google/wiki40b huggingface dataset:
1,4-dikloori-2-nitrobentseeni

Ominaisuudet

1,4-dikloori-2-nitrobentseeni on huoneenlämpötilassa vaaleankeltaista kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee kuumaan etanoliin, dietyylieetteriin, bentseeniin ja kloorattuihin liuottimiin. 1,4-dikloori-2-nitrobentseenin 1-asemassa sijaitseva klooriatomi on orto-asemassa nitroryhmään nähden ja voi tämän vuoksi korvautua nukleofiilisellaa aromaattisella substituutiolla muilla nukleofiileilla kuten hydroksidi-ionilla tai ammoniakilla.

Valmistus ja käyttö

1,4-dikloori-2-nitrobentseeniä valmistetaan nitraamalla p-Diklooribentseeniä väkevien typpi- ja rikkihappojen seoksella 35–65 °C:n lämpötilassa.
1,4-dikloori-2-nitrobentseeniä käytetään pääasiassa atsovärien ja niiden valmistuksessa käytetävien aminojohdannaisten valmistamiseen. Sitä käytetään antibakteeristen aineiden kuten triklosaanin ja lääkkeiden kuten klotsapiinin ja domperidonin valmistamiseen.
Luola (elokuva)

Juoni

Ilari on neljätoistavuotias poika, jonka isä on kuollut alkoholiin. Hän ei ole päässyt yli isänsä kuolemasta. Ilarin äiti ja äidin uusi mies pitävät pientä kyläkauppaa ja yrittävät kasvaa yhteen työtä tekemällä, mutta Ilarille uusi isä ei kelpaa. Eräänä päivänä äiti huomaa, että kassasta puuttuu rahaa. Syyllinen on löydettävä. Niin on yhden uhrauduttava, jotta muut pääsisivät pahasta.

Arviot lehdissä ja menestys festivaaleilla

Vuoden 2007 novellielokuvat esitettiin pareittain kahtena peräkkäisenä maanantaina syyskuussa 2008. Luola mainittiin Helsingin Sanomien arviossa vain ohimennen; arvio keskittyi Reetta Aallon ohjaamaan Tyttöjen iltaan. Arvostelun kirjoittanut Jukka Karjalainen totesi ainoastaan, että "Luola kieltämättä mutkittelee teemansa kanssa vaikeamman kautta."

Elokuva palkittiin alle 30-minuuttisten elokuvien kotimaisessa kilpailusarjassa Tampereen kansainvälisillä elokuvajuhlilla maaliskuussa 2009. Tuomariston mukaan "festivaalin parhaat näyttelijäsuoritukset tarjonneen opettavaisen tarinan rakenne ja sävy toivat mieleen venäläisen kirjallisuuden parhaat klassikot."
Purutupakka

Purutupakka eli mälli on mausteliemessä liotetetuista tupakanlehdistä tehtyjä tankoja, jotka on kuivattu ja puristettu tai irtonaisia tupakan lehdistä leikattuja suikaleita. Tangosta pureskellaan palasia, joita pyöritellään suussa ja tungetaan mahdollisesti huulen alle. Kostuessaan mälli luovuttaa ruskeaa tupakkamehua, jota normaalisti syljeskellään aika ajoin pois. 
Purutupakan myynti ja maahantuonti Suomessa kiellettiin 15. elokuuta 2016 voimaan astuvassa tupakkalaissa, tosin sitä saa tuoda matkustajatuonnissa enimmillään kilon vuorokauden aikana.
Marielundin rautatieasema (ULJ)

Historia

Liikennepaikka avattiin liikenteelle vuonna 1876 seisakkeena ja kuormauspaikkana, mutta muutettiin myöhemmin asemaksi. Asemamiehen tehtäviä hoiti Marielundiin sijoitettu ratavahti. Vuonna 1918 asemarakennus ja laiturialueet varustettiin sähkövalaistuksella. Makasiinirakennus valmistui vuonna 1949, ja samana vuonna valmistui myös pää- ja sivuraiteen välissä oleva välilaituri.
Liikennepaikka varustettiin sähköisillä turvalaitteilla ja tulosuunnan opastimilla vuonna 1953. Sähkötoiminen esiopastin Lännan tulosuunnalta oli otettu käyttöön jo 1943.
Rataa hallinnoiva museorautatieyhdistys, Museiföreningen Stockholm-Roslagens Järnvägar, on rakentanut uudelleen poispuretun ratapihan junakohtauksia varten. Yhdistys on myös siirtänyt puretun makasiinirakennuksen tilalle makasiinin Österbybrukista.
Blemmyit

Blemmyit (muinaiskreikaksi Βλέμμυες, lat. blemmyae) olivat nubialainen paimentolaisheimo, joka mainitaan useaan otteeseen roomalaisten historioitsijoiden kirjoituksissa. Keisariajalla blemmyit tekivät usein ryöstöretkiä Rooman hallitsemaan Aegyptuksen provinssiin.
Joissakin kuvitteellisissa kirjoituksissa blemmyitä kuvataan afrikkalaiseksi tai intialaiseksi ihmisheimoksi, jonka jäsenillä ei ollut päätä, vaan heidän kasvonsa olivat heidän rinnassaan. Roomalainen maantieteilijä Plinius vanhempi kertoo heimon olemassaolosta Naturalis historia -teoksessa. Ennen Pliniusta Herodotos kertoo itäisessä Libyassa elävän paimentolaisia alavalla ja hiekkaisella alueella. Tämän alueen länsipuoli taas on vuoristoista ja metsien peittämää aluetta, jossa asuu villipetoja. Herodotoksen mukaan alueella elää päättömiä miehiä (akefaloi). Keskiajalla ihmisiä peloteltiin väittämällä, että tällaisia heimoja asuu tuntemattomilla mailla, Heimoja käytettiin myös verukkeena huonolle valloitusmenestyksille tuntemattomilla mailla.
Kansallinen rintama (Afganistan)

Kansallinen rintama oli Afganistania vuosina 1978-1990 hallinneen Afganistanin kansandemokraattisen puolueen kattojärjestö. Järjestö perustettiin tohtori Saleh Muhammad Serayn johdolla 15. kesäkuuta 1981 nimellä Kansallisisänmaallinen rintama. 
Kansallisen rintaman tehtävä oli värvätä kommunistihallinnolle lisää tukijoita etenkin afgaaniheimojen keskuudesta. Kommunistipuolueella oli aiemminkin ollut erilaisia värväysorganisaatioita. Niistä poiketen Kansallisen rintaman ideana oli luoda neuvosto, joiden edustajat tulisivat heimojen parista. Perustamiskokous oli kuitenkin farssi, sillä paikalle saapui vain vähän heimojen edustajia. Vaikuttaakseen uskottavammalta Kansallinen rintama puetutti virkailijoita ja sotilaita heimoasuihin esiintymään puuttuvien heimojen edustajina. 
Maaliskuussa 1985 sen johtajaksi vaihtui Abdul Rahim Hatif. Järjestön todellinen arvo oli kyseenalainen, sillä sen päärooli oli toimia peiteorganisaationa kommunistipuolueelle. Kabulissa ilmestyvän New Times -lehden mukaan vuonna 1985 Kansallisen rintama oli kerännyt 55 000 jäsentä. Luku oli siksi hyvin pieni, että esim. kaksi sen alaista jäsenjärjestöä, kommunistipuolue ja kommunistipuolueen nuorisojärjestö omasivat molemmat selvästi suuremman jäsenmäärän.
Viiksiympyräsuiset

Anatomisia piirteitä

Viiksiympyräsuisilla (limaajakaloilla) on pyöreä suu, jossa ei ole leukoja. Suussa on yksi hammas, mutta lihaksikkaasta kielestä kasvaa kaksi riviä teräviä hampaita, joiden ansiosta kieli toimii raastinraudan tapaan. Vaikka viiksiympyräsuiset usein luetaan selkärankaisiin, niillä ei ole selkärankaa, eikä juuri muutakaan luustontapaista. Alkeellinen pääkallo muodostuu rustosta ja on huomattavasti ympyräsuistenkin (nahkiaisten) kalloa yksinkertaisempi.
Limaajakaloille tunnusomaisia piirteitä ovat myös suuta ympäröivät pehmeät ulokkeet sekä evättömyys (vain vatsaevä, joka jatkuu hiukan selkäpuolelle). Kidusaukkoja on yhdestä kuuteentoista. Silmät ovat hyvin kehittymättömät. Vartalon sivuilla on noin 200 kookasta rauhasta, joista eläin erittää nopeasti suuria määriä limaa, joka veden kanssa muodostaa hyvin tahmean seoksen. Lima tekee eläinten käsittelystä vaikeaa ja suojaa tehokkaasti pedoilta.
Sisäelimiltään limaajakalat muistuttavat selkärangattomia. Niillä on osittain avoin verenkierto eli veri pääsee virtaamaan myös verisuonten ulkopuolella. Veren liikuttamisesta vastaa useita sydämiä, joiden toiminnan säätely (jos sellaista edes on) tapahtuu hormonitoiminnan välityksellä. Aineenvaihdunta on erittäin hidasta ja ruokailtuaan kala voi olla syömättä seitsemän kuukautta.

Lisääntyminen

Limaajakalojen lisääntymisestä ei tiedetä juuri mitään. Naaras munii muutamia parin senttimetrin pituista munia, joista kuoriutuu aikuisenkaltaisia poikasia. Useimmista leuallisista kaloista ja myös leuattomista nahkiaisista poiketen limaajakaloilla ei ole erillistä toukkavaihetta, vaan poikaset syntyvät aikuisenkaltaisina. Syntyessään limaajakalat ovat hermafrodiitteja, mutta aikuisina ne ovat joko koiraita tai naaraita sukupuolijakauman ollessa varsin epätasainen: yhtä koirasta kohti populaatiossa on noin sata naarasta. Aikuiset limaajakalat voivat edelleen vaihtaa sukupuoltaan mikäli tarve sitä vaatii.
Zeta Reticuli

Zeta Reticuli fiktiossa

Jotkut pitävät tähdistöä harmaiden avaruusolentojen kotipaikkana. Näihin tähtiin on liitetty ufokertomuksia, kuten Betty ja Barney Hillin abduktio. Zeta2 Reticuli -tähdellä on pariin otteeseen väitetty olevan planeettoja, mutta tätä ei ole kyetty uusissa havainnoissa todistamaan. Elokuvan Alien – kahdeksas matkustaja tapahtumat on sijoitettu Zeta2 Reticulin lähellä olevalle kuvitteelliselle planeetalle, jota elokuvasarjan seuraavassa osassa Aliens – paluu kutsutaan LV-426:ksi.
Sijainti Verkon tähdistössä
Vilho Malinen

Vilho Malinen (s. 1891 Viipuri ) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Ratasin II hallitus

Ulkomaankauppa- ja IT-ministeri Marti Kuusikin väkivaltaskandaali

Viron konservatiivisen kansanpuolueen ulkomaankauppa- ja it-ministeri Marti Kuusikia syytettiin muutama päivä ennen hallituksen virkaanastumista väkivaltaisuudesta. Kuusikin väitettiin aiheuttaneen vaimonsa käden murtamisen. Kuusikin lähipiiristä on sanottu Kuusikia  väkivaltaiseksi. Hallituksen virkaanastumispäivänä 29. huhtikuuta 2019 Viron presidentti Kersti Kaljulaid protestoi Kuusikin valitsemista vastaan poistumalla aitiostaan Kuusikin valan vannomisen ajaksi. Kaljulaid palasi aitioonsa, kun ulkoministeri Urmas Reinsalu saapui vannomaan valansa. Poliisi aloittaa rikostutkinnan Kuusikin toimista. Kuusik erosi ministerin tehtävästä melkein saman tien virkaanastumisensa jälkeen 30. huhtikuuta 2019. Kuusik kiistää väitteet. Uusi ulkomaankauppa- ja IT-ministeri Kert Kingo vannoi valansa 16. toukokuuta 2019.
Lawrence Ferlinghetti

Lawrence Monsanto Ferlinghetti (s. 24. maaliskuuta 1919 Yonkers, New York) on yhdysvaltalainen runoilija ja beat-sukupolven edustaja.
Ferlinghettin isä kuoli ennen hänen syntymäänsä ja äiti joutui mielisairaalaan hänen ollessaan lapsi, minkä vuoksi hän vietti suuren osan lapsuudestaan sukulaisensa luona Ranskassa. Myöhemmin hän muutti Long Islandille New Yorkiin. Toisessa maailmansodassa hän palveli laivastossa. Ferlinghetti suoritti kandidaatin tutkinnon Pohjois-Carolinan yliopistossa ja valmistui maisteriksi Columbian yliopistosta. Vuonna 1951 hän väitteli Sorbonnessa.
Vuonna 1951 Ferlinghetti asettui San Franciscoon. Vuonna 1953 hän perusti City Lights -kirjakaupan ja -kustantamon. Vuonna 1956 City Lights julkaisi Allen Ginsbergin teoksen Howl and Other Poems ja joutui oikeuteen syytettynä säädyttömyydestä. Ferlinghetti ja Ginsberg kuitenkin voittivat jutun, mitä pidetään yhdysvaltalaisen sananvapauden kannalta merkittävänä ratkaisuna. Kustantamo julkaisi myös Jack Kerouacia, Gregory Corsoa, Denise Levertovia, William S. Burroughsia, William Carlos Williamsia ja ulkomaisia kirjailijoita.
Yleisölle avoin Ferlinghettin satavuotisjuhla järjestettiin City Lights -kirjakaupassa 24. maaliskuuta 2019.
Orapaatsama

Kuvaus

Orapaatsama muistuttaa toista heimonsa pensasta korpipaatsamaa, mutta on erotettavissa siitä pienemmän kokonsa, sahalaitaisten lehtiensä ja oksanhaarojen piikkisten kärkiensä perusteella. Se kasvaa 2–4 metriä korkeaksi pensaaksi, harvoin pieneksi puuksi. Kukat ovat yksineuvoisia, kellanvihreitä ja 4-lehtisiä. Orapaatsama kukkii kesä–heinäkuussa. Marjat ovat pieniä, raakoina vihreitä ja kypsinä mustia.

Levinneisyys ja kasvupaikat

Orapaatsaman levinneisyysalue ulottuu Keski-Euroopasta itään ja melko pitkälle Venäjälle. Suomessa orapaatsama kasvaa luonnonvaraisena ainoastaan Ahvenanmaalla ja lounaissaaristossa. Kasvupaikkana on tavallisesti lehto tai lehtomainen kuiva rinne, kallio tai niitty. Luodoilla se kasvaa tavallisesti korkeimmalla paikalla muodostaen pienialaisia takkuisia pusikoita. Linnut syövät sen marjoja ja niiden ulosteiden mukana laji on levinnyt monille pienillekin luodoille. Saariston entisten laidunsaarien umpeenkasvu laiduntamisen loputtua on heikentänyt orapaatsaman elinmahdollisuuksia, sillä se vaatii kasvupaikaltaan valoisuutta.

Käyttö

Orapaatsaman marjoista on valmistettu sekä sapenvihreää että keltaista väriä. Kuoresta saadaan keltaista väriä. Orapaatsaman pääasiallinen väriaine on kemferoli. Laji on lääkekasvi, joka tuoreena syötynä on myrkyllinen. Se on myös yleinen puutarhakasvi, joka koristepensaana menestyy rannikolla aina Oulun korkeudelle saakka.
Eteenpäin!

Historia

Levymerkin alkuvaiheen aktiivisin toiminta ajoittui vuosille 1966–1968. Tuolloin sen kautta ilmestyi ennen kaikkea M. A. Nummisen single- ja EP-julkaisuja. Muita levymerkille levyttäneitä nimiä olivat muun muassa undergroundryhmä The Sperm sekä ruotsalainen Baby Grandmothers. Levymerkin kautta ilmestyi myös yksi albumi, M. A. Nummisen In memorian (1967).
Levymerkin toiminta hiipui varsin pian ja M. A. Numminen siirtyi levyttämään Love Recordsille. Loven puolella pidettiin Eteenpäin! -nimestä sen verran paljon, että yhtiö pyysi saada ottaa sen omaan käyttöönsä. Niinpä 1970-luvulla Love julkaisikin Eteenpäin! -merkillä lähinnä poliittisia lauluja sekä maailmanmusiikkia yhteensä 29 albumillista.
1980-luvulla M. A. Numminen herätti Eteenpäin! -nimen henkiin ja on julkaissut sillä muutamia julkaisuja. Vuodesta 1989 lähtien Eteenpäin!-levymerkkiä on käyttänyt Love Recordsin uusintajulkaisija Siboney.
Saint Mauricen alue

Saint Mauricen alue (ransk. District de Saint-Maurice , saks. Bezirk Saint-Maurice) on yksi Sveitsin 148:sta ja Valais’n kantonin 14:stä hallinnollisesta alueesta. Saint Mauricen alue sijaitsee Ala-Valais’ssa, Rhônen molemmin puolin, Martignyn ja Genevenjärven välillä.

Asukkaat ja kieli

Saint Mauricen alue on ranskankielinen: alueen asukkaista 90 % oli vuonna 2000 ranskankielisiä. Saksankielisiä oli noin 2 %, italiankielisiä noin 2 % ja muun kielisiä noin 6 %.
Hanhentatar

Ulkonäkö ja koko

Hanhentatar kasvaa 10–60 senttimetriä korkeaksi. Se muistuttaa paljon ukontatarta. Kasvin lehdet ovat suikeat ja niiden keskellä on usein musta täplä. Hanhentattaren kukintona on tiheä tähkä. Kukkien kehä on yleensä punainen, harvoin valkoinen.

Hanhentatar Suomessa

Suomessa hanhentatar on harvinainen tai melko harvinainen. Sitä on tavattu Oulun korkeudelle asti sekä vielä Inarin Lapista. Aivan Etelä-Suomessa laji on muinaistulokas, muuten uustulokas. Hanhentatar kasvaa esimerkiksi ojissa, lätäköissä ja rannoilla.
Anni-Maija Koskinen

Anni-Maija "Annis" Koskinen (s. 1982, o.s. Suominen) on suomalainen näyttelijä ja muusikko. Hän on näytellyt mm. Kemin kaupunginteatterissa, Lahden kaupunginteatterissa, Super teatterissa sekä Samppalinnan kesäteatterissa. Koskinen on työskennellyt teatteritöiden lisäksi laulajana ja ääninäyttelijänä.
Koskinen kuuluu suomalaiseen Seamus -bändiin sekä tekee soolotuotantoa lauluntekijänä nimellä Annis. Hän on kirjoittanut kappaleita bändeilleen Seamus, Linnuntie, Kaisla ja Leone sekä säveltänyt muutamia musiikkiteatteriteoksia.
Anni-Maija Koskinen on valmistunut Lahden ammattikorkeakoulusta, Musiikki- ja draamainstituutista musiikkiteatterin suuntautumisvaihtoehdosta. Lisäksi hän on opiskellut pop/jazz-musiikkia Karelia-ammattikorkeakoulussa.
Olympiafanfaari (Merikanto)

Olympiafanfaari on Aarre Merikannon säveltämä juhlafanfaari, jolla hän voitti vuonna 1939 Helsingin olympiakisojen fanfaarisävellyskilpailun. Olympiafanfaari on sävelletty 4 trumpetille, 4 käyrätorvelle, 3 pasuunalle, tuuballe ja patarummuille, ja Merikanto laati sekä orkesteri- että pianopartituurin.
Vuoden 1940 kesäolympialaiset oli alun perin tarkoitus järjestää Japanissa ja sitten Helsingissä. Kun Japani oli luopunut kisojen järjestämisestä, Helsingin olympialaisten järjestelytoimikunnan musiikkijaosto kokoontui ensimmäisen kerran huhtikuussa 1939 pohtimaan kisojen fanfaarikysymystä. Toimikunnan puheenjohtajaksi valittiin Yrjö Kilpinen, ja fanfaaria varten päätettiin järjestää sävellyskilpailu. Merikanto osallistui sävellyskilpailuun nimimerkillä ”Teräs”, ja hänet valittiin voittajaksi.
Kisat peruuntuivat toisen maailmansodan takia. Merikannon fanfaari oli välillä kadoksissa, mutta käsikirjoitus löydettiin vuonna 1951 ja fanfaaria päätettiin käyttää Helsingin olympialaisissa 1952. Järjestelytoimikunnan pyynnöstä Merikanto lyhensi viisiminuuttista fanfaaria parin minuutin mittaiseksi.
Olympiastadionilla fanfaarin esitti soittokunta, ja radiossa, olympiatiedotuksissa ja urheiluselostuksissa käytettiin nauhoitettuja 10, 20 ja 30 sekunnin fanfaareja. Nauhoitukset tehtiin elokuussa 1951. Olympiafanfaari levytettiin vielä kisojen jälkeen vuonna 1953.
Kondrati Rylejev

Kondrati Fjodorovitš Rylejev (ven. Кондратий Фёдорович Рылеев; 29. syyskuuta (J: 18. syyskuuta) 1795 Batovo – 25. heinäkuuta (J: 13. heinäkuuta) 1826 Pietari) oli venäläinen aatelinen, upseeri, runoilija ja yksi dekabristikapinan johtohenkilöistä.
Rylejev palveli Venäjän armeijassa vuosina 1814-1818. Tämän jälkeen hänestä tuli siviilioikeuden asessori, jossa virassa hän palveli aikalaisten mukaan luotettavasti ja oikeudenmukaisesti. Hän myös kirjoitti sanomalehtiin arvostelevia runoja. Runoja lukeneet liberaalit salaliittolaiset kutsuivat hänet jäseneksi Venäjän Pohjoiseen salaseuraan.
Dekabristikapinassa 14. joulukuuta 1825 Rylejev oli mukana tuomassa sotilaita Senaatintorille. Kapinan kukistuttua hänet vangittiin ja hirtettiin yhdessä neljän muun päätekijän kanssa.
David Blaine

David Blaine (David Blaine White, s. 4. huhtikuuta 1973 Brooklyn, New York City, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen illusionisti ja stuntman. Hän on tullut kuuluisaksi esiintyvänä taikurina.
Veri-aivoeste

Veri-aivoesteen rakenne

Kapillaarit eli hiussuonet ovat pienimpiä verisuonia, joiden seinämä koostuu ainoastaan endoteelista ja tyvikalvosta. Endoteelissa on pieniä rakoja endoteelisolujen välissä. Näiden rakojen välistä muun muassa ravinteet ja lääkeaineet voivat imeytyä verenkiertoon ja poistua verenkierrosta, jolloin ne leviävät kaikkialle elimistöön. Aivoissa nämä endoteelisolut ovat paljon tiheämmässä ja tiukkasidoksisempia kuin muualla elimistössä, ja muodostavat veri-aivoesteen yhdessä astrosyyttien ulokkeiden kanssa. Veri-aivoeste estää monien aineiden pääsyn keskushermostoon.

Veri-aivoesteen läpäisevyys eli permeabiliteetti

Veri-aivoesteen läpäisevät mm. rasvaliukoiset, riittävän pienikokoiset molekyylit (mm. monet rasvat, steroidit, nikotiini, kofeiini), etanoli sekä erilaisten kuljetusjärjestelmien avulla mm. sokerit ja eräät aminohapot. Lisäksi valkosolut pääsevät läpi, mutta punasolut eivät pääse. Happi ja hiilidioksidi ovat  pienikokoisia molekyylejä ja läpäisevät helposti veri-aivoesteen.
Monet lääkkeet eivät läpäise veri-aivoestettä, jolloin ne eivät vaikuta keskushermostossa. Joidenkin keskushermostosairauksien hoitaminen on tämän vuoksi vaikeaa, kuten mm. kasvaimien hoitaminen, koska monet kemoterapialääkkeet eivät suuren kokonsa vuoksi läpäise veri-aivoestettä. Esimerkiksi dopamiinia ei voida käyttää Parkinsonin taudin hoidossa, koska se ei läpäise veri-aivoestettä, mutta sen esiaste, levodopa (L-dopa) läpäisee. Veri-aivoeste ei päästä läpi monia elimistön hormoneja.
Monet tekijät, kuten sairaudet, voivat vaikuttaa veri-aivoesteen läpäisevyyteen. Läpäisevyys voi lisääntyä mm. kasvaimien, korkean verenpaineen, tulehduksen, MS-taudin, vamman, iskemian (paikallinen hapenpuute) tai radioaktiivisen säteilyn vuoksi. Alkoholisteilla läpäisevyys saattaa olla lisääntynyt. Vastasyntyneillä veri-aivoeste on täysin kehittynyt, vaikka vielä ennen vuoden 2010 tutkimuksia luultiin toisin. Läpäisevyydessä on myös yksilöllisiä eroja.
Professori Kullervo Hynynen on kehittänyt Kanadassa Sunnybrook-tutkimuslaitoksessa työryhmineen menetelmän, jolla veri-aivoeste voidaan poistaa tilapäisesti.

Veri-aivoesteen kattavuus

Veri-aivoeste suojaa keskushermostoa tehokkaasti, mutta täysin aukoton se ei ole. Aivoissa on aivokammioita III ja IV reunustamassa ns. sirkumventrikulaarisia elimiä, joista veri-aivoeste puuttuu tai on heikko. Monet näistä aivokeskuksista osallistuvat elimistön hormonipitoisuuksien mittaamiseen ja säätelyyn, mikä ei onnistuisi, jos veri-aivoeste estäisi hormonien läpipääsyn. Näistä esimerkiksi käpylisäke tuottaa melatoniinia öisin ja säätelee näin uni-valve -rytmiä.
Leukojen ja hampaiden alueelta kulkee läpättömiä laskimoita keskushermostoon veri-aivoesteen ohi. Näin ollen oraalialueen infektiot voivat teoriassa päästä suoraan keskushermostoon. On jopa esitetty epäilyjä, että osalla MS-potilaista tämä olisi ollut patogeenien (sairaudenaiheuttajien) reitti keskushermostoon.
Keijo Ahlqvist

Keijo Ahlqvist (s. 17. kesäkuuta 1955 Kauhajoki) on suomalainen sarjakuvapiirtäjä. Hän on toiminut Limingan taidekoulussa sarjakuvaopettajana vuodesta 2000. Suomen sarjakuvaseura nimitti hänet sarjakuvaneuvokseksi vuonna 2009.
Ahlqvist piirsi Kemin kaupungin kunnalliskertomuksen 1985 sarjakuvamuotoon Hannu Sainion käsikirjoituksen pohjalta (nyk. Simeoni Hellman). Vuonna 1984 Ahlqvist myös aloitti kunnallispoliittisen huumorisarjakuvan Kemistit piirtämisen Kemin kaupungin tiedotuslehteen Sortteeriin. Yhteistyössä Ari Kutilan kanssa hän teki ensimmäisen suomalaisen sarjakuvaoppikirjan, Piirrä sarjakuvaa!, vuonna 1988. Kemin kaupunki on myöntänyt hänelle kulttuuripalkinnon 1987 ja 1989.
Ahlqvist on tehnyt myös sarjakuvamuotoisia kulttuuriarvosteluja Kansan Tahtoon.
Keijo Ahlqvist käynnisti Kulttuurirahaston apurahan turvin vuonna 2008 sarjakuvantekowikin, jonka tarkoituksena on tarjota tietoa sarjakuvan tekemisestä. Sivusto käsittää toistatuhatta artikkelia ja yli 800 kuvaa.
Semin selitys

Semin selitys on gnostilainen kirjoitus, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi VII, kirja 1). Se kertoo Semin taivaaseenastumisesta ja tulosta maan päälle. Kirjoitus esittää oman tulkintansa vedenpaisumuksesta, Sodoman tapahtumista ja Vapahtajan ylösnousemuksesta.
Sem (Shem) on todennäköisesti ymmärrettävä samaksi henkilöksi kuin Vanhan testamentin Seem, Nooan poika. Kirjoitus viittaa häneen ensimmäisenä ihmisenä maan päällä, samaan tapaan kuin Vanha testamentti opettaa Aadamista. Hänet voidaan kuitenkin yhdistää myös Jeesukseen, joka sanoo Uudessa testamentissa: "jo ennen kuin Abraham syntyi -- minä olin".
Italian 3. armeija

Perustaminen ja palvelus

Armeija perustettiin 6. kesäkuuta 1940 ja sen vastuulla olivat Etelä-Italian, Sisilian ja Sardinian varuskuntiin sijoitetut joukot. Armeija lakkautettiin 20. joulukuuta 1940.

Komentajat

Armeijankomentajana oli sen olemassa olon ajan armeijankenraali Carlo Geloso.
James Bowen

James Bowen (15. maaliskuuta 1979, Surrey)  on brittiläinen, Lontoossa asuva kirjailija ja  katusoittaja. Hänen yhteistyössä Garry Jenkinsin kanssa kirjoittamat teokset Katukatti Bob ja Bobin maailma ovat olleet maailmanmenestyksiä.

Elämäkerta

Bowenin lapsuus ja nuoruus olivat rikkinäiset. Vanhemmat erosivat ja Bowen muutti äitinsä kanssa Australiaan. Äiti muutti usein paikkakunnalta toiselle ja juuri kun poika oli ystävystymässä uusien koulukavereiden kanssa tuli koulun ja asuinpaikkakunnan vaihto. Yksinäinen Bowen joutui koulukiusatuksi ja hän ajautui päihdekokeiluihin, kuten imppaamiseen.
Bowen lähti aikuistuttuaan Lontooseen tullakseen pop- ja rockmuusikoksi. Vaatimattoman alun jälkeen Bowen ryhtyi käyttämään heroiinia ja päätyi asunnottomaksi. Kadulta hänen onnistui kuitenkin päästä huumevieroitukseen ja tukiasuntoon. Käyttörahat hän hankki soittamalla Lontoon keskustassa. 
Vuonna 2007 Bowenin elämä muuttui tavalla jota hän ei voinut odottaa. Bowenin palatessa  tukiasuntoonsa hänen seuraansa lyöttäytyi nälkäinen ja huonokuntoinen oranssiraidallinen kollikissa. Bowen päätti ruokkia kissan ja hoitaa sen kuntoon ja sen jälkeen hankkiutua siitä eroon. Vaikka Bowen yritti karkottaa kissan luotaan, se palasi aina takaisin. Kissa sai nimen Bob, sillä sen ajoittaiset riehumiskohtaukset toivat Bowenin mieleen Twin Peaks- televisiosarjan Bobin. 
Aluksi Bowen suhtautui ideaan kissan omistamisesta vastahakoisesti. Hänen oma elämänsä oli veitsenterällä eikä häneltä riittäisi voimaa kissan hoitamiseen. Kissan hoitaminen toi elämään mielekkyyttä ja tunne siitä, että se hyväksyy hänet sellaisena kuin on, oli voimauttava. 
Bowen lopetti kadulla musisoimisen ja ryhtyi myymään Big Issue lehteä Bob mukanaan. Miehen hartioilla tai vieressä istuva kissa herätti vähitellen myönteistä huomiota. Tietämättään ystävykset olivat päässeet turistien valokuviin ja YouTubeen.  Internetjulkisuutta seurasi kirja ja kaverusten vaiheista suunnitellaan elokuvaa.