktioita, joissa on radikaalivälivaiheita. Tällaisia ovat esimerkiksi metyylimalonyylikoentsyymi-A-mutaasi, etanoliamiiniammoniakkilyaasi, lysiini-5,6-aminomutaasi sekä eräiden bakteerien ribonukleotidireduktaasi.