google/wiki40b huggingface dataset:
Kultakala

Alkuperä

Kultakala elää Keski-Aasiassa, Kiinassa ja Japanissa. Portugalilaiset toivat sen Eurooppaan ja 1700-luvulla Alankomaissa opittiin kalojen kasvatus.
Kultakala on levinnyt ihmisen mukana muuallekin, mutta useat maat ovat raportoineet sen aiheuttaneen epäsuotuisia vaikutuksia alkuperäiseen luontoon.
Kala on läheistä sukua ruutanalle ja hopearuutanalle, jota on pidetty aiemmin sen alalajina, ja se voi selvitä ja lisääntyä eri puolilla Eurooppaa. Suomea lähimmät luonnonvaraiset kannat ovat Saarenmaan rannikolla ja laji voi levitä lähivuosina Suomenkin etelärannikolle. Luonnossa lisääntyvä kultakala menettää muutamassa sukupolvessa punaisen värinsä.

Käyttäytyminen

Kultakala ei varsinaisesti halua aina olla yksin akvaariossa. Jos niin käy, kalasta tulee väsynyt ja outo. Kultakala on parvessa pirteä, josta johtuukin se, että se luokitellaan "parvikaloihin." Ne ovat ystävällisiä muita kaloja kohtaan, mutta saattavat syödä pienempiä kaloja kuten neontetroja, jos ne sattuvat osumaan tielle.

Vesiolot ja ravinto

Kultakala suosii happamuudeltaan neutraalia ja emäksistä (pH 7,0–8,0) vettä ja kestää lämpötiloja +22:sta lähelle nollaa, toisin sanoen se on viileän veden kala. Luonnossa se syö äyriäisiä, hyönteisiä ja erilaisia kasveja. Akvaariotarvikkeiden joukosta löytyy niille suunnattuja erityisiä kultakalaruokahiutalesekoituksia. Kultakalaa on hyvä ruokkia useita kertoja päivässä, sillä sen mahalaukku on melko pieni, ja tyhjenee nopeasti. Kasvislisän tarjoaminen on tärkeää; kasvein koristellussa altaassa se järjestää asian toisinaan itse ja syö jopa limaa. Koska kultakala on hyvin suureksi kasvava parvikala, ei sitä missään nimessä voi pitää pyöreässä maljassa, kuten monissa elokuvissa ja sarjakuvissa tehdään. Muutamana syynä mainitaan lasimaljan pieni koko ja sen muoto, joka ilmeisesti hämää kalaa kuin kalaa. Kolmen kultakalan ryhmälle riittää jo 300-litrainen akvaario, mutta suuremmalle parvelle olisi suotuisaa hankkia vasta 500-litrainen akvaario. Kultakalan akvaariolla saisi olla pituutta vähintään yli metrin, jotta kala tuntisi olonsa kotoisaksi, ja mahtuisi aikuisena edes kunnolla kääntymään. Riittävän suuri uimatila on kultakalalle tärkeää. Jos haluaa pitää kotonaan kultakaloja, kannattaa harkita, pystyykö täyttämään tämän suureksi kasvavan viileänveden parvikalan elinvaatimukset.

Lopettaminen

Kärsivän kultakalan ja minkä tahansa akvaariokalan lopettamisessa voi käyttää useita eri menetelmiä. Klassinen tapa on jäädyttää kala: ensin jäädytetään vettä pussissa jääsoseeksi, johon kala laitetaan jonka jälkeen kala jäädytetään pakastimessa kuoliaaksi. Niskan murtaminen ja/tai pään katkaisu ovat nopeita tapoja.
Villi Pohjola (televisiosarja)

Tuotanto ja vastaanotto

Villi Pohjola oli ensimmäisen viiden tuotantokautensa aikana melko suosittu Yhdysvalloissa, mutta sen katsojaluvut romahtivat kuudennella ja viimeisellä tuotantokaudella, kun CBS päätti antaa sen esityspaikan maanantai-illasta uudelle Chicagon lääkärit -sarjalle ja siirsi Villin Pohjolan keskiviikon myöhäisiltaan. Siirron jälkeen sarja menetti viikossa noin neljänneksen katsojistaan ja CBS päätti lopettaa sarjan tuottamisen kauden jälkeen.
Sarjaa ei kuvattu Alaskassa, vaan pääosin Roslynin pikkukaupungissa, Washingtonin osavaltiossa.
Neal Maupay

Neal Maupay (s. 14. elokuuta 1996 Versailles) on ranskalainen jalkapalloilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Brighton & Hove Albionia.
Maupay on edustanut kotimaassaan OGC Niceä, AS Saint-Étienneä ja lainasopimuksella Stade Brestoisia. Hän on pelannut Ranskan pääsarjassa 59 ottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia. Kesällä 2017 hän siirtyi Englannin mestaruussarjassa pelaavaan Brentfordiin, jossa hän pelasi 85 liigaottelua ja teki ensimmäisellä kaudella 12 ja toisella 25 maalia. Kesällä 2019 hän siirtyi Brighton & Hove Albioniin ja teki elokuussa ensimmäisessä valioliigaottelussaan maalin Brightonin voittaessa Watfordin 0–3. Hän teki maalin myös viidennessä liigaottelussaan Burnleyä ja kahdeksannessa ottelussaan Tottenham Hotspuria vastaan.
Maupay on pelannut useissa Ranskan nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi kaksi ottelua alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2015.
Anelma Vuorio

Anelma Kaarina Vuorio (21. elokuuta 1906 Helsinki – 4. kesäkuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Vuorion vanhemmat olivat Lahden kansanopiston johtaja, kansanedustaja ja tietokirjailija Rope Kojonen ja Edla Maria o.s. Tiitinen.
Anelma Vuorio omisti vuosina 1949–1968 yhdessä miehensä Rainer Vuorion kanssa Hvitträskin ateljee- ja asuinrakennuksen, joka toimi heidän edustuskotinaan. Talo siirtyi 1968 Vuorioiden konkurssin jälkeen ensin Kansallis-Osake-Pankin haltuun ja sen jälkeen Gerda ja Salomon Wuorion säätiön omistukseen.
Pierluigi Casiraghi

Peliura

Casiraghi aloitti uransa Monzan paikallisessa joukkueessa, jossa hän pelasi neljä vuotta tehden 28 maalia. Casiraghin liittyessä seuraan se oli Serie C:ssä, mutta hänen avullaan joukkue nousi Serie B:hen. Myös Italian parhaissa seuroissa huomattiin Casiraghin hyvät peliotteet, ja hänet siirrettiin Juventukseen. Casiraghi pelasi mainiosti myös suurseurassa, ja hän teki 98 pelaamassaan ottelussa 20 maalia. Juventuksessa Casiraghi ehti voittaa kaksi UEFA Cupia (1990 ja 1993) sekä yhden Italian cupin vuonna 1990. 
Vuonna 1993 Casiraghi meni Lazioon viiden vuoden sopimuksella. Hän ehti pelata joukkueessa peräti 140 ottelua ja tehdä 42 maalia. Hänen paras kautensa tilastojen valossa oli kausi 1996−1997, jolloin hän teki 14 maalia 28 ottelussa. Laziossa hän voitti uransa toisen Italian cupin. Tämä tapahtui vuonna 1998. Tuon voiton jälkeen Casiraghi siirtyi lopettelemaan uraansa Chelseaan, jossa hän pelasi neljän vuoden aikana loukkaantumisten takia vain kymmenen ottelua ja teki yhden maalin. 
Maajoukkueessa Casiraghi pelasi yhteensä 44 maaottelua ja teki 13 maalia. Hän oli mukana Italian joukkueessa MM-kisoissa 1994, kun Italia tuli toiseksi. EM-kisoissa 1996 Casiraghi teki kummatkin Italian maalit Venäjää vastaan, mutta tuhlasi paikan Tšekkiä vastaan pudottaen maansa kisoista. Vuoden 1998 MM-kisojen joukkueeseen ei Casiraghi enää mahtunut, joten hän jätti maajoukkuetehtävät nuoremmilleen.

Valmennusura

Kun Casiraghi lopetti peliuransa, hän ryhtyi valmentajaksi. Hän alkoi valmentaa ensimmäisen seuransa Monzan junioreja. Hän kuitenkin valmensi joukkuetta vain vuoden, kunnes hän siirtyi Legnanon valmentajaksi. Hän ei viihtynyt Legnanossakaan vuotta pitempään ja piti valmennustaukoa vuoteen 2006 asti, kunnes hän alkoi valmentaa Italian alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta Gianfranco Zolan kanssa. 
Kaksikko johdatti Italian nuoret viidenneksi nuorten EM-kisoissa 2007. Pekingin olympiaturnauksessa 2008 Italian nuorten tie katkesi puolivälierätappioon Belgialle 3−2. Syksyllä 2008 Zola siirtyi West Ham Unitediin, mutta Casiraghi jatkoi nuorten maajoukkuessa johdattaen sen EM-kisoihin Ruotsiin 2009. Lopputurnauksessa Italia eteni välieriin, joissa se hävisi sittemmin mestaruuden vieneelle Saksalle 1−0.
Casiraghi sai lokakuussa 2010 potkut tehtävistään. Syynä oli Italian nuorten jääminen vuoden 2012 olympialaisten ulkopuolelle.
Rotkirch

Rotkirch (kirjoitetaan myös von Rothkirch) on vanha saksalainen aatelissuku, joka on edustettuna myös Ruotsin ja Suomen aatelissa. Nimi lausutaan suomenruotsalaisittain yleensä [ruːtširk], mutta myös saksalaisittain [roːtkirh]. 
Suku on keskiaikaista aatelia ja lähtöisin Liegnitzistä Sleesiasta, jossa vuonna 1302 mainitaan eläneen Woycecho von Rothkirche -niminen ritari, jolla oli patronaattioikeus Rothkirchin kirkkoon. Pohjoismaisen sukuhaaran varhaisin tunnettu esi-isä on 1500-luvun puolivälissä Liegnitzissä elänyt Hans von Rothkirch. Hänen pojanpoikansa poika, eversti Hans Rotkirch (1595–1654) tuli 1617 Ruotsin palvelukseen ja hänet naturalisoitiin vuonna 1634 Ruotsin aateliin, jossa suku sai numeron 175. Suku korotettiin Ruotsissa vuonna 1778 ritaristoon, aatelin toiseen luokkaan. Suomeen suku asettui isonvihan jälkeen ja Suomen ritarihuoneen järjestäytymisen yhteydessä vuonna 1818 se merkittiin aateliseksi suvuksi numero 12. Vaasan hovioikeuden presidentti Carl Fredrik Rotkirch korotettiin vuonna 1832 edelleen vapaaherraksi ja hänen sukuhaaransa esiteltiin kaksi vuotta myöhemmin vapaaherrallisena sukuna numero 32. Tämä haara kuitenkin sammui mieslinjalta vuonna 1866 ja lopullisesti 1927. Koko suku sammui Ruotsissa mieslinjalta vuonna 1857, mutta erään Suomesta muuttaneen suvun jäsenen sukuhaara sai uudelleen edustusoikeuden Ruotsin ritarihuoneella vuonna 1975.
Eräs sukuhaara muutti Ruotsista 1720-luvulla Liivinmaalle ja liitettiin myös sikäläiseen ritarihuoneeseen vuonna 1747. Se levittäytyi myöhemmin myös Viroon ja Inkeriin, mutta on sittemmin luultavasti samunut.
Suun kehälihas

Suun kehälihas (lat. musculus orbicularis oris) sijaitsee suun ympärillä sulkeutuneena lihasrenkaana, ja sen tehtävänä on suun sulkeminen. Huulet muodostuvat pääasiassa tästä lihaksesta. Suun kehälihas on kiinnittyneenä ihoon ja ihonalaiskudokseen eli sillä ei ole kiinnittymispintaa mihinkään luuhun. Useilla poskien ja huulien muilla lihaksilla on kiinnittymiskohtia suun kehälihakseen. Hevosella ja märehtijöillä poskilihas saattaa olla yhteenliittyneenä suun kehälihakseen.
Kasvohermo hermottaa suun kehälihasta.
Rullaustie

Rullaustie (engl. taxiway) on lentoasemalla oleva lentokoneiden käyttämä ”tie”, jota pitkin lentokoneet rullaavat kiitotielle tai kiitotieltä terminaalille. Jokainen rullaustie on nimetty erikseen kirjaimilla ja ne lausutaan käyttämällä NATO-radioaakkosia, esimerkiksi rullaustie Tango = Taxiway Tango. Yleensä isoilla lentoasemilla pienet rullaustiet (esimerkiksi odotuspaikat (holding point)) merkitään kahdella kirjaimella siten että ensimmäinen kirjain on päärullaustien kirjain ja toinen on sivurullaustien kirjain. Esimerkiksi jos rullaustiestä Tango poikkeaisi rullaustie Z = Zulu, niin se merkittäisiin TZ (Tango-Zulu).
Otto Trüstedt

Otto Alexander Paul Trüstedt (30. maaliskuuta 1866 Pariisi, Ranska – 11. syyskuuta 1929 Helsinki) oli Suomessa vaikuttanut saksalaistaustainen kaivosinsinööri ja malmigeologi. Hän oli Pitkärannassa kaivosinsinöörinä 1888–1904, sitten Geologisen tutkimuslaitoksen malmigeologi ja vuodesta 1918 vt. valtiongeologi. Hän löysi Outokummun kuparimalmin, mikä oli ratkaiseva Suomen kaivosteollisuuden kannalta. Hän oli vuodesta 1927 Helsingin yliopiston kunniatohtori. Hänen teostaan Die Erzlagerstätten von Pitkäranta am Ladoga See (1907) pidetään klassisena malmigeologian tutkimuksena.
Trüstedtin mukaan on nimetty nikkelimineraali ((Ni,Co)3Se4) Trüstedtit. Suomessa pidettiin vuonna 1985 hänen mukaansa nimetty kansainvälinen malmigeologiasymposium Otto Trüstedt symposium. Outokumpu Oy:n mitali on nimeltään Otto Trüstedtin mitali.
Trüstedt opiskeli Falunin vuorikoulussa 1885–1888. Trüstedtin isä oli Pitkärannan kaivoksen johtaja Otto Gottlob (t. Gottlieb) Trüstedt.
Luominen (oratorio)

Luominen (saks. Die Schöpfung) on Joseph Haydnin säveltämä oratorio. Teos on musiikillinen kuvaus luomiskertomuksesta, ja sitä pidetään usein Haydnin mestariteoksena.
Haydn sävelsi Luomisen vuosien 1796 ja 1798 välillä. Säveltäjä oli tehnyt ennen sitä matkoja Englantiin ja ollut hyvin vaikuttunut kuulemistaan esityksistä suurista oratorioista, kuten Händelin teoksista. Näistä hän sai inspiraatiota Luomisen säveltämiseen, ja teos kantaesitettiin huhtikuussa 1798 Wienissä. Haydn oli tuolloin 66-vuotias.
Paroni van Swieten laati tekstin oratorioon ja käytti siihen kolmea lähdettä: Genesistä ja Psalmien kirjaa Raamatusta sekä John Miltonin eeposta Kadotettu paratiisi. Libretto käännettiin saman tien englanniksi, mutta ensimmäistä käännöstä ei pidetä kielellisesti erityisen hyvänä. Haydn kuitenkin tarkoitti teoksen esitettäväksi englanniksi silloin, kun ollaan englanninkielisessä maassa.
Luominen on sävelletty orkesterille, kuorolle ja laulusolisteille. Teoksessa käytetään paljon sävelmaalailua: esimerkiksi oratorion alkusoitossa, jonka otsikkona on ”Kaaoksen esittely”, Haydn käyttää dissonoivia sointuja ja ensimmäiset sävelet ovat enemmänkin fraasien fragmentteja kuin pidempiä melodioita. Myöhemmin teoksen aikana, erityisesti resitatiiveissa, orkesteri jäljittelee mitä erilaisimpien luonnonilmiöiden ja eläinten ääniä ja tunnelmia.
Normaalisti teos kestää vähän alle kaksi tuntia. Se on jaettu kolmeen osaan. Viimeisessä osassa basso ja sopraano ovat Aadam ja Eeva. Sitä aiemmin solistit on nimetty enkeleiden mukaan, jotka ikään kuin kertovat luomisen etenemisestä (Gabriel on sopraano, Uriel tenori ja Rafael basso). Teos on tarkoitettu kolmen solistin esitettäväksi, vaikka joskus Aadam ja Eeva saavat omat solistinsa.

Levytyksiä

Teoksen tunnetuin levytys on Herbert von Karajanin 1960-luvun lopulla johtama levytys Deutsche Grammophon -yhtiölle, jossa solisteina piti alun perin olla Fritz Wunderlich, Gundula Janowitz ja Walter Berry. Wunderlich kuitenkin kuoli kesken levytysten, ja Werner Krenn hoiti hänen levyttämättä jääneet kolmen solistin osuudet ja resitatiivit, ja Dietrich Fischer-Dieskau otti Aadamin osiot esitettäväkseen.
Uudemmista levytyksistä John Eliot Gardinerin autenttisilla soittimilla tehty levytys on saanut hyvät arviot kriitikoilta. Gardinerin levytyksessä on käytetty resitatiivien säestäjänä fortepianoa siinä missä Karajanilla on teoksen valmistumisen aikoihin jo vanhentuneena pidetty cembalo.
Colette – Intohimon salaisuudet

Arviot

Thurmanin Colette-elämäkerta on saanut runsaasti kiitosta. Muun muassa Edmund White arvioi Guardianissa Thurmanin teoksen myönteisesti niin kirjailijakuvan kuin psykologisenkin kuvan kannalta. Hän huomauttaa, että ranskalaisia hämmästyttää, kuinka vakavasti englanninkieliset lukijat yleensä suhtautuvat Coletteen. Mutta Ranskassa Colette yhdistetään aikansa nuhjuisiin dekadentteihin, ja White sanoo, että Thurman kuvaa Coletten kaikkine virheineen niitä vähättelemään.
Keuhkolaajentuma

Keuhkolaajentuma eli emfyseema on tila, jossa keuhkorakkuloiden seinämät tuhoutuvat ja hengitysteho pienenee. Tupakointi on suurin riskitekijä taudille. Tauti voi olla myös synnynnäinen. Keuhkolaajentuma liittyy usein eriasteisena krooniseen keuhkoputkentulehdukseen ja varsinkin sen obstruktiiviseen muotoon, jolloin kliinisissä tilanteissa puhutaan keuhkoahtaumataudista (COPD). Sana emfyseema tulee kreikan kielisestä sanasta emphȳsēma, ja tarkoittaa sisään hengitystä.

Taudin synty

Kroonisista keuhkolaajentumista 80—90 % aiheutuu tupakoinnista. Tupakointi heikentää hengityksen ulosvirtausta ja sen kompensoimiseksi elimistö pyrkii laajentamaan keuhkokudosta, mikä luo edellytykset keuhkolaajentumalle. Lisäksi keuhkorakkuloiden entsyymitoiminta muuttuu tupakansavun vaikutuksesta niin, että rakkuloiden seinämien rakenne alkaa tuhoutua.
Keuhkolaajentuma voi olla myös synnynnäinen. Synnynnäisessä keuhkolaajentumassa tyypillisesti yksi keuhkojen lohko on laajentunut liikaa. Laajentunut lohko voi painaa muita keuhkojen osia kasaan. Synnynnäinen keuhkolaajentuma on henkeä uhkaava, mutta voi olla parannettavissa. Synnynnäinen keuhkolaajentuma löydetään useimmiten jo kohdunsisäisessä ultraäänessä. Harvoissa yksittäistapauksissa diagnoosi on saatu vasta lapsuusiässä.
Adolf Anderssen

Adolf Anderssen (Karl Ernst Adolf Anderssen, 6. heinäkuuta 1818 – 13. maaliskuuta 1879) oli saksalainen shakinpelaaja. Häntä pidetään yhtenä 1800-luvun parhaista shakinpelaajista. Anderssenin ura oli pitkä ja menestyksekäs, ja hänen ajatellaan yleisesti olleen maailman johtava shakinpelaaja vuosina 1851–1858 ja 1861–1866. Anderssenin ajatellaan joskus olleen epävirallinen shakin maailmanmestari.
Anderssenin kuuluisiin peleihin kuuluvat muun muassa Kuolematon peli Lionel Kieseritskyä vastaan, Ikivihreä peli Jean Dufresnea vastaan sekä Barmenissa 1869 pelattu peli Johannes Zukertortin kanssa.
Jäänmurtaja Sampo

Siirtyminen Kemin kaupungin omistukseen

Kemin kaupunki hankki jäänmurtajan merenkulkuhallitukselta vuonna 1987.
Aluksen hinnaksi sovittiin 19 penniä kilolta, romuraudan silloinen hinta eli yhteensä miljoona markkaa. Silloisen kaupunginjohtajan Juhani Leinon idea jäänmurtajan hankkimisesta jakoi kaupunginhallituksen mielipiteet, mutta idea päätettiin kuitenkin toteuttaa kahden äänen enemmistöllä. Jo pelkkä jäänmurtajan osto toi Sammolle Matkailunedistämiskeskuksen Paras matkailutuote 1987 -palkinnon.
Kevättalvesta 1988 murtaja otettiin matkailukäyttöön. Ensimmäinen, suomalaiselle ja ulkomaiselle mediaväelle suunnattu risteily toteutettiin 14.4.1988. Matkailijamäärät kasvoivat pikkuhiljaa, vuonna 1989 saatiin rikki 1000 vuosittaisen matkustajan raja ja vuonna 1994 rikkoutui 6000 vuosittaisen asiakkaan raja. Matkailun lisäksi tutkimustyön oli tarkoitus kattaa osa Sammon kuluista, mutta tutkimustoiminta kaatui Wärtsilä Meriteollisuuden konkurssiin 1989. 
Sammon kotisatama on Kemin Ajoksessa. Alukseen mahtuu noin 150 matkustajaa. Kesäisin Sampo on kotisatamassaan, mutta talvisin sillä tehdään turistimatkoja Perämerellä. Turisteilla on mahdollisuus matkan aikana laskeutua laivan takakannelta kellumaan pelastautumispuvussa mereen. Risteilyn aikana voi myös osallistua opastetulle laivakierrokselle, ruokailla ja päästä tutustumaan jäänmurtajaan konehuoneesta komentosillalle. Vuosittain Sammolla on lähes 10 000 matkailijaa ja kaikkiaan matkustajia on ollut yli 50 maasta.
Yann Martel

Yann Martel (s. 25. kesäkuuta 1963) on kanadalainen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa tähän mennessä on Piin elämä, joka toi kirjoittajalleen Booker-palkinnon vuonna 2002.
Martelin tuotantoon kuuluu romaaneja ja novelleja. Piin elämän suomennos on julkaistu Keltaisessa kirjastossa vuonna 2003. 
Martel syntyi Salamancassa Espanjassa ja opiskeli filosofiaa Trentin yliopistossa Kanadan Ontariossa. Hän on matkustellut laajalti ja asui aiemmin pitkän ajanjakson Intiassa. Hänen julkaisu-uransa alkoi vuonna 1993 teoksella Seven Stories. 
Saskatoonissa asuvan Martelin muuhun tuotantoon kuuluu muun muassa novellikokoelma Totuus Helsingin Roccamatioista (The Facts Behind the Helsinki Roccamatios, suom. 2008), johon kohdistunut yleinen mielenkiinto alkoi kasvaa Piin elämän julkaisun jälkeen 2000-luvun alussa.
Meiningen

Historia

Alue mainittiin kirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 982. Vuosina 1680–1918 se oli osa Sachsen-Meiningenin herttuakuntaa. Englannin kuningas Vilhelm IV:n aviopuoliso Adelaide oli Sachsen-Meiningenin herttuakunnan prinsessa.
Kari Vehosalo

Kari Vehosalo (s. 1982) on suomalainen taidemaalari, joka työskentelee lisäksi valokuvan ja esinekoosteiden parissa. Vehosalo on valmistunut vuonna 2010 Taiteen maisteriksi Aalto-yliopiston Taideteollisesta korkeakoulusta ja vuonna 2008 Lahden ammattikorkeakoulun Taideinstituutista tutkinnolla kuvataiteilija (AMK). Vehosalo on opiskellut myös filosofiaa ja semiotiikkaa Helsingin yliopistossa.
Vehosalon teoksista kirjoitetaan Kipu-näyttelyn katalogissa etääntymisenä autenttisesta todellisuudesta. Vehosalo itse käyttää teoksistaan ilmausta "maalausdokumentti". Tämä sama dokumentaarisuuden kyseenalaistaminen toistuu myös Kiasman Tosi kyseessä -näyttelyn katalogissa, jossa esitetään kaksi Valtion taidemuseon kokoelmissa olevaa teosta: sarjan Väkivaltaisen kuoleman pelko teokset "Hygienia" ja "Kohtaus I".
Vehosalo tuo itse kirjoituksissaan esiin taiteensa yhteiskunnallista ulottuvuutta ja erityisesti sen yhteyttä ruumiiseen.
Vehosalo kuuluu Taidemaalariliittoon ja Helsingin taiteilijaseuraan.
Saarenmaan yliopistokeskus

Saarenmaan yliopistokeskus (viroksi Sihtasutus Ülikoolide Keskus Saaremaal) on Turun yliopiston, neljän virolaisen yliopiston ja Saarenmaan maakunnan yhteinen yliopistokeskus. Yliopistokeskus on perustettu vuonna 1997 Kuressaareen. Yliopistokeskus järjestää myös koulutusta, mutta sen toiminnan painopiste on aluekehityksessä, jota toteutetaan muun muassa projektein.
Fosforitribromidi

Ominaisuudet

Fosforitribromidi on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä. Yhdiste ei liukene veteen, mutta reagoi voimakkaasti veden kanssa ja muodostaen vetybromidia ja fosforihappoa ja höyryää tämän vuoksi joutuessaan kosketuksiin ilmankosteuden kanssa. Laboratoriomittakaavassa tätä voidaan hyödyntää vetybromidin valmistamiseen. Aine reagoi myös alkoholien kanssa. Fosforitribromidi liukenee eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten dietyylieetteriin, trikloorimetaaniin ja tetrakloorimetaaniin sekä rikkihiileen.
Hilarius Sorjonen

Heino Hilarius Sorjonen (1908 – 3. huhtikuuta 1954, Ul. Pyhäjärvi) oli suomalainen rikollinen, joka herätti huomiota 1950-luvun alkupuolella tekemillään kassakaappiryöstöillä. Hänet
tunnettiin myös nimellä Hentomielinen Hilarius.

Nuoruus

Sorjonen varttui Lieksassa kunnan hoidokkina veljensä Viktorin kanssa eräässä maatalossa, jossa heitä kohdeltiin huonosti. Hän oli jonkin aikaa rakennustöissäkin, mutta siirtyi sitten tekemään rikoksia. Sorjonen teki monia aseistettuja ryöstöjä ja karkasi usein vankiloista. Vuonna 1950 hän suunnitteli ja toteutti rikostoveriensa kanssa Helsingin Vuorimiehenkadun postin ryöstön ja keräsi saaliina 2 miljoonaa silloista markkaa (nykyrahassa 64 000 euroa). Tästä ryöstöstä Sorjonen joutui Turun lääninvankilaan, mutta pakeni sieltä taas 1953.
Illalla 14. tammikuuta 1954 Sorjonen yritti ryöstää Vihdin Säästöpankin konttorin, koska hän oli saanut tietää, että pankin kassaholvissa oli sillä hetkellä useita miljoonia markkoja seuraavana päivänä tapahtuvaa meijeritilien maksua varten.  Sorjonen ei kuitenkaan saanut pankkivirkailijoilta kassaholvin avainta ja joutui poistumaan ilman rahoja. Tapauksessa oli huvittaviakin piirteitä ja siitä uutisoitiin laajalti. Pankinjohtaja Saara Forsiuksen rohkeus vaikutti osittain hänen valintaansa kansanedustajaksi vuoden 1954 eduskuntavaaleissa
Hilarius Sorjonen ampui itsensä huhtikuussa 1954, kun hänen Ul. Pyhäjärven, eli nykyisen Karkkilan, Ahmoolla sijainnut piilopaikkana pitämänsä lato joutui poliisien piirittämäksi.
Kirjailija Jussi Kylätasku kirjoitti 1974 Sorjosesta radiokuunnelman "Hentomielinen Hilarius", josta tehtiin myös 1985 näytelmä (ensi-ilta Tampereen Työväen Teatterissa 3. lokakuuta 1985). Vuonna 1987 ohjasi Taavi Kassila kuunnelman ja näytelmän perusteella elokuvan Petos, jossa Hilariusta esitti Paavo Pentikäinen. Elokuvaa varten Juice Leskinen sävelsi ja sanoitti kappaleen "Hilarius Hentomielinen"
Olavi Järvelä

Kaarlo Olavi Järvelä (21. marraskuuta 1915 Suomusjärvi – 21. lokakuuta 1976 Sysmä) oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja. 
Järvelä toimi Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliiton SAK:n järjestösihteerinä 1950-luvulla. Vuonna 1959 hän yhdessä SAK:n sihteerinä toimineen Jaakko Rantasen kanssa siirtyi leskisläisten leiriin. Samoihin aikoihin skogilaiset saivat SAK:n hallintaansa kommunistien avulla ja uusi SAK:n puheenjohtaja Vihtori Rantanen (ei sukua Jaakko Rantaselle) erotti kesällä 1960 Jaakko Rantasen, Järvelän ja muut niin sanotun sihteerijuntan jäsenet SAK:sta. 
Sihteerijuntta oli saanut ennen potkuja hallintaansa merkittävän osan SAK:n omaisuudesta ja alkoi lisäksi kerätä taloudellista tukea sekä kotimaan työnantajilta että myös ulkomailta eri tahoilta muun muassa Ruotsin ammattiliittojen keskusjärjestöltä LO:lta ja joidenkin maiden tiedustelupalveluilta. Rahat kulkivat Järjestötuki ja Järjestöhuolto nimisten yhdistysten kautta joita Rantanen ja Järvelä valvoivat. Tarvittaessa Rantanen kävi myös rahanhakumatkoilla Ruotsissa ja Sveitsissä.
Uusi SAK:n kanssa kilpaileva keskusjärjestö SAJ perustettiin marraskuussa 1960 ja Rantasesta tuli sen pääsihteeri ja Järvelästä järjestösihteeri ja taloudenhoitaja. SAJ:n puheenjohtajana toimi Kutoma- ja neuletyöväen liiton puheenjohtaja Veikko Oksanen oman toimensa ohella, käytännössä kuitenkin Rantanen ja Järvelä johtivat SAJ:ta alusta lähtien.
Rantanen ja Järvelä pysyivät vuonna 1969 tapahtuneen ammattiyhdistysliikkeen eheytymisen jälkeenkin SAJ:n rahoituksesta vastanneiden Järjestötuen ja Järjestöhuollon johdossa. SAJ:n varat siirrettiin ennen järjestön lopettamista eri säätiöille joita Rantanen ja Järvelä myös hallitsivat. Jaakko Rantanen siirtyi SAJ:n toiminnan loputtua Enso-Gutzeit Oy:n palvelukseen ja Olavi Järvelä jäi eläkkeelle. Lokakuussa 1976 Rantanen ja Järvelä saivat molemmat surmansa Sysmässä kun heidän autonsa törmäsi kallioleikkaukseen.