google/wiki40b huggingface dataset:
Tête de Moine

Tête de Moine (”munkinpää”) on sveitsiläinen puolikova pastöroimattomasta lehmänmaidosta valmistettava juusto, joka on suojattu AOC-tunnuksella (Appellation d'origine contrôlée) vuodesta 2001 lähtien.

Juuston ja sen nimen historiaa

Tête de Moine -juuston historia ulottuu yli 800 vuoden taakse Bellelayn luostariin nykyisen Bernin kantonin alueelle, Bernin Juran hallintoalueen ja Juran kantonin raja-alueelle. Nimi ”munkinpää” viittaa yhtäältä luostariin juuston syntysijana, toisaalta juuston ulkonäköön: juustot ovat muodoltaan lieriömäisiä, halkaisijaltaan 10–15 senttimetriä ja painoltaan keskimäärin hieman alle kilon, ja kun niiden ”kansi” leikataan juustoa avattaessa, ne muistuttavat munkin tonsuuria. Toisen version mukaan juuston nimitys olisi peräisin luetteloista, joissa määritettiin luostarin kellarissa säilytettävän juuston määrä ”yhtä munkinpäätä kohti”.

Girolle

Tunnusomaisin piirre Tête de Moine -juuston nauttimisessa on, ettei sitä leikata, vaan se höylätään ruusukkeiksi. Perinteisesti juustoruusukkeita on vuoltu pystyasennossa pidettävällä veitsellä, mutta nykyään ruusukkeiden höyläämistä varten on olemassa erityinen pyöritettävä höylä, josta käytetään sen ranskankielistä nimeä Girolle. Tämän keksinnön patentoi Lajoux’ssa Juran kantonissa sijaitsevan Metafil-firman hienomekaanikko Nicolas Crevoisier vuonna 1981. Vuonna 1986 Girolle-keksintö toi hänelle Juran kantonin innovaatiopalkinnon.
Girolle-höylää käytettäessä siihen kuuluvan pyöreän puisen alustan keskellä olevaan reikään kiinnitetään metallitanko, johon juusto lävistetään. Varsinainen höyläosa pujotetaan metallitankoon juuston päälle. Ruusukkeiden vuoleminen onnistuu parhaiten juuston ollessa lähes jääkaappikylmä. Girolle-kokonaisuuteen kuuluu myös juustokupu, joka auttaa säilyttämään juuston aromin jääkaapissa.
Vittorio Lupi

Vittorio Lupi (s. 4. huhtikuuta 1941) on italialainen roomalaiskatoskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Agostino Rousset 30. toukokuuta 1964. Hänet nimitettiin Savona-Nolin hiippakunnan piispaksi 30. marraskuuta 2007. Hänet vihki piispaksi 27. tammikuuta 2008 Angelo Bagnasco, jota avustivat Alberto Mario Careggio ja Giacomo Barabino. Lupi asetettiin virkaansa 1. helmikuuta.
L’atleta fantasma

Juoni

Harry Audersen kosiskelee rikkaan Ladimoorin tytärtä Jennyä, mutta tämä on kiinnostuneempi salaperäisen aaveatleetin urotöistä. Jennyn isä päättää ostaa tyttärelleen kultaisen rintakorun, jonka kaksi antiikkikauppiasta yrittää varastaa. Aaveatleetin väliintulo estää roistojen suunnitelmat, mutta nämä kaappaavat Jennyn ja houkuttelevat ansaan myös naamioidun sankarin. Jenny onnistuu vapauttamaan aaveatleetin ja tunnistaa tämän ujoksi kosijakseen.

Tuotanto ja kritiikki

Torinolaisen De Giglio Filmin tuottama L’atleta fantasma on ainoa säilynyt esimerkki voimamiesrooleihin erikoistuneen Mario Guaita-Ausonian ja hänen käsikirjoittajavaimonsa Renée De Liotin noin viidestätoista mykkäelokuvasta. Se kuuluu Macisten innoittamien voimamieselokuvien sarjaan, mutta sen naamioitu sankari on esikuvaansa hienostuneempi ja muistuttaa Arsène Lupinin kaltaisia ranskalaisen populaarikulttuurin hahmoja. Naispääosan aktiivinen rooli tuo mieleen amerikkalaisten seikkailusarjojen lannistumattomat sankarittaret.
Aikalaiskritiikki kiitti elokuvaa vauhdikkaaksi, jännittäväksi ja hauskaksi. Sen ansioiksi mainittiin myös viehättävä rakkaustarina sekä vartaloltaan esteettisen Guaita-Ausonian tyylikäs näyttelijäsuoritus. Aaveatleetin seikkailut jatkuivat vuonna 1921 valmistuneessa La mascotte di Spartassa.
Elokuvan ranskankielinen kopio on säilynyt Italian kansallisessa elokuvamuseossa Torinossa. Siitä on laadittu myös musiikilla ja englanninkielisellä käännöksellä varustettu versio.
Charles Ives

Charles Edward Ives [aivz] (20. lokakuuta 1874 Danbury, Connecticut – 19. toukokuuta 1954 New York) oli merkittävä yhdysvaltalainen säveltäjä.

Elämä

Charles Ives sai musiikinopetusta aluksi isältään, ja myöhemmin hän opiskeli Horatio Parkerin johdolla. Valmistumisensa jälkeen Ives päätti lähteä vakuutusalalle ja säveltää vain vapaa-aikanaan. Asiaan Ives on todennut: "If a composer has a nice wife and some nice children, how can he let them starve on his dissonances?" Vuonna 1908 Ives muutti New Yorkiin. Täällä hän sävelsi merkittävimmät teoksensa, kuten neljännen sinfoniansa vuosina 1910–1916. Vuonna 1918 Ives alkoi kärsiä toistuvista sydänkohtauksista. Tämän jälkeen hän sävelsi enää hyvin vähän. Useimmat Ivesin teokset saivat suurta arvostusta vasta hänen kuolemansa jälkeen.

Teokset

Merkittäviä Ivesin teoksia ovat mm. 3. sinfonia (1904) ja 4. sinfonia (1909–16), 2. pianosonaatti Concord, Mass. (1915) ja sävelrunot Central Park in the Dark ja The Unanswered Question (molemmat 1906) sekä Three Places in New England (1903–14).
Rainer Sopanen

Eino Rainer Sopanen (16. tammikuuta 1893 Savonlinna – 21. tammikuuta 1980) oli suomalainen toimittaja ja itsenäisyysaktivisti.
Sopanen pääsi ylioppilaaksi 1911. Hän oli Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan kirjastossa amanuenssina 1915–1916 ja suoritti kirjastotutkinnon 1916. Tämän jälkeen Sopanen oli Helsingin yliopiston kirjastossa ylimääräisenä amanuenssina 1916–1918 ja Ylioppilaskunnan kirjastossa vt. kirjastonhoitajana  1919–1921 sekä vakinaisena kirjastonhoitajana 1922–1927. Sopanen toimi sitten ulkoasiainministeriössä apulaisarkistonhoitajana 1927–1933 ja sanomalehtijaoston päällikkönä 1930–1932. Hänet asetettiin lakkautuspalkalle arkistonhoitajan virasta 1933. 
Sopanen oli mukana jääkäriliikkeessä. Hän osallistui liikkeen perustamiskokoukseen Ostrobotnian kassahuoneessa 20. marraskuuta 1914 ja hän kuului Ylioppilaiden keskuskomiteaan, joka käynnisti syksyllä 1914 jääkärien rekrytointia. Sopanen hoiti tiedusteluasioita, osallistui 1919 Viron vapaussotaan ja sai majurin arvon.
Sopanen oli vuodesta 1933 lähtien toimittajana Uusi Suomi-lehden ulkomaantoimituksessa. Hänet valittiin 1958 Suomen Sanomalehtimiesten liiton puheenjohtajaksi.
Solomon kaDinizulu

Solomon kaDinizulu (1891 St. Helena – 4. maaliskuuta 1933) oli zulu-heimon kuningas vuodesta 1913 kuolemaansa saakka. Hän seurasi tehtävässä isäänsä Dinizulua. Hän syntyi St. Helenalla isänsä ollessa siellä maanpaossa.
Vuonna 1920 Solomon oli perustamassa Inkathaa yhdessä ACN:n kansa. Hänen sisarensa, prinsessa Constance Magogo, tuli tunnetuksi perinteiseten zululaulujen laulajana ja Mangosuthu Buthelezin, Inkatha Freedon Partyn johtajan äitinä.
Solomonin kuoltua häntä seurasi kuninkaana poikansa Cyprian Bhekuzulu kaSolomon.
KyöPelit

KyöPelit on Pelit-lehdessä ilmestyvä sarjakuva, joka seuraa lannevaatteeseen ja sandaaleihin pukeutuneen kaljun miekkamiehen, sankarin, ja Nahkhiir-lepakon seikkailuja. Sarjakuvan dialogi on riimitettyä. KyöPeleitä piirtää Harri "Wallu" Vaalio. Sankari on kuollut jo useamman kerran, milloin palkattu tappamaan itsensä, milloin omasta huolimattomuudestaan.
Riimitetty dialogi on kielellisesti rikasta, tyyliin "Kun käyntiin lähtee Homelite, ei auta parku, poru eikä selite" tai "Haa, nyt voimin vantterin käyn kimppuun pantterin!"
Tuulikki Otsola

Elli Tuulikki Ylitalo, kirjailijanimi Tuulikki Otsola (20. marraskuuta 1924 Saloinen – 6. helmikuuta 1985 Pello) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija.
Ylitalo toimi opettajana Pellon Orajärven koulussa yli 30 vuoden ajan. Hän oppilaisiinsa kuului myös tuleva kirjailija Timo K. Mukka, jota Ylitalo tuki ja kannusti kirjoittamaan.
Vain kaksi tuntia

Juoni

Elokuvan juoni tapahtumat kulkevat ikään kuin reaaliajassa. Niiden kesto on kokonaisuudessaan kaksi tuntia, iltakuudesta kello kahdeksaan. Tapahtumat sijoittuvat erään pikkukaupungin sairaalaan, jossa ylilääkäri Kaarlo Kaarila ja ylihoitajatar sisar Magda ovat uhranneet yksityiselämänsä työlleen. Kaarilan vaimo joutuu auto-onnettomuuteen. Vaimo Irja tuodaan sairaalaan leikattavaksi, ja nukutuksesta tokkuraisena hän hourailee Kaarilan kollegalle, naimisissa olevalle alilääkäri Alecille tarkoitettuja rakkaudentunnustuksia. Samaan aikaan nuori sydänpotilas Tellervo viettää viimeisiä hetkiään sairaalassa sulhasensa kanssa pikkutarkan päivystävän hoitajan tietämättä, ja poliisin jahtaama Laila-niminen nainen etsii vettä vahvempaa. Molempien kohtaloksi koituu lopulta kuolema.

Arviot

Kriitikoiden arviot elokuvasta olivat valtaosin myönteisiä. Sitä verrattiin jopa af Hällströmin edelliseen elokuvaan Pikajuna pohjoiseen (Olavi Veistäjä, Aamulehti). Tarina luonnehdittiin "mielenkiintoisesti sommitelluksi ja nasevasti ohajatuksi", vaikka puutteitakin löydettiin: "repliikit kajahtelevat ontoilta ja ilmeet ja puhe vääntyvät pateettisiksi". (Juha Nevalainen, Ilta-Sanomat) Toisen arvion mukaan elokuvassa oli liikaa korostettu melodraamaa ja farssia. (Toini Aaltonen, Suomen Sosialidemokraatti) Esko Töyrin kuvaus sai yksimielistä kiitosta, mutta Regina Linnanheimon tavallisuudesta poikkeavasta roolista syntyi erimielisyyttä.
Televisioesityksen yhteydessä vuonna 2013 todetaan että kuvakulmat pitävät tunnelman kohdallaan, ja leikkaussalijakso on kotimaista film noiria parhaimmillaan. DVD:ltä elokuvan katsonut kriitikko pitää elokuvaa tavanomaisena sairaaladraamana, ja "sellaisenaankin se on katselemisen arvoinen tuotos, vaikkakin helposti unohdettava".

Tuotanto

Filmin naispääosaan sisar Magdaksi ajateltiin Ansa Ikosta, mutta hän oli kiinni elokuvan Jossain on railo kuvauksissa. Hänen sijastaan rooliin kiinnitettiin Regina Linnanheimo, joka teki pääosan Fenno-Filmin edellisessä elokuvassa Hornankoski. 5-vuotiaalle Martti Palolle rooli oli ensimmäinen.
Elokuvatarkastamo lyhensi 10 sekunnilla leikkaussalikohtausta, jossa injektioneula työnnetään naispotilaan rintojen väliin.
Rahumäen hautausmaa

Rahumäen hautausmaa (viroksi Rahumäe kalmistu) on Tallinnassa Nõmmen kaupunginosassa sijaitseva hautausmaa. Se on perustettu 1903.
Hautausmaan puinen juutalainen kappeli on valmistunut 1910-luvulla, Kaarlen seurakunnan kappeli 1913 ja arkkitehti Elmar Lohun suunnittelema Pyhän Hengen seurakunnan kappeli 1932.
Pirkanmaan Plättä

Pirkanmaan Plättä on vuosina 1975–2014 jaettu suomalainen kirjallisuuspalkinto vuoden parhaalle lasten tai nuorten kirjalle. Voittajan äänestivät pirkanmaalaiset lapset ja nuoret Suomen Nuortenkirjaneuvoston Tampereen osaston ja Tampereen kaupunginkirjaston toteuttamassa äänestyksessä. Palkinto jaettiin viimeisen kerran vuonna 2014.

Historia

Vuonna 1975 ensimmäisen kerran myönnetty Plättä-palkinto oli Suomen ensimmäinen lasten itsensä valitsema lastenkirjallisuuspalkinto. Sen perustajana voidaan pitää Tampereen kaupunginkirjaston entistä johtajaa, Mikko Mäkelää, jonka aloitteesta hankittiin 20 vuosina 1975–1994 palkinnoksi jaettua Taisto Toivosen puupiirrosta. Piirros kuvaa Jalmari Finnen kirjojen Kiljusen herrasväkeä seuraamassa Pitkäjärveläiset-näytelmää. Nimensä palkinto sai Kiljusen perheen tyttären mukaan.
Palkintoa oli tarkoitus myöntää 20 vuoden ajan, mutta kirjailijoiden toiveesta sen jakamista jatkettiin ja uusia palkintotauluja ostettiin Jalmari Finnen säätiön apurahan tuella. Vuodesta 1995 palkintona oli taidegraafikko Tuula Lehtisen värigrafiikkatyö Maailmankuva (1992).
Äänestysinto hiipui vähitellen ja palkinto myönnettiin usein samoille kirjailijoille. Tampereen kaupunginkirjasto päätti lopettaa palkinnon myöntämisen vuoden 2014 jälkeen. Viimeisen Plätän sai Marketta Könönen, pitkäaikainen Plättä-palkinnon ”primus motor”.
Palkinto jaettiin vuosittain 20. marraskuuta. Samaa kirjailijaa ei voitu palkita kahtena peräkkäisenä vuonna. Ennen vuotta 1999 sama kirjailija voitiin palkita aikaisintaan viiden vuoden kuluttua ja vuosien 1999–2003 sääntöjen mukaan kolmen vuoden kuluttua.
Hark! The Herald Angels Sing

Hark! The Herald Angels Sing on joululauluna tunnettu englantilainen virsi.
Tekstin on kirjoittanut Charles Wesley ja se ilmestyi hänen veljensä John Wesleyn julkaisemassa kokoelmassa Hymns and Sacred Poems vuonna 1739 nimellä ”Hark! How All The Welkin Rings”. Charles Wesley muokkasi kappaletta vuonna 1743 ja George Whitfield sekä Martin Madan tekivät sanoihin muutoksia vuosina 1753 ja 1760, minkä jälkeen ne saivat pääosin nykyisen asunsa. Melodia on peräisin saksalaisen Felix Mendelssohnin vuonna 1840 säveltämästä kuoroteoksesta Festgesang, joka oli omistettu kirjapainotaidon keksimisen 400-vuotisjuhlalle. William H. Cummings sovitti Mendelssohnin teoksen toiseen osan sisältyvän ”Vaterland, in deinen Gauen” -laulun sävelen tähän kappaleeseen vuonna 1855.
Kappaleen on suomentanut Erkki Ainamo nimellä ”Enkellaulu kajahtaa” ja Martti Haapakoski nimellä ”Kaikuu laulu enkelkuoron”. Se sisältyy myös Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ruotsinkieliseen virsikirjaan virtenä numero 26 nimellä ”Lyssna värld till ängelns ord”. Laulu on myös Ruotsin kirkon virsikirjassa numero 123 "Enkellaulu kaikuu nyt". Tekstin suomennos on Niilo Rauhalan vuodelta 1994.
Puhelinpöytä

Puhelinpöytä on matala pöytä jossa on tyypillisesti istuin ja paikka lankapuhelimelle. Lisäksi voi olla laatikko tai taso jonne voi sijoittaa puhelinluettelon sekä kirjoitustarvikkeita. Matkapuhelimien ja tietokoneiden yleistyttyä puhelinpöytien suosio on laantunut.
Toulouse Business School

Toulouse Business School on eurooppalainen kauppakorkeakoulu, joka toimii Pariisissa, Lontoossa, Toulousessa, Barcelonassa, ja Casablancassa. TBS perustettiin Ranskassa vuonna 1903.
TBS Executive MBA -ohjelma on sijoittunut globaalin vertailun sijalle 100. TBS on kansainvälinen kolmoisakkreditointi (AMBA, EQUIS ja AACSB). 
Koulussa on ilmailuun painotuva linja (yhteistyössä École nationale de l’aviation civilen kanssa).
Sinikeltamalawinahven

Koko ja ulkonäkö

Sinikeltamalawinahven koiras saavuttaa noin 8,6 cm pituuden. Koiras on väritykseltään musta sinisin pystyraidoin, naaras on suomupeitteeltään kirkkaan keltainen. Poikaset ovat pieninä keltaisia ja saavat kasvaessaan aikuisvärin. Hallitseva koiras on väreiltään kirkkain.

Käyttäytyminen

Sinikeltamalawinahven koirailla on omat alueensa ja erityisesti johtava koiras jahtaa muita samassa akvaariossa olevia koiraita ja toisinaan myös naarassinikeltamalawinahvenia. Jotta johtavan koiraan aggressio ei kohdistuisi vain yhteen yksilöön, samassa akvaariossa tulisi pitää vähintään kuutta lajin edustajaa.

Vesiolot ja ravinto

Sinikeltamalawinahvenet viihtyvät vedessä, jonka lämpötila on 23–27 °C ja pH 7,4–8,4. Ravintonaan laji käyttää pääasiassa leviä.
Naran prefektuuri

Maantiede

Naran prefektuuri sijaitsee keskellä Kiin niemimaata. Sen naapuriprefektuurit ovat lännessä Wakayama ja Osaka, pohjoisessa Kioto sekä idässä Mie. Naran pohjoisia tasankoja reunustavat Kansain korkeimmat vuoret Wakakusa (若草山) sekä "Yamaton kolme vuorta" Amanokagu (天香具山), Miminashi (耳成山) ja Unebi (畝傍山).

Ilmasto

Nara on Japanin lämpimimpiä prefektuureja. Talvisin lämpötila on keskimäärin 5 °C ja kesäisin 25 °C. Vuorilla lämpötila voi pudota talvisin –10 °C:een ja kesällä kohota 35 °C:een.

Historia

500-luvulla nykyistä Naran prefektuurin aluetta hallitsi Soga-klaani. Klaanilla oli vahvat suhteet Korean siirtolaisiin ja avioliittojen kautta myös keisarilliseen perheeseen. He tukivat korealaisia heidän tuodessaan buddhalaisuutta Japaniin ja Asukan ja Ikarugan alueille, jonne Hōryū-ji ja muut nykyisin Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluvat buddhalaistemppelit rakennettiin.
Prefektuurin pääkaupunki Nara, oli Japanin pääkaupunki suurimman osan Nara-kaudesta vuosina 710–794. Tuolloin se tunnettiin nimellä Heijō-kyō.
Japanin keskiajalla Heishi- ja Genji-klaanien välisessä kahakoinnissa monia Naran temppeleistä poltettiin maan tasalle. Kamakura-shogunaatin perustanut Minamoto no Yoritomo kuitenkin lopetti klaanien välisen kahakoinnin ja suojeli Naran temppeleitä. Kamakura-kauden lopussa, nanboku-chō -kaudella hovin jakautuessa kahtia, perusti Eteläiseksi hoviksi nimetty Go-Daigon johtama hovi hallituksen Yoshinoon.
Japanin siirtyessä prefektuuri-järjestelmään vuonna 1871, muodostettiin nykyisen naran prefektuurin alueelle 15 pienempää prefektuuria. 1876 prefektuurit yhdistettiin Sakain prefektuuriksi, joka liitettiin osaksi Osakan prefektuuria vuonna 1881. Järjestely oli Naran taloudelle ja kehitykselle epäedullinen ja lopulta se erotettiin omaksi prefektuurikseen vuonna 1887.

Hallinto

Moderni prefektuurihallinto muodostettiin vuonna 1871. Prefektuurin nykyinen kuvernööri Yoshiya Kakimoto on tullut toistuvasti valituksi virkaansa vuodesta 1991 lähtien.

Talous

Naran talouden keskeisimpiä tekijöitä ovat matkailu ja maatalous. Meiji-kauden lopulta Taisho-kaudelle Naran prefektuurin alue oli yksi Japanin suurimpia riisin tuottajia. Riisi kattaa edelleen 29% Naran maataloustuotannosta, mutta kasvikset ovat kohonneet tuotannon suhteen riisin kanssa samoihin lukemiin. Yleisimpiä ovat mansikat, tomaatit, munakoisot ja pinaatti, jotka kattavat 30 prosenttia Naran maataloudesta. Teollisuuden osalta prefektuurissa toimii vilkas tekstiili-, puu-, kone-, farmasia-, turkis- ja nahkatuotanto. Nara on Yamagatan prefektuurin ohella Japanin suurimpia kultakalojen tuottajia.
HMS Despatch (D30)

Palvelus

HMS Despatch liitettiin palvelukseen otettaessa Kiinan asemalle 5. Kevyt risteilijäviirikköön. Alus siirrettiin Amerikan ja Länsi-Intian asemalle 1927 8. Kevyt risteilijäviirikköön. Alus siirrettiin reserviin telakalle siirtoa varten 1931.
HMS Despatch palasi palvelukseen 3. helmikuuta 1933 ja liitettiin 3. Risteilijäviirikköön Välimeren laivastoon. Alus palasi Maltalta Englantiin 24. marraskuuta 1937. Alus siirrettiin reserviin ja koululaivaksi.
Toisen maailmansodan syttyessä HMS Despatch liitettiin Amerikan ja Länsi-Intian asemalle 8. Risteilijäviirikköön. Etelä-Atlantin osaston mukana HMS Despatch valtasi saksalaiset kauppalaivat joulukuussa 1939 Düsseldorfin Chilen rannikolla, maaliskuussa 1940 Aruban edustalta Trojan ja 15. elokuuta 1941 Amatsonian suistosta Norderneyn yhdessä AMC Pretoria Castlen kanssa. Alus oli hetken aikaa liitettynä Force H:hon Gibraltarilla marraskuussa 1940.
HMS Despatch siirrettiin keväällä 1942 Englantiin huoltoa varten ja palasi Etelä-Atlantin osastoon vuoteen 1943. Lokakuussa 1943 alus oli jälleen huollossa Portsmouthissa ja palasi palvelukseen vasta toukokuussa 1944. Palvelukseen palatessaan alus liitettiin saattuetehtäviin ja kesäkuussa 1944 esikunta-alukseksi Normandian maihinnousussa.
HMS Despatch siirrettiin tammikuussa 1945 reserviin majoitusalukseksi. Alus siirrettiin BISCOlle romutettavaksi 5. huhtikuuta 1946 ja saapui Arnott Youngille Trooniin 5. toukokuuta 1946.
Niobiumnitridi

Rakenne ja ominaisuudet

Niobiumnitridi on epästoikiometrinen välisijayhdiste. Niobiumnitridillä on kaksi faasia: alkeiskopiltaan heksagonaalinen β-niobiumnitridi, jonka koostumus on NbN0,4–NbN0,5 ja yli 1 230 °C:n lämpötilassa stabiili alkeiskopiltaan pintakeskeinen kuutiollinen δ-NbN, jonka koostumus on NbN0,88–NbN0,98. Niobiumnitridi ei liukene happoihin, mutta voimakkaasti emäksiset liuokset liuottavat sitä, jolloin vapautuu ammoniakkia. Niobiumnitridi on suhteellisen kovaa ja sen kovuus Mohsin asteikolla on 8. Niobiumnitridin kriittinen lämpötila on 16 K ja tämän lämpötilan alapuolella se on suprajohde.

Valmistus ja käyttö

Niobiumnitridiä valmistetaan kuumentamalla niobiummetallia 700–1 100 °C:n lämpötilaan tai niobiumpentoksidia 1 250 °C:n lämpötilaan typen tai ammoniakin läsnä ollessa. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on kemiallisella kaasufaasipinnoituksella käyttäen lähtöaineina niobiumpentakloridia, vetyä ja typpeä. Niobiumnitridiä käytetään infrapunailmaisimien detektoreissa.
Stéphanie Dubois

Tennisura

Vuonna 2007 Stéphanie Dubois ja Renata Voráčová selviytyivät Bell Challengen nelinpelin finaaliin, mutta hävisivät Christina Fusanolle ja Raquel Kops-Jonesille kahdessa erässä. Vuonna 2008 Dubois pääsi pääsarjaan Australian avoimissa ja Ranskan avoimissa. Wimbledonin ensimmäisen kierroksen ottelussa Duboisilla oli kolme ottelupalloa kahdeksanneksi sijoitettua Anna Tšakvetadzea vastaan, mutta ei pystynyt hyödyntämään niitä ja hävisi ottelun luvuin 2–6, 6–1, 8–6.
Vuonna 2009 Dubois voitti Vancouverissa 75 000 dollarin ITF-turnauksen loppuottelussa ykköseksi sijoitetun Sania Mirzan kolmessa erässä 1–6, 6–4, 6–4. Yhdysvaltain avoimissa hän voitti Kristina Mladenovicin ensimmäisellä kierroksella, kunnes hävisi Sorana Cîrstealle toisella kierroksella.
Vuoden 2010 Ranskan avoimissa Dubois hävisi ensimmäisellä kierroksella Stephanie Cohen-Alorolle luvuin 6–7, 6–1, 6–3.
Dubois lopetti uransa syyskuussa 2014.
Lasten Kuvalehti

Lasten Kuvalehti oli Jyväskylässä vuosina 1880–1918 ilmestynyt lastenlehti.
K. J. Gummeruksen perustama Lasten Kuvalehti oli poikkeuksellisen pitkäikäinen ja suosittu lastenlehti. Se ilmestyi kerran kuukaudessa Kyläkirjaston Kuvalehden A-sarjan liitteenä, eikä sitä voinut tilata erikseen. Lehden toimittamisesta vastasi kustantaja itse ja hänen kuoltuaan vuonna 1898 Jaakko Gummerus, jonka apuna toimivat Herman Niemi, I. V. Pesonius, Anni Voipio ja Elsa Hästesko. Lehteä avustivat Zachris Topelius ja monet Jyväskylän seminaarin opettajat.
Kristillishenkinen ja moralisoiva lehti julkaisi paljon Raamatun pohjalta laadittuja kertomuksia. Se sisälsi myös satuja, tietopuolisia artikkeleita ja kuvia maailman ihmeistä. 1880-luvun lopulla mukaan tulivat arvoitukset, leikit ja kilpatehtävät. Lehden kirjeenvaihto-osasto oli myös hyvin suosittu. Kuvitus lisääntyi vuosisadan vaihteessa ja ensimmäinen valokuva julkaistiin vuonna 1898.
Lasten Kuvalehti saavutti emolehtensä kyljessä huomattavan levikin, enimmillään 16 600 kappaletta vuonna 1905. Ulkoasultaan ja sisällöltään vanhanaikaisena se ei 1900-luvulla enää voinut kilpailla paremmin toimitettujen lehtien kanssa. Kyläkirjaston Kuvalehti lastenlehtineen siirtyi vuonna 1917 WSOY:lle, jossa niitä toimitti Ilmari Jäämaa. Lehtien ilmestyminen päättyi Suomen sisällissotaan.
Santiago Segura

Santiago Segura Silva (s. 17. heinäkuuta 1965) on espanjalainen näyttelijä sekä elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. Hän syntyi Madridissa ja opiskeli saman kaupungin Complutense-yliopistossa.
Segura tuli tunnetuksi elokuvastaan Torrente, el brazo tonto de la ley (1998), jonka hän sekä ohjasi että käsikirjoitti ja jossa hän oli itse pääosanäyttelijänä. Elokuvan saavuttaman menestyksen siivittämänä sille tehtiin myös jatko-osa, Torrente 2: Misión en Marbella (2001). Syyskuussa 2005 ilmestyi Torrente 3: El Protector.
Segura on lisäksi muun muassa esiintynyt Álex de la Iglesian elokuvissa. Hän on näytellyt myös englanniksi. Hänelle on myönnetty kolme Goya-palkintoa vuosina 1994, 1996 ja 1999.
Monica Ali

Monica Ali (s. 20. lokakuuta 1967) on brittiläis-bangladeshiläinen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Brick Lane ilmestyi vuonna 2003.

Elämä

Ali syntyi Dhakassa, Bangladeshissa. Hänen isänsä oli bengalilainen ja äitinsä englantilainen. Ali muutti Boltoniin Englantiin kolmevuotiaana, ja kasvoi siellä. Ali meni Bolton Schooliin ja opiskeli Wadham Collegessa. 
Ennne kirjailjanuraansa Ali työskenteli kahdessa kustantamossa.
Hän asuu Etelä-Lontoossa miehensä Simonin ja heidän kahden lapsensa, Felixin ja Shumin, kanssa.

Brick Lane

Brick Lane, joka nimettiin Lontoon sydämessä bangladeshilaisessa yhteisössä sijaitsevan kadun mukaan, seuraa Nazneen-nimisen naisen elämää. Hän muuttaa Lontooseen 18-vuotiaana, osaten englannista vain sanat "anteeksi" ja "kiitos", mennäkseen naimisiin vanhemman miehen, Chanun, kanssa.
Kirjasta tehtiin saman niminen elokuva vuonna 2007.
Etiopianhaarapääsky

Ulkonäkö ja koko

Laji on tummansinertävä, vatsa on vaalea. Otsassa punainen alue. Etiopianhaarapääsky on yleensä 13 senttimetrin mittainen, ja painaa 10-17 grammaa.

Ravinto

Laji käyttää ravinnokseen kärpäsiä, mehiläisiä ja laulukaskaita.