google/wiki40b huggingface dataset:
Harju (Jyväskylä)

Harju, vanhemmalta nimeltään Syrjänharju,  joskus Jyväsharju, on maankohoama Jyväskylässä keskustan ja Mäki-Matin välissä.
Nimestään huolimatta Harju ei ole harju vaan osa jääkauden aikaista Sisä-Suomen reunamuodostumaa. Harjun laelle johtavat jyhkeät kiviportaat, Neron portaat, jotka saivat nimensä jyväskyläläisen kaupungininsinöörin Oskar Neron mukaan. Portaat on suunnitellut arkkitehti Gunnar Wahlroos. Neron portaiden lisäksi Harjun viheralueella risteilee erisuuruisia teitä ja polkuja. Harjulta avautuu näkymä Jyväskylän keskustan yli Jyväsjärvelle ja Kuokkalan kaupunginosaan. Aikaisemmin Harjusta otettiin maa-ainesta kaupungin rakentamiseen, ja 1940-luvulla esitettiin jopa koko Harjun poistamista ja sen hiekkojen heittämistä Jyväsjärven länsiosan täytteeksi, mutta nykyään alue on rauhoitettu puistokäyttöön.
Harjun laella kohoaa Harjun torni, vuonna 1953 rakennettu Vesilinna, josta löytyy Keski-Suomen luontomuseo, näköalaravintola ja näkötorni. Lisäksi alueella on vuonna 1926 rakennettu Harjun urheilukenttä ja kesäteatteri. Harjulla ajettiin myös Jyväskylän suurajojen yleisöerikoiskoe, jossa vuonna 1996 sattui kuolemaan johtanut onnettomuus. Harjua ei ajettu vuoden 1998 jälkeen, mutta katsojien pyynnöstä pikataival palautettiin vuoden 2014 reitille. 
Talvi- ja jatkosodan aikana mäen päällä toimi ilmatorjunta-asema, jonka muistona mäellä sijaitsee nykyään käytöstä poistettu ilmantorjuntatykki. 
Harjun kupeesta löytyvät Lyseon lukio, Jyväskylän helluntaiseurakunta, Jyväskylän kauppahalli ja tori, Jyväskylän ammattiopisto sekä Jyväskylän normaalikoulun yläaste ja lukio.
Laajemmin Harjulla tarkoitetaan Jyväskylän kaupunginosaa numero 2, johon kuuluu varsinaisen Harjun lisäksi Tapionkadun pienalue. Harjun kaupunginosan rajoina ovat Puistokatu, Rajakatu, Pitkäkatu ja Yliopistonkatu.
Polyfemos

Polyfemos (muinaiskreikaksi Πολύφημος) viittaa useampaan henkilöön kreikkalaisessa mytologiassa.

Polyfemos kyklooppi

Polyfemos oli yksi Poseidonin jälkeläisistä. Hän oli kyklooppi.
Odysseian mukaan Odysseus joutui Polyfemoksen saarelle ja eksyi tämän luolaan. Kun Polyfemos saapui paikalle, ja huomasi Odysseuksen ja tämän miehistön, hän vieritti suuren kiven luolan suulle, jotteivät he pääsisi ulos. Sitten hän halkaisi kahden miehen päät lyömällä niitä luolan lattiaan, ja söi kuolleet miehet. Kun Polyfemos kävi nukkumaan, Odysseus punoi miestensä kanssa juonen, jolla he pääsisivät pois luolasta. Aamun tullen Polyfemos söi taas kaksi miestä Odysseuksen miehistöstä, päästi lampaansa ulos ja vieritti lähtiessään niitä kaitsemaan taas kiven luolan suulle. Kun Polyfemos palasi, Odysseus pani suunnitelman täytäntöön. Polyfemoksen syötyä kaksi miestä Odysseus juotti hänet humalaan. Juuri ennen nukahtamistaan Polyfemos kysyi Odysseuksen nimeä, johon tämä ovelasti vastasi olevansa "Ei kukaan". Polyfemoksen nukkuessa Odysseuksen miehistö nosti uunissa kuumennetun, teroitetun seipään, ja puhkaisi sillä kykloopin ainoan silmän. Sokea Polyfemos heräsi, ja alkoi heti huutaa: "Ei kukaan tekee minulle pahaa! Ei kukaan tappaa minut!" Muut kykloopit luulivat veljensä tulleen hulluksi, eivätkä menneet häntä auttamaan. Kun aamu sitten koitti, Odysseus miehistöineen kiinnittäytyi lampaitten vatsavilloihin ja ratsasti niissä ulos luolasta sokean Polyfemoksen tunnustellessa lampaitten selät. Kulkiessaan odottaviin laivoihin Odysseus ei malttanut olla huutamatta oikeaa nimeään. Polyfemos pyysi isäänsä Poseidonia kostamaan Odysseukselle. Poseidon rankaisi Odysseusta, eivätkä he päässeet pitkiin aikoihin kotiinsa.

Polyfemos argonautti

Polyfemos oli Elatoksen ja Hippean poika ja yksi argonauteista. Hän kuitenkin jäi pois Argon matkasta Myysiassa jäätyään Herakleen kanssa etsimään kadonnutta Hylasta. Kun tätä ei etsinnöistä huolimatta löytynyt, Polyfemos perusti Keioksen kaupungin Myysiaan ja hallitsi sitä kuninkaana.
Bil Keane

Bil Keane (5. lokakuuta 1922 – 8. marraskuuta 2011 Paradise Valley, Arizona) on yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija. Hänet tunnetaan yksiruutuisesta sanomalehtisarjakuvasta The Family Circus, jota hän piirsi vuodesta 1960 alkaen.
Keane syntyi Philadelphiassa ja alkoi opiskella piirtämistä toden teolla high school -vuosinaan; hänen varhaisimmat sarjakuvansa ovat jo 1930-luvun lopulta. Palvellessaan Yhdysvaltain maavoimissa vuosina 1942–1945 hän teki töitä Yank, the Army Weekly- ja Stars and Stripes -lehdille.
Keane tutustui Australiassa Thelma ”Thel” Carneen, jonka hän nai Brisbanessa vuonna 1948. Pari muutti Pennsylvaniaan, ja sille syntyi viisi lasta: Gayle, Neal, Glen, Christopher ja Jeff. Perhe muutti Scottsdaleen, Arizonaan vuonna 1959, ja Bil oli jo ennättänyt luoda melkoisen uran ennen ensimmäisen The Family Circus -stripin ilmestymistä helmikuussa 1960.
Keane jatkoi uraansa sarjakuvantekijänä vielä 2000-luvulla yli 80-vuotiaana, ja hän teki yhteistyötä poikansa Jeffin (s. 1958) kanssa. National Cartoonists Society myönsi hänelle Reuben-palkinnon vuonna 1982.
Väinö Juusela

Klas Gustaf Väinö Juusela, sukunimi aik. Juslén (18. tammikuuta 1878 Sulkava – 7. syyskuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen koulunjohtaja, köyhäinhoidon ylitarkastaja ja oppikirjojen tekijä.
Juuselan vanhemmat olivat kirkkoherra, lääninrovasti Gustaf Basilius Juslén ja Anna Emilia Sofia Lagerblad. Hän pääsi ylioppilaaksi 1899 Mikkelin lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1904 ja maisteriksi 1906. 
Juusela toimi Lahden kauppakoulun johtajana 1910–1916, köyhäinhoidon ylitarkastajana 1916–1919, SOK:n osuuskauppakoulun johtajana 1919–1920 ja Maalaiskuntien liiton kunnallistoimiston johtajana vuodesta 1921 alkaen.
6. joulukuuta

6. joulukuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 340. päivä (341. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 25 päivää.
6. joulukuuta vietetään Suomen tasavallan itsenäisyyspäivää monin juhlavin menoin. Päivän juhlallisuuksiin kuuluvat sotilaalliset paraatit, sankarivainajien kunnioittaminen sekä muun muassa Suomen tasavallan presidentin järjestämä juhlavastaanotto presidentinlinnassa. Myös Suomen ulkomaanedustustot järjestävät vastaavat vastaanotot.
Monissa Euroopan maissa (varsinkin katolisissa) vietetään Pyhän Nikolauksen päivää ja usein lapset saavat joululahjansa. Nikolausta pidetäänkin Joulupukin esikuvana.
Lichos

Lichos on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 129 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Lichosin pinta-ala on kolme neliökilometriä.
Rein–Ruhr

Rein-Ruhr on usean metropolialueen muodostama konurbaatio Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksassa. Alueella asuu 10-12 miljoonaa ihmistä. Alueeseen kuuluu Ruhrin alue sekä mm. Düsseldorfin, Wuppertalin ja Kölnin kaupunkialueet. Rein-Ruhrin suurkaupunkialue onkin yksi Euroopan keskeisimmistä taloudellisista alueista.

Reinin laakso

Köln, Düsseldorf

Ruhrin alue (Westfalian part)

Bochum, Bottrop, Gelsenkirchen, Hagen, Hamm, Herne, Iserlohn, Recklinghausen, Witten, Moers, Mülheim an der Ruhr, Oberhausen

Bergisches Land

Bergisch Gladbach, Remscheid, Solingen, Wuppertal

Reinin laakso

Bonn, Krefeld, Leverkusen, Mönchengladbach, Neuss
Archibald Wavell

Nuoruus

Colchesterissa syntynyt Wavell vietti suuren osan lapsuudestaan Intiassa. Hän seurasi uravalinnassaan kenraalimajuri-isänsä jalanjälkiä. Hän opiskeli Oxfordin lähellä olevassa Summer Fieldsin sisäoppilaitoksessa, Winchester Collegessa ja Sandhurstin sotakorkeakoulussa.

Sotilasura

Hän liittyi Black Watch-rykmenttiin 1900 ja taisteli buurisodassa. Vuonna 1903 seurasi siirto Intiaan, jossa hän osallistui Bazar-laakson taisteluihin 1908. Wavell vietti vuoden sotilastarkkailijana Venäjän armeijassa 1911.
Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Wavell toimi esikuntaupseerina. Hänet siirrettiin taisteluyksikköön ja hän haavoittui menettäen toisen silmänsä Ypresin taistelussa 1915. Tervehdyttyään hänet nimitettiin yhteysupseeriksi Venäjän armeijaan 1916. Vuonna 1918 hän sai siirron Sir Edmund Allenbyn esikuntaan Palestiinaan.
Wavell toimi useissa eri tehtävissä sotien välisenä aikana. Vuonna 1937 hän sai siirron takaisin Palestiinaan, jossa levottomuuksien määrä oli kasvanut. Elokuussa 1939 hänet nimitettiin Lähi-idän joukkojen komentajaksi. Hän toimi tässä tehtävässä toisen maailmansodan alkaessa.

Intian kenraalikuvernööri

Wavell korvattiin jälleen Auchinleckilla, joka oli myös itse kokenut takaiskuja Pohjois-Afrikan rintamilla. Vuonna 1943 Wavellista tehtiin Intian kenraalikuvernööri ja hänen tehtävänään oli säilyttää poliittinen status quo maassa sodan ajan. Yksi hänen ensimmäisistä teoistaan virassa oli auttaa Bengalin nälänhädässä nääntyviä maaseudun bengalilaisia. Hän yritti, tosin vaihtelevin tuloksin, lisätä riisivarastoja ruoan hinnan laskemiseksi. Hän pysyi tehtävässään vuoteen 1947, jolloin hänen tilalleen astui lordi Mountbatten.

Myöhempi elämä

Wavell palasi Englantiin. Hänet nimitettiin Colchesterin ylimmäksi tilanhoitajaksi ja hänestä tehtiin jaarli 1947. Hän kuoli Lontoossa 1950 ja hänet haudattiin Winchester Collegen keskiaikaiseen pylväskäytävän ympyröimään pihaan Chantry-kappelin viereen. Hänen hautakivessään lukee yksinkertaisesti ”Wavell”. Hänen jaarlin arvonimensä periytyi hänen pojalleen Archibaldille. Wavellin jalanjälkiä seurannut poika kuoli myös pian palvellessaan Black Watch-rykmentissä Keniassa 1953.
Wavell oli tunnettu suurena runouden ystävänä. Hän kokosi antologian nimeltä Other Men’s Flowers (Toisten miesten kukkasia), joka julkaistiin vuonna 1944. Antologian viimeinen runo oli hänen itsensä kirjoittama. Hän myös muisti hyvin runoja ja pystyi lausumaan niitä ulkomuistista.
Pavel Dedunov

Pavel Dedunov (s. 8. huhtikuuta 1990 Bolshoy Kamen, Venäjän SFNT) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelaa tällä hetkellä KHL-seura Amur Habarovskin riveissä. Dedunov aloitti pelaajauransa vuonna 2005.
Malajalamilainen kirjaimisto

Historia

Vanhin säilynyt malajalaminkielinen teksti on noin vuodelta 830. Se on kirjoitettu brahmi-kirjoituksesta kehittyneellä vaṭṭeḻuttŭ-aakkostolla, joka oli malajalamin ensimmäinen aakkosjärjestelmä. Lounais-Intiaan levisi 700- tai 800-luvulla Chola-dynastiasta peräisin oleva, niin ikään brahmi-kirjoituksesta periytyvä grantha-aakkosto. Uusi kirjaimisto sovitettiin malajalamin ja tulun kirjoittamiseen, ja 1200-luvulle mennessä granthasta oli muodostunut malajalamilainen kirjaimisto. Nykyisen muotonsa kirjaimisto sai 1800-luvulla.
Malajalamilaiset kirjaimet ovat muodoltaan pääosin pyöreitä. Tämä kehitys saattaa johtua siitä, että niiden piti varhaisessa vaiheessa soveltua palmun lehdille kirjoittamiseen. Palmun lehdillä on Intiassa pitkä historia kirjoitusalustana; varhaiset tekstit kaiverrettiin lehdille, ja suorien viivojen piirtäminen aiheutti helposti lehden halkeamisen.
Kirjaimistoa uudistettiin säännönmukaisemmaksi 1970- ja 1980-luvulla. Muun muassa monet aikaisemmin ligatuureina kirjoitetut kirjainyhdistelmät alettiin uudistuksen jälkeen kirjoittaa erillisinä kirjaimina. Uudistus ei kuitenkaan ole tullut käyttöön systemaattisesti, vaan vanhatkin kirjoitusasut ovat edelleen yleisessä käytössä uusien rinnalla.
Nykyisin kirjaimistoa käytetään malajalamin kielen lisäksi pääasiallisena kirjoitusjärjestelmänä kurichiyan, mannanin ja allarin kielissä. Sitä käytetään tamililaisen tai kannadalaisen kirjaimiston ohella myös irulan, paniyan, betta kurumban, ravulan ja kudiyan kirjoittamiseen.

Standardointi

Kansainvälisessä kirjaimistostandardissa ISO 15924:ssa malajalamilaisen kirjaimiston numero on 347 ja kirjainkoodi ”Mlym”.
Malajalamilaiset kirjaimet sijoittuvat Unicoden lohkoon 0D00–0D7F. Lohko sisältää malajalamilaiset konsonantti- ja vokaalimerkit, itsenäiset konsonanttimuodot sekä vanhat malajalamilaiset numerot, jotka on nykykäytössä korvattu arabialaisilla numeroilla. Lisäksi lohko sisältää sanskritinkielisissä lainasanoissa aiemmin käytetyt vokaalimerkit ൠ r̥̄, ഌ l̥ ja ൡ l̥̄. Unicode-lohkon rakenne perustuu Intian kansallisen merkistökoodausstandardin ISCII-1988:n määritelmään.
Konsonanttien itsenäiset muodot (cillakṣaram) lisättiin erillisiksi merkeiksi Unicoden versioon 5.1. Tätä ennen puhdas konsonantti merkittiin viramalla ja näkymättömällä kontrollimerkillä.
Ro-32 (1923)

Palvelus

Alus nimettiin 1. marraskuuta 1924 Ro-32:ksi. Se poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1942 ja romutettiin seuraavana vuonna.
Isoviirikaija

Koko ja ulkonäkö

Isoviirikaija on noin 37 cm pitkä, suurin viirikaijoista. Kuten kaikilla viirikaijoilla, on silläkin pidentyneet keskimmäiset pyrstösulat, joiden päässä on ikään kuin lusikka tai lasta. Sen höyhenpuku on vihreä, vatsapuolelta ja poskista kellanvihreä. Kaula, niska ja rinnan yläosa ovat oliivinkeltaiset, päälaki ja takaraivo siniset ja sinisen laikun keskellä on punainen täplä. Siiven alapeitinhöyhenet ovat vihreät ja siipisulat alapuolelta vihertävän siniset. Pidentyneet pyrstösulat ovat vihreät ja "lusikat" ovat mustat. Sukupuolet ovat muuten samannäköisiä mutta naaraan lakista puuttuu punainen väri ja sininen on himmeämpää. Nokka on vaalean siniharmaa ja kärjestä valkoinen, iiris tummanruskea ja jalat siniharmaat. Nuori lintu muistuttaa naarasta mutta siltä puuttuvat pyrstösulkien "lusikat" ja lakissa on sinistä vain vähän.
Laji on hiljainen ja elää huomaamattomasti pareittain tai pieninä parvina puiden latvustoissa. Sen lento on hidasta.

Esiintyminen

Isoviirikaija elää Indonesiassa Sulawesin saaren pohjoisosan Minahasan niemimaalla ja lähistön pienemmillä saarilla. Sen populaatio on kooltaan noin 45 000 yksilöä. Lajin kanta on taantunut elinympäristöjen tuhoutumisen ja rakentamisen takia.

Elinympäristö

Laji elää pääasiassa alavien maiden vanhoissa metsissä 1 000 m:n korkeudelle merenpinnasta.

Lisääntyminen

Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Ainoat varmistetut pesät olivat puussa päällyskasvina eläneiden saniaisten lehtiruusukkeiden onkaloissa hyvin korkealla (27 m). Yhdessä tapauksessa kolme poikasta selviytyi lentoon 88 päivän ikäisinä. Molemmat emot ruokkivat ja hoitivat poikasia.

Ravinto

Isoviirikaija syö luultavasti ainakin hedelmiä.
Verikännykät

Verikännykät (Blood in the Mobile, 2010) on tanskalaisen Frank Poulsenin ohjaama dokumenttielokuva. Se on osa Yleisradion Dokumenttiprojektin kolmasulottuvuus.fi-ohjelmistoa.
Elokuvan perusviesti on, että matkapuhelinten valmistus rahoittaa Kongon demokraattisessa tasavallassa käytävää sotaa.
Matkapuhelimiin tarvitaan mm. Kongon demokraattisen tasavallan itäisten osien kaivoksista saatavia mineraaleja kuten tinaa ja kobolttia. Sisällissotaa käyvät aseistetut ryhmät rahoittavat taisteluaan mineraalien myynnillä. Kaivoksissa käytetään myös lapsityövoimaa.
Dokumenttielokuvan mukaan yksikään matkapuhelinvalmistaja ei ole pystynyt varmistamaan, ettei käytä tuotteissaan ns. konfliktimineraaleja. Verikännykät keskittyy erityisesti Nokiaan. Elokuva haluaa herättää keskustelua eettisestä ostamisesta ja yhtiöiden yhteiskuntavastuusta.
Miroslav Lajčák

Miroslav Lajčák (s. 20. maaliskuuta 1963 Poprad) on slovakialainen diplomaatti, ulkoministeri tammikuusta 2009 Ficon hallituksessa Ján Kubišin siirryttyä YK:n Euroopan talouskomission johtoon. Lajčák oli ulkoministerinä myös Ficon II hallituksessa 2012–. Hän oli Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen puheenjohtaja 2017–2018.
Lajčák on opiskellut lakia Bratislavan Comeniuksen yliopistolla sekä väitellyt Moskovan kansainvälisten suhteiden instituutissa. Hän liittyi Tšekkoslovakian ulkoministeriön palvelukseen 1988. Hän oli Tšekkoslovakian ja myöhemmin Slovakian lähettiläänä Moskovassa ja Japanissa. Vuodesta 1993 hän oli ulkoministeri Jozef Moravčíkin, myöhemmän pääministerin kansliapäällikkönä. Vuodesta 2001 hän oli lähettiläänä Belgradissa Jugoslaviassa, myöhemmin Serbia ja Montenegrossa. Hän oli EU:n valvojana vuoden 2006 Montenegron itsenäisyysäänestyksessä.
Kesäkuussa 2007 Lajčák nimitettiin YK:n Korkean edustajan ja EU:n erikoislähettilään asemaan Bosnia ja Hertsegovinaan Christian Schwarz-Schillingin seuraajaksi.
Lenkkimakkara

Lenkkimakkara on vaalea homogeenisen makkaramassan muodostama ruokamakkara, paksumpi kuin nakki. Se on usein lenkin muotoinen, koska se on aikoinaan kypsennetty vartaaseen pujotettuna. Muoto on antanut makkaralle nimen. Lenkkimakkaraa käytetään enimmäkseen ruoanvalmistukseen palasina, esimerkiksi makkarakastikkeeseen tai makkarakeittoon. Sitä voi myös grillata tai valmistaa uunimakkaraksi, mutta toisin kuin grillimakkaran kuori, lenkkimakkaran kollageeni- tai muovikuori ei ole tarkoitettu syötäväksi. Lenkkimakkaraa voi käyttää myös kylmänä arkisiin voileipiin tai salaattiin.
Lenkki- ja grillimakkaroita tavataan lämmittää hiili-, kaasu- ja sähkögrilleissä. Lenkkimakkaraa valmistetaan usein myös uunissa tai saunan kiukaalla lämmittämällä, jolloin makkara usein kiedotaan folioon. Makkaraa lämmitetään syötäväksi toisinaan myös mikroaaltouunissa tai paloiteltuna paistinpannulla.
Kesäisin makkaroiden grillaaminen grillissä on suosittua. Makkaroita voidaan paistaa nuotiolla tai sisätiloissa takassa. Erityisesti juhannus on Suomessa makkaran sesonkiaikaa.
Makkaramassasta valmistetaan myös pihvejä, jotka paistetaan pannulla tai uunissa.
Narbonne

Maantiede

Pinta-alaltaan 17 554 hehtaaria käsittävä kaupunki on Auden departementin suurin alue. Itä-länsiakselilla kaupungin alue rajoittuu Välimereen kun taas pohjois-eteläakselilla on suuria kalkkikivikallioita. Kaupunkiin kulkevat maantiet numero 9 ja 113, sekä moottoritiet A9 ja A61. A9 kulkee Narbonnesta Espanjaan ja Italiaan. Kaupungista kulkevat myös rautatiet Port-Bou/Perpignan/Pariisi ja Bordeaux/Marseille/Vintimille. Lisäksi lähistöllä on useita lentokenttiä.

Historia

Ennen roomalaisvalloitusta Narbonnen alueella asui elisyques-nimellä tunnettu iberiheimo. Heimon pääasiallinen asutuskeskus oli rakennettu Montlaurèsin mäelle ja se oli todennäköinen Narbonnen suora edeltäjä. Roomalaiset valloittivat alueen noin 120-luvulla eaa. Seuraavalla vuosisadalla paikalle kehittyneestä Narbonnen kaupungista tuli Gallia Narbonensisin provinssin keskus. 400-luvun lopussa kaupungin valloittivat länsigootit ja seuraavalla vuosisadalla se oli Espanjan pohjoisimpia alueita. Arabit valloittivat alueen 700-luvulla ja sittemmin se liitettiin frankkien johtajasuku karolingien alueisiin. Keskiajalla kaupungista tuli merkittävä uskonnollinen ja taloudellinen keskus. Kaupunki liitettiin suoraan Ranskan alaisuuteen 1500-luvulla ja Ranskan alaisuudessa se toimi tukikohtana sodissa Espanjaa vastaan. Narbonnen merkitys alkoi vähentyä 1600- ja 1700-luvulla etenkin Ranskan vallankumouksen myötä, jolloin lakkautettiin esimerkiksi kaupunkiin tukeutunut arkkihiippakunta. 1800-luvulla kaupunki koki jälleen kasvua kehittyneen viinitalouden myötä, mutta maailmansotien välillä talous koki jälleen suurta laskua. Viimeisten kolmenkymmenen vuoden aikana kaupunki on jälleen kasvanut jonkin verran.
Tom Sietas

Tom Sietas (s. 12. tammikuuta 1977, Hampuri) on saksalainen vapaasukeltaja, jolla on nimissään staattisen hengenpidätyksen (STA) ja dynaamisen hengenpidätyksen ilman räpylöitä (DNF) maailmanennätykset. Hän aloitti vapaasukelluksen 23-vuotiaana.
Sietaksen virallinen hengenpidätyksen maailmanennätys on 10 minuuttia ja 12 sekuntia. Hän on pidättänyt henkeään yli 17 minuuttia, mutta hän hengitti puhdasta happea ennen suoritusta.
Verneri Louhivuori

Antti Niilo Verneri ”Louhisusi” Louhivuori (vuoteen 1905 Lohtander; 31. toukokuuta 1886 Kuopion maalaiskunta – 27. marraskuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen partiojohtaja. Hän lienee ollut ensimmäisiä partiosta kiinnostuneita suomalaisia, ja hänen myöhemmät ansionsa ovat nostaneet hänet Suomen partioliikkeen isäksi. Hänelle myönnettiin rovastin arvonimi.

Ura

Louhivuoren vanhemmat olivat sahanhoitaja Mikael Lohtander ja käsityönopettaja Anna Karoliina Savolainen. Hän tuli ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta 1904 ja suoritti teologian lopputukinnon Helsingin yliopistossa 1908. Valmistumisensa jälkeen hän toimi pappina Sortavalassa, Lappeen seurakunnassa ja Valtimon seurakunnassa vuosina 1908–1910 ja vuosina 1920–1922 Velkuan seurakunnan kirkkoherrana. Hän työskenteli Kotimaa-lehden toimitussihteerinä vuosina 1922–1948 ja Helsingin seurakuntien huoltokeskuksen johtajana 1933–1957. Louhivuori solmi avioliiton vuonna 1917 Ilta Maria Mustalan kanssa. Verneri Louhivuoren veli Oskari Wilho Louhivuori oli Suomen itsenäisyyssenaatin jäsen.
Louhivuori vaikutti elämänsä aikana monella alalla. Hän oli muun muassa perustamassa Suomen ensimmäistä sotilaskotia ja Lehtisaaren nuorisokotia sekä toimi vuosikymmeniä Vanhainsuojelun Keskusliiton (vuodesta 1974 Vanhustyön keskusliitto) toiminnanjohtajana.
Louhivuori allekirjoitti syksyllä 1942 natsisaksalaisvetoiseksi mainitun Euroopan nuorisoliiton perustamisasiakirjan ja oli osataan vaikuttamassa siihen, että Hitler-Jugendin johtajalle Arthur Axmannille myönnettiin Suomen Leijonan suurristi.
NHL:n varaustilaisuus 2012

NHL:n varaustilaisuus 2012 oli järjestyksessään 50. NHL:n varaustilaisuus. Se järjestettiin 22.–23. kesäkuuta Pittsburgh Penguinsin kotiareenalla Consol Energy Centerissä. Tilaisuuden ensimmäinen varausvuoro oli kolmatta vuotta peräkkäin Edmonton Oilersilla, joka käytti sen varaamalla laitahyökkääjä Nail Jakupovin.

Pohjois-Amerikka

Kaavio perustuu ISS:n rankingiin.
Albert Stohr

Albert Stohr (13. marraskuuta 1890 Friedberg – 4. kesäkuuta 1961) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Mainzin hiippakuntaan 19. lokakuuta 1913 ja valittiin sen johtoon 10. kesäkuuta 1935. Valinta vahvistettiin 17. heinäkuuta, ja piispaksi konsekroinnin suoritti 24. elokuuta Conrad Grüber. Stohr kuoli 70-vuotiaana virassa.
Uuden Musiikin Kilpailu

Kritiikki

Yleisradion tapaa nostaa Saara Aalto Suomen vuoden 2018 euroviisuedustajaksi on saanut vastaansa kritiikkiä. Yle on perustellut Saara Aallon yksimielistä valintaa sillä, että muita sopivia ehdokkaita ei ole löytynyt ja, että yleisö toivoi tunnettua artistia edustajaksi. Muun muassa musiikintekijöiden etujärjestön Suomen musiikintekijät ry:n mukaan Yle muutti Uuden Musiikin Kilpailun sääntöjä kesken kilpailun ja valitsi Saara Aallon euroviisuedustajaksi ilman kunnollista kilpailutusta.

Uuden Musiikin Kilpailu 2020

Yle ilmoitti toukokuussa 2019, että Suomen edustaja vuoden 2020 Euroviisuihin valitaan avoimella haulla. Vuosina 2018 ja 2019 käytetty kutsukilpailu jää siis pois.
Kotlasski tselljulozno-bumažnyi kombinat

Selluloosantuotanto

Tehtaalla on kaksi viskoosiselluloosantuotantolinjaa ja yksi sulfaattiselluloosantuotantolinja, jossa on selluloosankuivatuskoneena Rauma-Repolan seitsemän metriä leveä selluloosankuivauskone.

Säkkipaperintuotanto

Tehtaalla on kaksi neuvostoliittolaista vanhaa kapeaa säkkipaperikonetta (säkkipaperikoneet 1 ja 2).

Kartongintuotanto

Tehtaalla on kaksi viiden metrin levyistä kartonkikonetta, joista kartonkikone 3 tuottaa aallotuskartonkia ja kartonkikone 4 kraftlineria. Kartonkikone 4:ssä on viimeisenä puristimena isotelapuristin.

Hienopaperintuotanto

Paperikone 5 ja paperikone 6 ovat viisi metriä leveitä, kapeita Voithin hienopaperikoneita, jollainen Neuvostoliiton aikana asennettiin myös Viipurin paperitehtaalle 1988.
Kotlasin selluloosa- ja paperiyhtymä on yksi monipuolisimmin eri paperi- ja kartonkilaatuja tuottava tehdaskokonaisuus Venäjän federaatiossa. Tämä monipuolisuus perustuu neuvostoaikaisiin investointeihin.