google/wiki40b huggingface dataset:
Dialloubé

Maantiede ja ilmasto

Dialloubén kunnan pinta-ala on 1 400 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Moptin piirin Konnan, etelässä Kounarin ja Socouran, lännessä Ténenkoun piirin Togoro Kotian ja Togoré-Coumbén sekä pohjoisessa Youwaroun piirin Bembéré Taman ja Déboyen kuntiin.
Kunnan alue on pääosin Nigerjoen tulvatasankoa. Vesistöjä ovat Nigerin pääuoma etelässä, sen sivuhaarat Mayo Dembi ja Mayo Kakagnan sekä niitä yhdistävä Bora, lukuisat tulvajärvet ja pohjoisessa Débojärvi. Kasvillisuus on melko runsasta ja varsinkin tulvaniittyjä käytetään karjan laiduntamiseen.
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Sadekausi kestää heinäkuusta syyskuuhun ja kuiva kausi lokakuusta kesäkuuhun. Vuotuinen sademäärä on 350–400 millimetriä.

Asutus

Vuonna 1996 perustettu kunta käsittää entisen Dialloubén arrondissementin. Siihen kuuluu 21 kylää: Abdaramane, Batamani, Dayébe, Dialloubé, Gobe, Kakagnan bozo, Kakagnan peul, Kanio, Noga, Ouro alpha ka, Payona, Saba, Saré hambanou, Saya, Severy bozo, Severy ouro, Sormé, Tanouma guido, Tanouma ouro, Teby ja Wampiri. Suurin osa kylista sijaitsee kunnan eteläosassa. Asukkaat ovat fulbeja, rimaibeja, diawandoja, markoja ja bozoja.

Liikenne, elinkeinot ja palvelut

Kunnan liikenneyhteydet ovat erittäin huonot varsinkin tulva-aikana. Vesiliikennettä vaikeuttaa jokien mataluus.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi (yli 50 % tuotannosta), durra, maissi, hirssi, lehmänpapu ja vihannekset. Kalaa viedään myytäväksi Youwarouhun ja Moptiin. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Dialloubéssa ja Kakagnanissä pidetään viikottaiset markkinat kuivana aikana helmikuusta kesäkuuhun. Teollisuutta tai matkailupalveluja kunnassa ei ole lainkaan.
Kunnassa toimii seitsemän alakoulua, Dialloubén yläkoulu, kaksi koraanikoulua, kahdeksan lukutaitokeskusta sekä koulutus- ja kehittämiskeskus (CED). Terveyspalveluihin kuuluu neljä vaatimatonta terveyskeskusta ja neljä karjan rokotuspaikkaa. Vesihuolto käsittää kaivoja ja porakaivoja, joiden määrä ja laatu on riittämätön. Muita palveluja ovat joukko kauppoja, puimuri, viljavarasto ja kaksi hirssimyllyä.

Nähtävyydet

Paikallinen nähtävyys on vuosittainen degal-juhla, jolloin karja ylittää Nigerjoen ja aloittaa laiduntamisen sisämaasuistossa. Degalin vastine on Diafarabéssa pidettävä yaaral. Molemmat juhlat on otettu mukaan Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon.
Montanan osavaltionyliopisto

Historia

Yliopisto perustettiin 16. helmikuuta 1893 Montanan land-grant yliopistoksi nimellä Agricultural College of the State of Montana eli Montanan osavaltion maatalouscollege. 1920-lukuun mennessä korkeakoulun nimeksi vakiintui Montana State College. Nykyisen nimensä se sai 1.7.1965 tunnustuksena tieteelliseen tutkimukseen antamastaan panoksesta.
House of Lords (yhtye)

Historia

House of Lordsin perusti vuonna 1987 kosketinsoittaja Gregg Giuffria, jonka Giuffria-yhtye oli juuri hajonnut. Kiss-yhtyeen basisti Gene Simmons oli valmis tekemään levytyssopimuksen Giuffrian kanssa, mutta ehtoina olivat uuden laulajan hankinta ja yhtyeen uudelleennimeäminen. Niinpä Giuffria vaihtoi yhtyeen nimeksi House of Lords. Laulaja David Glen Eisley, jonka kanssa Giuffria oli työskennellyt, sai väistyä ja uudeksi laulajaksi palkattiin James Christian. House of Lords sai levytyssopimuksen Simmons Recordsilta. Giuffria-yhtyeen vanhat jäsenet kitaristi Lanny Cordola ja basisti Chuck Wright liittyivät kokoonpanoon uuden rumpalin Ken Maryn kanssa. Yhtyeen debyyttialbumi House of Lords julkaistiin vuonna 1988 suuren menestyksen kera ja seuraavana vuonna yhtye teki kiertueen Cheap Trickin ja Scorpionsin kanssa. ”I Wanna Be Loved” -single teki yhtyeestä vielä kuuluisamman. Vuonna 1990 Cordola jätti yhtyeen ja uudeksi kitaristiksi tuli Michael Guy.
Toinen studioalbumi, edeltäjäänsä kitaravetoisempi Sahara, julkaistiin elokuussa 1990. Sekin menestyi erinomaisesti. Single ”Remember My Name” sai jonkin verran radiosoittoa. Albumin julkaisun jälkeen sekä Wright että Mary jättivät yhtyeen. Demons Down julkaistiin vuonna 1992 uudella kokoonpanolla, johon kuuluivat Christianin ja Giuffrian lisäksi kitaristi Dennis Chick, basisti Sean McNabb ja rumpali Tommy Aldridge. Albumin singlekappaletta ”What’s Forever For” pidetään yhtenä melodisen rockin parhaista balladeista. House of Lords hajosi vuonna 1993, vaikka yhtye oli etsimässä uutta levy-yhtiötä.
Vuonna 2000 yhtye muodostettiin uudestaan ja neljännen studioalbumin säveltäminen alkoi. Kaksi vuotta myöhemmin albumi The Power and the Myth oli valmis, mutta se julkaistiin vasta vuonna 2004 Frontiers Recordsin kautta. Albumilla soittivat alkuperäiset jäsenet Cordola, Wright ja Mary, mutta perustajajäsen Giuffria oli jättänyt yhtyeen. Yhtye esiintyi Firefestissä seuraava vuonna ja julkaisi uuden studioalbumin World Upside Down. Kitaristi Jimi Bell, basisti Chris McCarvill ja rumpali Bill Zampa olivat liittyneet yhtyeeseen pysyviksi jäseniksi.
Seuraava studioalbumi Come to My Kingdom julkaistiin vuonna 2008. Yhtye teki suuren kiertueen Yhdysvalloissa, Euroopassa ja Etelä-Amerikassa. McCarvill lähti yhtyeestä juuri kiertueen ollessa alkamassa, joten hänet korvasi Matt McKenna. Syyskuussa 2009 yhtye julkaisi uuden studioalbumin nimeltä Cartesian Dream. McCarvill palasi jälleen yhtyeeseen McKennan lähdettyä uuden kiertueen alkaessa.
Big Money julkaistiin vuonna 2011. Albumilla yhtye esitti raskaampaa materiaalia. Precious Metal oli jatkoa Big Money -albumille vuonna 2014. Uusi albumi julkaistiin kesällä 2015 nimeltään Indestructible.
House of Lords julkaisi uusimman albuminsa, Saint of the Lost Souls, keväällä 2017 uuden basistin, Chris Tristramin kanssa.
Erick Lindgren

Yksityiselämä

Vuonna 2011 Lindgren meni naimisiin pokeriammattilainen Erica Schoenbergin kanssa. Parilla on yksi lapsi. Lindgren ja Schoenberg erosivat maaliskuussa 2014.
Antti Karisto

Antti Karisto on suomalainen professori, joka toimii Helsingin yliopiston sosiaaligerontologian professorina. Hän on koulutukseltaan valtiotieteiden tohtori ja luonnontieteiden kandidaatti. Hän on tutkinut laajasti eri yhteiskuntatieteitä kaupunkikulttuurista sosiaaligerontologiaan. Hän on myös yksi suositun sosiaalipolitiikan tenttikirjan Matkalla nykyaikaan kirjoittajista.
Sarah Vaughan

Sarah Lois Vaughan [vɔːn] (27. maaliskuuta 1924 Newark, New Jersey – 3. huhtikuuta 1990 Hidden Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen jazzlaulaja, jota pidetään yhtenä kaikkien aikojen taitavimmista jazztulkitsijoista. Hänen virtuoosimainen tyylinsä muodostui luontevasta ja helponkuuloisesta svengistä, jopa kolmen oktaavin äänialasta, äärimmäisen tarkasta nuottikorvasta, taitavasta vibraton käytöstä ja vaihtelevista äänenväreistä. Hänet tunnettiin myös scat-laulustaan.
Vaughan oli Emmy- ja Grammy-palkittu. Hänelle myönnettiin vuonna 1989 Grammy-palkinto elämäntyöstä (Grammy Lifetime Achievement Award). Hänellä on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella.

Laulajaura

Sarah Vaughan aloitti musiikkiharrastuksen jo lapsena. Hän soitti pianoa ja lauloi muun muassa kirkon tilaisuuksissa kotiseudullaan Newarkissa. Muiden yllyttämänä hän osallistui vuonna 1943 New Yorkin Apollo-teatterissa pidettyihin kykyjenetsintäkilpailuun ja voitti sen laulamalla jazzstandardin ”Body and Soul”. Sen kuultuaan Billy Eckstine suositteli Vaughania esimiehelleen Earl Hinesille, jonka yhtyeessä soittivat tuolloin muun muassa Charlie Parker ja Dizzy Gillespie. Pian Vaughan sai paikan Eckstinen uuden big bandin laulajana vuosiksi 1944–1945. Seuraavaksi Vaughan oli joitakin kuukausia basisti John Kirbyn sekstetin solistina kunnes antautui soolouralle jazz- ja viihdemusiikin laulajana. Ura vei hänet yhä useammin radioon, televisioon ja levytysstudioihin. Vaughan levytti paljon Mercury Recordsille ja sen EmArcy-merkille vuosina 1954–1963, säestäjinään muun muassa Clifford Brown ja Count Basie. Hän esiintyi usein duettona yhdessä Billy Eckstinen kanssa.
1950-luvulla Sarah Vaughan teki kiertueita lähinnä oman trionsa kanssa. 1960-luvun puolivälissä hänen suosionsa laski, ja tuottelias levytysura sai jatkoa vasta 1971 mutta kesti sitten hänen elämänsä loppuun asti. 1980-luvulla hän esiintyi usein sinfoniaorkestereiden kanssa ja levytti South Pacific -musikaalin yhdessä Kiri Te Kanawan ja José Carrerasin kanssa. Hänen ehkä erikoisin levytysprojektinsa The Planet Is Alive... Let It Live koostui paavi Johannes Paavali II:n runoihin perustuvista lauluista, joiden englanninkieliset tekstit teki Gene Lees ja sävelmistä vastasi joukko italialaisia säveltäjiä.

Yksityiselämä

Vaughan oli kolmesti naimisissa, eikä hänellä ollut biologisia lapsia, vain adoptoitu tytär Debra Lois. Hän kuoli keuhkosyöpään hieman sen jälkeen kuin oli täyttänyt 66 vuotta.

Vaughan Suomessa

Sarah Vaughan esiintyi Suomessa Hesperia Night Clubissa lokakuussa 1978. TV1:n Viihdetoimitus teki hänen konsertistaan tv-ohjelman, joka esitettiin ensi kerran TV1:ssä 9.12.1978 ja viimeksi Yle Teemalla 22.7.2014. Ohjelman ohjasi Erkki Pohjanheimo. 
Vaughan esiintyi myös kesän 1984 Porin jazzfestivaaleilla, jossa Sarah Vaughan ja Paquito D’Rivera kuulivat 16-vuotiaan Severi Pyysalon vibrafoninsoittoa ja pyysivät häntä soittamaan omissa esityksissään.
Krim Belkacem

Krim Belkacem (tai Belkacem Krim, 14. syyskuuta 1922 Aït Yahia Moussa, Ranskan Algeria – 18. lokakuuta 1970) oli algerialainen sotilas ja poliitikko. Hän oli merkittävässä roolissa Algerian kansallisen vapautusrintaman valtuuskunnan johtajana Algerian itsenäistymisneuvotteluissa 1961.
Krim taisteli jo nuorena toisessa maailmansodassa tarkka-ampujana. Vuonna 1947 hän alkoi organisoida kapinaliikettä, josta sai useaan kertaan kuolemantuomion. Hän siirtyi Tunisiaan 1957 ja valittiin seuraavana vuonna väliaikaishallituksen varapääministeriksi ja 1960 ulkoasiainministeriksi asemapaikkanaan Kairo Egyptissä.
Krim oli ainoa Club de neuf -nimellä tunnetuista yhdeksästä Algerian kapinallisesta, jonka onnistui säilyttää vapautensa. Hän oli kansallisen vapautusrintaman (FNL) valtuuskunnan johtaja Evianin rauhanneuvotteluissa 1961, mutta ei menestynyt yhtä hyvin taistelussa sisäpoliittisesta vallasta Algerian itsenäistymisen jälkeen.
Kun Houari Boumédiènne kaappasi vallan 1965, Krimiä syytettiin häntä kohtaan tehdystä murhayrityksestä. Hänet tuomittiin poissaolevana kuolemaan ja löydettiin murhattuna 1970 hotellihuoneesta Saksan Frankfurtissa. 1980-luvulla hänen maineensa palautettiin hautaamalla hänet El Alian hautausmaan marttyyrien aukiolle. Yksi maan lentokentistä on nimetty hänen mukaansa.
Haukilampi (Ikaalinen, Juhtimäki)

Maantietoa

Lammen pituus on 250 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 2 hehtaaria. Se sijaitsee Multiharjun itäpuolella suolla olevassa painanteessa. Siihen laskee kolme suo-ojaa entisiltä ojitetuilta soilta. Ympäristön suot on ilmakuvan perusteella ennallistettu luomalla ojat umpeen. Laskuoja Haukilamminoja lähtee lammen eteläpäästä ja laskee noin 8 kilometrin jälkeen Hulppojärveen. Lammen rantaviivan pituus on 600 metriä ja rannat ovat suota. Lampi on autio eikä sinne johda teitä tai polkuja. Kansallispuistossa kulkeva maantie ylittää Haukilamminojan sata metriä lammesta ja maantien varrella on 150 metrin päässä pysäköintialue.
Saksan XXVII armeijakunta

Perustaminen

Wehrkreis VII perusti armeijakunnan esikunnan elokuussa 1939, jolloin siihen liitettiin 16., 69., 211. ja 216. jalkaväkidivisioona.
Ivan Betskoi

Ivan Ivanovitš Betskoi (ven. Ива́н Ива́нович Бецко́й; 3. helmikuuta 1704 Tukholma, Ruotsi – 31. elokuuta 1795 Pietari) oli venäläinen hovimies, joka johti Venäjän koulutusjärjestelmän uudistamista keisarinna Katariina Suuren valtakauden alkuvuosina ja toimi Pietarin taideakatemian johtajana vuosina 1764–1794.
Betskoi oli ruhtinas ja sotamarsalkka Ivan Trubetskoin avioton poika, joka syntyi Trubetskoin ollessa sotavankeudessa Ruotsissa suuren Pohjan sodan aikana. Hänen äitinsä oli ruotsalainen aatelisnainen. Aviottoman syntyperänsä vuoksi Betskoi sai sukunimekseen vain osan isänsä nimestä. Betskoi vietti pääosan nuoruudestaan ulkomailla. Hän kävi kadettikoulun Kööpenhaminassa ja palveli jonkin aikaa Tanskan ratsuväessä, mutta jätti palveluksen loukkaannuttuaan ratsastusonnettomuudessa. Betskoi tuli vuonna 1729 Venäjän ulkoministeriön palvelukseen. Hän sai kielitaitonsa ansiosta paljon ulkomaankomennuksia ja toimi muun muassa Venäjän Pariisin-lähettilään sihteerinä. Hän oli suosiossa keisarinna Elisabetin vallan alkuvuosina, mutta siirtyi vuonna 1747 viidentoista vuoden ajaksi asumaan Ranskaan. Palattuaan Venäjälle Betskoi oli vuosina 1762–1779 Katariina Suuren yksityissihteerinä. Hän sai 1766 todellisen salaneuvoksen arvonimen.
Betskoi pyrki kehittämään Venäjän koululaitosta yleisen sivistystason nostamiseksi. Keisarinnalle vuonna 1763 esittämässään muistiossa hän ehdotti molemmille sukupuolille suunnatun laajan sisäoppilaitoksiin perustuvan opetusjärjestelmän perustamista ”uuden ihmisrodun” luomiseksi kasvatuksen avulla. Valistukseen uskonut Betskoi vastusti myös lasten ruumiillista kuritusta kouluissa. Hänen aloitteestaan perustettiin 1764 aatelisneidoille tarkoitettu Smolnan instituutti sekä monia muita oppilaitoksia. Samana vuonna Betskoista tuli Pietarin taideakatemian järjestyksessä toinen presidentti Ivan Šuvalovin jälkeen. Heti astuttuaan tehtäväänsä hän laati taideakatemialle sen ensimmäisen ohjesäännön ja perusti akatemiaan kasvattiosaston, johon otettiin viisi- ja kuusivuotiaita poikia 15 vuoden koulutusta varten. Hän pyrki lisäämään yleissivistävien aineiden opetusta taideakatemiassa. Betskoi perusti myös löytölastenkodit Moskovaan vuonna 1764 ja Pietariin 1770. Myöhempinä vuosinaan hän sokeutui ja menetti vaikutusvaltansa Katariina Suureen. Hän oli silti taideakatemian presidenttinä vuoteen 1794.
Betskoita on joskus kirjallisuudessa väitetty huhujen perusteella Katariina Suuren oikeaksi isäksi, koska hänellä oli Pariisissa oleskellessaan läheiset suhteet tämän äitiin, herttuatar Johanna Elisabetiin.
Jaguar XK150

Värit

Saatavilla olevia värejä olivat punainen, helmiäisharmaa, valkoinen, indigonsininen, claret, cotswoldin sininen, musta, vaalean harmaa, sherwoodin vihreä, carmenin punainen, brittiläinen kilpavihreä, cornish harmaa ja imperial maroon.

Kehitys

Vuonna 1958 myyntiin tuli Open Two Seater malli (avoin kaksipaikkainen). Samana vuonna tuli myyntiin myös kolmella SU HD8 kaasuttimella varustettu S malli. Myöhemmin moottorin iskutilavuutta kasvatettiin 3.8 litraan isontamalla sylinterien halkaisijaa.

Tekniikka

Autossa on joka renkaassa levyjarrut, mutta sen sai tilattua myös rumpujarruilla. Jousitus on hyvin samanlainen kuin XK140 mallissa ja ohjaus on toteutettu hammaspyörällä.
Jani Nieminen (kirjailija)

Jani Nieminen (s. 20. lokakuuta 1973 Uusikaupunki) on suomalainen kirjailija. Häneltä on julkaistu neljä runokokoelmaa.

Elämä ja ura

Nieminen vietti nuoruutensa Alavudella Etelä-Pohjanmaalla. Nykyisin hän asuu Helsingissä ja on ammatiltaan erikoiskirjastonhoitaja.
Niemisen esikoisrunoteos Kylässä ilmestyi vuonna 2009. Toinen runokokoelma, eroa käsittelevä Kodittomille koirille ilmestyi vuonna 2011. Teos Meren poika, joen poika ilmestyi vuonna 2014 ja Bigini vuonna 2016. Nieminen on kirjoittanut myös näytelmät Aina tässä talossa (2003) ja Pushkinin Morsian (2005) .
Nieminen on naimisissa kirjailija ja käsikirjoittaja Juuli Niemen kanssa.
Keluuvene

Keluuvene (myös nimellä keluvene) on tukinuiton apuvene.
Keluuvene on rakennettu tavallisesta soutuveneestä; keskimmäisten hankaimien paikalle on asennettu vääntötapeilla pyöritettävä käsivinssi ja keskelle perää kahdella rullalla varustettu haarukka, jonka läpi vinssivaijeri kulki. Vinssin saattoi lukita. 
Venettä käytti 1 - 2 uittomiestä: vinssin vaijeri kytkettiin tukkinippuun tai tukkilautan rinkipuomiin ja vene soudettiin vaijerin mitan verran eteenpäin. Sitten se kiinnitettiin maihin tai paaluun ja hinattavaa puutavaraa alettiin vinssata eteenpäin. Kysymyksessä oli siis eräänlainen käsikäyttöinen varppaaja; sillä voitiin siirtää vain muutamia nippuja tai pienehköjä tukkilauttoja kerrallaan.
Keluuvene toimi tukinuittajien apuvälineenä muun muassa tukinsiirtoradoilla eli ns. rautakanavilla kuten Kuluntalahden siirtoradalla niitä käytettiin toiminnan loppuun asti.
Nykyisin kevyet moottorihinaajat ovat syrjäyttäneet keluuveneen kokonaan.
Mustalammi (Tampere, Kämmenniemi)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Näsijärven lähialueeseen (35.311) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 95,4 metriä mpy.
Mittatekniikan keskus

Nykyinen toiminta

MIKES perustetettiin vuonna 1991 ja siihen kuului kaksi toimialaa: MIKES-metrologia ja FINAS-akkreditointi. Vuoden 2015 alusta MIKES ja VTT yhdistyivät muodostaen Teknologian tutkimuskeskus VTT Oy:n. MIKES on yksi VTT:n tutkimusalueista ja toimii samalla Suomen kansallisena metrologialaitoksena. MIKESin neljä perustehtävää metrologialaitoksena ovat SI-mittayksikköjärjestelmän toteutus, korkeatasoisen tutkimuksen teko metrologian alueella, mittausmenetelmien kehittäminen teollisuuden ja yhteiskunnan tarpeisiin ja kalibrointi-, asiantuntija- ja koulutuspalvelujen tuottaminen.  MIKES toimii kansallisena mittanormaalilaboratoriona pituudessa, massassa, paineessa, lämpötilassa, kosteudessa, kaasuvirtauksessa, sähkösuureissa, aika- ja taajuussuureissam akustisissa suureissa, voimassa ja väääntömomentissa. Lakisääteisen metrologian osalta MIKES tekee yhteistyötä Turvallisuus- ja kemikaaliviraston Tukesin kanssa. Tukes huolehtii siitä, että kaupankäynnissä käytetään lain vaatimukset täyttävää mittauslaitetta, kun määritetään tuotteen hintaa. Tällaisia mittalaitteita ovat esim. kaupan vaa’at ja polttoainemittarit.
MIKES muutti vuonna 2005 toimitaloon, jossa mittaustieteen asettamat vaatimukset lämpötilan, tärinän ja sähköisten häiriöiden suhteen on otettu suunnittelussa huomioon. Talo sijaitsee Otaniemessä. MIKESin toinen toimipiste on Kajaanissa, UPM:n lakkautetun paperitehtaan remontoiduissa tiloissa. MIKES on lisäksi tehnyt sopimuksen Suomen ympäristökeskuksen, Ilmatieteen laitoksen, Säteilyturvakeskuksen, Aalto-yliopiston ja Geodeettisen laitoksen kanssa mittanormaalitoiminnan hoitamisesta erikoisaloilla.

Tutkimus

MIKESin strategisia tutkimusalueita ovat kvanttimetrologia, spektroskopia, nano- ja mikrometrologia, ympäristö ja energia. MIKES toimii aktiivisesti EU:n eurooppalaisessa metrologiaohjelmassa EMRP (European Metrology Research Programme) ja metrologian innovaatio- ja tutkimusohjelmassa EMPIR (European Metrology Programme for Innovation and Research) ja kotimaisissa tutkimushankkeissa. Yhteistyökumppaneita ovat mm. eurooppalaiset metrologialaitokset, Otaniemen tiedeyhteisö ja Kajaanin alueen organisaatiot CEMIS-yhteenliittymässä.
Kiikarikalat

Lajit ja anatomia

Kiikarikalojen heimoon kuuluu 6 sukua ja noin 11 lajia. Kooltaan ne ovat pienehköjä ja saavuttavat korkeintaan 18–24 cm:n pituuden. Ruumis voi olla joko pitkulainen ja tai selkeästi litteä. Tyypillisiä piirteitä ovat kookkaat, yleensä ylöspäin suuntautuneet putkimaiset silmät, suuri pää ja matalalla sijaitsevat rintaevät. Eräillä kiikarikaloihin kuuluvilla lajeilla on rasvaevä. Heimon kaloilla ei tyypillisesti ole uimarakkoa. Väritykseltään kiikarikalat ovat Opisthoproctus-suvussa hopeanharmaita ja muissa suvuissa ruskehtavia.

Levinneisyys

Kiikarikalalajeja tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne ovat lämpimien ja lauhkeiden alueiden syvissä vesissä eläviä kaloja, joita tavataan tyypillisesti 300–2 000 metrin syvyydestä. Kiikarikalojen ravintoa ovat pienet selkärangattomat eläimet, kuten äyriäiset.
1100-luvun renessanssi

1100-luvun renessanssin aikaan sydänkeskiajan sosiaalisessa ja poliittisessa ympäristössä tapahtui monia muutoksia, jotka voidaan nähdä eräänlaisena esirenessanssina. Sen aikana eurooppalaisessa tieteessä tapahtui uudenlaista älyllistä heräämistä, joka vaikutti sekä tieteeseen että filosofiseen ajatteluun. Nämä saavutukset loivat pohjaa myöhemmille kirjallisille ja taiteellisille liikkeille, merkittävimpänä Italian 1400-luvun renessanssille ja 1600-luvun tieteelliselle kehitykselle.
Charles H. Haskins oli ensimmäinen, joka puhui sydänkeskiajan renessanssista, joka alkoi noin vuonna 1070. Hän havaitsi, että 1100-luku oli Euroopassa monella tavalla muutoksen ja kehityksen aikaa. Siihen kuuluvat muun muassa ristiretket, kaupunkien nousu, ensimmäiset kansallisvaltiot, romaaninen taide ja goottilaisen tyylin synty; kirjallisuuden uudelleenherääminen; latinankielisten klassikoiden, vanhan latinalaisen runouden ja roomalaisen lain henkiinherättäminen; kreikkalaisen tieteen ja filosofian henkiinherättäminen arabialaisilla lisäyksillä; sekä Euroopan ensimmäisten yliopistojen synty. Hänen mukaansa vuosisata jätti jälkensä koulutukseen, skolastiseen filosofiaan, eurooppalaiseen oikeusjärjestelmään, arkkitehtuuriin ja kuvanveistoon, liturgiseen draamaan, sekä latinankieliseen ja kansankieliseen runouteen.

Kaupankäynti ja liike-elämä

Pohjois-Euroopassa perustettiin Hansaliitto 1110-luvulla, kun Lyypekin kaupunki perustettiin vuonna 1158 tai 1159. Monista Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kaupungeista tuli hansakaupunkeja, mukaan lukien Hamburg, Köln, Bremen, Hannover, Hampuri ja Berliini. Hansa toimi myös Suomen Turussa.
1200-luvun loppupuolella venetsialainen kauppias ja tutkimusmatkailija Marco Polo oli ensimmäisiä eurooppalaisia, joka matkusti Silkkitietä Kiinaan. Samoihin aikoihin itään, kuten Mongolivaltakunnan hoviin, matkusti muitakin matkailijoita ja lähetyssaarnaajia, kuten Vilhelm Rubruck, Giovanni da Pian del Carpini, Andre de Longjumenau, Odoricus Pordenonelainen, Giovanni de Marignolli, Giovanni di Monte Corvino ja Niccolo Da Conti.
Karl Freund

Karl W. Freund (16. tammikuuta 1890 Königinhof, Böömi, Itävalta-Unkari – 3. toukokuuta 1969 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) oli saksalainen elokuvaaja ja elokuvaohjaaja. Hän voitti urallaan parhaan kuvauksen Oscarin.
Freund liittyi elokuvateollisuuteen 1907, kun hän sai paikan apulaiskoneenkäyttäjänä. Häntä kiinnosti kuitenkin enemmän kuvaaminen ja vuoden päästä hänestä tuli uutisfilmien kuvaaja. Freund oli innovatiivinen ja kiinnostunut teknisistä kehityksestä, mikä teki hänestä elokuvaamisen kärkinimiä jo uransa varhaisessa vaiheessa. Freund työskenteli 1920-luvulla Ufa-elokuvayhtiölle ja teki yhteistyötä mm. ohjaajien F. W. Murnaun ja Fritz Langin kanssa. Yksi Freundin merkittävimmistä varhaisista elokuvista oli Langin ohjaama Metropolis, jonka suosioon Freundin kuvaus vaikuttu suuresti.
Freund tutki ennen lähtöä Saksasta myös yö- ja värikuvaamista. Hän kehitti Walter Ruttmanin elokuvaan Berlin: Die Sinfonie der Grosstadt tekniikan, joka mahdollisti kuvaamisen yöllä ilman keinotekoista valoa. Hollywoodissa hänen ensimmäisiä elokuviaan Universal Picturesilla oli Lewis Milestonen Länsirintamalta ei mitään uutta, jonka lopulliseen versioon hän oli vaikuttamassa. Vuonna 1933 Freund ohjasi ensimmäisen elokuvansa: kauhutarinan The Mummy.
1930-luvulla Freund siirtyi työskentelemään MGM:lle, jolle kuvasi mm. elokuvat Ziegfeld, naisten kuningas (1936) ja Hyvä maa (1937), josta hän voitti myös Oscarin. Oscar-gaalassa 1942 Freund oli ehdokkaana parhaasta kuvauksesta sekä Suklaasotilaasta että elokuvasta Kukkia varjosta. Hän siirtyi Warnerille 1940-luvun lopussa. Hänen Warnerin ajan elokuvauksia olivat mm. Myrskyvaroitus (1948) ja Palavaa kultaa (1950). Freundin viimeiseksi elokuvaksi jäi 1950 ilmestynyt Montana.
Freund siirtyi elokuvauransa jälkeen television puolelle, kun Desi Arnaz ja Lucille Ball pyysivät häntä uuteen sarjaansa, kun he halusivat nostaa elokuvatuotantojen kuvanlaatua. Freund kehitti sarjaan I Love Lucy uuden kolmen kameran järjestelmän, josta tuli käytännössä standardi televisiosarjojen kuvaamisessa. Freund johti sarjan elokuvaamista yli 400 jakson verran, kunnes jätti sen 1956. Eläkkeelle hän jäi kolme vuotta myöhemmin.
Antti Toivainen

Antti "Tepe" Toivainen (s. 9. joulukuuta 1859 Sääminki) oli suomalainen räätäli ja lyhytkasvuisin tunnettu suomalainen. Säämingin Nojamaan kylästä kotoisin ollut 122 senttiä pitkä Toivainen oli naimisissa normaalipituisen naisen kanssa, ja heillä oli neljä lasta, joista yksi jäi eloon.