google/wiki40b huggingface dataset:
Diane Nukuri

Diane Nukuri(-Johnson) (s. 1. joulukuuta 1984 Bujumbura) on burundilainen kestävyysjuoksija. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 2012 Lontoossa ja sijoittui naisten maratonissa 31. sijalle ajalla 2.30.13. Hän oli tehnyt ensiesiintymisensä olympialaisissa jo vuoden 2000 kisoissa Sydneyssä. Siellä hän putosi 5 000 metrin juoksussa ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä neljänneksitoista ajalla 16.38,30. Hänen henkilökohtainen ennätyksensä 5 000 metrin juoksumatkalla on 15.59,39 (2008).
Vuonna 2001 Nukuri jäi Jeux de la Francophonien jälkeen Ontarioon serkkunsa kanssa. Hän menetti isänsä lisääntyneen väkivallan seurauksena Burundissa. Hän pääsi stipendillä Iowan yliopistoon, josta hän valmistui kandidaatin arvolla viestintätieteissä vuonna 2008.
I Love You, Man

Juoni

Kiinteistönvälittäjä Peter Klaven on juuri kihlautunut naisystävänsä Zooey Ricen kanssa. Zooey ja hänen ystävänsä Denise ja Hailey ovat hurmioituneita, mutta samalla huolissaan siitä, ettei Peterillä ole miespuolisia ystäviä. Peter salakuuntelee naisten keskustelua ja päättää hankkia itselleen ystävän ja samalla best manin.
Peter pyytää neuvoa miesten kanssa toimimiseen homoseksuaalilta pikkuveljeltään Robbielta. Peter päätyy katselemaan jalkapallo-ottelua Lonnie-nimisen miehen kanssa, mutta tämä on kovaääninen ja päätyy tappelemaan muiden katsojien kanssa. Peter lounastaa Doug-nimisen miehen kanssa, joka on kuitenkin biseksuaali ja luulee olevansa Peterin kanssa treffeillä. Seuraavaksi Peter tapaa yksinäisen Melin, mutta etukäteen näkemästään valokuvasta poiketen tämä onkin vanhus. Peter liittyy mukaan Barryn, Denisen aviomiehen, järjestämään pokeri-iltaan, mutta oluenjuontikilpailun päätteksi hän oksentaa Barryn päälle.
Peter on epätoivoinen uuden ystävän löytämisessä, kunnes isännöimässään Lou Ferrignon asuntoesittelyssä hän tapaa Sydney Fifen, sijoittajan, joka kertoo saapuneensa paikalle viettelemään naisia ja nauttimaan ilmaisesta ruoasta. Miehet viettävät illan baarissa ja ystävystyvät. Sydney kutsuu Peterin autotalliinsa, ”miesten luolaan”, jossa miehet pitävät hauskaa ja nauttivat molempien palvomasta Rush-rockyhtyeestä. 
Peterin ja Zooeyn on tarkoitus viettää yhteinen ilta television ääressä, mutta Sydney kutsuu molemmat Rushin konserttiin. Miehet nauttivat esityksestä, mutta Zooey kokee jäävänsä huomiotta. Sydney tekee Peterin vaikeutuneeksi kysyessään, miksi tämä on menossa naimisiin juuri Zooeyn kanssa. Peterin seurassa Sydney päätyy tappelemaan Lou Ferrignon kanssa ja asettaa Peterin työn osalta hankalaan asemaan. Hän myös pyytää Peteriltä kahdeksan tuhannen dollarin lainaa, jolloin Zooey alkaa epäillä Sydneyn tarkoitusperiä. Peter esittää kihlatulleen kysymyksen siitä, miksi he ovat menossa naimisiin. Zooey vihastuu ja siirtyy asumaan väliaikaisesti Denisen luokse.
Peter huomaa Sydneyn käyttäneen lainarahat naurettaviin mainostauluihin. Peter pitää tekoa epämiellyttävänä ja päättää lopettaa ystävyyssuhteensa Sydneyyn, mikä edesauttaa saamaan välejä kuntoon Zooeyn kanssa. Pian Peter saa kuitenkin huomata, että Sydneyn luomat mainokset edistävät liiketoimintaa, varmistavat Ferrignon talon onnistuneen myynnin ja houkuttelevat uusia asiakkaita. Peter alkaa tuntea pahaa oloa katkaistuaan välit Sydneyyn, mutta ei silti kutsu tätä häihinsä. Peter kokoaa suuren joukon best maneja, joihin kuuluvat isä Oswald, pikkuveli Robbie, Lou Ferrigno, Lonnie, Doug ja Mel. Tästä huolimatta Peter näyttää hieman surulliselta ja vaikuttaa kaipaavan Sydneytä. Zooey päättää kutsua Sydneyn, joka onkin jo matkalla häihin. Juuri ennen vihkivalaa Sydney saapuu paikalle. Mies lupaa palauttaa lainaamansa rahat ja sanoo, että mainostaulut ovat hänen häälahjansa. Sydney liittyy best manien joukkoon.
Richard Long

Richard Long (s. 1945) on englantilainen käsitetaiteilija ja maataiteen keskeisimpiä edustajia. Long käyttää usein geometrisia perusmuotoja, kuten muassa maagisia ympyröitä, spiraaleja, viivoja tai viivastoja.
Longille keskeistä on käveleminen - metaforiset vaellukset ja muut karttaan liittyvät teokset. Long toteutti ensimmäisen viivakävelyn A Line Made by Walking  vuonna 1967, minkä jälkeen hän on työskennellyt luonnossa systemaattisesti. Long matkustaa usein harvaanasutuilla seuduilla ja tekee luontoon teoksia kävelemällä ja veistoksia paikalla olevista materiaaleista.
Kokemuksen välittämisessä olennaisia ovat myös valokuvat ja tekstit.
Long on ainoa taiteilija, joka on ollut Turner Prize -ehdokkaana neljä kertaa. Hän kieltäytyi palkinnosta 1984 ja vastaanotti sen 1989 White Water Line -teoksestaan. Hän oli ehdolla myös 1987 ja 1988.
Porin taidemuseossa oli Richard Longin näyttely vuodenvaihteessa 1986–1987.
Keijo Koistinen

Jääkiekko

Jääkiekkoilijana Koistinen tunnettiin taitavana hyökkääjänä. Vuonna 1959 hän voitti Vierumäellä järjestetyn Jääkiekkoliiton tekniikkamestaruuskilpailun.  KalPan edustusjoukkueeseen Koistinen nousi jo 16-vuotiaana vuonna 1958. Ennen siirtymistään Porin Karhuihin hän pelasi neljä kautta KalPassa, joista vuodet 1958–1959 sekä 1961–1962 Mestaruussarjassa. 
Porin Karhuja Koistinen edusti pääsarjassa viiden kauden ajan, voittaen Suomen mestaruuden vuonna 1965. Kausi 1964–1965 oli myös henkilökohtaisesti hänen parhaansa, Koistinen sijoittui pistepörssissä kuudenneksi. Jääkiekkouransa hän lopetti kauden 1966–1967 jälkeen. Koistinen pelasi Mestaruussarjassa 111 ottelua tehopistein 48+32=80.

Jalkapallo

Jalkapalloa Koistinen pelasi Mestaruussarjassa vuosina 1960–1966 Kuopion Palloseuran riveissä. Suomen mestaruuden hän voitti 1966. Mestaruuden jälkeen Koistinen siirtyi pelaamaan Karhuihin myös jalkapalloa. Seura oli tuolloin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Suomensarjassa. Karhujen yhdistyttyä RU-38:n kanssa Porin Ässiksi 1967, hän jatkoi uuden seuran riveissä Mestaruussarjassa vielä seuraavana kautena. Yhteensä Koistinen pelasi urallaan jalkapallon pääsarjassa 41 ottelua.

Kuolema

Koistinen kuoli hukkumisonnettomuudessa Vehmersalmella heinäkuussa 1968. Hän oli veneilemässä viiden hengen seurueessa Kallaveden Janissalon edustalla ja horjahti veteen vajoten välittömästi pinnan alle.
Kanadan pääministeri

Virkakausi

Pääministerillä ei ole määrättyä virkakautta. Virasta täytyy erota ainoastaan silloin, kun oppositiopuolue saa vaaleissa enemmistön edustajanpaikoista. Jos pääministerin puolue häviää epäluottamuslauseen, voi pääministeri erota ja antaa näin toiselle puolueelle mahdollisuuden muodostaa hallitus, mutta useimmiten hän pyytää kenraalikuvernööriä hajottamaan parlamentin ja järjestämään vaalit. Jos oppositiopuolue saa vaaleissa enemmistön, hallitseva pääministeri voi yrittää saada toisen puolueen tuen säilyttääkseen luottamuksen, tai erota ja antaa näin voittaneen puolueen muodostaa hallitus. Jälkimmäinen vaihtoehto on ollut yleinen menettely viime vuosina, mutta ei ole perustuslaillisesti vaadittua.
Alahuoneen edustajanpaikkojen vaalit järjestetään yleensä viiden vuoden välien, mutta pääministeri voi pyytää kenraalikuvernööriä järjestämään vaalit milloin tahansa. Yksikään kenraalikuvernööri ei ole kieltäytynyt kyseisestä pyynnöstä vuoden 1926 jälkeen. Kun enemmistöhallitus on vallassa, pidetään vaalit tavallisesti 3,5–5 vuoden päästä edellisistä vaaleista. Jos vallassa on vähemmistöhallitus, voi alahuoneen epäluottamuslause johtaa pikaisiin vaaleihin.
NRP Sagitário (P1134)

Palvelus

Alus on poistettu palveluksesta 1976.
Mikko Mäenpää (jääkiekkoilija)

Ura

Mäenpää on Tapparan kasvatti. Tampereella hän ei kuitenkaan pelannut kuin juniorisarjoissa. Kaudella 2002–2003 Mäenpää pelasi ensimmäiset SM-liigapelinsä JYPissä. Seuraavalla kaudella Mäenpää vakiinnutti paikkansa JYPin joukkueessa, vaikka kävikin lainapestillä Mestiksen Sportissa. Kaudella 2004–2005 Mäenpää ei ehtinyt pelata JYPissä kuin 14 ottelua ennen siirtymistään Pelicansiin vahvistamaan joukkueen loukkaantumisista kärsinyttä puolustusta. Kesällä 2005 Mäenpää teki sopimuksen Mestiksen Jukureihin, jossa oli ehtinyt olla lainalla edellisellä kaudella neljän pelin ajan.
Kaudeksi 2006–2007 Mäenpää siirtyi HPK:on, johon pääsi koeajan jälkeen. Kauden 2006–2007 runkosarjassa Mäenpää sijoittui puolustajien pistepörssissä toiseksi tehtyään 52 ottelussa 14 maalia ja annettuaan 26 maalisyöttöä, joilla tehoilla oli myös joukkueensa pistepörssissä kakkosena. Kausi oli Mäenpäälle muutenkin menestyksekäs, sillä hän vakiinnutti paikkansa liigatasolla, voitti pronssia HPK:ssa ja kauden päätteeksi Mäenpää valittiin vielä liigan All Stars -joukkueeseen. Mäenpää ehti tehdä myös kesken kauden uuden kolmivuotisen sopimuksen HPK:n kanssa. Puolustaja siirtyy kuitenkin seuraavaksi kaudeksi NHL:ään, kun Columbus Blue Jackets teki pelaajan kanssa yhden vuoden sopimuksen. Hän jäi kuitenkin vähälle peliajalle ja palasi AHL-joukkue Syracuse Crunchin kautta takaisin HPK:hon. Mäenpää pääsi vuonna 2008 pelaamaan Suomen Leijoniin Euro Hockey Touriin Antti-Jussi Niemen tilalle.
Kauden 2009–2010 jälkeen Mäenpää siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Ruotsin Elitserien-liigan Frölunda HC -seuraan. Frölundassa Mäenpää pelasi kuitenkin vain yhden kauden, jonka aikana teki 18 pistettä. Hän siirtyi kauden jälkeen KHL:n Amur Habarovskiin. Amurissa Mäenpää pelasi huippukauden ja teki yhteensä 39 pistettä runkosarjan ja pudotuspelien aikana. Hän oli KHL:n toiseksi tehokkain puolustaja.
Mäenpää jätti Amurin kesällä 2012 ja teki sopimuksen TsSKA Moskovan kanssa.
Elokuussa 2014 palasi takaisin JYPiin yhden vuoden sopimuksella. Sopimuksessa on pykälä, joka mahdollistaa Mäenpään siirtymisen ulkomaille kauden aikana. Kaudella 2014–2015 hän kärsi JYPissä loukkaantumisista ja pääsi pelaamaan ainoastaan 19 ottelua tehopistein 3+12=15. Mäenpää pelasi kaudella 2015–2016 Sveitsin NLA-liigan HC Ambrì-Piottassa.
Jani Savolainen

Seuraura

Savolainen on Kalevan Pallon kasvatti. Hän teki toukokuussa 2006 kaksivuotisen SM-liigasopimuksen joukkueen kanssa, muttei Savolainen debytoinut vielä SM-liigassa kaudella 2006–2007. Hän kuitenkin teki debyyttinsä miesten peleissä esiintyessään kuudessa Mestis-ottelussa alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Savolainen teki niissä yhden syöttöpisteen.
Kaudella 2007–2008 Savolainen pelasi viisi SM-liigaottelua antaen niissä yhden syöttöpisteen. Hän pelasi kauden lähinnä KalPan A-nuorissa, jotka voittivat mestaruuden keväällä 2008. Savolainen toimi joukkueen kapteenina. Hän siirtyi kaudeksi 2008–2009 Mestis-joukkue Jokipoikiin. Savolainen oli 13 maalillaan joukkueen toiseksi paras maalintekijä Samu Pitkäsen kanssa. Hän voitti keväällä 2009 Mestiksen hopeaa. Savolainen teki samana keväänä jatkosopimuksen Jokipoikien kanssa kaudeksi 2009–2010. Hän teki 43 ottelussa tehot 16+19=35, joilla Savolainen oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies. Hän voitti keväällä 2010 Mestiksen mestaruuden. Jokipojat kohtasivat liigakarsinnoissa Tampereen Ilveksen, jolle joukkue kuitenkin hävisi otteluvoiton 4–1.
Savolainen siirtyi kaudeksi 2010–2011 Kajaanin Hokkiin, jossa häntä valmensi KalPan A-nuorten mestarijoukkueesta tuttu Sami Karppinen. Savolaisesta oli kysyntää useasta Mestis-seurasta ja parista SM-liigajoukkueestakin. Hän teki runkosarjassa tehot 10+18=28, joilla Savolainen sijoittui Hokin sisäisessä pistepörssissä kolmanneksi Niko Saarenpään kanssa.
Toukokuussa 2011 Savolainen siirtyi yksivuotisella sopimuksella Mikkelin Jukureihin. Hän jakoi kolmella osumallaan kevään 2012 pudotuspeleissä joukkueen sisäisen maalipörssin voiton kolmen muun pelaajan kanssa. Toisen Jukurit-kautensa 2012–2013 päätteeksi Savolainen voitti Mestiksen-mestaruuden, mutta joukkue kuitenkin hävisi liigakarsinnat Tampereen Ilvekselle otteluvoitoin 4–1. Helmikuussa 2013 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Jukureiden kanssa. Kaudella 2013–2014 Savolainen voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +12. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Kausi 2014–2015 päättyi Mestiksen-mestaruuteen.
Lokakuussa 2015 Savolainen siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella Ranskan Ligue Magnusin Lions de Lyoniin oltuaan alkukauden ilman sopimusta. Hän pelasi siellä vain kolme ottelua ilman tehopisteitä, kunnes Savolainen siirtyi joulukuussa Ruotsin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Hockeyettanin Piteå HC:hen.
Petteri Nykky

Pelaajaura

Nykky pelasi pelaajaurallaan vuosina 1991–1998 yhteensä 98 runkosarjaottelua Salibandyliigassa Liffessä ja Happeessa.

Valmennusura

Salibandyliigassa Nykky on valmentanut Happeeta, Espoon Oilersia vuosina 2000–2008, AC Hakia kaudella 2008–2009 ja Classicia vuodesta 2015. Vuosina 2009–2011 hän valmensi Sveitsin liigassa pelaavaa Alligator Malansia.
Suomen miesten salibandymaajoukkueen päävalmentajana hän toimi vuosina 2004–2010. Nykyn valmennuksessa Suomi voitti maailmanmestaruuden vuosina 2008 ja 2010. Vuosina 2011–2015 hän toimi Sveitsin salibandymaajoukkueen päävalmentajana. Vuoden 2012 MM-kisoissa Sveitsi saavutti pronssia. Helmikuussa 2017 Nykky valittiin uudestaan Suomen miesten salibandymaajoukkueen päävalmentajaksi. Vuonna 2018 Nykky voitti kolmannen maailmanmestaruutensa johtaessaan Suomen MM-kultaan.
Vuonna 2011 Nykky valittiin Suomen Golfliiton liittovalmentajaksi. Hän on valmentanut henkilökohtaisesti muun muassa Ursula Wikströmiä.
Ronja Oja

Ronja Oja (s. 31. heinäkuuta 1992) on suomalainen yleisurheilija ja vammaisurheilija. Oja edusti Suomea Rio de Janeiron paralympialaisissa 2016. Oja voitti vuoden 2018 EM-kisoissa pituushypyssä pronssia tuloksella 426 ja kultaa 100 metrin juoksussa ajalla 13,68. Hänen ennätyksensä 100 metrin juoksussa on 13,57 ja pituushypyssä 430 cm. Oja kilpailee luokassa T/F11. Oja edustaa Helsingin Kisaveikkoja.
Ronja Oja on näkövammainen. Hän opiskelee tietojenkäsittelytiedettä Helsingin yliopistossa.
Asagiri (1903)

Palvelus

Alus palveli Venäjän–Japanin sodassa osallistuen Port Arthurin, Keltaisenmeren ja Tsushiman meritaisteluihin.
Asagiri luokiteltiin 28. elokuuta 1912 kolmannen luokan hävittäjäksi, ja se poistettiin ensilinjan tehtävistä. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus palautettiin palvelukseen. Se muutettiin apumiinanraivaajaksi 1. huhtikuuta 1922, ja alus poistettiin palveluksesta tasan vuotta myöhemmin. Se myytiin romutettavaksi 14. helmikuuta 1926.
Looginen empirismi

Looginen empirismi on filosofian suuntaus, jonka mukaan todellisuutta koskevan tiedon tulee perustua kokemukseen ja havaintoihin.
Loogisen empirismin pääväite on, että ei ole olemassa synteettisiä apriorisia totuuksia. Wienin piirin mukaan matematiikan ja logiikan tieto on analyyttista apriorista tietoa eli käsitteiden määritelmiin perustuvaa ja kokemuksesta riippumatonta. Nämä väitteet ovat puhtaasti käsitteellisiä, ja siten niiden pätevyys on käsiteanalyysin keinoin selvitettävissä. Kaikki muu tieto oli synteettistä aposteriorista tietoa eli pääteltävissä vasta kokemuksen perusteella.

Historia

Moritz Schlickin Wienin piiri käytti suuntauksestaan alun perin nimitystä looginen positivismi, joka muuntui 1930-luvulla vähitellen loogiseksi empirismiksi. Loogisen empirismin isänä pidetään Rudolf Carnapia. Käsitettä 'looginen empirismi' käytti ensimmäisenä suomalainen filosofi Eino Kaila vuonna 1927 teoksessaan Die Principien der Wahrscheinlich­keitslogik Carnap, Kaila ja Hans Reichenbach luopuivat aikaisemmin käyttämästään käsitteestä looginen positivismi jo 1930-luvun alkupuolella, mutta myöhemmin erityisesti loogisen empirismin vastustajat ovat käyttäneet tätä nimitystä. 
Loogisen empirismin edeltäjänä pohjoismaissa ja erityisesti Ruotsissa on pidetty Axel Hägerströmin filosofiaan perustuvaa Uppsalan koulukuntaa, joka sulautui loogiseen empirismiin.

Verifikaatioperiaate

Alkuperäisen loogisen empirismin kehittäjät esittivät niin sanotun verifikaatioperiaatteen. Sen mukaan lauseen merkitys riippuu sen testattavuudesta, ja lauseet, jotka eivät ole joko havaintojen tai loogisen analyysin kautta testattavissa, ovat vailla merkitystä. Verifikaatioperiaatteesta oli eri vahvuisia versioita. Vahvimman mukaan lauseen merkitys on sama kuin menetelmä sen testaamiseksi. Lievemmän version mukaan lause on merkityksellinen, mikäli se on periaatteessa mahdollista testata.

Looginen empirismi Eino Kailan mukaan

Eino Kailan mukaan kaikki kokemustieto koostui todennäköisyyslauseiden järjestelmästä, joka perustui ”tässä ja nyt an­nettuun” sen johdonmukaisena seurauksena. Kailan mukaan tämä johdonmukainen kokemustieto eroaa jyrkästi perinteisestä psykologisesta empirismistä. Etenkään sillä ei ollut mitään tekemistä perinteisen empirismin ”vaikutelmien” tai ”ideoiden” kanssa.
Kysymyksessä ovat vain asiasuhteet, eivät psykologiset tai historialliset suhteet. Kailan mukaan ei olla tekemisissä ajattelun vaan sen kanssa, mitä ajatellaan.
Kaila erotti kaksi kokemuksen käsitettä. Edellistä edusti lause ”kaikki tähän asti nähdyt korpit ovat mustia”, jälkimmäistä ”näen juuri nyt valkoista”. Edellinen oli sekä arkikielessä että tieteessä yleinen lausetyyppi. Se edellytti joukon oletuksia menneisyyden, ulkoisen todellisuuden ja todennäköi­syystiedon kohteiden olemassaolosta. Edellisen tyyppiset lauseet on voitava kääntää (väljästi) elämysten tai kokemusten kielelle, jälkimmäisen tyyppisiksi.
Maapuhdistamo

Maasuodattamo

Maasuodattamo eli maasuodatin on tilavuudeltaan rajallinen, maahan kaivettu tai osittain pengerretty maaperäkäsittelyyn perustuva puhdistamo. Jätevedet puhdistuvat painuessaan rakennetun suodatinhiekkakerroksen läpi, jonka jälkeen puhdistunut vesi kootaan ja johdetaan vesistöön, pieneen vesiuomaan tai päästetään vapaasti maahan. Maasuodattamon lopullisena purkupaikka toimii pääasiassa pintavesi.

Maaimeyttämö

Maahanimeyttämö eli maahan imeytys on maahan kaivettu, peitetty jäteveden käsittelyjärjestelmä. Imeytyksessä jätevesi puhdistuu suodattuessaan luonnollisten maakerrosten läpi ja kulkeutuu sitten lopulta hajautetusti pohjaveteen. Maahanimeyttämö ei Suomen oloissa ole suotava jäteveden käsittelyjärjestelmä, sillä lopullisena purkupaikkana toimii pohjavesi. Varsinais-Suomen agenda 21 tekemien suositusten mukaan maahan imeytystä ei saisi käyttää ollenkaan pohjavesialueilla tai talousvesikaivojen lähellä. Imeytysosastoa pidetään imeyttämön suositeltavimpana ratkaisuna, koska se voidaan mukauttaa helposti tontin vaatimuksiin ja maastomuotoihin.
Pille Lill

Pille Lill (s. 20. huhtikuuta 1962 Pärnu) on virolainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartin, Carl Maria von Weberin, Giacomo Puccinin, Giuseppe Verdi, Pjotr Tšaikovskin, Pietro Mascagnin, Richard Wagnerin ja Eduard Tubinin  rooleja. Myöhemmin hän on keskittynyt pitkälti resitaaleissa ja kamarimusiikkikonserteissa esiintymiseen sekä Virossa että ulkomailla. Hän piti Tina Anderssonin teoksen 5 poems by Sara Teasdale kantaesityksen Camerata Nordican kanssa ja kiersi teoksen esitysten merkeissä Virossa, Italiassa, Walesissa ja Ruotsissa. Hän kantaesitti myös Jüri Reinveren sävellyksen Lieder bei schwindendem Licht Carlos Miguel Prieton johtaman The Orchestra of the Americasin kanssa. Muita nykyteoksia Lill on esittänyt Alo Põldmäeltä, Lepo Sumeralta, Mart Siimeriltä, Aaro Pertmannilta, Tõnis Kaumannilta ja Jaanus Torrimilta. Hänen konserttiohjelmistoonsa kuuluu myös Mozartin, Verdin, Gustav Mahlerin, Antonín Dvořákin, Camille Saint-Saënsin, Ludwig van Beethovenin ja Rudolf Tobiaksen teoksia.
Lill valmistui Tallinnan valtionkonservatoriosta musiikkipedagogina vuonna 1985 sekä Rostislav Gurjevin ja Linda Saulin johdolla oopperalaulajana vuonna 1991. Vuosina 1990–1992 hän opiskeli Mirja Klemin johdolla Sibelius-Akatemiassa, josta hänellä on maisterinarvo. Vuosina 1992–1994 hän sai vielä opetusta Johanna Petersiltä Guildhall School of Music and Dramassa ja vuosina 1997–2000 Liisa Linko-Malmiolta. Vuonna 2004 hän aloitti tohtorikoulutuksen Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa Jaakko Ryhäsen johdolla. Muita opettajia ovat olleet Mitsuko Shirai ja Hartmut Höll Karlsruhen musiikkiyliopistossa. Lill on osallistunut Elisabeth Söderströmin, Irwin Gagen ja muiden pitämille mestarikursseille. Hän sai vuonna 1998 Viron Wagner-seuran stipendin.
Lill toimi popyhtye Lainen solistina vuosina 1980–1981. Hän aloitti oopperatuotantoihin osallistumisen Viron kansallisoopperassa vuonna 1989 ja Vanemuine-teatterissa 1997. Hän on opettanut Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa, jossa hänen oppilaisiinsa ovat kuuluneet Helen Lokuta ja Oliver Kuusik. Vuonna 2003 perustettiin Pille Lill -musiikkisäätiö, jonka tavoitteena on nuorten ammattimuusikoiden koulutus Virossa ja näiden taitojen kehittäminen. Lill perusti Tallinnan kamarimusiikkifestivaalin ja ryhtyi sen taiteelliseksi johtajaksi vuonna 2006. 
Kapellimestareita, joiden kanssa Lill on työskennellyt, ovat olleet Neeme Järvi, Eri Klas, Arvo Volmer, Lauri Sirp, Andres Mustonen, Jüri Alperten, Vello Pähn, Nikolai Aleksejev, Johannes Somary, Carlo Felice Cillario ja John Storgårds. Kamarilaulajana hän on tehnyt yhteistyötä Marje Lohuarun, Piia Paemurrun, Ivari Iljan, Lembit Orgsen, Elena Vaškevitšin, Tiia Tennon, Vahur Vurmin ja Henry-David Vareman kanssa. Lill sai vuonna 1996 Suur Vanker -palkinnon parhanaa laulajana, vuonna 2002 Georg Ots -palkinnon ja vuonna 2005 Piispa Platonin ritarikunnan kolmannen luokan kunnianosoituksen. Hän on tehnyt useita levytyksiä.
Carlos Filipe Ximenes Belo

Carlos Filipe Ximenes Belo (s. 3. helmikuuta 1948) on katolinen piispa, joka sai vuoden 1996 Nobelin rauhanpalkinnon yhdessä José Ramos Hortan kanssa työstään Itä-Timorin konfliktin rauhanomaisen ratkaisemisen hyväksi.
Belo opiskeli Portugalissa ja Roomassa, ja palasi Itä-Timoriin vuonna 1981. Hän työskenteli opettajana, kunnes 1983 siirtyi kirkon virkaan ja siunattiin 1988 piispaksi. Hän kirjoitti kirjeitä Portugalin presidentille, paaville ja YK:n pääsihteerille ja pyrki saamaan kansainvälistä huomiota Itä-Timorin tilanteeseen.
Itä-Timorin saatua itsenäisyytensä Belon terveys alkoi horjua, ja hän lähti Portugaliin hoidettavaksi. Häntä pyydettiin asettumaan maansa presidenttiehdokkaaksi, mutta piispa sanoi jättävänsä politiikan poliitikoille. Sen sijaan hän lähti lähetystyöhön Mosambikiin.
Basket Club Ferrara

Historia

Seura perustettiin vuonna 1999, jolloin se pääsi pelaamaan Serie B:hen. Kahden kauden jälkeen joukkue nousi LegADuehen. Kaudeksi 2008–2009 seura nousi ensimmäistä kertaa historiassaan Serie A:han, jossa se sijoittui kymmenenneksi.
Marcus Dixon

Taustaa

Marcus Dixon syntyi Minneapoliksessa, Minnesotassa. Hän meni naimisiin Diane Dixonin kanssa vuonna 1983. Heillä on kaksi lasta, Steven ja Robin. Jack Bristow rekrytoi hänet SD-6:en ja häntä kiellettiin kertomasta työstään kenellekään.

Hahmon tarina

Marcus Dixon työskentelee kenttäagenttina CIA:n salaisessa osastossa, SD-6:ssa, Arvin Sloanen alaisuudessa. Hänen perheensä luulee hänen työskentelevän pankissa. Todellisuudessa SD-6 ei kuulu CIA:han, vaan on osa terroristiorganisaatio Allianssia, mutta henkilökunnan suuremman osan tapaan Dixon on tästä tietämätön. Hänen työparinsa Sydney Bristow tietää totuuden ja työskentelee oikealle CIA:lle kaksoisagenttina. Myöhemmin Dixon alkaa epäillä Sydneytä, mutta tämä vakuuttaa toimivansa yhteisen hyvän puolesta.
Toisella kaudella Sydney kertoo Dixonille totuuden SD-6:sta ja pyytää häneltä apua organisaation kaatamiseksi. Petetty Dixon avustaa Allianssin alasajossa ja kertoo Diane-vaimolleen totuuden. Katkerana hän ei aluksi tahdo olla tekemisissä Sydneyn eikä CIA:n kanssa, mutta siirtyy myöhemmin CIA:n palvelukseen.
Kauden lopulla CIA jäljittää karkuteille lähteneen Sloanen ja Dixon ampuu vahingossa tämän vaimon, Emilyn. Kostoksi Sloane laittaa pommin Dixonin autoon, mutta Diane menehtyy iskussa, mikä saattaa Dixonin hetkeksi henkiseen kriisiin.
Kaksi vuotta myöhemmin Dixon on Los Angelesin päämajan johdossa. Ihmiset ovat luulleet Sydneyn kuolleen kaksi vuotta sitten, mutta Dixon oli yksi harvoista, joka tiesi hänen olevan elossa. Myöhemmin Dixonin lapset Steven ja Robin siepataan Liiton toimesta, mutta heidät pelastetaan.
Neljännellä kaudella Dixon värvätään kenttäagentiksi CIA:n salajärjestöön, APO:on. Hänellä on suhde CIA:n johtaja Hayden Chasen kanssa. Kauden lopulla Elena Derevkon etsintäoperaatiossa Dixonia ammutaan, mutta hän selviää. Dixon työskentelee APO:ssa sarjan loppuun asti. Sarjan lopussa näytetään muutamia vuosia eteenpäin, jolloin Dixon on CIA:n apulaisjohtaja. Hän on myös läheisissä väleissä Sydneyn, Vaughnin ja näiden lasten kanssa.