google/wiki40b huggingface dataset:
Pallada (1906)

Valmistus

Alus laskettiin vesille 10. marraskuuta 1906 Pietarissa ja otettiin palveluskäyttöön 1911. 
Aluksen pituus oli 137 metriä, leveys 17,5 metriä ja syväys 6,7 metriä. Aluksen uppouma oli 7 870 tonnia. Laivan 16 500 hv:n koneet kehittivät 21 solmun huippunopeuden. Polttoaineena oli hiili, jota alus poltti vakionopeudellaan sata tonnia päivässä. Miehistöön kuului 20 upseeria ja 560 miestä. Miehistä valtaosa oli venäläisiä, joukossa muutama virolainen ja baltti. Suomalaisia oli yksi, joka oli laivan lääkäri George Silfversvan.
Aseistuksesta oli kaksi 203 mm:n tykkiä, kahdeksan 152 mm:n tykkiä, neljä 47 mm:n tykkiä, kaksikymmentä 75 mm:n kanuunaa ja kaksi 381 mm:n torpedoputkea. Miehistöä oli uppoamishetkellä 597 Sodan alkaessa aluksen miehistöä vahvistettiin noin viidelläkymmenellä miehellä, pääosin kadeteilla.

Palvelus

Alus oli ehtinyt kapteeni Sergei Magnuksen komennossa osallistua erilaisiin tehtäviin jo aiemmin, muun muassa yhteen tykistötaisteluun saksalaisten panssariristeilijöiden SMS Magdeburg ja SMS Augsburg kanssa, ennen kuin se tapasi kohtalonsa 11. lokakuuta 1914 paluumatkallaan suoritetun tehtävän jälkeen. Saksalainen sukellusvene U-26 päällikkönään kapteeniluutnantti Egewolf von Berckheim, sai Palladan tähtäimeen ja upotti risteilijän syvään veteen avomerelle Hangosta etelään. Osuma sattui ammusvarastoon. Alus katkesi ja upposi muutamassa minuutissa, eikä ole varmaa tietoa, ehtikö kukaan pelastautua. Viisi merimiestä oli kuitenkin eri syistä silloin maissa. Tiedot uhrien määrästä vaihtelevat eri lähteissä välillä 584–611.
Etelämpänä liikkuvat risteilijät SMS Amazone, SMS Lübeck ja SMS Augsburg valmistautuivat iskemään yhteen Palladan kanssa, mutta menettivät upottamisen kunnian U-26:lle. 
Hylky löytyi vuonna 2000, mutta suomalainen sukeltajaryhmä julkisti tiedon vasta syksyllä 2012. Tieto oli kuitenkin kerrottu Museovirastolle ja Sotamuseolle. Laiva on kahtena kappaleena noin 60 metrin syvyydessä ylösalaisin.
Google Hangouts

Ominaisuudet

Google Hangoutsilla voi lähettää pikaviestejä ja soittaa videopuheluita. Pikaviesteissä voi käyttää emojihymiöitä, kuvia ja gif-animaatioita. Lisäksi Google Hangoutsissa voi luoda myös ryhmäkeskusteluja. Videopuheluissa voi olla 2-10 osallistujaa ja ne voi striimata livenä YouTubeen Hangouts On Air -keskusteluina.
Tom Shakespeare

Thomas William Shakespeare (s. 11. toukokuuta 1966) on brittiläinen sosiologi. Hänellä on akondroplasia.
Shakespeare on opiskellut Radley Collegessa ja Cambridgen yliopiston Pembroke Collegessa ja suorittanut Master of Philosophy -tutkinnon Cambridgen King’s Collegessa vuonna 1991. Opiskeluaikana hän oli televisiodokumentissa, jossa käsiteltiin hänen lyhytkasvuisuuttaan. Ohjelmassa oli myös hänen isänsä William Geoffrey Shakespeare (k. 1996), joka on maineikas lääkäri ja myös lyhytkasvuinen. Shakespeare on opettanut sosiologiaa Sunderlandin yliopistossa vuodesta 1993, ja hän palasi King's Collegeen vuonna 1995 tekemään väitöskirjaa. Hän työskentelee myös vammaisten oikeuksien hyväksi, kirjoittaa vammaisuudesta, perinnöllisyydestä bioetiikasta ja on ollut mukana kirjoittamassa teosta The Sexual Politics of Disability (1996). Hän on toiminut tutkijana Newcastlen yliopistossa. 
Shakespeare opiskeli yhteiskuntatieteitä Cambridgen yliopistossa. Radikaalina opiskelijana hän kannatti erilaisia vapautusliikkeitä, kuten feminismiä, rasisminvastaisuutta ja lesbojen ja homojen oikeuksia. Opiskeluaikana hän kirjoitti myös kirjan vammaispolitiikasta.
Vuodesta 2008 Shakespeare on ollut Maailman terveysjärjestön (WHO) palveluksessa Genevessä. Hän on ollut mukana suunnittelemassa ja kokoamassa WHO:n raporttia vammaisuudesta World Report on Disability.
Shakespeare kuuluu kveekareihin. Hän on kirjoittanut näytelmiä ja toiminut teatterissa näyttelijänä ja teatterinjohtajana. Sukututkimusten perusteella hän saattaa olla sukua näytelmäkirjailija William Shakespearelle.
Spanish Fly

Spanish Fly on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Van Halenin kappale Van Halen II -albumilta. Koko kappale on pelkkää kitaristi Eddie Van Halenin nailonkielisellä akustisella kitaralla soittamaa sooloa raidan alussa kuuluvaa, todennäköisesti Eddien omasta suusta kuuluvaa murahdusmaista ääntä lukuun ottamatta. Kappaleen pituus on vain 58 sekuntia.
Soolo on hyvin espanjalaisvaikutteinen, joka kuuluu flamencomaisessa kitarasoundissa. Eddie Van Halen soittaa lähes aina osan kappaleesta yhtyeen keikoilla oman kitarasoolo-osionsa aikana. Kappaleessa on paljon samoja piirteitä kuin Van Halenin ensimmäisellä albumilla (1978) olevassa kitaransoittoa mullistaneessa Eruption-kappaleessa. Kappaletta voikin luonnehtia akustiseksi sovitukseksi kappaleesta.
Diklofenamidi

Ominaisuudet ja käyttö

Huoneenlämpötilassa diklofenamidi on valkoista kiteistä ainetta. Se liukenee veteen ja myös muun muassa etanoliin ja dietyylieetteriin.
Diklofenamidi on hiilihappoanhydraasientsyymin inhibiittori ja saa aikaan nesteen poistumista silmästä. Kammioveden poistuessa silmänpaine laskee. Diklofenamidia käytetään lääketieteessä ja eläinlääketieteessä lähinnä avokulmaglaukooman hoitoon. Vaikutus alkaa noin puolen tunnin kuluttua lääkkeen ottamisesta, saavuttaa suurimman tehonsa noin kahden tunnin kuluttua ja kokonaisvaikutusaika on noin 6 tuntia. Vuonna 2016 diklofenamidi hyväksyttiin Euroopan Unionin alueella käytettäväksi harvinaislääkkeenä jaksoittaisen halvauksen hoitoon.
Pankkiiri eli Mustat korpit

Juoni

Ylellistä elämää viettävä kreivitär Aldobrandi on joutunut velkojien kynsiin. Pankkiiri Ermini kiristää kreivitärtä naittamaan hänelle tyttärensä Norettan. Pelastaakseen perheensä kunnian Noretta suostuu, vaikka hän rakastaa insinööri Mario Dialtia.
Kaksi vuotta myöhemmin Mario palaa ulkomailta ja tapaa Norettan Erminin poissaollessa. Varas yllättää heidät ja Mario haavoittuu yhteenotossa. Poliisi luulee Mariota rikolliseksi, ja Norettan maineen suojelemiseksi hän antaa pidättää ja tuomita itsensä. Vararikkoon joutunut Ermini tekee itsemurhan ja yllättäen löytynyt todistuskappale saattaa rakastavaiset jälleen yhteen.

Tuotanto ja vastaanotto

Pankkiiri eli Mustat korpit kuuluu Pina Menichellin Cinesille tekemiin varhaisiin töihin. Se näyttää saaneen tiettyä menestystä jännittävän juonensa ansiosta. Aikalaiskriitikko kiitti elokuvan näyttelijäsuorituksia ja valaistusta.
”Tavattoman vaikuttavaa sensatsionidraamaa” esitettiin Suomessa helmikuussa 1915 alkuperäistä hieman lyhyempänä versiona.
Leena Joki

Elli Sylvia Perkko, kirjailijanimi Leena Joki (s. 16. huhtikuuta 1928 Säynätsalo) on suomalainen filosofian kandidaatti, amanuenssi ja lastenkirjailija.
Defence-luokka (ironclad)

Taustaa

Vuonna 1859 Britannian amiraliteetti ei ollut tietoinen Warrior-luokan aiheuttamista kustannuksista, jotka ylittivät kaikki aiemmat ja siitä, että hinta tuli hyväksyä uutena normina. Havaittiin, että alusten suoja ei ollut riittävä kaikkia käytössä olleita aseita vastaan, joten päätettiin tilata halvempi ja pienempi samalla suojalla varustettu alusluokka.

Suunnittelu

Luokan suunnitteli Isaac Watts, joka julkisti suunnitelmansa 24. marraskuuta 1859. Sen mukaan alukset saavuttivat ainoastaan 10,75 solmun nopeuden, joten Ranskan laivaston La Gloire oli pari solmua nopeampi kyeten halutessaan välttämään yhteenoton.
Sokokenmedestäjä

Levinneisyys

Sokokenmedestäjää tavataan hyvin pienellä ja hajanaisella alueella Keniassa ja Tansaniassa. Sen populaation arvellaan olevan 2 500–9 999 yksilöä. Laji on vähenemässä elinympäristöjenb tuhoutumisen vuoksi, ja se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Rakkasiilikäs

Koko ja ulkonäkö

Rakkasiilikäs on jokseenkin mustavalkoinen, keskikokoinen perhonen, jonka suojaväri sopii erinomaisesti naamioimaan perhosen jäkäläpintaisille kiville. Etusiivet ovat tummat, mutta siipisuonten kohdalla on vaaleaa. Lisäksi siivessä on kaksi vaaleaa, jyrkästi mutkittelevaa poikkijuovaa. Laji on muunteleva eli vaalean ja tumman värin osuudet vaihtelevat. Takasiipien väri on etusiipiä vaaleampi ja vaihtelee valkoisesta ja harmaatäpläisestä tasaisen harmaaseen. Siipiväli on 31–37 mm.
Toukka on musta ja siinä on kiehkuroittain vaaleita karvoja.
Melko samannäköinen laji on tunturisiilikäs (Grammia quenseli).

Levinneisyys ja lentoaika

Rakkasiilikäs on arktinen laji, jonka levinneisyys ulottuu Ruotsin ja Norjan tuntureilta Kuolan niemimaan kautta Uralille, Altaivuoristoon ja Beringinsalmen yli Alaskaan. Lentoaika on kesä-heinäkuussa.
Ruotsista rakkasiilikäs löytyi ensi kerran vuonna 1967 ja Norjasta vuonna 2000. Suomesta laji löytyi, kun sellainen saatiin kasvatettua Enontekiön kunnan alueelta löytyneestä kotelosta vuonna 2010 Pohjoismaissa ja Kuolan niemimaalla tavattavat yksilöt ovat omaa alalajiaan H. p. fridolini.

Elinympäristö ja elintavat

Rakkasiilikkään elintavat tunnetaan melko huonosti. Lajin esiintyminen on erittäin paikoittaista. Se elää aurinkoisilla, matalakasvustoisilla tunturipaljakoilla 600–1400 metrin korkeudessa. Yhteinen piirre kaikille esiintymille on vähintään kämmenen kokoiset, laakeat kivet. Ilmeisesti tällaisen kivikon mikroilmaston vuoksi toukat ja aikuiset perhoset viettävät suuren osan aikaansa kivien joukossa. Naaras munii 300–400 munaa, jotka nekin se asettaa kivien alapinnoille. Toukka talvehtii yleensä kaksi, joskus jopa kolme kertaa. Täysikasvuinen toukka koteloituu kivien alle.
Koirasyksilöiden on nähty lentävän aurinkoisina päivinä hyvin nopeasti kivikon seassa lähellä maan pintaa. Aikuiset perhoset eivät ilmeisesti nauti ravintoa.
Ruotsin kansallisessa uhanalaisarvioinnissa laji on luokiteltu vaarantuneeksi.

Ravintokasvi

Luonnossa on hyvin harvoin tavattu ruokailevia toukkia. Ilmeisesti toukat elävät ainakin vaivaispajulla (Salix herbacea) ja verkkolehtipajulla (Salix reticulata).
Sari Sarkomaa

Opinnot

Sarkomaa on kirjoittanut ylioppilaaksi Lappeenrannan Lyseon lukiosta vuonna 1984 ja valmistunut röntgenhoitajaksi Helsingin IV terveydenhuolto-oppilaitoksesta 1988. Myöhemmin hän valmistui terveydenhuollon maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1996. Lukuvuoden 1990–1991 Sarkomaa vietti Edinburghin yliopistossa.
Ennen kansanedustajan työtään Sarkomaa on toiminut erilaisissa terveydenhuollon tehtävissä Suomen lisäksi myös Ruotsissa. Lukio- ja opiskeluaikojen kesätyökokemuksiin kuuluvat muun muassa työskentely kahvilatyöntekijänä, perushoitajana, toimistoapulaisena insinööritoimistossa sekä hevostenhoitajana ja valmentajana ravitallilla.

Poliittinen ura

Yhteiskunnallisesta vaikuttamisesta Sarkomaa kiinnostui opiskeluaikoinaan yliopistossa. Hän toimi Kokoomuksen Opiskelijaliitto Tuhatkunnan puheenjohtajana 1994–1995, Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan hallituksessa 1992 sekä Suomen ylioppilaskuntien liiton hallituksessa 1993.
Politiikan korkeakoulunaan Sarkomaa pitää työskentelyä kokoomuksen eduskuntaryhmän poliittisena sihteerinä 1996–1999. Vuosina 2004–2008 Sarkomaa oli kokoomuksen puoluevaltuuston puheenjohtaja.
Sarkomaa oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1997–2012. Vuosina 1999–2007 hän oli kaupunginhallituksen varajäsen. Hän ei ollut ehdolla vuoden 2012 kunnallisvaaleissa. Hän toimi muun muassa ympäristölautakunnan puheenjohtajana (1997–1999). Vuosina 2005–2007 Sarkomaa oli YTV:n hallituksen jäsen.
Sarkomaa toimi opetusministerinä 19. huhtikuuta 2007– 19. joulukuuta 2008. Hän erosi ministerin tehtävistä vuoden 2008 lopulla antaakseen aikaa perheelleen.
Eduskunnassa Sarkomaa on toiminut useissa eri valiokunnissa. Eduskuntakaudella 2015-2019 hän on toiminut sivistysvaliokunnassa sekä sosiaali- ja terveysvaliokunnassa, valtiovarainvaliokunnassa, sekä valtiovarainvaliokunnan kunta- ja terveys- sekä sivistys- ja tiedejaostoissa.

Yksityiselämä

Sarkomaa on ollut naimisissa diplomi-insinööri Kim Ruokosen kanssa vuodesta 1998. Heillä on kolme lasta. Perhe asuu Helsingin Munkkiniemessä, ja perheen rakkaimmaksi yhteiseksi harrastukseksi Sarkomaa nimeää purjehtimisen merellisessä luonnossa. Muihin harrastuksiin kuuluu luonnossa liikkuminen, lukeminen ja lasten kanssa leipominen.
Sarkomaan isä on professori Pertti Sarkomaa.
Mykenen arkeologinen museo

Historia ja rakennus

Museon rakentaminen alkoi vuonna 1985. Erilaisten vaiheiden jälkeen se avattiin lopulta vuonna 2003. Museoon siirrettiin osa Kansallisen arkeologisen museon ja Náfplion arkeologisen museon mykeneläisaikaisesta esineistöstä.
Museorakennus sijaitsee nykyisen Mykíneen kylän koillispuolella sijaitsevan Mykenen linnavuoren välittömässä läheisyydessä sen pohjoispuolella. Museo on rakennettu rinteeseen kolmeen tasoon ja sen yhteispinta-ala on noin 2 000 neliömetriä. Tästä noin neljännes on näyttelytiloja. Ne sijaitsevat museon itäsiivessä kahdessa tasossa ja yhteensä kolmessa näyttelysalissa. Lisäksi museorakennuksessa on muun muassa muita löydösten säilytystiloja.

Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu noin 2 500 esinettä. Niihin kuuluu löytöjä varhaiselta pronssikaudelta noin 3000 eaa. hellenistiselle kaudelle 100-luvulle eaa. saakka. Esineisiin kuuluu muun muassa hautalöytöjä, kuten keramiikkaa, koruja, aseita ja erilaisia tarvekaluja; Mykenen palatsin seinämaalauksia; idoleita eli jumalankuvia; sekä lineaari-B-kirjoitusta sisältäviä savitauluja. Museossa on esillä myös niin kutsutun Agamemnonin kuolinnaamion kopio; alkuperäinen on Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa.
Kokoelmat on jaettu kolmeen saliin. Ensimmäinen sali esittelee mykeneläistä elämää muun muassa keramiikkalöytöjen avulla. Toinen sali esittelee hautaustapoja ja hautalöytöjä muun muassa Mykenen hautakehistä A ja B. Kolmas sali esittelee ennen kaikkea mykeneläistä hallintoa, kauppaa, uskontoa, taidetta ja tekniikkaa. Museo esittelee myös alueen arkeologisten kaivausten historiaa.
Stefan Möller

Ura

Möllerin työura radioalalla alkoi vuonna 1978, jolloin hän pääsi kesätöihin Yleisradioon. Kaupallisen radiotoiminnan alkaessa Suomessa 1985 Möller lähti Yleisradion palveluksesta vasta perustettuun helsinkiläiseen Radio Ykköseen. Hän oli mukana perustamassa Radio Ykkösen yhteyteen Suomen ensimmäisiin äänimainostoimistoihin kuuluvaa yhtiötä, joka myöhemmin tunnettiin nimellä Mix Music Oy. Möller työskenteli Radio Ykkösen markkinointijohtajana vuoteen 1995, jonka jälkeen hän perusti oman Möller & Möller -äänimainostoimiston. Vuonna 2001 hänet kutsuttiin amerikkalaisen mediayhtiön Metromedia International Inc:in Suomeen perustetun yhtiön Metromedia Finland Oy:n toimitusjohtajaksi. Metromedia Finland Oy:n omistukseen kuuluivat tuolloin GrooveFM ja Star FM, joka julkistettiin vuonna 2001 uudelleen nimellä Radio SuomiPOP. Möller kasvatti Metromedian radioasemien määrän neljään hankimalla ensin GWR-yhtiön omistuksessa olevan Classic FM:n ja myöhemmin nykyisen Metro FM -radiokanavan toimiluvat. Vuosina 2005–2006 Möller toimi konsulttina irlantilaisen Communicorp Ltd:n palveluksessa sekä projektivastaavana Sanoma Entertainment Oy:ssä tehtävänään perustaa yhtiölle kaksi uutta valtakunnallista radiokanavaa, jotka nykyään kantavat nimiä Radio Rock ja Radio Aalto. Vuonna 2007 hänet kutsuttiin nykyisen RadioMedia Oy:n toimitusjohtajaksi.
Möller valittiin Brysselissä toimivan eurooppalaisen radioalan liiton Association Européenne Radios (AER) puheenjohtajaksi maaliskuussa 2012. Möller on ensimmäinen suomalainen tehtävässä. Hän toimi AER:n varapuheenjohtajana vuodesta 2007. Suomessa Möller on edustanut 2000-luvun alusta lähtien kaupallista radiotoimialaa erilaisissa julkisissa toimielimissä. Tällä hetkellä hän toimii myös Viestinnän keskusliiton laajassa johtoryhmässä.

Koulutus

Radio- ja TV-alan tekninen tutkinto (Länsi-Uudenmaan ammattikoulu), radiotoimittajan ja audiotekniikan tutkinnot (YLE), Suomen armeijan radiotaktiikan koulu, lukuisia talouden ja liikkeenjohdon kursseja

Musiikki ja näytteleminen

Möller oli vuosina 1983–1985 mukana yhtyeissä French Kiss ja 2FUN. Hän on tehnyt vuosien varrella lukuisia äänirooleja ja ollut mukana elokuvien sivurooleissa, kuten Lauri Törhösen elokuvissa Kasvoton mies (1995) ja Raja 1918 (2007).
CMYK

CMYK on yksi kuvatiedostoissa ja painotuotteissa käytettävistä väritiloista. Lyhenne CMYK tulee englannin sanoista Cyan (syaani), Magenta (magenta), Yellow (keltainen) ja Key (avainväri eli musta). Väriavaruus tarkoittaa niitä värejä, joita käytetään sekä valokuvia että piirustuksia tallennettaessa, esitettäessä, tulostettaessa ja painettaessa.
Kun kuva tallennetaan kuvankäsittelyohjelmassa CMYK-väritilassa, jokaiseen kuvatiedoston pikseliin tallentuu neljän värin voimakkuustiedot - syaanin (kirkas vihertävänsininen), magentan (sinertävä punainen), keltaisen ja mustan värin voimakkuus. 
CMYK on subtraktiivinen väriavaruus: esimerkiksi paperipinnalle painetut CMYKin osavärit estävät osaa valosta heijastumasta silmään, ja silmä havaitsee valoon jäljelle jääneen värin. Silmä näkee väripinnan sitä tummempana mitä enemmän väriä on käytetty. 
Kuvia tallennetaan CMYK-muodossa yleensä vain tulosteissa ja painotuotteissa käyttämistä varten, koska CMYK-väriavaruus ei sovellu esimerkiksi kuvien näyttämiseen tietokoneen näytöllä. Tietokoneiden näytöt käyttävät yleensä kolmiväristä RGB-värimallia. CMYK on yleisistä väriavaruuksista suppein, eli sillä voidaan muodostaa vähiten erilaisia värejä. Laajin on puolestaan LAB, jota käytetään laajuutensa vuoksi usein välitilana muunnoksissa eri väriavaruuksien välillä.
CMYK-avaruuden perusvärit on valittu kuvien paperille painamiseen soveltuviksi. Tätä väriavaruutta käytetäänkin pääasiassa painotuotteissa, jolloin puhutaan neliväripainosta.
Kukin neljästä osaväristä painetaan paperille erikseen. Värien voimakkuutta säädetään muodostamalla väreistä tiheässä olevia rasteripisteitä, jotka peittävät vain osan painettavasta paperipinnasta. Rasteroinnin avulla neljällä perusvärillä saadaan aikaan periaatteessa miljoonia erilaisia värisävyjä. Käytännössä paperille painettuina ihmissilmälle erottuvien erilaisten sävyjen määrä on enintään joitakin tuhansia.
Yleensä neliväripainossa valokuvat painetaan rasteroituina ja tekstit kompaktilla eli sadan prosentin väripinnalla. Teoriassa musta voidaan muodostaa käyttämällä sata prosenttia syaania, magentaa ja keltaista. Jotta väriaineet toimisivat käytännössä, joudutaan niiden puhtaudesta tinkimään. Kun yksi tai useampi väriaineista ei ole sataprosenttisen puhdas, osa valosta heijastuu imeytymisen sijasta. Tämän takia kolmivärinen musta on yleensä samean ruskea. Musta painetaan kuitenkin erillisellä mustalla osavärillä, jolloin painotulos on parempi.  
Tyypillisin neliväripainon laatuongelma on kohdistusvirhe. Tällöin neljä osaväriä eivät painoprosessissa osu täsmälleen samaan kohtaan paperia, ja painotuloksesta tulee suttuinen ja "liikahtaneen" näköinen.
Maan vapautusrintama

Maan vapautusrintama (engl. Earth Liberation Front, ELF) on vuonna 1992 Brightonissa Englannissa perustettu ilman varsinaista organisaatiota oleva radikaali "ekoterrorismia" harrastava liike. Liikkeen aatteeseen kuuluu taloudellisen tappion aiheuttaminen niille, jotka hyötyvät ympäristön tuhoamisesta, ja kaiken ihmisiin kohdistuvan vahingoittamisen välttäminen. Aate ja toimintamalli on Eläinten vapautusrintaman kaltainen. Näiden kahden liikkeen nimissä on tehty suurin osa laittomasta ympäristöaktivismiin liittyvästä ilkivallasta ja sabotaaseista.
Maan vapautusrintama ei ole perinteisessä mielessä järjestö vaan yhteinen toimintamalli, jolla ei ole johtoa tai hierarkiaa. Se koostuu itsenäisistä ryhmistä tai yksilöistä, jotka tunnustavat liikkeen aatteen ja toimivat sen mukaisesti.
Aktiivisimmin Maan vapautusrintama toimii Britanniassa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa, ja se on aiheuttanut toiminnallaan satojen miljoonien eurojen arvosta tappioita yrityksille. Maan vapautusrintama on Yhdysvalloissa käyttänyt useissa iskuissa palopommeja ja räjähteitä. Maan vapautusrintaman iskuista syytettyjä henkilöitä on vangittu useissa maissa. Kuuluisin vanki lienee Jeffrey "Free" Luers, joka istuu 23 vuoden tuomiota kolmen kaupunkimaasturin polttamisesta Yhdysvalloissa. Suomessa ilkivaltaa on tehty ELF:n nimissä ainakin 90-luvun loppupuolella, mutta ilman suurta kansainvälistä huomiota.
Kilingi-Nõmmen koulupalo

Tapahtumat

Kilingi-Nõmmen II alakoulun toisen kerroksen suuressa luokkahuoneessa järjestettiin onnettomuuspäivän iltana elokuvanäytös. Kello 19 alkaneessa näytöksessä oli 132 lasta. Näytöksessä pidettiin välitauko, jotta elokuvaprojektori ehtisi jäähtyä, ja näytös jatkui taas kello 20.30. Kello 20.45 ylikuumentunut nitroselluloidifilmi syttyi palamaan projektorissa. Palo levisi nopeasti projektorin vieressä olleisiin filmikeloihin ja muualle huoneeseen. Luokkahuoneen sisäänpäin aukeava ovi tukkeutui ulos pyrkivistä lapsista, kun 1 500-asteinen tulipalo aiheutti paniikin huoneessa. Palossa kuoli palovammoihin ja myrkkykaasuihin 18 lasta, joista monet vasta muutaman päivän kuluttua sairaaloissa. Huhtikuun 23. päivään mennessä uhreja oli 11, ja seuraavien kahden päivän aikana kuoli kaksi lisää. Uhreista viimeinen kuoli vasta tasan kolmen vuoden kuluttua palosta.
Tieto palosta levisi uutisten mukana maailmalle, ja esimerkiksi Yhdysvaltain Punainen Risti lähetti loukkaantuneille lapsille leluja, hedelmiä ja makeisia.

Muistomerkki

Uhrien muistomerkki paljastettiin vuonna 1941. Paul Horman veistämä graniittinen muistomerkki sijaitsee Saarden kylän hautausmaalla, jonne onnettomuuden uhreja haudattiin.
Juovakäärmeenpää

Ulkonäkö ja koko

Juovakäärmeenpään pohjaväritys on tummanvihreä. Vatsapuoli on valkoinen. Lajin tavallinen pituus on noin 50 senttimetriä. Pisin tavattu yksilö oli 150 senttimetrin mittainen ja painavin 20 kilogramman painoinen.

Elinympäristö ja levinneisyys

Laji elää trooppisissa, 25–28 celsiusasteen lämpöisissä olosuhteissa. Sen uhanalaisuusluokitus on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan elinvoimainen.
Art brut

Art brut (ranskaa, suom. raaka, karkea taide) on taidemaalari Jean Dubuffetin käyttämä nimitys taiteesta, joka ilmaisee hänen mukaansa spontaanisti ihmismielen tiedostamattomia puolia. Tällaista taidetta ovat muun muassa mielisairaiden, lasten tai amatööritaiteilijoiden tekemät teokset. Myös graffiti laskettiin art brutiin. Dubuffet arvosti näissä vision tai emootion raakaa ilmaisua, joka ei joudu konvention ansaan. Dubuffet koki art brutin olevan aidointa ja alkuperäisintä taidetta sen raaimmassa perusmuodossaan.
Dubuffet kiinnostui 1940-luvulla taiteesta, joka oli karkeaa, hiomatonta ja jopa rivoa. Häntä innoittivat erityisesti psyykkisesti sairaiden tekemät teokset. Toisaalta myös Paul Kleen lapsenomaiset maalaukset olivat Dubuffet'lle merkittävä inspiraation lähde. Omissa varhaisemmissa töissään Dubuffet pyrki välittämään samaa rehellisyyttä, naiiviutta ja teeskentelemättömyyttä, joka ilmeni hänen mukaansa todellisessa art brut -taiteessa. Hänen myöhemmissä teoksissaan on vaikutteita graffitista ja psykoottisesta taiteesta.
Englanninkielisissä maissa art brutista käytetään usein nimitystä outsider art, jonka otti käyttöön taidekriitikko Roger Cardinal vuonna 1972.
»Taide ei asetu lepäämään sille sijattuun sänkyyn; se juoksee pois heti, kun sen nimeä kutsutaan, se rakastaa nimettömyyttä. Sen parhaat hetket ovat silloin, kun se unohtaa nimensä.» 
(Jean Dubuffet)
Kolumbian huumekartellit

Kolumbian huumekartellit olivat suuria kolumbialaisia rikoksia tekeviä järjestöjä, jotka valvoivat suurinta osaa maan huumekaupasta 1980–2000-luvuilla. Näistä tunnetumpia olivat Pablo Escobarin johtama Medellínin kartelli, Calin kartelli, Norte del Vallen kartelli ja Pohjoisrannikon kartelli. 1980-luvulla Medellinin kartelli lahjoi ja murhautti hallituksen viranhaltijoita ja poliitikkoja, koska pyrki varmistamaan asemansa ja liiketoimintansa. Mutta murhakampanja ajoi viranomaiset kartellien kimppuun. Myös huumekauppaa harjoittanut sissiliike FARC ja kartellit sotivat keskenään. Yhdysvallat on taistellut Kolumbian huumetuotantoa ja -kauppaa vastaan, koska etelästä tulevasta kaupasta suurin osa suuntautuu Yhdysvaltoihin. 
Kolumbian huumetuotanto oli huipussaan vuoden 2000 tienoilla. Suurten kartellien romahdettua  maassa on vuodesta 2006 toiminut pieniä puolisotilaallisia ryhmiä, kuten Los Urabenos. Kolumbia menetti asemansa Etelä-Amerikan merkittävimpänä kokaiinintuottajana, kun hallitus vuonna 2012 kiristi huumepolitiikkaa. Laittoman kokaiiniliiketoiminnan painopiste siirtyi muun muassa Peruun ja Boliviaan.