google/wiki40b huggingface dataset:
Jo Cox

Murha

16. kesäkuuta 2016 Cox oli tapaamassa äänestäjiä vaalipiirissään Yorkshiren Birstallissa, kun Thomas Mair hyökkäsi hänen kimppuunsa. Thomas Mair oli tekohetkellä 53-vuotias työtön puutarhuri. Hyökkäyksen aikana Mair ampui .22-kaliperisella poikkisahatulla kiväärillä Coxia kahdesti päähän ja kerran rintakehän alueelle, sekä puukotti tätä yhteensä 15 kertaa. Lisäksi Mair puukotti apuun tullutta sivullista, 77-vuotiasta Bernard Carter-Kennyä, joka jäi nopean hoidon ansiosta henkiin. Äärioikeistolainen ja äärikansallismielinen Mair huusi hyökkäyksen aikana iskulauseita "Britannia ensin" ja "Pitäkää Britannia itsenäisenä". Hänet pidätettiin pian iskunsa jälkeen. Pidätyksensä aikana hän sanoi poliisille olevansa "poliittinen aktivisti". Hänen tekemänsä hyökkäys ja Coxin murha tallentuivat valvontavideokameraan. 
Seuranneessa oikeudenkäynnissä Mair tuomittiin elinkautiseen ilman armahdusmahdollisuutta. Tuomionjulistuksessaan tuomari Justice Wilkie sanoi Mairille: "Cox oli elinvoimainen, avosydäminen, osallistuva ja antelias ... Sanan todellisessa mielessä hän oli patriootti. Te vain haluatte esittää patrioottia."
Kriens

Sijainti

Kriens sijaitsee Vierwaldstätterseen länsipuolella, Pilatus- ja Sonnebergvuorten rinteillä. Kaupunki muodostaa Luzernin kanssa yhtenäisen kaupunkialueen.

Liikenne

Moottoritie A2 kulkee Kriensin kautta. Kriens on Zentralbahn-rautatieyhtiön Luzern–Hergiswil-rautatien varrella.
Kriensistä on köysiratayhteys Pilatusvuorelle.
Shortbus

Juoni

Parisuhdeterapeutti Sofia (Sook-Yin Lee) asuu rakastettavan renttuaviomiehensä Robin (Raphael Barker) kanssa, jolta hän ei ole kuitenkaan koskaan saanut orgasmia. Sofia lähtee etsimään vastausta ongelmaansa baarista nimeltä Shortbus, jonka omituista maailmaa hallitsee sukkelasanainen valtiatar Justin Bond. Shortbusissa sukupuolella ei ole merkitystä, seksiä voi harrastaa kenen kanssa tahansa ja paikassa saattaa myös eksyä rujopuheisten lesbojen asuttamaan makuuhuoneeseen. Sofia tutustuu uusiin ihmisiin ja tekee kaikkensa orgasmin eteen, jossa häntä yrittää avittaa mm. ammattilaisdomina Severin (Lindsay Beamish), joka haaveilee taiteilijan urasta. Severin ei ole koskaan ollut kunnollisessa ihmissuhteessa, ja hän muodostuu ystäväksi, tueksi ja potilaaksi Sofialle. Sofian asiakaspari, Jamie (PJ DeBoy) ja James (Paul Dawson) haluavat avata suhteensa muillekin. He aloittavat seksisuhteen nuoreen ja komeaan Cethiin (Jay Brannan) ja ovat samalla naapurinsa Calebin (Peter Stickles) intohimoinen vakoilun kohde. James on kuitenkin jo kauan ollut vakavasti masentunut ja työstääkin videokamerallaan itsemurhaviestiä Jamielle.

Julkisuus

Elokuva kohautti vapaalla ja runsaalla seksipitoisuudellaan. Shortbus sisälsi paljon esimerkiksi aitoja yhdyntöjä, homoseksuaalien välistä seksiä ja masturbointia. Ikäraja oli 18 vuotta. Jotkut tahot luokittelivat elokuvan jopa pornoksi, johon Mitchell vastasi: "Seksi, kuten musiikkikin, on universaali kieli. Me käytämme sitä esitelläksemme hahmoja, herättääksemme tunteita ja kuljettaaksemme juonta eteenpäin." Sook-Yin Lee oli vähällä menettää työnsä radiojuontajana ohjelmassaan Definitely not the Opera, koska hän osallistui elokuvan lukuisiin sensuroimattomiin seksikohtauksiin. Hän sai kuitenkin tukea ja puolustusta CBC:ltä ja useilta julkisuuden henkilöiltä kun hänen erouhkauksensa vuosi medialle.
Enimmäkseen elokuva otettiin kuitenkin todella hyvin vastaan, niin Yhdysvalloissa kuin ulkomaillakin. Se voitti lukuisia palkintoja eri filmifestivaaleilla ja keräsi paljon hyviä arvosteluja. Suomessa esimerkiksi Episodi ja Metro myönsivät elokuvalle neljä tähteä. Erityisesti Shortbusia kiiteltiin omaperäisyytensä, ennakkoluulottomuutensa, rohkeutensa ja reippaan huumorinsa ansiosta.
Laukkaneilikka

Ulkonäkö ja koko

Laukkaneilikan lehdet kasvavat mättäänä. Ne säilyvät vihreinä talvellakin. Lehdettömät kukkavarret nousevat 10–15 cm:n korkeuteen. Mykerömäinen kukinto on vaalean purppuranpunainen.

Levinneisyys

Laukkaneilikkaa kasvaa harvinaisena Pohjois- ja Keski-Euroopan rannoilla, sekä Saksassa, Tanskassa ja Etelä-Ruotsissa myös sisämaassa. Pohjois-Amerikassa on oma alalajinsa.

Elinympäristö

Laukkaneilikka tarvitsee paljon valoa, mutta kestää hyvin kuivuutta. Luonnonvarainen laukkaneilikka kasvaa töyräillä, etenkin rannoilla. Puutarhassa sitä viljellään kivikkokasvina.
Nätkelmäpunatäplä

Koko ja ulkonäkö

Nätkelmäpunatäplä on pienehkö perhonen, jonka pohjaväriltään mustissa, hieman sinisen metallinhohtoisissa etusiivissä on viisi punaista täplää. Täplistä kaksi on aivan siiven tyvessä, siiven keskivaiheilla etureunan puolella oleva on selvästi muita pienempi ja kaksi uloimpana sijaitsevaa täplää ovat jokseenkin samankokoiset. Kaikki täplät ovat muodoltaan miltei pyöreitä. Takasiivet ovat punaiset, varsin teräväkärkiset ja niiden takareunaa kiertävä, leveä musta reunus kapenee äkillisesti ennen siiven tyveä. Naaraan väritys on hieman himmeämpi kuin koiraalla ja etusiipien alapinnalla on punertavaa kehnää. Ruumis on kokonaisuudessaan musta, mutta pää ja keskiruumis ovat hieman sinihohtoiset. Verkkosilmät ja imukärsä ovat hyvin kehittyneet ja huulirihmat keskipitkät. Raajat ovat mustat ilman metallinkiiltoa. Siipiväli 30–40 mm.
Viisitäpläisenä laji muistuttaa huomattavan paljon lähisukulaistaan virnapunatäplää. Nätkelmäpunatäplä on kuitenkin selvästi kookkaampi ja nuijamaiset tuntosarvet ovat pitemmät kuin 3/4 etusiiven pituudesta. Etusiivet ovat myös muodoltaan suipommat kuin virnapunatäplällä. Suurin piirtein samankokoisella maitepunatäplällä on kuusi punaista täplää.
Sukulaistensa tapaan maitepunatäplän yksilöiden ulkonäössä on vaihtelua. Esimerkiksi muodolla f. bercei osa täplistä on sulautuneena toisiinsa, muodolla f. rubescens täplät ovat kookkaita ja sumeareunaisia, ja muodolla f. incendium lähes koko etusiipi on punainen. Lajista tunnetaan myös värimuoto f. citrina, jolla punainen väri on korvautunut keltaisella.

Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyys ulottuu Pohjois-Espanjasta ja Irlannista Kaukasukselle ja Kiinan länsiosiin. Suomessa nätkelmäpunatäplää tavataan Ahvenanmaalla sekä maan etelä- ja keskiosissa, mutta havaintoja on hajanaisesti. Perhoset ovat lennossa heinäkuussa.

Elinympäristö ja elintavat

Nätkelmäpunatäplä on päiväaktiivinen perhonen, joka viihtyy aurinkoisilla niityillä, rannoilla ja metsänreunoilla, ei kuitenkaan kuivissa ympäristöissä. Esiintymät ovat usein hyvin paikallisia, mutta niiden yksilömäärät saattavat olla suuria. Suomessa laji on luokiteltu vaarantuneeksi ja Norjassa suojelun tarpeessa olevaksi, mutta Euroopan mittakaavassa laji ei ole harvinainen.

Ravintokasvi

Toukka kelpuuttaa ravinnokseen useita hernekasveja, mm. apilat (Trifolium), nätkelmät (Lathyrus) sekä maitteet (Lotus).
Antonio Pietrangeli

Antonio Pietrangeli (19. tammikuuta 1919 Rooma – 12. heinäkuuta 1968 Gaeta) oli italialainen elokuvakriitikko, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Häntä pidetään yhtenä Italian 1950- ja 1960-lukujen elokuvan innovatiivisimmista tekijöistä.
Lääkäriksi valmistunut Pietrangeli aloitti elokuvauransa Bianco e Nero ja Cinema -lehtien kriitikkona. Hän toimi myös apulaisohjaajana ja käsikirjoittajana Luchino Viscontin elokuvassa Riivaajat (1943). Toisen maailmansodan jälkeen Pietrangeli työskenteli kriitikkona ja laati käsikirjoitukset muun muassa Pietro Germin Tappavaan suudelmaan (Gioventù perduta, 1948) ja Alessandro Blasettin Fabiolaan (1949) sekä useisiin Alberto Lattuadan, Gianni Franciolinin ja Roberto Rossellinin elokuviin.
Pietrangelin ohjausdebyytti oli neorealistissävyinen Il sole negli occhi (”Aurinko silmissä”, 1953). Sitä seurasi joukko komedioita, joista parhaiten menestyi Alberto Sordin tähdittämä Lo scapolo (”Poikamies”, 1955). Myöhemmin hän ohjasi muun muassa yhteiskuntakriittiset naiskuvaukset Nata di marzo (”Maaliskuussa syntynyt”, 1958), Ilotytöt (Adua e le compagne, 1960), La parmagiana (”Parmatar”, 1963) ja Lyhyt vierailu (La visita, 1963) sekä satiirisen faabelin Rooman kummitukset (Fantasmi a Roma, 1961). Pietrangelin parhaana pidetty elokuva on Tunsin hänet hyvin (Io la conoscevo bene, 1965), josta hän sai Nastro d’argento -palkinnon sekä käsikirjoituksesta että ohjauksesta. Ohjaaja sai surmansa uransa huipulla veneilyonnettomuudessa Gaetan saaren lähellä. Hänen viimeisen elokuvansa Come, quando, perché (”Miten, milloin ja miksi”, 1969) viimeisteli Valerio Zurlini.
Konrad Knudsen

Konrad Gustav Knudsen (19. elokuuta 1890 Drammen Norja – 16. kesäkuuta 1959) oli norjalainen taidemaalari, toimittaja ja kansanedustaja. 
Knudsen toimi maalarina Drammenissa vuosina 1904–1908, ennen kuin matkusti Yhdysvaltoihin. Yhdysvalloissa hän työskenteli rakennustyöläisenä ja maalasi vapaa-ajallaan. Hänestä tuli toimittaja paikalliseen norjankieliseen sanomalehteen. Knudsen palasi Drammeniin 1920 ja maalasi siellä vuoteen 1923, jolloin hän sai töitä Fremtiden-sanomalehdestä. Hän kuului Norjan työväenpuolueeseen vuodesta 1921, ja vuonna 1937 hänet valittiin Norjan parlamenttiin eli stortingetiin.  
Vuonna 1935 neuvostoliittolaisen vallankumousmiehen Lev Trotskin oleskelupa umpeutui Ranskassa. Trotski sai turvapaikan Norjasta silloisen oikeusministerin, myöhemmin YK:n pääsihteerin Trygve Lien kutsumana. Trotski asui taidemaalari Knudsenin kotona Norderhovissa Hønefossin lähellä. Vuonna 1937 Norjan hallitus määräsi Neuvostoliiton painostuksesta Trotskin kotiarestiin. Neuvostoliittolaisten virkamiesten kanssa käytyjen pitkien neuvottelujen jälkeen Trygve Lie määräsi Trotskin muuttamaan Norjasta Meksikoon. Toisen maailmansodan aikana Knudsen asui Ruotsissa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Hän palasi Norjaan sodan jälkeen.
Mei Feingold

Mei Feingold tai Mei Finegold (hepreaksi ‏מיי פיינגולד‎, s. 16. joulukuuta 1982) on israelilainen laulaja. Hänen uransa käynnistyi vuonna 2009 sijoittumisella kolmanneksi Kokhav Nolad 7 -laulukilpailussa, joka perustuu Idols-formaattiin. Hän edusti Israelia Eurovision laulukilpailussa 2014 kappaleella ”Same Heart”, mutta karsiutui semifinaalissa.
Michael Richards

Michael Richards (s. 24. heinäkuuta 1949 Culver City, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Richards oli jo nuorena kiinnostunut näyttelemisestä. Hänestä tulikin näyttelijä, kunnes Vietnamin sodan aikana hänet lähetettiin Länsi-Saksaan. Länsi-Saksasta palattuaan hän jatkoi näyttelemistä. Hänen suuria esikuviaan olivat Jacques Tati ja Charlie Chaplin, jotka tunnettiin fyysisen komedian taitajina.
Vuonna 1989 hän esiintyi The Today Show'ssa ja hänen esityksensä vakuutti Jerry Seinfeldin. Seinfeld kysyi, josko Richardsilla olisi kiinnostusta Seinfeld-sarjaa kohtaan. Richards oli kiinnostunut, koska hän pääsi näyttelemään juuri sellaista roolia, missä tarvitsi käyttää fyysisen komiikan taitoja. Richards sai roolin sarjasta ja näytteli siinä Jerryn omituista naapuria, Cosmo Krameria. Hän sopi rooliinsa täydellisesti ja sai jopa kolme Emmy-palkintoa, enemmän kuin kukaan muu Seinfeldin näyttelijöistä.
Seinfeldin jälkeen hän tuotti ja näytteli The Michael Richards Show'ssa, mutta se ei odotuksista huolimatta menestynyt laisinkaan. Vain muutaman jakson jälkeen se lopetettiin, ja sen jälkeen Richards on esiintynyt vain harvoissa ohjelmissa ja elokuvissa. Richards on eronnut ja hänellä on avioliitostaan yksi lapsi.
17. marraskuuta 2006 Richards herjasi stand up -esityksensä aikana mustaa häirikköä yleisössä rasistisin sanoin, mistä nousi Yhdysvalloissa suuri häly. Hän pahoitteli tapahtunutta Late Show with David Lettermanissa muutaman päivän kuluttua. Richards on kertonut pitävänsä itseään uskonnoltaan juutalaisena vaikka ei olekaan muodollisesti kääntynyt juutalaiseksi eikä ole syntyperältään juutalainen.
Tinadioksidi

Ominaisuudet

Tinadioksidi on puhtaana huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Kiderakenteeltaan pysyvin rakenne on alkeiskopiltaan tetragonaalinen rutiilimineraalin rakennetta muistuttava rakenne, mutta myös rombinen ja heksagonaalinen tinadioksidi tunnetaan. Tinadioksidi ei liukene veteen eikä kovin helposti happoihin, mutta kuuma rikkihappo liuottaa sen. Kuumat emäksiset liuokset liuottavat yhdisteen hitaasti. Kuumennettaessa tinadioksidia sulien alkalimetallioksidien kanssa muodostuu stannaatteja (MSnO₃). Kuumennettaessa tinadioksidia se osittain hajoaa tinaoksidiksi ja hapeksi.
Kornerupiini

Kornerupiini on harvinainen jalokivi. Tämä mineraali on nimetty tanskalaisen geologin, Andreas Nikolaus Kornerupin mukaan. Koruissa käytetään kiviä, joissa on kissansilmäilmiö. Tämä mineraali voi olla väritön tai ruskean tai vihreän sävyinen tai vaaleanpunainen. Sillä on lasinkiilto.

Esiintyminen

Kornerupiinia esiintyy metamorfisissa kivissä. Yleisiä löytöpaikkoja ovat soraiset jokien pohjat. Mineraalia on löydetty lähinnä Sri Lankasta, Myanmarista, Madagaskarilta, Etelä-Afrikasta ja Grönlannista. Jonkin verran esiintymiä on löydetty myös Venäjältä ja Suomesta.

Työstäminen

Hionnassa käytettyjä menetelmiä ovat viiste- ja pyöröhionta.
Sascha Lewandowski

Ura

Lewandowski aloitti valmennusuransa ilman merkittävää pelaajataustaa vuonna 2003 VfL Bochumin juniorivalmentajana. Hän työskenteli Bochumin organisaatiossa myös reservijoukkueen päävalmentajana, kunnes siirtyi vuonna 2007 Bayer 04 Leverkuseniin juniorijoukkueen valmentajaksi. Huhtikuussa 2012 hänestä tuli Leverkusenin päävalmentaja yhdessä Sami Hyypiän kanssa. Kauden jälkeen Lewandowski palasi juniorivalmentajaksi ja valmentajalisenssinsä hankkinut Hyypiä jatkoi edustusjoukkueen peräsimessä. Hyypiän saatua huhtikuussa 2014 potkut tehtävistään Lewandowski otti päävalmentajan tehtävät hoitoonsa loppukauden ajaksi.
Syyskuussa 2015 Lewandowskista tuli 1. FC Union Berlinin päävalmentaja vuoteen 2017 ulottuvalla sopimuksella. Hän erosi tehtävistään burnoutin vuoksi maaliskuussa 2016.

Kuolema

Lewandowski löydettiin kuolleena asunnostaan Bochumista 8. kesäkuuta 2016. Hän oli kärsinyt burnoutista. Poliisin tietojen mukaan Lewandowski oli tehnyt itsemurhan.
Disibodenberg

Disibodenberg on raunioitunut luostari Rheinland-Pfalzissa  Saksassa. Luostarin perusti pyhä Disibod. Hildegard Bingeniläinen, joka on kirjoittanut Disibodin elämäkerran "Vita Sancti Disibodi", asui Disibodenbergissä jonkin aikaa.
Disibod tuli vuonna 640 Irlannista Frankkien valtakuntaan lähetyssaarnaajaksi. Työskenneltyään 10 vuotta Vosgesissa ja Ardennesissa hän siirtyi lähelle Odernheim am Glania ja ryhtyi opettamaan. Luostari perustettiin hänen kuolemansa jälkeen. Normannit ja unkarilaiset ryöstivät ja tuhosivat paikan useaan kertaan, mutta Mainzin arkkipiispa Willigis rakensi kirkon ja luostari uudestaan 900-luvulla.
Termopari

Termopari (eli lämpöpari, termoelementti) on kahden eri metallin liitoksessa syntyvään, lämpötilasta riippuvaan jännitteeseen (lämpösähköinen ilmiö) perustuva lämpötila-anturi. Saksalainen Thomas Seebeck keksi ilmiön vuonna 1822.

Toiminta

Termopareja valmistetaan monista metallipareista, joista toinen pidetään tiedetyssä, eli ns. vertailulämpötilassa ja toista tutkittavassa lämpötilassa. Parin lämpötilaeron noustessa niiden välinen jännite kasvaa. Mitattava lämpötila saadaan määritettyä jännite-eron avulla, kun tiedetään kyseisen metalliparin herkkyys, eli jännitteen riippuvuus lämpötilasta. Metallipareissa käytetyt materiaalit vaikuttavat syntyvään jännite-eroon.

Kylmän pään kompensointi

Termoparia käytettäessä eri metalleista valmistettu johdinpari viedään mitattavaan kohteeseen. Mittarin lähellä syntyy myös metalliparit kuparijohtimia vastaan (liittimet, piirilevyt ja mittapiirit). Näiden niin sanotun kylmän pään liitoksien vaikutus on kompensoitava mittaamalla tämän liitoskohdan lämpötila ja laskemalla se mittatulokseen mukaan.
Alustatalous

Alustatalous on taloudellista, sosiaalista ja yhteiskunnallista toimintaa jossa olennaisessa asemassa ovat Internet-infrastruktuuri ja sen päälle rakennetut palvelut. Tätä tietotekniikan mahdollistamaa ympäristöä voidaan kutsua alustaksi ja sillä tapahtuvaa taloudellista toimintaa alustataloudeksi. Nick Srnicekin mukaan alustat perustuvat eri ryhmien yhdistämiselle ja datalle. Srnicekin mukaan alusta on mekanismi joka seuraa ryhmien välistä vuorovaikutusta sekä kerää dataa ja käyttää kerättyä dataa. Srnicekin mukaan yksityisyyden suojan mureneminen on olennainen osa alustataloutta.
Tunnetuimpia alustatalouden toimijoita ovat erilaiset palveluita ja tuotteita välittävät yritykset, kuten Amazon, Airbnb, Uber ja Baidu. Myös sellainen kansalaistoiminta kuten Wikipedia ja Siivouspäivä voidaan nähdä kuuluvan alustatalouden piiriin. Toinen yleinen alustatalouteen liittyvä ilmiö ovat erilaiset teknologiset alustat joiden varaan muut voivat rakentaa tuotteita ja palveluita. Tällaisia ovat esimerkiksi Microsoftin, Applen ja Googlen alustat joihin varautuen useat itsenäiset kehittäjät perustavat liiketoimitansa.
Alustataloudessa​ ​arvonluonnissa​ on väitetty siirryttävän ​perinteisen​ ​arvoketjujen​ ​optimoinni​sta ​ja​ ​ohjailus​ta organisaatioiden​ ​ja​ ​toimialojen​ ​rajat​ ​ylittävien​ ​alustaekosysteemien​ ​luomiseen​. Alustatalous​ kuvaa markkinaa, jossa digitaalisiin alustoihin nojaava liiketoiminta on saavuttanut merkittävän tai määräävän markkina-aseman.
Alustatalouteen kuuluu taipumus kohti monopolia, sillä tietyn koon saavuttaneesta alustasta tulee dominoiva. Esimerkkejä tällaisista ovat Google hakukoneissa, Facebook sosiaalisissa verkostoissa, Twitter mikrobloggaamisessa, Netflix elokuvien suoratoistossa, YouTube videoiden jakamisessa ja Spotify musiikissa. Alustan taipumusta kohti monopolia selitetään verkostovaikutuksilla: mitä useampi käyttää alustaa, sitä arvokkaammaksi alusta muodostuu kaikille. Tästä seuraa itseään voimistava menestys, ja kilpailijoiden on käytännössä mahdotonta tehdä lovea alustan saavuttamaan asemaan.
Srnicekin mukaan datan keräämiseen perustuminen saa alustatalouden toimijat kasvattamaan datan keruuta. Srnicekin ennustuksen mukaan eri alustat tulevat tulevaisuudessa kilpailemaan keskenään sen kautta mistä ne saavat kerättyä lisää dataa. Johannes Koposen mukaan alustatalouden toimijat ovat hyötyneet siitä että niiden hyödyntämä avainresurssi, data, on niukka resurssi. Data ei kuitenkaan välttämättä tule jatkossa olemaan niukka resurssi.
Mike Vallely

Mike Vallely (s. 29. kesäkuuta 1970 New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ammattilaisrullalautailija. Vallely aloitti skeittauksen viisitoistavuotiaana, ja harrastus piti hänet poissa vaikeuksista tuoden vaihtelua unelmoivaan elämään. Vallely osallistui kotikaupungissaan paikalliseen skeittauskilpailuun voittaen sen. Sponsorit huomasivat hänen persoonallisen tyylinsä, ja vuonna 1986 hän aloitti uransa ammattilaisena. Nykyään Vallely kiertää Pohjois-Amerikkaa jopa 100–180 päivää vuodessa. Hän myös laulaa Revolution Mother -punkyhtyeessä. Vallely on esiintynyt komediasarjassa Viva la Bam, ja hän on myös mukana Tony Hawk -sarjan tietokone- ja konsolipeleissä.
Marienplatzin metroasema

Historia

Rakennustyöt aloitettiin lokakuussa 1966, ja asema valmistui lokakuussa 1971 osana uutta S-Bahn-järjestelmää vuoden vuoden 1972 kesäolympialaisia varten. Asemalle ei tehty minkäänlaisia kunnostustöitä ennen vuotta 2003. Vuosina 2003-2006 levennettiin metron laitureita kasvavien matkustajamäärien vuoksi. Samalla laitureita korotettiin 4 cm, jotta metroon ja sieltä pois nouseminen olisi turvallisempaa.

S-Bahn

Kaikki S-Bahn-linjat käyttävät Marienplatzia, paitsi  ja . Useimmat linjat pysähtyvät Marienplatzilla 20 minuutin välein, paitsi ,  ja , jotka pysähtyvät 10 minuutin välein ruuhka-aikana.

Metro

Metro käyttää Marienplatzia normaalisti 3-10 minuutin vuoroväleillä, paitsi ruuhka-aikana, jolloin vuoroväli on 2,5 minuuttia.
Velho (sarjakuvahahmo)

Velho (esiintynyt Suomessa myös nimellä Noita) on superroisto Marvel-universumissa joka aiheuttaa ongelmia yleensä Ihmenelosille tai heihin kuuluvalle Liekille sekä ajoittain hämähäkkimiehelle. Velho johtaa myös Kauhuneloset superroistoryhmää.
Velho on teknologianero joka pystyy hallitsemaan koneidensa avulla myös painovoimaa. Velho pystyy myös lentää.
Äkkiä Anttolassa

Sketsit ja henkilöt

Avaruuspossut kertovat kahdesta nuoresta ja yhdestä aikuisesta avaruuspossusta, joiden aluksesta loppuu polttoaine ja siksi he jäävät maan yläpuolelle miettimään, kuinka selittäisivät sen äidille.
Gay Watch on pilaversio Baywatchista. Siihen kuuluvat pääasiassa rantavahdit päällikkö Hässendörf, siirtolainen ja Keijo. Sketsiin tuli myöhemmin myös isorintainen nainen, johon rantavahdit ovat lääpällään ja sen vuoksi unohtavat aina välillä hoitaa minimaallisen ja miltei tyhjän rannan pelastustoimia.
Kesäpeliksi kutsutaan sarjan sitä osaa, jossa Wendy, Anssi ja Jenni ovat. Se on muokattu kopio elokuvasta Hohto, joka kuitenkin pyörii kahden legopalikan varassa, joita Anssi kutsuu kesäpeliksi.
Markkiot, eli kolme veljestä, joilla jokaisella on ärrävika, yrittävät olla Anttolan suurrikollisia, mutta huonolla menestyksellä. 
Anttolan vannoutuneet poikamieskerholaiset muodostuu kolmesta keski-ikäisestä sinkusta, jotka asuvat yhdessä. Heillä kaikilla on ongelmia saada naisia ja he kuluttavat suuren ajan niiden hankkimiseen.
Taisto ja Ossi ovat isä ja poika. Ossi asuu suurimmaksi osaksi äidin ja Pasi-sedän luona, joten aika isän kanssa ei ole kovin hauskaa, sillä isä laittaa Ossin aina urheilukassiin ja pyörän takaosaan, eikä osaa polkupyöräillä paljon ollenkaan. Luvassa on siis paljon kaatumisia ja putoamisia, joiden takia Ossin yleisin kysymys on: "Milloin äiti tulee hakemaan?".
Tuomo ja Esko. Esko on Anttolan s-marketin ainoa kaupanpitäjä. Tuomo on töissä Eskon supermarketissa ja on palkattu grillihiilillä ja nakeilla ottamaan Markkioita kiinni. Tuomo on kehityksestä jäljessä paljon, hän on kyttyräselkäinen, ruma ja osaa ja ymmärtää vain tiettyjä sanoja.
Komissaariot Lanttu ja Suomalainen ovat Anttolan peruspoliiseja. Suomalainen on mustaihoinen ja kohtaa paljon rasismia itseään kohtaan. Lanttu puhuu sujuvaa kuopionmurretta ja on hyvin rauhallinen, paitsi rasisteja kohtaan.
Suomenruotsalaiset, joihin kuuluu "mormor" sekä hänen kaksi aikuista poikaansa. Kaikkien puhe on eräänlaista suomen ja ruotsin sekoitelmaa.
Kurssinvetäjä Pepe Arvo Kurva, joka on avoimesti homoseksuaali sekä kaksi kurssilaista, Janne ja Jukka.
Kolme juoppoa, joista etenkin Jyrki on kova kertomaan sepittämiään tarinoita kolmikon samalla nauttiessa Sinolia.
Lottovoittaja Silvennoinen on kahdessa jaksossa esiintyvä entinen lottovoittaja, joka tuhlasi miljoonansa viikossa ja ajelee siksi työkseen bussia.
Kalle Lipponen on musta anttolalainen urheilija, jonka on vaikeaa pysyä kuivilla, mutta jäätyään steroidien käytöstä kiinni kisoissa päätti aloittaa puhtaalta pöydältä.
Liisa Härkonen on Anttolan paikallis-TV:n utelias ja pirteä toimittaja.
Baarimikko on herkästi naurava anttolalainen, joka mainostaa aina tilaisuuden tullen "oman panimon olutta".
Monitaiteilija Sinatra Pesonen on parissa jaksossa esiintynyt vapaataiteilija, jonka taidot eivät yllä kovin pitkälle.
Nallilukko

Nallilukko on ampuma-aseissa käytettävä laukaisumekanismi, joka korvasi piilukon 1800-luvun alkukymmenillä. Nallilukon etuja piilukkoon verrattuna on, että se toimii huonommallakin säällä ja on huomattavasti toimintavarmempi. Myös lukkoaika eli viive aseen laukeamisessa on lyhyempi, mikä parantaa osaltaan tarkkuutta. 
Nallilukon kehitti metsästystä harrastanut skotlantilainen pastori Alexander Forsyth. Hän huomasi, että liipasimen vedon ja aseen laukeamisen välinen viive (lukkoaika) antoi riistalle aikaa paeta, etenkin, kun ruuti piilukon sankkipannussa syttyy välähtäen ja pölläyttäen sankan savun hetkeä ennen panoksen syttymistä. Forsyth kehitti noin vuonna 1805 uudenlaisen lukon, jossa iskuvasara iski pieneen räjähdyselohopeaa sisältävään säiliöön. 
Koska irtonaisen räjähdyselohopean annostelu pullosta oli metsällä asetta ladattaessa hankalaa alettiin perusratkaisun löydyttyä kehittää erilaisia helpommin käsiteltäviä pillereitä, nauhoja (samantapaisia kuin joissakin lasten nallipyssyissä edelleen), putkia ja kapseleita, mutta lopulta eri vaihtoehdoista suosituimmaksi tuli ensin teräksestä, myöhemmin kuparista valmistettu nalli. Tämä räjähdyselohopeaa sisältänyt nalli asetettiin lukkoon kuuluvaan metallitappiin, nallipiikkiin, johon iskuvasara eli hana sitten liipasinta vedettäessä iski.   
Metallisen iskunallin kehittäjästä ja kehittämisajasta kiistellään, mutta yleisimmin sen kehittäjänä pidetään brittisyntyistä taidemaalari-keksijää Joshua Shawta (1776–1860).