google/wiki40b huggingface dataset:
Eino Virtanen (jalkapalloilija)

Eino Virtanen (s. 1. tammikuuta 1914) oli entinen suomalainen jalkapalloilija, jääkiekkoilija ja jääpalloilija.
Tukimiehenä jalkapalloa pelannut Virtanen edusti urallaan Helsingin Jalkapalloklubia 1931 ja 1933–1949. Kauden 1932 hän vietti Helsingin Kullervossa. Virtanen voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden 1936 ja 1938. Kaikkiaan hän pelasi 15 kauden aikana 182 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Virtanen pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1934–1941 neljä maaottelua.
Jääpallossa Virtanen voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden 1937.
Jääkiekkoa Virtanen pelasi HJK:ssa kausina 1938-39 ja 1942-43. Kauden 2017-2018 Jääkiekkokirjan tilastoissa Virtanen on merkitty edesmenneeksi.
Laukaisuikkuna

Kohteen rajoittama laukaisuikkuna

Nykysillä laukaisimille voidaan kuljettaa matalalle maan kiertoradalle kymmeniä tonneja painavia avaruusaluksia, mutta haluttaessa kiihdyttää avaruusalus interplanetaariselle radalle, rakettien nostokyky on vain muutamia tonneja. Tällöinkin on käytettävä isoja ja kalliita laukaismia - Ariane 5:n laukaisu maksaa noin 170 miljoonaa euroa ja NASAn avaruussukkula luokkaa 1,4 miljardia dollaria laukaisua kohden. Jotta laukaistavan avaruusaluksen massa olisi pienin mahdollinen, avaruusluotaimilla on mukanaan suhteellisen vähän omaa ajoainetta. Avaruusluotaimen massan tulee olla pieni myös tapauksissa, joissa alus siirtyy esim. planeetan kiertoradalle, jolloin alusta voidaan joutua hidastamaan tai kiihdyttämään aluksen rakettimoottoreilla kohteen luona sen kirtoradalle pääsemiksi. Pienempi massa merkitsee tällöin vähempää ajoaineen käytön tarvetta. 
Avaruusluotaimen rata Maasta tutkittavan taivaankappaleen luo (planeetta, asteroidi, komeetta) suunnitellaan niin energiataloudellisiksi kuin mahdollista. Kuten planeettojen liikkeestä voidaan huomata, taloudellisin tapa liikkua Auringon painovoimakentässä (siis käytännössä missä tahansa Aurinkokunnassa) on ellipsirata. Erityisen energiatehokkaita radan muutostapoja ovat Hohmannin ratasiirrokset, jotka vastaavat vapaata putoamista Auringon painovoimakentässä Maasta kohdekappaleen luo. Hohmannin siirtoralla kiihdytys tai jarrutus aluksen rakettimoottoreilla tehdään radan periapsiksen kohdalla.
Jotta luotain "putoaisi" tällaista rataa pitkin Maasta kohteeseen, Maan ja kohteen on lähtöhetkellä oltava sopivassa asemassa toistensa suhteen, jotta luotain saavuttaa kohteensa. Tämä rajoittaa mahdollisia laukaisuhetkiä ja aiheuttaa laukaisuikkunat. Avaruustekniikan alkuaikoina, 1960-luvun alussa, avaruusluotaimilla ei ollut lainkaan omaa propulsiota ja esim. Marsin, Kuun ja Venuksen saavuttaminen oli täysin kiinni oikea-aikaisesta laukaisusta. Tällöin onnistumisena pidettiin "riittävän lähellä tapahtuneita" kohteiden ohilentoja. 
Kohteen rajoittaman laukaisuikkunan pituus riippuu kohteen liikkeestä Maan suhteen. Se toistuu aina Maan ja kohteen välisen synodisen kiertoajan välein. Esim. Marsin kohdalla hyvä laukaisuikkuna toistuu noin kahden vuoden välein.

Turvallisuuden rajoittama laukaisuikkuna

Lennon turvallisuus rajoittaa avaruussukkulalla tehtävien lentojen laukaisuajankohtia. Sukkulalla on ympäri maailmaa joukko kutakin lentoa varten ennalta nimettyjä hätälaskupaikkoja (Trans-Atlantic Landing site, TAL), joille sukkulan on voitava laskeutua hätätilanteessa ja päivänvalossa. Se, mitä hätälaskupaikkoja milloinkin käytetään riippuu siitä, millaiselle radalle sukkula on laukaistava, jotta se tavoittaisi kohteensa (esimerkiksi Kansainvälinen avaruusasema) Maata kiertävällä radalla. Koska eri ajanhetkillä haluttu hätälaskupaikka ei ole sukkulan tavoitettavissa, tämä rajoittaa mahdollisia laukaisuhetkiä.
Nämä laukaisuikkunat ovat usein hyvin lyhyitä, muutama tunti parina päivänä jonkin kuukauden aikana. Lyhin laukaisuikkuna oli lennolle STS-71 jonka lento oli mahdollinen vain, jos laukaisu tapahtui viiden minuutin aikana.
Jääkärilehto

Jääkärilehto on jääkäriliikkeen ja Jääkäripataljoona 27:n ensimmäisten kahdensadan vapaaehtoisen muistoksi istutettu, kahdestasadasta tammesta koostuva puisto Paimionjoen vesireitin varrella Hirsjärven itäpäässä lähellä Viikin siltaa Palikaisten Österkullassa Somerniemellä Somerolla. Aloitteen puiston perustamisesta teki vuonna 1954 jääkärieversti Eric Schauman. Puistoa ympäröivän aidan portissa on Jääkärimerkki.
Somerolla ja Somerniemellä on vaikuttanut kaikkiaan viisi jääkäriä, joista kaksi jääkärieverstejä ja kolme jääkärivääpeleitä. Näistä Somerolla syntynyt oli Mauno Liesi (e. Lindholm), jonka isä toimi vuosina 1896-1899 tilanhoitajana Someron Lammin Laurilan talossa. Karjalan siirtoväen mukana Somerolle muuttivat toisen maailmansodan jälkeen jääkärivääpelit Vilho Kaija Kaukolasta Someron Kivisojalle, Simo Pessi Kaukolasta Somerniemen Palikaisiin ja Joel Virolainen Muolaasta Somerniemen Oinasjärvelle. Jääkärieversti Eric Schauman muutti Somerniemellä omistamaansa Palikaisten Österkullaan Tampereelta vuonna 1959.
Aloite muistomerkkipuiston perustamisesta syntyi jääkärien kokoontumisessa Österkullassa 28. elokuuta 1954. Puut istutettiin 2. toukokuuta 1956.
Amerikan Uutiset

Amerikan Uutiset on Floridan Lake Worthissa ilmestyvä amerikansuomalainen sanomalehti. Vuosina 1932–1960 sen nimenä oli Minnesotan Uutiset.
Kirjapainonomistaja Carl Parta ja toimittaja Adolph Lundquist perustivat Minnesotan Uutiset New York Millsissä syyskuussa 1932. Sen julkaisijana toimi Northwestern Publishing Co -niminen yhtiö, joka pian osti myös Frans Tuomen New York Millsissä vähän aikaa julkaiseman Keskilännen. Minnesotan Uutiset ilmestyi aluksi kahdesti ja pian kolmesti viikossa. Lindquist toimitti lehteä kuolemaansa saakka vuonna 1948, minkä jälkeen se siirtyi kokonaan Carl Parran ja hänen poikansa Russel O. Parran omistukseen. Toimittajana työskenteli vuoteen 1956 saakka Carl E. Davidson ja hänen jälkeensä Edward I. Riippa. Minnesotan Uutisten levikki oli vuonna 1954 7 280 kappaletta, enemmän kuin millään muulla amerikansuomalaisella lehdellä. Lehden kustannusyhtiö julkaisi myös englanninkielistä New York Mills Herald -viikkolehteä.
Carl Parta kuoli vuonna 1955, minkä jälkeen Minnesotan Uutisten julkaisijana toimi Russell O. Parta. Vuonna 1960 se muutettiin kahdesti viikossa ilmestyneeksi Amerikan Uutisiksi. Nimenmuutoksen taustalla oli pyrkimys tavoittaa koko maan suomenkielinen lukijakunta. Vuonna 1986 Amerikan Uutiset muutti Floridaan ja vuonna 1996 siihen liitettiin Eero Erkon perustama New Yorkin Uutiset.
Nykyään Amerikan Uutiset ilmestyy Lake Worthissa joka toinen viikko keskiviikkoisin. Sen pääasiallinen kieli on suomi, mutta lehdellä on myös englanninkielisiä kirjeenvaihtajia. Amerikan Uutiset kertoo amerikansuomalaisten, Etelä-Floridan, Suomen ja maailman tapahtumista sekä käsittelee taloutta, kulttuuria, urheilua ja uskonnollisia kysymyksiä. Sen tilaajia asuu Yhdysvaltojen jokaisessa osavaltiossa, Kanadassa ja Suomessa. Päätoimittajana työskentelee Mikko Koskinen ja toimittajana Aleksi Koskinen.
Okaruusu

Ulkonäkö ja koko

Okaruusu on tavallisesti lyhyitä juurivesoja muodostava, pystyhkö, tiheähaarainen pensas. Oksat ovat pitkiä ja kaarevia. Se kasvaa 1–3 metriä korkeaksi. Varret ovat usein tyvestä polvekkeisia. Vankanpuoleiset ja pitkät piikit ovat suoria tai hieman käyriä. Nuorissa varsissa piikit ovat usein tiheässä. Lehtien korvakkeet ovat kapeakärkisiä, tavallisesti ulospäin käyriä. Lehdet ovat harmaanvihreitä kerrannaislehtiä. Teräväkärkiset lehdykät ovat soikeita, suippoja, tavallisesti toissahaisia ja pehmeäkarvaisia. Lehdet tuoksuvat hartsille. Punainen kukka on yksittäinen tai 2–6-kukkaisena huiskilona. Kukkaperä on 1–3 cm pitkä ja nystykarvainen. Verholehdet ovat liuskaisia. Okaruusu kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa. Kiulukat ovat 1,2–2 cm pitkiä, hieman pitkänomaisia ja joskus nystykarvaisia. Kiulukat kypsyvät syyskuussa, mutta säilyvät pitkään kovina.
Okaruusu on hyvin muunteleva ja ilmeisesti risteymäsyntyinen. Suomessa kasvavista ruusulajeista okaruusu muistuttaa iharuusua (R. mollis). Iharuusun korvakkeet ovat kuitenkin pienempiä ja lehdykät tylppäkärkisiä.

Levinneisyys

Okaruusu kasvaa ainoastaan Euroopassa. Sitä tavataan Skandinavian eteläosissa, Britteinsaarilla sekä paikoitellen Keski- ja Itä-Euroopassa lähinnä vuoristoseuduilla. Suomessa okaruusua tavataan useilla paikoilla Ahvenanmaalla sekä muutamassa paikassa Varsinais-Suomen rannikolla. Osa lajin tunnetuista esiintymistä saattaa olla risteymiä tai viljelysperäisiä karkulaisia.

Elinympäristö

Okaruusu on kalkinsuosija. Suomessa se kasvaa lehtoniityillä, laidunmailla, lehdoissa ja tienvierillä. Lajia uhkaa lähinnä kasvupaikkojen metsittyminen ja rakentaminen.
Samppa Lajunen

Ura

Lajunen voitti yhdistetyn maailmancupin vuonna 1997 kaikkien aikojen nuorimpana, vasta 17-vuotiaana. Samalla kaudella hän osallistui ensimmäisiin arvokisoihinsa Trondheimin MM-hiihdoissa, joissa hän voitti hopeaa Suomen yhdistetyn joukkueessa. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli 17:s.
Naganon olympialaisissa 1998 Lajunen voitti ensimmäisen henkilökohtaisen aikuisten arvokisamitalinsa voittamalla hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa. Hän voitti hopeaa myös joukkuekilpailusta. Ramsaun MM-hiihdoissa 1999 Lajunen voitti normaalikilpailussa hopeaa ja joukkuekisassa kultaa. Hän osallistui samalla kaudella myös nuorten MM-hiihtoihin, joissa hän voitti kultaa.
Kausi 1999–2000 oli välivuosi arvokisojen osalta. Lajunen dominoi yhdistetyn maailmancupia voittaen kahdeksan osakilpailua ja kokonaiskilpailun. Lahden MM-hiihdoissa 2001 Lajunen voitti hopeaa niin sprintti- kuin normaalikilpailustakin, ja joukkuekilpailusta pronssia.
Vaikean alkukauden 2001–2002 jälkeen Lajunen sai hyppytekniikkansa kuntoon, mikä tuotti tulosta Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002. Lajunen voitti olympiakultaa kaikissa kolmessa yhdistetyn kilpailussa mukaan lukien joukkuekilpailussa. Yhdistetyn maailmancupissa hän oli kolmas. Kauden päätteeksi Lajunen valittiin Vuoden urheilijaksi.
Val di Fiemmen MM-hiihdoissa 2003 Lajunen voitti pronssia normaalikilpailusta ja joukkuekilpailusta. Viimeisellä kaudellaan 2003–2004 Lajunen oli yhdistetyn maailmancupin kolmas. Hän lopetti uransa 24-vuotiaana voittaen suomenmestaruuden normaalikilpailussa.

Urheilu-uran jälkeen

Urheilu-uransa jälkeen Lajunen keskittyi opintoihinsa Jyväskylän yliopistossa ja valmistui keväällä 2007. Hänen pro gradu -tutkielmansa aihe oli ”Teknologian välityksen liiketoiminnalliset mahdollisuudet Suomessa”. Valmistuttuaan Lajunen on tehnyt kiinteistö- ja arvopaperikauppoja omistamansa Oy Samppa Lajunen Ltd:n sekä setänsä pääomasijoitusyhtiö Jarmo Lajunen Oy:n kautta. Vuonna 2009 Lajunen perusti yhdessä muiden sijoittajien kanssa Peloton Liikuntakerho Oy:n ja osti osuuden Peloton Urheilukauppa Oy:sta. Lajunen johtaa sijoitusyhtiö Samla Capitalia, jonka perustaja ja osaomistaja hän myös on.
Herbert Christopher Robinson

Herbert Christopher Robinson (4. marraskuuta 1874, Liverpool – 30. toukokuuta 1929, Oxford) oli englantilainen eläintieteilijä ja lintutieteilijä.
Robinsonin vanhemmat olivat John Park Robinson ja Mary Morris Robinson. Hän kävi koulua Marlborough Collegessa. Heikentyneen terveytensä vuoksi hän muutti Davosiin Sveitsiin 1894. Vuosina 1897-1900 hän toimi tohtori Henry Ogg Forbesn assistenttina Liverpoolin museossa.
Vuonna 1900 alkoi Robinsonin 25 vuoden mittainen työrupeama tropiikissa. Ensin 1900 hän tutki Malakan niemimaalla tohtori Thomas Nelson Annandalen kanssa. Vuodesta 1903 alkaen hän toimi Selangorin valtionmuseon intendenttinä Kuala Lumpurissa. 1908 hän osallistui Cecil Boden Klossin johtamalle tutkimusmatkalle Indonesiaan ja Malesiaan. 1926 hän jäi eläkkeelle Malakan yhtyneiden valtionmuseoiden johtajan virasta.
Robinson eli poikamiehenä.
Robinson kirjoitti teokset The Birds of Singapore ja The Birds of the Malay Peninsula (1927).
Robinson nimesi linnuista malesianviidakkopyyn (Arborophila campbelli). Hänen kunniakseen on nimetty malakanjokirastas (Myophonus robinsoni).
Kaijanlampi (Keuruu)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,8 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Ristajoen valuma-alueella (35.65), jonka Poikkeleenpuron valuma-alueeseen (35.656) se kuuluu.
Autonasentaja

Autonasentaja Suomessa

Suomessa autonasentajan työhön pääsee käymällä ammattiopiston autoalan perustutkinnon. Opintoja on mahdollista jatkaa ammattikorkeakoulussa insinööriksi tai yliopistossa. Autonasentajien työ on muuttunut osin tietokonepohjaiseksi, koska uusissa autoissa on paljon sähkölaitteita ja muuta elektroniikkaa. Autonasentajien palkka on noin 8–20 euroa tunnilta, keskiansio on noin 13 euroa. Palkka nousee ammattitaidon kehittyessä. Tulevaisuudessa työpaikkoja tulee enemmän sillä vuosina 2008–2011 poistuu Suomessa 38000 työntekijää eläkkeelle.
Kakutus

Kakutus eli kakunheitto tarkoittaa yleensä täytekakun heittämistä tai litistämistä ihmisen kasvoille.
Kakutus oli alun perin tyypillinen slapstick-komiikan ilmiö. Mack Sennett popularisoi sen 1910-luvulla Keystone Kops -mykkäelokuvissaan. Kakutusta esiintyi myöhemmin muiden muassa Ohukaisen ja Paksukaisen, Marxin veljesten, Three Stoogesin, Väiski Vemmelsäären, Charlie Chaplinin, Monty Pythonin ja Soupy Salesin elokuvissa.
Kakun heittämistä käytetään myös mielenosoitusmenetelmänä.
Tom Gardberg

Tom Gardberg (s. 22. toukokuuta 1941 Turku) on suomenruotsalainen laulaja-lauluntekijä, jota luonnehditaan sanalla ”Åbotrubaduren”, Turun trubaduuri. Hänet tunnetaan kesää, Turun saaristoa ja purjehdusta kuvaavista laulelmistaan, joita on tallennettu albumeille Kom sommar – Kesä näkemiin (1977), Kom visor, kom närma oss, värm oss (1983) ja kaksois-CD Natthamn–Yösatama (2000), joka on kokoelma hänen koko tuotannostaan.
Varsinaisen työuransa Gardberg teki turkulaisen lääketeollisuuden palveluksessa. Musiikkiharrastus alkoi jazzista ja klarinetinsoitosta 14-vuotiaana. Parinkymmenen vuoden iässä hän osti Leningradin-matkalta kitaran ja innostui laulelmista Olle Adolphsonin innoittamana.  Laulelmaura alkoi vuonna 1964, kun Gardberg voitti Turussa ruotsinkielisen kykykilpailun. Seuraavana vuonna hänen kappaleena ”Natthamn–Yösatama” tuli kolmanneksi laulelmakilpailussa, jossa toisen palkinnon sai Tove Janssonin ja Erna Tauron ”Syyslaulu”. Vuonna 1979 Gardberg voitti Siipyyn laulelmakilpailun laulullaan ”Någon nynnar en vals”, ja vuoden 1989 Kotkan meripäivillä merimieslaulukilvan voitto tuli laululla ”Yöpurjehdus”.
1960-luvun alussa Gardberg oli turkulaisen Harlem Jazz Clubin perustajajäseniä. Vuonna 1966 hän perusti Turkuun yhdistyksen Visans Vänner i Åbo.
Ernst Linder (poliitikko)

Christoffer Alexander Ernst Linder (1. tammikuuta 1838 Tallinna – 13. toukokuuta 1868 Pohja) oli suomalainen liberaali poliitikko ja toimittaja.
Everstiluutnantti Carl Anton Linderin poika Ernst Linder sai kartanonherran elämään tähtäävän kasvatuksen, eikä hän käynyt lainkaan kouluja. Jo nuorena hän liikkui ruotsinkielisten liberaalien ("verettömien") piirissä ja 1861 hänen sanottiin olleen yksi tammikuun valiokuntaa vastustaneen katumielenosoituksen johtajista. Samana syksynä hän perusti Leo Mechelinin kanssa Barometern-lehden ja toimi sen päätoimittajana. Vaikka lehti ehti ilmestyä vain neljän kuukauden ja 17 numeron verran, se toi esiin liberaalien keskeiset vaatimukset ja onnistui vaikuttamaan valiokunnan koostumukseen. Linder toimitti myös 1863–1865 suomenkielistä Päivätär-lehteä. Hän osallistui valtiopäiville aatelissäädyssä Möllersvärd-suvun edustajana 1863 ja 1867–1868.
Lehtiensä jäätyä lyhytikäisiksi Linder hankki vuonna 1866 isälleen kuuluneen Åminnen kartanon Pohjan kunnasta ja vetäytyi vähitellen politiikasta. Hänet valittiin 1867 Pohjan kunnanvaltuuston varapuheenjohtajaksi. Linder kuoli nälkävuosien aikana lavantautiin perustettuaan Åminneen sairastuvan hoitamaan epidemian uhreja.
Ernst Linderin poika oli Ruotsin ja Suomen armeijassa palvellut ratsuväenkenraali Ernst Linder ja veli senaatin talousosaston varapuheenjohtaja ja ministerivaltiosihteeri Constantin Linder.
Uljana

Uljana (ven. Улья́новка, Uljanovka) on kaupunkimainen taajama Leningradin alueen Tusinan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Tusina- ja Sablinkajokien varrella 40 kilometriä Pietarista kaakkoon. Kaupungin kautta kulkee Pietarin ja Moskovan välinen rautatie (Sablinon asema) ja maantie. Asukkaita taajamassa on 9 400 henkeä (vuonna 2006).
Paikkakunnan nimi oli aiemmin Saaplina (ven. Саблино, Sablino). Vuonna 1922 se nimettiin uudelleen Vladimir Uljanov-Leninin mukaan. Hänen sisarensa ja tämän mies omistivat vuosina 1904–1907 Saaplinassa talon, jossa Lenin on vieraillut.
Pietarin kaupungin perustamisen jälkeen Saaplinan seudusta tuli tärkeä rakennuskiven, tiilien ja hiekan tuotantoalue. Pietarin ja Moskovan välisen rautatien valmistuttua vuonna 1851 seudulle syntyi huvila-asutusta. Kaupunkimaisen taajaman statuksen Uljana sai vuonna 1927.
Suuri osa Uljanan asukkaista käy työssä Pietarissa. Taajamassa toimii alumiiniputkiloita valmistava tehdas Tubeks, puutalovalmistamo, Pietarin valtionyliopiston kokeiluasema sekä naisvankila. Uljanassa on kotiseutumuseo ja pyhälle Nikolaokselle omistettu ortodoksikirkko. Lähellä sijaitsee 220 hehtaarin suuruinen Saaplinan luonnonmuistomerkki, johon kuuluvat mm. Tusinajoen ja Sablinkan vesiputoukset sekä kalkkikiven louhinnan tuloksena syntynyt keinotekoinen luolasto.
Ishmael Beah

Syntymä ja nuoruus lapsisotilaana

Ishmael Beah syntyi Sierra Leonessa vuonna 1980. Sierra Leonen sisällissota syttyi maaliskuussa 1991, kun hän oli 10-vuotias. Kapinalliset hyökkäsivät Ishmaelin kotikylään Mogbwemoon ja tappoivat muun muassa hänen vanhempansa, kun Ishmael oli 12-vuotias.
Beah vaelteli pakolaisena ympäri maata melkein vuoden ajan. Välillä hän kulki yksin ja välillä poikajoukon kanssa, johon kuului myös hänen isoveljensä. Pian sen jälkeen kun hänen isoveljensä oli tapettu, Beah värvättiin Sierra Leonen asevoimiin. Hän oli silloin 13-vuotias. Beah aivopestiin lapsisotilaaksi, ja hänelle syötettiin ”brown brown” -nimellä tunnettua sekoitusta, jossa oli kokaiinia ja savutonta ruutia.

Unicefin pelastamana Yhdysvaltoihin

Beah soti Sierra Leonen asevoimien riveissä lähes kolmen vuoden ajan. Hänet pelastettiin vuonna 1996, kun Unicef neuvotteli rintamalinjalla lapsisotilaiden vapauttamisesta. Beah siirrettiin rintamalta Freetownin lähelle kuntoutuskeskukseen, jossa hänet myös vieroitettiin huumeriippuvuudesta.
Beah puhui vuonna 1996 YK:n tilaisuudessa, jossa se esitteli sotilaallisten konfliktien vaikutuksesta lapsiin käsitelleen Machel-raportin. Unicefin avulla Beah muutti vuonna 1997 New Yorkiin, missä hän muutti asumaan ottoäitinsä Laura Simmsin luokse. Beah kävi high schoolin New Yorkissa ja opiskeli Ohiossa Oberlin Collegessa, mistä hän sai 2004 alemman korkeakoulututkinnon politiikan tutkimuksesta.

Kirjailijaksi

Oberlin Collegessa Beah osallistui kirjoittamisen työkurssille ja aloitti kirjoittaa muistelmia kokemuksistaan lapsisotilaana. Leikin loppu ilmestyi vuonna 2007, ja se on sen jälkeen käännetty yli 35 kielelle. Kirja oli bestseller, ja Time-lehti nimesi sen yhdeksi vuoden 2007 parhaimmista tietokirjoista. Beah oli ehdolla siitä parhaan esikoiskirjailijan Quill-palkintoon.
Leikin loppu aiheutti myös pienimuotoisen kohun, kun Beah’n kirjoittamia kuvauksia syytettiin epätarkkuuksista. Vuonna 2008 The Australian -lehden toimittajat väittävät löytäneen todisteita monista ristiriitaisuuksista. Heidän mukaansa Beah oli sotilaana vain joitakin kuukausia 14–15-vuotiaana. The Australianissa julkaistiin noin tusinan verran artikkeleita, joissa väitettiin Beah’n liioitelleen monissa asioissa.
Beah vieraili Suomessa markkinointikiertueella syyskuussa 2007.
Unicef valitsi Beah’n marraskuussa 2007 ensimmäiseksi sodasta kärsineiden lasten puolestapuhujaksi. Hän on pyrkinyt auttamaan monella tavalla lapsia, jotka ovat joutuneet sodan jalkoihin. Beah kuuluu Human Rights Watchin lastenoikeuksien divisioonan komiteaan, ja vuonna 2008 hän perusti Network of Young People Affected by War -verkoston.
Beah julkaisi 2014 toisen kirjansa ja ensimmäisen romaaninsa, Radiance of Tomorrow: A Novel.
Egon Bondy

Egon Bondy, oik. Zbyněk Fišer, (20. tammikuuta 1930 – 9. huhtikuuta 2007) oli tšekkiläinen filosofi, kirjailija ja runoilija. 
Bondy syntyi Prahassa ja opiskeli vuosina 1957–1961 Kaarlen yliopistossa filosofiaa ja psykologiaa. Hän oli kuuluisan kirjailija Bohumil Hrabalin läheinen ystävä. 
Bondyn monipuolinen tuotanto vaihtelee 1950-luvun alun eeppisistä runoista 1980-luvun meditatiivisiin, filosofisiin teoksiin. Hän kirjoitti myös romaaneja. Hänen filosofinen tuotantonsa käsittelee suurilta osin ontologiaa ja siihen liittyviä eettisiä kysymyksiä. 
Bondy siirtyi 1990-luvulla Bratislavaan, Slovakiaan, jossa hän kuoli huhtikuussa 2007. Hänellä oli Slovakian kansalaisuus.
Kefalotyri

Kefalotyri tai kefalotiri (kreik. κεφαλοτύρι) on kova, suolainen, keltainen juusto, joka on valmistettu joko lampaan tai vuohen maidosta Kreikassa tai Kyproksella. Nuoret juustot ovat kaksi kolme kuukautta kypsytettyjä. Vanhemmat kefalotyrit ovat usein vuoden tai useamman ikäisiä, ja ne ovat kuivempia ja maultaan vahvempia ja voidaan syödä esimerkiksi mezen kanssa ouzon kera tai raastettuna eri ruokiin.
Kefalotyrin valmistuksessa käytetyn maidon väri voi vaihdella keltaisen ja valkoisen välillä. Juuston maku muistuttaa gruyèrea, joka on kuitenkin valkeampaa ja melko suolainen verrattuna kefalotyriin. Koska kefalotyri on hyvin kova juusto, käytetään sitä Kreikassa yleisesti paistettuna oliiviöljyssä ruokalajiin nimeltä saganaki tai lisätään ruokiin, kuten spagettiin tai keitetyille vihanneksille.
Tämä on suosittu ja tunnettu juusto, jonka juuret ovat Kreikassa Bysantin aikakaudella. Kefalotyriä lähellä on samantyyppinen juusto, kefalograviera, joka on valmistettu lehmänmaidosta tai lampaan ja lehmän maidon seoksesta.
Helios

Helios (m.kreik. Ἥλιος) oli kreikkalaisessa mytologiassa auringon henkilöitymä. Homeros kutsui Heliosta usein epiteeteillä "titaani" ja "hyperion".
Helios oli titaanien Hyperionin ja Theian poika sekä kuun jumalattaren Selenen ja aamuruskon jumalattaren Eoksen veli. Kreikan kielessä Helios, Selene ja Eos merkitsevät yksinkertaisesti aurinkoa, kuuta ja aamuruskoa.
Helios oli kuviteltu komeaksi jumalaksi, jolla oli auringon korona kruununa, ajamassa vaunuilla yli taivaan. Homeros kuvaili niitä aurinkohärkien vetämiksi (Ilias XVI.779); myöhemmin Pindaros näki sen "tulta rynnistävien ratsujen" vetämänä. 
Ajan kuluessa yhä useammat samaistivat hänet valonjumala Apolloniin. Vastine Heliokselle roomalaisessa mytologiassa oli Sol, jonka nimi yksinkertaisesti tarkoittaa aurinkoa latinaksi.
Tarun mukaan Herakles, vihoissaan auringon polttavalle kuumuudelle, ampui nuolen kohti vaunuillaan ajavaa Heliosta. Hänen onnekseen Helios oli kuitenkin hyvällä tuulella ja ihasteli sankarin rohkeutta ja jopa lainasi tälle suuren kultaisen juomakulhonsa; kulho ei kuitenkaan ollut juomista varten, vaan sillä auringon jumala purjehti öisin meren yli itään valjakkonsa kanssa voidakseen taas aamulla nousta ajamaan vaunuillansa taivaalle kohti länttä.
Samoihin vaunuihin liittyy myös tarina hänen pojastaan Faethonista, joka pyysi isältään auringonvaunuja ajettavakseen voidakseen todistaa olevansa auringon poika. Vaunut saatuaan hän ei kuitenkaan kyennyt ohjaamaan niitä, jolloin vaunut syöksyivät lähelle maata ja olivat polttaa kaiken tuhkaksi. Kertomuksen mukaan Faethonin syöksyessä maahan suurin osa Afrikasta muuttui autiomaaksi ja etiopialaisten iho paloi mustaksi. Jumalien kuninkaana toimiva Zeus pelasti maailman syöksemällä Fathonin salamaniskulla Eridanosjokeen. Fathonin sisaret, heliadit, muuttuivat häntä itkiessään poppeleiksi ja heidän kyyneleensä meripihkaksi.
Helioksella oli myös jumalaista karjaa, jota hänen tyttärensä Faethusa ja Lampetia paimensivat Thrinakian saarella. Odysseus poikkesi kotimatkallaan saarelle, ja kun miehistö varoituksista huolimatta teurasti pyhiä eläimiä, vaati Helios Zeusta kostamaan tämän tai hän menisi Haadekseen loistamaan kuolleille. Zeuksen oli pakko suostua vaatimukseen ja hän upotti Odysseuksen laivan salamallaan.