google/wiki40b huggingface dataset:
Auran sokeritehdas

Auran sokeritehdas oli Turussa Aurajoen itärannalla Martin kaupunginosassa noin sata vuotta toiminut sokeritehdas. Se aloitti toimintansa vuonna 1859 ja lakkautettiin vuonna 1961.

Historiaa

Jo 1700-luvulla Turussa, osoitteessa Läntinen Rantakatu 7  toimi Suomen vanhin sokeritehdas, joka lopetettiin vuonna 1824. Pian sen jälkeen ulkomailla kehitettiin uusi valmistustekniikka, jonka avulla sokeria voitiin valmistaa kannattavammin. Pian kauppiaiden yhteenliittymä päätti perustaa Turkuun uuden, ajanmukaisen sokeritehdasyhtiön Aura Sockerbruks-Bolag. Kauppiaisiin kuuluivat Carl Magnus Dahlström (1805–1875), Fr. Spoof (1815–1891), Gustaf Adolf Lindblom, E. P. Thomé (1797–1859) ja Abraham Kingelinin poika Abraham Kingelin nuorempi (1820–1859).
Sokeritehtaan suunnitteli kaupunginarkkitehti Georg Theodor Chiewitz, ja se muodostui neljästä suuresta punatiilisestä rakennuksesta. Se oli ensimmäinen varta vasten teollisuuslaitokseksi suunniteltu rakennuskokonaisuus Suomessa, ja siitä alkoi punatiilisen teollisuusrakentamisen perinne. Tuotanto alkoi vuonna 1859, ja Auran sokeritehtaasta tuli pian yksi Turun suurimmista työnantajista. Vuosien 1913–1914 paikkeilla työntekijöitä oli 166 ja tuotantoa 8 miljoonaa kiloa toppasokeria vuodessa, mikä vastasi 23 prosenttia Suomen koko sokerituotannosta. Raakasokeri tuotiin Karibianmeren saarilta kuten Kuubasta ja Jamaikalta.
Vuonna 1918 tehdas fuusioitiin Suomen Sokeriin, jonka muita sokeritehtaat sijaitsivat Kotkassa, Vaasassa ja Helsingin Töölönlahden rannalla (Töölön sokeritehdas).
Sotien jälkeen Auran sokeritehtaan kilpailukyky alkoi heiketä. Tähän vaikuttivat hankala sijainti ahtaalla keskustatontilla ilman rautatietä ja isojen laivojen pääsyä sekä vanhentunut valmistustekniikka. Tehtaalle saatiin lisää toimintavuosia, kun Naantalin sokeritehtaan ylijäämätuotetta, niin sanottua paksumehua alettiin jalostaa Auran tehtaalla palasokerin raaka-aineeksi.
Auran sokeritehdas lakkautettiin vuoden 1961 aikana. Martinsillan vieressä sijaitseva tontti myytiin Armas Puolimatkalle, joka rakensi sokeritehtaan paikalle kerrostaloja. Sokerinrantana tunnetun asunto-osakeyhtiön nykyinen osoite on Itäinen Rantakatu 48–50.
Erotusosamäärä

Erotusosamäärä on matematiikassa funktion muutosnopeutta kuvaava mitta. Koulumatematiikassa käytetään usein termejä käyrän jyrkkyys tai funktion kasvunopeus, jotka liitetään kuitenkin derivaatan käsitteeseen. Derivaatta on erotusosamäärän raja-arvo.
Erotusosamäärä voidaan tulkita kasvunopeuden tai jyrkkyyden likiarvoksi. Monissa talousmallien ja fysikaalisten mittausten pohjana on kuitenkin suureiden erotusosamäärä, jolloin se approksimoi funktion tai suureen keskimääräistä muutosnopeutta. Numeerisessa analyysissa erotusosamäärällä lasketaan derivaatan likiarvoja.

Rinnakkaisia määritelmiä

Numeerisen analyysin menetelmissä erotusosamäärällä on keskeinen sija derivaatan approksimoinnissa. Tätä varten erotusosamäärästä on kehitetty useita erilaisia muunnoksia.

Fysiikan suureita erotusosamääränä

Fysiikassa on useita suureita, joita voidaan määrittää erotusosamäärän raja-arvona. Käytännön laskuissa riittää usein keskimääräinen muutosnopeus, jolla tarkoitetaan luonnontieteissä juuri erotusosamäärää.
Juthungit

Juthungit (lat. Iuthungi) olivat alemanneihin kuulunut germaaniheimo, joka asui Tonavan ja Altmühljoen pohjoispuolella nykyisen Baijerin alueella. Heimo mainitaan muun muassa roomalaisen historioitsija Ammianus Marcellinuksen kirjoituksissa.
Juthungit hyökkäsivät Italiaan vuonna 259, mutta Marcus Simplicinius Genialis löi heidät seuraavana vuonna lähellä Augsburgia. Tämä mainitaan muistomerkissä, joka löydettiin vuonna 1992. Suunnilleen näihin aikoihin roomalaiset menettivät Limesin alueen germaaneille. Vuonna 271 juthungit hyökkäsivät uudelleen Italiaan, mutta keisari Aurelianus kukisti heidät Ticinumissa. Juthungit ja alemannit ryöstelivät Rooman Raetian provinssia vuosina 356-358 tuhoten muun muassa Castra Reginan linnoituksen. Vuonna 383 alaanit ja hunnit löivät juthungien armeijan Raetiassa. Myöhemmin roomalainen kenraali Flavius Aëtius taisteli myös juthungeja vastaan Raetiassa.
Comté (juusto)

Comté on ranskalainen pastöroimattomasta lehmänmaidosta valmistettu puolikova juusto. Se on peräisin Ranskan Jura-vuoristosta.
Comtén kuori on yleensä väriltään epätasaisen ruskea. Sisältä se on vaalean kellertävää tai kerman väristä. Juustomassa on rakenteeltaan puolikovaa ja joustavaa. Kokonainen juusto painaa noin 32–45 kg. Sen halkaisija on 55–75 cm ja paksuus noin 10 cm. Comtén rasvapitoisuus on noin 45 %.
Juustoa kypsytetään 4–18 kuukautta. Joskus Comtéssa voi olla vähän reikiä mutta useimmiten ei ollenkaan. Eri vuodenaikoina valmistetuissa juustoissa on eroja. 
Comtéa valmistetaan vuosittain noin 40 000 tonnia, mikä on enemmän kuin mitään muuta ranskalaista AOC-juustoa. Sen nimi on EU:n suojattu alkuperänimitys.
Manfred Melzer

Manfred Melzer (28. helmikuuta 1944 Solingen – 9. elokuuta 2018) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Kölnin arkkihiippakuntaan 1. helmikuuta 1972 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Carinolan titulaaripiispaksi 9. kesäkuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joachim Meisner, jota avustivat Klaus Dick ja Josef Plöger.
Johann Crüger

Johann Crüger (9. huhtikuuta 1598 Groß Breesen, Guben – 23. helmikuuta 1662 Berliini) saksalainen säveltäjä ja kanttori, aikansa merkittävin koraalisäveltäjä.

Elämänvaiheet

Crüger opiskeli teologiaa Wittenbergissä, ja musiikkia Saksan ohella Itävallassa ja Böömissä, Saksassa Gubenissä, Soraussa (Żary) , Breslaussa, Olmützissä ja Regensburgissa.  Hän toimi vuodesta 1622 Berliinin Nikolainkirkon urkurina. Hän oli myös arvostettu musiikin teoreetikko. Hän hoiti virkaansa 40 vuotta ja oli samalla Zum Grauer Klosterin lukion opettaja.
Hän julkaisi useita painoksia koraalikokoelmastaan Praxis pietatis melica. Sen ensimmäinen painos ilmestyi 1640 otsikolla Newes vollkömliches Gesangbuch. Toinen painos ilmestyi 1647 nimellä Praxis Pietatis Melica, das ist: Übung der Gottseligkeit in christlichen und trostreichen Gesängen.  Vuosien 1640–1661 aikana ilmestyi koraalikirjasta 10 painosta. Kaikkiaan siitä ilmestyi 45 painosta Berliinissä ja 16 painosta Frankfurt am Mainissa ja oli aikanaan yksi eniten levinneistä saksalaisista virsikirjoista. Hän on tuntenut ns. Geneven psalttarin vuodelta 1562 ja sen vaikutteita on havaittavissa niin sävelmien rytmiikassa ja melodiikassa. Crüger on koraalikirjansa johdannossa 1661 kertonut miten laulu- ja instrumenttimusiikilla on sijansa jumalanpalevluksessa. Tämä voi olla puolustusta rikkaan jumalanpalvelusmusiikin puolesta reformoitua näkemystä vastaan, jossa lauletuilla Raamatun psalmeilla oli keskeinen sija. Olihan Berliinin ja Brandenburgin vaaliruhtinas Johann Sigismund 1613 siirtynyt reformoituun kirkkoon, vaikkakin 95 % väestöstä  hänen ruhtinaskunnassaan oli luterilaisia.
Hän teki yhteistyötä virsrunoilija Paul Gerhardtin kanssa, joka oli Nikolainkirkon pappi. Cruger sävelsi lukuisia Gerhandin virsiä. Vuoden 1647 laitoksessa niitä oli 18 ja viidennessä laitoksessa 1653 82. Vuoden 1611 laitoksessa oli vielä kahdeksan uutta virttä. Gerhardin virsien lisäksi hän on säveltänyt Johann Franckin ja Johann Heermanin tekstejä. Johann Sebastian Bach on käyttänyt yli kahtakymmentä Crugerin koraalia kantaateissaan.
William Woodthorpe Tarn

William Woodthorpe Tarn (26. helmikuuta 1869 – 7. marraskuuta 1957) oli brittiläinen historioitsija ja kirjailija. Hänen erikoisalansa oli hellenistinen historia ja Aleksanteri Suuri. Hän kirjoitti muun muassa kreikkalais-baktrialaisesta ja intialais-kreikkalaisesta kuningaskunnasta. Tarn dokumentoi näin miltei unohtuneen historian alueen. Kirjassaan The Greeks in Bactria and India Tarn käytti länsimaisia ja intialaisia kirjallisia ja numismaattisia lähteitä.
Loris Capirossi

Ura

Capirossi aloitti uransa vuonna 1990. Samana vuonna hän voitti uransa ensimmäisen mestaruuden lajissa, ollen niitä harvoja, jotka olivat pystyneet siihen. Hän uusi mestaruutensa seuraavana vuonna.
Vuonna 1992 Capirossi siirtyi 250-kuutioisiin. Avauskaudella hän ei saavuttanut paljon mitään, mutta seuraavana vuonna hän oli toinen ja sitä seuraavana vuonna kolmas. Hän nousi tuon jälkeen 500-kuutioisiin kausiksi 1995 ja 1996. Hän saavutti tuona aikana yhden voiton.
Vuonna 1997 Capirossi palasi 250-kuutioisiin. Seuraavana vuonna hän ajoi uransa kolmannen maailmanmestaruuden. Hän ajoi vielä yhden kauden 250-kuutioisissa, kunnes siirtyi 500-kuutioisiin lopullisesti 2000.
Kaudella 2000 Capirossi oli seitsemäs voitettuaan yhden kilpailun. Seuraavana vuonna hän oli yhdeksän kertaa palkintokorokkeella, mutta ei kertaakaan kaikkein korkeimmalla. Pisteet riittivät kolmanteen sijaan yhteispisteissä.
Kaudet 2002-2004 olivat tasaista jälkeä Capirossilta. Kaudella 2005 hän voitti kaksi osakilpailua ja oli kuudes loppupisteissä. Hän voitti kauden 2006 avauskilpailun Jerezissä, ollen samalla paalupaikalla ja ajoi samalla kilpailun nopeimman kierroksen. Samassa osakilpailussa tulokaskuljettaja Dani Pedrosa hurmasi yleisön kakkossijallaan uransa ensimmäisessä MotoGP-kilpailussa. Kolmannen kilpailun jälkeen Capirossi putosi ykkössijalta, jonka uudeksi hallitsijaksi siirtyi yhdysvaltalainen Nicky Hayden. MM-sarjassa hän sijoittui lopulta kolmanneksi Haydenin ja maanmiehensä Valentino Rossin jälkeen. Kaudella 2007 Capirossi ajoi yhden voiton ja 3 kertaa palkintokorokkeelle sijoittuen MM-sarjassa seitsemänneksi.
Kaudet 2008-2010 Capirossi ajoi Suzukin tehdastalissa sijoittuen MM-sarjassa sijoille 10, 9, 16. Kaudelle 2011 hän siirtyi Pramac Racing talliin.
Kaudella 2011 Capirossi keräsi 43 pistettä sijoittuen sijalle 17 ja samalla hän ilmoitti, että hän lopettaa pitkän ajajauransa tähän kauteen.
Iso valliriutta

Iso valliriutta (engl. Great Barrier Reef) on maailman suurin koralliriutta, joka sijaitsee Korallimeressä Queenslandin rannikolla Koillis-Australiassa. Se kuuluu maailman vaikuttavimpiin luontokokonaisuuksiin. Iso valliriutta on noin 2 300 kilometriä pitkä ja se peittää alleen noin 344 400 neliökilometrin kokoisen alueen.
Joskus Ison valliriutan kerrotaan olevan maailman suurin yksittäinen elävä olento. Todellisuudessa se muodostuu monista koralliyhdyskunnista. Alue on maailman suurin meriluonnonsuojelualue ja se valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1981. Ensimmäinen eurooppalainen tutkimusmatkailija, joka näki Ison valliriutan oli James Cook, joka löysi sen 11. kesäkuuta 1770.
Iso valliriutta on joutunut ilmastonmuutoksen, vesien happamoitumisen ja lämpenemisen vuoksi vaikeuksiin. Tutkijat ovat säilöneet riutan korallien sukusoluja tavoitteenaan elvyttää luonnonvaraisia populaatioita. National Geographicin elokuussa 2018 julkaiseman artikkelin mukaan koralleista on kuollut jopa puolet.

Turismi

Isolle valliriutalle järjestetään runsaasti veneretkiä esimerkiksi Australian Cairnsista. Värikkäät kalat ja muut merieläimet sekä kirkas vesi houkuttelevat sukeltajia ja snorklaajia. Turisteilla on mahdollisuus päästä esimerkiksi ruokkimaan merilevällä kilpikonnaa tai kurkistelemaan korallien koloihin. Retkihinnan lisäksi turisteilta peritään riuttavero, jota käytetään riutan suojelemiseen. Korallien katkominen ym. riutan häiritseminen on kiellettyä. Riutalle järjestetään matkoja ympäri vuoden.

Öljyonnettomuudet

Hongkongilainen rahtilaiva päästi mereen 230 tonnia öljyä ja yli 600 tonnia lannoitteita vuonna 2009.
Kiinalaisalus ajautui huhtikuussa 2010 reitiltään lähelle Isoa valliriuttaa, ja aluksen pelättiin päästävän mereen öljyä. Alus kuljetti hiiltä. Uhkana oli 950 tonnia öljyä. Australian viranomaiset avustivat öljypäästön ehkäisyssä. Sukeltajien arvion mukaan korallit voivat vahingoittua kolmen kilometrin matkalta.
Reija Lang

Reija Lang (s. 1963 Karhula) on suomalainen jazz-vokalisti ja sanoittaja. Hän on toiminut jazzin parissa 1990-luvun lopusta lähtien ja esittää musiikkia mainstream jazzista free jazziin.

Taustaa

Lang on opiskellut Grammy-voittaja Mark Murphyn johdolla Yhdysvalloissa. Lisäksi hän on suorittanut opintoja Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa sekä Sibelius-Akatemian avoimessa yliopistossa. Lang on osallistunut kansainvälisiin jazz workshopeihin Nancy Maranon, Madeline Eastmanin, Jay Claytonin, Sheila Jordanin ja Donna McElroyn johdolla.

Big band -produktiot

Lang tunnetaan myös big band -produktioiden konseptoijana. Produktioihin lukeutuvat vuonna 2007 Mika Myllärin sovittama Tribute to Anita O'Day , vuonna 2011 Uwe Steinmetzin sovittama moderni gospelteos big bandille Every Time I Feel The Spirit  ja vuonna 2013 Nancy Wilsonin ja Cannonball Adderleyn musiikin inspiroima produktio Erno Tiittasen sovittamana .

Sanoitukset

Lang on sanoittanut englanniksi Wayne Shorterin, Eric Dolphyn ja Mal Waldronin instrumentaalikappaleita vuonna 2005 julkaistulle Transit-levylle . Hän on myös sanoittanut englanniksi Ed Jonesin, Geoff Gascoynen ja Orphy Robinsonin sävellyksiä vuonna 2009 julkaistulle Out of Office -levylle 
. Kotimaisten säveltäjien teoksiin hän on tehnyt englanninkielisiä sanoituksia Mikko-Ville Luolajan-Mikkolalle, Mika Myllärille, Jarno Kukkoselle ja Alexi Tuomarilalle - ja suomalaisia sanoituksia Seppo Kantoselle, Mikko Innaselle ja André Sumeliukselle.

Luottamustehtävät

Reija Lang on aktiivinen jazzvaikuttaja. Hän on Suomen Muusikkoyrittäjät ry:n hallituksen jäsen (2013-) . Lang on toiminut aiemmin myös Jazzmuusikot ry:n puheenjohtajana (2008-2012).  Reija Lang tunnetaan myös jazz-klubien ja -tapahtumien tuottajana, mm. Albertin Kellari, Bio Rex Jazz Terazz, Nyyrikki .

Palkinnot

Lady Summertime -jazzlaulukilpailun voittaja vuonna 2002 .
Nelson Muntz

Hahmon kuvaus

Nelson on neljäsluokkalainen ja siten ilmeisesti kymmenvuotias. Hän on Springfieldin ala-asteella samalla Edna Krabappelin opettamalla luokalla kuin Bart Simpson. Nelsonilla on tapana pahoinpidellä itseään heikompia lapsia koulussa ja hän käy päivittäin varastamassa toisten lounasrahat väkivaltaan turvautuen. Useimmiten Nelsonin uhreina nähdään joko pinko Martin Prince tai nynny Milhouse Van Houten, toisinaan myös Bart. Vanhempien kiusaajien Jimbon, Kearneyn ja Dolphin kanssa Nelson on hyvissä väleissä ja vaikuttaa usein kuuluvan heidän jengiinsä jonkinlaisena ulkojäsenenä. Nelson ei ole täysin paatunut, sillä toisinaan hän myös auttaa muita. Jos Bart johdattaa lapset toteuttamaan jotain yhteistä suunnitelmaa, Nelson on yleensä mukana.
Nelson pukeutuu aina repaleiseen siniseen liiviin, punaiseen t-paitaan ja shortseihin. Sarjassa tuodaan usein esiin, että hänen perheensä on köyhä ja hänen koko lapsuutensa on ollut ankea. Hän asuu kahdestaan strippari-äitinsä (ääninäyttelijä Tress MacNeille) kanssa ränsistyneessä talossa tai asuntovaunussa Springfieldin laitakaupungilla.
Aina välillä Nelson näyttää pehmeän ja herkän puolensa. Hän esimerkiksi pitää hempeistä kantrilauluista. Toisaalta häntä viehättävät myös karkeat huvitukset, kuten kainalopierujen tekeminen ja ötököiden käristäminen polttolasilla. Nelsonilla on tapana hyvästellä sanoilla smell you later ("haistellaan myöhemmin").
Nelson on todellisuudessa vanhempi kuin kymmenen, hän on nimittäin jäänyt luokalleen sen verran monta kertaa. On myös paljastunut, että Nelson saattaa olla saksalaistaustainen.
Punanpiikkipyrstö

Levinneisyys

Punanpiikkipyrstöä tavataan Boliviassa ja Perussa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, mutta sen arvellaan vähenevän metsänhakkuiden vuoksi, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Ivalo

Historiaa

Ivalo tunnettiin aiemmin Kyrön kylänä.
Kyrön kylän perusti 1750-luvulla Ivalojoen alajuoksulle Tornionlaaksosta muuttanut Henrik Kyrö. Ruotsalaisen sukututkijan Erik Kuoksun mukaan Kyrö kuului laajaan pirkkamiessukuun, jotka kuninkaan valtuuttamina kävivät kauppaa lapinkylien kanssa ja kantoivat niistä verot. Kyrö merkittiin lappalaiseksi, koska hän ei perustanut taloa vaan elinkeinoina olivat kalastus ja metsästys. Kyrön tytär nai saamelaisen miehen ja kyläläiset alkoivat 1700-luvun lopulla kehittää poronhoidosta sivuelinkeinoa.
Lapin sodassa saksalaiset polttivat Ivalon, kuten suuren osan muistakin Lapin asutuskeskuksista. Saksan perääntyviä joukkoja takaa-ajavat suomalaisjoukot saavuttivat Ivalon 5. marraskuuta 1944.

Ivalojoki

Ivalon halki virtaa länsilounaasta jo 1800-luvulta kuuluisaksi tullut kultajoki Ivalojoki, joka laskee Inarijärven sokkeloiseen lounaiskolkkaan. Hankalina tulvakeväinä Ivalojoki nousee yli äyräidensä saartaen jokivarressa sijaitsevia asuntoja.

Kasvillisuus

Ivalossa joen rantamilla kasvaa vielä metsäkuusi harvoina suurina yksilöinä. Kuusiraja on noin 10 kilometriä Ivalon pohjoispuolella lähellä Ukonjärveä, josta löytyvät viimeiset luonnonvaraiset korpikuuset. Pohjoisempana kuuset ovat istutettuja.

Palvelut ja nähtävyydet

Ivalon eteläpuolella Törmäsen kylän luona on Ivalon lentoasema, josta on säännöllinen lentoyhteys Helsinkiin. Ivalosta on päivittäiset linja-autoyhteydet Rovaniemelle. Ivalossa on terveyskeskus, supermarketti ja muita liikkeitä. Inarin kunnan huomattava matkailukeskittymä Saariselkä sijaitsee noin 30 km etelään Ivalosta.

Tapahtumat

Vuosittain heinäkuun lopulla järjestetään Inariviikot, jolloin tapahtumia järjestetään myös Ivalossa. Inariviikkojen ohjelma huipentuu perinteisesti Ivalojoella ajettaviin WaterCross-kisoihin.
Petra Němcová

Petra Němcová (s. 24. kesäkuuta 1979) on tšekkiläinen huippumalli. Hän on esiintynyt muun muassa Victoria's Secret -alusasujen mallina sekä Sports Illustrated Swimsuit Issue -lehden kannessa.
Němcová ja hänen silloinen kihlattunsa, valokuvaaja Simon Atlee, olivat Khao Lakissa, Thaimaassa tapaninpäivän 2004 Intian valtameren maanjäristyksen aikana. Němcován lantio sekä jalka murtuivat onnettomuudessa. Simon Atlee menehtyi aaltoihin. 
Němcová seurusteli poptähti James Bluntin kanssa, mutta erosi vuoden 2007 tammi-helmikuussa.
Sandra Lehtinen

Aleksandra (Sandra) Lehtinen, o.s. Reinholdsson (1. heinäkuuta 1873 Parikkala – 5. syyskuuta 1954 Helsinki) oli SDP:n kansanedustaja Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuosina 1907–1909. Hänen aviopuolisonsa oli kansanedustaja Jussi Lehtinen, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1907 ajan oloon harvinaisella siviilivihkimisellä. 
Lehtinen toimi vuoteen 1903 saakka palvelijana ja ompelijana Helsingissä ja Oulussa, sen jälkeen sosiaalidemokraattisen puolueen puhujana, agitaattorina ja järjestäjänä. Häntä pidettiin vuosina 1929–1932 vankina poliittisista syistä. 
Lehtinen vietti vuodet 1933–1945 Neuvostoliitossa ja kuoli Helsingissä 81-vuotiaana.
Nigerian naisten jalkapallomaajoukkue

Nigerian naisten jalkapallomaajoukkue edustaa Nigeriaa naisten jalkapallon kansainvälisissä otteluissa.

Olympialaiset

Nigerian maajoukkue sijoittui Sydneyn 2000 olympialaisissa kahdeksanneksi ja Ateenan 2004 olympialaisissa kuudenneksi. Pekingin 2008 olympialaisissa se hävisi kaikki kolme otteluaan: Pohjois-Korealle 0–1, Saksalle 0–1 ja Brasilialle 1–3. Nigerian ainoan maalin teki Perpetua Nkwocha rangaistuspotkusta.

Maailmanmestaruuskilpailut

Nigeria on ollut mukana kaikissa tähän asti pelatuissa naisten MM-turnauksissa. Vuosien 1991, 1995, 2003, 2011 ja 2015 kisoissa sen pelit päättyivät alkulohkon jälkeen. Vuoden 1999 MM-kisoissa Nigeria sijoittui alkulohkossaan toiseksi. Puolivälierässään Brasiliaa vastaan se nousi puoliajan 0–3-tappiotilanteesta tasoihin mutta hävisi jatkoajalla maalein 3–4.
Vuoden 2007 MM-kisat pelattiin Kiinassa. Nigeria pelasi alkulohkossaan Ruotsin kanssa tasapelin 1–1 mutta hävisi Pohjois-Korealle 0–2 ja Yhdysvalloille 0–1 ja jäi lohkonsa viimeiseksi. Joukkuetta valmensi Ntiero Effiom. Nigerian pelaajista Rita Chikwelu ja MM-turnauksessa joukkueen ainoan maalin tehnyt Cynthia Uwak ovat pelanneet pitkään Suomessa.
Vuoden 2011 MM-kisoissa Saksassa Nigeria hävisi sekä Ranskalle että Saksalle 0–1 ja voitti Kanadan samoin lukemin mutta ei selviytynyt alkulohkosta jatkoon. Nigerian ainoan maalin teki Perpetua Nkwocha.
Vuoden 2015 MM-kisoissa Kanadassa Nigeria pelasi Ruotsin kanssa tasapelin 3–3 mutta hävisi sitten Australialle 0–2 ja Yhdysvalloille 0–1 eikä päässyt alkulohkosta jatkoon. Nigerian maalintekijät olivat Ngozi Okobi, Asisat Oshoala ja Francisca Ordega.
Vuoden 2019 MM-kisoissa Ranskassa Nigeria sijoittui alkulohkossaan kolmanneksi. Se hävisi Norjalle 0–3 ja Ranskalle 0–1 sekä voitti siinä välissä Etelä-Korean 2–0. Puolivälierissä Nigeria hävisi Saksalle 0–3. Asisat Oshoala teki maalin Etelä-Koreaa vastaan ja ottelun toinen maali oli Etelä-Korean oma maali. Nigerian valmentajana toimi ruotsalainen Thomas Dennerby.

Afrikan-mestaruuskilpailut

Afrikan mestaruusturnauksessa Nigeria oli pitkään voittamaton. Se vei ensimmäiset seitsemän mestaruutta putkeen vuosina 1991, 1995, 1998, 2000, 2002, 2004 ja 2006. Vuoden 2008 turnauksen välierissä se hävisi Päiväntasaajan Guinealle ja sijoittui kolmanneksi voitettuaan pronssiottelussa Kamerunin rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Vuonna 2010 Nigeria voitti Päiväntasaajan Guinean finaalissa, ja näin joukkue voitti kahdeksannen maanosamestaruutensa. Vuoden 2012 turnauksen välierissä Nigeria hävisi Etelä-Afrikan tasavallalle 0–1 ja pronssiottelussa Kamerunille samoin lukemin, joten se sijoittui neljänneksi. Vuonna 2014 Nigeria voitti yhdeksännen mestaruutensa voittamalla loppuottelussa Kamerunin 2–0 Nigeria voitti Afrikan-mestaruuden myös vuosina 2016 ja 2018.
Josif Stalin (laiva)

Josif Stalin oli neuvostoliittolainen 3. joulukuuta 1941 Viron rannikolla uponnut laiva.

Laivan tuho

Suomalaiset joukot olivat miehittäneet Hangon. Sieltä lähdettiin evakuoimaan lähes 5 600 sotilasta ja siviiliä. Laiva tuhoutui Viron rannikolla ajettuaan miinaan. Laivalla olleista 1 900 kuoli, ja venäläiset pelastivat noin 1 700. Rannikolle ajautuneessa laivassa elossa olleesta noin 1 800 henkilöstä suurin osa päätyi Saksaan ja 750 kuljetettiin sotavangiksi Suomeen.
Lippilinnanmäki

Linnanmäki

Linnanmäki sijaitsee Hattulan vanhalta kirkolta runsaat 7 kilometriä pohjoiseen. Mäki sijaitsee Vanalaveden Lusinselän eteläpäähän laskevan Valtteenjoen länsirannalla. Paikalle ei johda tietä, mutta kantatie 57 ohittaa sen 400 metrin päässä. Mäki on noin 10 metriä korkea ja se on kallioaluetta. Jouko Voionmaan kartalla vuodelta 1935 lukee pohjoispuolella "valli?". Vuoden 1985 inventoinnissa ei näitäkään jäänteitä havaittu.

Tutkimukset

Kohdetta ei olla tutkittu arkeologisesti. Sen sijaan sitä on tutkittu pintapuolisesti vuosina 1935 (Jouko Voionmaa), 1940 (Sirkka Ojala) ja 1985 (Jyri Saukkonen).
Bibracte

Bibracte oli gallialaisen heedujen heimon tärkein kaupunki ja poliittinen sekä taloudellinen keskus. Bibracte sijaitsi Mont Beuvrayn kukkulalla, ja se oli yksi merkittävimmistä Gallian oppidumeista eli linnoitetuista asutuksista. Bibracten kukoistusaika kesti 150-luvun lopusta eaa. noin vuoteen 12 eaa., jolloin heedut perustivat uuden Augustodunumin kaupungin (Autun).
Bibracte levittäytyi noin 135 hehtaarin alueelle. Koko kaupunkia ympäröi korkea muuri, joka oli toteutettu murus gallicus -tekniikalla kivestä ja puusta. Arkeologit ovat rakentaneet osan siitä paikalle Porte du Rebout. Bibractessa ei ollut antiikin kaupunkien kaltaista geometrista asemakaavaa, mutta asutus oli kuitenkin jakautunut selkeisiin alueisiin ja katuihin. Aluksi luultiin, että Bibractessa oli laaja käsityöläisten alue, jossa oli muun muassa kultaseppien pajoja. Kaivauksien perusteella voidaan kuitenkin sanoa, että pajoja oli joka puolella kaupunkia. Esimerkiksi Parc au Chevaux'n alueella oli suuri domus (PC1) sekä käsityöläisten pajoja. PC1 on domus, joka on rakennettu roomalaisella tyylillä ja joka tarkoittaa sitä, että siinä oli vestibulum, atrium ja huoneita. Kaupungissa oli myös muita roomalaistyylisiä taloja. Yleensä talot olivat nelikulmaisia, ja ne oli rakennettu puusta tai kivestä. Useat asumukset olivat puolittain maan sisässä. 
Paikalla tehdyissä kaivauksissa on löydetty eri puolilta eteläistä Eurooppaa peräisin olevia kolikoita, mikä viittaa siihen, että Bibracte on ollut vilkas kaupan keskus. Lisäksi paikalta on löydetty monta tuhatta amphoraa, jotka osoittavat, että tuotteita tuotiin ager cosanuksesta (Dressel 1) sekä Espanjasta (Haltern 70, Dressel 20, Oberhaden 83, Pascual 1 jne.). Kaupungissa oli myös pyhäkkö, joten Bibracte on ollut myös uskonnollinen keskus.