google/wiki40b huggingface dataset:
Bukka White

Bukka White (oik. Booker T. Washington White, s. 12. marraskuuta 1906, Houston, Mississippi – k. 26. helmikuuta 1977, Memphis, Tennessee) oli yhdysvaltalainen delta blues -muusikko, kitaristi ja laulaja. White sai nimensä "Bukka", kun levytuottaja kuuli väärin hänen oikean nimensä. B. B. King oli Bukka Whiten serkku.

Elämä

White sai musiikkioppinsa isältään, joka opetti hänelle aluksi viulunsoittoa ja sittemmin kitaraa. Hänen sanotaan tunteneen delta blues -legenda Charley Pattonin, joka vaikutti Whiten soittotyylin syntyyn. White pelasi baseballia mustien ammattilaisliigassa Birmingham Black Cats -joukkueessa ja myös nyrkkeili.
Vuonna 1930 White tapasi huonekalukauppias Ralph Limbon, joka toimi myös Victor-levymerkin kykyjenetsijänä. White matkusti Memphisiin tekemään ensimmäiset levytyksensä. Nimellä Washington White hän äänitti 14 kappaletta country bluesia ja gospelia. Gospel-kappaleissa jäljiteltiin Blind Willie Johnsonin tyyliä: niissä oli mukana naislaulaja, joka toistona lauloi aina Whiten viimeisen lauseen.
Laman tulon myötä tämä jäi Whiten ainoaksi levytyssessioksi vuosiin, kunnes vuonna 1937 Big Bill Broonzy pyysi häntä tulemaan Chicagoon ja levyttämään Lester Melroselle. Session kappaleesta "Shake 'Em On Down" tuli hitti, joka myi yli 16 000 kappaletta. White joutui kuitenkin kolmeksi vuodeksi vankilaan Parchman Farmille Mississippiin ammuttuaan miehen.
Bukka White osoittui suosituksi mallivangiksi ja hän sai lisänimen "Barrelhouse". Folkloristit John ja Alan Lomax äänittivät Parchman Farmilla kaksi kappaletta Kongressin kirjastolle, jotka julkaistiin "Washington Barrelhouse White" -nimellä. Vankilasta vapauduttuaan vuonna 1940 hän äänitti Lester Melroselle 12 uutta kappaletta, joita nykyään pidetään Whiten levytysuran parhaina. Näihin kappaleisiin kuuluivat muun muassa delta blues -klassikot "Parchman Farm Blues", "Good Gin Blues", "Bukka's Jitterbug Swing", "Aberdeen, Mississippi Blues" ja "Fixin' to Die Blues". Toinen maailmansota keskeytti kuitenkin Whiten musiikkiuran. White jatkoi soittamista baareissa, toisinaan yhdessä Frank Stokesin kanssa.
Bob Dylan levytti debyyttialbumilleen vuonna 1961 Whiten kappaleen "Fixin' to Die Blues" aikana jolloin White oli jo unohdettu. Whiten oletettiin olevan jo kuollut. Bluesharrastajat John Fahey ja Ed Denson eivät kuitenkaan uskoneet tähän ja lähettivät vuonna 1963 kirjeen osoitteella "Bukka White (Old Blues Singer), c/o General Delivery, Aberdeen, Mississippi". Sattumalta eräs Whiten sukulainen oli töissä postitoimistossa Aberdeenissa ja välitti kirjeen Whitelle Memphisiin. Faheyn ja Densonin Takoma-merkillä julkaistiin Mississippi Blues -albumi vuonna 1964. Pian tämän jälkeen White alkoi levyttää Chris Strachwitzin Arhoolie-merkille. Hän levytti kaikkiaan kolme albumia Strachwitzille ja opetteli myös Lester Melroselle tekemänsä kappaleet uudelleen. Toisin kuin monet muut uudelleen löydetyt 1920- ja 1930-luvun bluestähdet, White oli hyväkuntoinen, hyvinpukeutuva erinomainen viihdyttäjä, joka piti huomion keskipisteenä olosta. White kiersi festivaaleja Yhdysvalloissa ja Euroopassa aina kuolemaansa saakka.
Horna (kirja)

Juoni

Remes yhdistää kirjassaan faktaa ja fiktiota. Teoksessa esiintyvät presidentit Sauli Niinistö, Vladimir Putin sekä Barack Obama. Päähenkilöinä Remeksen kirjassa kuitenkin ovat Tim Vaisanen, Lari Vuori, Marko Raevaara, Arkadi Gramov, Anna Helander, Sara Falck, Oleg ja Kevin Devers.
Venäjän miehitettyä Krimin, Ruotsi hakee Naton jäsenyyttä. Venäjän hävittäjäkoneet Tupolev-214 ja Suhoi PAK FA lentävät Suomen ilmatilaan ja tutkakuvissa Itämerelle, Ahvenanmaan eteläpuolelle palaa yllättäen sukellusvene Sankt Peterburg.
Venäjän ja EU:n välit kiristyvät. Venäjä ilmoittaa siirtävänsä sotakalustoaan Kaliningradiin vastalauseena Naton harjoituksille Liettuassa, samassa mittakaavassa kuin Natolla oli harjoituksessaan joukkoja ja kalustoa. Samaan aikaan paljastuu Yhdysvaltain ja Suomen sotilastiedusteluiden salainen operaatio.
Pitkäjärvi (Muurame, Isolahti)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 12,8 hehtaaria, se on 850 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 875 100 kuutiometriä eli 0,0009 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 6,8 metriä ja suurin syvyys on 19,5 metriä. Sen rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Sallaanojan valuma-alueeseen (14.287) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 147,2 metriä mpy.
Samuel Holmén

Samuel Holmén (s. 28. kesäkuuta 1984 Annelund, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Turkin Superliigassa pelaavaa Fenerbahçea.
Nacho Novo

Seurajoukkueura

Novo siirtyi heinäkuussa 2001 kotimaansa Huescasta Skotlannin 1. divisioonan Raith Roversiin. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa 4. elokuuta 2001 ottelussa Airdrieoniansia vastaan. Samaisessa ottelussa hän onnistui myös maalinteossa.
Heinäkuussa 2002 hän siirtyi 100 000 punnan kaupassa skotlantilaisseura Dundeehen. Hän pelasi maan pääsarjassa ensimmäisen ottelunsa 3. elokuuta 2002 Heartsia vastaan. Hän pelasi joukkueessa kahden kauden ajan, ja hänelle kertyi otteluita yhteensä 71 ja maaleja 26.
6. heinäkuuta 2004 Novo teki sopimuksen skotlantilaisjätti Rangersin kanssa, ja hänestä maksettiin 450 000 punnan siirtokorvaus. Hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan joukkueessa 35 ottelua ja teki niissä 19 maalia. Maalisaldo oli lopulta hänen parhaansa Rangersissa pelaamansa kuuden kauden aikana. Hän voitti joukkueessa pelaamanaan aikana kolmesti maan pääsarjanmestaruuden, kahdesti cupin ja kolmesti liigacupin.
Toukokuussa 2010 Novo palasi kotimaahansa ja siirtyi Sporting Gijóniin kaksivuotisella sopimuksella.
Vanukas

Vanukas on yleensä jälkiruokana nautittava maitopohjainen ruokalaji. Siitä on kaksi versiota: puuromainen ja vaahdotettu. Puuromaisen version aineksina on maidon lisäksi jotakin viljaa esimerkiksi riisiä tai mannasuurimoita, sokeria, kiinteyttävää kananmunaa ja jotakin makua antavaa ainetta kuten kaakaota, kinuskia, rusinoita, sitruunaa tai vanilliinia. Vaahdotetun version perusaineksena on kerma tai maitorahka ja muina ainesosina hapate, kananmuna, sokeri, tärkkelys sekä makua antamassa marjoja tai hedelmiä.
Vanukkaalle saadaan kiinteä, hyytelömäinen rakenne. Erityisen kiinteät vanukkaat voidaan tarjota lautaselle kumottuina. Muilla ainesosilla vanukkaista saadaan eri makuisia: perinteisiä vanukkaita ovat muun muassa paahtovanukas, suklaavanukas, vaniljavanukas ja luumuvanukas. Nykyään vanukkaita myydään elintarvikeliikkeissä valmiissa annoksissa sekä jauheena, johon lisätään maito.
Res Publica

Historia

Puolueohjelman loivat Toomas Liiva, Mart Nutt, Mait Raun ja Ott Sandrak 9. elokuuta 1989 neuvostovallan hajotessa. Puolueohjelma oli ensimmäinen laatuaan Virossa ja se oli ensimmäinen ohjelma, jossa oli esillä länsimaalaisia tavoitteita. Res Publican perustamiskokous pidettiin 17. elokuuta Tallinnassa Kirjallisuusseuran talossa 25 perustajajäsenen voimin. Puolue esitti vaatimukseksensa Viron itsenäisyydestä, tasavaltalaisuudesta, demokratiasta, humanismista ja liberaaleista uudistuksista. Yksi näistä liberaaleista ajatuksista oli muun muassa tasavero. Puolueen nimen keksi Ott Sandrak.
Koko 1990-luvun alun Res Publica vaati talousliberaaleja toimia ja yhteiskunnan- sekä yksilönvapautta. Kunnallisvaaleissa 20. lokakuuta 1996 Res Publica sai 38 paikkaa kunnanvaltuustoihin eri puolille Viroa. Res Publica osallistui 7. maaliskuuta yhdeksänsiin Riigikogun vaaleihin Reformipuolueen ja Isänmaaliiton ehdokaslistoilta. Parlamentin ensimmäisiksi Res Publica-kansanedustajiksi valittiin Jaan J. Leppik ja Maret Maripuu. Res Publican nuoret perustivat nuorisojärjestön RP Juventusin 13. toukokuuta 2000. 1990-luvun lopulla puolue kärsi hampaattomuudesta ja sen poliittiset linjaukset olivat epäselviä.

Uuden puolueen perustaminen

8. joulukuuta 2001 päätettiin perustaa uuden puolueohjelman pohjalle uusi poliittinen puolue Ühendus Vabariigi Eest – Res Publica (suom. Liitto tasavallan puolesta – Res Publica). Res Publica lähti ensimmäisen kerran vaalityöhön poliittisen puolueen voimavaroilla 20. lokakuuta 2002. Puolue lähti kunnallisvaaleihin omilta listoiltaan ja sen tavoitteena oli vähintään yksi edustuspaikka, jokaisessa kunnanvaltuustossa. Res Publica keräsi ääniä yhteensä 80 649 eli 18,7 % äänistä. Puolue sai enemmistön paikoista 21 paikkakunnalla ja tuli toiseksi 39 paikkakunnalla. Haapsalussa ja Tallinnassa Res Publica tuli toiseksi, Tartossa kolmanneksi.
Vuoden 2003 Riigikogun vaaleissa Res Publica sai 121 856 ääntä eli 24,6 prosenttia äänistä. Vaalitulos toi 24 paikkaa Riigikoguun. Naisakateemikko Ene Ergmasta tuli Riigikogun puhemies ja Res Publica muodosti 10. huhtikuuta hallituksen Reformipuolueen ja Kansanliiton kanssa Juhan Partsin johdolla. Puolue sai pääministeriyden lisäksi opetusministerin, valtiovarainministerin, oikeusministerin ja sosiaaliministerin salkut.

Puolueliitos

Res Publica ja Isänmaaliitto ilmoittivat 4. huhtikuuta 2006 yhdistyvänsä puolueeksi nimeltä Erakond Eesti Eest (suom. Puolue Viron Puolesta). Yhdistyminen vahvistettiin 4. kesäkuuta, ja uuden puolueen nimeksi tuli Isänmaan ja Res Publican liitto. Res Publican viimeisenä puheenjohtajana ennen yhdistymistä toimi Taavi Veskimägi.

Ideologia

Res Publica ajoi liberaalia politiikkaa, vaikka se luokittelikin itsensä konservatiiviseksi. Puolue korosti vapautta kaikilla yhteiskunnan osa-alueilla. Puolueen teemoina olivat: vapaus, hyvinvointi ja arvokkuus. Res Publica myös piti esillä myös sen alkuperäistä perustamisajatusta: Viron ja virolaisten itsenäisyyttä.
Operaatio Ichi-Go

Operaation kulku

Operaatiossa oli kaksi vaihetta. Ensimmäisessä vaiheessa japanilaiset valtasivat Pekingin ja Wuhanin välillä kulkevan Pinghan-rautatien. Jälkimmäisessä vaiheessa japanilaiset joukot eliminoivat Hunanin provinsiin sijoitetut yhdysvaltalaiset joukot ja valtasivat lähellä japanilaisten hallitsemaan Indokiinan rajaa sijainneen Liuzhoun kaupungin. Operaatioon osallistui 17 divisioonaa, 400 000 sotilasta, 12 000 ajoneuvoa ja 70 000 hevosta. Operaatio oli Toisen Kiinan–Japanin sodan suurin maaoperaatio.
Operaatio Kogoon osallistui 390 000 kiinalaista sotilasta kenraali Tang Enbon johdolla. Joukot sijoitettiin puolustamaan strategisesti tärkeätä Luoyangin kaupunkia. Japanilaisten 3. panssaridivisioona ylitti Keltaisenjoen huhtikuun lopulla ja kukisti Xuchangin lähelle sijoitetut kiinalaisjoukot. Tämän jälkeen divisioona piiritti Luoyangin, jota puolusti kolme kiinalaista divisioonaa. 3. panssaridivisioona aloitti hyökkäyksen Luoyangiin 13. toukokuuta ja valloitti sen 25. toukokuuta.
Operaation toinen vaihe alkoi toukokuussa ensimmäisen vaiheen menestyksen jälkeen. Japanilaiset joukot etenivät etelään ja valtasivat Changsha, Hengyangin, Guilinin ja Liuzhoun. Joulukuussa 1944 japanilaiset saavuttivat Ranskan Indokiinan ja samalla operaation tavoitteet. Operaatiolla oli kuitenkin vain pieni merkitys, sillä yhdysvaltalaiset joukot siirtyivät kauemmas sisämaahan ja uhkasivat rannikolla sijainneita tukikohtia. Yhdysvaltain Fourteenth Air Force häiritsi Pekingin ja Liuzhoun välisen rautatien liikennettä, ja japanilaiset jatkoivat Yhdysvaltain lentokenttien pommituksia kevääseen 1945 saakka.
Myös XX Bomber Command, joka käytti strategisia B-29-pommikoneita hyökkäyksissään Japania vastaan Operaatio Matterhrnissa, joutui siirtymään sisämaahan, mutta vuoden 1945 alussa se siirtyi uusiin tukikohtiin Mariaaneilla. Tämä teki tyhjäksi japanilaisten operaatio Ichi-Gon avulla hankkiman vähäisen puolustuksen.

Lopputulos

Kenraali Joseph Stilwell ei onnistunut säilyttämään rannikolla sijainneita lentokenttiä Yhdysvaltain hallussa ja hän menetti kiinalaisten komentajan Tšiang Kai-šekin luottamuksen ja presidentti Roosevelt kutsui hänet takaisin Yhdysvaltoihin lokakuussa 1944. Hänet korvasi kenraalimajuri Albert Wedemeyer.
Täysin toisenlainen tulkinta tapahtumista on, että kenraali Stilwell, joka painosti kiinalaisjoukkoja diplomaattisesti, Kiinan kommunistisen puoleen kautta, osallistumaan aktiivisemmin taisteluihin. Hän oli saanut kiinalaiset komentajat hyväksymään ajatuksen toiminnasta yhdysvaltalaisen komentajan johdolla. Tšiang Kai-šek kuitenkin koki, että Stilwell oli ohittanut hänet. Tšiang Kai-šek sai Rooseveltin kutsumaan Stilwellin takaisin Yhdysvaltoihin.
Yhdysvaltalaisjoukkojen tappio yhdessä Yhdysvalloissa vallinneen julkisen mielipiteen kanssa johti siihen, että Yhdysvallat ei enää uskonut kiinalaisten joukkojen kykyyn taistella japanilaisia vastaa ja Kiinan–Burman–Intian rintama menetti merkitystään. Yhdysvallat keskitti kaikki joukkonsa Tyynenmeren saaria pitkin etenevään hyökkäykseen.
Painoindeksi

Painoindeksi (engl. body mass index, BMI) on mitta-arvo, jonka avulla voidaan arvioida ihmisen painon ja pituuden suhdetta. Useimmin käytetyn kaavan mukainen painoindeksi on henkilön paino (massa) jaettuna pituuden neliöllä.  Painoindeksin kehitti belgialainen Adolphe Quételet n. 1830–1850 . Sen korvaajaksi on ehdotettu vaihtoehtoisia painoindeksejä, jotka on tarkoitettu ottamaan paremmin huomioon ihmisten pituuserojen vaikutuksen painoon.

Laskukaavan perusteet

Koska keskenään yhdenmuotoisten ja samantiheyksisten kolmiulotteisten kappaleiden massat vertautuvat suhteessa kappaleiden dimensioiden kuutioon voidaan esittää kysymys, miksi kaavassa jakaja on pituuden neliö eikä kuutio.  Syynä on se, että eri kokoisten ihmisten mittasuhteet poikkeavat toisistaan eri suunnissa. Nykyisin käytössä oleva indeksi on kokemusperäisesti havaittu käyttökelpoiseksi painon indikaattoriksi terveyden kannalta.

Arvostelua

Painoindeksin on esitetty havaitsevan heikosti lihavuutta, erityisesti indeksin keskivaiheilla. Koska kehon koostumus ei vaikuta painoindeksiin, tulokset liioittelevat lihavuutta lihaksikkailla ja vähättelevät lihavuutta vähemmän lihaksikkailla yksilöillä. Painoindeksi osoittaa normaalipainoa tai lievää ylipainoa yli puolella niistä, joiden rasvaprosentti on liian suuri.

Muita ehdotettuja painoindeksejä

Oxfordin yliopiston numeerisen analyysin professori Nick Trefethenin mukaan nykyinen laskutapa on epäonnistunut, koska se ei ota huomioon sitä, kuinka paljon enemmän massaa pitemmillä ihmisillä on luontaisesti. Hän esittää uutta kaavaa, jossa paino kerrotaan kertoimella 1,3 ja jaetaan pituudella potenssiin 2,5. Lukuja hän perustelee niin, että 1,3 on neliöjuuri luvusta 1,69, jonka hän on määritellyt ihmisten keskipituudeksi. Pituus taas korotetaan potenssiin 2,5, koska sen avulla saadaan tarkempi likiarvo terveen kehon todellisesta koosta ja muodosta. Trefethen painottaa kuitenkin, että hän on matemaatikko eikä suinkaan lääkäri. Hänen kaavansa ei pohjaa lääketieteelliseen tutkimukseen.
Trefethenin kaava soveltuu yhtä hyvin normaalipituisten painon arviointiin kuin perinteinen, mutta se soveltuu myös pitkien ja lyhyiden henkilöiden painon arviointiin. Esimerkiksi 70 kg painavan 175 cm pitkän henkilön painoindeksi Trefethenin kaavalla = 1,3 · 70 kg / (1,75 m2,5) ≈ 22 kg/m2,5, joten esimerkkihenkilö on normaalipainoinen.
Christa Schroeder

Emilie Christine ”Christa” Schroeder (19. maaliskuuta 1908, Hannoversch Münden - 28. heinäkuuta 1984, München) oli Adolf Hitlerin sihteeri vuosina 1933–1945.
Christa Schroeder syntyi Hannoversch Mündenin pikkukaupungissa, josta muutti Nagoldiin vanhempiensa kuoltua. Vuodesta 1929 hän työskenteli paikalliselle asianajajalle, kunnes siirtyi sihteeriksi kansallissosialistisen puolueen valtakunnanjohdolle Müncheniin. Natsien noustua valtaan 1933 Hitler tarvitsi toisen sihteerin Johanna Wolfin lisäksi. Schroeder valittiin virkaan ja hän seurasi Hitleriä kaikille matkoille ja kaikkiin päämajoihin. 
Kun toinen maailmansota lähestyi loppuaan Hitler päätti jäädä Berliiniin. 22. huhtikuuta 1945 hän lähetti Schroederin ja Wolfin tuhoamaan hänen henkilökohtaisia papereitaan Obersalzbergin asuntoonsa Baijeriin. Yhdysvaltalaiset joukot vangitsivat molemmat sihteerit toukokuussa. Schroeder ja Wolf vapautettiin internoinnista 14. tammikuuta 1948. 
Vankeuden aikana Yhdysvaltain 7. armeijan yhdysupseeri Albert Zoller haastatteli Schroederia usein ja kirjoitti yhden ensimmäisistä sodan jälkeen julkaistuista Hitleristä kertovista kirjoista Hitlerin yksityissihteeri kertoo (1949).
Esitystaiteen seura

Esitystaiteen seura ry on suomalainen yhdistys, joka on perustettu Helsingissä vuonna 2005. Vuodesta 2005 vuoteen 2011 ryhmän nimi oli Helsingin Esitystaiteen Keskus ry. Esitystaiteen seuran hallitukseen vuonna 2012 kuuluvat puheenjohtaja Tuukka Vasama, Tomi Humalisto, Olli Kontulainen, Hanna Korhonen, Elina Pirinen ja Vihtori Rämä. Varajäseninä ovat Atro Kahiluoto ja Kaisa Illukka. Esitystaiteen seura oli vuonna 2009 perustamassa Esitystaiteen keskusta yhdessä Presentaatio ryn, Todellisuuden tutkimuskeskuksen, Oblivian ja Toisissa tiloissa -ryhmien kanssa. Esitystaiteen keskukselle osoitettiin tilat Helsingin Suvilahdesta vuonna 2011.
Esitystaiteen seura tekee vuosittain yhden tai useampia esityksiä, joiden lisäksi se järjestää lukupiiritoimintaa.

Jäsenet

Esitystaiteen seuran jäseniä ovat muun muassa äänisuunnittelija Miikka Ahlman, lavastaja-esitystaiteilija Kaisa Illukka, esitysdramaturgi Timo Heinonen, valosuunnittelija Tomi Humalisto, ohjaaja Atro Kahiluoto, esitystaiteilija Pilvi Kallio, näyttelijä Olli Kontulainen, tanssija Hanna Korhonen, tanssija Maija Nurmio, kuvataiteilija Anna Nykyri, tanssija-koreografi Elina Pirinen, ohjaaja Vihtori Rämä ja näyttelijä Tuukka Vasama.
Pekka Ihalmo

Pekka Ihalmo on helsinkiläinen biokemian tohtori, joka on toiminut tutkijana muun muassa Helsingin yliopistossa ja Folkhälsanin tutkimuskeskuksessa. Hän on julkaissut munuaissairauksien mekanismeihin  ja biologisiin lääkkeisiin liittyviä tieteellisiä artikkeleita. Tällä hetkellä hän työskentelee lääketeollisuudessa .
Ivan Tšehovitš

Seuraura

Tšehovits on Junost Jekaterinburgin kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Dinamo Moskovaan. Kaudella 2015–2016 Tšehovitš debytoi Venäjän nuorten sarja MHL:ssä, HK MVD Balašihan joukkueessa. QMJHL-joukkue Baie-Comeau Drakkar varasi hänet koko CHL:n varaustilaisuuden kolmantena pelaajana kesällä 2016 edellään vain maanmiehet Klim Kostin ja Dmitri Samorukov. Tšehovitš siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2016–2017, jolloin hän voitti heti tulokaskaudellaan Drakkarin sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 26+33=59. Tšehovitš oli myös puolivälierissä joukkueensa paras pistemies tehoilla 1+2=3.
San Jose Sharks varasi Tšehovitšin seitsemännellä kierroksella 212. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2017. Kaudella 2017–2018 hän oli Drakkarin QMJHL-joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 29+31=60. Puolivälierissä Tšehovitš oli kolmella osumallaan joukkueen paras maalintekijä Gabriel Fortierin kanssa. QMJHL-kauden jälkeen, huhtikuussa 2018 hän siirtyi amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue San Jose Barracudan vahvuuteen. Tšehovitš teki siellä kuudessa runkosarjaottelussa tehot 3+6=9, kunnes runkosarjan päätyttyä hän teki kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen San Jose Sharksin kanssa. Tšehovitš pelasi loppukevään kuitenkin Barracudassa, jossa hän teki pudotuspeleissä neljässä ottelussa kaksi syöttöpistettä.
Kaudeksi 2018–2019 Sharks lähetti Tšehovitšin takaisin Baie-Comeau Drakkarin QMJHL-joukkueen vahvuuteen.
Maatalousnäyttely

Epäkaupalliset pienmaatalousnäyttelyt

Suomessa järjetetään suuren kaupallisen maatalousnäyttelyn lisäksi myös pienimuotoisia kunnallisia maatalousnäyttelyitä, joissa esitellään entisaikojen maatalouskoneita, traktoreita ja työtapoja. Yksi tällainen toistuva tapahtuma on Pukkilan maatalousnäyttely.
Johannes Ihmeidentekijä

Pyhä Johannes Ihmeidentekijä (ven. Святитель Иоанн Шанхайский и Сан-Францисский чудотворец, Svjatitel Ioann Šanhaiski i San-Frantsisski tšudotvorets, oik. ven. Михаил Борисович Максимо́вич, Mihail Borisovitš Maksimovitš, 4. kesäkuuta 1896 Adamovka, Harkovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 2. heinäkuuta 1966 Seattle, Yhdysvallat) oli venäläinen emigrantti, asketisti ja ortodoksinen kirkonmies, joka toimi Venäjän ortodoksisen ulkomaalaiskirkon arkkipiispana Shanghaissa, Länsi-Euroopassa ja San Franciscossa. Johannes tunnettiin ihmeidentekijänä; Venäjän ulkomaalaiskirkko kanonisoi hänet pyhimykseksi vuonna 1994 ja Moskovan patriarkaatti vuonna 2008 (Shanghain ja San Franciscon Pyhä Johannes Ihmeidentekijä).
Rogvolod

Rogvolod (ven. Рогволод, Rogvolod; valkoven. Рагвалод, Rahvałod; noin 920 – 978) oli ensimmäinen hallitsija, joka on mainittu Polatskin ruhtinaskunnan yhteydessä (hallitsi 945–978). Nestorin kronikka mainitsee hänet nimellä Рогъволодъ, joka on ilmeisesti slaavilaistettu versio hänen muinaisskandinaavisesta nimestään Ragnvald. Hän tuli meren takaa, ilmeisesti Skandinaviasta, ja perusti Polatskin 900-luvun puolivälissä. Nestorin kronikan mukaan Vladimir Suuri halusi liittoutua hänen kanssaan ja ottaa vaimokseen hänen tyttärensä Rognedin, mutta tytär kieltäytyi. Tämän jälkeen Vladimir hyökkäsi Polotskiin ja surmasi Rogvolodin ja muun perheen. Rognedin hän otti vaimokseen ja vei mukanaan Kiovaan.
Kevyt osasto 6 (jatkosota)

Kevyt osasto 6 (KevOs 6) Kevyt osasto oli kolmen jalkaväkikomppanian muodostoma joukko, jonka määrävahvuus oli 597, eli noin puolet jalkaväkirykmentin pataljoonan vahvuudesta. Kevyt osaston organisaatiosta puuttui kokonaan oma epäsuora tuli.  Kevyt osasto 6 kuului 2. divisioonaan.

Perustaminen

Kevyen osaston 6 perusti Jyväskylän suojeluskuntapiiri 17. kesäkuuta 1941, ja sen perustamispaikka oli Kintaus.
Perustamisen jälkeinen osaston vahvuus oli 23 upseeria, 103 aliupseeria ja 485 miestä, yhteensä 611. Tämä oli ainut kerta, jolloin osasto oli vähintään määrävahvuinen, ylivahvuutta 17 miestä.
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti talvisodan aikaista parempi, mutta siitä huolimatta eivät yksiköt tulleet varustettua kaikin osin määrävahvuuksien mukaisiksi. Kevyet osastot pyrittiin kuitenkin varustamaan liikkuvina yksiköinä mahdollisimman hyvin.

Lakkauttaminen

Kevyt Osasto 6 lakkautettiin 28.3.1942. Osaston henkilöstöstä vanhimmat ikäluokat kotiutettiin ja nuoremmat siirrettiin pääosin III/JR 27:ään