google/wiki40b huggingface dataset:
Transaminaasit

Transaminaasit eli aminotransferaasit ovat transferaaseihin kuuluvia entsyymejä, jotka katalysoivat transaminaatioreaktioita eli aminoryhmän siirtämistä aminohapoilta α-ketohapoille. Tuotteina tässä reaktiossa muodostuu uusi aminohappo ketohaposta ja uusi ketohappo aminohaposta. Transaminaasientsyymit ovat tärkeässä roolissa aminohappojen synteesissä ja aminohappojen hajotusreaktioissa. Usein aminoryhmän vastaanottajana on alfaketoglutaarihappo, josta muodostuu glutamiinihappoa. Transaminaasien EC-numerot ovat EC 2.6.1.1–EC 2.6.1.102.

Toimintamekanismi

Kaikkien transaminaasien katalysoimien reaktioiden mekanismi on hyvin samankaltainen ja kaikki entsyymit vaativat prosteettiseksi ryhmäkseen pyridoksaalifosfaatin. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa aminohappo reagoi aminoryhmällään pyridoksaalifosfaatin kanssa muodostaen aldimiinin. Aldimiini luovuttaa protonin muodostaen kinonoidivälituotteen ja tämä välituote vastaanottaa protonin muodostaen ketimiinin. Ketimiini hydrolysoituu, jolloin vapautuu ketohappo ja aminoryhmä jää pyridoksaalifosfaatille, josta muodostuu pyridoksamiinifosfaattia. Tämän jälkeen toinen ketohappo reagoi pyridoksamiinifosfaatin kanssa muodostaen aminohapon. Tämän reaktion mekanismi on käänteinen edellä mainitulle reaktiolle, jossa aminohaposta muodostuu ketohappo.
Neropatin päiväkirja

Neropatin päiväkirja (engl. Diary of a Wimpy Kid) on yhdysvaltalaisen Jeff Kinneyn tekemä sarjakuvaromaanisarja. Neropatin päiväkirja kertoo kuvitteellisesta Gregory-pojasta, joka kirjoittaa omista päivistään. Kirjoja on ilmestynyt 13 sekä tee-se-itse-kirja, joista kaikki ovat ilmestyneet suomeksi. Ensimmäinen Neropatin päiväkirja on käännetty 28 kielelle. Neropatin päiväkirjasta on myös tehty muutama elokuva.
Alempi Suolampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,3 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Elämäistenjoen valuma-alueeseen (35.627) se kuuluu.
Fran Huck

Anthony Francis Huck (s. 4. joulukuuta 1945 Regina, Saskatchewan) on entinen jääkiekkoilija. Hän edusti Kanadaa olympiaturnauksessa 1968, jossa saavutti pronssia.
Ammattilaisena keskushyökkääjä Huck pelasi National Hockey Leaguessa ja World Hockey Associationissa. Hänen seurojaan olivat Montreal Canadiens, St. Louis Blues, Winnipeg Jets, Minnesota Fighting Saints ja Denver Spurs.
Hänet valittiin IIHF Hall of Fameen 1999.
Amplifire

Amplifire on oululainen modernia rockia soittava yhtye. Yhtyeen ensimmäinen levy Killing The Sound julkistettiin vuoden 2005 toukokuussa. Tunnetuimpia kappaleita ovat "Drown Together" ja "Relieving". Yhtye on tehnyt kappaleita muun muassa Flatout-peliin.
Charly Salonius-Pasternak

Charly Johan Salonius-Pasternak (s. 18. huhtikuuta 1974 Helsinki) on Ulkopoliittisen instituutin (UPI) tutkija vuodesta 2005. Hän on työssään keskittynyt Yhdysvaltoihin sekä kriisinhallintaan ja rauhanturvaamiseen. Vuonna 2009 hän oli RKP:n ehdokas europarlamenttivaaleissa. Hän sai 1 923 ääntä eikä tullut valituksi.
Salonius-Pasternak on asunut useita vuosia ulkomailla. Hän suoritti kansainvälisen ylioppilastutkinnon Brysselissä, minkä jälkeen hän opiskeli Connecticutin Wesleyan Universityssä vuosina 1993–1997 ja suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon pääaineenaan valtiotiede. Hän palasi Suomeen suorittamaan asepalveluksen Dragsvikissä rannikkojääkärinä ja on sotilasarvoltaan luutnantti. Hän työskenteli joitakin vuosia Amsterdamissa teknologiatutkimusyrityksessä kunnes palasi työskentelemään Yhdysvaltoihin vuonna 2001. Vuosina 2004–2008 hän opiskeli Helsingin yliopistossa ja suoritti valtiotieteiden maisterin tutkinnon.
Kriisinhallinnan ja rauhanturvaamisen lisäksi Salonius-Pasternak on tutkinut myös Natoa. Instituutin ensimmäisen Nato-selvityksen yhteydessä hän herätti jonkin verran keskustelua ulkopoliittisen instituutin tutkijakunnan puolueettomuudesta. Instituutin johtaja Teija Tiilikainen on toiminut mm. pääministeri Paavo Lipposen erityisavustajana ja Ilkka Kanervan ja Alexander Stubbin poliittisena valtiosihteerinä.
Heinäkuussa 2009 Salonius-Pasternak nostatti vilkkaan keskustelun Suomen roolista Afganistanin rauhanturvaoperaatiossa kirjoittaessaan Helsingin Sanomien kolumnissa Suomen olevan sotaa käyvä maa. Silloinen ulkoministeri Alexander Stubb ja puolustusministeri Jyri Häkämies kiistivät seuraavan päivän kirjoituksessaan väitteen. Stubb leimasi puheet Afganistanin kriisinhallintaoperaatiosta sotana ”vastuuttomiksi”. Keskusteluun otti kantaa myös entinen puolustusvoimien komentaja Gustav Hägglund, joka määritteli Suomen aseellisen selkkauksen osapuoleksi Afganistanissa, mutta ei tilannetta sodaksi. Professori Juhani Suomi kommentoi Suomen olevan sotaa käyvä maa ja kritisoi sitä, ettei poliittinen johto ollut esittänyt uskottavaa selitystä sille, mikä on Suomen tehtävä ja tavoitteet Afganistanissa. Suomi vertasi Suomen ISAF-joukkoja suomalaiseen SS-pataljoonaan, jolla vuonna 1941 pyrittiin miellyttämään Hitleriä toteamalla "Nyt on vuorossa Yhdysvallat."
Carmen Jordá

Carmen Jordá Buades (s. 28. toukokuuta 1988 Alcoy, Espanja) on espanjalainen moottoriurheilija. Hän asuu Valenciassa ja Miamissa.

Ura

Jordá aloitti kilpauransa vuonna 2005 Master Junior Formula -sarjassa, jossa hän sijoittui sarjan seitsemänneksi ja vuonna 2006 yhdeksänneksi. Samana vuonna hän kilpaili kaksi kilpailua European F3 Open -sarjassa. Jordá jatkoi sarjassa vuodet 2007–2009 huonolla menestyksellä. Vuonna 2009 hän kilpaili vielä Le Mans Series -sarjassa sijoittuen 14:ksi. Vuonna 2010 Jordá kilpaili Indy Lights -sarjassa sijoittuen sarjan 16:ksi. Vuonna 2012 Jordá ajoi GP3-sarjassa Ocean Racing Technology -tallissa saavuttamatta pisteitä. Hänen parhaaksi kisasijoituksekseen jäi 13:s sija. Vuonna 2013 Jordá jatkoi GP3:ssa uudessa Bamboo Engineering -tallissa saavuttamatta pisteitä. Hänen paras kisasijoituksensa oli 17. Vuonna 2014 Jordá jatkoi kahta kisaviikonloppua vajaan kolmannen kauden GP3:ssa siirtyen Koiranen GP -tallin kuljettajaksi saavuttamatta pisteitä. Koirasen tiimimanageri Antti Heikkinen luonnehti Jordáa "maailmanhistorian huonoimmaksi kilpa-autoilijaksi."
Vuonna 2015 Jordá vahvistettiin Lotuksen Formula 1 -tallin kehityskuljettajaksi. Jordá valittiin vuonna 2017 FIA:n moottoriurheilun naiskomissioon.
Leo Magnus Schwanck

Palvelus Venäjän armeijassa

Schwanck kävi Haminan kadettikoulun ja ensimmäisessä maailmansodassa hän palveli itärintamalla.

Palvelus Ukrainan armeijassa

Venäjän lokakuun vallankumouksen jälkeen Schwanck liittyi Ukrainan armeijaan Kaarlo Kivekkään johtamaan divisioonaan.
Heinäkuussa 1918 Schwanck palasi Suomeen Kivekkään, Harry Alfthanin ja 14 muun suomalaisen kanssa Suomeen. Schwanck, Kivekäs ja Alfthan pääsivät vanhoina Haminan kadettikoulun oppilaina suoraan Puolustusvoimien palvelukseen 5. elokuuta 1918.

Palvelus Suomen Armeijassa

Suomeen tullessaan Schwanck sai everstiluutnantin arvon, jonka hän oli saanut myös Ukrainan armeijassa. Hän sai ensitöikseen komentoonsa Jääkäripatteriston.Kenttätykistörykmentti 3:n komentajana hän toimi 27. syyskuuta – 18.09.1924 Lappeenrannassa ja Riihimäellä.
Vuosina 1927-1938 hän johti Tykistön koeampumakenttää Utissa.

Yksityiselämä

Schwanck meni naimisiin Antonina Feodoroffin kanssa. Schwanck on haudattu Taivassalon hautausmaalle.
RK344

RK344 X4 myös Ruhrstahl X4, Kramer X4 oli saksalainen, Ruhrstahl-Kramerin valmistama, toisen maailmansodan aikainen ilmataisteluohjus.
joita valmistettiin noin 1 300. Esituotantona valmistui yli tuhat ohjusta ja useita satoja ammuttiin kokeissa. Varmaa tietoa siitä, että asetta olisi tullut taisteluyksiköihin ei ole.

Toimintatapa

Kehitystyö alkoi 1943 tohtori Max Kramerin johtamana. Kyseessä oli ensimmäinen ilmasta ilmaan ammuttava ohjus. Ohjus käytti nestemäistä polttoainetta ja erillistä hapetinta. Polttoaineen virtaus kaikissa asennoissa oli varmistettu spiraalin muotoisellä säiliöllä, jossa oli paineilmalla toimiva mäntä.
Ohjusta ohjattiin sähköisesti hävittäjästä ohjuksesta purkautuvan eristetyn johdon välityksellä. Komennot annettiin Düsseldorf/Detmold- ohjausyksiköstä ohjausvivulla. Ohjus oli stabiloitu siten, että se pyöri pituusakselinsa ympäri. Sivuttais- ja pituusakseleiden suhteen ohjus vakautti itsensä gyroskooppi- ohjatulla automaattiohjauksella. Siivekkeet saivat käyttövoimansa paineilmapullosta. Sähkönsaantiin oli paristo.
Ensimmäinen laukaisu tehtiin Focke-Wulf Fw 190 - hävittäjästä 11.8.1944 Karlshagenissa. Lisäksi kokeissa käytettiin Junkers Ju 88 G - ja Ju 388 L - koneita. Joitakin ohjuksia ilmeisesti ammuttiin taistelukäytössä. Esisarjan ohjusten valmiit moottorit tuhoutuivat BMW:n Stargardin tehtaiden pommituksessa.
Ohjuksen ohjausmenetelmää  on käytetty erityisesti panssarintorjuntaohjusten suunnittelun esikuvana  BGM-71 TOW ohjuksen ohjaus on periaatteeltaan samankaltainen käyttövoiman ollessa helium-kaasua.
RK 344 ohjusta käytettiin Malkara - panssarintorjuntaohjuksen prototyyppinä.

Käyttötapa

Ohjus pyrittiin laukaisemaan maalin takaa 1,5 km:n päästä tai kauempaa. Ohjaaja piti ohjuksen maalin tasalla. Seurantaa varten ohjuksessa oli valopanos. Räjähdyspanos räjähti akustisen tunnistimen kertoessa laitteen olevan riittävän lähellä kohteena olevaa pommikonetta, akustinen tunnistin oli viritettu tunnistamaan B-17-pommikoneen moottorin ääni. Äänen mukaan ohjautuvan ohjuksen "Pudel"- kehitysohjelma aloitettiin 1945 mennessä.
Punaveripihkapuu

Puun ominaisuuksia

Punaveripihkapuu on Länsi-Afrikan suurimpia puita ja se voi saavuttaa 40 metrin korkeuden ja 100–120 senttimetrin, joskus poikkeuksellisesti jopa 150 senttimetrin, läpimitan. Runko on solakka ja suorakasvuinen. Runko on oksaton jopa 20 metriin saakka. Tyvilaajentuma ei ole merkittävä.

Puuaines

Puuaine on suhteellisen painavaa ja kovaa, mutta karkeahkoa. Sillä on hyvät lujuusominaisuudet. Sen taivutus- ja puristusominaisuudet ovat paljon korkeammat kuin tammilla. Se on hyvin elastista ja iskunkestävää, mutta kuitenkin helposti halkaistavaa. Puu on helppoa ja hyvää työstää kaikilla välineillä. Sillä on hyvät hiomisominaisuudet. Sen hionta- ja viimeistelyjälki on sileä. Puun ominaispaino kuivana on 0,70–0,80.
Padoukin pintapuu on sydänpuuhun verrattuna vaaleaa ja arvotonta. Sydänpuu on tuoreena punaista, mutta tummuu myöhemmin kauniin oranssin punaruskeaksi. Kauan varastoitaessa väri kuitenkin muuttuu yksitoikkoisen ruskeaksi. Puun leikkauspinnat ovat kaikissa suunnissa koristeellisen juovikkaita.

Levinneisyys

Punaveripihkapuu kasvaa Länsi-Afrikan ikivihreissä sademetsissä Angolassa, Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavallassa, Kongon tasavallassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Gabonissa, Nigeriassa ja Päiväntasaajan Guineassa.
World Conservation Monitoring Centerin (1992) mukaan punaveripihkapuun esiintymät sen luontaisilla kasvupaikoilla ovat melko turvattuja Kamerunia lukuun ottamatta. Eri maista saadun puutteellisen informaation takia täydellistä kartoitusta puun tilasta tällä hetkellä ei kuitenkaan ole saatu.

Käyttö

Padoukia käytetään koristeellisina leikattuina viiluina. Kauniin värityksensä ansiosta se on suosittua puu-upotustöissä (intarsioissa) ja puuveistoksissa. Se sopii erinomaisesti huonekaluihin ja erilaisiin käyttöesineisiin kuten harjoihin, veitsien kädensijoihin, aseiden periin ja niin edelleen. Kovuutensa ansiosta se sopii käytettäväksi myös soittimiin, parketeiksi ja portaisiksi. Luontaisilla kasvualueilla sitä käytetään myös esimerkiksi ratapölkkyinä.
Padoukista saadaan myös punaista väriainetta kasvi- yms värjäykseen.
Ali Alijev

Ali Zurkanajevitš Alijev (ven. Али Зурканаевич Алиев, 29. marraskuuta 1937 – 7. tammikuuta 1995) oli neuvostoliittolainen vapaapainija.
Alijevin aktiiviuran huippuvuodet ajoittuivat 1960-luvulle. Hän voitti urallaan kaikkiaan viisi maailmanmestaruutta: 52 kilogramman sarjassa 1959 Teheranissa, 1961 Jokohamassa ja 1962 Toledossa, sekä 57 kilogramman painoluokassa 1966 Toledossa ja 1967 New Delhissä. Lisäksi hän saavutti Euroopan mestaruuden 1968 Bukarestissa ja MM-hopeaa 1963 Sofiassa.
Huolimatta siitä, että Alijev oli koko 1960-luvun ylivoimaisin painija painoluokassaan MM-kilpailuissa, ei hän koskaan saavuttanut edes mitalia olympialaisista. 1960 Rooman olympialaisissa hän sijoittui kuudenneksi (52 kg) ja sekä 1964 Tokiossa (52 kg) että 1968 Mexico Cityssä (57 kg) neljänneksi.
Painiuransa jälkeen Alijev toimi huippuvalmennustehtävissä Neuvostoliitossa. Hän oli lähtöisin Dagestanista ja Mahatškalassa järjestetäänkin vuosittain painikilpailut hänen muistokseen.
Juhani Seppänen

Juhani Seppänen (s. 15. toukokuuta 1957 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja työterveyslääkäri. 
Seppäsen tunnetuin kirja lienee vuonna 2006 julkaistu Selvästi juovuksissa. Se kertoo, miten aiemmin runsaasti alkoholia käyttänyt Seppänen lopetti juomisen vuodeksi, ja kritisoi läpikotaisin ”alkoholisoitunutta” yhteiskuntaa, jossa juomattomuutta joutuu selittelemään, mutta juomista ei. Seppänen väittää, että alkoholia juodaan yksinomaan päihtymyksen vuoksi ja pitää muun muassa viiniharrastusta itsepetoksena. Seppänen tyrmää myös ajatuksen yhtenäisistä eurooppalaisista juomatavoista. 
Aiemmin Seppänen on kirjoittanut nykyajan työelämää ja kuluttamista ironisoivan kirjan Hullu työtä tekee (2004) ja isän tärkeyttä perheessä korostavan kirjan Ensimmäinen sana on isä (2000). 1980-luvulla Seppänen kirjoitti ravintolajuttuja City-lehteen. Kesällä 2010 hän juonsi Kuningas Alkoholi -keskusteluohjelmaa Yle TV1:llä. Alkuvuodesta 2013 Seppänen juonsi Yle TV1:ssä nähdyn kymmenosaisen sarjan Suomi on ruotsalainen. Vuonna 2015 Seppänen jatkoi samaa teemaa kymmenosaisella sarjalla Suomi on venäläinen ja vuonna 2017 kymmenosaisella sarjalla Suomi on suomalainen.
Seppänen asuu Etelä-Helsingissä, on eronnut ja hänellä on kaksi lasta. Hänen isänsä oli sosiologi Paavo Seppänen, ja hänen veljensä on kirjailija ja Talouselämä-lehden entinen päätoimittaja Pekka Seppänen.
Kannuskilpikonna

Synonyymit

Kannuskilpikonnan tieteellisenä nimenä on myös käytetty nimiä Geochelone sulcata, Testudo calcarata, Testudo radiata ja Testudo sulcata .
Capdenac

Capdenac on kunta Lotin departementissa Midi-Pyrénées’n hallintoalueella Ranskassa. Kunnan väkiluku vuonna 2007 oli 1 072. Capdenacin pinta-ala on 11 km².
Kunta on valittu kauneimpien ranskalaiskylien Les Plus Beaux Villages de France -järjestön jäseneksi.
Ma Rainey

Gertrude Malissa ”Ma” Rainey (o.s. Pridgett, 26. huhtikuuta 1886 Columbus, Georgia  – 22. joulukuuta 1939 Rome, Georgia) oli yhdysvaltalainen blueslaulaja, joka tunnettiin ”bluesin äitinä”. Vaikka Rainey ei ollut ensimmäinen bluesmusiikkia nauhoittanut laulaja, historioitsijat pitävät häntä yhtenä varhaisimmista blueslaulajista. Tehdessään ensimmäisen nauhoituksensa vuonna 1923 hän oli jo laulanut bluesia yleisölle yli 20 vuoden ajan. Hänen musiikkinsa on vaikuttanut lukuisiin myöhempiin blues-, country- ja rock and roll -laulajiin. Hänet valittiin vuonna 1983 Blues Foundationin Hall of Fameen ja vuonna 1990 Rock and Roll Hall of Fameen.

Elämä

Gertrude Pridgett syntyi 26. huhtikuuta 1886 Columbusissa, Georgiassa. Hänen molemmat vanhempansa olivat laulajia. Hän lauloi ammatikseen jo teini-iässä esiintyen minstrel- ja vaudeville-näytöksissä. Nimen ”Ma” (engl. äiti) Rainey hän otti vuonna 1904 mennessään naimisiin musiikkimanageri William ”Pa” (engl. isä) Raineyn kanssa. Kaksikko esiintyi pitkään yhdessä eri puolilla Yhdysvaltojen eteläosaa nimellä ”Rainey and Rainey, the Assassinators of the Blues” (”Rainey ja Rainey, bluesin salamurhaajat”). Rabbit Foot Minstrel -ryhmässä esiintyessään hän tutustui Bessie Smithiin. Rainey vaikutti paljon nuoreen Smithiin, josta tuli myöhemmin suosittu blueslaulaja ja joka tunnettiin lisänimellä ”bluesin keisarinna.” Myöhemmin Rainey esiintyi muissa teltoissa kiertelevissä minstrel-ryhmissä kuten Tolliver’s Circusissa ja Musical Extravaganzassa.
Rainey nauhoitti Paramount Records -levy-yhtiölle yli sata kappaletta vuosina 1923–1928. Hänen yhtyeissään esiintyi bluesin ja jazzin huippunimiä, mukaan lukien Louis Armstrong, Fletcher Henderson, Coleman Hawkins, Buster Bailey ja Lovie Austin. Raineyn nauhoituksia kappaleista C. C. Rider, Bo-Weavil Blues ja Ma Rainey’s Black Bottom pidetään bluesmusiikin klassikoina.
Raineyn suosio oli huipussaan 1920-luvun loppupuolella, ja 1930-luvulle tultaessa bluesyleisön kiinnostus naislaulajia kohtaan alkoi vähentyä. 1930-luvun lama vaikeutti myös osaltaan yleisön saamista konsertteihin. Rainey lopetti esiintymisen vuonna 1933 ja palasi kotikaupunkiinsa. Hän rakensi säästämillään rahoilla kaksi teatteria Romen kaupunkiin Georgiaan. Rainey kuoli sydänkohtaukseen 22. joulukuuta 1939.
Tiina Salmén

Tiina Salmén (s. 3. elokuuta 1984) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Salmén pelasi urallaan Ponnistuksessa ja Helsingin Jalkapalloklubissa, jossa hän voitti Suomen mestaruuden 2005 sekä Suomen cupin 2002 ja 2006. HJK:sta hän siirtyi Norjaan ja pelasi siellä Amazon Grimstadissa ja Klepp IL:ssä. Salménin pelaajaura päättyi syksyllä 2011.
Naisten maajoukkueessa Salmén pelasi ensimmäisen ottelunsa huhtikuussa 2004 ja kaikkiaan hänelle kertyi 77 maaottelua ja hän teki niissä 4 maalia. Salmén oli mukana myös Suomen joukkueessa 2005 EM-kisoissa.
Salmén valittiin vuoden naispelaajaksi 2007.
Portugalin Grand Prix 1984

Aika-ajo

Paalupaikan otti Nelson Piquet ajalla 1.21,703 ja toiseksi nopein oli Alain Prost. Seuraavat lähtöruudut valtasivat Ayrton Senna, Keijo Rosberg ja Elio de Angelis.
Williams-tallille kisaviikonloppu tuli kalliiksi. Perjantain ensimmäisissä harjoituksissa Rosberg räjäytti kaksi moottoria ja Jacques Laffiten auto hajosi. Lauantain aamupäivän harjoituksissa Rosbergin auton vaihde meni pois päältä ja moottori otti ylikierroksisa kunnes pamahti. Tallin mekaanikkoihin iski paniikki saada ykkösauto kuntoon. Aika ei mitenkään riittänyt. Kun aika-ajoa oli jäljellä neljä minuuttia Rosberg hyppäsi vara-autoonsa ja ohjasi sen radalle. Ajo onnistui ja Rosberg sai neljänneksi parhaan ajan.

Kilpailu

Keijo Rosberg starttasi neljännestä lähtöruudusta ja rynnisti heti kärkeen. Hän pysyi johdossa neljä kierrosta, kunnes moottori petti ja Alain Prost ampaisi ohitse. Samaan aikaan Niki Lauda oli yhdeksäntenä 14 sekuntia kärjen takana. Lauda ohitteli autoja urakalla ja pääsi kolmanneksi. Toisena oli Nigel Mansell 30 sekuntia Laudaa edellä. Ajamalla Lauda tuskin olisi Mansellia saavuttanut, mutta Mansell ajoi 19 kierrosta ennen maalia öljyläikkään, pyörähteli radalla ja joutui keskeyttämään. Lauda siirtyi kakkoseksi ja samalla maailmanmestaruuteen kiinni. Järjestys säilyi maaliin saakka. Prost sai kauden seitsemännen osakilpailuvoittonsa ja Niki Lauda maailmanmestaruuden puolen pisteen erolla Prostiin.
SS South American

SS South American oli Yhdysvaltain ja Kanadan välisillä suurilla järvillä liikennöinyt matkustajahöyrylaiva. Aluksen oli tilannut detroitilainen Chicago, Duluth & Georgian Bay Transit Company ja se rakennettiin Great Lakes Engineering Worksin telakalla Ecorsessa Michiganissä vuosina 1913–1914 runkonumerolla 1133.
Aluksen pituus oli 88,54 metriä, leveys 14,35 metriä ja syväys 5,6 metriä. 2 662 bruttorekisteritonnin aluksessa oli telakan rakentama nelipaisuntahöyrykone, jonka teho oli 2 500 indikoitua hevosvoimaa. Höyrykoneen tarvitsema höyrynpaine kehitettiin kolmessa höyrykattilassa, jotka toimitti Toledossa, Ohiossa, toiminut Marine Boiler Works. Alus laskettiin vesille 21. helmikuuta 1914.
Aluksella raivosi tulipalo sen ollessa laiturissa 9. syyskuuta 1924. Tuli tuhosi suuren osan aluksen kansirakenteista ja sisustuksesta. Kannet ja hytit rakennettiin uudelleen, ja töiden yhteydessä alukseen lisättiin toinen savupiippu.
Alus myytiin Seafarer's International Unionille syksyllä 1967 asuntolalaivaksi Atlantilla uponneen SS North Americanin tilalle, ja se hinattiin Montréalista Newport Newsiin 27. lokakuuta – 9. marraskuuta 1967. Newport Newsissä alus sisustettiin kelluvaksi asuntolaksi ja sen koneisto purettiin, jonka jälkeen se siirrettiin Piney Pointiin Marylandiin.
Huhtikuussa 1974 alus myytiin Ships, Inc.:lle romutettavaksi, ja se hinattiin Camdeniin New Jerseyhin. Aluksen pelastamista suunniteltiin muuttamalla se ravintola- tai museoalukseksi, mutta tuloksetta. Lopulta erittäin huonoon kuntoon päässyt alus romutettiin vuonna 1992.
Kansainvälinen ilmailuliitto

Kansainvälinen ilmailuliitto (ransk. Fédération Aéronautique Internationale, lyhenne FAI) on kansainvälinen 14. lokakuuta 1905 perustettu järjestö, joka ylläpitää ilmailun kansainvälistä harraste- ja kilpailutoimintaa sekä niihin ja avaruuslentoihin liittyviä ennätyksiä.

Historiaa

10. kesäkuuta 1905 kreivi Henri de la Vaulx, Ranskan ilmailuseuran varapuheenjohtaja, majuri Moedebeck Saksan ilmalaivaseurasta ja Fernand Jacobs, Belgian ilmailukerhon puheenjohtaja, pitivät esityksen Brysselin olympiakongressille aikeestaan perustaa "Fédération Aéronautique Internationale"-järjestö. Ehdotus sai hyvän vastaanoton.
12. lokakuuta 1905 kansainvälinen ilmailukonferessi kokoontui Pariisissa. Kahden päivän debatin jälkeen Belgia, Ranska, Saksa, Englanti, Italia, Espanja, Sveitsi ja Yhdysvallat hyväksyivat seuran peruskirjan ja Fédération Aéronautique Internationale perustettiin 14. lokakuuta 1905. Alun alkujaan FAI alkoi tilastoida lentämiseen liittyviä ennätyksiä.
Vuonna 2010 sen puheenjohtajaksi valittiin ruotsalainen lääkäri ja ilmapalloiluharrastaja John Grubbström.
Louis Visconti

Louis Tullius Joachim Visconti (11. helmikuuta 1791 Rooma - 29. joulukuuta 1853 Pariisi) oli ranskalainen arkkitehti ja muotoilija.
Visconti suunnitteli useita yksityistaloja Pariisiin. Hänen tunnetuimmat työnsä ovat Place Saint-Sulpice aukion suihkulähde ja Napoleonin hauta Hôtel des Invalidesissa. Viscontin uskotaan Suomessa laajalti suunnitelleen myös Haminan ortodoksisen Pietari-Paavalin kirkon, vaikka todennäköisesti suunnittelija oli Pietarissa vaikuttanut, mm. Käkisalmen ortodoksisen kirkon suunnitellut sveitsiläinen arkkitehti Davide Visconti (1768 - 1838).