google/wiki40b huggingface dataset:
Brandon Maïsano

Brandon Maïsano (s. 24. kesäkuuta 1993 Cannes) on ranskalainen moottoriurheilija. Hän kuului Ferrarin nuorten kuljettajien kehitysohjelmaan vuosina 2010-2012.

Ura

Maïsano aloitti uransa Karting-sarjoissa vuonna 2004. Hän voitti Ranskan mestaruuden ja Monaco Kart Cup KF3-luokan mestaruuden vuonna 2008. Vuonna 2010 Maïsano aloitti kilpauransa Formula Abarth -sarjassa voittaen sarjan mestaruuden saavuttaen neljä voittoa, kaksi paalupaikkaa ja seitsemän palkintosijaa. Vuonna 2011 Maïsano kilpaili Italian Formula 3 -sarjassa voittaen kaksi kilpailua sijoittuen sarjan neljänneksi. Vuonna 2012 hän jatkoi sarjassa saavuttaen kolme voittoa, kaksi paalupaikkaa ja 14 palkintosijaa sijoittuen sarjan kolmanneksi. Vuonna 2013 Maïsano kilpaili European F3 Open -sarjassa mutta ajoi vain kaksi kilpailua saavuttaen kymmenen pistettä. Vuonna 2014 Maïsano kilpaili uudessa Italian Formula 4 -sarjassa voittaen Italian F4 Trophy -luokan mestaruuden. Vuonna 2015 Maïsano siirtyi Euroopan Formula 3 -sarjaan jossa hän saavutti 53 pistettä. Hän kilpaili myös GP3-sarjassa ajaen kaksi kilpailua Campos Racing -tallissa saavuttamatta pisteitä. Samana vuonna hän kilpaili Toyota Racing Series -sarjassa voittaen viisi kilpailua sijoittuen sarjan toiseksi.
Mesto

Lapsuus/nuoruus

Melle Stomp syntyi 30. syyskuuta 1999 Alankomaissa. Hän alkoi soittaa viulua 6-vuotiaana. 11-vuotiaana hän alkoi soittamaan rumpuja ja alkoi kiinnostumaan musiikin teosta. Stomp kiinnostui deep house:sta ja future house:sta kuultuaan Oliver Heldens:in kappaleen "Gecko". Hän alkoi tekemään deep house:a 14-vuotiaana mutta siirtyi myöhemmin tekemään future housea.
Esomepratsoli

Metabolia ja käyttökohteet

Esomepratsoli on ensimmäisenä käyttöön tulleen omepratsolin S-enantiomeeri. S-enantiomeeri on teholtaan noin nelinkertainen verrattuna yhdisteen R-isomeeriin. Esomepratsoli on aihiolääke, ja se metaboloituu maksassa CYP2C19- ja CYP3A4-entsyymien vaikutuksesta ei-kiraalikseksi sulfenamidijohdannaiseksi. Johdannainen on protonipumpun estäjä ja täten vähentää suolahapon eritystä vatsan soluissa, jolloin närästys ja muut refluksitaudille tyypilliset oireet vähenevät. Esomepratsolia voidaan annostella joko suun kautta tai laskimoon annettavana pistoksena. Suun kautta annettuna esomepratsolia voidaan käyttää pitempivaikutteisena magnesiumsuolana. Esomepratsolin käyttökohteet ovat refluksitaudin, mahahaavan ja Zollinger–Ellison-oireyhtymän hoidossa. Lisäksi sitä voidaan käyttää Helicobacter pylori -bakteerin häätämiseen.

Haittavaikutukset

Esomepratsoli on kohtalaisen hyvin siedetty lääkeaine. Tyypillisimpiä sen aiheuttamia haittavaikutuksia ovat huonovointisuus, vatsakivut, ripuli, ilmavaivat ja ummetus.

Synteesi

Esomepratsolin synteesi on hyvin samankaltainen omepratsolin synteesin kanssa. Ensimmäisessä vaiheessa 4-metoksibentseeni-1,2-diamiini reagoi kaliumetyyliksantaatin kanssa muodostaen bentsimidatsolitiolijohdannaisen. Tämä johdannainen reagoi nukleofiilisellä substituutiolla 2-(kloorimetyyli)-4-metoksi-3,5-dimetyylipyrimidiinin kanssa, ja muodostunut välituote hapetetaan esomepratsoliksi. Hapettimena voidaan käyttää m-klooriperbentsoehappoa, mutta tällöin muodostuu tuotteena raseeminen seos. Tämän vuoksi hapetukseen käytetään nykyään asymmetristä menetelmää, jossa hapettimena toimii kumeenihydroperoksidi ja katalyyttinä titaanikompleksi ja dietyylitartraatti. Näin päästään pääasiassa haluttuun isomeeriin ja enantioylimäärä on 93–96 %.
Edvin Kaslin

Edvin Efraim Kaslin (1856–1905) oli suomalainen vakuutusjohtaja. Hän oli Henkivakuutusyhtiö Suomen perustaja sekä johtaja vuodesta 1890, ja hänen johdollaan Suomi-yhtiöstä tuli henkivakuutuskannaltaan yksi Pohjoismaiden suurimpia. Hänen puolisonsa oli näyttelijä Anni Hacklin.
Porin Mies-Laulu

Historiaa

Porin Mies-Laulu perustettiin vuonna 1945 kuoron pitkäaikaisen taiteellisen johtajan Professori Altti Järvisen aloitteesta. Kuoron juuret löytyvät Porin suojeluskunnan mieskuorosta, joka lakkautettiin vuonna 1944. Suurin osa Porin suojeluskunnan kuoron jäsenistä jatkoi lauluharrastustaan Porin Mies-Laulun riveissä.
Porin Mies-Laulu on esittänyt paljon suomalaista mieskuoromusiikkia ja tehnyt etenkin porilaisen säveltäjän Professori Selim Palmgrenin tuotantoa tutuksi.
Kuoro on koko toimintansa ajan konsertoinut aktiivisesti niin kotimaassa, kuin ulkomaillakin.
Vuonna 1969 kuoro perusti Porin Mies-Laulun poikakuoron, joka myöhemmin on irtaantunut kuoron yhteydestä ja kantaa nykyään nimeä Porin Poikakuoro.
Vuonna 1970 kuoron yhteyteen perustettiin seniorikuoro Vaarinlaulu, joka vietti keväällä 2010 40-vuotisjuhliaan.
Vuonna 2003 kuoro perusti Välimiehet nimisen nuorten miesten kokoonpanon nykyisen taiteellisen johtajan Guido Ausmaan aloitteesta.
Porin Mies-Laulun kunniajäsenten joukosta löytyvät mm. Professorit Heikki Klemetti ja Selim Palmgren.

Taiteellinen johto

Porin Mies-Laulu on siinä mielessä poikkeuksellinen kuoro, että sen johdossa on koko lähes 70-vuotisen historian aikana ollut vain kolme taiteellista johtajaa, sekä kolme varalaulunjohtajaa.

Menestystä

Porin Mies-Laulu palkittiin mieskuoroliiton vuoden kuorona 1981.

Kuoron kvartetit ovat osallistuneet useisiin kvartettikilpailuihin valtakunnallisella ja alueellisella tasolla. Näistä kuoron palkintokaappiin on kertynyt lukuisia voittoja ja muita palkintosijoja.

Keväällä 2010 kuoro voitti kansainvälisen Leevi Madetoja -mieskuorokilpailun kansallisen sarjan. Kuoro sai samasta kilpailusta myös yleisradion palkinnon parhaasta Leevi Madetojan kappaleen tulkinnasta. Leevi Madetojan Ilta oli kilpailun kansallisen sarjan pakollinen kappale. Lisäksi kuoron taiteellinen johtaja Guido Ausmaa palkittiin kilpailun kansallisen sarjan parhaana kuoronjohtajana.

Viimeisimpänä ja toistaiseksi suurimpana kilpailusaavutuksena voidaan pitää kuoron menestystä kansainvälisessä Mundi Cantant-kuorokilpailussa Tšekin Olomoucissa vuonna 2011. Kuoron kokoonpanot palkittiin kilpailussa kahdella kullalla ja yhdellä hopealla. Kantakuoro voitti kilpailun mieskuorosarjan, Välimiehet palkittiin kamarikuorosarjassa hopealla ja Välimiehistä koottu kvintetti PML Välimiehet V.S. saavutti kultaa primavistasarjassa. Kantakuoro pääsi myös festivaalin finaaliin (Competition for the Absolute Festival Winner), johon valittiin kuusi parasta kuoroa kaikkiin kuorosarjoihin osallistuneiden 89:n kuoron joukosta. Kantakuoro sijoittui tässä finaalissa jaetulle kolmannelle sijalle.

Filmografia

Kuoro esiintyi vuonna 2005 ohjaaja Timo Koivusalon elokuvassa Kaksipäisen Kotkan varjossa. Kuoro esittää elokuvassa laulun Miespolvien Marssi yhdessä Porin Poikakuoron kanssa.
SG Dresden Striesen

Historia

Seura perustettiin vuonna 1910. SG Dresden Striesen halusi alusta asti tulla tunnetuksi jalkapallosta, jonka takia jalkapallojaosto perustettiin ensimmäisenä. Vuoden päästä perustamisesta seura voitti Dresdenin Bezirkin mestaruuden. SG Dresden kärsi muiden saksalaisseurojen tapaan maailmansodan miestappioista, mutta onnistui voittamaan Keski-Saksan mestaruuden vuonna 1920. Samalla vuosikymmenellä jalkapallotoiminnan rinnalle syntyi muita jaostoja. Vuonna 1947 seuran nimeksi vaihdettiin ZSG Nagema, jolla seura pelasi jalkapallon toiseksi korkeinta sarjatasoa. Kaksi vuotta edellisen nimenvaihdon jälkeen seura nimettiin BSG VVB Tabakiksi paikallisen tupakkatehtaan mukaan. Samassa kaupungissa toiminut SG Dresden-Friedrichstadt siirtyi kauden 1949–1950 jälkeen Länsi-Saksaan, jolloin DDR-Oberligassa oli vapaa sarjapaikka. Ensin vapaata sarjapaikkaa tarjottiin SG Dresden Striesenille, joka kieltäytyi vastaanottamasta sitä. Tämän jälkeen paikka myönnettiin vastaperustetulle SG Volkspolizei Dresdenille. Vielä vuonna 1952 seuran nimeksi vaihdettiin BSG Empor Tabak, jolla se tunnettiin koko lopun Itä-Saksa ajan. Kaudeksi 1983–1984 seura nousi DDR-Ligaan ja sijoittui oman lohkonsa yhdeksänneksi. Sarjamuutosten myötä BSG Empor Tabak joutui kuitenkin putoamaan. Itä-Saksan lakattua jalkapallojaosto perusti oman seuran nimellä SG Striesen.
Tiihala

Tiihala on Kangasalan osa-alue ja kylä. Säkkölänjärven eteläosa, Taivallammen eteläosa ja Kyläjärvi sijaitsevat Tiihalassa.
Formoteroli

Ominaisuudet ja käyttö

Formoterolia käytetään yleensä fumaraattisuolan dihydraattina, joka on kiteistä ainetta. Lääkeaine vaikuttaa sitoutumalla β₂-adenergisiin reseptoreihin ja on sen agonisti eli aktivoi sitä. Tämän seurauksena keuhkoputkia ympäröivä sileä lihaskudos rentoutuu ja keuhkoputket pääsevät laajenemaan. Formoterolin vaikutus alkaa noin 5 minuutin kuluttua lääkkeen oton jälkeen ja kestää noin 12 tuntia. Se kuuluu siis pitkävaikutteisiin β₂-reseptorien agonisteihin. Formoteroli on kiraalinen yhdiste, jota myydään joko (R,R)- ja (S,S)-enantiomeerejä sisältävänä raseemisena seoksena tai pelkkänä (R,R)-enantiomeerina eli arformoterolina. (R,R)-enantiomeeri on lääkeaineena noin 1000 kertaa (S,S)-enantiomeeria tehokkaampi.  Formoterolia käytetään inhalaattoreissa erityisesti vaikean ja keskivaikean astman hoidossa yhdessä glukokortikoidien kanssa.

Haittavaikutukset

Formoterolin aiheuttamia haittavaikutuksia voivat olla pääkipu, väsymys, nenän tukkoisuus, vatsakivut ja huonovointisuus.

Valmistus

Formoterolin synteesin ensimmäisissä vaiheissa p-hydroksiasetofenoni nitrataan ja hydroksyyliryhmä suojataan bentsyylieetterinä. Seuraavassa vaiheessa suoritetaan bromaus ja tässä reaktiossa muodostuva tuote reagoi N-bentsyyli-1-(4-metoksifenyyli)propan-2-amiinin kanssa. Tämän jälkeen nitroryhmä pelkistetään raudan avulla aminoryhmäksi ja karbonyyliryhmä natriumboorihydridin avulla hydroksyyliryhmäksi. Seuraavaksi yhdiste reagoi muurahaishapon kanssa ja suojaryhminä toimivat bentsyyliryhmät poistetaan vedyttämällä. Näin muodostuu raseeminen seos. On myös kehitetty asymmetrinen synteesimenetelmä, jossa muodostuu ainoastaan formoterolin (R,R)-enantiomeeria.
Jörg Stübner

Jörg Stübner (23. heinäkuuta 1965 – 24. kesäkuuta 2019) oli entinen saksalainen jalkapalloilija, Hän pelasi pääosan urastaan, 182  Oberliga-ottelua,   Dynamo Dresdenin keskikenttäpelaajana, ja teki 14 maalia.  Itä-Saksan jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi 47 ottelua vuosina 1984-1990.
The Funkiest

The Funkiest oli Helsingin keskustan laidalla Mechelininkadulla Kampissa sijainnut, joulukuussa 1995 perustettu levykauppa. The Funkiestissä myytiin lähinnä rap-levyjä sekä jonkun verran 1960-70-lukujen rhythm and blues-, funk- ja soul-musiikkia. 
Huhtikuussa 2016 The Funkiestin omistaja Juha Vakkari ilmoitti lopettavansa liikkeen kannattamattomana.

Fjuu Records

The Funkiestin alla toimi myös levy-yhtiö Fjuu Records, joka julkaisi levyjä mm. Ruudolfilta ja Lost Causelta. Fjuu Recordsilta ilmestyi historiansa aikana 33 julkaisua.
Täkänä

Täkänä on vanhimpia kansanomaisia kudonnaisia. Se koostuu kahdesta samanaikaisesti kudotusta kankaasta (ylä- ja alakangas), jotka vaihtavat kuvioiden kohdalla paikkaa ja sitoutuvat näin toisiinsa kuvioiden reunoissa.

Historia

Alun perin täkänät ovat olleet kirkkotekstiilejä, mutta myöhemmin ne kuuluivat myös säätyläiskotien lämmittäviin villakudonnaisiin. Vanhimmat Suomessa säilyneet täkänät ovat peräisin 1500-luvulta. Täkänän alueita ovat Suomessa olleet ensin Etelä-Pohjanmaa, Häme ja Satakunta, mutta 1800-luvun lopulla täkänän kudontataito levisi myös muualle Suomeen aina Karjalaan asti.

Täkänän kutominen

Useimmiten täkänässä on kaksi palttinakangasta päällekkäin. Kudottaessa voidaan käyttää myös erilaisia sidoksia, mutta kuitenkin niin, että sidoksissa tarvittava niisivarsien määrä pysyy mahdollisimman pienenä. Syynä on, että kumpikin kangas vaatii erilliset niisivarret ja polkuset ja lisäksi tarvitaan kaksi ns. apupolkusta, joilla kankaat saadaan erilleen toisistaan.
Täkänän kuviot syntyvät poimimalla, mihin on kaksi tapaa. Perinteisesti poiminta tehdään kahden kepin avulla, millä saa aikaan tarkan kuvion. Lastan avulla tehtävä poiminta on peräisin Norjasta.
Partanen & Lamusuo

Partanen & Lamusuo Oy on vuonna 2009 perustettu kuopiolainen suunnittelu- ja arkkitehtitoimisto, jonka osakkaina ovat taiteilija Jaana Partanen ja arkkitehti Heikki Lamusuo. Partanen & Lamusuo Oy on Arkkitehtitoimistojen liiton ATL:n jäsen sekä kuuluu Kuopion alueen kauppakamariin. Toimiston päätoimipaikka on Pohjois-Savossa Kuopiossa, mutta sen toimialueena on koko Suomi.
Edvard Kujala

Eetvartti (Edvard) Kujala (8. maaliskuuta 1884 Ruovesi – 30. elokuuta 1964 Mänttä) oli suomalainen maanviljelijä, kunnallisneuvos ja sosiaalidemokraattien kansanedustaja.
Kujala syntyi Ruovedellä vuonna 1884 torppari Erkki Kujalan ja Riikka Kettusen perheeseen. Hän työskenteli nuoruudessaan maataloustöissä Ruovedellä, minkä jälkeen hän teki erilaisia sekatöitä Pietarsaaressa ja Helsingissä. Helsingistä Kujala palasi takaisin synnyinkuntaansa Ruovedelle, jossa hän elätti itsensä pienviljelijänä. Viljelyä hän jatkoi myöhemmin Pohjaslahdella, jossa Kujala toimi myös lautamiehenä sekä asutuslautakunnan sihteerinä ja asutusneuvojana.
Kansanedustajana Kujala toimi kahteen otteeseen, ensin vuosina 1929–1930, ja myöhemmin vuosina 1933–1945 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Eduskuntatyössä Kujala oli jäsenenä talousvaliokunnassa sekä toimi laki- ja talousvaliokunnan puheenjohtajana. Lisäksi hän toimi neljästi presidentin valitsijamiehenä sekä Ruoveden ja Pohjaslahden kunnanvaltuustojen puheenjohtajana. Kujalalle myönnettiin vuonna 1945 yhteiskunnallisesta työstään kunnallisneuvoksen arvonimi.
Kujala avioitui vuonna 1913 Emilia Perttulan kanssa.
Päistärkoit

Piirteitä

Päistärkoiden levinneisyys on holarktinen ja lajeja tunnetaan yhteensä vain 24. Kaikki lajit ovat pieniä, metallinkiiltoisia ja päiväaktiivisia perhosia, joiden lentoaika sijoittuu yleensä keväälle. Siipiväli on aina alle 15 mm ja lepäävä perhonen pitää siipiään vartalon sivuilla kattolaskuisesti. Siipisuonitus on etu- ja takasiivissä samanlainen. Tunnusomainen piirre on jalkojen säärissä olevien okien määrä, joka on kaikilla lajeilla 0-1-4. Yhdistäviä tuntomerkkejä on myös aikuisen perhosen genitaaleissa sekä siipisuomujen rakenteessa. Toukka on täysin jalaton.

Elintavat

Päistärkoit eivät käy kukilla, mutta juovat imukärsällään nestettä mm. puiden mahlaa vuotavista vioittumista. Naaras munii munat veitsimäisellä munanasettimellaan lehtien sisään ja toukat elävät lehtimiinaajina erityisesti pyökkimäisten puiden (lahko Fagales) lehtien sisällä. Vain muutamat lajit pajuilla tai ruusukasveilla. Toukan lehtimiinaan jättämä ulostevana on ryhmälle tunnusomainen. Toukkavaihe on lyhytkestoinen ja täysikasvuinen toukka pudottautuu maahan alkukesästä ja koteloituu maan alle tekemänsä kotelokopan sisään. Kotelo talvehtii.
Merinahkakilpikonna

Koko ja ulkonäkö

Merinahkakilpikonna on suurin nykyisistä kilpikonnalajeista. Naaras on 160 senttiä pitkä ja painaa 300–600 kiloa, koiras on isompi, jopa 250 senttiä pitkä ja voi painaa jopa yli 900 kiloa. Merinahkakilpikonnan selkäkilpi koostuu pienten luulevyjen mosaiikista, jota peittää nahkamainen iho. Selkäkilpi ei ole kiinnittynyt selkärankaan tai kylkiluihin kuten varsinaisilla merikilpikonnilla. Vatsakilvessä on neljä luusauvaa, jotka muodostavat soikean kehän. Merinahkakilpikonnan selässä kulkee seitsemän pykälikästä pitkittäisharjannetta, mistä laji onkin helppo tunnistaa. Selkäkilven pohjaväritys on mustahko, ja sitä kirjovat tiheässä olevat valkeahkot ja vaaleanpunertavat täplät. Vatsapuoli on valkoinen ja mustapilkkuinen. Merinahkakilpikonnan eturaajat ovat pitkät.

Levinneisyys ja elinympäristö

Merinahkakilpikonna on maailman laajimmalle levinnein matelijalaji, ja sitä tavataan trooppisista meristä aina subarktisiin meriin. Pesimäaikaa lukuun ottamatta merinahkakilpikonnat elävät avomerellä Atlantilla, Intian valtameressä sekä Tyynellämerellä.

Elintavat

Merinahkakilpikonnat ovat maailman syvimmälle sukeltavia matelijoita. Eräs yksilö sukelsi 1230 metrin syvyyten.

Ravinto

Merinahkakilpikonnat syövät lähes yksinomaan meduusoja. Yksi ainoa yksilö voi syödä jopa 200 litran edestä meduusoja päivittäin. Aikuisilla merinahkakilpikonnilla ei ole luontaisia vihollisia, mutta noin 90% merinahkakilpikonnista kuolee kuoriutumispäivänään, sillä monet linnut, maapetoeläimet ja petokalat syövät vastakuoriutuneita poikasia.

Lisääntyminen

Merinahkakilpikonnien tärkeimmät pesimäalueet ovat Surinamessa, Ranskan Guyanassa, Meksikossa, Costa Ricassa ja Gabonissa. Nicaraguassa, Panamassa ja Guatemalassa on myös pesimärantoja. Ne ilmaantuvat näille rannoille yleensä öisin, kaivavat pienen kuopan hiekkaan ja munivat sinne jopa 150 pyöreää munaa. Ennen palaamistaan takaisin mereen kilpikonnat peittävät munat. Reilun kahden kuukauden kuluttua poikaset kuoriutuvat ja pyrkivät heti veteen.
Ginkgoales

Tuntomerkit

Ryhmän kasvit ovat puita. Niiden kasvutapa muistuttaa hieman havupuita. Erikoiset viuhkamaiset lehdet ovat halkihaaraiset, ja niiden suonet päättyvät lehden laitaan. Heteet ja emit sijaitsevat eri yksilöissä. Siemenen ympärille kehittyy mehevä siemenkuori, joka saa siemenen muistuttamaan koppisiemenisten kasvien hedelmiä.

Kehityshistoria

Neidonhiuspuut kehittyivät suunnilleen samoihin aikoihin käpypalmujen kanssa permikaudella noin 270 miljoonaa vuotta sitten, miltä ajalta ovat peräisin ensimmäiset neidonhiuspuiksi tunnistettavat fossiilit. Jurakauden keskivaiheilla ja liitukaudella ne levittäytyivät koko Lauraasiaan, mutta koppisiemenisten kasvien tultua hallitseviksi ne harvinaistuivat nopeasti. Paleoseeniin mennessä ainoaksi lajiksi oli jäänyt Ginkgo adiantoides, joka katosi Pohjois-Amerikasta 7 miljoonaa ja Euroopasta 3 miljoonaa vuotta sitten. Tämän jälkeen fossiililöydöissä on aukko, mutta pienelle alueelle Kiinan länsiosassa jäi kuitenkin toistaiseksi tuntemattomien vaiheiden kautta henkiin populaatio Ginkgo biloban yksilöitä, joita kiinalaiset munkit viljelivät jo tuhansia vuosia sitten temppeleissään. Jotkin viljellyt yksilöt ovat 1500 vuotta vanhoja ja 30 metriä korkeita. 1600-luvun lopulla kasvi päätyi myös eurooppalaisten tietoon japanilaisten temppelipuutarhojen kautta; nykyään sitä viljellään laajalti Japanissa, Koreassa ja myös länsimaissa puistopuuna lauhkealla vyöhykkeellä.

Luokittelu

Ginkgoales-lahkon kasvit ovat paljassiemenisiä siemenkasveja. Ryhmän ainoan nykyisin elävän lajin avulla suoritettujen geneettisten tutkimusten perusteella niiden lähimpiä eläviä sukulaisia ovat käpypalmut (Cycadales).
Lahkoon on luokiteltu kymmeniä vain fossiilisista jäänteistä tunnettuja kasvisukuja ja useita näistä muodostettuja heimoja. Suuri osa näistä luokituksista on kiistanalaisia. Esimerkiksi permikautista sukua Trichopitys on monesti pidetty vanhimpana tunnettuna ryhmän edustajana siitä lähtien kun kasvitieteilijä Carl Rudolf Florin esitti kasvin olevan sukua neidonhiuspuille vuonna 1949, mutta useat tutkijat ovat olleet eri mieltä, ja Trichopitys onkin vaihtoehtoisesti luokiteltu useisiin muihinkin varhaisiin siemenkasviryhmiin, kuten Peltaspermales-lahkoon (Sergei V. Meyen, 1987) ja Dicranophyllales-lahkoon (Sergio Archangelsky ja Rubèn Cunéo, 1990).
Ukonlammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 8,4 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Arrajoen valuma-alueella (14.16), jonka Halkokorvenjoen valuma-alueeseen (14.168) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 88,3 metriä mpy.
L. A. Reid

Antonio ”L.A.” Reid (s. 7. kesäkuuta 1956 Cincinnati, Ohio) on yhdysvaltalainen lauluntekijä ja musiikkituottaja. Hänet on palkittu kolmesti Grammy-palkinnolla.
Yhtenä LaFace Recordsin perustajajäsenistä Reid on ollut tekemässä levytyssopimusta ja auttanut Mariah Careytä, Pinkiä, Justin Bieberiä, Rihannaa, Kanye Westiä, Avril Lavignea, Toni Braxtonia, TLC:tä, Usheria, Ciaraa, OutKastia ja Didoa saavuttamaan moninkertaisen platinalevyn. Hän on ollut Epic Recordsin toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 2011.
Reid oli yksi X Factor USA -televisiosarjan tuomareista ensimmäisellä ja toisella kaudella vuosina 2011–2012.
Demofon

Demofon (muinaiskreikaksi Δημοφῶν) oli kreikkalaisessa mytologiassa Ateenan kuningas. Hän oli Theseuksen ja Faidran poika ja siten Akamaan, jonka kanssa hän osallistui Troijan sotaan, veli. Molempien mainitaan olleen niiden neljänkymmenen sankarin joukossa, jotka piiloutuivat Troijan hevoseen. Sodan jälkeen hän vaati isoäitinsä Aithran, joka oli siepattu Helenan kanssa yhtä aikaa, palauttamista. Helenan oltua asiasta samaa mieltä Agamemnon päästi tämän vapaaksi.
Paluumatkalla Demofon nousi maihin Traakian Bisalterissa ja rakastui siellä Fyllikseen, Traakian kuninkaan tyttäreen. Hän nai tämän ja peri samalla valtaistuimen. Demofon jatkoi matkaansa edelleen Ateenaan luvaten palata takaisin. Kun näin ei kuitenkaan tapahtunut, riisti Fyllis itseltään hengen.
Demofonin oletetaan tuoneen Troijasta palladionin mukanaan Ateenaan. Hän myös myönsi turvapaikan herakleideille Ateenasta suojaksi Eurystheukselta. Demofonin kuoltua pudottuaan hevosen selästä hänen pojastaan Oksynteksesta tuli kuningas.
Kari Cantell

Kari Juhani Cantell (s. 23. elokuuta 1932 Mäntyharju) on suomalainen lääketieteen tutkija. 
Cantellin vanhemmat olivat lehtori Lauri  Oskar Immanuel Cantell ja Hilma Esteri Haapakoski. Hän avioitui 1958 sairaanhoitaja Aila Onnia Kokon kanssa. Cantell tuli ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta 1950 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1956. Lääketieteen tohtoriksi hän väitteli 1959. Cantell toimi uransa alussa sekä Helsingin yliopistossa että Valtion serumlaitoksen tehtävissä.
Cantell on tutkinut neljän vuosikymmenen ajan interferoneja ja julkaissut yli kolmesataa interferoneja ja viruksia käsittelevää tieteellistä artikkelia. Hänen tutkimuksensa on muun muassa edistänyt syöpälääkkeiden kehitystä. Cantell on voittanut tutkimuksillaan myös useita tiedepalkintoja. Hänelle on myönnetty Suomen kulttuurirahaston tunnustuspalkinto 1972, Matti Äyräpään palkinto 1978, MTV:n kulttuuripalkinto 1979, Eric K. Fernströmin pohjoismainen palkinto 1981 ja Milstein-palkinto 1995.  Tutkijanelämästä Cantell on kirjoittanut teoksessaan Interferonin tarina. Cantell sai teoksesta vuonna 1994 Valtion tiedonjulkistamispalkinnon, Tieto-Finlandia-kunniamaininnan ja Lauri Jäntin säätiön kunniakirjan. Teoksesta Tiedemiehen mietteitä uskosta hän sai Väinö Voipio -palkinnon. 
Cantell valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1981.
Astronominen yksikkö

Historia

Koska Maan etäisyydelle Auringosta ei voi antaa tarkkaa arvoa, määriteltiin vuonna 1968, että astronominen yksikkö on tarkalleen 1,496 · 10¹¹ metriä. Tällöin Maan radan isoakselin puolikas on hieman enemmän kuin 1 AU.
Kansainvälinen tähtitieteellinen unioni (IAU) määritteli vuonna 1976 astronomisen yksikön siksi etäisyydeksi Auringosta, jolla hiukkanen kiertäisi häiriöttä 365,2568983 päivässä. Näin ollen yksi astronominen yksikkö on tarkoin 149 597 870,691 kilometriä.
Vuonna 1984 yksikkö määriteltiin yhden AU:n pituudeksi 1,49597870 · 10¹¹ m.
Vuonna 2012 IAU määritteli uudeksi arvoksi tarkalleen 149 597 870 700 metriä. Pekingissä pidetyssä kokouksessa päätettiin samalla, että jatkossa lyhenne kirjoitetaan pienellä: au. Määritelmää muutettiin, koska Auringon vetovoimaan perustuva arvo ei pysy vakiona Auringon massan vähetessä. Tarkkojen mittausten tultua mahdolliseksi karkea Maan etäisyys Auringosta ei enää ole tarpeellinen.

Käyttötarkoitus

Astronominen yksikkö on lähinnä tähtitieteessä käytetty metripohjaiseen SI-järjestelmään kuulumaton pituuden mittayksikkö. Kun mitattavat pituudet kasvavat niin suuriksi, ettei metrien käyttö ole enää järkevää, voidaan siirtyä astronomisiin yksiköihin.
Tähtitieteessä käytetään astronomista yksikköä myös siksi, että käytettäessä yksikköä AU pituudelle, sideeristä vuotta ajalle ja Auringon massaa massalle, gravitaatiovakio G saa arvon . Koska gravitaatiovakio on yksi epätarkimmin tunnetuista luonnonvakioista, saadaan laskentatarkkuutta taivaanmekaniikkaan liittyvissä laskutoimituksissa parannettua.