google/wiki40b huggingface dataset:
Chris Bigras

Junioriura

OHL-seura Owen Sound Attack varasi Bigrasin toisella kierroksella 41. pelaajana CHL:n vuoden 2011 varaustilaisuudessa. Bigras siirtyi Owen Soundiin heti varausta seuranneeksi kaudeksi, 2011–2012, jolloin hän pelasi 49 ottelua tehden tehot 3+16=19. Bigras valittiin kauden aikana myös edustamaan Kanadan Ontarion joukkuetta U17 World Hockey Challengessa. Hän pelasi turnauksessa kuusi ottelua tehden yhden maalin sekä yhden syöttöpisteen. Joukkue sijoittui pronssille.
Toisella OHL-kaudellaan Bigras pelasi 68 ottelua tehoilla 8+30=38. Hän oli kauden päätteeksi liigan tehopörssin seitsemäs lukemalla +35. Lisäksi hänet valittiin pelaamaan CHL Top Prospects Gameen. Bigras pelasi kauden aikana myös Ivan Hlinkan muistoturnauksessa sekä alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa. Kanada voitti molemmissa turnauksissa mestaruudet.
Bigras valittiin kaudeksi 2013–2014 Owen Sound Attackin varakapteeniksi. Hän pelasi 55 runkosarjaottelua. Lisäksi hän pelasi viidessä pudotuspeliottelussa tehden yhden maalin sekä kaksi syöttöpistettä. Vuodenvaihteessa hänet valittiin edustamaan Kanadan joukkuetta alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa. Bigras pelasi turnauksessa seitsemän ottelua ilman tehopisteitä. Hänelle annettiin yksi kahden minuutin rangaistus.
Kaudella 2014–2015 Bigras pelasi viimeisen juniorikautensa. Hän edustin Owen Soundia 62 runkosarjaottelussa tehden tehot 20+51=71. Viidessä pudotuspeliottelussa hän teki maalin sekä antoi kaksi maalisyöttöä. Bigras valittiin kauden päätteeksi OHL:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen.

Ammattilaisura

Colorado Avalanche varasi Bigrasin toisen kierroksen alussa 32. pelaajana NHL:n vuoden 2013 varaustilaisuudessa. Avalanche solmi syyskuussa Bigrasin kanssa tulokassopimuksen.
Bigras siirtyi 2014–2015 OHL-kauden päätyttyä Avalanchen AHL-farmiseura Lake Erie Monstersiin, jossa hän pelasi loppukauden aikana seitsemän ottelua keräten neljä syöttöpistettä sekä yhden kahden minuutin rangaistuksen.
Bigras osallistui Avalanchen kautta 2015–2016 edeltäneelle harjoitusleirille, josta hänet kuitenkin lähetettiin farmiin. Tammikuussa 2016 hänet nostettiin ensimmäisen kerran NHL-kokoonpanoon. Bigras debytoi 14. tammikuuta Avalanchen 3–0 -voitossa New Jersey Devilsiä vastaan. Hän sai ensimmäisen tehopisteensä seuraavassa ottelussa 16. tammikuuta Columbus Blue Jacketsia vastaan. Bigras teki ensimmäisen maalinsa 2. helmikuuta Minnesota Wildia vastaan. Yhteensä hän pelasi ensimmäisellä kokonaisella ammattilaiskaudellaan 31 NHL- ja 37 AHL-ottelua.
USS St. Lo (CVE-63)

USS St. Lo (runkonumerot ACV-63, CVE-63) oli Yhdysvaltain laivaston Casablanca-luokan saattuetukialus. Alun perin alus oli pieni 12 000 tonnin rahtilaiva, joka muunnettiin lentotukialukseksi lisäämällä lentokansi ja kevyt aseistus. Ilmatorjuntatykkien lisäksi aluksessa oli yksi 127 mm tykki. Aluksella lentokoneita oli kolmisenkymmentä, valtaosin Grumman TBF Avenger -torpedopommittajia.

Palvelus

St. Lo osallistui Yhdysvaltain 7. Laivaston mukana Leytenlahden taisteluun lokakuussa 1944. Samarin saaren taistelun yhteydessä 25. lokakuuta laivan kimppuun hyökkäsi japanilainen kamikaze-kone, joka osui lentokanteen läpäisten sen. Alus syttyi palamaan ja paloi räjähdellen alle tunnin, kunnes se upposi. Kyseessä oli japanilaisten ensimmäinen kamikaze-hyökkäys.
Fucking Hell

Fucking Hell on saksalainen pilsner- tai vaalea lager-olut. Se on nimetty itävaltalaisen Fuckingin kylän mukaan. Oluen nimi (joka on myös sanaleikki, "hell" tarkoittaa saksaksi "vaaleaa" ja kuvaa tällaista oluttyyppiä, mutta englanniksi tarkoittaa "helvettiä") oli aluksi kiistanalainen. Sekä Fuckingin kylänhallitus ja EU:n tavaramerkkivirasto aluksi vastustivat nimeä. Se kuitenkin myöhemmin hyväksyttiin, ja olutta myydään nyt kansainvälisillä markkinoilla.
Fucking Hell on pilsner jossa on 4,9 % alkoholia. Olutta ei panna Fuckingissa, ja sen lanseeraamisen aikaan kylässä ei edes ollut panimoa.

Historia

Vuonna 2010 kaksi saksalaista liikemiestä, Stefan Fellenberg ja Florian Krause, jättivät hakemuksen tavaramerkistä nimetäkseen oluen "Fucking Helliksi".
EU:n tavaramerkkivirasto aluksi kieltäytyi antamasta oluelle tavaramerkkiä, koska sen mielestä sen nimessä oli kirosanoja. Fellenberg ja Krause kuitenkin väittivät, että nimi viittaa itävaltalaiseen kylään ja että Hell on Itävallassa ja eteläisessä Saksassa käytetty termi vaaleasta lager-oluesta. Virasto hyväksyi sitten tavaramerkin ilmaisten, että nimi oli "huudahdus jota käytetään halventavasti, mutta joka ei viittaa ketä halvennetaan, eikä voida pitää tuomittavana käyttää olemassaolevien paikkakuntien nimiä kohdentavasti (viitaten itse paikkakuntaan), vain koska nimellä saattaa olla monitulkintainen merkitys muilla kielillä."
Fellenberg ja Krause aikoivat käyttää tavaramerkkiä brändinimenä ja käyttää sitä myydäkseen Fucking Hell -brändättyä ruokaa ja vaatteita. Olutta alettiin myydä Euroopassa, Aasiassa ja Australiassa vuonna 2011.
Palestinian Airlines

Historia

Yhtiö perustettiin 1. tammikuuta 1995 ja toiminta aloitettiin kesäkuussa 1997 kuljettamalla pyhiinvaeltajia Jeddahiin. Kotilentokentän piti olla Gazassa, mutta Israel kielsi sen. Egyptiläisestä Port Saidista tuli lentoyhtiön kotipaikka. Reittilennot alkoivat 23. heinäkuuta 1997 suuntautuen Jordaniaan ja Saudi-Arabiaan.
Marraskuussa yhtiö siirsi toimintansa Gazaan uuden lentokentän rakentamisen johdosta. Yhtiö joutui kuitenkin muuttamaan joulukuussa 2001 El Arishin kansainväliselle lentokentälle Gazassa sijainneen Jasser Arafatin lentokentän tuhouduttua.

Entiset kohteet

Palestinian Airlinesin lentäessä reittilentoja kohteet olivat seuraavat: Abu Dhabi, Amman, Kairo, Doha, Dubai, Istanbul, Jeddah, Kuwait ja Larnaca. Myös Intiaan ja Pakistaniin suunniteltiin lentoja.
Yhdystie 1951

1951 Yhdystie 1951 on tie joka kulkee Pyheeltä Munnuisiin. Tien pituus on 3 kilometriä.

Tien kulku

Tie saa alkunsa Seututien 192 risteyksestä Pyheeltä ja sivuaa Pyheen taajamaa. Tie ohittaa Pyhän koulun ja ylittää Uudenkaupungin radan. Tie päättyy Yhdystien 1950 risteykseen.
Henri Estienne (nuorempi)

Henri Estienne (1528/1531 Pariisi – 1598 Lyon), tunnetaan myös nimellä Henricus Stephanus, oli ranskalainen kirjanpainaja, joka toimitti ja painoi useita antiikin kreikkalaisen kirjallisuuden teoksia.

Elämä ja työt

Estienne oli jo nuorena kiinnostunut kreikan ja latinan kielistä ja kirjallisuudesta. Hänen isänsä Robert Estienne piti hyvää huolta hänen kasvatuksestaan, ja Henri teki nuoruudessaan matkan Italiaan, Englantiin ja Flanderiin kootakseen käsikirjoituksia isänsä kirjapainoa varten.
Vuonna 1554 Estienne julkaisi ensimmäisen itsenäisen teoksensa nimeltään Anacreon. Tämän jälkeen hän matkusti uudelleen Italiaan. Hän muun muassa löysi Roomasta kopion Diodoros Sisilialaisen teoksesta.
Vuonna 1557 hänellä vaikuttaa olleen oma kirjapaino, ja hän mainosti itseään ”pariisilaisena kirjanpainajana” (typographus parisiensis). Seuraavana vuonna hän otti nimityksen illustris viri Huldrici Fuggeri typographus viitaten mesenaattiinsa Ulrich Fuggeriin. Vuonna 1559 Estienne otti isänsä kirjapainon haltuunsa. Estienne katsoi olevansa julkaisija, toimittaja ja vanhojen käsikirjoitusten kokoaja. Hän paransi kreikankielisten teosten vanhoja käännöksiä ja teki myös uusia käännöksiä useista teoksista.
Athenagoraan, Aristoteleen ja Aiskhyloksen teokset ilmestyivät vuonna 1557; Diodoros Sisilialaisen vuonna 1559; Ksenofonin 1561; Sekstos Empeirikoksen vuonna 1562; Thukydideen vuonna 1564; sekä Herodotoksen vuosina 1566 ja 1581. Estiennen täydellinen laitos Platonin dialogeista vuonna 1578 on edelleen pohjana Platonin teoksiin viittaamisessa käytetylle numeroinnille, Stephanuksen numeroinnille.
Estiennen merkittävimpiin teoksiin kuuluu Thesaurus linguae graecae, kreikan kielen tesaurus, joka oli laajalti käytössä 1800-luvulle saakka kreikan leksikografian pohjana. Se ilmestyi vuonna 1572, ja käsitti neljä osaa ja kaksi lisäosaa. Estiennen omia teoksia oli myös Apologie pour Hérodote (1566).
Estienne painoi useita kreikankielisen Uuden testamentin laitoksia. Tunnetuin on Théodore de Bèzen toimittama ja kommentoima laitos. Estienne toimitti myös omia kreikankielisen Uuden testamentin laitoksia vuosina 1576 ja 1587. Ensin mainittu sisälsi ensimmäisen tieteellisen tutkielman apostolisten kirjoittajien käyttämästä kielestä; viimeksi mainittu puolestaan käsitteli antiikin aikaisia tekstin jaotteluja. Vuonna 1594 hän julkaisi Uuden testamentin konkordanssihakemiston, johon hänen isänsä oli tehnyt esityötä.
Jo aiemmin hän oli kääntänyt Jean Calvinin katekismuksen kreikan kielelle. Se painettiin vuonna 1554. Peshitta painettiin vuonna 1569, suuri ranskankielinen Raamattu vuonna 1565.
Estienne oli naimisissa kolmesti ja hänellä oli neljätoista lasta.
Tyler Joseph

Tyler Joseph (s. 1. joulukuuta 1988 Columbus, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko ja rap-artisti. Hän on parhaiten tunnettu yhtyeestä Twenty One Pilots.

Taustaa

Joseph syntyi Columbuksessa, Ohiossa. Hänellä on kaksi veljeä, Zack ja Jay, sekä sisko Madison. Hänen äitinsä Kelly antoi Tylerille kotiopetusta, sillä hän oli matematiikan opettaja ennen kuin hänestä tuli koripallovalmentaja. Hänen isänsä Chris oli myös koripallovalmentaja, mutta on nykyään koulun rehtori. Joseph pelasi koripalloa lapsuudesta lähtien. 
Joseph lopetti koripallouransa nähtyään lauluntekijän esiintymässä klubilla. Hän alkoi soittamaan musiikkia löydettyään kaapistaan vanhan kosketinsoittimen, jonka oli saanut joululahjaksi äidiltään.
Twenty One Pilots perustettiin vuonna 2009 Columbuksessa, Ohiossa. Hetken mielijohteesta Joseph kutsui lukioystävänsä Nick Thomasin ja Chris Salihin perustamaan yhtyeen hänen kanssaan. Hän keksi yhtyeen nimen luettuaan Arthur Millerin "All My Sons" -näytelmää, jossa Joe Keller-niminen liikemies lähetti tietoisesti eteenpäin viallisia lentokoneen osia aiheuttaen 21 lentäjän kuoleman toisen maailmansodan aikana. Joseph kertoo, että näytelmän tarina moraalisesta dilemmasta oli inspiraatio yhtyeen nimelle. Joulukuun 29. päivänä vuonna 2009 he julkaisivat ensimmäisen omakustannealbuminsa Twenty One Pilots, sekä järjestivät kiertueen Ohiossa. Seuraava albumi Regional at Best vuonna 2011 oli ainoastaan Josephin ja Dunin tuotosta.
Twenty One Pilotsin kolmas albumi, Vessel, julkaistiin 8. tammikuuta 2013.
Yhtyeen neljäs albumi, Blurryface, julkaistiin 17. toukokuuta 2015. Albumi julkaistiin kaksi päivää etuajassa. He järjestivät albumin julkaisun jälkeen kaksi kiertuetta: Blurryface Tour -kiertueen ja Emotional Roadshow World Tour -kiertueen, joka nähtiin myös Helsingin Jäähallilla 25. lokakuuta 2016, sekä Ohion kiertueen Tour De Columbuksen, jossa oli 5 esitystä. Kaikki esitykset pidettiin Columbuksessa.
Yhtyeen viides albumi, Trench, julkaistiin 5. lokakuuta 2018. Kiertueen aikana Twenty One Pilots esiintyi toistamiseen Helsingin Jäähallilla 6.2.2019.
59. Grammy-palkintogaalassa duo voitti palkinnon kategoriassa paras pop duo / ryhmäesiintyminen.
Uno Kurtén

Uno Alexander Kurtén (21. helmikuuta 1845 Koivulahti – 6. lokakuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen vakuutusjohtaja, joka sai kollegiasessorin arvonimen 1880. 
Uno Kurténin vanhemmat olivat rovasti Nils Ferdinand Kurtén ja Aurora Erika Tihlman ja puoliso vuodesta 1870 Ella Sofia Matilda Avellan (k. 1927). Kurtén tuli ylioppilaaksi 1863 ja valmistui filosofian maisteri 1869 ja opettajankandidaatiksi 1872. Hän oli Haminan kadettikoulun matematiikan opettaja 1870–1881 ja vakuutusyhtiö Kalevan toimitusjohtaja 1881–1925. Lisäksi hän oli perustamassa Suomen Merivakuutusosakeyhtiötä, Vakuutusosakeyhtiö Fenniaa ja Suomen Jälleenvakuutusosakeyhtiötä. Hän oli porvarissäädyn jäsen valtiopäivillä 1894 ja 1899 ruotsalaisessa puolueessa. Kurtén kuului myös jäsenenä Haminan ja Helsingin kaupunginvaltuustoihin ja oli Konkordia-liiton hallituksen  ensimmäinen puheenjohtaja 1891–1900.
Julius-palkinto

Julius-palkinto on suomalaisten aikakauslehtien toimittajille vuodesta 1982 jaettu vuosittainen palkinto. Sitä jakaa Aikakauslehtien Päätoimittajat ry, ja siihen liittyy kunniakirja ja rahapalkinto. Sitä on pääosin jaettu päätoimittajille ja toimituspäälliköille.
Alun perin palkinnon lahjoitti päätoimittajayhdistykselle mainostoimisto Harkonmäki & Nissinen Oy. Siihen kuului rahastipendin lisäksi pronssiin valettu pienoisveistos ”Julius”, joka on kunnianosoitus Suomen ensimmäisen kuvitetun aikakauslehden tekijälle Julius Krohnille. Ensimmäiset palkinnot jaettiin Suomen aikakauslehdistön 200-vuotisjuhlavuonna 1982 viidelle ansioituneelle lehdentekijälle. Tavallisesti palkintoa jaetaan yhdelle tai kahdelle aikakauslehtijournalistille vuosittain.

Palkittuja

Lähde:
Miss Baltic Sea

Miss Baltic Sea oli Itämeren maissa vuosittain järjestettävä kauneuskilpailu. Se aloitettiin vuonna 1990, jolloin järjestettiin Miss Baltic Sea 1991-kilpailu. Viimeisen kerran kilpailu järjestettiin itsenäisenä vuoden 2005 syksyllä, jolloin valittiin Miss Baltic Sea 2006. Tämän jälkeen Miss Skandinavia-kilpailu yhdistettiin Miss Baltic Sea-kilpailun kanssa ja yhdistetty kilpailu järjestettiin vielä kahdesti.
Tontut ja peikot – Salainen kammio

Juoni

Elokuvan päähenkilö on teiniikäinen tonttu nimeltä Junior, jonka mielestä ihaninta maailmassa on keksiä erilaisia härveleitä ja vempaimia puumajassa sijaitsevassa laboratoriossaan. Mutta Juniorin isä Jalle on metsän päätonttu ja hänen mielestään Juniorin tulisi seurata hänen jalanjälkiään ja jonain päivänä hallita omaa metsää.
Erimielisyyksistä huolimatta ensimmäisen talvimyrskyn alla Junior auttaa isäänsä ruoka-annosten jakamisessa eläimille jotka ovat aloittelemassa talviuniaan, mutta he saavatkin huomata, että ruoka on varastettu. Varkauden takana ovat peikkoveljekset Lärvi ja Lurkki, jotka ovat totelleet ilkeän isänsä Fassan määräystä. Junior ja hänen paras ystävänsä Vaakku aloittavat sankarillisen matkan peikkojen luolaan palauttaakseen varastetun ruoan.
Karl Nickul

Karl Voldemar Nickul (31. joulukuuta 1900 Oulu – 2. kesäkuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen pasifisti ja saamelaisten tutkija ja puolestapuhuja. Ammatiltaan Nickul oli geodeetti.
Nickulin isä oli Oulun tarkka-ampujapataljoonan virolainen asemestari Johan Wilhelm Nickul. Nickul osallistui 1918 Suomen sisällissotaan valkoisten puolella lääkintäjoukoissa ja palveli vuoteen 1924 lääkintäaliupseerina armeijassa. Hän toimi tämän jälkeen Maanmittaushallituksen palveluksessa geodeettina.
Oman kertomansa mukaan Nickul oli radikaali pasifisti vuodesta 1927 lähtien ja hän joutuikin vankilaan 1930 kieltäydyttyään osallistumasta kertausharjoituksiin. Nickul vaikutti Suomen Rauhanliitossa 1920- ja 1930-luvuilla ja toimi sen sihteerinä 1931–1966 sekä 1935 perustetun Ihmisoikeuksien liiton sihteerinä.
Ollessaan 1920- ja 1930-luvuilla maanmittaustöissä Petsamossa Nickul tutustui kolttasaamelaisiin ja ystävystyi kolttien johtohahmon Jaakko Sverloffin kanssa. Hän alkoi tutkia kolttien elämää ja esiintyi heidän oikeuksiensa puolestapuhujana julkisuudessa. Talvella 1938 Nickul yhdessä Kustaa Vilkunan ja Eino Mäkisen kanssa kuvasi Petsamon kolttien viimeisen talvikylän Suenjelin eli Suonikylän elämää filmille. Kylä tuhoutui talvisodan aikana ja 1944 koltat joutuivat lopullisesti evakoiksi kun Petsamon alue menetettiin. Sodan jälkeen Nickul avusti kolttien uudelleensijoittumisessa, oli mukana Lapin Sivistysseurassa ja toimi muun muassa Pohjoismaiden Saamelaisneuvoston pääsihteerinä.
Vantaan masuuni

Vantaan masuuni toimi Helsingin maalaiskunnassa Vantaankosken länsirannalla nykyisen Kehä III:n ja Helsingin pitäjän kirkolle johtavan paikallistien välissä vuosina 1837–1907.
Masuuni rakennettiin 1837–1838 käyttämään lähistöllä sijainneiden Hämeenkylän ja Sillbölen rautakaivosten malmia. Paikalla oli jo vuonna 1795 toiminut koesulatto. Masuunin yhteydessä oli rouhinvalssi, ramppi ja puhalluskone vesiratashuoneineen. 
Masuuni sijaitsi 32 metrin päässä paikalla edelleen olevasta Vantaankosken myllyrakennuksesta ja sen kohdalla on nykyisin varastorakennus. Myllyrakennuksessa on saatettu käyttää masuunin purkamisessa syntynyttä materiaalia kuten tiiliä ja rautapalkkeja ja -kiskoja. Varastorakennuksen ja joen välissä on jäljellä rantatörmässä raudan sulattamiseen liittynyttä materiaalia kuten slagitiiliä.
Vantaan masuunin mukaan ruvettiin seutua kutsumaan Vantaaksi. Nimestä tuli myöhemmin Vantaan kauppalan nimi.

Wanda Bruks Masugnsbolag 1837–1849

Masuunia varten perustettiin vuonna 1837 Wanda Bruks Masugnsbolag -niminen yhtiö, joka kuului Suomen ensimmäisiin osakeyhtiöihin. Osakepääomaksi tuli 100 000 ruplaa. Yhtiössä oli tuhat osaketta, mikä sen ajan oloissa oli suuri määrä. Osakkaiden motiivi sijoittaa hankkeeseen ei niinkään ollut voiton tavoittelu kuin isänmaallinen tavoite välttää takkiraudan tuontia Ruotsista.
Yhtiö haki senaatilta isoa, korotonta 70 000 pankkoruplan lainaa masuunin rakentamista varten. Senaatti oli valmis hyväksymään lainan ehdolla, että osakkeenomistajat ovat lainasta henkilökohtaisessa vastuussa sekä ennen masuunin valmistumista että sen jälkeen. Yhtiölle tämä ei käynyt. Keisari hyväksyi vuonna 1837, että laina myönnetään sillä ehdolla, että osakkeenomistajat eivät ole siitä henkilökohtaisessa vastuusta sen jälkeen, kun masuuni oli valmistunut. Tällainen vastuuvapaus oli poikkeuksellista eikä sitä ollut tarkoitus soveltaa muihin osakeyhtiöihin. Yhtiö sai lainansa.
Korottomasta lainasta ja muista eduista huolimatta masuunista ei tullut kannattavaa. Kun laina vuonna 1847 erääntyi, ei sitä pystytty maksamaan takaisin. Keisari myönsi laina-aikaan 14 vuoden pidennyksen ehdolla, että osakkaat nyt olivat henkilökohtaisessa vastuussa lainasta. 
Yhtiön vaikeudet kuitenkin kasvoivat. Kärsimykset loppuivat vasta, kun V. Z. Berner osti koko ruukin vuonna 1849 hinnalla, joka vastasi yhtiön velkaa valtiolle. Masuuniyhtiö osoittautui taloudellisesti täydeksi fiaskoksi. Osakkaat menettivät kaiken yhtiöön sijoittamansa pääoman. Yhtiö ei koskaan maksanut osinkoa.
Junior-Filmi

Junior-Filmi oli Matti Kassilan, Aarne Tarkaksen ja Osmo Harkimon perustama elokuvayhtiö. Se meni konkurssiin vuonna 1952.
Kassila tutustui Suomi-Filmin mainospäällikköön Tarkakseen ja ehdotti yhteistyötä Radio tekee murron -elokuvan parissa. Sen yllättävän menestyksen johdosta he päättivät perustaa elokuvayhtiön. Kassila lähti yhtiöstä ensimmäisenä. Tarkas jäi tuotantopäälliköksi kunnes siirtyi konkurssin jälkeen Fennada-Filmiin.
Viipurin vanha raatihuone

Historia

Vanha raatihuone rakennettiin vuonna 1652 riehuneen kaupunkipalon jälkeen, jolloin tuli hävitti Viipurin edellisen raatihuoneen. Se kuitenkin vaurioitui pahoin Suuren Pohjan sodan aikana Viipurin piirityksessä vuonna 1710 sekä lievemmin vuosien 1738 ja 1793 tulipaloissa. Vanha raatihuone jäi pois käytöstä 1797, kun uusi raatihuone valmistui nykyiselle Raatihuoneentorille. 1800-luvulla rakennus oli muun muassa ruotsalais-saksalaisen seurakunnan sekä kaupunginkirjaston käytössä, kunnes sen tiloissa avattiin Viipurin historiallinen museo vuonna 1895. Samassa yhteydessä rakennusta remontoitiin sekä sisä- että ulkopuolelta. Museo toimi vanhalla raatihuoneella aina talvisotaan saakka, jolloin sen kokoelmat siirrettiin Lahteen ja Hämeenlinnaan. Sodan viimeisenä päivänä 13. maaliskuuta 1940 rakennus sai osuman palopommista ja kärsi pahoja vaurioita.
Vanhan raatihuoneen edustalla on vuonna 1908 pystytetty Torkkeli Knuutinpojan patsas.
Mushroom

Ominaisuudet

Mushroom-väriseltä ponilta puuttuu feomelaniinin punaisuus miltei kokonaan. Rungon väri on ruskeanharmaa ja jouhet ovat vaaleat. Silmät ovat hieman tavallista vaaleammat.

Periytyminen

Mead kuvaa värityksen periytyvän resessiivisesti: kaksi mushroom-ponia tuottaa yhdessä vain samanvärisiä jälkeläisiä. Meadin mushroom-ori on toistaiseksi tuottanut mustapohjaisten tammojen kanssa vain mustia ja rautiaita varsoja ja rautiaspohjaisten tammojen kanssa rautiaita varsoja. Toisaalta Mead on saanut mushroom-varsoja myös yhdistelmistä rautias-rautias ja musta-musta.
Mushroom-väritystä on tavattu vain shetlanninponeilla. Mead on koonnut kotisivuilleen mushroom-väristen ja samankaltaisia värejä jälkeläisilleen periyttäneiden ponien sukutauluja ja tutkinut niissä esiintyviä värimainintoja. Hän on havainnut monien mushroom-ponien polveutuvan hollantilaisen Houlland-siittolan eläimistä. Muita hänen havaitsemiaan yhteyksiä ovat Annandalen , Gletnessin ja South Parkin linjat.
Carl Lewis

Urheilu-ura

Lewis voitti Helsingin MM-kisoissa 1983 MM-kultaa 100 metrillä ja pituushypyssä sekä oli mukana MM-kultaa voittaneessa Yhdysvaltojen pikaviestijoukkueessa. Seuraavana vuonna Los Angelesin olympialaisissa hän voitti neljä olympiakultaa: 100 ja 200 metrillä, pituushypyssä sekä 4 × 100 metrin viestissä. Rooman MM-kisoissa 1987 hän voitti jälleen kolme maailmanmestaruutta: 100 metrillä, pituushypyssä ja pikaviestissä. Lewis voitti Soulin olympialaisissa 1988 olympiakultaa 100 metrillä ja pituushypyssä sekä olympiahopeaa 200 metrillä.
Lewis on 188 cm pitkä ja painoi aktiiviuransa aikana 80 kg. Hän edusti Santa Monica Track Clubia ja hänen valmentajansa oli Tom Tellez.

Dopingkäry

Vuonna 2003 Lewis myönsi, että hän antoi ennen Soulin 1988 olympialaisia kolmesti positiivisen doping-näytteen piristeaineista, mutta Yhdysvaltain liitto katsoi asian läpi sormien ja tulkitsi asian siten, ettei Lewis ollut pyrkinyt parantamaan urheilusuorituksiaan kiellettyjä aineita apuna käyttäen. Kanadalainen pikajuoksija Ben Johnson vaati, että Lewisilta pitäisi tästä syystä ottaa pois mitalit, jotka hän voitti Soulissa. Johnson voitti Soulissa 100 metrin olympiakultaa maailmanennätyksellä, mutta menetti molemmat kärähdettyään steroidien käytöstä. Kultamitali ja 100 metrin silloinen maailmanennätys (9,92) siirtyivät käryn myötä Carl Lewisille.

Urheilu-uran ulkopuolella

Lewis lauloi jo juoksu-uransa aikana ja levytti albumin vuonna 1985. Sen jälkeen hän näytteli yhdessä televisiosarjassa ja kuudessa elokuvassa vuoteen 2007 asti. 
Lewis asettui ehdolle New Jerseyn osavaltion senaatin vaaleissa 2011 demokraattien listalla. Hänen ehdokkuutensa kuitenkin kumottiin, koska Lewis ei täyttänyt vaatimuksia neljän vuoden asumisesta osavaltiossa. Lewis aloitti vuonna 2014 vapaaehtoisen valmentajantyön Houstonin yliopistossa.
Lewis on toiminut myös YK:n ruoka- ja maataloustehtävissä sekä vammaisten tukijärjestössä.
Lewis on vegaani. Hän siirtyi vegaaniseen ruokavalioon heinäkuussa 1990. Hän uskoi vegaanisen ruokavalion olevan hänelle paremmin sopiva, sillä hän pystyi syömään suurempia ruokamääriä sen vaikuttamatta hänen urheilullisuuteensa heikentävästi.
Berkut (Ukraina)

Berkut (ukr. Бе́ркут) oli Ukrainassa vuosina 1992–2014 toiminut miliisin erikoisyksikkö.
Vuonna 2014 Berkut oli merkittävässä roolissa Ukrainan vallankumouksessa tapahtuneissa mellakoissa, kun mellakkapoliisi otti yhteen aktivistien kanssa. 18. helmikuuta poliisi avasi tulen mellakoiden tukahduttamiseksi. Vallankumouksen aikana ja sitä edeltäneissä yhteenotoissa menehtyi kymmeniä mielenosoittajia. Vallankumouksen myötä uusi hallitus lopetti Berkutin toiminnan.
Venäjä alkoi erikoisyksikön lopettamisen jälkeen myöntää passeja Berkutin entisille jäsenille Krimillä.
Krimillä toimineet yksiköt siirtyivät Venäjän sisäministeriön alaisuuteen.
Useat lakkautetun Berkutin jäsenet liittyivät Itä-Ukrainan kapinallisiin Ukrainan hallitusta vastaan.
Semjon Nadson

Semjon Jakovlevitš Nadson (ven. Семён Я́ковлевич На́дсон, 26. joulukuuta 1862 Pietari – 31. tammikuuta 1887 Jalta) oli venäläinen runoilija.
Semjon Nadson syntyi kristinuskoon kääntyneen juutalaisen virkamiehen perheeseen. Hän valmistui Pavlovskin sotaopistosta vuonna 1882, mutta erosi palveluksesta sairastuttuaan tuberkuloosiiin.
Nadson alkoi kirjoittaa runoja jo lapsena. Niistä ensimmäiset julkaistiin vuonna 1878. Hänen runoutensa oli aikanaan tavattoman suosittua. Sitä leimaa yhteiskunnallisista ja henkilökohtaisista syistä kumpuava syvä pessimismi ja epätoivo. Tyyliltään Nadsonin runous on eklektistä, minkä johdosta häntä on pidetty sekä Nikolai Nekrasovin perinteen jatkajana että yhtenä symbolismin edeltäjistä.