google/wiki40b huggingface dataset:
Syväjärvi (Jämsä, Längelmäki)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 140 hehtaaria eli 1,4 neliökilometriä ja se on 2,2 kilometriä pitkä ja 1,4 kilometriä leveä. Järven keskllä sijaitsee etelästä pohjoiseen työntyvä Tuloksaniemi, joka tekee järvestä U-kirjainen muotoisen. Tulokasniemestä työntyy kaakkoon päinkapea Kinnasniemi, joka yhdessä Ritoniemen kanssa eristävät 100 metriä leveän salmen taakse lahden. Lahden rannalla sijaitsee Syväjärven kylä. Ritoniemen pohjoispuolella on Kuvaslahti. Tulokasniemen länsipuolella siaitsee Salkkilahti ja sen vastarannalla lounaassa on Varislahti. Lahtien välissä sijaitsee Istunnaissaari, jonka pinta-ala on alle hehtaarin. Järven rannoille alskee kolme huomattavaa mäkeä. Mustikkavuoren rinteet laskevat Varislahteen. Mäen huippu kohoaa 56 metriä vedenpintaa korkeammalle. Ritavuoren rinteet ovat kaakkoislahden rannoilla, mutta Kuvasvuori kohoaa kauempana rannasta. Sen voi kuitenkin nähdä järveltä.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 9,8 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0098 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 7,0 metriä ja suurin syvyys on 19,7 metriä. Syvin kohta sijaitsee Tulokasniemen pohjoispuolella. Järvessä on neljä muutakin syvännettä. Kinnasniemen takana on 8,7 metriä syvää, Kuvaslahdella yli 15 metriä, Salkki- ja Varislahdella yli 12 metriä ja niistä hieman pohjoiseen myös yli 12 metriä syvää.
Sen rantaviivan pituus on 10,1 kilometriä ja sen rannat ovat puoliksi metsämaata ja peltomaata. Pellot sijaitsevat Jämsän puolella. Järven lähiympäristössä on yksitoista maatilaa ja järven rannoille on rakennettu noin 30 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet yhdystieltä 3281 tai siitä haarautuvalta kylätieltä, joka kulkee Tunkelon kautta Längelmäen kirkonkylälle. Järvestä jää alle neljäsosa Oriveden puolelle. Raja kulkee Mustikkavuoren huipulta lähes pohjoiseen niin, että saari jää Jämsälle.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueella (35.7) Längelmäveden alueeseen (35.72), jonka Koljonselän alueeseen (35.722) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 91,8 metriä mpy. Siihen on johdettu muutama lyhyt metsä- tai pelto-oja. Järven laskuoja on Myllyoja, joka laskee 1,2 kilometrin päässä Pitkäveteen. Järvien välinen korkeusero on 7,5 metriä.
Layzie Bone

Nuoruus

Hän kävi koulua Franklin D. Roosevelt Junior High Schoolia Bryon McCane (Bizzy Bone), Anthony Henderson (Krayzie Bone), Charles Shruggs (Wish Bone) ja isoveljensä Stanley Howse (Flesh-n-Bone) kanssa. He kutsuivat itseään nimellä "The Bandaid Boys" ja lauloivat rap-musiikkia koulun käytävillä. Myöhemmin he menivät Lincoln West High Schooliin yhdessä. Sinä aikana he rupesivat tekemään musiikkia tosissaan.

Ura

Kaikki muut, paitsi Flesh-N-Bone, perustivat yhtyeen B.O.N.E. Enterpri$e ja tekivät albumin Faces of Death Krayzien isän studiolla. Vuonna 1993 he rupesivat tekemään työtä Eazy-E:n ja hänen levy-yhtiön Ruthless Recordsin kanssa. Silloin heitä ruvettiin kutsumaan nimellä Bone Thugs-N-Harmony.

Sooloura ja Mo Thugs

Soolourallaan hän toimi Mo Thug Family levy-yhtiön alaisuudessa ja teki muutaman albumin nimellä L-Bruna. Hän myös teki albumeita Bizzy Bonen kanssa yhtyeellä nimeltä Bone Brothers.
Iskeytymisluotain

Iskeytymisluotain on avaruusluotain, joka osuu jarruttamatta taivaankappaleen pintaan. Sitä ennen luotain lähettää mittaustietoja ja/tai kuvia planeetasta, kuusta tms., johon murskautuu iskunopeuden voimasta. Iskeytyjä lähettää yleensä tietonsa kiertoradalla olevalle kiertolaisluotaimelle, joka sitten lähettää sen edelleen.
Neuvostoliiton Luna 2 oli ensimmäinen Kuuhun osunut iskeytymisluotain. Monet epäonnistuneet laskeutumisluotaimet ovat muuttuneet iskeytymisluotaimiksi.
1960-luvun avaruuskilvan alussa sekä Yhdysvallat että Neuvostoliitto pyrkivät lennättämään kokonaisia avaruusluotaimia päin kohdetta, Kuuta, Venusta tai Marsia. Tällöin vieraan taivaankappaleen pinnalle pääsy oli poliittinen teko, ikään kuin valtaus.
Yhdysvallat on kokeillut myös pienen taivaankappaleen tuhoamista, jolla tieteellisellä kokeella on tiettyjä yhteyksiä sotilaalliseen toimintaan.
Andrei Stackenschneider

Andrei Ivanovitš Stackenschneider (Štakenšneider) (ven. Андре́й Ива́нович Штакеншне́йдер, 6. maaliskuuta (J: 22. helmikuuta) 1802 Hatsinan lähellä – 20. elokuuta (J: 8. elokuuta) 1865 Moskova) oli saksalaissyntyinen venäläinen  arkkitehti.
Andrei Stackenschneider opiskeli vuosina 1815–1821 Pietarin taideakatemiassa, jossa hän myöhemmin toimi opettajana ja vuodesta 1844 professorina. Stackenschneider työskenteli vuodesta 1825 lähtien Iisakin kirkon rakennustyömaalla ja vuonna 1833 hänestä tuli keisarillinen hoviarkkitehti. Vuonna 1834 hän sai akateemikon arvonimen.
Stackenschneider on eklektistisen arkkitehtuurin edustaja, joka yhdisteli etupäässä renessanssin ja barokin vaikutteita. Hänen tärkeimpiä töitään ovat Marian palatsi (1839–1844), Beloselski-Belozerskin palatsi (1846–1848), suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitšin palatsi (Työn palatsi, 1853–1861) ja suuriruhtinas Mihail Nikolajevitšin palatsi (1857–1861) Pietarissa. Arkkitehti tunnetaan myös mestarillisena sisustussuunnittelijana. Hänen kotinsa oli 1850–1860-luvuilla yksi Pietarin kulttuurielämän keskuksista.
LISA Pathfinder

Teknologiakoe

LISA-akronyymi tulee sanoista Laser Interferometry Satellite Antenna, laserinterferometrinen antenni, jolla mitataan gravitaatioaaltoja.
LISA Pathfinder on ESAn toinen ja ilmeisesti viimeinen SMART-luokan (Small Missions for Application Research and Technology) satelliitti. SMART-luotaimet ovat ESAn tiedeohjelman kehittämiä avaruusluotaimia, joiden tehtävä on periaatteessa enemmän teknologian kehitystä kuin tiedettä. Niiden kustannukset on rajattu noin 100 miljoonaan euroon, joka kustannuskatto on LISA Pathfinderin kohdalla ylitetty. Kyseessä on eräällä tavalla NASAn New Millennium -teknologiakoealusten eurooppalainen versio.
LISA Pathfinder piti alun perin laukaista vuonna 2009. Sen nykyinen hinta-arvio on 350 miljoonaa euroa, kun sen hinta oli mission hyväksymisen aikaan vuonna 2006 185 miljoonaa euroa.

Instrumentit

LISA Pathfinder testaa laserinterferometria-laitteita ja tarkkoja mikronewton-työntövoimatason Field Emission Electric Thrusters -tyyppisiä trustereita. Se koostuu vain yhdestä satelliitista, kun LISAssa on kolme satelliittia 5 miljoonan kilometrin päässä toisistaan. LISA Pathfinderin laitteet ovat ESAn LISA Test Package (LTP) ja NASAn Disturbance Reduction System (DRS).

Avaruusalus ja sen rata

Satelliitin massa on 1 900 kg, josta propulsiojärjestelmä painaa 1 420 kg.
LISA Pathfinder laukaistaan pienellä kantoraketilla matalalle Maan kiertoradalle. Se siirtyy Lagrangen L1-pisteeseen, jossa se toimii vuoden ajan. L1-piste on Maa-Aurinko-linjalla 1,5 miljoonaa kilometriä Maasta Aurinkoon päin. Täten alus on pikemminkin avaruusluotain kuin satelliitti.
LISA Pathfinder-satelliitin rakentaa englantilainen EADS Astrium Ltd. Saksalainen EADS Astrium GmbH rakentaa LTP-laitteen.
Museum of Modern Art

Historia

Museum of Modern Artin perusti vuonna 1929 rahoittajakolmikko Abby Aldrich Rockefeller (John D. Rockefeller, Jr.:n vaimo), Mary Quinn Sullivan ja Lillie P. Bliss. Rockefeller Jr. luovutti pääosan rahoituksesta rakentamiseen ja ylläpitoon.
MoMAaa pidetään maailman toiseksi vanhimpana modernin taiteen museona. Modernin taiteen museoita alettiin perustaa muualla maailmassa toisen maailmansodan jälkeen. Ensimmäisen johtajan Alfred H. Barrin aikana museon kokoelmat laajenivat pian pesämunaksi saaduista yhdeksästä työstä. MoMA:n nykyisen rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Philip L. Goodwin ja Edward Durell Stone, ja se avautui yleisölle 10. toukokuuta 1939.

Laajennukset

1950- ja 60-luvulla rakennusta laajennettiin Philip Johnsonin johdolla, 1980-luvulla Cesar Pellin, ja vuonna 2004 Yoshio Taniguchin johdolla. Vuonna 2019 valmistui Diller Scofidio + Renfron suunnittelema 4 366 m² suuruinen, 450 miljoonaa dollaria maksanut laajennusosa, joka jyräsi alleen viereisen kansantaiteen museon. Osa MoMA:sta ulottuu Jean Nouvelin suunnittelemaan viereiseen rakennukseen. MoMAn rakennus kattaa nyt suurimman osan läntiseen 54. katuun ja läntiseen 53. katuun sekä Fifth Avenueen ja Sixth Avenueen rajautuvasta korttelista. 
MoMAn Keski-Manhattanin yksikkö suljettiin toukokuussa 2002. Japanilaisen arkkitehdin Yoshio Taniguchin suunnittelema rakennuksen uudelleenjärjestely avattiin marraskuussa 2004. MoMAn uudelleen avaaminen herätti ristiriitoja, koska sen pääsymaksu nousi kahdestatoista dollarista kahteenkymmeneen. Tästä huolimatta taidemuseon vuosittainen vierailijamäärä on noussut keskimäärin 2,5 miljoonaan kävijään.

PS 1 ja taideradio

New Yorkin Queensissä sijaitseva nykytaiteen keskus P.S.1 liitettiin osaksi MoMAa tammikuussa 2000. P.S.1 on epävirallisempi, kokeellisempi ja pienimuotoisempi kuin MoMA:n Manhattanin yksikkö. P.S.1 ylläpitää myös WPS1 taideradiota, josta voi kuunnella New Yorkin taideuutisia ja kulttuuriohjelmia.
Baht

Aika ennen bahtia

Alun perin Siamissa käytettiin maksuvälineenä hopeatangoista leikattuja paloja, joista käytettiin nimitystä ngön paduang. Bowringin sopimuksen jälkeen 1855 maassa alkoivat kiertää maksuvälineenä myös ulkomaiset kolikot. Tämä sopimus solmittiin Siamin ja Britannian hallitusten välillä, ja sen tarkoituksena oli helpottaa länsivaltojen kaupankäyntiä alueella antamalla tietyille länsikauppiaille erityisoikeuksia. Samaan aikaan muut Kaakkois-Aasian maat olivat joutumassa siirtomaaherruuden alaisiksi, mikä oli Siaminkin kaavailtu kohtalo. Näitä maksuvälineitä olivat muun muassa meksikolaiset, perulaiset, hollantilaiset ja kiinalaiset metallirahat. Rama IV:n aikana 1860 kuninkaalliseen palatsiin perustettiin rahapaja, joka löi ensimmäiset siamilaiset metallirahat. Näitä rahoja kutsuttiin nimellä pae.

Bahtin alkuperä

Sana baht tarkoitti alun perin 15 grammaa vastaavaa painoyksikköä, ja bahtin arvo oli vuoteen 1902 asti sidottu 15 grammaan hopeaa. Vuoteen 1897 asti baht jaettiin kahdeksaan fuangiin, joista kukin edelleen kahdeksaan attiin. Nykyinen metrinen järjestelmä (1 baht = 100 satangia) otettiin käyttöön kuningas Rama V:n hallituskaudella. Vuonna 1902 painettiin ensimmäiset valtiovarainministeriön julkaisemat baht-määräiset setelirahat. Bahtista käytettiin kuitenkin pitkään 1940-luvulle asti muissa kielissä nimeä tical. Thaiksi rahayksikkö on aina ollut baht.

Setelipainot

Thaimaan setelit tehtiin ennen ulkomailla. Seuraavat tahot painoivat seteleitä: brittiläinen Thomas de la Rue, saksalainen Giesecke & Devrient Co, yhdysvaltalainen Tudor Press Inc. ja japanilainen Japanese Government Printing Bureau. Toisen maailmansodan aikana Thaimaassa tehtiin yrityksiä painaa omia seteleitä, mutta jälki oli huonolaatuista. Vuonna 1969 avattiin Thaimaan pankin setelipaino, jonka painamasta sarjasta "Series 11" lähtien setelit ovat olleet kotoista tekoa.

Pörssiromahdus 1997

Thai-baht oli pitkään sidottu Yhdysvaltain dollarin kurssiin, mutta vuonna 1997 baht päästettiin kellumaan, minkä vanavedessä seurasi pörssiromahdus ja lamakausi, joka levisi koko Aasiaan. Ennen romahdusta kurssi oli ollut noin 25 bahtia dollaria kohti – sen jälkeen jopa 55 bahtia dollaria kohti tammikuussa 1998. Viime aikoina kurssi on vakiintunut 32 bahtin tienoille.

Suomen rahapajan baht-lyönnit

Kymmenen bahtin kaksoismetalliraha painettiin alun perin Suomen Rahapajassa 1988. Yhden bahtin nimellisarvoisia kolikkoja on lyöty Suomessa vanhoista kymmenen ja viidenkymmenen pennin rahoista, koska metallin koostumus on sama .
Korsulukemisto

Korsulukemisto oli suomalainen rintamamiehille tarkoitettu viihteellinen lukemistolehti joka ilmestyi jatkosodan aikana vuosina 1942–1945. Lehti ilmestyi myös ruotsinkielisenä rinnakkaispainoksena nimellä Korsu-Lektyr.
Korsulukemiston kustantaja oli Fennia ja lehden päätoimittajana oli Yrjö Eklund. Muita toimittajia olivat Paavo Novela ja E. Gardberg.
Lehden kuvituksesta vastasivat muun muassa Alexander Lindeberg ja Henrik Tikkanen. Lehden kannet olivat värilliset ja siinä oli muun muassa runsaasti pin-up-kuvia. Lehteen kirjoittivat novelleja ja juttuja muun muassa Lea Leksi, Väinö Pelkonen, Joni Rautio, Veli Martino (salanimi), Henrik Tikkanen, A. O. Korteneva ja T. A. Engström (kirjoitti myös salanimellä Armas Virta).
Korsulukemisto jatkoi sodan jälkeen ilmestymistä vuoteen 1958 saakka nimellä Ystäväni. T. A. Engström julkaisi Korsulukemiston sisältöä uudelleen kirjassan Korsupakinoita (Taikajousi 1969).
Pohjola-leiri

Pohjola-leiri on Suomen jääkiekkoliiton järjestämä vuosittainen harjoitusleiri, jolle kutsutaan ikäluokkansa parhaat pelaajat. Kutsutut pelaajat täyttävät kyseisen vuoden aikana 15 vuotta. Jokainen jääkiekkoliiton kahdeksasta alueesta pitää ensin oman karsintaleirin pelaajille, joista sitten valitaan alueen kiintiön mukaan pelaajat Pohjola-leirille. Leirin joukkueiden muoto on muuttunut vuosien varrella, mutta viime vuosina pelaajat on jaettu sekaisin noin kahdeksaan joukkueeseen, jotka on nimetty menestyneiden suomalaisjääkiekkoilijoiden mukaan ja joiden valmennuksesta ovat vastanneet saman ikäluokkan joukkueista valitut valmentajat.
Tällä hetkellä järjestetään Pohjola-leiri vuoden aikana 14 vuotta täyttäville ja Huippu-Pohjola 15 vuotta täyttäville.
Leirin päätteeksi valitaan leirin paras pelaaja.
Le père Duchesne

Le père Duchesne (suom. Duchesne vanhempi, Ukko-Duchesne) oli Ranskan suuren vallankumouksen aikainen laajalti levinnyt radikaali sanomalehti. Vuosina 1790-1794 lehteä julkaisi ja toimitti jyrkkä vallankumouspoliitikko Jacques Hébert.
Hébert ja hänen ympärilleen keräytynyt radikaaliryhmä hébertistit käyttivät lehteä propagoimiseen ja väkivaltaan kiihottamiseen. Hébertistit vaativat perusteellista hallinnon puhdistusta ja kristinuskon hävittämistä. Hébert itse oli yksi päätekijöistä kuningasparin, eritoten kuningattaren mestauslavalle toimittamisen takana.
Joulukuussa 1793 Camille Desmoulins alkoi julkaista omaa lehteään Vieux Cordellier, jossa hän huomiota herättävästi hyökkäsi hébertistejä vastaan. Desmoulins oli vaikutusvaltaisen vallankumouspoliitikko Georges Dantonin ystävä. Danton ja Maximilien Robespierre kukistivat hébertistit ja mestauttivat Jacques Hébertin 24. maaliskuuta 1794. Hébertin kuoltua Le père Duchesne ei enää ilmestynyt.
Lehden numeroita ja sitaatteja sisällöstä on säilynyt runsaasti Ranskan kansallisarkistossa. Myöhemmin samalla nimellä on ilmestynyt useita julkaisuja jotka eivät liity Jacques Hébertin lehteen.
Sinä olet kohtaloni

Tuotanto

Lavastaja Olavi Kauri oli oikeasti rakennusmestari ja -urakoitsija Olavi Kauriinvaha (1909–1967), jolla nimellä hän oli aiemmin lavastanut  Valentin Vaalan elokuvan Kun isä tahtoo... (1935). Elokuvan yleisömenestys oli heikohko.

Arviot

Aikalaisarvioissa elokuva sai tylyn vastaanoton: "heikoimpia kotimaisia filmejä, mitä pitkään aikaan on nähty" (Salama Simonen, Uusi Suomi), "yhtiön uusi harha-askel" (Paula Talaskivi, Helsingin Sanomat), ja samalla linjalla jatkoivat muutkin arvioijat. Sen sijaan Uotilan roolisuoritus viulutaiteilijana sai kiitosta.
Eräässä myöhemmässä arviossa elokuvaa sanotaan vähäeleiseksi. Siinä on julmaa tragiikkaa ja toisaalta elämäniloa pursuavaa komiikkaa, arvioi nimetön kriitikko.
32. SS-divisioona 30 Januar

Perustaminen

Yksikkö perustettiin Kurmarkin harjoitusalueella kansallissosialistisen puolueen 12 vuotta aiemmin tapahtuneen valtaannousun muistopäivänä 30. tammikuuta 1945.

Palvelus

Divisioonan osat lähetettiin taisteluun itärintamalle välittömästi muodostamisensa jälkeen. Helmikuussa yksikössä oli noin 12 000 miestä ja se taisteli Oder-joen ja Frankfurtin alueella. Divisioona tuhottiin Halben taistelussa Berliinin lähellä sodan viimeisten päivien aikana, mutta osia siitä antautui myöhemmin Yhdysvaltain armeijalle.
Sotamies Hytin tapaus

Sotamies Hytin ampumistapaus tapahtui jatkosodan loppuvaiheessa Ilomantsin mottitaistelujen aikana kun 21. prikaatin I pataljoonan komentaja majuri S. O. Lindgren ampui pistoolilla sotamies Eemil Hytin 5. elokuuta 1944 sotaväen järjestyssäännön 5. pykälän nojalla, joka oikeutti esimiehen "ankarimmankin aseellisen pakkokeinon" käytön – kuitenkin vain taistelutilanteessa ja toistuvan kieltäytymisen jälkeen, ja jos muuta keinoa ei ole.

Tapahtuma

Hytin tapauksessa vihollisen hyökkäys oli jo torjuttu, ja tämä oli lähinnä poistunut rivistä muiden mukana, eikä myöhemmin kuultujen todistajien mukaan ollut pataljoonan komentopaikalla tapahtuneessa puhuttelussa kieltäytynyt palaamasta.  Eemil Hytti oli 38-vuotias Vainikkalasta kotoisin ollut neljän lapsen isä, eikä hän kuulunut Lindgrenin johtamaan pataljoonaan.  Hyvin sekavassa tilanteessa sotamies Hytti oli joutunut erilleen omasta yksiköstään, harhaillut metsässä ja päässyt sitten yhteyteen Lindgrenin osaston kanssa.
Yleisesti oltiinkin sitä mieltä, että Lindgren ampui Hytin pikaistuksissaan ilman asianmukaista harkintaa.

Tuomiot

Sotaylioikeus jätti Lindgrenin tuomitsematta rangaistukseen, koska "ampuminen oli sattunut kriitillisen taistelutilanteen yhteydessä, ja teko oli tehty pataljoonan pelastamiseksi tuholta ja myös jotta taisteluoperaatiossa vältettäisiin epäonnistuminen". Sotaylioikeus kuitenkin määräsi Lindgrenin suorittamaan korvauksia ja elatusapuja. Korkein oikeus poisti myöhemmin myös korvausvelvollisuudet. Tapaturmatoimisto ja vakuutusoikeus olivat evänneet Hytin leskeltä eläkkeen, jonka Korkein oikeus määräsi maksettavaksi puolitettuna.
Hytin leski haki vuonna 1962 tuomionpurkua korkeimmalta oikeudelta. Helsingin hovioikeuden kanneviskaali puolsi hakemusta ja totesi uuteen näyttöön perustuen, että Lindgren "oli ampunut alaisensa huolimatta siitä, että taistelutilanne oli jo päättynyt", ja ettei tilanne "oikeuttanut Lindgreniä ampumaan Hyttiä karkurina".

Käsittely julkisuudessa

Ilmari Turja nosti asian esiin 1960-luvun alussa Uudessa Kuvalehdessä ja tapaus palasi uudestaan julkisuuteen taas 1970-luvun alussa kun Turja teki siitä näytelmän Sotamiehen kunnia (1971), ja presidentti Kekkonenkin otti asiaan kantaa.  Myöhemminkin tapaus on aika ajoin pulpahtanut pinnalle tiedotusvälineissä, kun puheenaiheeksi ovat tulleet jatkosodanaikaiset omien sotilaiden teloitukset.
Majuri Lindgrenin lähetti Olavi Liisanantti on myös kertonut tapauksesta silminnäkijän kuvauksen kirjaansa Taistelulähetin sota.
Väinö Linna käytti tapausta kirjassaan Tuntematon sotilas: everstiluutnantti Karjulan tekemä sotamies Viirilän ampuminen pistoolilla pohjautuu sotamies Hytin tapaukseen. Samoin kirjailija Mauri Sariola rakentaa tapauksen pohjalle Susikosken karmeimman sotakokemuksen kirjassa Susikosken elämän kevät. Lindgren toimi esikuvana myös Helge Heralan esittämälle majuri Carl Gustaf Vadenblickille Matti Kassilan elokuvassa Tähdet kertovat, komisario Palmu.
Viktor Emil Liljeblad

Viktor Emil Liljeblad (6. elokuuta 1847 Sievi – 19. lokakuuta 1907 Orimattila) oli suomalainen senaattori, laamanni ja kihlakunnantuomari.
Liljebladin vanhemmat olivat komissiomaanmittari Anders Liljeblad (1813–1879) ja Brita Katarina Eskola. Hän pääsi ylioppilaaksi 1868 Oulun alkeisoppilaitoksesta ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1871. Liljeblad sai varatuomarin arvon 1874 ja laamannin arvon 1894.
Liljeblad oli Uudenkaarlepyyn tuomiokunnan vt. tuomarina 1872-1880, Vaasan läänin varalääninsihteerinä 1880-1883, valtiokonttorin sihteerinä 1883 ja johtajana 1888–1891, Oulun läänin lääninsihteerinä 1891–1901, Heinolan tuomiokunnan tuomarina 1901 sekä Suomen senaatin oikeusosastolla senaattorina 1901–1905.
Liljeblad oli naimisissa vuodesta 1877 Amanda Viktoria Stillanderin kanssa.
Reijo Hongisto

Poliittinen ura

Hongisto valittiin eduskuntaan vuoden 2011 vaaleissa Vaasan vaalipiiristä 7 444 äänellä. Vaalikaudella hän oli hallintovaliokunnan ja maa- ja metsätalousvaliokunnan jäsen sekä liikenne- ja viestintävaliokunnan varajäsen. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Hongisto valittiin jatkokaudelle hänen kerättyään vaaleissa kaikkiaan 6 736 ääntä. Hän toimi varapuheenjohtajana maa- ja metsätalousvaliokunnassa ja jäsenenä työelämä- ja tasa-arvovaliokunnassa.
Hongisto valittiin Vimpelin kunnanvaltuustoon ensimmäisen kerran vuoden 2004 vaaleissa. Hän oli kuntavaalien ääniharava Vimpelissä vuosina 2008 ja 2012. Hongisto valittiin neljännelle kaudelle valtuustoon vuonna 2017. Vuosina 2009–2012 hän oli kunnanhallituksen toinen varapuheenjohtaja ja vuodesta 2013 valtuuston ensimmäinen varapuheenjohtaja. Hän on ollut perussuomalaisten puoluehallituksen jäsen ja Etelä-Pohjanmaan piirin varapuheenjohtaja.
Kesäkuussa 2017 Hongisto erosi 19 muun perussuomalaisen kansanedustajan kanssa perussuomalaisesta eduskuntaryhmästä ja siirtyi Uusi vaihtoehto -ryhmään, joka sai sittemmin nimen Sininen tulevaisuus. Hongisto oli ehdolla vuoden 2019 eduskuntavaaleissa. Vaaleissa hän keräsi kaikkiaan 1 333 ääntä, mutta ei tullut valituksi.
Tutkivan journalismin yhdistys

Tutkivan journalismin yhdistys on vuonna 1992 perustettu suomalainen journalismijärjestö. Se ilmoittaa tehtäväkseen edistää perusteellista ja kriittistä toimitustyötä eli tutkivaa journalismia. Yhdistyksen puheenjohtaja on Ylen tutkiva toimittaja Tiina Lundell. Toimittajien lisäksi yhdistyksen jäseniksi hyväksytään valokuvaajia, tutkijoita, opiskelijoita ja muita asiasta kiinnostuneita.
Yhdistys palkitsee vuosittain tutkivana journalistina ansioituneita Lumilapio-palkinnolla ja yhteiskunnan avoimuutta edistäneitä tahoja Jääraappa-tunnustuspalkinnolla.
Keltiberit

Keltiberit olivat Hispaniassa asunut ja kelteistä sekä ibereistä koostunut kansa. Varsinainen Keltiberia sijaitsi melko pienellä alueella Keski-Espanjassa, mutta paikannimien perusteella kelttimurteita on puhuttu laajemmallakin alueella Länsi- ja Pohjois-Iberiassa. Keltiberit ovat niitä harvoja antiikin kansoja, joista on todistettavasti käytetty nimitystä "keltti". Nimitys keltiberit on lähtöisin Diodoroks Sisilialaiselta ja se viittaa ibeereihin yhdentyneisiin keltteihin.

Kulttuuri

Diodoroksen mukaan keltiberit olivat hyvin vieraanvaraisia tuntemattomillekin. Keltiberien kesken oli solmittu vieraanvaraisuussopimuksia, jotka tekivät heistä liittolaisia sodan syttyessä. Yhteiskunnallinen järjestäytyminen oli jäänyt lähinnä heimotasolle, vaikka jotkut ryhmät olivat alistaneet valtansa alle muita ryhmiä. Keltiberit käyttivät polttohautausta ja hautasivat vainajien mukana joskus myös aseita. Heidän tiedetään myös käyttäneen iberialaistyylisiä kaulakoruja. Keltiberit tunnettiin palkkasotureina ja etenkin heidän ratsuväkensä tuli tunnetuksi Karthagon alaisuudessa. Keltibereillä oli tapana pestä hampaansa virtsalla, mikä inhotti erityisesti roomalaisia.