google/wiki40b huggingface dataset:
Ngaoundéré

Väestö

Ngaoundérén syntyperäinen väestö kuuluu etniseen ryhmään nimeltään mbum. Fulanit tunkeutuivat alueelle 1700-luvulla ja heistä tuli alueen hallitseva ryhmä. Ngaoundéré on Adamaouan alueen suurin kaupunki, ja se on vetänyt puoleensa lukuisia muuttajia ympäröivältä maaseudulta, kuten pohjoisessa olevasta Díista, Meigangan alueella olevasta Gbayasta sekä lännestä Tikarista ja Peresta.

Liikenneyhteydet

Ngaoundéré on tärkeä liikennekeskus Etelä- ja Pohjois-Kamerunin välillä. Kaupungissa on hyväkuntoisia päällystettyjä teitä, vaikkakin niissä on joitakin kuoppia. Yaoundésta tuleva rautatie päättyy täällä, ja rautatieasema on aina täynnä elämää. Pääasiallisinta rahtitavaraa ovat banaanit, hedelmät ja etelästä tuleva muu rahtitavara. Pohjoisesta tulee puuvillaa Nordista ja Tšadista sekä karjaa Adamaouasta.
Kaupungin lentokentän kiitotien pituus on 1,6 kilometriä, joten se voi ottaa vastaan Boeing 737 ja muita vastaavia lentokoneita. Lentokentältä oli 1980-luvulla ja 1990-luvun alkupuolella useita lentoja viikossa sekä Yaoundéen että Doualaan etelässä ja Garaouaan pohjoisessa. Taloudellisen taantuman ja kansallisen lentoyhtiön Cameroon Airlinesin vaikeuksien vuoksi lentokentälle on nykyisin hyvin vähän liikennettä, jos lainkaan. Lentokentän ICAO-tunnus on FKKN ja IATA-tunnus NGE.
Tietoliikenne Ngaoundérén ja muun Kamerunin välillä toimii mikroaaltolinkkien välityksellä, vaikka järjestelmä ei ole kovinkaan luotettava. Kuitenkin monilla yksityisillä yhtiöillä on kaksisuuntainen satelliittiviestintäjärjestelmä ja kaupungissa on monia internetkahviloita.

Uskonto

Kaupungissa harjoitetaan useita uskontoja. Väestöstä 60 prosenttia on muslimeita, joista useimmat ovat melko käytännöllisiä uskonnollisten menojen suhteen. Yli 30 prosenttia väestöstä on kristittyjä, jotka kuuluvat useaan kirkkokuntaan, kuten evankelis-luterilaiseen kirkkoon, katoliseen kirkkoon, baptisteihin ja anglikaaneihin.
Aiemmin eri uskontojen välillä ei ole juurikaan ollut ongelmia, mutta islamin radikalisoituminen, joka on tapahtunut viimeisen kymmenen vuoden aikana, on muuttanut tilannetta. Naimisissa olevat naiset ovat perinteisesti peittäneet hiuksensa uskonnosta riippumatta, mutta vaatteet kuten hijab ovat aiemmin olleet lähes tuntemattomia. Jotkut musliminaiset käyttävät nykyisin hijabia, mutta muut muslimien käyttämät asut, kuten burka ovat tuntemattomia.
Ngaoundéré on katolisen kirkon hiippakunta, jonka piispana toimii Joseph Djida.

Lähetyssaarnaajat

Norjan lähetysseura aloitti lähetystyön täällä 1920-luvun alussa. Vuonna 1923 rakennettu kirkko on yhä käytössä. Kirkon rakentamisen aikaan kaupungissa oli kolme kristittyä ihmistä, mutta he olivat optimistisia, joten kirkko rakennettiin 200 ihmistä varten. Yhdessä Kamerunin evankelis-luterilaisen kirkon ja yhdysvaltalaisen ELCA-järjestön kanssa Norjan lähetysseura on rakentanut kaupunkiin sairaalan, koulun ja muita laitoksia.
Ngaoundéréssa on yksi maailman suurimmista norjalaisista siirtokunnista, sillä 1980-luvulla siellä asui yli sata norjalaista. Seutua on jopa kutsuttu sanalla Norvége, joka on ranskaa ja tarkoittaa Norjaa.
Katolisella kirkolla on myös edustajansa ja suuri seurakunta kaupungissa.
Stoa poikile

Historia

Stoa poikile rakennettiin noin vuonna 470–460 eaa. Sen rakennuttaja oli Peisianaks. Siksi rakennus tunnettiin alun perin nimellä Peisianaktios. Myöhemmin rakennusta alettiin kutsua ”Maalatuksi” stoaksi sen seinämaalausten mukaan. Maalaukset olivat antiikin aikana hyvin tunnettuja. Ne tehtiin pian stoan rakentamisen jälkeen 400-luvun eaa. puolessa välissä. Stoan koristeli freskomaalari ja kuvanveistäjä Mikon Ateenalainen yhdessä Panainoksen ja Polygnotos Thasoslaisen kanssa.
Myöhemmin stoa on tullut kuuluisaksi ennen kaikkea siitä, että stoalainen filosofikoulukunta on saanut nimensä sen mukaan. Tämä on seurausta siitä, että stoalaisuuden perustaja Zenon Kitionilainen opetti rakennuksessa 200-luvun alussa eaa. Erääksi syyksi siihen, että Zenon valitsi stoan opetuspaikakseen, on ehdotettu sitä, että rakennuksen maalaukset esittivät niitä hyveitä, joita hän filosofiassaan opetti.

Rakennus ja kaivaukset

Stoa poikile yhdisteli doorilaista ja joonialaista tyyliä. Sen julkisivun pylväikkö oli doorilaisia pylväitä ja sisäpuolen pylväät puolestaan joonialaista tyyliä. Sisäpuolen pylväät jakoivat stoan kaksilaivaiseksi. Rakennuksen pituus oli noin 36 metriä ja leveys noin 12,5 metriä. Stoa oli rakennettu koillis-lounaissuunnassa niin, että se avautui etelään päin. Sen rakennusmateriaalina oli kalkkikivi. Pylväissä oli käytetty myös marmoria.
Stoan seinämaalaukset kuvasivat muun muassa Marathonin ja Oinoin taisteluja, Theseuksen voittoa amatsoneista sekä Troijan kukistumista. Tieto maalauksista perustuu Pausaniaan kuvaukseen teoksessa Kreikan kuvaus. Maalausten lisäksi stoassa oli esillä voitetuilta vihollisilta saatua sotasaalista.
Stoa poikilen alue, Agoran pohjoisin osa, jää nykyisin Ateenan metroradan pohjoispuolelle Monastirákin kaupunginosaan eroon varsinaisesta Agoran arkeologisesta alueesta. Agoran alueen kaivauksia suorittava American School of Classical Studies at Athens on vähitellen hankkinut omistukseensa stoan päällä olevia 1800-luvulla rakennettuja taloja, purkanut ne ja suorittanut alueella lisää kaivauksia. Ensimmäiset osat Stoa poikilen raunioista löydettiin vuonna 1981. Nykyisin on kaivettu esiin osa rakennuksen perustuksesta sekä pylväiden jalustoista. Vuonna 2013 oli tarkoitus hankkia loput rakennuksen päällä olevat talot, jotta kaivauksia voitaisiin jatkaa.
Vanhoissa Agoran alueen kartoissa Stoa poikile on yleensä sijoitettu idemmäksi kuin mistä se löydettiin. Stoa poikilen löytöpaikalle sen sijaan sijoitettiin aiemmin yleensä niin kutsuttu Hermien stoa, jonka sijainti on nykyään tutkimusongelma.
JSON Web Token

JSON Web Token (lyhenne JWT) on JSON-pohjainen avoimen standardin (RCF 7519) menetelmä käyttöoikeustietueiden (Access Token) hallinnoimiseen eri ohjelmistojen välillä. Yleisin käyttökohde lienee esimerkiksi käyttäjän varmentaminen, eli onko käyttäjällä varmasti oikeus haluttuun kohteeseen. JSON Web Tokenin edut ovat sen keveydessä, siinä, että osa tarvittavasta datasta löytyy itse tietueesta (ei välttämättä tarvitse hakea esimerkiksi istunnon (käyttäjän) tietoja tietokannasta joka pyynnöllä) ja kyvyssä soveltua monelle ohjelmistoalustalle. 
JSON Web Token itsessään on merkkijono, joka koostuu kolmesta osasta: otsikko (header), sisältö/väitteet (payload/claims) ja kolmantena salaisesta osasta, ja muusta sisällöstä (edellä mainitut) yhteensä muodostamasta tiivisteestä. Nämä tiedot erotetaan toisistaan pisteellä ja muutetaan base64-muotoon.
Pyyntöä tehtäessä palvelin varmentaa omalla salaisella avaimellaan (jolla käyttöoikeustietue myös alun perin luotiin) ja käyttöoikeustieteen muiden tietojen pohjalta, onko käyttöoikeustietue kunnollinen, eli voidaanko pyynnön katsoa olevan turvallinen. 
Esimerkki JSON Web Tokenista, jonka salainen osa on secret ja sisältönä wikipedia: "1234" , sekä muutamia otsikkotietoja.

eyJhbGciOiJIUzI1NiIsInR5cCI6IkpXVCJ9.eyJ3aWtpcGVkaWEiOiIxMjM0In0.jk2o0hIXHbkQ0uUJKY4jSiBzlDYubTZYkZi7SrSeZSM
Mário Lucunde

Mário Lucunde (s. 13. toukokuuta 1957) on angolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Benguelan hiippakuntaan 3. helmikuuta 1985 ja nimitettiin Menonguen hiippakunnan piispaksi 3. elokuuta 2005. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Oscar Lino Lopes Fernandes Braga, jota avustivat Giovanni Angelo Becciu ja Zacarias Kamwenho. Lucunde asetettiin virkaansa 16. lokakuuta.
Urysonin lemma

Urysonin lemma topologiassa kuuluu seuraavasti: Olkoon  -avaruus ja  erillisiä suljettuja joukkoja. Tällöin on olemassa sellainen jatkuva funktio , että  ja . Toisin sanoen funktio saa arvon 0 kaikissa joukkoon A ja arvon 1 kaikissa joukkoon B kuuluvissa pisteissä.
Urysonin lemman avulla voidaan todistaa muun muassa Urysonin metristyslause, jonka mukaan jokainen säännöllinen avaruus, jolla on numeroituva kanta, on metristyvä, sekä Tietzen jatkolause, joka osoittaa erään kriteerin sille, milloin avaruuden osajoukossa määritelty jatkuva funktio voidaan laajentaa koko avaruuteen.
Emma Rönnholm

Emma Rönnholm (s. 1984 Turku) on suomalainen kuvataiteilija. Hän valmistui vuonna 2011 Kuvataideakatemiasta opiskeltuaan siellä maalausta ja kuvanveistoa. Hän tekee installaatioita ja esineteoksia, joissa hän on usein hyödyntänyt moottoreita ja muuta mekaniikkaa. Rönnholmin työ ilmentää myös hänen kiinnostustaan kieleen. Itsenäisen työskentelyn ohella hän aloitti vuonna 2007 yhteistyön Salla Vapaavuoren kanssa. Hän on myös toiminut kuvittajana ja kirjoittajana.
Rönnholm on pitänyt monia yksityisnäyttelyitä ja osallistunut ryhmänäyttelyihin Suomessa ja ulkomailla. Hänen työtään kuuluu muun muassa Turun kaupungin kokoelmiin. Hän oli vuonna 2017 ehdolla Suomen Taideakatemian palkinnon saajaksi.
Julkaisufoorumi-hanke

Julkaisufoorumi-hanke on suomalainen tieteellisten julkaisukanavien luokitushanke. Hankkeesta vastaa Tieteellisten seurain valtuuskunta (TSV). Aloitteen siihen teki Suomen yliopistot UNIFI ry. Hanke rahoitettiin opetus- ja kulttuuriministeriön TSV:lle myöntämällä erityisavustuksella. Hanketta seuraa valmistuneen luokituksen ylläpitovaihe.   
Luokitus kattaa tieteelliset lehdet, konferenssi- ja kirjasarjat sekä kirjakustantajat kaikilla tieteenaloilla. Julkaisukanavat on luokitettu 23:ssa tieteenalakohtaisessa paneelissa, joissa on yhteensä n. 210 henkilöjäsentä, pääosin professoreita, dosentteja ja vastaavia. 
Luokitus karsii julkaisukanavat kaksi- tai kolmiportaisesti. Ensimmäinen porras (tieteelliset julkaisukanavat) kattaa kaikki tarkastellut kanavat. Toiselle portaalle (johtavat tieteelliset julkaisukanavat) hyväksytään niistä tieteenaloittain korkeintaan 20 %. Kolmas porras (korkeimman tason johtavat tieteelliset lehdet ja sarjat) on vapaaehtoinen ja sille hyväksytään puolestaan n. 25 % toisen tason julkaisuista eli n. 5 % alkuperäisistä. Luokituksen ensimmäinen versio on valmistunut vuoden 2011 lopulla. Se kattaa noin 19 500 lehteä ja sarjaa sekä noin 1 200 kirjankustantajaa.
Ro-46 (1943)

Palvelus

Alus upposi 29. huhtikuuta 1945 ilmahyökkäyksessä Okino Daiton edustalla ja se poistettiin alusluettelosta 10. kesäkuuta.
Töyhtökiislanen

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 18–20 cm, siipien kärkiväli 40–47 cm ja paino keskimäärin 260 g. Sen höyhenpuku on lähes yksivärisen tummanharmaa, silmäterä on valkoinen kuten myös hyvin kapea juova silmän takana; nokka on porkkananpunainen ja otsalla on korkea, eteenpäin kaartuva töyhtö. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu on tuhkanharmaa, sen nokka on ruskea ja siltä puuttuu töyhtö.

Esiintyminen

Töyhtökiislaset elävät Tyynenmeren pohjoisimmissa osissa ja Beringinmerellä, Tšukotkalla, Kuriilien keskiosissa, sekä Alaskassa Aleuteilla, Kodiakinsaarella ja Shumagininsaarilla. Lajin elinympäristön ala on noin 390 000 neliökilometriä ja populaation koko 8,2 miljoonaa yksilöä. Se on osittain muuttolintu, joka syyskuun aikana muuttaa Tyynenmeren pohjoisille vesille sekä Japanin ja Alaskan merialueille. Osa kannasta jää talveksi sulana pysyville kotivesille, mutta pääosa pesimäkannasta palaa pesimäsaarille toukokuussa. Laji on tavattu Euroopassa ainakin kerran, Islannin pohjoisilla vesillä vuonna 1912.

Elinympäristö

Lajin pesimäympäristöt ovat louhikkoisia ja kivikkoisia, paikoin vulkaanisten saarten jyrkänteitä ja vuorenrinteitä. Se ruokailee avomerellä, usein kaukana pesäpaikalta, ja sukeltaa saaliinsa jopa 50 metrin syvyydestä.

Lisääntyminen

Töyhtökiislaset pesivät valtavina, jopa yli miljoonan yksilön yhdyskuntina. Ne ovat yksiavioisia ja palaavat vuodesta toiseen samaan paikkaan pesimään. Ne parittelevat merellä ja pesivät kerran kesässä. Naaras munii yhden munan, jota haudotaan keskimäärin kuukauden. Poikanen pysyttelee pesässä keskimäärin kahden kuukauden ikäiseksi ja molemmat emot ruokkivat ja hoitavat sitä.

Ravinto

Töyhtökiislaset syövät eläinplanktonia, kaloja ja kalmareita.
Vindafjord

Historia

Kunta sai nykyiset rajansa vuonna 2006, jolloin aikaisempi Ølenin kunta liittyi Vindafjordiin. Ølen kuului vuoteen 2002 saakka Hordalandin lääniin ja sen entinen alue lasketaan edelleen Sunnhordlandin alueeseen. Vindafjordin kunta oli perustettu 1965, jolloin Sandeid ja suurimmat osat Imslandia, Vikedalia, Vatsia ja Skjoldia muodostivat uuden kunnan. Suurin osa Vikebygdin kuntaa oli puolestaan liittynyt Ølenin kuntaan 1964. Nykyinen Vindafjordin kunta muodostuu siten seitsemästä aikaisemmasta kunnasta ja kuntakeskuksesta.
Bartolini Pickups and Electronics

Bartolini Pickups and Electronics on yhdysvaltalainen sähkömagneettisia mikrofoneja valmistava yritys. Bartolini valmistaa sekä aktiivisia että passiivisia mikrofoneja, etuvahvistimia ja EQ-moduleita.
Yhtiön perusti Bill Bartolini Kaliforniassa vuonna 1973.
Bartolinin mikrofoneja saa useiden valmistajien soittimissa valmiiksi asennettuina, ja Ibanez käyttää niitä keskihintaisissa bassokitaroissaan.
Pirullista peliä

Juoni

Andrew Wyke (Olivier) on menestyvä ja ikääntyvä rikoskirjailija, jonka suuri kartano on täynnä erilaisia yllättäviä mekanismeja, liikkuvia nukkeja ja pelivälineitä. Hän on kutsunut vaimonsa rakastajan, italialaissukuisen kampaamonomistaja Milo Tindlen (Caine) luokseen. Andrew kertoo kyllästyneensä vaimoonsa ja pyytää Miloa huolehtimaan tästä. Suunnitelman rahoittamiseksi ja kalliista maustaan tunnetun vaimon elättämiseksi Andrew ehdottaa, että Milo varastaisi hänen korujaan kartanosta, myisi ne ulkomailla ja Andrew saisi puolestaan korvauksen vakuutusyhtiöltä. Milo epäröi mutta lopulta suostuu ja joutuu houkutelluksi monimutkaiseen peliin, jonka tarkoitukseksi hän aluksi luulee ryöstön harjoittelun. Kun kassakaappi on avattu, Andrew uhkaakin Miloa aseella ja kertoo ampuvansa tämän lavastettuaan hänet pelin avulla varkaaksi. Andrew näyttää ampuvan Miloa päähän.
Päiviä myöhemmin poliisitarkastaja Doppleriksi esittäytyvä mies saapuu kartanoon tutkimaan Milon katoamistapausta. Andrew kiistää ensin tietävänsä asiasta mitään, mutta huomaa olevansa pulassa tarkastajan huomioiden ja päätelmien edessä. Hän tunnustaa muutaman päivän takaisen ampumavälikohtauksen mutta väittää Milon lähteneen kartanosta elossa. Todisteiden valossa Doppler kuitenkin pidättää Andrew’n. Sitten Doppler paljastaakin hänelle olevansa valeasuinen Milo.
Milo kertoo, että nyt alkaa uusi peli. Hän kertoo käyneensä juuri kuristamassa kuoliaaksi Andrewn rakastajattaren Tean ja sijoittaneensa kartanoon erilaisia todisteita, jotka osoittaisivat Andrew’n syylliseksi. Andrew soittaa Tealle, ja tämän puhelimeen vastaava itkevä huonetoveri Joyce vahvistaa Tean kuolleen. Andrew alkaa paniikissa etsiä Milon lavastamia todisteita kartanosta tämän arvoituksellisten vihjeiden perusteella. Andrew löytää niistä viimeisen juuri kun Milo sanoo poliisiauton saapuvan kartanon pihaan. Milo menee ovelle ja juttelee pitkään poliisien kanssa. Lopulta hän on päästävinään poliisit sisään, mutta silloin paljastuu ettei mitään poliiseja ole. Milo paljastaa että hän valehteli Joycen avustamana Tean kuolemasta ja onnistui näin petkuttamaan Andrew’ta jo toistamiseen.
Milo alkaa tehdä lähtöä, mutta nöyryyttää Andrew’ta vielä kertomalla erilaisia salaisuuksia Andrew’n naissuhteista. Andrew uhkaa Miloa aseella, mutta Milo sanoo arvanneensa tämän ja kutsuneen sittenkin poliisit paikalle. Andrew ei usko enää mitään ja ampuu Miloa. Poliisien tullessa hän ei mene avaamaan. Kuolinhetkellään Milo pyytää Andrew’ta vakuuttamaan poliisille että kyse oli vain pirullisesta pelistä.

Uusintaversio

Vuonna 2007 Kenneth Branagh ohjasi Shafferin näytelmästä Harold Pinterin kirjoittaman, nykyaikaan sijoittuvan uuden elokuvaversion, joka sekin tunnetaan nimellä Pirullista peliä (Sleuth). Siinä Michael Caine näyttelee kirjailijaa ja Jude Law puolestaan Miloa.
Kuoleman kilparatsastus

Juoni

Clermontin linnan isännöitsijä murhaa herttuaparin ja antaa heidän pienen tyttärensä Heldan sirkustirehtööri Harry Markille. Viisitoista vuotta myöhemmin linnaan saapuu herttuan veljenpoika Henry, joka on asunut kauan Australiassa. Henry saa tietää murhasta ja Heldan katoamisesta ja lähtee etsimään serkkuaan uskollisen miespalvelijan avustamana. Hän palkkautuu luurankopukuiseksi ratsastajaksi sirkukseen ja tunnistaa siellä esiintyvän akrobaatin Heldaksi. Isännöitsijä varoittaa Markia ja he järjestävät nuorille ansan. Henry ja Helda pakenevat sirkusteltan kupolin kautta, ja monien seikkailujen jälkeen poliisi pidättää Markin, kun taas isännöitsijä valitsee kuoleman. Henry ja Helda menevät naimisiin ja asettuvat asumaan linnaansa.

Tuotanto ja vastaanotto

Kuoleman kilparatsastus on yksi sirkuselokuviin ja sensaatiomaisiin melodraamoihin erikoistuneen tanskalaisen Alfred Lindin Italiassa tekemistä ohjaustöistä. Elokuvan näyttelijätiedot ovat puutteelliset. Amerikkalaisten lehtien mukaan pääosaparin esittäjien nimet ovat Evelyn Vadito ja M. Arturo. Trude Nick mainitaan toisaalla Lindin vaimona.
Elokuva oli suuri yleisömenestys eri puolilla maailmaa ja se sai myös positiivisia arvosteluja. Aikalaiskriitikon mukaan sen juoni on täysin epäuskottava, mutta toissaijainen. Lindin ohjaustyön ansiot ovat kerrontatavassa, jossa jännittävät tapahtumat seuraavat toisiaan katkeamattomana virtana. Myöhempi kritiikki on kiinnittänyt huomiota sen surrealismia lähentelevään runollisuuteen, kuvaukseen ja valaistukseen.
Kuoleman kilparatsastuksen Suomen ensi-ilta oli helsinkiläisessä Lyyrassa marraskuussa 1915. Dagens Pressin mukaan elokuvan juoni ei ollut kovin erikoinen, mutta se sisälsi kaikki jännittävät takaa-ajokohtaukset, joita valkokankaalla voidaan kuvitella näytettävän. Elokuvaa esitettiin vielä seuraavana vuonna nimellä Kuolemanjockey eli Elävä luuranko.
Eräänlaisen jatko-osan Kuoleman kilparatsastukselle muodostaa Lindin seuraava elokuva Sirkus Wolfsonin viimeinen juhlanäytäntö (L’ultima rappresentazione di gala del Circo Wolfson, 1916), joka tunnetaan myös nimellä Il circo della morte. Siitä on olemassa myös saksalainen versio vuodelta 1928.

Restaurointi

Elokuvan ranskan- ja hollanninkielisillä väliteksteillä varustettu nitraattikopio on säilynyt Belgian elokuva-arkistossa. Alkuperäisestä 1600 metrin pituudesta on jäljellä 1180 metriä (58 minuuttia). Heikkotasoinen kopio on ilmeisesti jo alun perin pantu kokoon hylkytavarasta. Sen vuonna 2004 tehty restaurointi on nähtävissä European Film Gateway -sivustolla.
Mikael Salmi

Koripalloilijana

Salmi on Tapiolan Hongan kasvatti. Hän aloitti monen muun tavoin koripallon Teuvo Tähtisen minipoikajoukkueessa opiskellessaan Sepon kansakoulussa.
Ensimmäisen miesten Suomen mestaruutensa Playhongassa vuonna 1979 voittaessaan Salmi oli vasta 19-vuotias. Kari Liimon valmentamassa ja Ervin Latimerin sekä Kalevi Sarkalahden tähdittämässä joukkueessa Salmi ei saanut vielä paljoa peliaikaa. Loppuotteluissa Playhonka voitti Turun NMKY:n voitoin 3–1.
Keväällä 1984 Scotch Teamin sponsorinimellä pelannut Honka voitti välierissä KTP:n ja eteni loppuotteluihin sarjanousija Helsingin NMKY:tä vastaan. Salmi pelasi hyvin viimeisessä loppuottelussa, mutta HNMKY voitti mestaruuden suoraan 3–0-voitoin. Salmi siirtyi seuraavaksi kaudeksi HNMKY:n joukkueeseen, jossa hän pelasi pääsarjauransa loppuun, kauteen 1993–1994, asti. Namika-aikanaan Salmi voitti mm. neljä Suomen mestaruutta. Helsingin NMKY on jäädyttänyt Salmen pelinumeron 9.
Kevään 1992 loppuottelut olivat poikkeukselliset, sillä mestaruuteen tarvittiin tuolloin neljä otteluvoittoa. HNMKY kohtasi tuolloin Henrik Dettmannin valmentamana Eero Saarisen valmentaman Pantterit. HNMKY oli kolmannessa loppuottelussa puoliajalla tappiolla pistein 36–55 ilman Pekka Lähdetniemeä mutta onnistui voittamaan ottelun pisteellä. Ikärakenteeltaan nuori HNMKY oli hävinnyt Panttereille järjestään mm. runkosarjassa ja Suomen cupissa. HNMKY voitti ottelusarjan 4–2. Salmi toimi kyseisellä kaudella HNMKY:n valmentajana ja sai leikata sukan.
Lopettaessaan kilpauransa kauden 1993–1994 jälkeen Salmi oli suhteellisen terveessä kunnossa. Hän oli kuitenkin keskustellut Larry Poundsin kanssa, ja miehet olivat todenneet, että "on parempi lopettaa liian aikaisin kuin liian myöhään". Salmen päätökseen vaikutti myös hänen juuri syntynyt esikoistyttärensä.

Pelityyli

Salmi muistetaan hyvästä puolustamisestaan, jalkatyöstään ja pallonriistoistaan. Kauden 1984–1985 mestaruuden ratkaisseessa loppuottelussa Kotkassa Salmi piti huolta pallosta yhden pisteen johtoasemassa viimeisten sekuntien ajan.

Yksityiselämä, selostajana ja valmentajana

Salmi toimi 1990-luvulla PTV:n NBA-lähetyksissä aluksi kommentaattorina ja myöhemmin selostajana. Myöhemmin hän selosti Nelosella, MTV:llä ja Urheilukanavalla.
Nykyisin Salmi asuu Turussa ja työskentelee opettajana Laitilassa. Hän on toiminut koripallovalmentajana Tapiolan Hongan miesten kakkosdivisioonajoukkueessa ja ajoittain vuodesta 2011 Turun NMKY:ssä.
Salmen lempinimi Spokki juontuu hänen yhdennäköisyydestään Spock-nimistä hahmoa Star Trek -televisiosarjassa esittäneestä Leonard Nimoysta. Ensimmäisen kerran lempinimeä käytettiin Tapiolan yhteiskoulun venäjäntunnilla 1970-luvun puolivälissä.
Chelsea Hotel (elokuva)

Juoni

Chelsea Hotel kertoo viisi tarinaa muutamista taiteilijoista heidän viettäessä erästä päivää New Yorkin nimekkäässä boheemisessa Hotel Chelseassa; kamppailemassa töidensä ja yksityiselämiensä kanssa.
Hentriakontaani

Hentriakontaani eli n-hentriakontaani (C₃₁H₆₄) on 31-hiilinen suoraketjuinen  alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan  kiinteää, kellertävän ruskeaa vahamaista ainetta. Hentriakontaanin rakennekaava on CH₃(CH₂)₂₉CH₃, moolimassa 436,853 g/mol, sulamispiste 68 °C, kiehumispiste 438 °C, taitekerroin 1.4278 (90 °C) ja CAS-numero 630-04-6. Hentriakontaani ei käytännössä liukene veteen, mutta liukenee kloroformiin ja tolueeniin.
Yhdistettä esiintyy kasveissa ja kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Patrick Moore

Sir Patrick Alfred Caldwell-Moore (4. maaliskuuta 1923 – 9. joulukuuta 2012) oli englantilainen tähtitieteen harrastaja, joka kirjoitti monia alan kirjoja ja myös tieteiskirjoja sekä osallistui tähtitaivaasta kertoneen pitkän brittiläisen televisiosarjan The Sky at Night tekoon. Hän kirjoitti yli 70 kirjaa tähtitieteestä.
Moore toimi myös säveltäjänä ja ksylofonistina.
Arlingtonin sotilashautausmaa

Arlingtonin sotilashautausmaa (engl. Arlington National Cemetery) on Arlingtonissa Virginiassa sijaitseva yhdysvaltalainen sotilashautausmaa. Se perustettiin Yhdysvaltain sisällissodan aikana etelävaltioiden joukkojen kenraalin Robert E. Leen kotitilalle. Se sijaitsee Pentagonin vieressä Potomacjoen rannalla vastapäätä Washingtonin kaupunkia. Hautausmaan pinta-ala on 248 hehtaaria.
Hautausmaahan on haudattu kaikkien Yhdysvaltain käymien sotien sotilaita. Myös yli 3 800 entistä orjaa on haudattu sinne.
Alueella sijaitseva vuonna 1932 valmistunut ja yleisölle avoin marmorinen Tuntemattoman sotilaan hauta (”Tomb of the Unknowns”) on suosittu turistikohde. Se koostuu seitsemästä osasta, joiden kokonaispaino on 72 tonnia. Hautaa on vartioitu vuorokauden ympäri vuodesta 1948 lähtien. Muita suosittuja vierailukohteita ovat muun muassa Iwo Jiman muistomerkki sekä presidentti John F. Kennedyn ja hänen puolisonsa hauta, jossa palaa ikuinen tuli. Hautausmaalla on lisäksi Challenger- ja Columbia-avaruussukkuloiden onnettomuuksien muistomerkki sekä Pentagonin terrori-iskun ja Lockerbien pommi-iskun uhrien muistomerkki. Suomalaiset Mannerheim-ristin ritarit Olavi Alakulppi ja Lauri Törni on myös haudattu Arlingtonin sotilashautausmaalle.
Arlingtonin sotilashautausmaalle on haudattu yli 300 000 vainajaa. Se on Yhdysvaltojen 130 kansalliskalmistosta toiseksi suurin Long Islandilla sijaitsevan Calvertonin kansalliskalmiston jälkeen.