Kirjavinkkaus

Kirjavinkkauksen taustaa

Kirjavinkkaus levisi Suomeen 1990-luvulla suomenruotsalaisten kirjastojen kautta. Aluksi siitä puhuttiin yleisesti ruotsinkielisellä nimityksellä bokprat, kunnes termi kirjavinkkaus vakiintui suomen kieleen.  Ruotsiin 70-luvulla rantautunut toimintamuoto on lähtöisin Yhdysvalloista. Englanniksi kirjavinkkausta vastaava termi on book talk.

Kirjavinkkauksen tarkoitus ja päämäärät

Tarkoitus on tukea ja edesauttaa lukuharrastuksen syntyä ja ylläpitoa, kielen kehittymistä, kirjojen tuntemusta, henkistä kasvua ja maailmankuvan avartumista. Päämääränä on myös viihtyä, vinkkaustavoista riippuen aktivoida kaikkia aisteja, sekä jakaa elämyksiä. 
Tärkein yksittäinen päämäärä on lukemaan houkutteleminen tietyn teoksen avulla:
"Oman lukukokemuksen, kirjan antaman elämyksen välittäminen kuulijalle niin, että hänessä syntyy pakottava halu lukea myös kirja, on kirjavinkkarin päämäärä." 
Tärkeää on myös monipuolisuus. Vinkkarin on otettava huomioon eritasoiset lukijat:
"Heikko lukija ei kuitenkaan pääse kehittymään luku- ja kirjoitustaidossa, jos hän ei lue. Onkin äärimmäisen tärkeää, että myös hänelle löytyy sopivaa luettavaa." 
Kirjavinkkaus on usein osa lasten- ja nuortenkirjastotyötä, mutta se on laajentunut muihinkin kohderyhmiin. Aikuisväestölle suunnattuja kirjahetkiä on järjestetty muun muassa Tampereen kaupungin pääkirjastossa Metsossa.  Vinkkauksen idea on nostaa esille kirjoja, jotka ovat lainattavissa kirjastosta: vanhoja suosikkeja, klassikoita, uutuuksia ja vähemmän tunnettuja teoksia.  Vinkkaaminen ei ole luennoimista tai esitelmöimistä, vaan kertomista (vrt. storytelling). Vinkkari kertoo ja elävöittää kirjan tapahtumat niin, että kuulijan on lopulta pakko saada tietää, mitä seuraavaksi tapahtuu. Kirjoista voidaan myös keskustella yhdessä kuulijoiden kanssa. Kuuntelijat voivat samalla olla osallistujia.  Etenkin pienille koululaisille toiminnalliset tauot vinkkien välissä ovat suositeltavia. 
Kohderyhmiä on monia ja kenelle tahansa voidaan vinkata: alle kouluikäisille kuvakirjoja, koulujen kaikille luokka-asteille, vanhempainiltojen osallistujille, opettajille tai muille nuorten parissa työskenteleville, erilaisille aikuisryhmille, tietyn alan opiskelijoille, kirjastonkäyttäjille ja niin edelleen.

Kirjavinkkarit

Kirjavinkkausta työkseen tekeviä kutsutaan kirjavinkkareiksi. Monesti he ovat kirjaston työntekijöitä: kirjastovirkailijoita, kirjastonhoitajia tai muuta henkilökuntaa, jotka lukevat paljon vinkattavan aihepiirin kirjallisuutta ja itse kokevat lukemiseen kannustamisen tärkeäksi. Vinkkaustoiminnassa on mukana myös sanataideohjaajia, opettajia, satutuntien pitäjiä ja muita "kerronnan ammattilaisia".   Oma innostus on työn lähtökohta.

Vinkkaaminen osana kirjastotyötä

Kirjavinkkaus on vakiintunut osa kirjastotyötä ja kuuluu joidenkin kirjastolaisten toimenkuvaan. Palkkio- ja lukuvapaakäytännöt vaihtelevat kunnittain. Lukuvapaa tarkoittaa muusta kirjastotyöstä vapaata aikaa lukea kirjoja, joista vinkattavat teokset kootaan. Vuonna 2006 julkaistiin Suomen kirjastoseuran Lastenkirjastotyöryhmän laatima suositus , jonka mukaan kirjavinkkausta tai vastaavaa taustatyötä edellyttävää kirjastotyötä tekevälle suositetaan vähintään yhtä lukupäivää kuukautta kohti. Itse vinkkaus tapahtuu useimmiten kirjaston tai koulun tiloissa. Paikka kannattaa kuitenkin sopia etukäteen aina kulloisenkin tilanteen mukaan.  Toisinaan vinkataan myös oman kunnan ulkopuolella.
Oman työyhteisön tuki mainitaan usein tärkeäksi kannustimeksi vinkkaustyötä tekevälle.  Valmistelevan työn, matkustamisen ja vinkkaamisen lisäksi vinkkarin on otettava selvää monista käytännön asioista, jotta vinkkaaminen onnistuisi mahdollisimman hyvin: luokan/yleisön koostumus, vinkkauksen päämäärä juuri kyseisessä tilanteessa, mahdollisesti etukäteen toivottu aihealue, oppitunnin/esityksen pituus, paikan tarkka sijainti ja, etenkin kouluissa, lukujärjestyksen kulku.

Vinkkauksen tukena

Vinkkaus on valmis vasta siinä vaiheessa kun kirja on päätynyt lainaan uudelle lukijalle. Esiteltävät kirjat on oltava mukana, mahdollisuuksien mukaan valmiina lainattavaksi saman tien tai vähintään kirjalistoina jaettavaksi koululle, lapsille ja/tai paikalliseen kirjastoon tai kirjastoautoon. 
Verkossa on vinkkejä, kirjalistoja ja kokonaisia omia sivustoja, jonne kootaan jatkuvasti lisää vinkkejä: esimerkiksi lasten oma portaali Okariino ja nuorten Sivupiiri.
Lisäksi on julkaistu ns. vinkkikirjallisuutta, kuten Vinkkejä kirjavinkkareille -valikoimaluettelot. Aikuisille suunnattu lastenkulttuurilehti Tyyris Tyllerö käsittelee säännöllisesti myös kirja-aiheita. Lukukeskus julkaisee kirjallisuuskritiikkiä sisältäviä lehtiä: Vinskiä lapsille ja Lukufiilistä nuorille.  Lastenkirjainstituutin Onnimanni ja Ibby Finlandin Virikkeitä sisältävät niin ikään runsaasti kirjallisuusarvosteluja.