Uhudin taistelu

Tausta

Muhammed oli vuonna 622 saapunut Mekasta Medinaan mukanaan joitakin pakolaisia. Medina oli keidaskaupunki, jossa vapaata viljelymaata oli vain rajallisesti ja niinpä muslimien oli turvauduttava elinkeinonaan ryöstelyihin. Ryöstöretkiä tehtiin etenkin Mekan valtaheimo Quraishin karavaaneja vastaan. Muslimit voittivat suuremman mekkalaisjoukon Badrin taistelussa vuonna 624, jonka jälkeen Muhammed oli palannut Medinaan. Mekassa muslimeille tappion kärsinyt yläluokka kokosi noin kolmentuhannen miehen armeijan muslimeja vastaan, joka lähti marssimaan kohti Medinaa Abu Sufyanin johtamana.

Taistelu

Joidenkin lähteiden mukaan Medinassa Muhammed ja osa muslimeista halusi odottaa vihollisen saapumista Medinaan, mutta osa halusi edetä vihollista vastaan. Noin seitsemänsataa muslimia kohtasi mekkalaiset Uhudissa vuonna 625. Alkoi kiivas taistelu, jonka aikana mekkalaiset pyrkivät surmaamaan Muhammadin, mutta hänen seuraajansa suojelivat häntä. Muhammedin mainitaan myös ampuneen vihollista itse nuolilla. Taistelun kuluessa Muhammedin kasvoihin osui kivi. Profeetalta murtui yksi hammas ja hänen huulensa halkesi. Taistelukentälle lähti huhu profeetan kuolemasta ja muslimit vetäytyivät. Joukkojen vetäytyessä Muhammedin mainitaan haavoittaneen vielä yhtä vihollissotilasta keihäällä ja tämän kuolleen paluumatkalla Mekkaan.

Seuraukset

Uhudin taistelu oli ollut muslimien tappio ja Muhammedkin oli selviytynyt vain vaivoin. Mekkalaisten väitettiin silponeen taistelukentällä kaatuneiden muslimien ruumiita. Mekkalaiset eivät kuitenkaan hyödyntäneet voittoaan tehokkaasti ja muslimit saattoivat palata Medinaan. Yhteenotot mekkalaisten ja muslimien välillä jatkuivat pienimuotoisempina, mutta islamin asema vahvistui hiljalleen monien beduiinien omaksuessa uuden uskon. Mekkalaiset yrittivät tuhota muslimit vielä kerran vuonna 627 niin sanotussa vallihautasodassa.
Koraanin suuran 3 jakeet 121-179 käsittelevät Uhudin taistelua ja Koraani antaa kuvan tappiosta ihmisten tottelemattomuuden seurauksena sekä koettelemuksena, joka erotti vilpittömät ja välinpitämättömät toisistaan.

Historiatieteen näkökulma

Tiedot Uhudin taistelusta perustuvat 800-luvun islamilaisiin lähteisiin. Jaakko Hämeen-Anttila on arvioinut niiden luotettavuutta seuraavasti: 

»Länsimainen islam-tutkimus on kuitenkin varsinkin viimeisten kahden vuosikymmenen aikana asettanut tämän aineiston kyseenalaiseksi, sillä Koraania lukuunottamatta kaikki kirjalliset lähteet ovat huomattavasti, osin jopa kaksi vuosisataa profeetta Muhammadin elämää myöhäisempiä. Uusimman tutkimuksen mukaan tiedämme siis yllättävän vähän islamin kaikkein varhaisimmasta historiasta ja profeetta Muhammadin elämästä.» 
Arviota voi täydentää toteamalla, että myös Koraanin arvioitu periytyminen juuri 600-luvulta perustuu samoihin myöhäisiin lähteisiin, joten sekään ei muodosta poikkeusta lähteiden myöhäisyyden ongelmaan.  Tämän takia Ignaz Goldziher päätteli jo vuonna 1890, ettei mikään islamilaisen perimätiedon osa täyttänyt tieteellisen tiedon vaatimuksia. Samasta asiasta kirjoittaa Hämeen-Anttila seuraavasti: 

»Perinteinen tietämys 600-luvun tapahtumista perustuu arabiaksi kirjoitettuun keskiaikaiseen materiaaliin, joka on valtaosiltaan aikaisintaan 800- ja 800-luvuilta peräisin, ja vain ani harvoissa tapauksissa700-luvun lopusta. Lisäksi tekstit ovat säilyneet yleensä vain huomattavasti myöhempinä kopioina, joissa interpolaatioiden, myöhempien lisäysten, vaara on huomattava, puhumattakaan tekstin turmeltumisen ja tahallisen muokkaamisen vaaroista. Islamin synnyn ja siitä kertovan lähdeaineiston väliin jää siis parhaassakin tapauksessa viitisen sukupolvea, 150 vuotta.» 
Hämeen-Anttilan mukaan "Yksinomaan islamilaisten lähteiden varaan rakentuva historiankäsitys on kuin talo, joka seisoo ilman perustaa." Uhudin taistelusta kirjoittaa ensimmäisen kerran vasta Ibn Hisham  Profeetan elämäkerrassa 800-luvun alussa. Esitys on hyvin yksityiskohtainen ja sisältää esimerkiksi pitkiä yksityiskeskusteluja. Erään teorian mukaan Uhudin taistelu voisi olla 700-luvun lopulla syntynyt legenda, jonka Ibn Hisham ja häntä ennen mahdollisesti Ibn Ishaq ovat kirjoittaneet muistiin kuulopuheiden pohjalta.