google/wiki40b huggingface dataset:
Kadenssi (pyöräily)

Kadenssi eli poljinnopeus on pyöräilytermi, jolla tarkoitetaan kampiakselin (eli polkimien) kierroslukua minuuttia kohden.
Pyöräilijöillä on usein heille itselleen parhaiten sopiva kadenssialue. Vaihdepyörissä haluttu kadenssi pystytään pitämään yllä eri nopeuksilla vaihteiden avulla. Harvemmin pyöräilevien kadenssi pysyttelee yleisesti 60-80 kierroksen välillä minuuttia kohden, aktiiviharrastajan ja ammattilaisten kadenssi taas vaihtelee 70-120 kierroksen välillä minuuttia kohden ajajan mieltymysten ja maaston mukaan. Ammattilaiset käyttävät yleisesti huonommassa maastossa ja pitkissä ylämäissä alhaisempaa kadenssia kuin tasaisella tiellä ajettaessa
Kadenssia voidaan mitata pyöräilyyn tarkoitetuilla ajotietokoneilla, jotka ovat usein kiinnitettynä polkupyörän ohjaustankoon.
Huilu

Historia

Huilut ovat vanhimpia ihmisen tekemiä soittimia.
Vanhin varmasti huiluksi tunnistettu esine on Saksan Hohle Felsin luolasta lähellä Ulmia vuonna 2008 tehty löytö, joka on ajoitettu 35 000 vuoden ikäiseksi.
Mahdollsesti tätä vanhempi huilu on löydetty Slovakiasta Divje Baben karstiluolasta.
Luolakarhun reisiluusta tehdyssä esineestä on säilynyt vain osa, jossa on kaksi reikää, joten sitä ei ole voinut vahvistaa soittimeksi.
Myös Schwabenin Juran Geißenklösterlesta tehdyt löydöt ovat vanhempia.

Huilu eri musiikintyyleissä

Huilu on tärkeässä asemassa klassisessa musiikissa, ja sitä käytetään runsaasti myös kansanmusiikissa. Jazz-musiikissa huilu on myös usein käytetty soitin, joskin saksofoni on jazzissa huilua huomattavasti yleisempi puhallin.
Weinfelden

Maantiede

Weinfelden sijaitsee kumpuilevassa Mittellandissa Thurjoen varrella.

Liikenne

Valtatie 14 (H14) Frauenfeldistä Romanshorniin kulkee Weinfeldenin kautta. SBB:n rautatie Winterthurista Romanshorniin kulkee kaupungin kautta. Lisäksi Weinfeldenistä on rautatieyhteys pohjoiseen, Kreuzlingeniin, sekä etelään, Wiliin.
Spud Webb

Anthony Jerome Webb, paremmin tunnetaan nimellä Spud Webb (s. 8. heinäkuuta 1963, Dallasissa, Texasissa), on aktiiviuransa lopettanut yhdysvaltalainen NBA:ssa pelannut koripalloilija. Webb oli 170 senttiä pitkä ja 60 kiloa painava pelinrakentajan pelipaikkaa pelaava "pikkumies".
Spud Webb on NBA:n historian kolmanneksi lyhyin pelaaja sekä lyhyin NBA:n donkkikisan voittanut pelaaja. Webb voitti donkkikisan vuonna 1986 ja hänen haastavin vastustajansa oli hänen joukkuetoverinsa Dominique Wilkins, joka ei ollut koskaan aiemmin nähnyt Webbin donkkaavan.
X'-teoria

X'-teoria eli X-bar-syntaksi on eräs syntaksin eli lauseiden tutkimuksen ja analysoinnin teorioista. Luonteeltaan teoria on muotoon perustuva eli formaalinen, ja se on kehitetty lähinnä englanninkielisten lauseiden analysointiin. Indoeurooppalaisuudestaan huolimatta metodia voidaan soveltaa kuitenkin melko onnistuneesti myös muihin kieliin.
X-bar-syntaksi kehittyi strukturalistisen konstituenttianalyysin pohjalta ja metodeilla onkin paljon yhteistä. Molemmat lähestyvät lauseita lauseketasolla ja kuvaukseen käytetään määrämuotoista puukuvainta eli rakennepuuta. Lähinnä ainut merkittävä ero kahden teorian välillä on, että X-bar-syntaksi pyrkii kuvaamaan tehokkaammin sanojen välisiä suhteita ylimääräisten noodien avulla. Käytännössä tämä tarkoittaa, että X-bar-syntaksin mukaan laaditut puut voivat olla monipolvisempia sekä vaikeammin hahmotettavia. Uutena metodi toi lausekuvaukseen lauseketason lisäksi sanaluokat.
Strukturalistit pyrkivät etsimään kielen ilmiöistä selkeää rakenteellista toistuvuutta, mikä johti käsitykseen myös lausekkeiden samuudesta. Aatteen mukaan kaikki kielen lausekkeet ovat rakentuneet universaalin lausekekaavion mukaan, tosin eivät aina orjallisesti: jotain konstituenttia saattaa vastata kato ja sanajärjestys saattaa muuttua.

Termistö

Analyysin perusyksikkö on lauseke. Lausekkeet jaetaan verbilausekkeisiin VP (verb phrase) ja substantiivilausekkeisiin NP (nominal phrase). Edelleen substantiivilausekkeet voidaan hajottaa pääsanaan, spesifioijiin sekä lisämääritteisiin. Vapaista määritteistä yleisimpiä ovat adjektiivirakenteet. Spesifioijat ovat useissa kielissä yhteydestä riippuen pakollisia määreitä, jotka kulkevat erottamattomasti nominin mukana. Nimensä mukaisesti ne tarkentavat sanan merkitystä. Spesifioijista yleisimpiä ovat niin kutsutut determinoijat, esimerkiksi englannin the, a, an. Suomessa variaatiosta johtuen determinoijiksi voidaan ajatella puhekielessä esiintyvät se, ne. Spesifioijien erikoistyyppinä voidaan pitää demonstratiiveja kuten this, that.
Analyysin lähtökohtana on, että spesifioijat viittaavat aina välittömästi pääsanaansa, kun määritejonot voivat olla monipolvisia. Spesifioija merkitään noodiin X" puukuvaimen ensimmäiselle tasolle. Määrite on teoriassa yleisnimitys niin määritteille kuin täydennyksillekin. Ne merkitään X'-noodilla. Mikäli määrite on pakollinen (kuten objekti), se asettuu pääsanansa sisarnoodiin eli hierarkkisesti saman arvoiseksi. Vapaat määritteet luokittuvat aina pääsanansa yläpuolelle.
Vapaat määritteet ovat substantiivilausekkeissa yleisimmin attribuutteja, adjektiiveja tai muita tarkennuksia. Verbin vapaat määritteet voivat olla muun muassa adverbiaaleja. Täydennyksiä puolestaan edustaa verbeillä tärkeimpänä objekti (riippuen verbin paikkaisuudesta).
Noodeilla tarkoitetaan puukuvaimen solmukohtia, jotka kuvaavat lauseen hierarkiaa. X-bar-syntaksi nimeää noodit erikseen X-kirjaimella, mikä on ratkaisevin ero verrattuna konstituenttianalyysiin.
Paavo Uotila

Paavo Uotila (4. huhtikuuta 1881 Urjala – 25. marraskuuta 1964 Urjala) oli suomalainen arkkitehti. Hän suunnitteli useita pääasiassa jugend-tyylisiä rakennuksia Viipuriin.

Henkilöhistoria ja ammattiura

Uotilan vanhemmat olivat maanviljelijä Frans Wilhelm Uotila ja Hilma Juhontytär Mattila. Hän pääsi ylioppilaaksi 1900 Tampereen lyseosta ja valmistui arkkitehdiksi 1906 Polyteknillisestä opistosta. Uotila työskenteli aluksi eri arkkitehtitoimistoissa, kunnes hänet 1912 valittiin Viipurin kaupunginarkkitehdiksi Johan Blomqvistin jälkeen. Tässä virassa hän oli vuoteen 1928 saakka. Uotila suunnitteli Viipuriin kouluja, sairaaloita ja muita kunnallisia laitoksia ja lisäksi yhteensä 22 kerrostaloa. Hän suunnitteli joitakin rakennuksia myös Lahteen ja Sortavalaan. Rakennukset edustivat tyylillisesti aluksi jugendia ja myöhemmin 1920-luvun klassismia.
Uotilan hankki Viipurista lähdettyään Kankaanpään tilan Urjalasta ja rakensi sinne itselleen kaksikerroksisen asuintalon luonnonkivisine julkisivuineen. Hän suunnitteli myös Urjalan Säästöpankin talon ja useita huviloita yksityishenkilöille. Viipurin kaupunginarkkitehtina häntä seurasi Väinö Keinänen.
Varzy

Varzy on kunta Nièvren departementissa Burgundin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 1359 asukasta vuonna 2005. Varzyn pinta-ala on 41 neliökilometriä.

Historia

Ensimmäiset kirjalliset maininnat Varzystä ovat 400-luvulta, jolloin Auxerren piispa pyhä Germain luovutti kylän kirkon omistukseen.
Capo Caccia

Capo Caccia on niemi Sardinian länsirannikolla, lähellä Algheron kaupunkia. Korkean kallioniemen päällä on majakka. Capo Caccialla on useita luolia, kuten Neptunuksen luola (Grotta di Nettuno) ja Vihreä luola (Grotta Verde).
Niemen vieressä on pieni Isola di Foradadan kalliosaari.
Seututie 184

Seututie 184 oli vuoteen 1996 asti Perniöstä Kiskoon kulkenut tie. Vuoden 1996 tienumerointijärjestelmässä tie uudelleennumeroitiin yhdystieksi 1840 sen liikenteellisen merkityksen vähennyttyä.
Václav Havel

Elämä

Havel syntyi Prahassa. Neuvostoliiton tukeman kommunistien vallankaappauksen jälkeen 1948 Havelin perhe joutui vaikeuksiin, koska vanhempia pidettiin rikkaina kapitalisteina, ja Václavin oli vaikea jatkaa opintojaan peruskoulun jälkeen. Hän opiskeli iltakoulussa ja vähän aikaa Tšekin teknillisessä yliopistossa 1957. Asevelvollisuuden jälkeen (1957–1959) hän työskenteli näyttämöapulaisena Prahassa ja opiskeli draamaa kirjekurssilla. Hänen ensimmäinen esitetty näytelmänsä oli Puutarhakutsut (1963). Vuonna 1964 hän meni naimisiin Olga Šplíchalován kanssa.
Prahan kevään jälkeen Havelia kiellettiin osallistumasta teatteriin, ja hänestä tuli poliittisesti aktiivinen. Havel vietti paljon aikaa maalaisasunnossaan Hrádečekissa ja työskenteli 1974 kuukausien ajan paikallisella Trutnovin panimolla, pitkälti saadakseen jotain mielekästä tekemistä. Aktivismi huipentui kommunisminvastaiseen Peruskirja 77 -julistukseen (tšek., slov., saks. Charta 77), joka julkaistiin länsisaksalaisessa lehdessä 243 Tšekkoslovakian kansalaisen allekirjoittamana ja jossa arvosteltiin hallitusta 1975 Helsingin julistuksen hylkäämisestä. Julistuksen allekirjoittajien tueksi perustettiin epäoikeudenmukaisesti syytettyjen puolustusjärjestö (Výbor na obranu nespravedlivě stíhaných–VONS), joka julkisti tuomittujen kohtalot. Julistus kiersi Tšekkoslovakiaa samizdat-muodossa.
Havel sai 17. lokakuuta 1977 syytteen muun muassa järjestelmänvastaisen aineiston toimittamisesta ulkomaille. Hän sai seuraavana päivänä lieväksi tulkitun tuomion. Poliittinen toiminta toi lokakuussa 1979 Havelille viiden vuoden vankeustuomion. Vuonna 1989 hän oli yksi samettivallankumouksen johtavia hahmoja ja Kansalaisfoorumin perustaja ja puheenjohtaja. 29. joulukuuta 1989 liittokokous valitsi hänet presidentiksi.
Vapaissa vaaleissa 1990 Havel säilytti paikkansa. Hän tuki voimakkaasti tšekkien ja slovakkien liittoa, vaikka jännitystä olikin ilmassa. 3. heinäkuuta 1992 liittoparlamentti ei enää slovakkiedustajien puuttuvan tuen vuoksi valinnut Havelia presidentiksi, vaikka hän oli ainoa ehdokas. Slovakkien julistauduttua itsenäiseksi Havel erosi 20. heinäkuuta presidentin virasta.
Tšekin tasavallan luomisen jälkeen hän oli ehdokkaana 1993 vaaleissa ja valittiin. Sairaudestaan ja kolmesta leikkauksesta huolimatta hänet valittiin uudelleen 1998. Tämän jälkeen hän jätti asemansa virkakauden päätyttyä 2. helmikuuta 2003. Seuraavaksi Tšekin presidentiksi valittiin Václav Klaus, joka oli ollut yksi hänen merkittävimmistä poliittisista vastustajistaan.
Vuonna 2011 sai ensi-iltansa ensimmäinen Havelin ohjaama elokuva Lähtö.
Václav Havel kuoli 18. joulukuuta 2011 pitkäaikaiseen sairauteen kesämökillään Vlčicessä Pohjois-Tšekissä.
La Tènen kulttuuri

La Tènen kulttuuri oli Euroopassa noin vuosina 500 eaa. – 50 eaa. vaikuttanut rautakautinen kulttuuri, jolla lienee ollut vahva yhteys kelttiläistä kieltä puhuneisiin väestöihin. Kaikki La Tènen piirissä eläneet ihmiset eivät kuitenkaan ehkä olleet kelttejä, eivätkä kaikki keltit kuuluneet La Tènen kulttuurin alueeseen.
La Tènen kulttuuria edelsi Hallstattin kulttuuri, joka alkoi muuttua La Tènen kulttuuriksi vuoden 500 eaa. jälkeen. La Tènen ydinalue kattoi 400-luvulla eaa. Itä-Ranskan, Etelä-Saksan, Itävallan ja Sveitsin, mistä se levisi muualle Eurooppaan kuten Britteinsaarille, Pojoen laaksoon ja Keski-Turkkiin. La Tènen keltit hyökkäilivät Välimeren alueen korkeakulttuurien kimppuun ryöstäen Rooman 390 eaa. ja kreikkalaisen Delfoin 279 eaa. Iberian niemimaan keltiberit eivät kuitenkaan edustaneet La Tènen kulttuuria kuten muut mannerkelttiläiset kansat. Heidän kelttiläinen kielensäkin katosi jo varhain roomalaisvalloituksen myötä ensimmäisellä vuosisadalla eaa.
La Tènen kulttuuri on saanut nimensä Sveitsissä Neuchâtelinjärven pohjoispäässä nykyisen La Tènen kunnan alueella vuonna 1857 tehtyjen löytöjen perusteella. Arkeologi Hans Hildebrand esitti 1872, että löydöt olivat peräisin esiroomalaiselta aikakaudelta ja myöhemmältä ajalta kuin aiemmin löydetty Hallstattin kulttuuri. Alueelta löydettiin vuoteen 1917 jatkuneissa kaivauksissa kaikkiaan 166 miekkaa, 269 keihäänkärkeä, 29 kilpeä, 382 solkea sekä monenlaisia muita esineitä ja työkaluja.
La Tènen kulttuuria edeltänyt Hallstattin taide koostui yksinkertaisista geometrisista kuvioista kuten suorista ja sahalaitaisista raidoista ja ympyröistä. Ihmishahmot olivat hyvin karkein reunaviivoin kuvattuja. La Tène -kulttuurin taide oli hienostuneempaa, ja muilta kansoilta saaduista vaikutteista kehitettiin omaleimaista tyyliä. Kuviot muuttuivat monipuolisemmiksi, ja etenkin kaarevia muotoja suosittiin. Ihmis- ja eläinkasvoja keltit kaiversivat etenkin viinikannujen kahvoihin.

Museoita

La Tènen kulttuuria esitellään muun muassa La Tènen lähellä Hauterivessä sijaitsevassa Neuchâtelin kantonin arkeologisessa museossa, Latèniumissa.
Checkpoint Charlie

Checkpoint Charlie oli länsipuolen antama nimitys eräälle Länsi- ja Itä-Berliinin väliselle rajanylityspaikalle. Se sijaitsi Friedrichstraßen varrella Zimmerstraße- ja Mauerstraße- nimisten poikkikatujen välissä, ja se johti Länsi-Berliiniin kuuluneesta Kreuzbergin kaupunginosasta Itä-Berliiniin kuuluneeseen Mitten kaupunginosaan eli Berliinin vanhaan keskustaan. Sen kautta kulkivat varsinkin diplomaatit. Saksan jaon loppuaikoina rajanylityspaikka oli avoinna myös ulkomaisille turisteille, mutta saksalaisten oli käytettävä muita rajanylityspaikkoja.
Checkpoint Charlie oli Berliinin muurin lisäksi yksi tärkeimpiä Berliinin jaon ja kylmän sodan symboleista. Entisen Checkpoint Charlien läheisyydessä on Berliinin jaosta kertova museo.
Checkpoint Charlie suljettiin 22. kesäkuuta 1990.
Todistuksen taakka

Todistuksen taakka eli todistustaakka (lat. onus probandi) tarkoittaa epistemologiassa perusteluvelvollisuutta:  väitteen esittäjä on velvollinen esittämään perustelut väitteensä tueksi.

Todistustaakan jakautuminen

Kun keskustelun toinen osapuoli esittää väitteen, jonka toinen osapuoli kiistää, väitteen esittäjällä on tyypillisesti todistuksen taakka oikeuttamaan tai todistamaan tai perustelemaan näkemyksensä, etenkin kun se kiistää yleisesti vallitsevan mielipiteen tai katsannon.

Todistustaakan siirtäminen

Argumentum ad ignorantiam on argumentointivirhe, joka voidaan ymmärtää todistuksen taakan virheelliseksi siirtämiseksi. Argumentum ad ignorantiamiin syyllistytään kun proposition oletetaan olevan tosi, koska sitä ei ole todistettu vääräksi, tai kun väitteen oletetaan olevan väärä, koska sitä ei ole osoitettu todeksi. Molemmissa tapauksissa katsotaan, että todistuksen taakka kuuluu yksinomaan vastakkaista mieltä olevalla taholle eli se siirretään yksin tämän niskoille. Todistustaakka ei kuitenkaan ole yksin koskaan peruste sen enempää asian pitämiselle epätotena, jos sen puolesta ei ole riittävää evidenssiä, tai totena, jos sitä ei pystytä kumoamaan.
Todistuksen taakan siirtäminen ei myöskään itsessään ole argumentaatiovirhe. Jos vaikkapa äärimmäinen skeptikko siirtää todistustaakan jatkuvasti huonoin perustein toisen niskoille, sen siirtäminen takaisin on perusteltua.

Esimerkkejä argumentaatiosta, jossa sovelletaan todistustaakan käsitettä

Ateistit argumentoivat usein Jumalan tai jumalien olemassaoloa vastaan todistustaakkaan vedoten. Argumenttina on, että Jumalaan tai jumaliin uskovien tulisi osoittaa, että jumalat ovat olemassa, ja jos tähän ei pystytä, he argumentoiva, ei uskolla Jumalan tai jumalien olemassaoloon olisi perusteita.
Yleisemmin todistustaakkaan vedotaan erilaisissa skeptisissä argumenteissa. Astrologiaa tai homeopatiaa tai muita yleisesti näennäistieteinä pidettyjä oppeja ei voida osoittaa vääräksi, mutta, argumentoivat skeptikot, niiden puolesta ei ole riittävää evidenssiä uskomuksia oikeuttamaan. 
Todistustaakkaan voidaan vedota tämän tyyppisissä argumenteissa myös virheellisellä tavalla. Näin tapahtuu esimerkiksi silloin, kun kahdesta toisensa poissulkevasta väitteestä toinen ei ole lähtökohtaisesti toista mielekkäämpi tai osoitettavissa toista todennäköisemmäksi (onko olemassa rinnakkaisia universumeja, tms. – rinnakkaisten universumien olemassaoloa ei voida sen enempää todistaa kuin kieltää, mutta onko toinen hypoteesi lähtökohtaisesti toista "todennäköisempi"?), mutta todistustaakkaan vedotaan, jotta toinen väite saataisiin kiistettyä. Frederick L. Will ja myöhemmin Marcello Truzzi ovat kutsuneet esimerkiksi uusia tieteellisiä hypoteeseja vastaan esitettyä tähän tapaan vinoutunutta "skeptistä" argumentaatiota "pseudoskeptiseksi".
Seiken Shukumine

Seiken Shukumine 祝嶺正献 (1925–-2001) oli taidon ja gensei-ryū-karaten luoja.
Shukuminea voidaan pitää yhtenä budon uudistajista. Hänen pyrkimyksenään oli kehittää budoa vastaamaan paremmin nyky-yhteiskunnan tarpeisiin.
D-Mies

Voimat & varusteet

D-Miehellä on suuret yli-inhimilliset voimat (hän nostaa noin 25 tonnia) ja kestävyys.
Paula Rossi

Paula Rossi (s. 1963) on suomalainen kielitieteilijä. Hän on Oulun yliopiston pohjoismaisen filologian professori vuodesta 2003 alkaen. 
Rossi väitteli tohtoriksi Oulun yliopistossa vuonna 1996. Hän on toiminut opetustehtävissä Oulun yliopiston saksan, ranskan ja pohjoismaisten kielten laitoksessa vuodesta 1987, lehtorina vuodesta 1991. Apulaisprofessorin virkaa hän hoiti vuosina 1994-95 ja pohjoismaisten kielten professorin virkaa vuosina 2001-2002. Hänen tutkimusaiheitaan ovat olleet muun muassa ruotsalaiset lainat Oulun murteessa ja ruotsinkielisen väestön kielellinen ja kulttuurinen vaikutus Oulun seudulla, ja hän tutkii kääntämisen opettamista.  Hän on toiminut puheenjohtajana tutkimusryhmässä, joka selvitti luokanopettajaopiskelijoiden ruotsin kielen taitoa.
Aleksander Zniszczoł

Aleksander Zniszczoł (s. 8. maaliskuuta 1994) on puolalainen mäkihyppääjä, joka edustaa KS Wisła Ustronianka -seuraa.
Mäkihypyn maailmancupissa Zniszczoł kilpaili ensimmäisen kerran Oberstdorfissa joulukuussa 2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Zakopanessa tammikuussa 2012 oltuaan yhdeksäs. Se on myös toistaiseksi hänen paras sijoituksensa henkilökohtaisissa kilpailuissa. Joukkuekilpailussa hän sijoittui Puolan joukkueen mukana kolmanneksi Lahdessa maaliskuussa 2012.
Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2011 Zniszczoł voitti kultaa joukkuekisassa Puolan joukkueessa. Nuorten MM-kilpailuissa Erzurumissa 2012 hän saavutti hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa sekä joukkuemäessä. Myös vuonna 2013 Liberecissä hän saavutti joukkuemäen hopeaa.
Esko Saarinen

Senob Esko Saarinen (12. kesäkuuta 1914 Helsinki – 20. helmikuuta 1976 Helsinki) oli toimittajana, toimitussihteerinä ja päätoimittajana työskennellyt sanomalehtimies ja kirjeenvaihtaja, joka toimi myös puoluepolitiikassa ja tunnettiin pakinoitsijana. 
Esko Saarisen vanhemmat olivat ylikonemestari Senob Saarinen ja Hilma Akselina Stjerna. Hänen toinen puolisonsa vuodesta 1947 oli toimittaja Impi Oma Kulta Kursula. Ylioppilaaksi Saarinen tuli 1934. Hän opiskeli valtio-oppia ja kansantaloutta Helsingin yliopistossa, mutta siirtyi sitten lehtialalle työskennellen ensin Nuoren Voiman ja Pohjois-Savon palveluksessa. Saarinen toimi Kymen Keskilaakson päätoimittajana ja taloudenhoitajana 1941–1945, Ilmatorjunta-lehden päätoimittajana 1940–1941, Nykyajan päätoimittajana 1946–1949, Edistyspuolueen puoluesihteerinä 1946–1950 ja Suomen puutalous (Paperi ja Puu) -lehden toimitussihteerinä  1950–1952. Edistyspuolueen Uudenmaan piirijärjestön puheenjohtaja Saarinen oli 1948–1950 ja Vapaamielisten Liiton hallituksen jäsen 1950–1952. Saarinen toimitti vuonna 1952  teoksen The Finnish Timber and Paper Calendar Pentti Sahanterän kanssa. 
Saarinen työskenteli BBC:n Suomen osaston palveluksessa Lontoossa 1952–1955 ja apulaisosastopäällikkönä 1955–1957, toimien samalla Yleisradion Lontoon kirjeenvaihtajana. Helsingin Sanomien artikkelitoimittajaksi hän  tuli 1957. Saarinen julkaisi lehdessä myös pakinoita nimimerkillä "Penninen". Kalevan päätoimittajaksi Saarinen siirtyi 1966 ja hoiti tehtävää kuolemaansa saakka, samoin kuin jatkoi "Pennisen" pakinointia.
Benidorm (televisiosarja)

Juoni

Solanan lomakeskuksessa Costa Blancalla vierailee kirjava joukko brittituristeja mahdottomineen vaatimuksineen. Vakiovieraita ovat muun muassa Janice (Siobhan Finneran) ja Mick (Steve Pemberton) Garveyn perhe ja Madge-anoppi (Sheila Reid), Geoff Maltby (Johnny Vegas), ja hänen äitinsä Noreen Maltby (Elsie Kelly) sekä parinvaihtoa harrastavat Jacqueline (Janine Duvitski) ja Donald (Kenny Ireland) Stewart. Vuonna 2014 sarjaan saapui Dyken perhe. Hotellin työntekijöita ovat muun muassa baarimikko Mateo Castellanos (Jake Canuso), Liam Conroy (Adam Gillen), naiseksi pukeutuva Lesley (Tim Healy). Alun perin sarjassa hotellinjohtaja oli Janey York (Crissy Rock), mutta hänet korvasi vuonna 2012 Joyce Temble-Savage (Sherrie Hewson). York palasi sarjaan kumminkin vuonna 2015. Hotellin omistajaCrystal Hennessy-Vass (Joan Collins) on vierailut sarjassa muutaman kerran.
Bokseri

Ulkonäkö

Bokseri on keskikokoinen, uroksien säkäkorkeus 57–63 cm, narttujen 53–59 cm, paino uroksilla noin 30 kg, nartuilla noin 25 kg. Väriltään bokseri on joko "keltainen" (maskillinen soopeli eli fawn) tai juovikas (brindle). Valkoiset merkit sallitaan, mutta valkoinen väri ei saa olla vallitseva. Myös värivirheellisiä kokovalkoisia boksereita tavataan. Rodun tunnusomaisin piirre on pää: kuono on lyhyehkö ja leuka vahva. Purenta on alapurenta. Alun perin bokserilta on typistetty korvat ja häntä, mutta tämä on nykyään kielletty muun muassa Pohjoismaissa ja Saksassa.

Luonne ja käyttäytyminen

Bokseri on todella leikkisä ja vahtimisvietti on voimakas. Se on siisti ja helposti koulutettavissa. Bokseri on palveluskoirarotu ja rotumääritelmän mukaan sen tulee olla muun muassa vahvahermoinen, itsetietoinen, rauhallinen ja tasapainoinen, mutta varautunut vieraita kohtaan. Bokseri kiintyy omistajaansa lujasti ja haluaa olla mukana kaikissa arjen pikku askareissakin. Se rakastaa leikkejä toisten koirien ja ihmisten kanssa ikään, rotuun ja sukupuoleen katsomatta, ja on siksi myös oiva valinta lapsiperheeseenkin.

Alkuperä

Saksassa käytettiin bullenbeisser-koiria (häränpurija) metsästyksessä, erityisesti villisian metsästyksessä. Myöhemmin niitä käytettiin markkinoilla härän- ja karhunpurijoina. Ensimmäinen rotumääritelmä valmistui vuonna 1904. 1930-luvulla bokseri oli Saksassa suosittu suojelu- ja viestikoira. Ensimmäiset bokserit saapuivat Suomeen tiettävästi v. 1910.