google/wiki40b huggingface dataset:
Rodolphe Meyer de Schauensee

Rodolphe Meyer de Schauensee (4. tammikuuta 1901 Rooma – 24. huhtikuuta 1984) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Hänen vanhempansa olivat sveitsiläinen paroni Frederick Meyer de Schauensee ja Matilda Toland.
Hän muutti perheensä mukana Italiasta Yhdysvaltoihin 1913. Hän toimi Luonnontieteiden akatemian (The Academy of Natural Sciences) lintuosaston intendenttinä Philadelphiassa lähes 50 vuotta. Hän tuli tunnetuksi erityisesti työstään Etelä-Amerikan linnuston tutkimisessa ja teki paljon töitä yhdessä ystävänsä James Bondin kanssa. Hän laajensi akatemian linnunnahkojen kokoelmaa ja otti osaa keräysmatkoille Brasiliaan, Thaimaahan, Burmaan, eteläiseen Afrikkaan, Itä-Intiaan ja Guatemalaan. Hän myös palkkasi keräilijöitä hankkimaan nahkoja eri puolita maailmaa. Hänen aikanaan museon kokoelma karttui 80 000 nahasta 170 000:een.
Hän kuvaili ja nimesi lukuisia uusia lintulajeja, muun muassa perunkypärähokko (Pauxi unicornis). Hänen kunniakseen on nimetty ainakin viherlakkitangara (Tangara meyerdeschauenseei).
Hänen vaimonsa oli Williamina W. Wentz ja heillä oli kaksostyttäret Maude ja Maxine.
Wu-kuningaskunta

Wu-kuningaskunta (吳 [wú], 222 – 280), viralliselta nimeltään Itäinen-Wu, oli yksi Kiinassa Kolmen kuningaskunnan kaudella vallasta kilpailleista valtioista.
Han-dynastian loppuaikoina sotapäällikkö Sun Quan hallitsi Wu-valtiota, joka oli alue Jangtse-joen eteläpuolella Suzhoun ympärillä. Sen jälkeen kun Cao-Wei-kuningaskunnan Cao Pi ja Shu Han -kuningaskunnan Liu Bei olivat julistaneet itsensä keisareiksi, Sun Quan teki samoin vuonna 222 väittäen aloittaneensa Itäisen-Wu-dynastian.
Eteläinen Kiina kehittyi yhdeksi Kiinan taloudellisista, kulttuurellisista ja poliittisista keskuksista Wu-vallan aikana. Tältä ajalta ovat myös ensimmäiset kirjalliset merkinnät Taiwanin saaresta. Wu-kuningaskunta oli yhteydessä Taiwanin väestöön ja lähetti sinne viranomaisiaan.
Ensimmäinen Jin-dynastian keisari Sima Yan valloitti kuningaskunnan vuonna 280. 58 vuodellaan siitä jäi pitkäikäisin kolmesta kuningaskunnasta.
Madeline Kahn

Madeline Kahn (29. syyskuuta 1942 – 3. joulukuuta 1999) oli yhdysvaltalainen taidokkaista koomisista rooleistaan tunnettu näyttelijä.
Kahn syntyi Bostonissa Massachusettsissa juutalaistaustaiseen perheeseen. Vanhempiensa erottua Kahn muutti äitinsä mukana New Yorkiin kahden vuoden ikäisenä. Madeline Kahnin alkuperäinen nimi oli Madeline Gail Wolfson. Aloitellessaan uraansa hän otti isäpuolensa sukunimen Kahn. 
Kahn opiskeli nuoruudessaan Hofstra Universityssä näyttämötaiteen ja musiikin lisäksi muun muassa puheterapiaa. Hän sai laulajana myös klassisen koulutuksen. Kahnin debyytti tapahtui musikaalissa Kiss Me, Kate 1960-luvun puolivälissä. Vuonna 1968 hän esiintyi Leonard Bernsteinin operetissa Candide säveltäjän 50-vuotisjuhlan kunniaksi järjestetyssä esityksessä. Kahn näytteli useissa Brodway-musikaaleissa 1970-luvun kuluessa. Kahnin lopullisena läpimurtoroolina voidaan pitää sivuosaa elokuvassa Paperikuu, josta hän sai uransa ensimmäisen Oscar-ehdokkuuden. Kahn jatkoi lupaavasti käynnistynyttä uraansa komedioissa Villiä hurjempi länsi (1974), Frankenstein Junior (1974) ja Korkeuskammo (1977), jotka kaikki olivat Mel Brooksin ohjaamia. Brooks piti Kahnia yhtenä lahjakkaimmista tietämistään koomikoista. Uransa toisen Oscar-ehdokkuuden Kahn sai roolistaan Villiä hurjemmassa lännessä. Huhtikuussa 2006 Premiere-lehden numerossa listattiin 100 kaikkien aikojen parasta roolisuoritusta. Kahnin esiintyminen elokuvassa Villiä hurjempi länsi rankattiin sijalle 74. 
Kahn näytteli 1980-luvulla komediasarjassa Oh Madeline, joka tosin lakkautettiin melko nopeasti epätyydyttävien katsojalukujen takia. Kahn esiintyi toisinaan myös stand up -koomikkona. Vuonna 1987 Kahn voitti Daytime Emmy -palkinnon. 1980- ja 1990-lukujen taitteessa Kahn teki paluun näyttämölle. Hän voitti tavoitellun Tony-palkinnon vuonna 1993 roolistaan Wendy Wassersteinin näytelmässä The Sisters Rosensweig. Kahn esiintyi 1990-luvulla myös monissa elokuvissa, kuten Mixed Nuts – joulun hengenpelastaja (yhdessä Steve Martinin kanssa) ja Nixon vuonna 1995 ja antoi äänensä animaatioille, kuten Ötökän elämää ja The Magic 7. Kahn esiintyi myös televisiosarjassa Cosby. Uransa kenties parhaat arvostelut Kahn sai viimeisiin töihinsä kuuluvasta draamasta Judy Berlin, joka valmistui vuonna 1999. Kahnilla diagnosoitiin munasarjasyöpä vuodenvaihteessa 1998–1999. Ankarista hoidoista huolimatta tauti eteni vääjäämättä. Lopun lähestyessä näyttelijä avioitui pitkäaikaisen miesystävänsä John Hansburyn kanssa. Madeline Kahn kuoli kotonaan New Yorkissa joulukuussa 1999.
Toshirō Mifune

Mifunen nuoruus

Toshirō Mifune syntyi Kiinassa japanilaisille vanhemmille. Mifunen vanhemmat olivat metodisteja. Nuoruudessaan hän työskenteli isänsä valokuvausliikkeessä. Toisen maailmansodan aikana Toshirō Mifune palveli Japanin ilmavoimissa sotakuvaajana. Sodan jälkeen hän muutti Japaniin.

Mifunen toiminta näyttelijänä

Vuonna 1947 Mifune haki töihin elokuvayhtiö Tōhōhon, jossa hän sai työtä kameramiehen apulaisena. Samaan aikaan useat Tōhōn näyttelijät lähtivät yhtiöstä perustaakseen oman yrityksen. Tōhō järjesti kilpailun uusien kykyjen löytämiseksi. Mifunen ystävät lähettivät hänen tietämättään hakemuksen, ja Mifune valittiin yhdeksi niistä, jotka pääsivät koekuvauksiin. Kuvauksissa Mifunen tuli esittää suuttumusta, minkä hän teki niin vaikuttavasti, että koekuvauksista vastannut Kajirō Yamamoto suositteli nuorta Mifunea elokuvaohjaaja Senkichi Taniguchille. Mifunen ensimmäinen elokuvarooli oli Taniguchin elokuvassa Shin baka jidai.
Pitkällä elokuvaurallaan Mifune esitti usein yrmeitä ja käytökseltään hiomattomia samuraita tai rōnineja. Hän oli tunnettu vahvasta läsnäolostaan kohtauksissa, intensiivisestä näyttelytyylistään sekä karheasta äänestään. Merkittävimmät elokuvansa Mifune teki Akira Kurosawan kanssa. Näihin kuuluivat Rashomon, Seitsemän samuraita, Kätketty linnake, Seittien linna, Yojimbo – onnensoturi ja Punaparta. 
Mifune perusti 1980-luvulla oman näyttelijäkoulun, joka kuitenkin ajautui talousvaikeuksiin.
Myös Mifunen poika Shirō Mifune on näyttelijä ja esiintynyt muun muassa Suomenkin televisiossa esitetyssä elokuvassa Sateen jälkeen.
Kemerovon alue

Maantiede

Alue rajoittuu pohjoisessa Tomskin alueeseen, idässä Krasnojarskin aluepiiriiriin ja Hakassiaan, etelässä Altain tasavaltaan sekä lännessä Altain aluepiiriiriin ja Novosibirskin alueeseen.
Kemerovon alue on pääasiassa ylänköä, joka muuttuu vuoristoksi etelään ja kaakkoon päin mentäessä. Aivan pohjoisin osa kuuluu Länsi-Siperian alankoon. Alueen merkittävin joki on Obiin laskeva Tom.

Historia

Kemerovon alue on perustettu 26. tammikuuta 1943. Tosin alueen ensimmäinen kaupunki, nykyinen Novokuznetsk, perustettiin venäläisen historiakirjoituksen mukaan mukaan 1618. Alueella oli toki asuttuja taajamia myös ennen kuin venäläishallinto otti alueen hallintaansa.

Hallinto

Kemerovon alue on yksi Venäjän federaation alue (subjekti) ja sen pääkaupunki on Kemerovo (1925–1932 nimenä Štšeglovsk). Kemerovon aluehallinnosta vastaavat kuvernööri ja Lakiasäätävä kokous. Nykyinen kuvernööri on Aman Tuleev. Alue on jaettu hallinnollisesti 19 piiriin ja 18 kaupunkialueeseen.

Talous

Kemerovon alueen osuus Venäjän bruttokansantuotteesta oli tilastokeskus Rosstatin mukaan 622,5 miljardia Venäjän ruplaa vuonna 2010, eli 1,66 prosenttia maan bruttokansantuotteesta (37 398,5 mrd. RUB). Alueen laskennallinen BKT henkeä kohti jäi alle Venäjän keskitason. Vuonna 2010 se oli jokaista aluepiirin 2,76 miljoonaa asukasta kohti noin 5 519 EUR/vuosi (eli oli 86 % maan keskiarvotasosta 6 413 EUR).
Kemerovon alue sijaitsee Kuznetskin laakiolla, joka on yksi Venäjän merkittävimpiä kivihiilen tuotantoalueita. Kivihiilen lisäksi alueelta saadaan rautamalmia ja polymetalleja. Tärkeimmät teollisuudenalat ovat metalli-, koneenrakennus-, kemian-, elintarvike-, puunjalostus- ja kevytteollisuus. Maataloudessa on keskitytty karjatalouteen ja vihannesten viljelyyn. Lisäksi on mehiläisten tarhausta ja turkismetsästystä.

Väestö

Kemerovon alueen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 2 763 135. Enemmistö alueen asukkaista on venäläisiä, mutta alueella asuu myös ukrainalaisia, tataareja ja tšuvasseja ja šooreja. Yli 70 % alueen väestöstä asuu yhdeksässä suurimmassa kaupungissa.
Vuoden 2010 lokakuussa järjestetyn väestönlaskennan mukaan Kemerovon alueen suurimmat, yli 30 000 asukkaan kaupungit olivat: Novokuznetsk (547 904 as.), Kemerovo (532 981 as.), Prokopjevsk (210 130 as.), Mežduretšensk (101 678 as.), Leninsk-Kuznetsk (101 666 as.), Kiseljovsk (98 365 as.), Jurga (81 533 as.), Belovo (76 764 as.), Anžero-Sudžensk (76 646 as.), Beresovski (47 279 as.), Osinniki (46 001 as.), Myski (43 038 as.) ja Mariinsk (40 526 as.).
Amerikan Suomalainen Lehti

Amerikan Suomalainen Lehti oli Michiganin Hancockissa vuonna 1876 ilmestynyt ensimmäinen amerikansuomalainen sanomalehti.
Lehden perustaja oli Suomesta saapunut ylioppilas Antti Johannes Muikku. Sen tarkoitus oli palvella Kuparisaaren kasvavaa suomalaisasutusta. Nelisivuinen ja nelipalstainen Amerikan Suomalainen Lehti painettiin saksalaisen E. P. Kibbeen kirjapainossa. Sen ensimmäinen numero ilmestyi 14. huhtikuuta 1876. Puoluekannaltaan republikaaninen lehti oli sisällöltään monipuolinen ja pirteä ja siinä oli runsaasti ilmoituksia. Sen tilaajamäärä jäi kuitenkin liian pieneksi, varsinkin kun paikallinen lestadiolaisjohtaja oli kieltänyt joukkojaan sitä lukemasta. Lehden viimeinen numero ilmestyi saman vuoden heinäkuussa. Sen jälkeen Muikku julkaisi muutaman numeron Lehtinen-nimistä sanomalehteä.
Myrskysukeltaja

Koko ja ulkonäkö

Myrskysukeltaja on ulkonäöltään lunnimainen ja sen ruumiinrakenne on tanakka. Täysikasvuisen linnun pituus on 23 cm. Sukupuolet ovat samannäköiset. Väritykseltään selkäpuoli on tummanharmaa, siipien takaosat vaaleamman harmaat ja vatsapuoli vaalea.

Levinneisyys

Myrskysukeltajaa tavataan Etelä-Afrikassa ja Intian valtameren saarilla sekä myös eteläisellä Atlantilla, Australian kaakkoisrannikolla ja Uuden-Seelannin ympäristössä. Maailman populaation koko on noin 14 miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen.

Elinympäristö

Lintu viihtyy merellä ja se on hyvä lentäjä ja sukeltaja.

Lisääntyminen

Myrskysukeltaja pesii onkaloissa luodoilla ja saarilla sekä rannikolla, muodostaen yhdyskuntia. Naaras munii yhden munan ja molemmat puolisot hautovat sitä yhteensä kahdeksan viikkoa.

Ravinto

Ravinto koostuu erilaisista vedenelävistä. Ruokaa etsiessään se sukeltaa tavallisesti 30–35 metrin syvyyteen ääriarvojen ollessa 8 ja 64 metriä. Tärkeimmät ravintoeläimet olivat äyriäisiä ja hankajalkaisia.
Pankkisalaisuus

Pankkisalaisuus on eri pankeissa käytännössä oleva tapa suojata tilinomistajien tietoja. Eri maissa on eriasteiset pankkisalaisuudet. Kaikkein vahvin salauskäytäntö on Sveitsillä, jonka pankkitileiltä ei perinteisesti ole saanut luovuttaa tietoja edes viranomaisille.

Sveitsin pankkisalaisuus

Sveitsiläispankkeja on perinteisesti käytetty verosuunnittelun ja veronkierron apuvälineinä. Sveitsin vuonna 1934 säädetty vahva pankkisalaisuuslaki on mahdollistanut anonyymit talletukset. Anonyymejä pankkitilejä ovat käyttäneet usein erilaiset rikolliset, joten Sveitsin pankkisalaisuuslakia on maailmalla kritisoitu jyrkästi. Sveitsin lain mukaan on kiellettyä paljastaa tilinomistajan nimeä.
Vuodesta 2009 alkaen Sveitsin pankkisalaisuuslaki on raottunut hieman niin sanotun Birkenfeld-skandaalin seurauksena, jossa sveitsiläisessä UBS-pankissa pankkiirina toiminut amerikkalainen pankkiiri Bradley Birkenfeld paljasti Yhdysvaltojen viranomaisille pankkiin tehtyjä yhdysvaltalaisten veronmaksajien veronkiertotilejä.
Sveitsi on hyväksynyt periaatteessa uuden käytännön, jolla sen pankkisalaisuuksien verhoja raotetaan vuodesta 2015 alkaen. Sveitsi suostui myös siirtymään yhä avoimempaan pankkipolitiikkaan vuoteen 2018 mennessä, mikäli pankkitietojen jakaminen muuttuisi muutenkin kansainväliseksi standardiksi. Ensimmäiset tietojenvaihdot sveitsiläispankeista tapahtuisivat aikaisintaan vuonna 2018.
Aare

Joen kulku

Aaren alkulähde on Aargletscherjäätiköillä (Oberaargletscher, Unteraargletscher), Grimselsolan länsipuolella, noin 2 300 metrin korkeudessa, Guttannen-nimisessä kunnassa, Bernin kantonissa. Alkuosalla joki virtaa Haslitalin laaksossa luoteeseen, Brienzerseen- ja Thuninjärven kautta, Bernin ohi, Bieljärveen. Biel/Biennen jälkeen Aare virtaa koilliseen Solothurnin, Oltenin ja Aaraun läpi. Aare laskee Reiniin Pohjois-Sveitsissä, Aargaun kantoniin kuuluvassa Koblenzin kunnassa. Matkallaan Oberaargletscheriltä Reinille joki laskeutuu noin 1 990 metriä.

Aaren vesistö

Aaren vesistön valuma-alue on 17 617 km². Valuma-alueen keskikorkeus on 1 050 metriä mpy. Vesistön itäisimmät alueet ovat Liechtensteinin rajan tuntumassa, Sargansin länsipuolella. Valuma-alueen läntisimmät osat ovat Geneven pohjoispuolella Juravuoristossa.
Aaren merkittävimmät sivujoet vasemmalla rannalla ovat Kander ja Saane. Oikeanpuoleisen rannan merkittävimmät sivujoet ovat Emme, Reuss ja Limmat.
Baltic (taidekeskus)

Baltic on nykytaiteen keskus Koillis-Englannissa Newcastlen naapurissa Gatesheadin puolella. Se on rakennettu vanhaan viljamyllyyn, jonka nimi "Baltic" on lukenut rakennuksen seinässä jo ennen taidekeskuksen perustamista. Mylly rakennettiin vuonna 1951 ja lakkasi toimintansa 1987. Muutostyöt maksoivat 46 miljoonaa puntaa. Lopputuloksena on eräs Euroopan suurimpia nykytaiteen tiloja.
Ennen toista maailmansotaa suunnitellun myllyn nimi oli Baltic (suom. Baltia tai Itämeri). Se juontui tutkijoiden mukaan Lontoon Baltic Exchange -nimisestä vehnäkaupan keskuksesta. Luultavasti nimi johtuu alun perin Hovis Mills -yhtiön tavasta nimittää myllyjään merien tai jokien mukaan, kuten Ocean Mill, Solent Mill tai Atlantic Mill. Yhtiön Lontoon pääkonttori oli nimeltään Baltic House.
Turner-palkinnot on alettu jakaa Tate-museon ja Tate Modernin sijasta Balticissa vuodesta 2011 alkaen. Turner-palkintoehdokkaiden näyttelyn kävijämäärät ovat ylittäneet lähes kaikki odotukset. Tammikuussa 2012 Balticin toisessa Turner-näyttelyssä oli käynyt 149 000 vierailijaa, kun sen ollessa Lontoossa siinä oli käynyt keskimäärin 80 000 kävijää vuodesta 1984 alkaen.
Arthur B. McDonald

Tausta

McDonald syntyi Nova Scotian Sydneyssä. Hän suoritti fysiikassa Bachelor of Science -tutkinnon vuonna 1964 ja seuraava vuonna Master of Science -tutkinnon Dalhousie Universityssä Nova Scotiassa. Hän väitteli tohtoriksi fysiikasta California Institute of Technologyssä.

Akateeminen ura

McDonald toimi tutkimus­virkailijana Chalk River Nuclear Laboratoriesissa Ottawan luoteis­puolella vuosina 1970–1982. Vuosina 1982–1989 hän toimi professorina Princetonin yliopistossa, josta hän sen jälkeen siirtyi Queen's Universityyn. Nykyisin hän toimii tutkimuksen johtajana Queen's Universityssä.

Tutkimukset

Fyysikot ovat pitkään yrittäneet selvittää, onko neutriinolla massa. Jo 1960-luvulla kokeet viittasivat siihen, että neutriinoilla kenties on massa. Aurinkoa koskevat teoreettiset mallit ennustavat, että neutriinoja pitäisi syntyä suunnattomat määrät. Maan päälle asetetut neutriino­ilmaisimet ovat kuitenkin toistuvasti havainneet niitä vähemmän kuin teoria edellyttäisi. Koska neutriinoja on kolmea tyyppiä (elektronin, myonin ja taun neutriinot) ja koska auringosta tulevien neutriinojen ilmaisimet ovat alkujaan olleet herkkiä vain elektronin neutriinoille, suosituin selitys asialle on jo vuosia ollut se, että ”puuttuvat” elektronit ovat muuttuneet, joko pysyvästi tai ainakin väli­aikaisesti, toisen tyyppisiksi neutriinoiksi, joita laitteet eivät havaitse. Jos neutriino voi oskilloida, vaihtaen tyyppiään edes­takaisin, kvantti­mekaniikan lakien mukaan sillä on oltava massa.
Elokuussa 2001 Sudburyn neutriino-observatoriossa (SNO) muodostettu työryhmä asensi Arthur B. McDonaldin johdolla havainto­laitteet 2 100 metrin syvyyteen erääseen kaivokseen lähelle Sudburyä. Näiden laitteiden avulla oli määrä voida selvittää suoranaisten havaintojen avulla, voivatko auringosta tulleet neutriinot muuttua myonin tai taun neutriinoiksi. SNO julkaisi raporttinsa Physical Review Letters'issä 13. elokuuta 2001, ja sitä on yleisesti pidetty erittäin tärkeänä tuloksena. McDonald ja Yoji Totsuka saivat vuonna 2007 fysiikan Benjamin Franklin -mitalin ”sen osoittamisesta, että kolme neutriinoiksi kutsuttua alkeishiukkastyyppiä muuttuvat toisikseen kulkiessaan tarpeeksi pitkän matkan.”
Kyllikki Forssell

Kyllikki Kaarina Forssell (vuodesta 1945 oik. Bruun, vuodesta 1951 Indrenius-Zalewski; 2. toukokuuta 1925 Helsinki – 7. lokakuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Forssell oli mukana kunnallispolitiikassa ja toimi presidentin valitsijamiehenä. Puoluekannaltaan hän oli kokoomuslainen.
Stadin Slangi valitsi Forssellin vuoden 1998 Stadin Friiduksi Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 1998.
Forssellin omaelämäkerta Suurella näyttämöllä ilmestyi vuonna 2007.

Ura

Kyllikki Forssell aloitti näyttelijäopinnot lukioaikanaan. Hän opiskeli Suomen Filmiteollisuuden filmikoulussa jo 1943, samana vuonna kuin kirjoitti ylioppilaaksi. Lukion jälkeen Forssell aloitti Helsingin yliopistossa estetiikan opinnot, mutta pian akateeminen maailma jäi ja näyttelijän ammatti vei voiton. Lisäkoulutusta Forssell hankki Ruotsalaisen teatterin oppilaskoulussa. Hänellä oli vakituinen kiinnitys vuosina 1948–1992 Suomen Kansallisteatterissa, jossa hän näytteli monta suurta roolia. Forssell teki stipendiaattina lukuisia tutustumismatkoja Euroopan teattereihin.
Televisiokerhon TV-kanavan koelähetyksissä Forssell oli yksi TV-kuuluttajista.  
Forssell on myös ohjannut, ja hänellä on ollut elokuvarooleja. Hän oli muun muassa yksi päähenkilöistä elokuvassa Nuoria ihmisiä (1943). Eino Leinon elämästä kertovassa Jaakko Pakkasvirran elokuvassa Runoilija ja muusa (1978) Forssell esitti Ida Aalbergia. Hänen viimeinen elokuvaroolinsa oli Kaisa Rastimon Säädyllisessä murhenäytelmässä (1998). 
Päätyönsä Kyllikki Forssell teki teatterilavalla. Hän näytteli merkittäviä rooleja eri teattereissa, muun muassa Dario Fon Donnan Kansallisteatterissa ja August Strindbergin Kustaa III:n Svenska Teaternissa. Hänet tuli tunnetuksi myös Katariina Suuren roolista näytelmässä, jonka on kirjoittanut Laila Hirvisaari (Hietamies). Helsingin kaupunginteatterissa hän oli mukana Ronald Harwoodin kirjoittamassa näytelmässä Kvartetti, joka sai ensi-iltansa vuonna 2001. Viimeinen vierailu Kaupunginteatterissa oli teatteridiiva Sarah Bernhardtin rooli näytelmässä Aurinko ja minä.
Forssell kuoli 94-vuotiaana syöpään kotonaan Helsingissä.

Tunnustukset

Forssellille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1976, ja hän sai teatterineuvoksen arvonimen vuonna 1989. Vuonna 2005 hänelle myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki.

Perhe

Forssell oli kahdesti naimisissa. Ensimmäisen avioliiton hän solmi tutkija ja professori Patrick Bruunin kanssa 1945, mutta liitto päättyi avioeroon 1950. Seuraavana vuonna hän solmi avioliito vapaaherra Erik Indrenius-Zalewskin kanssa. Miehensä kuoltua vuonna 1962 Forssell ei enää avioitunut.
Öiset leikit

Vastaanotto

Öiset leikit oli Ruotsin virallinen edustaja Venetsian biennaalissa 1966. Elokuva herätti suurta huomiota insestiteemansa sekä julisteessa olleen yhdyntää esittävän Leonardo da Vincin piirustuksen takia. Elokuvan julkinen esitys peruutettiin ja vain yksi näytös arvostelijoille tuomareille ja toimittajille sallittiin. Öisten leikkien esittäminen sallittiin Italiassa ja Ranskassa vasta sensuurin toimenpiteiden jälkeen.
Antti Reivonen

Seuraura

Reivonen aloitti jääkiekon kotikaupungissaan Uudessakaupungissa ja Jää-Kotkien joukkueessa. Hän siirtyi 15-vuotiaana kaudeksi 2003–2004 Turun Palloseuraan. Reivonen nostettiin kaudeksi 2007–2008 TPS:n SM-liigarinkiin ja hän pelasi sen aikana 17 runkosarjaottelua tehoin 1+2=3. Liigauransa avausmaalin Reivonen teki 1. marraskuuta 2007 vieraissa Tapparaa vastaan. Samassa kuussa hän teki TPS:n kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen. Pian tämän jälkeen Reivosen kausi päättyi kuitenkin olkapäävammaan. Hän pelasi kauden aikana miesten pelejä myös kolmen Mestis-ottelun verran alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa.
Palattuaan kaukaloihin Reivonen ei onnistunut vakiinnuttamaan paikkaa TPS:n kokoonpanossa. Kaudella 2008–2009 hän pelasi 35 runkosarjaottelua tehoin 2+3=5. Reivonen vahvisti myös TPS:n A-nuoria, jotka voittivat SM-hopeaa keväällä 2009. Kaudella 2009–2010 hän pelasi ainoastaan TPS:n liigajoukkueessa 26 runkosarjaottelua tehden kaksi maalia. Pieneen rooliin jääneen Reivosen kautta lyhensi myös muutaman viikon ajan hänen lokakuussa 2009 saama sormivamma. Hän voitti Suomenmestaruuden keväällä 2010.
Kaudeksi 2010–2011 Reivonen siirtyi Mestis-joukkue Kajaanin Hokkiin hakemaan uutta nousua uralleen. Yhden siellä vietetyn kauden jälkeen hän teki vuoden mittaisen sopimuksen TuTon kanssa kesäkuussa 2011. Huhtikuussa 2012 Reivonen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Hän kuitenkin loukkasi olkapäänsä jo ennen harjoituskauden alkua ja on sivussa sarja-avauksesta. Reivosen olkapäävamma jatkui läpi kauden 2012–2013, jonka aikana hän pelasi vain kahdeksan runkosarjaottelua. Reivosen pelaajaura päättyi kevääseen 2013.

Maajoukkueura

Reivonen pelasi viisi poikien maaottelua World U-17 Hockey Challengessa kaudella 2004–2005.
Hyvä hallintotapa

Hyvä hallintotapa (engl. Corporate governance) on määritelty mm. organisaation hallintojärjestelmäksi, jolla organisaatiota johdetaan ja valvotaan sekä toiminnan organisoinniksi sidosryhmien edut huomioon ottavalla tavalla. Hyvä hallintotapa käsittää suhteet paitsi omistajiin myös muihin sidosryhmiin.

Periaatteet

Hyvään hallintotapaan kuuluu omistajien oikeuksien suojeleminen, omistajien tasapuolinen kohtelu, omistajien lakisääteisten oikeuksien tunnustaminen ja heidän osallistumisensa rohkaiseminen, organisaation taloudellisten tietojen oikea-aikainen ja tarkka raportointi sekä organisaation johtoelimen ohjaus- ja valvontatehtävät ja tilivelvollisuus. Valvontatehtävät käsittävät huolehtimisen siitä, että taloudellisten tietojen raportointi on oikea-aikaista ja tarkkaa, että tilintarkastus, sisäinen valvonta, riskienhallinta, lakien ja määräysten noudattaminen ja johtamis- ja hallintokäytännöt on järjestetty asianmukaisesti ja että merkittävimpiä liiketoimia ja eturistiriitatilanteita tarkastellaan riittävästi ja niihin reagoidaan tarvittaessa.
Koko kosmokomiikka

Koko kosmokomiikka (ital. Tutte le cosmicomiche) on Italo Calvinon novellien kokoelma, joka ilmestyi postuumisti 1997. Teos on täydennetty laitos teoksesta Kosmokomiikkaa.
Moniytimellisyys (tietotekniikka)

Moniytimellisyydellä (engl. Multi-core) tarkoitetaan tietotekniikassa prosessorissa olevia useampia ytimiä, jotka on pakattu samaan koteloon, usein samalle piisirulle. Esim. Dual-core tarkoittaa kahta, quad-core neljää, hexa-core kuutta ja octa-core kahdeksaa ydintä.
Moniytimelliset prosessorit voivat jakaa välimuistia keskenään sekä sisältää erillistä välimuistia. Suorittimissa voi olla ytimillä oma L1-tason välimuistinsa sekä ytimien välillä jaettu L2-tason välimuisti.
Monisäikeisessä ohjelmassa prosessorin ytimet voivat kaikki suorittaa eri säikeitä tai ne voivat suorittaa niitä yhdessä. Säikeistysteknologia on käytössä laajalti muun muassa verkko- ja digitaalisten signaaliprosessoreiden ohjelmoinnissa. 
Yleisesti moniytimelliset prosessorit ovat tehokkaampia kuin yksiytimelliset prosessorit, sillä ne voivat suorittaa useita ohjelmia rinnakkain, suoritinytimien määrästä riippuen. Tietyn ohjelman käyttöön saatava suorituskyky ei kuitenkaan riipu pelkästään ytimien lukumäärästä: jos ohjelma on suunniteltu toimimaan tehokkaasti vain yhdellä ytimellä se on hitaampi tilanteessa, jossa tietyn arkkitehtuurin prosessori on moniytiminen ja käy alhaisella kellotaajuudella kuin tilanteessa, jossa rakenteeltaan samanlainen yksiytiminen prosessori toimii korkealla kellotaajuudella.

Historia

Moniytimelliset prosessorit ovat moniprosessointiin perustuvia, joissa erilliset suorittimet ovat integroitu samalle suoritinkannalle. Kellotaajuuksien kasvattamisen sijaan suoritettavien komentojen määrää voidaan nostaa lisäämällä ytimiä samanaikaiseen suorittamiseen. Suoritettavat komennot ovat ohjelmissa usein erillisinä säikeinä.
Moniytimelliset prosessorit voivat myös sisältää tuen monisäikeistykselle jokaisessa ytimessä.