google/wiki40b huggingface dataset:
Gene Wilder

Gene Wilder (11. kesäkuuta 1933 Milwaukee, Wisconsin – 29. elokuuta 2016 Stamford, Connecticut) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnettiin hauskuuttavien velmujen rooleistaan. Wilder voitti Emmy-palkinnon vuonna 2003, ja hän oli ehdolla muun muassa kahden Oscarin saajaksi.
Tunnetuimpia elokuvia, joissa Wilder esiintyi, ovat Bonnie ja Clyde (1967), Jali ja suklaatehdas (1971), Mitä kaikkea oletkaan aina halunnut tietää seksistä, mutta et ole rohjennut kysyä (1972), Frankenstein Junior (1974), Sherlock Holmesin välkky veli (1975), Mänteillä menee lujaa (1980) ja Syyttömät silminnäkijät (1989).
Wilder syntyi venäjänjuutalaisille vanhemmille. Hän oli vuosina 1984–1989 naimisissa näyttelijä Gilda Radnerin kanssa, kunnes tämä kuoli munasarjasyöpään. Wilder meni vuonna 1991 naimisiin pitkäaikaisimman puolisonsa Karen Boyerin kanssa. Wilder joutui vuonna 1999 hoidettavaksi Non-Hodgkinin lymfooman takia. 
Vuonna 2005 julkaistiin Wilderin muistelmateos Kiss Me Like a Stranger. Hänen ensimmäinen romaaninsa My French Whore ilmestyi vuonna 2007.
Wilder kuoli 83-vuotiaana Alzheimerin taudin aiheuttamiin komplikaatioihin.
Ison-Britannian Uganda-ohjelma

Ison-Britannian Uganda-ohjelma oli suunnitelma, jonka tavoitteena oli antaa osa Brittiläisestä Itä-Afrikasta juutalaisille kotimaaksi. Suunnitelman laati Joseph Chamberlain, joka esitti sen Theodor Herzlin sionistiryhmälle vuonna 1903. Chamberlain tarjosi 13 000 km² aluetta nykyisen Kenian alueelta. Tarjous oli vastaus Venäjällä asuviin juutalaisiin kohdistuneeseen hyökkäykseen, pogromiin, ja sen avulla haluttiin tarjota juutalaisille turvapaikka.
Suunnitelma esiteltiin Maailman Sionistijärjestölle sen kuudennessa kokouksessa vuonna 1903 Baselissa. Esitys aikaansai kiivaan keskustelun. Aluetta kuvattiin Pyhän maan etukamariksi ja Nachtasyliksi eli väliaikaiseksi yöpymispaikaksi. Toiset kuitenkin katsoivat, että tarjouksen hyväksyminen vaikeuttaisi juutalaisvaltion perustamista Palestiinaan. Ennen äänestystä Venäjän delegaatio poistui paikalta vastalauseena. Äänestyksessä ehdotus lopulta hyväksyttiin äänin 295–177. Seuraavana vuonna kolmihenkinen ryhmä lähetettiin tutkimaan aluetta, jonka korkea sijainti teki alueen ilmastosta sopivan eurooppalaiseen ilmanalaan tottuneille. Ryhmä kuitenkin löysi useita vaarallisia puolia, kuten leijonia ja muita villieläimiä. Lisäksi alueella elävät maasait eivät vaikuttaneet myötämielisiltä eurooppalaisten saapumiselle. Ryhmän palattua Afrikasta sionistijärjestö päätti kieltäytyä tarjouksesta. 
Winston Churchill uudisti ehdotuksen toisen maailmansodan aikana pyrkimyksenään tarjota natseja pakeneville juutalaisille turvapaikka. Sionistijärjestö oli kuitenkin vakaasti päättänyt pyrkiä asettumaan Palestiinaan, eikä hyväksynyt tarjousta.
Kai Kustaa Vähäkallio

Kai Kustaa Vähäkallio (10. maaliskuuta 1940 Orivesi − 20. heinäkuuta 1979 Hyvinkää) oli Kytäjän kartanon omistaja, joka muistetaan niin sanotun Kytäjän kolmoissurman tekijänä vuonna 1972.
Kai Vähäkallio oli koulutukseltaan ylioppilas ja omisti laajan keräilyaseiden kokoelman. Hän oli arkkitehti Väinö Vähäkallion pojanpoika. Vähäkallion isä Kai Väinö Vähäkallio (1916–1940) kaatui talvisodassa, poikansa syntymäpäivänä. Vähäkallio sai kartanon omistukseensa vuonna 1962, muutama vuosi isoisänsä kuoleman jälkeen. Kai Vähäkallio oli vuodesta 1962 naimisissa Irma Loukolan kanssa ja heillä oli vuosina 1964 ja 1967 syntyneet pojat. Irma ja Kai Vähäkallion avioliitto päättyi eroon vuonna 1975.
Vähäkallio surmasi 12. toukokuuta 1972 kolme kartanon maille luvatta majoittunutta telttailijaa, hyvinkääläiset Veijo Ilmari Häkkisen, Esa Tapani Hyväkän ja Kai Tapani Hyväkän. Surmatyötä kutsutaan nimellä Kytäjän kolmoissurma.
Hyvinkään kihlakunnanoikeus ja Helsingin hovioikeus tuomitsivat Vähäkallion kolmesta täyttä ymmärrystä vailla olevana tehdystä taposta 15 vuodeksi kuritushuoneeseen. Surmattujen poikien omaiset olivat vaatineet Vähäkalliolle rangaistusta kolmesta murhasta. Korkein oikeus alensi tuomion 12 vuodeksi vankeutta.
Vähäkallio vapautui vuonna 1978 ja teki itsemurhan vuotta myöhemmin ampumalla.
Juan de Zumárraga

Juan de Zumárraga (1468 – 3. kesäkuuta 1548) oli espanjalainen prelaatti ja Meksikon ensimmäinen piispa vuodesta 1528. Meksikon piispan arvon Zumárraga sai suoraan Kaarle V:ltä toimittuaan Baskimaassa tarmokkaasti noitia vastaan. Zumárraga oli baski.
Vuonna 1547 fransiskaani Juan de Zumárraga nimitettiin Meksikon arkkipiispaksi, mutta tieto siitä ei saavuttanut piispa Zumárragaa ennen hänen kuolemaansa. Zumarragalla oli virallinen protector de los indios -asema, josta syystä hänellä oli jatkuvia riitoja Uuden Espanjan ensimmäisen Real Audiencian, ja etenkin sen presidentin, pahamaineisen Nuño de Guzmánin kanssa. Vuosina 1536–1543 Zumárragalla oli apostolisen inkvisitorin oikeudet. Zumárraga oli kiinnostunut Erasmus Rotterdamilaisen ajatuksista. Zumárraga perusti Tlatelocolcoon koulun intiaaneja varten. Koulun johtajaksi hän nimitti fransiskaani Bernardino de Sahagúnin, jonka aikana koulun oppilaat ylsivät huomattaviin oppisaavutuksiin. Zumárraga kustansi omista varoistaan uskonnollista kirjallisuutta, myös katkismuksia, joista tunnetuin on dominikaani Pedro de Córdoban ja hänen munkkiveljiensä kirjoittama ja nahuatliksi kääntämänsä Doctrina cristiana para instrucción de los indios.
Vuoden 1543 toukokuun ensimmäisenä päivänä Kaarle V päiväsi valtaustoimiin liittyvän ohjekirjeen, joka oli osoitettu Juan de Zumárragalle. Kirjeen sisällys, vaikka se olikin kirkonmiehelle annettu suositus, jota kuitenkin oli viisasta noudattaa, poikkeaa huomattavasti kahdeksan vuotta aikaisemmin Cortésille annetusta määräyksestä. On mahdollista, että vuonna 1542 voimaan tulleiden ns. Uusien Lakien hillitsevä vaikutus näkyy kuninkaan Meksikon ensimmäiselle piispalle, Juan de Zumárragalle lähettämässä kirjeessä.
Kuninkaan Zumárragalle antamiin ohjeisiin on piilotettuna requerimienton sanoma. Tosin nyt vaaditaan neuvotteluja ja tehdään sopimuksia. Sopimukset edellyttävät ikuista ystävyyttä. Kysymys vahingosta ja pahennuksesta jää avoimeksi, sillä sanonta “jos jokin espanjalainen tai alamaisemme aiheuttaisi heille vahinkoa tai pahennusta ilman lupaa tai vastoin tahtoamme”, ei luvannut hyvää sopimuksen tehneiden intiaanien tulevaisuudelle. Kuninkaalle jäi oikeus antaa lupia vahingontekoon ja pahennuksen aiheuttamiseen. Kuninkaan ja mahdollisen vahingontekijän tahto ja halu saattoivat poiketa tosistaan kenenkään voimatta siihen puuttua.
Piispa Juan de Zumárraga kuoli kesäkuun 3. päivänä 1548. Vuotta ennen hänen kuolemaansa oli Meksikon Kaupungissa ilmestynyt painosta hänen laaja Regla Cristiana Breve -teoksensa. Sen vuonna 1951 ilmestyneessä painoksessa on 523 sivua.
Kevin Crossley-Holland

Kevin John William Crossley-Holland (s. 7. tammikuuta 1941 Mursley, Buckinghamshire) on englantilainen lasten- ja nuortenkirjailija ja runoilija. Hän on voittanut Carnegie-mitalin vuonna 1985 romaanillaan Storm. Lukuisten kirjoittamiensa kirjojen ja runojen lisäksi Crossley-Holland on muun muassa kääntänyt Beowulf-eepoksen muinaisenglannista vuonna 1982. 
Crossley-Hollandilta on suomennettu useita kirjoja, esimerkiksi Arthur-trilogia. Tarinaa jatkaa suomentamaton Gatty’s Tale, joka ilmestyi englanniksi 2006.
Saulo Kepsu

Saulo Kepsu (s. 1933) on erityisesti paikannimien tutkimukseen erikoistunut suomalainen historiantutkija ja tietokirjailija. Kepsu väitteli vuonna 1981 Pohjois-Kymenlaakson kylännimiä koskevalla tutkimuksella ja on sen jälkeen julkaissut useita tutkimuksia ja tietokirjoja. 
Vuonna 1996 Kepsu sai Pietarin paikallishistoriaa koskevista tutkimuksista myönnettävän Antsiferov-palkinnon teoksestaan Pietari ennen Pietaria. Teos käännettiin sen jälkeen myös venäjäksi.
Persona 5: Dancing in Starlight

Pelaaminen

Persona 5: Dancing in Moonlightin pelimekaniikka on samanlainen kuin Persona 4: Dancing All Nightissa, mutta pelistä Persona 5 tutuilla hahmoilla ja sen tarinasta tutuissa ympäristöissä, pelaajan käyttäessä nuolinäppäimiä, kolmio-, ympyrä- ja X-painikkeita sekä analogisia sauvoja. Fever Mode -tilassa pelaajan valitseman hahmon seuraan liittyy toinen pelin hahmo, ainutlaatuisella koreografialla, joka heijastaa näiden hahmojen suhdetta Persona 5:ssa. Hahmojen väliset keskustelut laulujen välillä sijoittuvat Persona-peleistä tuttuun Samettihuoneeseen (Velvet Room).

Juoni

Kuultuaan Margaretilta miten hänen vieraansa Yu Narukami ja muut Tutkintaryhmän jäsenet olivat voittaneet Mikuratana-no-Kamin tanssimisen avulla, Caroline ja Justine kutsuvat oman vieraansa Ren Amamiyan ja muut Sydänten haamuvarkaiden jäsenet unien kautta Samettihuoneeseen, jotta nämä voisivat herättää Sielujen meressä mahdollisimman paljon nostetta tanssimisen avulla. Haamuvarkaat saavat kyvyn visualisoida minkä tahansa liikkeen ja saavat kehonsa liikkumaan sen mukaisesti. Mutta he tulisivat herättyään unohtamaan nämä tapahtumat.
Foued Kadir

Seurajoukkueura

Kadir aloitti ammattilaisuransa Ranskan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Championnat Nationalissa AS Cannesin riveissä. Kolmen kauden jälkeen hän siirtyi vuonna 2007 Ligue 2:ssa pelanneeseen Amiensiin, jossa Kadir pelasi kahden kauden ajan.
Kesällä 2009 hän siirtyi Ranskan pääsarjassa pelaavaan Valenciennesiin kahden vuoden sopimuksella. 19. lokakuuta 2010 Kadirin sopimusta pidennettiin vuoteen 2013. Kauden aikana hän kuitenkin kärsi loukkaantumisista ja oli kahdeksan kuukauden verran poissa pelikentiltä. Kadir palasi takaisin pelikentille 3. huhtikuuta 2011 vierasottelussa AS Saint-Étiennea vastaan. Loukkaantumisesta huolimatta hän onnistui tekemään kauden aikana neljä maalia, jotka syntyivät kymmenessä viimeisessä ottelussa.
2. tammikuuta 2013 Kadir siirtyi Marseilleen kolmen ja puolen vuoden sopimuksella.

Maajoukkueura

Kadir on edustanut Algeriaa nuorten maajoukkueessa, alle 20-vuotiaissa.
Kadir pelasi ensimmäisen maaottelunsa aikuisten tasolla Algerian paidassa 28. toukokuuta 2010 Irlantia vastaan tultuaan vaihdosta kentälle. Sitä ennen hänet valittiin Algerian vuoden 2010 MM-kisajoukkueeseen. Kadir kuului myös kisojen aikana Algerian avausmiehistöön pelattuaan maansa kaikissa kolmessa ottelussa.
Kadir teki maajoukkueuransa ensimmäisen maalin 9. lokakuuta 2011 Afrikan kisojen karsintaottelussa Keski-Afrikan tasavaltaa vastaan.
Tapio Lipponen

Tapio Lipponen (28. lokakuuta 1942 Helsinki – 21. syyskuuta 2017) oli suomalainen muusikko ja Yleisradion viihdepäällikkö. Hänet tunnetaan parhaiten 1960-luvulla toimineen Muksut-yhtyeen säveltäjänä.
Lipponen kuului lapsena Cantores Minores -poikakuoroon. Hän oli jäsenenä vuosina 1959–1964 toimineessa nelihenkisessä Kukonpojat-lauluyhtyeessä, joka esiintyi viikoittain Yleisradion radio-ohjelmissa Tervetuloa aamukahville ja Tervetuloa nimipäiväkahville. Kukonpojat levytti vuosina 1960–1965 useita kappaleita, kuten ”Minne kukat kadonneet” ja ”Katso, kenguru loikkaa”. Ryhdyttyään itse säveltäjäksi Lipponen kokosi vuonna 1966 suositun Muksut-folk-yhtyeen, jonka laulajina toimivat Seppo Porkka, Pekka Mäkinen ja Annu Toiviainen. Lipponen sävelsi Muksuille muutaman vuoden aikana yli 200 laulua pääasiassa suomalaisten runoilijoiden valmiisiin teksteihin. Hän myös soitti yhtyeessä kitaraa, pianoa ja baritonitorvea. Muksujen laulut olivat 1960-luvun yhteiskunnallisesti suuntautuneen populaarimusiikin ensimmäisiä edustajia Suomessa. Tunnetuin Lipposen sävellyksistä lienee Pentti Saarikosken sanoihin tehty ”Liisankadulla”; muita tunnettuja ovat ”Niin kuin vierasta maata”, ”Silmät silmiä”, ”Pienen pieni”, ”Miksi lähdit luotani”, ”Niityllä missä sirkat soi”, ”Miten mielelläni” ja ”Opettajattaren laulu”. Muksujen toiminta päättyi vuonna 1970. Lipponen oli vielä vuonna 1975 mukana perustamassa Uuden Musiikin Orkesteria ja vanhoilla päivillään 2000-luvulla hän kokosi sukulaisistaan ja ystävistään Ruuhkasuomenlaulu-nimisen yhtyeen. Säveltäjänuransa ohella Lipponen suomensi yhdysvaltalaisen rauhanlaulun ”We Shall Overcome” nimellä ”Rauha sodan voittaa” ollessaan Kansan Sivistystyön Liiton kurssilla vuonna 1965 tai 1966.
Lipponen opiskeli Tampereen yliopistossa tiedotusoppia ja valtiotieteitä ja valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi vuonna 1973. Valmistuttuaan hän työskenteli Suomen ulkoministeriön kehitysyhteistyösihteerinä, mistä hän siirtyi vuonna 1975 Yleisradion viihdepäälliköksi. Vuodesta 1985 hän oli Ylen projektipäällikkönä, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 2002. Hän pyrki lisäämään kotimaisen musiikin osuutta Ylen radio-ohjelmien musiikkitarjonnasta. Myös Radioteatterin kuunnelmasarja Yhtä köyttä -yhdistys perustui hänen ideaansa. Lipponen kuului Elvisin johtokuntaan 1971–1973, Kansallisoopperan hallintoneuvostoon 1973–1990 ja Tekijänoikeuskomiteaan 1976–1991. Hän oli radio- ja tv-viihteen seuran Studio Kympin varapuheenjohtaja. Hän toimi myös taiteilijayhdistys Kiilassa.
Lipponen oli 1960-luvulla mukana SKDL:n kulttuuritoiminnassa, mutta hänen lauluissaan ei yleensä ollut poliittisen laululiikkeen paatoksellista sanomaa. Hän katsoi kuuluneensa SKDL:n aleniuslaisiin sosialisteihin.
Jaana Sandström

Jaana Sandström (s. 1963) on Lappeenrannan teknillisen yliopiston koulutuksesta vastaava vararehtori.
Jaana Sandström on väitellyt 2001 tohtoriksi aiheenaan strateginen johdon laskentatoimi Lappeenrannan teknillisessä yliopistossa. Sandström aloitti yliopiston palveluksessa 1991 laskentatoimen lehtorina.
Sandström toimi LUT:n kauppakorkeakoulun dekaanina vuosina 2010-2014. Hän oli kauppatieteellisen tiedekunnan liiketaloustieteen professori 2000–2008 ja kauppatieteellisen osaston varajohtaja vuodesta 2005. Strategisen johdon laskentatoimen professori hän on ollut vuodesta 2008. Hänet nimitettiin kauppatieteellisen tiedekunnan varadekaaniksi vuonna 2007 ja dekaaniksi elokuussa 2009.
GP2-kausi 2008

Televisiointi

Suomessa GP2 lähetykset esitti kaudella 2008 aika-ajot ja kilpailut suorana MTV3 MAX. Lähetykset selosti Timo Pulkkinen.
Rubén Pardo

Seurajoukkueura

Pardo pelasi ensimmäisen ottelunsa Real Sociedadin reservijoukkueessa kaudella 2009–2010, kun se pelasi Tercera Divisiónissa.
30. lokakuuta 2011 hän teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa ottelussa Real Madridia vastaan.
Toby Stephens

Yksityiselämä

Stephens syntyi Lontoossa Maggie Smithin ja Robert Stephensin poikana. Hänen veljensä on näyttelijä Chris Larkin ja näyttelijä Patricia Quinn on hänen äitipuolensa.
Stephens on ollut vuodesta 2001 naimisissa uusiseelantilaisen näyttelijän Anna-Louise Plowmanin kanssa. Heillä on kolme yhteistä lasta, poika Elijah (s. 2007) ja tyttäret Tallulah (s. 2009) ja Kura (s. 2010).
Hôtel des Invalides

Hôtel des Invalides, usein vain Les Invalides, on rakennusryhmä Pariisissa, Ranskassa. Siihen kuuluu kultakupolinen kirkko, museoita ja muistomerkkejä, jotka kaikki liittyvät Ranskan sotahistoriaan, sekä sotaveteraaneille tarkoitettu sairaala ja vanhainkoti, jotka ovat antaneet alueelle sen alkuperäisen nimen. Les Invalidesiin on myös haudattu eräitä Ranskan sotasankareita.
Hôtel des Invalidesin rakennuttamisen aloitti kuningas Ludvig XIV vuonna 1670. Alue oli silloin Pariisin esikaupunkia, ja rakennuksen tarkoitus oli toimia vanhojen sotilaiden kotina ja sairaalana. Hankkeen valmistuessa vuonna 1676 siihen kuului viisitoista sisäpihaa, joista suurin oli suunniteltu sotilasparaateja varten. Joenpuoleisen julkisivun pituus oli 196 metriä.
Kappeli rakennettiin vuonna 1679, ja sairaalassa asuvien veteraanien tuli päivittäin osallistua siellä järjestettyihin messuihin. Pian kappelin valmistumisen jälkeen Ludvig XIV teetti Pietarinkirkkoa muistuttavan kuninkaallisen kappelin, joka on yksi barokkiarkkitehtuurin helmistä. Kirkko valmistui vuonna 1706 ja kupolin kultaus 1715. Jules Hardouin Mansart avusti kappelin suunnittelussa ikääntyvää Libéral Bruantia ja viimeisteli sen  Bruantin kuoltua vuonna 1679 tämän suunnitelmien mukaan. Kappelia kutsutaan yleisesti Invalidikirkoksi.
Invalidikirkon näyttävin hautaholvi kuuluu Napoléon Bonapartelle.

Toisessa maailmansodassa

Toisen maailmansodan aikana vuonna 1944 Invalidikirkkoa kosketti tuhon uhka, kun Adolf Hitler määräsi tuhoamaan koko Pariisin, jos saksalaiset joutuisivat vetäytymään sieltä; erityisesti tuhottaviksi määrättiin muun muassa Notre Dame ja Invalidikirkko. Saksalaiset pioneerit sijoittivat rakennukseen räjähteiden lisäksi myös sadoittain happisäiliöitä lietsomaan tulta.
Hanke jäi toteutumatta, sillä Pariisin viimeinen saksalainen komendantti, kenraali Dietrich von Choltitz, kielsi pioneereja räjäyttämästä panoksia ja käski heidän johtajansa viedä kaikki miehensä pois. On sanottu, että hän käski asentaa kaikkien räjäyttimien yhteisen keskusohjaimen työhuoneeseensa kuitenkin katkaisten johdot heti, kun pioneerit olivat poistuneet. Tämän asian todenperäisyys on epävarma; kuitenkin varmaa on, että kenraali kertoi ensi töikseen hänet vanginneille ranskalaisille upseereille, majuri Jean de la Horielle ja luutnantti Henri Karcherille, selvin sanoin varoituksen joka puolella kaupunkia olevista räjähteistä, jotka purettiinkin ensi tilassa.
HMS Fervent (1895)

Palvelus

Uransa alus palveli Britteinsaarten vesillä, kunnes se myytiin romutettavaksi 1920.
HMS Polaris (T103)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1977.
Saints Row: The Third

Vastaanotto

Peli on saanut Gamereactorin arvostelussa arvosanaksi 9/10.
Peli on saanut Eurogamerin arvostelussa arvosanaksi 7/10.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8.5/10.
Päätalo (elokuva)

Vastaanotto

Film-O-Holic.com-elokuvasivuston Juha Rosenqvistin mielestä elokuva keskittyy valitettavasti vain Päätalon varhaisvuosiin eikä juuri lainkaan kirjailijauraan, joka ei edes oikein selity laajasti kuvatulla nuoruusaineistolla. Taitavasta kuvaajasta huolimatta elokuva noudattelee pikemminkin arkista tv-elokuvien kuin valkokangaselokuvien estetiikkaa. Parhaana puolena Rosenqvist pitää elokuvan avaamaa ikkunaa sodanjälkeiseen Suomeen, jossa kiivas rakentaminen, teollistuminen ja kaupungistuminen muuttivat lopullisesti Suomineidon luonteen.
Ashikaga Yoshimasa

Ashikaga Yoshimasa (1436–1490) oli Ashikaga-shōgunaatin kahdeksas shōgun, joka hallitsi Japania vuosina 1449–1473. Yoshimasan hallituskaudella japanilainen kulttuuri kehittyi monipuolisesti: teeseremonian ja ikebana-kukkienasettelun taidot kukoistivat. Yoshimasa tuki myös nō-teatteria. Buddhalaisuus vaikutti tuon ajan kulttuuriin paljon.
Yoshimasa ei saanut perillistä, joten hän nimesi nuoremman veljensä seuraajakseen. Pian tämän jälkeen hänen vaimonsa kuitenkin synnytti pojan. Syttyi Ōnin-sota eli vallanperimyssota veljen kannattajien ja pojan kannattajien välille. Seuraajaksi tuli Yoshimasan poika, mutta tämän jälkeen shoguniksi nousi veljenpoika, joten veli-puolue sai jonkinlaisen hyvityksen.
Eläkkeelle vetäytyesään Yoshimashi rakennutti Kioton itälaidalle asunnokseen Hopeisen paviljongin. Hänen kuoltuaan se muutettiin temppeliksi, samoin kuin isoisä Ashikaga Yoshimitsun rakennuttama Kultainen paviljonki. Temppeli on yksi Unescon maailmanperintökohteista Kiotossa.
Bombalai

Bombalai on Malesian ainoa tulivuori. Se sijaitsee Sabahissa (4.40°N 117.88°E). Se on 531 metriä korkea. Vuori on todennäköisesti purkautunut viimeksi holoseenikaudella.
Close My Eyes – rakasta minua

Juoni

1980-luvulle, Margaret Thatcherin ajan Britanniaan sijoittuva kolmiodraama tutkii insestisen suhteen ja AIDSin aiheuttamia paineita ja tuskaa. Rikkoutuneesta avioliitosta syntyneet sisarukset Richard (Clive Owen) ja Natalie (Saskia Reeves) ovat kasvaneet eri perheissä. Aikuisina he huomaavat tuntevansa kiellettyä vetoa toisiinsa. Richard on menestyvä arkkitehti, Natalie yksinäinen ja elämäänsä tyytymätön rikkaan sijoittajan (Rickman) rouva. Hän viettelee Richardin ja saa molempien elämän pois raiteiltaan.

Tuotanto

Elokuva on laajennettu versio Poliakoffin teatterinäytelmästä Hitting Town. Näytelmään verrattuna siihen on lisätty AIDS-tematiikkaa sekä tunnelmia Lontoon Docklands-alueen kaoottisesta rakentamisesta 1980-luvulla. Elokuvan läpi kulkeva visuaalinen teema on vanhan korvautuminen uudella.

Vastaanotto

Close My Eyes – rakasta minua voitti Evening Standard -lehden palkinnon vuoden parhaana elokuvana.
Pihlajajärvi (Jämsä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 18,3 hehtaaria ja se on 900 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kuoreveden alueella (35.61), jonka Vuohijoen valuma-alueeseen (35.613) se kuuluu.
Suomen Kansan Järjestö

Suomen Kansan Järjestö (SKJ) (ruots. Finlands Folkorganisation, FFO) oli jääkärikapteeni Arvi Kalstan perustama kansallissosialistinen puolue. Liikkeen kannattajia kutsuttiin myös perustajansa mukaan kalstalaisiksi.
Järjestön perustava kokous pidettiin maaliskuussa 1933 ja siihen osallistui noin 500 jäsentä. SKJ julkaisi lehtiä Herää Suomi (1933–1934), Hakkorset (1933–1934, ruotsinkielinen, toimittaja Thorvald Oljemark) ja Hakaristi (1934–1937, toimittaja Yrjö Raikas).
Järjestön toiminta hiipui vuonna 1936, kun Kalsta siirtyi Rovaniemelle Hotelli Pohjanhovin johtajaksi. SKJ:n johtoon nousi Yrjö Raikas, joka ei kuitenkaan onnistunut pitämään puoluetta kasassa ja liike hajosi kilpaileviin ryhmiin. Raikas kannattajineen perusti loppuvuonna 1936 Suomen Työrintama -puolueen, jota tutkija Henrik Ekberg on pitänyt SKJ:n legitiimeimpänä perillisenä. Vuonna 1940 Kalsta palasi politiikkaan ja hän, yhdessä muun muassa Raikkaan kanssa, perusti uuden Kansallissosialistien Järjestön. KSJ omaksui SKJ:n vanhan ohjelman.
Järjestö ei missään vaiheessa noussut kovin merkittävään asemaan, vaikka sen jäsenmäärä oli suurimmillaan jopa 20 000. Vuoden 1933 eduskuntavaaleissa SKJ:n listat saivat 2 733 ääntä, joista 2 103 annettiin Uudellamaalla ja 630 Viipurin läänin itäisessä vaalipiirissä (lista Jaakko Seise).