Työttömyysturva

Suomen työttömyysturva

Suomalainen työttömyysturvajärjestelmä tarjoaa erilaisia etuuksia eri henkilöille riippuen muun muassa siitä, minkä ikäisiä he ovat ja kuinka kauan he ovat olleet työelämässä. Työttömälle mahdollisesti myönnettäviä etuuksia ovat työmarkkinatuki, ansiosidonnainen työttömyyspäiväraha, peruspäiväraha, työttömyyseläke, eroraha ja koulutuspäiväraha.
Mainittujen etuuksien hakijan tulee olla rekisteröity työttömäksi työnhakijaksi työnvoimaviranomaisten toimesta sekä uusia työnhakunsa säännöllisesti työvoimaviranomaisen määräämällä tavalla. Jos kyseessä on työkyvytön henkilö, jolle on anottu pitkää sairauspäivärahajaksoa, kuntoutustukea tai työkyvyttömyyseläkettä, työvoimaviranomaiset voivat laittaa kyseisen henkilön työnhaun lepäämään siksi aikaa, kun hakemusprosessi on kesken. Myös lepäämässä oleva työnhaku on uusittava säännöllisin väliajoin.
Työttömyysturvaa sääntelee vuonna 2002 annettu työttömyysturvalaki. Laki sisältää säännökset Suomessa asuvan työttömän työnhakijan työnhaun taloudellisten mahdollisuuksien ja työmarkkinoille pääsyn ja paluun edellytysten parantamisen turvaamiseksi, korvaamalla työttömyydestä aiheutuvia taloudellisia menetyksiä työttömyyspäivärahalla tai työmarkkinatuella.
Työttömyysturvaa hoitavat ja koordinoivat Suomessa Kansaneläkelaitos, Kela sekä eri alojen työttömyyskassat. Niiden rahoitusta hoitaa Työttömyysvakuutusrahasto (TVR).
Työttömyysturvaa koskevan lainsäädännön kehittämisestä ja valmistelusta vastaa sosiaali- ja terveysministeriö.

Yleistä

Suurin osa Suomen työttömyyskorvausta saavista henkilöistä on pelkän työmarkkinatuen tai peruspäivärahan varassa.
Työmarkkinatuen tarveharkinnan vuoksi suurelta osalta työttömistä evättiin aiemmin työmarkkinatuki kokonaan tai leikattiin sitä puolison tuloihin perustuen. Naimisissa olevien työttömyysturvan ulkopuolelle jääneiden työttömien toimeentulo oli siten aviopuolison elatusvelvollisuuden varassa. Avopuolisoilla ei kuitenkaan ollut juridista elatusvelvollisuutta. Avopuolison tulojen vuoksi työmarkkinatuen ulkopuolelle jätetyt työttömät joutuivat siksi elämään ilman tuloja, koska muussakin sosiaaliturvassa sovellettiin yleensä vastaavaa avopuolison tuloihin perustuvaa tarvehankintaa. Lähes puolet työttömyysturvan tarveharkinnan kohteeksi joutuneista oli avoliitossa eli ilman lakisääteistä oikeutta elatukseen.
Työmarkkinatuen tarveharkinta johti käytännössä siihen, että pitkäaikaistyöttömillä oli suurentunut avioeroriski muuhun väestöön verrattuna. Sosiaaliturvan uudistusta valmistellut Sata-komitea suositti syksyllä 2008, että puolison tulojen vaikutus työmarkkinatukeen poistettaisiin. Suositus toteutettiin 1.1.2013.
Työttömyysturvan riittävyyttä arvioitaessa on otettava huomioon se, että työttömyysturvaa verotetaan yli kaksi kertaa ankarammin kuin palkkatuloja. Esimerkiksi Helsingissä asuva pitkäaikaistyötön joutuu maksamaan 698 euron suuruisesta täysimääräisestä työmarkkinatuesta 17% veroa.
73% työttömistä eli köyhyysrajan alapuolella vuonna 2009.
Työtön menettää kahdeksi kuukaudeksi oikeutensa työttömyysturvaan, jos hän ilman pätevää syytä kieltäytyy vastaanottamasta työvoimaviranomaisten hänelle osoittamaa työtä. Tätä tilannetta sanotaan karenssiksi. Työttömyyskorvausta ei yleensä myöskään makseta henkilölle, joka itse on eronnut edellisestä työsuhteestaan, ennen kuin kolmen kuukauden kuluttua. Yrittäjä voi pääsääntöisesti saada työttömyyskorvausta vasta sitten, kun hänen yrityksensä on asetettu konkurssiin tai hän ei alentuneen työkykynsä vuoksi voi jatkaa yritystoimintaa.
Työttömyysturvaa voidaan leikata niin sanotun aktiivimallin mukaisesti, jos työtön ei täytä aktiivisuusehtoa vuoden 2018 alusta alkaen. Ehdon täyttymiseksi työttömän on tehtävä palkkatyötä, harjoitettava yritystoimintaa tai osallistuttava TE-keskuksen työllisyyttä edistäviin palveluihin riittävässä määrin.

Historia

Työttömyyttä hoidettiin Suomessa pitkään järjestämällä työttömille hätäaputöitä. Tätä lapiolinjaksi kutsuttua politiikkaa jatkettiin kansainvälisessä vertailussa pitkään: muualla Euroopassa siirryttiin Suomea aiemmin suoriin, rahallisiin työttömyyskorvauksiin. Yleisestä rahakorvauksesta säädettiin Suomessa 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa, mutta senkin jälkeen työttömyyden hoidossa nojattiin mieluummin työllistämistöiden järjestämiseen. Työttömiä työllistettiin siirtotyömaille, jotka olivat usein tietyömaita. Hätäaputöitä järjestivät niin kunnat kuin valtio.
Työttömyysturva uusittiin 1970-luvun alussa. Vuonna 1971 säädetyt uudet säädökset lopettivat työttömyystyöt ja siirtotyömaat. Samalla työntekijä sai ammattisuojan, joten työttömän ei enää tarvinnut ottaa vastaan mitä tahansa työtä. Vuonna 1985 työttömyysturva jaettiin ansiosidonnaiseen päivärahaan ja peruspäivärahaan. Peruspäivärahaa korotettiin 1980-luvun loppuvuosina palkansaajien keskiansioiden nousua vastaavaa tahtia. Viime vuosikymmeninä peruspäivärahan tasoa on nostettu kuitenkin niin hitaasti, että sen ostovoima on laskenut suuresti palkkoihin verrattuna.
Myös ammattisuojan kesto lyhennettiin yhdeksänkymmenluvulla kolmeen kuukauteen.

Peruspäiväraha

Peruspäivärahan määrä vuonna 2018 on 32,40 e/pv ja sitä maksetaan 5 päivältä viikossa (myös arkipyhiltä). Ilman korotusosia peruspäivärahan suuruus on noin 697 euroa kuussa bruttona (noin 557 euroa nettona).
Peruspäivärahaan ei sovelleta tarveharkintaa, joten samassa taloudessa mahdollisesti asuvat vanhemmat eivät alenna päivärahan määrää.
Työtön työnhakija on oikeutettu peruspäivärahaan silloin, kun työssäoloehto on tullut täyteen ennen työttömyyden alkua. Peruspäivärahaa maksetaan enintään 400 päivän ajan, mutta jos työhistoriaa on alle kolmen vuoden ajan, maksetaan peruspäivärahaa 300 päivän ajan.

Muita työttömyyteen liittyviä etuuksia

Pitkään työelämässä olleille työttömille maksetaan omaehtoisen, ammatillisen opiskelun ajalta koulutuspäivärahaa sekä työelämässä oleville aikuiskoulutustukea. Työvuorottelukorvausta maksetaan työntekijälle, joka siirtyy vuorotteluvapaalle työnantajan palkatessa työttömän henkilön vastaavaksi ajaksi. Sellaiset taloudellisista tai tuotannollisista syistä irtisanotut työntekijät, joilla on kolmen vuoden työhistoria koko elämän ajalta, ovat oikeutettuja muutosturvan toimintamallin mukaiseen työllistymissuunnitelmaan. Suunnitelma laaditaan yhdessä työvoimaviranomaisten kanssa, ja sen tehneille työnhakijoille voidaan työttömyysturvaa maksaa korotettuna (ns. muutosturvan ansio-osa tai peruspäivärahan muutosturvalisä) tiettyjen työllistymissuunnitelmaan sisältyvien toimenpiteiden ajalta.

Työttömyysturvan riittävyys

Työttömyysturvan alkuperäsena tavoitteena oli kohtuullisen taloudellisen toimeentulon takaaminen kaikille työttömille. Kohtuullisella toimeentulona viitattiin sekä vähimmäistoimeentuloon että työttömyysetuuden suhteeseen työttömän aikaisempiin tuloihin. Vähimmäistoimeentulolla viitataan  tyypillisesti toimeentulotukinormiin. 
Se, että työttömyysturva tai työttömyysturvan ja mahdollisen asumistuen yhdistelma jää alle toimeentulotukinormin, ei kuitenkaan synnytä automaattisesti oikeutta toimeentulotukeen. Käytännössä vain noin kolmannes pienimmällä ja yleisimmällä työttömyysturvalla (työmarkkinatuki) elävistä on oikeutettu saamaan toimeentulotukea. Toimeentulotukea ei maksettu vuonna 2009 esimerkiksi sellaiselle lapsettomalle henkilölle, jonka avo- tai aviopuolisonsa kanssa yhteenlasketuista tuloista jäi vuokran tai yhtiövastikkeen, sähkölaskun maksun ja mahdollisten julkisen terveydenhuollon puolella syntyneiden sairauskulujen jälkeen käteen yli 709,66 euroa. Myös kesämökki tai muu omaisuus kuin omistusasunto poistaa oikeuden saada toimeentulotukea.
Asumistuki täydentää työttömyysturvaa joissain tapauksissa, mutta vain noin puolet työmarkkinatuen saajista on siihen oikeutettu.
Asumistuki kattaa lisäksi keskimäärin vain puolet vuokrasta tai yhtiövastikkeesta ja omakotitalossa asuvien asumistuki on vielä heikompi kuin vuokralla ja asunto-osakkeessa asuvilla.
Suomessa on vallinnut jo pitkään konsensus siitä, että työmarkkinatuki ja peruspäiväraha ovat niin pieniä, etteivät ne riitä pääsääntöisesti kattamaan vaatimattomiakaan elinkustannuksia. Työttömyysuturvan lapsikorotusten määrä on vain noin 5-30 prosenttia sijaisvanhemmille hoitopalkkion lisäksi maksettavasta kulukorvauksesta, jonka tarkoituksena on kattaa lapsen elättämisestä aiheutuvat kulut.
Kelan johtava tutkija Yrjö Mattila kertoi vuonna 2013, että osa työmarkkinatuen saajista ei selviydy laskuistaan, eikä kykene hankkimaan itselleen lääkärin määräämiä lääkkeitä. Mattila suositteli, että työmarkkinatuen määrää nostetaan vähintään kaksinkertaiseksi.
Euroopan neuvoston sosiaalisten oikeuksien komitea antoi Suomelle vuosina 2015 ja 2017 huomautuksen, koska työmarkkinatuen alhainen määrä rikkoo Euroopan sosiaalisen peruskirjan määräystä, jonka mukaan vähimmäissosiaalietuuksien on oltava vähintään 50 prosenttia maan mediaanitulosta. Työmarkkinatuen taso oli vain 28 prosenttia mediaanitulosta. Työmarkkinatuen tasoa ei tästä huolimatta nostettu, vaan tukea pienennettiin entisestään vuosina 2016, 2017 ja 2018.

Suomen työttömyysturva pohjoismaisessa vertailussa

Suomen ansiosidonnainen työttömyysturva oli vuonna 2008 23 prosenttia pienenempi kuin Ruotsissa ja 30 prosenttia pienempi kuin Tanskassa. Selkeä enemmistö (62 %) suomalaisista halusi nostaa Suomen työttömyysturvan muiden pohjoismaiden tasolle.

Suojaosuus

300 euron suojaosuus tarkoittaa työttömän oikeutta tienata 300 euroa menettämättä työttömyyskorvaustaan. Uudistus tuli voimaan vuoden 2014 alussa. Työttömyysturvan suojaosa on todennäköisesti kannustanut tuhansia työttömiä 
osa-aikaisiin töihin. Suojaosuus on osa hallituksen rakennepoliittista ohjelmaa, jolla pyritään edistämään työttömien työntekoa. Suojaosan vaikutuksia ansiosidonnaisen työttömyysturvan piirissä olleisiin ei ole vielä tutkittu.

Työttömyysturvan vaikutus työttömyyteen

Työttömyyskorvauksen laajentaminen nostaa palkkavaatimuksia, jolloin harvempi uusi työpaikka kannattaa luoda. Tällöin työnhakijat löytävät töitä hitaammin ja työttömyys kasvaa.
Työpaikan saantiaika riippuu työnhakijan hakuaktiivisuudesta, siitä kuinka hakijalle sopivia töitä on saatavissa sekä siitä, miten helposti töitä löytyy. Osa tutkimuskirjallisuudesta käsittelee vain työttömyysturvan vaikutusta kahteen edelliseen efektiin. Hagedornin ym. tutkimuksen (2013) mukaan kuitenkin niiden vaikutus työnantajien haluun luoda työpaikkoja on ratkaiseva, ainakin suuren laman datalla paljon suurempi kuin niiden suorat vaikutukset.
Työttömyysturvan porrastamista on ehdotettu ja vastustettu työllisyysvaikutusten perusteella.