google/wiki40b huggingface dataset:
Bernhard Fredrik Godenhjelm

Bernhard Fredrik Godenhjelm (7. maaliskuuta 1840 Pietari – 30. syyskuuta 1912 Helsinki) oli suomalainen yliopiston lehtori, koulunjohtaja ja kirjallisuuden tutkija.
Godenhjelmin vanhemmat olivat taiteilija Berndt Abraham Godenhjelm ja Alexandra Fredrika Hornborg. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1858 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1862 ja maisteriksi 1864. Godenhjelm toimi Helsingin yliopiston saksankielen lehtorina 1866–1901.
Godenhjelm perusti yhdessä vaimonsa kanssa Helsinkiin ensimmäisen suomenkielisen tyttökoulun ja toimi sen johtajana 1869–1886 sekä koulun suomenkielen opettajana 1870–1885. Hän perusti myös Suomalaisen jatko-opiston ja oli sen johtajana 1881–1886, suomen ja saksan kielen opettajana 1881–1905 sekä psykologian opettajana 1885–1905. Godenhjelm sai professorin arvonimen 1901.
Godenhjelm osallistui säätyvaltiopäiville ritariston ja aatelin jäsenenä vuosien 1867 ja 1885 välillä. Hän oli Kirjallisen kuukausilehden toimituksen jäsen 1866–1880 ja Kansanvalistusseuran toimikunnan jäsen 1890–1899.
Godenhjelm toimitti Aleksis Kiven valitut teokset ja hän osallistui myös Vänrikki Stoolin tarinoiden suomentamiseen.
Godenhjelm oli naimisissa vuodesta 1867 opettaja Ida Gustava Lindroosin (k. 1913) kanssa.
Östen Mäkitalo

Östen Mäkitalo (27. elokuuta 1938 Koutojärvi, Norrbottenin lääni – 16. kesäkuuta 2011 oli ruotsalainen sähkötekniikan insinööri.
Mäkitaloa pidetään keskeisenä henkilönä muun muassa NMT:n luomisessa, ja häntä pidetään GSM:n isänä. Hänet on palkittu ansioistaan lukuisia kertoja, ja hän toimi Ruotsin Kuninkaallinen teknillisen korkeakoulun vierailevana professorina.
Faubourg

Faubourg on ranskan kielen sana, joka alun perin tarkoittaa esikaupunkia. Nykyisin sana esiintyy myös monien entisten esikaupunkien nimissä, jotka kaupungin laajetessa ovat jääneet varsinaisen kaupunkialueen sisään eivätkä enää ole esikaupungin luontoisia.

Sanan alkuperä

Sana on muodostunut yhdyssanana muinaisranskan sanasta faux (latinaksi foris), joka merkitsee ulkopuolella, sekä germaanisperäisestä linnaa tai kaupunkia merkitsevästä sanasta borg, joka on lainautunut ranskaan muodossa bourg ja merkitsee nykyisin suurehkoa kylää.

Pariisin faubourgit

Sanaa on käytetty varsinkin Pariisiin vanhan kaupunginmuurin ulkopuolelle 1500-luvulta lähtien muodostuneista asuntoalueista. Vuonna 1676 Ludvig XIV määräsi muurin purettavaksi, ja sen paikalle rakennettiin Pariisin suurten bulevardien kehä, joka Seinen pohjoispuolella johti Bastiljilta nykyiselle Place de la Concordelle. Vuonna 1701 bulevardien ulkopuolella sijainneet 14 faubourgia sekä kaksi kylää liitettiin kaupunkiin. Pariisiin tällöin liitetyn alueen rajalla kulkevat nykyisin ulommat bulevardit, mutta vuonna 1860 Pariisin raja siirrettiin vielä muutaman kilometrin ulommaksi nykyiselle paikalleen.
Kun vanhat faubourgit ovat Pariisin laajentuessa jääneet kaupungin sisään eivätkä enää ole lainkaan esikaupungin luontoisia, sana on nykyranskassa pitkälti menettänyt alkuperäisen merkityksensä. Uudemmista, yleensä kaupungin virallisen rajan ulkopuolelle muodostuneista esikaupungeista käytetään ranskan kielessä nykyisin sanaa banlieu.

Muita faubourgeja

Sana faubourg esiintyy myös muutamien Montrealin kaupunginosien nimissä. iitä ovat keskustan itäpuolella Faubourg Québec, länsipuolella Faubourg des Récollets ja pohjoispuolella Faubourg Saint-Laurent.
Analyste

Analyste Oy on suomalainen yritys, joka tarjoaa maksuliikennepalvelu- ja kassaennustamisratkaisuja kaiken kokoisille yrityksille. Analysten tunnettuja tuotteita ovat Analyste Banking- ja CashForecast SaaS -ratkaisut sekä lisenssituotteet Maksuliikenne ja Finance Kassasuunnittelu. Analyste työllistää noin 60 henkilöä ja toimistoja Analystellä on Suomessa Tampereella ja Espoossa sekä Intiassa Chandigarhissa. Analysten omistaa norjalainen pääomasijoitusyhtiö Verdane Capital.

Historia

Nykyinen Analyste perustettiin vuonna 2018, kun Basware myi maksuliikenne- ja finance-liiketoimintansa. Analysten historia ulottuu kuitenkin aina 1980-luvulle, jolloin yritys alkoi ensimmäisen kerran tarjota maksuliikennepalveluita yrityksille. Basware osti Analysten vuonna 2006, jonka brändin alla Analyste toimi vuoteen 2018 asti.
Susanina

Susanina (ven. Суса́нино, Susanino) on taajama ja maalaiskunta Leningradin alueen Hatsinan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Pietari–Oredež-radan varrella samannimisen rautatieaseman ympärillä. Taajamassa on (2008) asukkaita 2 000 ja kunnassa 7 000 henkeä.
Taajama syntyi 1900-luvun alussa Koussulan asemalle, kun paikallinen talonpoika Pietari Liukkonen myi sieltä ostamansa maat huvilapalstoiksi. Vuonna 1914 asema ja taajama nimettiin uudelleen 1600-luvun alun ns. sekasorron ajan sankarin Ivan Susaninin mukaan. Taajamassa on vuosina 1908–10 rakennettu toimiva Kazanin Jumalanäidin ikonin kirkko.
Kunnassa on Susaninan taajaman lisäksi 8 asutuskeskusta: Kopralan (ven. Кобралово, Kobralovo) ja Semrinan (ven. Семрино, Semrino) taajamat, Hovinmäen (ven. Мыза, Myza), Koussulan (ven. Ковшово, Kovšovo), Kraasnitsan (ven. Красницы, Krasnitsy), Saaprun (ven. Заборье, Zaborje) ja Virkkilän (ven. Виркино, Virkino) kylät sekä Vladimirskajan (ven. Владимирская) asemanseudun asutus. Seudulla asuneet inkerinsuomalaiset kuuluivat ennen toista maailmansotaa Koprinan luterilaiseen seurakuntaan.
Valtaosa asukkaista käy työssä Pietarissa. Kunnassa on kaksi rautateiden rakennus- ja kunnossapitolaitosta sekä Kopralan maatalousyritys.
Lapijoki

Lapijoki on kylä ja taajama Eurajoella, noin neljän kilometrin päässä Eurajoen kirkonkylästä ja 11 kilometrin päässä Raumalta. Vanha Lapijoen kylä sijaitsee Lapinjoen varrella. Sen pohjoispuolella on moderni Lapijoen omakotialue. Lapijoen taajamassa on 820 asukasta (31.12.2016) ja postinumeroalueella 27150 Eurajoki on puolestaan 1 270 asukasta (31.12.2015).
Lapijoella on muun muassa partureita, siivousyritys, lounaskahvila, motelli, huoltamo. Kylän tunnetuin nähtävyys on vuonna 1883 rakennettu Lapijoen museosilta.
Upseeri ja herrasmies

Juoni

Zack Mayo (Richard Gere) on nuori mies, joka haluaa tulla upseeriksi Yhdysvaltain laivastossa. Hän on elämässään mielestään epäonnistunut ja jumittunut, joten armeijaura tuntuu hyvältä vaihtoehdolta. Vaikean luonteensa takia Mayo laittaa kuitenkin esteitä matkalleen. Melko pian koulutuksen alettua hän joutuu riitoihin kouluttajan kersantti Emil Foleyn (Louis Gossett Jr.) kanssa. Samalla Mayo joutuu selvittämään tunteensa tehdastyöntekijä Paula Pokrifkiin (Debra Winger), joka asuu edelleen yhdessä vanhempiensa ja sisarustensa kanssa ja haaveilee kokemassaan ankeassa tilanteessaan rakkaudesta ja elämänmuutoksesta useimpien nuorten tavoin. Paikkakunnan upseerikoulutuskeskuksen kokelaat ovat monen nuoren naisen haaveena paremman elämän avaimina.
Foley saa Mayon kiinni petoksesta ja yrittää simputtamalla saada Mayon keskeyttämään koulutuksensa, mutta hänellä ei ole muuta vaihtoehtoa kuin jatkaa armeijaurallaan. Mayo muuttaa asennettaan tämän jälkeen ja hänestä tulee tiimihenkisempi.
Seuraavissa juonenkäänteissä Mayon ystävä vastuuntuntoinen Sid Worley (David Keith) rakastuu tai luulee rakastuneensa Paulan ystävään, niin ikään tehdastyöntekijä Lynetteen (Lisa Blount). Lynette manipuloi Worleytä uskotellen olevansa raskaana päästäkseen upseerin vaimoksi, mutta dramaattisesti peruuttaa juuri minuutti sitten hyväksymänsä kosinnan kuultuaan Worleyn lopettaneen sotilasuransa ja haaveilevan yhteiselosta tylsässä pikkukaupungissa. Worley tekee ahdistuksissaan itsemurhan sekä sotilasuran, että avioliittosuunnitelman kariuduttua.
Kaikista vastoinkäymisistä huolimatta Mayo suorittaa koulutuksensa menestyksekkäästi. Elokuvan melodramaattinen huippukohta tulee, kun Mayo hakee Paulan paraatipuvussa paperitehtaalta ja kantaa tämän pois muiden naistyöntekijöiden hurratessa.

Arvioita

Suomessa aikalaisarviot Upseerista ja herrasmiehestä olivat tylyjä. Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta kaksi antoi elokuvalle yhden tähden, kuusi muuta ei sitäkään ja kaksi ei ollut arvioinut elokuvaa. Keskiarvoksi tuli Projektio-lehden laskukaavalla 0,25 tähteä neljästä. Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi sanoo Upseeria ja herrasmiestä standarditarinaksi erittäin taitavasti toteutettuna ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. VideoHound’s Golden Movie Retriever antaa samankaltaisin perustein sille kolme ja puoli tähteä neljästä.
Heath Ledger

Nuoruus

Ledger syntyi Perthissä, Länsi-Australiassa vuonna 1979 ranskanopettaja Sally Ledgerille (o.s. Ramshaw) ja kilpa-autoilija sekä louhija Kim Ledgerille. Hän kävi Mary’s Mount Primary School -koulua Gooseberry Hillissä ja myöhemmin Guildford Grammar School -koulua, missä hän näytteli ensimmäisen kerran Peter Pan -koulunäytelmässä 10-vuotiaana.

1990-luku

Valmistuttuaan koulusta 17-vuotiaana, Ledger alkoi tavoittelemaan uraa näyttelijänä. Hänen näyttelijänuransa alkoi vuonna 1996 Perthissä kuvatussa televisiosarjassa Sweat (1996). Vuosien 1993 ja 1997 välillä Ledger näytteli perthiläisessä televisiosarjassa Ship to Shore (1993), fantasiadraamassa Roar (1997), saippuasarjassa Home and Away (1997) ja teki elokuvadebyyttinsä australialaisessa elokuvassa Blackrock (1997). Vuonna 1999 hän näytteli teinikomediassa 10 Things I Hate About You ja australialaisessa rikoselokuvassa Two Hands – helppo keikka.

2000-luku

Vuosien 2000 ja 2005 välillä, Ledger näytteli muun muassa elokuvissa Patriot (2000), Ritarin tarina (2001), Ned Kelly (2003), The Order (2003) ja Grimmin veljekset (2005). Ang Leen vuonna 2005 ensi-iltansa saaneessa Brokeback Mountainissa Ledger näytteli yhdessä Jake Gyllenhaalin kanssa karjapaimenia, joiden välille syntyy rakkaussuhde. Ledger ansaitsi roolistaan muun muassa Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuudet parhaasta miespääosasta. Vuonna 2007 Ledger näytteli elokuvassa I’m Not There, jossa hän on yksi kuudesta näyttelijästä, jotka esittävät laulaja-lauluntekijä Bob Dylania.
Ledgerin viimeiseksi kokonaiseksi roolisuoritukseksi jäi Jokeri Christopher Nolanin toisessa Batman-elokuvassa Yön ritari (2008). Ledger sai roolistaan useita palkintoja, mukaan lukien parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon ja Golden Globen.

Yksityiselämä

Ledger oli kihloissa Brokeback Mountainin kuvauksissa kesällä 2004 tapaamansa vastanäyttelijänsä Michelle Williamsin kanssa, mutta he erosivat elokuussa 2007. Heillä on yksi yhteinen tytär, Matilda Rose (s. 2005).

Kuolema

Ledgerin hieroja löysi Ledgerin kuolleena tämän kotoa Manhattanilta New Yorkista 22. tammikuuta 2008. Ledgerin asunnossa muutamaa tuntia aiemmin käynyt taloudenhoitaja oli nähnyt Ledgerin nukkumassa vuoteessaan ja kuullut tämän kuorsaavan. Poliisin mukaan Ledgerin vuoteen vieressä olevalta yöpöydältä löytyi unilääkkeitä ja muualta asunnosta reseptilääkkeitä. Selviä viitteitä itsemurhasta ei kuitenkaan ollut, ja lähteiden mukaan hän kuoli unilääkkeiden tahattomaan yliannostukseen. Viimeisen päiväkirjamerkinnän Heath teki muutamaa kuukautta ennen kuolemaansa sanoilla "bye bye". 
Lopullisen kuolinsyyntutkimuksen mukaan Ledger kuoli lääkemyrkytykseen. Ledger oli käyttänyt useita kipulääkkeitä, rauhoittavia ja unilääkkeitä, joiden yhteisvaikutus aiheutti kuoleman. Mitään yksittäistä lääkettä ei hänen elimistössään ollut tappavaa määrää. Ledgerin lääkkeet olivat kaikki lääkärin hänelle määräämiä reseptilääkkeitä.
HMS Formidable (1825)

Palvelus

Alus otettiin palvelukseen 23. elokuuta 1841 päällikkönään Edward Thomas Troubridge, ja aluksen varustaminen Välimerellä palvelemista varten saatiin päätökseen 23. marraskuuta. Alus lähti 14. joulukuuta Välimerelle päällikkönään Charles Sullivan.
Alus siirrettiin vuonna 1869 koululaivaksi National Nautical Schooliin Portisheadiin. Se myytiin vuonna 1906.
Heimo Huima

Heimo Huima (engl. Launchpad McQuack) on Disneyn sarjakuvahahmo. Ensimmäisen kerran hän esiintyi Roope Ankan pilottina piirrossarjassa Ankronikka. Heimo Huima on suurikokoinen, hieman vähä-älyinen lentäjä, joka yleensä romuttaa lentokoneensa laskeutuessaan. Myöhemmin Heimo Huima esiintyi myös piirrossarjassa Varjoankka sarjan päähenkilön apurina. Suomenkielisenä äänenä häntä esitti imitaattori-näyttelijä Joonas Myllyveräjä.
Yhteysalus Pukkio

Palveluskäyttö

Alus otettiin palvelukseen vuonna 1939 luokkansa ensimmäisenä aluksena.
Pukkio palveli sotien aikana yhteys- ja kuljetusaluksena. Sotien jälkeen alus osallistui merialueen miinanraivaukseen, kunnes se siirrettiin Rannikkotykistön yhteysalukseksi.
Alus myytiin yksityiskäyttöön vuonna 1982 ja se on sittemmin tunnettu ainakin nimillä Olga ja Nelli.
Pukkion sisaralukset olivat yhteysalukset Porkkala ja Pansio.
Nils Procopé

Nils Gabriel Procopé (1871–1941) oli suomalainen kenraalimajuri. Hän oli pääesikunnan päällikkö 1918, päämajoitusmestari 1919. Hänet ylennettiin 1923 kenraalimajuriksi.
Ponyo rantakalliolla

Tuotanto

Ohjaaja Miyazakin työstettyä elokuvan ideoita parin vuoden ajan Liikkuvan linnan valmistumisen jälkeen Studio Ghiblin henkilöstö aloitti Ponyo rantakalliolla -elokuvan parissa työskentelyn lokakuussa 2006. Alun perin Miyazaki aikoi käyttää elokuvassa samaa tyyliä kuin sitä edeltävissäkin Ghibli-elokuvissa, mutta nähtyään John Everett Millais'n maalauksen Ofelia hän päätyi vaihtamaan työskentelytapaa. Miyazaki päätti, että uusi elokuva piirrettäisiin kokonaan käsin tietokoneita käyttämättä. Tarkoitus oli saada lopputulos näyttämään kuin lapsen värikynillä piirtämältä. Tuottaja Toshio Suzukin mukaan erityistä vaivaa nähtiin meren aaltojen piirtämiseen. Nimihenkilö Ponyon nimi pohjautuu Miyazakin mietteisiin hahmon olemuksesta luomisprosessin aikana, kun taas Sōsuken nimi on peräisin Sōseki Natsumen romaanista.
Miyazaki oli jo vuosia halunnut tehdä merelle sijoittuvan elokuvan, mutta lykkäsi ajatuksen toteutusta, koska aaltojen piirtäminen olisi niin työlästä. Toteuttaakseen haaveensa Miyazaki vietti kesällä 2006 yksin aikaa tuttavansa talossa Fukuyamassa Seton sisämeren rannalla. 
Elokuvan teemakappaletta Gake no ue no Ponyo alettiin poikkeuksellisesti myydä jo joulukuussa 2007, puoli vuotta ennen elokuvan julkaisua. Kappaleen esittävät kahdeksanvuotias Nozomi Ōhashi ja Fujioka Fujimaki -duo. Kappale on Ghiblin vakiosäveltäjä Joe Hisaishin käsialaa.

Juoni

Ponyo pakenee isänsä vedenalaisesta laivasta, ja ui meduusan kyydissä meren pintaan. Ponyo on pieni ja juuttuu lasipulloon, joka ajautuu aaltojen mukana rantakalliolle. Viisivuotias Sosuke-poika löytää pullon ja irrottaa Ponyon siitä. Hän laittaa Ponyon muoviämpäriin ja vie tämän esikouluun. Sosuke pelästyy kuitenkin opettajan olevan vihainen, ja vie Ponyon ulos piiloon. Sosuke vie Ponyon rannalle, josta Ponyon isän Fujimoton vesikalat nappaavat Ponyon vieden tämän mereen. Sosuke on surullinen. Ponyo karkaa jälleen isänsä luota sisarustensa kanssa ja käyttää voimiaan muuttuakseen ihmiseksi, koska hän haluaa olla Sosuken kaltainen pieni lapsi. Ponyo voi muuttua ihmiseksi, koska maistoi Sosuken verta nuolaistessaan tämän sormessa olevaa haavaa ja sai samalla ihmisen DNA:ta itseensä. Ponyo aiheuttaa vahingossa hyökyaallon, jonka seurauksena koko kaupunki häviää veden alle. Sosuken äiti Lisa on lähtenyt vanhainkodille, ja Sosuke odottaa kotona Ponyon kanssa tämän paluuta. Kun vesi on noussut liikaa eikä Lisa voisi tulla kotiin, lähtevät Ponyo ja Sosuke etsimään häntä. Lopulta he löytävät tämän vedenalaisesta ilmakuplasta, mutta Ponyo on liian väsynyt matkasta ja muuttuu jälleen kalaksi. Ponyon äiti, merten haltijatar, kertoo, että jos Sosuken ja Ponyon rakkaus on aitoa ja vahvaa, voi Ponyo muuttua aivan tavalliseksi tytöksi. Sosuke vie Ponyon veden pinnalle, missä Sosuken on suudeltava kuplaa, jonka sisään Ponyo on laitettu. Näin käy ja Ponyo muuttuu normaaliksi tytöksi.

Vastaanotto

Nyt-liitteen Leena Virtanen piti elokuvan loppuratkaisua kovin mahtipontisena ja maailmojasyleilevänä, mutta ”sekin näyttää menevän ihan täydestä lapsikatsojille.”
Banshee

Banshee (iiriksi Bean Sidhe, gaeliksi Ban Sith) on irlantilaisessa ja kelttiläisessä kansanperinteessä yliluonnollinen olento, jonka yöllisen läpitunkevan vaikerruksen ja ulvonnan uskottiin ennustavan äänen kuulleen henkilön perheenjäsenen kuolemaa. Irlannissa bansheen uskottiin varoittavan vain puhdasverisiä irlantilaisia sukuja. Walesissa on oma vastineensa bansheelle, gwrach y Rhibyn eli Rhibynin noita, joka vieraili vain vanhojen walesilaisisten sukujen luona. Kirjailija Walter Scottin mukaan myös joissakin Skotlannin Ylämaan perheissä uskottiin eräänlaisiin kodinhaltijoihin tai bansheehen.
Banshee ennustaa itkien ja valittaen erittäin kovaäänisesti omaisen tai läheisen kuolemaa. Se esiintyy useimmiten nuoren naisen, ylvään rouvan tai vanhan ruman naisen hahmossa. Banshee saattaa näyttää hyvinkin irvokkaalta: sillä voi olla terävä kieli, torahammas tai vain yksi sierain. Perimätiedon mukaan banshee ilmoittaa vain viiden suuren irlantilaissuvun jäsenten kuolemista. Banshee voi pohjautua muinaiseen kolmihahmoiseen kelttiläiseen sodan- ja kuolemanjumalattareen (Badhbh, Macha ja Mor-Rioghain), johon viittaisi myös bansheen kyky esiintyä kolmessa hahmossa. Nykyfiktiossa ja elokuvissa banshee kuvataan yleensä kirkujana, joka tappaa ihmisiä kammottavalla äänellään, joka pirstoo jokikisen lasin ympäriltään.

Kuolemat

Jos henkilö kuulee bansheen ulvontaa, hänen läheisensä tulee kuolemaan. Bansheen ulvonta kuuluu aina kolme kertaa. Jos bansheen näkee tai kuulee tämän itkun, on itse tuomittu kuolemaan. Jos bansheita on useampia, ne saattavat varoittaa vaarasta.
Ӱ

Ääntäminen

Ӱ ääntyy altaissa, hakassissa, hantissa ja marissa pyöreänä suppeana etuvokaalina /y/.
Damir Galin

Seuraura

Galin on Neftjanik Almetjevskin kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Bars Kazaniin ja Galin debytoi Venäjän nuorten sarja MHL:ssä kaudella 2010–2011. Ak Bars Kazan varasi hänet 48. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2011. Kaudeksi 2014–2015 Bars Kazan siirtyi Ak Barsin farmijoukkueeksi VHL:ään, jossa Galin debytoi ja pelasi tulokaskautensa aikana 25 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä.
Marraskuussa 2016 Galin siirtyi loppukauden 2016–2017 kattavalla ja kuukauden mittaisen try-outin sisältävällä sopimuksella Mestiksen nousijajoukkue Iisalmen Peli-Karhujen riveihin. Hänet hankittiin ensisijaisesti paikkaamaan Otto Huttusen loukkaantumista. Joulukuussa Galin sai joukkueeseen loppukauden jatkosopimuksen. Hän jatkoi IPK:ssa myös kaudella 2017–2018, jolloin Galin voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +4, kuten myös pudotuspeleissä lukemalla +5.
Kaudeksi 2019–2020 Galin palasi kotimaahansa ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella VHL-joukkue Toros Neftekamskiin.
Charles Linn

Charles Linn, nimi alun perin Carl Erik Engelbert Sjödahl (13. kesäkuuta 1814 Pohja – 7. elokuuta 1882 Birmingham, Yhdysvallat) oli suomalaissyntyinen Yhdysvaltoihin muuttanut merikapteeni, tukkukauppias, pankkiiri ja teollisuusmies.
Sjödahlin isä Erik Johan Sjödahl oli tarkastajana Billnäsin ruukilla. Sjödahl lähti merille vuoden 1830 tienoilla. Hän ehti purjehtia 53 kertaa Atlantin yli ja kolme kertaa maapallon ympäri ennen kuin asettui asumaan Yhdysvaltoihin. Sjödahl avasi vuonna 1838 kauppaliikkeen Alabaman Montgomeryssä ja muutti nimensä Charles Linniksi koska hänen alkuperäinen nimensä oli liian vaikea lausuttavaksi paikallisille asukkaille. Linn menestyikin sitten hyvin kauppiaana.
Amerikan sisällissodan alettua 1861 Linn meni etelävaltioiden laivaston palvelukseen kapteeniksi. Hän kuljetti puuvillaa etelävaltioista Englannin Liverpooliin. Puuvillasta saaduilla tuloilla etelävaltiot rahoittivat sodankäyntiään. Heinäkuussa 1863 pohjoisvaltioiden asettamaa merisaartoa valvova tykkivene USS R. R. Cuyler valtasi Floridan eteläkärjen vesillä CSS Kate Dale-aluksen jonka kapteenina Linn oli. Linn vietiin poikansa kanssa vankina Washingtoniin mutta hän pääsi kuitenkin pian vapaaksi.
Sodan jälkeen Linn oli tukkukauppiaana ensin New Orleansissa ja sitten taas Alabaman Montgomeryssä. Linn värväsi vuonna 1869 Suomesta isomman joukon siirtolaisia ja kustansi näiden matkan Alabamaan Yhdysvaltoihin neljän vuoden työsitoumusta vastaan. Vuonna 1872 Linn perusti erään liikemiesryhmän pyynnöstä Alabaman Birmighamiin National Bank of Birmingham-pankin ja rakennutti pankille kaupunkiin kolmikerroksisen toimitalon. Hän oli perustamassa myös Linn Iron Works ja Birmingham Car and Foundry Company nimisiä teollisuusyrityksiä Birminghamiin.
Birminghamissa Alabamassa paljastettiin toukokuussa 2013 Charles Linnin näköispatsas jonka on tehnyt Branko Medenica. Linnin mukaan on kaupungissa nimetty myös puisto (Linn Park) ja kirjastorakennus (Linn-Henley Research Library).
Michell von Jordan

Michell (Mikael) von Jordan (n. 1590 Liivinmaa – 1652 Tukholma) oli ruotsalainen eversti, josta polveutuu aatelinen Jordan-suku. Suomessa hänen läänityksiään oli muun muassa Rauman seudulla. Lisäksi Jordan toimi Savonlinnan läänin maaherrana.

Elämä

Michell von Jordanin isä oli Liivin- ja Vironmaan maanjaon toimeenpannut baltiansaksalainen kamreeri Michel Jordan, joka 1600-luvun alkuvuosina vaikutti lyhyen aikaa myös Suomessa. Vuonna 1621 Jordan palveli Ruotsin armeijassa vänrikkinä ja myöhemmin kapteenina ja ratsumestarina, kunnes ylennettiin everstiksi 1636. Tammikuussa 1638 kuningas Kustaa II Aadolf aateloi hänet ansioistaan kolmikymmenvuotisessa sodassa. Suomessa Jordan sai läänityksiä eri puolilta Satakuntaa ja Hämettä, hänen omistukseensa tulivat Lahden, Uotilan ja Sorkan kylät Rauman maaseurakunnasta, Villilän kartano ja Leistilän kylä Ulvilasta sekä Hyömäen kylä Hauholta. Raumalle Jordan rakennutti Vanhan-Lahden kartanon sekä säteritilan Haapasaareen.
Vuosina 1645–1650 Jordan toimi Savonlinnan läänin maaherrana. Hän kuoli Tukholmassa ennen joulukuun puoliväliä 1652 ja haudattiin 30. joulukuuta Saksalaiseen kirkkoon. Vuonna 1655 Jordanin jäännökset siirrettiin Raumalle Pyhän Ristin kirkkoon, josta hänen suvulleen annettiin hautapaikka. Testamentissaan Michell von Jordan jakoi omaisuutensa niin, että vanhimmat pojat Johan ja Karl saivat Smoolannin Kongassa sijaitsevat läänitykset ja puoliso Christina van Monkhoven puolestaan Suomen ja Uplannin läänitykset, ja häneltä ne periytyivät pariskunnan nuoremmille lapsille.
Jordan tunnettiin Rauman seudulla ahneena ja jopa väkivaltaisena miehenä, joka vaati itselleen myös maita ja kalavesiä, joita hän ei omistanut. Erimielisyyksiä paikallisten asukkaiden kanssa oli muun muassa Rauman pohjoisen saariston saarista, kuten Nurmeksesta, Reksaaresta ja Omenapuumaasta. Vuonna 2002 Raumalla esitettiin Kalle Luotosen kirjoittamaa Jordanista kertovaa näytelmää Lahden herra osana kaupungin 560-vuotisjuhlia.
Nefriitti

Nefriitti on amfiboliryhmään kuuluvan silikaattimineraalin aktinoliitin muunnos, jonka kemiallinen kaava on Ca₂(Mg, Fe)₅Si₈O₂₂(OH)₂. Nefriitti on tavallisimmin väriltään kellertävän vihreää tai joskus myös valkoista. Sen kovuus Mohsin asteikolla on 6,0-6,5, ja se on koostumukseltaan hienojakoista, massamaista ja erittäin sitkeää.
Nefriitti on yleisempi kahdesta samantapaisesta vihreästä, kaupallisesti usein jade-nimellä tunnetuista jalokiviin käytetystä mineraalista jadeiitin ohella. Nefriitistä on tehty muun muassa Kiinassa ja Uudessa-Seelannissa taide-esineitä jo ennen ajanlaskun alkua. Nefriittiä esiintyy usein mukulamaisina palasina jokien sorassa, jonne ne ovat kulkeutuneet syntypaikoiltaan. Nefriitti muistuttaa usein suuresti jadeiittia, josta se erotettiinkin omaksi mineraalikseen vasta vuonna 1863.