google/wiki40b huggingface dataset:
Khoit

Khoit tai khoikhoit eli hottentotit ovat pääosin Etelä-Afrikassa, Botswanassa ja Namibiassa elävä kansa, joka sanien kanssa muodostaa khoisan-ryhmän. Khoisanit ovat eteläisen  Afrikan alkuperäisihmisiä, ja eläneet tiettävästi aiemmin huomattavasti laajemmalla alueella, mutta tulleet myöhemmin bantuheimojen syrjäyttämiksi. Nykyisin khoita elää Etelä-Afrikassa noin 2 400, Namibiassa noin 3 400 ja Botswanassa 1 900. Heistä noin 150 Etelä-Afrikassa, Namibiassa noin 1 700 ja Botswanassa noin 100 elää vielä perinteisen kulttuurin ja tapojensa mukaista elämää.
Kansaan aiemmin viitannut hollantilaisperäinen nimitys hottentotti merkitsi ’hikottelijaa’ tai ’änkyttäjää’, mutta nykyisin asiateksteissä käytetään kansan omakielisiä nimityksiä. Useiden lähteiden mukaan sanaa hottentotti pidetään nykyisin vanhentuneena ja halventavana. ”Hikottelija” viittaa  khoiden omaan maiskausäänteitä sisältävään kielteen. Nimitys khoi tulee heimon omasta kielestä ja merkitsee ’oikeita ihmisiä’.
Khoiden uskonnossa Kuulla on erityinen merkitys. Sekä uusi- että täysikuu ovat tärkeitä saderiittien toimittamisaikoja. Kuuta on pidetty taivaaseen, maahan ja erityisesti sateeseen liittyvän jumaluuden fyysisenä manifestaationa.
Khoit ovat hyvin lyhyitä, keskipituudeltaan noin 1,5 metriä. Iho on väriltään kellertävä ja ryppyinen, ruumiinrakenne hintelä, hiukset ovat kähärät ja kasvavat mättäittäin. Naisille tyypillinen piirre on niin sanotut rasvapakarat eli steatopygia. 
Hottentotit tulivat yleiseen tietoisuuteen 1960-luvun alussa Hottentottilaulu-nimisen lastenlaulun ansiosta, jonka Maikki Länsiö ja Esa Saario levyttivät vuonna 1961. Laulu on alun perin norjalainen, ja sen suomenkieliset sanat ovat Jukka Virtasen käsialaa.
Tapio Suominen (ralliautoilija)

Tapio Suominen on suomalainen ralliautoilija. Suominen voitti rallin nuorten suomenmestaruuden 2007 ja sijoittui samana vuonna nuorten MM-sarjassa sijalle 13. Kaudella 2008 hän osallistui rallin SM-sarjaan isossa N-ryhmässä ja oli kokonaispisteissä 13.
Suomisen seura on Hyvinkään autourheilijat.
Myöhemmin Suominen siirtyi kartanlukijaksi ja on toiminut mm. Toni Gardemeisterin kartturina IRC-sarjassa.
Club Harmony

Liikennöinti

Telakka luovutti 14. kesäkuuta 1969 M/S Axel Johnsonin tukholmalaiselle Rederi Ab Nordstjernanille, joka sijoitti aluksen rahtiliikenteeseen. Se myytiin 23. toukokuuta 1986 Amassis Navigation Companylle Limassoliin Kyprokselle, joka vuokrasi Regent Suniksi ristimänsä aluksen Regency Cruise Linelle Pireukseen Kreikkaan. Alus lähti myyntiä seuranneena päivänä Göteborgista ja se saapui Pireukseen 3. kesäkuuta. Alus lähti 11. lokakuuta Genovaan, jossa se siirrettiin 15. lokakuuta Mariottin telakalle muutettavaksi risteilyalukseksi nimellä Sea Venture.

Risteilyalus

Alus myytiin 1987 Navyclupille Napoliin, joka kastoi sen Italiaksi. Alus myytiin seuraavana vuonna Costa Crocierelle Napoliin, joka kastoi sen Costa Marinaksi. Alus oli Mariottin telakalla Genovassa syyskuusta 1998 heinäkuuhun 1990. Telakalta palattuaan alus teki neitsytmatkansa risteilyaluksena 19. heinäkuuta.
Aluksen ensimmäinen Välimeren risteily alkoi 22. heinäkuuta, missä tehtävässä se oli kesäisin ja talvisin alus oli Karibialla. Alus siirrettiin Liberian lipun alle ja sen kotisatamaksi vaihtui Monrovia. Se palasi Italian lipun alle vuonna 2000 ja samalla kotisatamaksi muuttui Genova. Huhtikuussa 2002 alus sijoitettiin Saksan matkailuun, jonka jälkeen se risteili Punaisellamerellä ja Persianlahdella. Marraskuussa 2011 Costa Cruises poisti aluksen alusluettelostaan. Se vuokrattiin Polaris Shipping Companylle, joka nimesi sen Club Harmonyksi. Samalla alus siirrettiin Marshallinsaarten lipun alle kotisatamana Majuro.
Alus aloitti risteilyt Harmony Cruises yhtiölle 16. helmikuuta 2012 lähtösatamana Busan Etelä-Koreassa.
Aaro Uusitalo

Aaro Johannes Uusitalo (23. heinäkuuta 1901 Tottijärvi – 9. maaliskuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi Suomen kommunistisen puolueen (SKP) puheenjohtajana vuosina 1945–1948 Aimo Aaltosen ollessa Valpon apulaisjohtajana. 
Renkinä, kirvesmiehenä ja rakennuksilla työskennellyt Uusitalo meni mukaan poliittiseen toimintaan 1920-luvulla ja oli poliittisista syistä vankilassa vuosina 1931–1935 ja 1941–1944.
Uusitalo valittiin kansanedustajaksi eduskuntavaaleissa 1945 Uudenmaan vaalipiiristä. Hän oli luottamustoimessa vain yhden kauden. Hän oli myös sotasyyllisyysoikeuden jäsen ja yksi niistä kolmesta, jotka loppuun asti äänestivät kovimpien mahdollisten rangaistusten puolesta. Muut kaksi olivat Hertta Kuusinen ja Eino Pekkala.
Uusitalo jatkoi toimintaansa SKP:n riveissä 1970-luvulle asti.
Suomen jääkärien elämäkerrasto

Suomen jääkärien elämäkerrasto on Preussin kuninkaallisessa jääkäripataljoona 27:ssä palvelleiden suomalaisten sotilaiden eli jääkärien matrikkeli. Se on julkaistu vuonna 1938 ja sisältää 1 896 jääkärin tiedot. 915-sivuisen teoksen on toimittanut puolustusministeriön sotahistoriallinen toimisto ja se on painettu Werner Söderström Osakeyhtiön kirjapainossa Porvoossa. Teoksen ainoaksi jäänyt täydennysosa julkaistiin vuonna 1957.

Suomen jääkärien elämäkerrasto: I täydennysosa

Matrikkelin I täydennysosa ilmestyi Jääkäriliiton julkaisemana vuonna 1957. Se on painettu Suomalaisen kirjallisuuden seuran kirjapainossa Helsingissä ja käsittää 224 sivua. Teos kattaa ilmoitetut muutokset matrikkelitiedoissa 31. joulukuuta 1956 asti. Teoksen on toimittanut ja marraskuulle 1954 päivätyn esipuheen kirjoittanut kenraalimajuri evp Väinö H. Vainio, joka myös esitteli teosta seuraavana vuonna ilmestyneessä Jääkäriliike 40 vuotta -julkaisun artikkelissaan.  Täydennysosan laatimisen rahoitti Hallansäätiö.
Vainio kuvaa täydennysosan tietojen hankkimista hankalaksi: ensimmäiseen aineistopyyntöön jatkosodan jälkeen ei saatu juurikaan vastauksia. "Tuskin mikään palvelus Lockstedtin leirillä tai Libaussakaan lienee ollut jääkäreille niin vastenmielinen kuin omien elämäkertatietojen lähettäminen", Vainio kirjoittaa. Hankintaprosessia tehostettiin ja välineinä alettiin käyttää sanomalehtiä, kirjeenvaihtoa, puhelinsoittoja sekä sotilasviranomaisten ja papiston apua.Sotilaallisesta toiminnastaan jääkärit kertoivat niukasti. Vainio pitää tätä hyveenä, osoituksena jääkärien vaatimattomuudesta. Täydennysosaan haluttiin tietoja paitsi jääkärien itsensä vaiheista, myös heidän jälkeläisistään. Tältä osin saadut tiedot vaihtelivat niin paljon, että lopulta päädyttiin matrikkeliin sisällyttämään vain lasten lukumäärät ja sukupuolet.
Kent Manderville

Ura

Manderville pelasi vuodet 1989–1991 Cornellin yliopistojoukkueessa. Hänet valittiin ECAC:n vuoden tulokkaaksi 1990. Ennen tätä Calgary Flames varasi hänet 24. pelaajana vuonna 1989 ja Manderville oli joukkueen ykkösvaraus. Manderville ei kuitenkaan ikinä pelannut Flamesissa, vaan hänet kaupattiin helmikuussa 1992 suuressa kaupassa Doug Gilmourin, Jamie Macounin, Rick Wamsleyn ja Ric Nattressin kanssa Toronto Maple Leafsiin vaihdossa Gary Leemaniin, Aleksandr Godinjukiin, Jeff Reeseen, Michel Petitiin ja Craig Berubeen. Hän pelasi loppukauden aikana 15 NHL-ottelua. Ennen Maple Leafsia Manderville pelasi Kanadan maajoukkueessa. Hän edusti samana kautena Kanadaa myös Albertvillen olympiakisoissa, joista tuli hopeaa. Manderville kaupattiin Edmonton Oilersiin vaihdossa Peter Whiteen ja vuoden 1996 neljännen kierroksen varausvuoroon joulukuussa 1995. Manderville siirtyi marraskuussa 1996 vapaana agenttina Hartford Whalersiin.
Maple Leafsissa, Oilersissa ja Whalersissä Manderville pelasi osan kausistaan myös farmin puolella, mutta hän vakiinnutti paikkansa NHL:ssä kaudella 1997–1998 Mandervillen pelatessa Carolina Hurricanesissa. Hartford Whalers vaihtoi nimensä Carolina Hurricanesiksi ja muutti Raleighiin. Manderville pelasi Hurricanesissa maaliskuuhun 2000 asti, kunnes hänet kaupattiin Philadelphia Flyersiin vaihdossa Sandy McCarthyyn. Kausi 2001–2002 jäi Mandervillellä vain 38 ottelun mittaiseksi, kun hän loukkasi nilkkansa 27. lokakuuta 2001 pelatussa ottelussa Montréal Canadiensia vastaan. Maaliskuussa 2002 hänet kaupattiin Pittsburgh Penguinsiin vaihdossa Billy Tibbettsiin.
Manderville siirtyi kaudeksi 2003–2004 Eurooppaan ja Ruotsin Elitserien-joukkue Timrå IK:n riveihin vapaana agenttina marraskuussa 2003. Hän viihtyi Timråssa kolme kautta ja oli kaudella 2005–2006 Elitserienin paras aloittaja 59,7 prosentillaan. Manderville siirtyi kaudeksi 2006–2007 jääkiekon SM-liigan Espoo Bluesiin, mutta liittyi joukkueeseen vasta lokakuussa 2006 perhesyistä. Hän teki runkosarjassa 45 ottelussa tehot 19+17=36. Manderville pelasi lähinnä joukkueen ykkösketjussa maanmiehensä, pistepörssivoittaja Martin Kariyan sekä tšekkiläisen Ladislav Kohnin kanssa. Jatkoaika.comin toimitus valitsi Mandervillen runkosarjan parhaaksi alivoimapelaajaksi sekä puolustavaksi hyökkääjäksi.
Mandervillen ura päättyi kauteen 2006–07.

Uran jälkeen

Uransa jälkeen Manderville alkoi lukemaan lakia. Hän analysoi myös kauden 2007–2008 Ottawa Senatorsin pelejä CHRO-TV:ssä.
Japanin Grand Prix 2013

Vapaat harjoitukset

Caterhamin kolmoskuljettaja Heikki Kovalainen ajoi perjantain ensimmäisissä vapaissa harjoituksissa Charles Picin tilalla.
Kirveslampi (Virrat)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Toisveden lähialueeseen (35.421) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 140,1 metriä mpy.
Muslimiliitto

Muslimiliitto, alkuperäiseltä nimeltään Yleisintialainen Muslimiliitto (engl. All India Muslim League) oli Brittiläisessä Intiassa toiminut merkittävä puolue, joka ajoi erillisen muslimivaltion perustamista Intian itsenäistyessä. Tavoite toteutui vuonna 1947 Pakistanin valtion perustamisen myötä. Puolueen tunnetuin johtaja oli Muhammad Ali Jinnah. Muslimiliiton pääkilpailija oli Intian kongressipuolue.
Puolue perustettiin vuonna 1906 turvaamaan Intian muslimien oikeuksia. Brittihallinto tuki sen perustamista ja aluksi puolue ei kyseenalaistanut brittien valtaa Intiassa, mutta 1913 se päätti kuitenkin ottaa tavoitteekseen itsehallinnon saamisen Intialle. Myöhemmin puolueen tavoitteena säilyi pitkään itsenäinen ja yhtenäinen Intia, joka edellyttäisi hindujen ja muslimien yhteistä rintamaa. Vuonna 1940 Muslimiliitto kuitenkin ilmoitti kannattavansa erillisen muslimivaltion perustamista, sillä sen piirissä alettiin pelätä hindujen saavan ylivallan itsenäisessä Intiassa. Tämän jälkeen Muslimiliitto johti kamppailua Intian jakamisen puolesta ja toimi joukkovoimansa ansiosta merkittävän painostusryhmänä. Sen tavoite toteutui vuonna 1947, jolloin siirtomaavallan päättyessä perustettiin erilliset Intian ja Pakistanin valtiot.
Muslimiliitosta tuli hallitseva puolue Pakistanissa, jossa se uudelleennimettiin Yleispakistanilaiseksi Muslimiliitoksi (All Pakistan Muslim League). Sen kannatus alkoi kuitenkin pian heiketä ja se menetti vaalitappioiden seurauksena valtansa ensin Itä-Pakistanissa vuonna 1954 ja pian myös maan muussa osassa. Puolue hajosi 1960-luvun aikana useiksi ryhmiksi ja lakkasi olemasta 1970-luvulla.
Kokin-wakashū

Kokin-wakashū (jap. 古今和歌集, "muinaisen ja nykyajan waka-kokoelma"), lyhennetty usein Kokin-shū (jap. 古今集), on japanilainen varhainen Heian-kauden waka-runojen keisarillinen antologia. Sen pani alulle keisari Uda (hallitsi 887–897) ja sen tilasi hänen poikansa keisari Daigo (hallitsi 897–930) noin vuonna 905. Sen valmis muoto on noin vuodelta 920, vaikka useiden historiallisten lähteiden mukaan viimeinen runo lisättiinkin kokoelmaan vuonna 914. Antologian kokoajat olivat neljä hovirunoilijaa: tehtävän johtaja Ki no Tsurayuki, Ki no Tomonori (joka kuoli ennen teoksen valmistumista), Ōshikōchi Mitsune ja Mibu no Tadamine.

Merkitys

Kokin-shū on ensimmäinen 21:stä keisarin pyynnöstä kootusta japanilaisen runouden kokoelmasta (jap. 二十一代集, nijūichidai-shū). Se oli aikansa runouden vaikutusvaltaisin teos, joka säänteli japanilaisen runouden muotoa aina 1800-luvun loppuun saakka. Se oli ensimmäinen antologia, joka jakautui vuodenaika- ja rakkausrunoihin. Kokin-shūn aloittama vuodenaikarunojen johtoasema jatkuu nykyäänkin haiku-perinteessä. 
Ki no Tsurayukin japaninkieliset alkusanat merkitsivät myös japanilaisen kirjallisuuskritiikin alkua, erillisenä ajan kirjallisuuspiireissä yleisemmästä kiinankielisestä poetiikasta (antologiassa oli myös perinteinen kiinalainen Ki no Tomonorin kirjoittama esipuhe). Ajatus sekä vanhojen että uusien runojen sisällyttämisestä kokoelmaan oli toinen merkittävä keksintö, joka otettiin myöhemmin laajalti käyttöön muissa teoksissa, sekä proosassa että runoudessa. Kokin-shūn runot järjestettiin ajan mukaan; esimerkiksi rakkausrunot, jotka olivat monien eri runoilijoiden eri aikoina kirjoittamia runoja, järjestettiin niin, että lukija ymmärtäisi niiden kuvaavan hovissa tapahtuvan rakkausjutun etenemistä ja tapahtumia. Yhden runon assosiointi toiseen on tehnyt antologiasta renga- ja haikai-runoperinteiden esiäidin.
Pelon ilmapiiri

Tuotto

Elokuvan budjetti oli 75 miljoonaa dollaria, mutta se tuotti kansainvälisesti vain 54 miljoonaa dollaria, joista Pohjois-Amerikassa 45 miljoonaa.
Steve Oedekerk

Steve Oedekerk (s. 27. marraskuuta 1961 Los Angeles, Kalifornia) on elokuvaohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä.
Jouni Ovaska

Koulutus

Ovaska kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenkyrön F. E. Sillanpään lukiosta vuonna 2005. Suoritettuaan asepalveluksen Parolan panssariprikaatissa hän aloitti opinnot Hämeenlinnan opettajankoulutuslaitoksella vuonna 2006. Opiskeluaikanaan Ovaska työskenteli kaupan alalla ja keskustan kansanedustaja Tuomo Puumalan eduskunta-avustajana. Ovaska valmistui Tampereen yliopistosta kasvatustieteiden kandidaatiksi 2010 ja maisteriksi 2014. Opiskelujen ohessa Ovaska toimi Tampereen yliopiston ylioppilaskunnan (Tamy) edustajistossa vuosina 2007–2013 (varapuheenjohtaja vuonna 2012). Hän oli keskustanuorten varapuheenjohtaja kaksivuotiskauden 2011–2013.

Poliittinen toiminta

Ovaska toimi vuosina 2007–2010 Hämeenkyrön seurakunnan kirkkovaltuustossa ja -neuvostossa. Kunnallisvaaleissa 2008 hänet valittiin Hämeenkyrön kunnanvaltuustoon. Ovaska on ollut sivistyslautakunnan puheenjohtaja. Kunnallisvaaleissa 2012 hän oli 282 äänellä Hämeenkyrön ääniharava. Ovaska on johtanut kunnanhallitusta vuosina 2013–2016.Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Ovaska oli ensikertalaisena ehdolla Pirkanmaan vaalipiiristä ja sai 1 211 ääntä. Vuoden 2014 europarlamentinvaaleissa Ovaska sai 2 897 ääntä.
Ovaska valittiin keskustan puoluevaltuuston puheenjohtajaksi vuonna 2012 Kouvolassa. Hänet valittiin jatkokaudelle kunniapuheenjohtaja Paavo Väyrysen esityksestä marraskuussa 2014 Porissa.
Vuoden 2015 Ovaska ylsi varasijalle Pirkanmaan vaalipiirissä saavuttaen 4454 ääntä. Vuosina 2015–2016 Ovaska toimi Eduskunnan I varapuhemies Mauri Pekkarisen erityisavustajana.
Vuonna 2019 hänet valittiin eduskuntaan 5360 äänellä.
Ruukinkankaan koulu

Ruukinkankaan koulu on koulu Suomussalmella. Se perustettiin vuonna 1857. Ruukinkankaan koulun alkuperäinen nimi on Ämmänruukki. Koulussa on sekä ala- että yläaste. Ruukinkankaan koulu on Suomussalmen suurin koulu oppilasmäärältään. Koulussa on oppilaita yhteensä 549. Ruukinkankaan koulu sijaitsee Suomussalmen keskustaajamassa eli Ämmänsaaressa. Koulussa on liikuntahalli ja liikuntasali. Ruukin urheilukenttä on noin kahden neliökilometrin kokoinen. Ruukin liikuntahallissa pelataan syksyisin ja talvisin salibandyä, jalkapalloa ja lentopalloa. Koulun lähellä on SuPSin kotiareena eli jäähalli.
Ruukinkankaan koulun välittömässä läheisyydessä sijaitsee Suomussalmen lukio, liikuntahalli, urheilukenttä sekä jäähalli.
Lukuvuonna 2016-2017 Ruukinkankaan koulu laajentui 550 oppilaaseen, kun Piispajärven ja Taivalalasen koulut lakkautettiin
Alaluokat siirrettiin konttikouluihin Alvarille ja yläluokille rakennettin kontit koulun pihalle, syynä ovat koulurakennusken sisäilmaongelmat.
Verneri Liinamaa

Verneri Antto Liinamaa (nimi vuoteen 1934 Verner Lindgren; 28. kesäkuuta 1898 Virrat – 5. kesäkuuta 1972 Raahe) oli suomalainen opettaja ja satukirjailija.
Liinamaa kävi Jyväskylän seminaarin ja toimi kansakoulun opettajana Pudasjärven Livolla sekä vuodesta 1923 Raahen Lapaluodossa. Liinamaa avusti lastenlehti Pääskystä ja hän kirjoitti nimimerkillä Päivänpoika myös Oulussa ilmestyviin Kalevaan ja Nyyrikkiin. Liinamaa suomensi myös englannin kielestä muun muassa Oscar Wilden runoja.
VIA Technologies

Historia

Muun muassa Wen Chi Chen perusti VIA Technologiesin vuonna 1987 Symphony Companysta Piilaaksossa Yhdysvalloissa. Hän oli Intelin työntekijä ennen kuin siirtyi Symphonylle. Hän on yhä Symphonyn toimitusjohtaja. Chen siirsi Symphonyn työntekijät Taiwaniin aloittamaan piirisarjojen tuotannon. Vuonna 1992 yrityksen pääkonttori siirrettiin Taiwanin Taipeihin.
Nathaniel Philip Rothschild

Nathaniel Philip Rothschild (s. 12. elokuuta 1971) on brittiläissyntyinen sijoittaja, joka asuu Sveitsissä ja kuuluu merkittävään Rothschild-sukuun. Hänen sukujuurensa ovat juutalaisenglantilaiset isänsä Jacob Rothschildin puolelta ja juutalaisskottilaiset äidin puolelta.
Rothschild on JNR Limitedin puheenjohtaja, mm. kauppaa, metalleja, ja kaivos-alaa. Hän on myös toiminut Atticus Capitalissa vuodesta 1996 sen hajoamiseen vuoteen 2009. Hänellä on laajasti kansainvälisiä bisneskohteita.
Kim Jäämeri

Muuta

Jäämeri suoritti yleisesikuntaupseerin tutkinnon vuonna 1999 ja hänet ylennettiin everstiksi vuonna 2006. Jäämeri on naimisissa. Jäämeren isä, reservin kapteeni Kim Jäämeri, on toiminut Vammalan Kirjapainon johtajana.
Aurélie Vaneck

Lapsuus ja koulutus

Aurélie on näyttelijä Pierre Vaneckin lapsenlapsi ja Thibaud Vaneckin sisar, joka näyttelee myös tv-sarjassa Mistralin tuulet, Nathania. Aurélie ja Thibaud kasvoivat Bergeracissa Dordognessa. Aurélie päätti jo viisitoistavuotiaana, että hänestä tulisi näyttelijä ja meni Bordeauxin näyttelijälukioon. Aurélie sai tyttölapsen 17. tammikuuta 2009.

Rooli Mistralin tuulissa

Aurélie sai uransa tärkeimmän roolin, kun pääsi Mistralin tuuliin vuonna 2004. Hän on Ninon Chaumette, Vincent Chaumetten tytär, joka työskentelee Marseillen lehdessä.
Etelä-Georgian ja Eteläisten Sandwichsaarten lippu

Etelä-Georgian ja Eteläisten Sandwichsaarten lippu on Etelä-Georgian ja Eteläisten Sandwichsaarten tunnus. Lipun mittasuhteet ovat 1:2. Lipussa on Britannian lippu ja Etelä-Georgian ja Eteläisten Sandwichsaarten vaakuna. Vaakunassa on leijona, joka pitää loimuavaa soihtua kädessään. Lisäksi vaakunassa on pingviini ja hylje kilvenkannattajina. Vaakuna lisättiin lippuun vuonna 1982.
Aaltosalakka

Kuvaus

Aaltosalakka on verrattain pienikokoinen, korkeintaan hieman alle 15 senttimetrin mittainen.

Levinneisyys ja elinympäristö

Lajia esiintyy pienellä alueella Aasiassa. Aaltosalakka pärjää parhaiten, kun veden pH-arvo on 7,0–7,5 ja veden kovuus 10–20. Sopivin veden lämpötila lajille on 10–20 °C.
Lentorykmentti 1

Lentorykmentti 1 (LeR 1) oli Suomen ilmavoimien maayhteistoiminnan joukko-osasto vuosina 1938–1941 ja 1942–1952.

Perustaminen

Lentorykmentti 1 perustettiin 1. tammikuuta 1938 Suur-Merijoen lentokentälle Lentoasema 5:n tilalle komentajanaan eversti Yrjö Opas. Rykmentti koostui yhteistoimintalaivueista LLv 10, LLv 12, LLv 14 ja LLv 16.

Talvisota

Talvisodan alkaessa 30. marraskuuta 1939 rykmentin kalustona oli Fokker C.X-, Fokker C.V-, Ripon- ja Junkers W 34 -koneita. Lentolaivue 10 oli Lappeenrannassa suoraan Päämajalle alistettuna syöksypommitustehtäviä varten. Lentolaivueet 12 ja 14 olivat Karjalan kannaksella, edellinen Suur-Merijoen, jälkimmäinen Laikon ja Käkisalmen kentiltä käsin. Lentolaivue 16 oli sijoitettu Värtsilään ja Sortavalaan toiminta-alueenaan Laatokan Karjala.
Neuvostoliiton ilmavoimien hävittäjätoiminnan vuoksi laivueet joutuivat suorittamaan tiedustelu- ja pommituslentoja pääasiassa öisin. Helmikuussa 1940 LLv 12 ja 14 saivat käyttöönsä taistelukykyisempiä Gladiator-hävittäjiä, mikä mahdollisti myös päivätoiminnan.
Talvisodan aikana rykmentti teki 894 sotalentoa, saavuttaen neljä ilmavoittoa ja menettäen kymmenen lentokonetta.

Jatkosota

Jatkosodan liikekannallepanon yhteydessä 17. kesäkuuta 1941 rykmentin esikunta lakkautettiin ja laivueet irrotettiin erillisiksi. Rykmentti perustettiin uudelleen 3. toukokuuta 1942 Aunuksen Karjalaan, komentajanaan everstiluutnantti Viljo Rekola. Rykmentille alistettiin lentolaivueet LeLv 12 ja LeLv 32. LeLv 12 suoritti tiedustelua ja tykistön tulenjohtolentoja Fokker D.XXI- ja C.X-koneilla. LeLv 32:n vastuulla oli torjunta- ja suojauslennot Aunuksen Karjalan alueella Curtiss Hawk -koneilla. Molemmat laivueet oli sijoitettu Nurmoilan kentälle.
Helmikuussa 1944 laivueet nimettiin tehtäviensä mukaan uudelleen, jolloin LeLv 12:sta tuli Tiedustelulentolaivue 12 ja LeLv 32:sta Hävittäjälentolaivue 32. Vihollisen käytössä olleen hävittäjäkaluston parantuessa TLeLv 12 joutui siirtymään jälleen yötoimintaan päivätiedustelun jäädessä HLeLv 32:n vastuulle. Toukokuussa HLeLv 24:n Messerschmitt Bf 109 -lentue siirtyi Nurmoilan kentälle rykmentin alaisuuteen erityisesti La-5-koneiden torjuntaa varten.
Suurhyökkäyksen alkaessa kesäkuussa 1944 molemmat laivueet vetäytyivät Uomaan kentälle ja edelleen heinä-elokuussa Mensuvaaraan. Elokuussa TLeLv 12 sai käyttöönsä kotimaisia VL Myrsky -hävittäjiä sekä kaksi Blenheim-pommittajaa tiedustelukäyttöön.
Aselevon jälkeen syyskuussa laivueet siirrettiin Joroisten ja Mikkelin kentille. Myrsky-koneita luovutettiin HLeLv 26:lle Lapin sotaan. Jatkosodassa rykmentti suoritti 2 308 sotalentoa saavuttaen 109 ilmavoittoa kahdentoista oman koneen menetyksin.
Johannes Peltonen

Johannes Victor (J. V. ) Peltonen (4. syyskuuta 1868 Vesilahti – 25. helmikuuta 1941 Vesilahti) oli oikeusneuvos, tilanomistaja ja kokoomuksen kansanedustaja 1920-luvulla.
Peltosen vanhemmat olivat tilanomistaja Johan August Peltonen ja Emma Susanna Hietaniemi. Hän pääsi ylioppilaaksi 1887 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1889 sekä lakitieteen kandidaatin tutkinnon 1893. Peltonen sai varatuomarin arvon 1895.
Peltonen oli senaatin oikeustoimiston ja talousosaston ylimääräisenä kopistina 1896–1902, senaatin oikeusosaston kanslistina 1902–1904 ja Viipurin hovioikeuden asessorina 1904–1906. Hän hoiti tuomarin tehtäviä Loimaan, Jämsän, Tammelan ja Jääsken tuomiokunnissa vuosina 1906–1909 ja oli senaatin oikeusosaston jäsenenä 1909–1912 sekä 1917–1918.
Vuosina 1912–1917 Peltonen toimi asianajajana Tampereella ja hän oli korkeimman oikeuden jäsenenä (oikeusneuvoksena) 1918–1919. Vuodesta 1916 aina kuolemaansa saakka 1941 Peltonen hoiti omistamaansa Palhon kartanoa Vesilahdella. Hänellä oli myös veljiensä kanssa maatila Nurmijärvellä.
Peltonen oli kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1922–1927 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli eduskunnan perustuslakivaliokunnan puheenjohtajana 1926. Peltonen oli mukana kunnallispolitiikassa Vesilahden kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja hän oli myös jäsenenä kirkolliskokouksessa.
Sanna Porali

Sanna Porali (s. 28. joulukuuta 1991 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Naisten Liigassa joukkuetta PK-35 Vantaa. Aiemmin Porali on edustanut myös HJK:ta TuPSia ja PuiUa. Porali on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hänen vahvuuksiinsa kuuluu voimakas pääpeli ja maalinteko erikoistilanteista.
Sanna Porali on edustanut Suomea useiden eri ikäluokkien maajoukkueissa.