google/wiki40b huggingface dataset:
Karkelo

Taustaa

Korpiklaani ilmoitti alkuvuodesta 2009 nettisivuillaan palaavansa kiertueilta takaisin studioon 15. helmikuuta 2009 nauhoittamaan seuraavaa studioalbumiaan. Samassa uutisessa julkistettiin albumin nimi, Karkelo.
Albumi nauhoitettiin kahdessa paikkaa: yhtyeen rumpali Matson nauhoitti omat osuutensa Petrax-studioilla Hollolassa, jonka jälkeen muu yhtye nauhoitti loput osuudet Grooveland Recording Studiolla Lahdessa.
Alun perin albumille suunniteltiin neljätoista kappaletta, mutta lukumäärä supistui myöhemmin kolmeentoista, joista yksi on mukana vain albumin digipak-versiolla.
23. huhtikuuta yhtye julkaisi levyn kappalelistan sekä uutisen tulevasta Vodka-singlestä. (Ks. molemmat alhaalta).

Julkaisu

Yhtye julkaisi 13. toukokuuta 2009 MySpace-sivustollaan albumin ensimmäisen kappaleen Vodka kaikkien kuultavaksi.
Ensimmäinen virallinen single Vodka julkaistiin CD:nä ja LP:nä 29. toukokuuta 2009. Single sisältää myös kappaleen Juodaan viinaa, joka on Hectorin coveri.
11. kesäkuuta Vodkasta julkaistiin musiikkivideo.
19. kesäkuuta 2009 yhtye julkaisi koko albumin MySpace-sivuillaan kuunneltavaksi.
Karkelon virallinen julkaisupäivä oli 26. kesäkuuta 2009. Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 26.
Olavi Metsistö

Onni Olavi Metsistö (s. 14. lokakuuta 1924 Helsinki) on suomalainen unkarinkielisen kirjallisuuden kääntäjä.
Merikylpylän puisto

Merikylpylän puisto (ruots. Sjöbadsparken) on puisto Helsingin Lautta­saaressa, Hevosen­kenkä­lahden rannalla, Myllykallion ja Vattuniemen osa-alueiden rajalla.

Uimaranta

Merikylpylän puistossa sijaitsee toinen Lauttasaaren kahdesta uima­rannasta. Viralliselta nimeltään uimaranta on Lautta­saaren uima­ranta, mutta se tunnetaan yleisesti myös nimellä Kasinonranta.  Viimeksi mainittu nimi johtuu Lauttasaaren Kasino (Drumsö Kasino) -nimisestä puu­rakenteisesta kesä­ravintolasta, jonka Julius Tallberg rakennutti alueelle vuonna 1913, mutta joka paloi vuonna 1947.  Lautta­saaren Kasinolla järjestettiin aikoinaan kesä­sunnun­taisin tansseja orkesterin tahdittamana. Nykyisin Kasinonranta on myös alueella kesäisin toimivan kahvilan nimenä.
Uimaranta on hiekka­pohjainen ja varsin matala, ja se on varsinkin lapsi­perheiden suosiossa. Se oli 1900-luvun alkupuolella yksi Helsingin seudun suosituimmista uima­rannoista ja retkeily­kohteista. Vuosina 1913-1917 Helsingin viimeiset hevos­vetoiset raitio­vaunut liikennöivät Lautta­saaren lautta­laiturilta Kasinon­rannan ohi Kataja­harjuun.
Uimarannan nykyinen puku­suoja­rakennus on Helvi Mether-Borgströmin suunnittelema ja valmistunut vuonna 1966.
Hiekkarannalla on kentät rantalentopalloa ja rantakäsipalloa varten.  Puistossa on lisäksi kaksi koripallokenttää.

Nimen historia

Nimi Merikylpylän puisto vahvistettiin asema­kaavassa vuonna 1950.  Aikaisemmin sen nimenä oli ollut vuodesta 1913 lähtien Badparken, joka vuonna 1932 suomennettiin Kylpy­puistoksi ja käsitti tuolloin myös nykyisen Hevosen­kenkä­puiston. Alueella kulkeneen kävelytien nimenä on ollut Promenaden vuodesta 1913, joka vuonna 1932 suomennettiin Kävely­tieksi.

Ulkoilualue ja lähiliikuntapaikka

Merikylpylän puistosta jatkuu saaren etelä­kärjessä olevalle ulkoilualueelle saakka rannassa kulkeva kapeahko, mutta katkeamaton puisto­alue. 
Lauttasaaren etelä­kärkeen johtavan Särki­niemen­tien ylittävä jalan­kulku­silta yhdistää Meri­kylpylän puiston Hevosen­kenkä­puistoon.  Yhdessä nämä kaksi puistoa muodostavat Lauttasaaren lähi­liikunta­paikan,  Nuori Suomi -puiston.
Viking Supply Ships

Historia

Viking Supply Shipsin historia alkaa vuodesta 1946, kun Berndt Rasmussen perusti Excelsior-varustamon. Alkuvuosina yhtiön laivasto koostui lähinnä tankkereista. Excelsior jätti tankkeritoiminnot vuoden 1973 lopulla ja liiketoiminnan painopiste siirtyi offshore-tukialuksiin. Offshore-liiketoimintaa varten yhtiö perusti Viking Supply Ships -markkinointiorganisaation 1974. Viking tilasi ruotsalaisen Rederi AB Transatlantic -yhtiön kanssa muodostetun yhteisyrityksen kautta kolme jäänmurtajaa vuonna 1998. Lopulta Rederi AB Transatlantic muutti nimensä Viking Supply Ships AB:ksi vuonna 2015.
Norjalaisyhtiö Kistefos omistaa enemmistön Viking Supply Shipistä (78,6 % osakkeista ja 74,9 % äänistä 31. tammikuuta 2018). Kistefosista tuli yhtiön omistaja Rederi AB Transatlanticin hankittua vuonna 2010 omistukseensa TransViking -yhteisyrityksen osakkeet.

Liiketoiminta

Viking Supply Shipsin ydinosaamista on arktisen alueen offshore- ja jäänmurtajatoiminta. Yhtiön laivasto koostuu kolmesta AHTS-jäänmurtajasta, neljästä jääluokitellusta AHTS-aluksesta, yhdestä tavanomaisesta AHTS-aluksesta sekä viidestä offshore-tukialuksesta (PSV-alus).
Konsernin ruotsalainen emoyhtiö on Viking Supply Ships AB, jonka varsinainen liiketoiminta on sen tanskalaisen tytäryhtiön Viking Supply Ships A/S:n alla. Konsernin pääkonttori on Ruotsin Stenungsundissa, mutta liiketoiminta on ollut keskitettynä vuodesta 2013 Viking Supply Ships A/S:n Kööpenhaminan ja Kristiansandin konttoreihin, jolla puolestaan on paikallistoimistot Stenungsundissa ja Moskovassa.
Rahtilaivausta yhtiö harjoitti vuoden 2017 loppuun saakka TransAtlantic-nimellä. Konserni oli tehnyt edellisenä vuonna päätöksen luopua kokonaan rahtilaivaustoiminnasta.
Kolkuttajat (minisarja)

Juoni

Havenin rauhallisessa kaupungissa tapahtuu eräänä päivänä outoja, kun lännenkirjailija Bobbi Anderson kompastuu metsäretkellä johonkin outoon esineeseen. Kun hän alkaa kaivamaan sitä muutaman päivän ajan, hän tajuaa kaivaneensa maahan hautautuneen avaruusaluksen esille, jonka myötä kaupungin leviää outoa säteilyä. Havenin asukkaat uhkaavat muuttaa muotoaan aluksen olentojen kaltaisiksi. Ainoastaan Bobbin runoilija ystävä Jim Gardner voi olla ainoa toivo, kun kauan sitten hänen kalloon laitettu metallilevy tekee hänestä immuunin olentojen pahalle taialle.

Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano antoi Kolkuttajille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Dreadline

Yleistä

Kosketinsoittajan Tumba Haldinin erottua Ragnar Hare -yhtyeestä 1982 hän perusti yhtyeen yhdessä laulaja Frippe Weneliuksen kanssa. Ensimmäisessä kokoonpanossa Stipp Fagerström soitti kitaraa, Keijo Karvosen soittaessa bassoa. Callu Rönngård oli ensimmäinen rumpali. Rönngårdin asuessa Malmössä, Ruotsissa, hän joutui harjoittelemaan kappaleet nauhalta. Ilona-yhtyeen Taru Huhtajärvi pestattiin kiertuerumpaliksi. Myöhemmin Feffe Valsberg otti rumpalin paikan.
Yhtye on tähän asti julkaisut viisi albumia ja seitsemän singleä. Yhtye on esiintynyt varsin paljon; yhtyeen historiasta löytyy muun muassa WOMAD-esiintymisiä, kiertueita ja festivaaleja Suomessa, Ruotsissa, Tanskassa, Virossa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ranskassa.
Nykyään kaikki yhtyeen levyt ovat oman tuotantoyhtiön House of Dreadin tuottamia ja julkaisemia. Sony Music toimii jakelijana.
Survo-ristikko

Survo-ristikko on suomalaisen professori Seppo Mustosen vuoden 2006 alkupuolella esittämä ja tutkima matemaattinen peli. Ristikon nimi tulee Mustosen kehittämästä Survo-nimisestä tietojenkäsittelyjärjestelmästä. Survo-ristikoissa tehtävänä on täyttää m × n -taulukko luvuilla 1, 2, ..., m*n siten, että jokainen luvuista esiintyy vain kerran, ja että rivi- ja sarakesummat täsmäävät reunoilla annettuihin lukuihin. Taulukkoon on saatettu sijoittaa joitakin lukuja jo valmiiksi, jottei ratkaiseminen olisi liian hankalaa eikä mahdollisia ratkaisuja olisi yhtä enempää.
Survo-ristikot muistuttavat jossain määrin Sudoku- ja Kakuro-ristikoita. Ratkaiseva ero kumpaankin on siinä, ettei rajoituta vain lukuihin 1,2,...,9 ja siinä, että ristikon koko on yleensä varsin pieni. Survo-ristikoiden ratkaiseminen on myös sukua taikaneliöiden laatimiselle.
Survo-ristikkojen vaikeusaste vaihtelee suuresti. Helpot, koululaisille tarkoitetut, tehtävät edellyttävät pelkkiä peruslaskutoimituksia, kun taas hankalammat vaativat myös hyvää loogista päättelykykyä. Kaikkein vaikeimpia tehtäviä ei voi selvittää ilman tietokoneelle tehtyä ratkaisuohjelmaa.
Survo-ohjelmiston tietyt ominaisuudet (esimerkiksi editoriaalinen laskenta ja muun muassa kokonaislukujen rajoitettuja osituksia laskeva COMB-ohjelma) tukevat Survo-ristikkojen ratkaisua.
Survo-ristikkoja on julkaistu vuoden 2006 huhtikuulta lähtien säännöllisesti paitsi Survo-ohjelmiston ristikkosivuilla, hieman myöhemmin myös muun muassa Ilta-Sanomissa ja Yliopisto-lehdessä.

Pikapelit

Survo-ristikkoja voi ratkaista myös tietokoneavusteisesti pikapeleinä, jotka tarjoavat toisenlaisia haasteita. Vaativin pikapelimuoto toimii verkossa Java-sovelmana.
Siinä ratkaistaan avoimia 5x5-ristikoita pelkillä hiiren näpäytyksillä. Väärä valinta synnyttää musiikki-intervallin, jonka laajuus ja suunta kuvaavat virheen suuruutta. Tavoitteena kussakin pelissä on saavuttaa mahdollisimman korkea pistemäärä, jota kasvattavat oikeat valinnat ja vähentävät virhevalinnat ja käytetty aika.
Ahvenanmeri

Ahvenanmeri (ruots. Ålands hav) on  Ruotsin rannikon ja Ahvenanmantereen välissä oleva, Itämereen kuuluva merialue. Se on pohjoisessa 200–300 metriä syvä, etelässä matalampi. Näiden välissä on poikki meren 70–80 metrin syvyydellä kulkeva kynnys. Ahvenanmeren kapein kohta on nimeltään Ahvenanrauma.
Merisääennustuksissa käytetään Ahvenanmeren rajoille seuraavaa määritelmää: meren eteläraja kulkee leveyspiiriä 59°50’ N ja pohjoisraja leveyspiiriä 60°30° N seuraten. Länsiraja on Ruotsin itärannikolla; itäraja seuraa Ahvenanmaan pääsaaren länsirannikkoa ja merellä pituuspiiriä 20° E. Merialueen lyhennekoodi on B4W, missä B on lyhennys Itämeren englanninkielisestä nimestä (the Baltic Sea).
Kerkko Koskinen

Kerkko Klemetti Koskinen (s. 7. tammikuuta 1973 Espoo) on suomalainen säveltäjä ja muusikko. Hänen tunnetuimpia soolokappaleitaan ovat ”Mayday”, ”Sateentekijä" ja ”Rakkaus viiltää”. Kerkko Koskinen oli myös vuosina 1994–2001 aktiivisesti toimineen Ultra Bra -yhtyeen perustajajäsen ja johtohahmo. Koskinen sävelsi lähes kaikki Ultra Bran kappaleet ja soitti yhtyeessä pianoa.
Koskinen on toiminut muun muassa levy-yhtiö BMG:n kykyjenetsijänä ja säveltänyt musiikkia elokuviin Nousukausi (2003) ja Hymypoika (2003). Kerkko Koskinen on säveltänyt kappaleita Vuokko Hovatan soololevylle Lempieläimiä (2008), muun muassa euroviisuehdokkaana olleen ”Virginian”. Lisäksi Koskinen on säveltänyt ja sovittanut murhatulle toimittaja Anna Politkovskajalle omistetun kappaleen ”Uuden ajan kynnyksellä”. Vuonna 2006 Koskisen sävellys ”Shanghain valot” pyrki Annika Eklundin laulamana Suomen edustajaksi Euroviisuihin. Kappaleesta syntyi hitti ja yhteistyö Eklundin kanssa jatkui myös seuraavilla albumeilla.
2012 Koskinen perusti superyhtyeen Kerkko Koskinen Kollektiivi. Yhtyeessä ovat Kerkon lisäksi Manna, Vuokko Hovatta ja Maija Vilkkumaa. Yhtyeessä on aiemmin ollut myös Paula Vesala.

Yksityiselämä

Kerkko Koskinen oli vuosina 1996–2001 naimisissa kansanedustajan ja Ultra Bran sanoittajan Anni Sinnemäen kanssa. Vuosina 2004–2008 hän oli aviossa näyttelijä-laulaja Pihla Viitalan kanssa.
Staffordshirenbullterrieri

Historia

Rotu kehitettiin alun perin 1800-luvulla Englannissa koirataisteluita varten. Se syntyi lisäämällä bulldoggiin terrieriverta. Lopputuloksena saatiin yhdistettyä bulldogin voima, sitkeys ja peräänantamattomuus sekä terrierin nopeus ja ketteryys.1860-luvulla kehitti englantilainen James Hinks näyttelytarkoituksiin valkoisen bullterrierin. Samoihin aikoihin vietiin bull-and-terrieriä Yhdysvaltoihin; ne jalostettiin siellä suuremmiksi kuin alkuperäistyyppi. Nykyään ne tunnetaan nimillä amerikanpitbullterrieri ja amerikanstaffordshirenterrieri. Etuliitteen nimeensä rotu sai Staffordshiren hiilikaivosalueen kaivosmiesten ja ketjuntekijöiden mukaan, joiden ansiosta se on yhä olemassa. Nykyään staffi on yksi Englannin suosituimmista roduista. Suomeen ensimmäiset staffordshirenbullterrierit tuotiin vuonna 1964.

Luonne

Staffi on ihanteellinen perhekoira avoimen, ihmisystävällisen ja toiminnanhaluisen luonteensa ansiosta. Lasten kanssa se on omassa elementissään, eikä hätkähdä kovakouraistakaan käsittelyä. Vahtikoiraksi rotu sopii korkeintaan vain uskottavan ulkonäkönsä puolesta. Toisiin koiriin staffi ei yleensä suhtaudu yhtä suopeasti kuin ihmisiin, joten pentuajan sosiaalistaminen on tehtävä huolella, kuten toki jokaisen rodun kohdalla. Jo hallittavuuden kannalta on näinkin vahvan koiran oltava kunnolla koulutettu arjen tarpeisiin. Staffin liikunnantarve on suuri ja se onkin aktiivisen, paljon ulkoilevan perheen koira. Staffin toivottuihin luonteenpiirteisiin ei kuulu haukkuherkkyys.

Harrastukset

Helpoin mahdollinen koulutettava staffordshirenbullterrieri ei välttämättä ole, mutta haasteista pitävälle kouluttajalle kehityskelpoinen rotuvalinta vaikkapa tottelevaisuutta ajatellen. Agilityssä staffit ovat osoittautuneet kömpelöstä ulkomuodostaan huolimatta yllättävän nopeiksi ja ketteriksi harrastuskavereiksi.

Terveys

1960–1980-luvuilla Suomen staffordshirenbullterrieripopulaatiossa esiintyi jonkin verran perinnöllistä harmaakaihia (HC), mistä johtuen rotu liitettiin silmien osalta Suomen Kennelliiton perinnöllisten vikojen ja sairauksien vastustamisohjelmaan (PEVISAan). Nykyään pentueen rekisteröinnin edellytyksenä on myös lonkkatutkimuslausunto, joskaan sen tuloksella ei ole vaikutusta. Staffordshirenbullterrieriyhdistyksen jalostuksen tavoiteohjelman mukaan huomiota tulee kiinnittää myös jalostukseen käytettävien koirien polvien terveyteen.
Suomen Etelä-Amerikan linja

Suomen Etelä-Amerikan linja (AL) oli vuonna 1926 perustettu suomalainen purjehdusosuuskunta, jonka jäseniä olivat Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiö (FÅA), Suomen Valtamerentakainen Kauppa Oy ja Höyrylaiva Osakeyhtiö Bore. Nimensä mukaisesti se hoiti rahtiliikennettä Suomen ja muiden Euroopan maiden satamien sekä Etelä-Amerikan satamien välillä. 1950-luvun alussa osuuskunta muuttui osakeyhtiöksi Oy Suomen Etelä-Amerikan Linja – Finland–Sydamerika Linjen Ab, jonka FÅA osti vuonna 1965. Toiminta päättyi 1985. Merenkulkijoiden keskuudessa yhtiö tunnettiin "aaellänä", koska alusten savupiipuissa oli sinisellä pohjalla valkoiset kirjaimet AL.
1920-luvun alussa Suomen ja Etelä-Amerikan satamien välillä ei ollut suoraa meriyhteyttä. Pitkä etäisyys olisi vaatinut suurta laivojen lukumäärää ja lisäksi laivojen tuli kyetä kulkemaan talvisin jäissä Itämerellä sekä omata jäähdytyslaitteet jotta niillä voitiin tuoda hedelmiä ja naudanlihaa Argentiinasta ja Brasiliasta. Yksittäiset varustamot eivät halunneet ryhtyä näin suuriin investointeihin ja niinpä perustettiin varustamo-osuuskunta.
Suomen Etelä-Amerikan linjan liikennöinti oli vielä 1930-luvun alussa tappiollista mutta kuljetukset alkoivat kasvaa ja toiminta muuttui kannattavaksi kun 1930 aloitettiin kahvin kuljetus Suomeen ja taloustilanne muutenkin parani. Talvisota ja jatkosota keskeyttivät linjan liikenteen, välirauhan aikana linjan Suomen päätesatamana oli Petsamon Liinahamari. Sodan jälkeen liikenne alkoi uudelleen 1945 ja helmikuussa 1946 Etelä-Amerikan linjan S/S Herakles-laiva toi ensimmäisen sotien jälkeisen kahvilastin Suomeen.  
1960-luvun alussa Argentiinan ja Brasilian poliittiset ja talousongelmat sekä Brasilian omaksuma protektionistinen merenkulkupolitiikka vaikeuttivat rahtien saantia ja tekivät linjan toiminnasta kannattamatonta. Osakkaina olleet Bore-varustamo ja Oceanfart myivät osuutensa linjasta FÅA:lle ja linjasta tuli Suomen Höyrylaiva Oy:n tytäryhtiö. Linjan kannattavuus heikkeni edelleen ja lopullisesti sen toiminta päättyi 1976.

Historiaa

Vuonna 1926 perustettu Suomen Etelä-Amerikan linja jatkoi vuosikymmen aiemmin 1916 perustetun Ab Finland-Amerika Linjen Oy -varustamon työtä. Sen  perustajia olivat olleet muun muassa Victor Ek, G. W. Snellman ja Erik Tötterman. Sen laiva Mercator upposi saksalaisen sukellusveneen torpedoimana Englannin kanaalissa 13. lokakuuta 1916. FÅA osti varustamon 1922, ja M/S Navigator -niminen alus siirrettiin osaksi Suomen Etelä-Amerikan linjan toimintaa.
Suomen Etelä-Amerikan linjan liikennöinnin aloitti M/S Equator  Hangosta toukokuussa 1926 kohti Rio de Janeiroa. Pian liikenteeseen saatiin myös M/S Mercator, Navigator ja Boren höyrylaivat S/S Orient ja S/S Bore VIII.
Suomen Etelä-Amerikan linjan myöhempiä aluksia olivat Aconcagua, Actinia, Angra, Anja (Tropic Star), Arabia (Fernbank), Araguaya, Arica, Asynja, Atalaya, Atlanta, Aurora ja Aymara. Linjalla liikennöi lyhyen aikaa myös 1939 valmistunut Suomen kauppalaivaston suurin alus M/S Bore X.
Saapasnahka-torni

Arviot

Mervi Kantokorpi kirjoittaa Helsingin Sanomien arviossaan, että Keskisarja tarjoaa ”moneen kertaan myllättyyn materiaaliin uudet, 1800-luvun historiaa ja kansan­kulttuuria tuntevat silmänsä”. Keskisarja asettaa Kiven elämäntapahtumia kontekstiinsa selvittämällä esimerkiksi, oliko niistä oloista tavallista päästä ylioppilaaksi, tai joiko Kivi paljon muihin ylioppilaisiin verrattuna. Kantokorpi pitää ”täräyttävimpänä” Keskisarjan Kivestä rakentamaa uutta profiilia: Kivi oli karismaattinen ja suuren lapsen kaltainen selviytyjä, jolla oli joukko tukijoita ja rahoittajia. 
Kantokorpi yllättyy siitä, että kirjassa on kaivettu esiin Kiven isän syntyperää koskeva juoru, jonka mukaan isä olisi ollut tuomari Adlercreutzin lehtolapsi. Kun asialle ei ole pitäviä todisteita, siihen on yleensä suhtauduttu torjuvasti. Kantokorpi kiittää Keskisarjan esseististä, suorastaan kaunokirjallista historiankirjoitusta, joka kohoaa parhaimmilleen Kiven ja Charlotta Lönnqvistin yhteisten vaiheiden kuvauksessa.
Outi Hytösen (Suomen Kuvalehti) mukaan Keskisarja käyttää ”poikkeuksellisen räikeitä kielellisiä tyylikeinoja” ja ottaa niillä raikkaan hyppäyksen Kiven maailmaan. Hän huomauttaa, että teos edustaa tietokirjallisuuden tarinallistumisen suuntausta, mutta onnistuu siinä: Keskisarja kuvaa Kiveä sielukkaasti.
Juhani Sipilä tuohtuu arviossaan leikillisesti siitä, että historioitsija on ottanut käsittelyynsä kirjailijan: "Sakramenttu, Teemu Keskisarja! – – Eikö sinulle kelpaa se, mitä lukuisat tutkijapolvet ovat saneet aikaiseksi Kiven elämää ja teoksia luodatessaan?" Sitten hän kuitenkin toteaa, että Keskisarja on historioitsijana löytänyt pohdittavaksi sellaisia Kiven elämän arvoituksia, joihin kirjallisuudentutkijat eivät ole ymmärtäneet tarttua. Sipilän mukaan Keskisarja on onnistunut pyrkimyksessä saada aikalaisiaan ymmärtämään nykyaikaa historian ilmiöiden kautta tehden kuitenkin oikeutta tutkimilleen ihmisille. Kiven elämässä moni seikka saa selityksen ajan ilmiöiden ja elämänpiirien kuvauksen avulla.
AtWar

Pelaaminen

AtWarissa on tarkoituksena valloittaa maailma. Muiden pelaajien kanssa voi liittoutua tai heidän kanssaan voi solmia rauhan ja heille voi julistaa sodan. Ensin valitaan oma valtio, josta aloittaa. Sen jälkeen ostetaan yksiköitä (esim. tankkeja, jalkaväkeä, pommikoneita). Sitten yksiköt liikutetaan kaupunkiin, johon haluaa hyökätä. Peleistä tienaa pelimenestyksen mukaan SP:tä eli strategiapisteitä, jolla voi ostaa uusia strategioita ja yksiköitä. Pelaajat pelaavat peliä samanaikaisesti ja vuorot kestävät nopeassa pelissä 1-12 minuuttia ja rennossa pelissä 12-48 tuntia. Pelaajia voi olla normaalisti enintään 10, mutta jos pelin aloittajalla on Premium-tilaus, voi pelaajia olla 20. Pelissä on oikeat valtiot ja kaupungit. Suurimmat valtiot (Venäjä, Kanada, Kiina, USA, Brasilia ja Australia) on jaettu osiin, kun taas pienimpiä (esim. Monaco, Andorra, Vatikaani) ei ole. Jotkin ovat pelissä vain, jos pelin alussa laitetuissa asetuksissa on laitettu ekstra kaupungit. Pelissä on yli 160 valtiota. AtWariin on myös mahdollista ostaa Premium-tilaus, jolla saa avattua lisäominaisuuksia.

Yksiköt

AtWarissa on kolmentyyppisiä yksiköitä: maavoimat, merivoimat ja ilmavoimat. Maavoimiin kuuluvat jalkaväki, miliisit ja tankit. Merivoimiin kuuluvat kuljetusalukset ja sotalaivat. Ilmavoimissa on kuljetus- ja pommikoneita. Strategiapisteillä voi ostaa uusia yksiköitä (esim. merijalkaväki, tiedustelukoneet).

Strategiat

AtWarissa on alussa valmiina pelattavana kolme erilaista strategiaa. Strategiapisteillä niitä voi ostaa lisää viisi erilaista (esim. imperialisti, salamasota). Lisäksi on vielä viisi erilaista Premium-strategiaa, joita voi pelata vain Premium-tilauksen ostanut pelaaja.

Kartat

AtWarissa on myös mahdollista pelata muita karttoja kuin normaalia maailmankarttaa. Pelaajien tekemiä karttoja löytyy runsaasti erilaisia. Ilman Premium-tilausta ei voi tehdä omaa karttaa tai aloittaa itse pelaajien tekemillä kartoilla pelejä, mutta voi liittyä toisten pelaajien tekemiin peleihin. Suosituin pelaajan tekemä kartta on Ancient World, jota on pelattu yli 32 000 kertaa.

Koalitiot

AtWarissa on mahdollista perustaa oma koalitio eli klaani, jos omistaa Premium-tilauksen. Toisten pelaajien tekemiin koalitioihin voi liittyä myös ilman Premium-tilausta. Koalitiot voivat pelata toisiaan vastaan klaanisotia. Toiselle koalitiolle ei kuitenkaan voi julistaa sotaa vaan ne sovitaan keskenään. Koalitioon kuuluvat Johtajat, Upseerit sekä normaalit jäsenet. Vain Johtajat ja Upseerit voivat aloittaa klaanisodan.
M. Night Shyamalan

Elokuvantekijänä

Shyamalan syntyi Puducherryssa Intiassa ja varttui Philadelphian vauraassa esikaupungissa Penn Valleyssa. Hän sai kipinän jännityselokuvien tekemiseen Steven Spielbergin Kadonneen aarteen metsästäjistä (1981) ja oli tehnyt 17-vuotiaana jo 45 kotifilmiä. Hän kävi New Yorkin yliopiston taidekoulua ja otti niihin aikoihin toiseksi etunimekseen Night.
Shyamalan teki ensimmäisen elokuvansa Praying with Anger vuonna 1992; se esitettiin Toronton elokuvajuhlilla. Hän saavutti menestystä kolmannella elokuvallaan Kuudes aisti (1999), josta hän sai parhaan ohjaajan ja käsikirjoituksen Oscar-ehdokkuudet sekä useita muita palkintoja ja ehdokkuuksia.
Shyamalan torjui tarjoukset käsikirjoittaa neljäs Indiana Jones -elokuva ja ohjata kolmas Harry Potter -elokuva.
Shyamalan on filmannut kaikki elokuvansa ensimmäistä lukuun ottamatta Pennsylvaniassa, usein Philadelphiassa.

Yksityiselämä

Shyamalan avioitui psykologi Bhavna Vaswanin kanssa 1993, ja hänellä on kolme tytärtä. Perhe asuu Pennsylvaniassa.