google/wiki40b huggingface dataset:
Meritatar

Ulkonäkö ja koko

Meritatar muistuttaa suuresti pihatatarta (P. aviculare). Maanmyötäisesti suikertavat varret ovat helakan punaiset ja kasvavat 20–80 cm pitkiksi. Puhtaanvihreät lehdet ovat hyvin lyhytruotisia, kapeansoikeita ja 1,5–3,5 cm pitkiä. Kukat ovat punertavat, valkoreunaiset, halkaisijaltaan noin 3,5–5,4 mm. Meritatar kukkii Suomessa heinä-syyskuussa.

Levinneisyys

Meritatarta tavataan Itämeren piirissä satunnaisesti Tanskan salmista Suomenlahdelle saakka. Laji on Itämeren alueella kotoperäinen. Meritatarta on myös tavattu Pohjois-Amerikasta, jossa se kuitenkin lienee tulokas. Suomessa meritatarta on tavattu kaikkiaan yli 20 kasvupaikalta Ahvenanmaalta Kymenlaaksoon. Eniten esiintymiä tunnetaan Saaristomereltä. 1900-luvun loppupuolella laji väheni voimakkaasti ja nykyisin sitä tavataan enää Paraisten Jurmossa. Muualla Suomessa meritatar on tiettävästi esiintynyt viimeksi Pyhtään Kaunissaaressa 1990-luvulla.

Elinympäristö

Meritattaren kasvupaikat ovat lähes aina hiekkaisilla merenrannoilla, joille ajautuu maihin rakkolevää. Rakkolevät toimivat tärkeinä kasvualustan lannoittajina. Meritattaren pähkylät pystyvät kellumaan pitkiä aikoja merivedessä, mikä mahdollistaa yksivuotisen kasvin leviämisen uusille elinalueille. Meritatar harvinaistui voimakkaasti 1980-lukuun mennessä. Syynä tähän oli rakkolevän voimakas väheneminen Itämeressä ja perinteisen rantalaidunnuksen loppuminen. Laji on myös hävinnyt hiekkarannoilta, jotka ovat voimakkaassa virkistyskäytössä.
Irma Nissinen

Irma Nissinen (oik. Irma Kyllikki Nissinen-Kaasalainen; 18. huhtikuuta 1910 Hanko – 6. joulukuuta 2003 Turku) oli suomalainen viulutaiteilija ja konserttimestari. Hän toimi myös viulunsoiton opettajana.
Nissinen opiskeli Helsingin musiikkiopistossa ja myöhemmin Lontoossa, Pariisissa, Brysselissä ja Saksassa, siellä viimeksi Darmstadtissa 1956.
Nissinen toimi konserttimestarina Helsingin teatteriorkesterissa, Tampereen kaupunginorkesterissa sekä Turun kaupunginorkesterissa kahteen otteeseen, ensin 1936-1938 ja vuodesta 1941 eläkkeelle jäämiseensä asti syksyyn 1973. Nissinen oli talvisodan aikana Viipurissa, josta hän joutui lähtemään evakkona Tampereelle ja sai sieltä kaupunginorkesterista konserttimestarin paikan. Jatkosodan aikana hän esiintyi viulistina viihdytyskiertueilla Itä-Karjalassa. Turussa Nissinen esiintyi usein orkesterin solistina ja piti lisäksi omia konsertteja, myös ulkomailla.
Nissinen sai Pro Finlandia -mitalin 1961.
Energia Saksassa

Tuonti ja vienti

IEA:n mukaan vuonna 2007 Saksa oli 6. suurin öljyntuojamaa: 106 Mt (5 %),  3. maakaasuntuojamaa (79 mrd. kuutiota =10 %), 5. kivihiilen tuojamaa (46Mt =6 %). Saksalla on  7. sija öljyjalosteiden tuonnissa (118 Mt (3,1 % maailman tuonnista) vuonna 2007.

Syöttötariffi

Saksa sääti syöttötariffin tuulivoimalle vuonna 1991. Vuonna 2000 säädetty uusiutuvan energian laki Erneuerbare-Energien-Gesetz (EEG) takasi uusiutuvan energian sähköverkkoyhteydet. Tuottaja saa vakiokorvauksen sähköstään vaihdellen energialajeittain. Tuulivoiman tariffi oli 1. tammikuuta 2008 alkaen 5,07 senttiä 20 vuoden ajan ja merituulivoiman 8,92 (alkutariffi)-6,07 senttiä 20 vuoden ajan. Rakennusmääräyksissä tuulivoimalla on etusija rajoituksin. Eri alueilta muodostuvat kustannukset tasataan saksalaisten verkkoyhtiöiden kesken. Saksassa laki kattaa vesi-, tuuli-, aurinko-, biomassa- ja geotermisen energian ja kaatopaikka- ja vedenpuhditamokaasun. Lakia on täydennetty 2004 ja 2008.

Rakennusmääräykset

Energiansäästölaki velvoittaa 30 % energiansäästöön uusissa rakennuksissa ja laajemmissa korjauksissa aiempaan verrattuna vuodesta 2009. Ilmastopoliittinen päätös 18. kesäkuuta 2008.

Sähköverkko

EU-komissio syytti saksalaista E.ON:ia määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä vuonna 2008. Yhtiötä uhkasi useiden miljardien eurojen suuruiset rangaistukset, kun komissio suunnitteli kartellioikeudenkäyntiä helmikuussa 2008. E.ON ilmoitti 28. helmikuuta 2008 olevansa valmis luopumaan sähköverkon pääosasta Saksassa. Siten se oli taipumassa EU-komission vaatimukseen, jonka mukaan sähköntuottajat eivät saa omistaa jakeluverkkoja. Komissio haluaa näin lisätä kilpailua ja rajoittaa sähkön hinnan nousua. RWE ja EnBW eivät ole ilmoittaneet sähköverkkonsa myynnistä, mutta Vattenfall ilmoitti harkitsevansa sitä.

Ydinvoima

Saksassa yksi RWE:n ja yksi Vattenfallin ydinvoimala otetaan pois verkosta vuosina 2009-2010. Saksan oikeus ei antanut niille jatkoaikaa hakemuksesta. Saksa päätti luopua ydinvoimasta asteittain vuonna 2002 vuoteen 2032 mennessä.
Saksassa Siemens on ainoa ydinvoimayritys. Ydinvoima vastaa 3 % sen liikevaihdosta.
Saksan ympäristöministeri Sigmar Gabriel vaati 3/2006 EU:lta selvää uusiutuvan energian tavoitetta. Gabriel muistutti, että EU:n 25 jäsenmaasta 17 ei tuota atomienergiaa tai on päättänyt luopua siitä. Gabriel vaati EU:n ydinenergiavarojen suuntaamista uusiutuviin energiamuotoihin.
Molskis, sanoi Eemeli, molskis!

Juoni

Eemeli on aikamiespoika. Verottajalla on mielestään saatavia Eemeliltä jonka ei auta muu kuin paeta ja yrittää kaupungista työnteolla ansaita puuttuvat rahat. Vossikkakuskina kaupungissa Eemeli auttelee monia ihmisiä heidän murheissaan. Lopussa selviää, että verottajan tavoittelema henkilö on nimeltään Emil, josta Eemeli toteaa nimensä olevan ihan pelkkä Eemeli. Säästyneet rahat Eemeli antaa iäkkäille vanhemmilleen ja käskee herättää vasta sitten, kun ne loppuvat.

Arviot

Elokuva sai tyrmääviä arvioita monelta taholta. Kärkevimmin kirjoitti Peter von Bagh (Kaleva): ”Filmi on monen lahjattomuuden huolimattoman työn summa”, mutta hyvääkin elokuvassa nähtiin: ”siinä on oikein mukava pieni juoni, joka näytellään kotoisen lupsakasti, paikoin herttaisesti” (Helmi Neva, Satakunnan Kansa).
Jelšanin keramiikka

Jelšanin keramiikka tai Elšanin keramiikka (ven. Елшанская керамика, Jelšanskaja keramika, engl. Yelshanian ceramic tai engl. Elshanian ceramic) on Itä-Euroopassa vaikuttaneen mesoliittista elämäntapaa harjoittaneen Jelšanin kulttuurin valmistamaa keramiikkaa. Se ajoitetaan noin 7100−5500 eaa., joten ryhmät harjoittivat mahdollisesti Euroopan ensimmäistä keraamista traditiota. Ajoitukset ovat vielä kiistanalaisia. Ryhmät vaihtoivat sen myöhemmin laajemmalla alueella vaikuttaneeksi Lugovojen keramiikkaan.

Savimassa

Savimassa nostettiin seudulla olleista pysyvistä lammista. Massa oli savirikasta mutaa, joka oli lievästi suolaista. Massaan sekoitettiin keramiikan murskaa, orgaanisia kuituja, kalan suomuja ja luumurskaa. Orgaaniset osat tekivät poltetusta savesta huokoista ja kevyempää.

Valmistus

Savesta leivottiin savinauhoja, joita yhdistettiin kerros kerrokselta kiertäen valmistunutta astian pohjaosaa. Pohja valmistettiin ensin ja saatettiin tehdä pyöreäksi, suipoksi tai tasaiseksi. Astian runko syntyi yhdistämällä 6−8 cm:n levyisiä nauhoja toisiinsa kierros kierrokselta. Astian runko laajeni keskikohdastaan ja kapeni hieman astian suusta. Suun reunaa taivutettiin hieman ulospäin.
Astia poltettiin avotulella noin 450°−600 °C asteessa. Tällöin kotilonkuoret eivät kalsinoituneet, vaan jäivät ehjänä keraamiseen materiaaliin sitomaan sen rakennetta vahvemmaksi.

Koristelu

Koristelu on vähäistä. Se koostuu pienistä ja suurista kuopista, piiretyistä viivoista, jotka muodostivat rivejä, kolmioita, nelikulmioita ja sik-sak-kuvioita. Niitä voitiin korostaa kuoppariveillä.
Astia saattoi olla kokonaan koristelematta. Toisaalta astian suuaukkoa saattoi kiertää yksinkertainen kuopparivi, joka oli painettu seinämän yläreunaan tai reunan päälle. Kuopat saatettiin myös painaa suuaukon sisäreunaan, jolloin ne pullistuivat ulkoseinässä muodostaen helmimäisen pullistumarivin.
Piirretyt viivat saatettiin vetää rinnakkain, jolloin syntyi raidallisia pintoja. Joskus viivat ristesivät toisiaan ja leikkauskuvioiksi muodostui kolmioita ja nelikulmioita. Rinnakkaisilla vedoilla piirrettiin toisinaan "nauhoja", jotka muodostivat suuren sik-sak-kuvion astian ympäri. Nauhan sisälle painettiin tikulla pisterivin nauhan koko matkalle.

Elinkaari

Toistaiseksi ei olla yksimielisiä keramiikan synnystä, mikä on ymmärrettävää, koska Jelšanin kulttuuria on tutkittu niin vähän aikaa. On olemassa kolme pääasiallista teoriaa: se keksittiin Volgan mutkassa, se tuotiin mukana Kaspianmeren itäpuolelta ja se opittiin Balkanin viljelijöiltä. Vanhimmat löydetyt astiat ovat Tšekalinon (7100−6500 eaa.) ja Ust-Tashenkan (7100−6300 eaa.) asuinpaikoilta.
Jelšanin keramiikka levisi kulttuurivaikutteena etelään ja länteen vanhimmilta asuinpaikoiltaan muiden metsästäjä-keräilijöiden pariin, ennen kuin ryhmillä oli yhteyksiä maataloudesta elävien ryhmien kanssa. Kun sen aika loppui, alkoivat samalla seudulla asuneet ryhmät valmistamaan Lugovojen keramiikkaa. Tämä keramiikan tyyli levisi Volgaa pitkin ylös pohjoiseen Kamajoelle saakka.
FIRE (FInnish Reflection Experiment)

FIRE on Geologian tutkimuskeskuksen (GTK) sekä Helsingin yliopiston seismologian laitoksen ja Oulun yliopiston geofysiikan osaston ja Sodankylän geofysikaalisen observatorion heijastusseisminen luotaushanke, joka toteutettiin yhteistyössä Venäjän valtionyhtiö Spetsgeofysikan kanssa vuosina 2001–2004. FIRE-linjat käsittävät yhteensä yli 2100 kilometriä heijastusluotausprofiileja, jotka leikkaavat Suomen kallioperän tärkeimmät pääyksiköt. FIRE-luotausten budjetti oli noin 17 miljoonaa euroa, josta suurin osa rahoitettiin Venäjän Suomen velan kompensaatio-ohjelman puitteissa, jossa Neuvostoliiton aikaista velkaa lyhennettiin tieteellisillä laitteilla ja palveluilla.
FIRE-luotauslinjoja on neljä. FIRE 1 ja 2 leikkaavat Etelä- ja Keski-Suomen kallioperän koillisesta lounaaseen ja FIRE 3 kaakosta luoteeseen. FIRE 4 leikkaa Pohjois-Suomen kallioperän pohjois-etelä -suunnassa. Linjoilta mitatusta seismisestä luotausaineistosta on voitu tehdä Suomen kallioperän syvärakennetta tarkentavia havaintoja.
Macao – syntisten saari

Juoni

Kolme amerikkalaista matkustaa laivalla Hongkongista Macaon satamakaupunkiin. Tulinen Julie Benson (Jane Russell) on onnenonkija, joka työskentelee yökerholaulajattarena ja Nick Cochran (Robert Mitchum) on entinen sotilas ja kulkuri, joka ikävän sattumuksen vuoksi karkasi Yhdysvaltain armeijasta. Nickin kiinnostus Julieta kohtaan alkaa laivamatkalla. Trumble-nimiseksi myyntimieheksi esittäytyvä poliisi Brian (William Bendix) haluaa saada kiinni paikallisen kasinon omistaja Vincent Halloranin (Brad Dexter), kansainvälisen poliisinkin huomion herättänyt rikollinen, jossa herää epäilyjä Bensonia, Cochrania ja Trumblea kohtaan. Macaossa kukaan ei ole sitä miltä näyttää.

Tuotanto

RKO Radio Pictures osti Robert Creighton Williamsin tarinan elokuvaoikeudet elokuussa 1949. Margien rooliin harkittiin Lisa Faradaytä, Joyce McKenzietä ja Jane Greeriä, mutta rooli meni lopulta Gloria Grahamelle. Vincent Halloranin rooliin harkittiin ennen Brad Dexterin palkkaamista William Tallmania ja George Macreadya. Elokuvan tuotanto alkoi 22. elokuuta 1950. Macaota kuvattiin Kiinassa Hongkongissa ja Macaossa ja Kaliforniassa Los Angelesin San Pedrossa ja Malibussa. Kuvaukset saatiin päätökseen 19. lokakuuta 1950.
Jälkituotannon aikana elokuvaa leikattiin sen verran, että vastaavana tuottajana ollut Samuel Bischoff määräsi elokuvaan paljon uusia kohtauksia ja ottoja sekä käsikirjoituksen muokkaamista. Elokuvan ohjaaja von Sternberg kieltäytyi ohjaamasta uusia kohtauksia ja ottoja, joten hänen tilalleen palkattiin Robert Stevenson ja Nicholas Ray. Stevenson ohjasi uusintaottoja 12.-13. helmikuuta 1951 ja Ray heinäkuun 18. päivästä elokuun 2. päivään 1951, jonka aikana tuottajana oli Jerry Wald. Myös Mel Ferrer ohjasi uusintaottoja yhden päivän ajan heinäkuussa 1951. Avioliitossa olleet Nicholas Ray ja Gloria Grahame erosivat asumuseroon elokuvan jälkituotannon aikana.

Julkaisu ja vastaanotto

Macao – syntisten saari sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa, New Yorkissa 30. huhtikuuta 1952. Elokuvan Suomen ensi-ilta oli 2. tammikuuta 1953. Macao tuotti ilmestymisvuonnaan Yhdysvalloissa 1,1 miljoonan dollarin lipputulot. Macao on saanut elokuvakriitikoilta sekalaisen vastaanoton, mutta Russellin ja Mitchumin roolisuorituksia on ylistetty. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan yhdeksän arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 44 prosenttia on positiivista. Vuonna 1987 elokuva julkaistiin VHS:nä niin Yhdysvalloissa kuin Suomessakin. Macaon ensimmäinen DVD-julkaisu ilmestyi Yhdysvalloissa 23. tammikuuta 2007.
HC Energie Karlovy Vary

Suunnitelmat KHL:ään siirtymisestä

Joukkueen oli tarkoitus liittyä KHL:ään sen toiselle kaudelle 2009-2010. Joukkueen oli tarkoitus toimia maajoukkueen tapaisena ja siihen oli tarkoitus houkutella tšekkiläisiä huippupelaajia Tšekin Extraligasta samalla tavalla kuin Dinamo Minsk ja Dinamo Riika tekevät omassa maassaan. HC Energien juniorit liittyivät KHL:n junioriliigaan, MHL:ään kaudella 2012-2013.
Paul Wallenius

Paul August Rafael Wallenius (15. tammikuuta 1889 Dragsfjärd – 28. maaliskuuta 1918 Tampere) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat konttoristi August Heliodorus Wallenius ja Sigrid Albertina Helena Lindroos. Paul Walleniuksen nuorempi veli oli runoilijanakin tunnettu Allan Wallenius.

Opinnot

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna1908 ja kirjoittautui Turkulaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen  tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1908 – 1912 ja toimi sen jälkeen virkamiehenä Suomen yhdyspankin Turun konttorissa.

Jääkäriaika

Hän liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavalle Pfadfinder-kurssille, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 24. maaliskuuta 1915 ja hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan. Pataljoonasta valittiin rohkeimmat ja kylmäverisimmät miehet  ja heidät komennettiin vuoden 1915 lopulla etappitehtäviin Ruotsiin ja oli ensin Haaparannan etappiasemalla (hän käytti etappimiehenä nimeä Weijde), josta hänet siirrettiin helmikuussa vuonna 1916 Uumajan etappiasemalle ja toukokuussa vuonna 1916 jälleen Haaparannalle. Hän saapui joulukuussa vuonna 1917 purjeveneellä Ahvenanmaan kautta Turkuun ja matkusti sieltä Helsinkiin ja aloitti työskentelyn Uuden metsätoimiston erikoislähettinä sekä harjoitus- ja asehankintatehtävissä eri puolilla Suomea. Hän osallistui syksyllä vuonna 1917 ensimmäisen suojeluskuntia varten suunnitellun painetun harjoituskirjasen laatimiseen ( Nostoväkipäällystön käsikirja) yhdessä tohtori Bouchin, Paul Hendrichssonin ja Svedlinin kanssa.
Plus-miinus (jääkiekko)

Plus-miinus-tilastolla (+/−) tarkoitetaan jääkiekossa tehtyjen ja päästettyjen maalien erotusta pelaajan ollessa kentällä. 
Jos pelaaja on kentällä, kun joku oman joukkueen jäsenistä tekee maalin, pelaajan plus–miinus-luku nousee yhdellä pluspisteellä. Vastaavasti pelaajalle kirjataan yksi miinuspiste, kun vastustaja tekee maalin. Ylivoimalla tai rangaistuslaukauksilla tehdyt sekä alivoimalla päästetyt maalit eivät kuitenkaan vaikuta lukuarvoon. 
Ottelun alussa kaikilla pelaajilla +/− on 0. Lukuarvo voi olla positiivinen, nolla tai negatiivinen.
BMW 5-sarja (E34)

BMW 5-sarja (E34) 1987–1996

BMW 5-sarjan kolmas sukupolvi tuli markkinoille vuoden 1988 alussa. Muotoilultaan auto oli hyvin samanlainen kuin hieman aikaisemmin esitelty 7-sarja (E32). E34:stä haluttiin tehdä edeltäjäänsä nuorekkaampi malli, sillä sen ostajakunnan keski-ikä oli ollut varsin korkea. Akseliväli piteni 13 senttimetriä edellismalliin verrattuna ja paino kasvoi 200 kilolla. Sisätilat olivat aiempaa suuremmat, mutteivat kuitenkaan auton kokoon nähden erityisen tilavat. Alkuperäisen mallivalikoiman muodostivat 520i (129 hv), 525i (170 hv), 530i (188 hv), 535i (211 hv) ja 524td (115 hv).
Vuoden 1989 lopulla muutamissa maissa tuotiin markkinoille 518i. Siinä oli 113-hevosvoimainen M40-moottori. Alkuvuonna 1990 esiteltiin malleihin 520i ja 525i uudet 24-ventiiliset moottorit, joissa oli suorasytytysjärjestelmä.
Syksyllä 1991 esiteltiin ensimmäinen 5-sarjan Touring-farmarimalli. Sen osuus malliston myynnistä nousi neljännekseen. Uusia mallivaihtoehtoja olivat 525tds sekä ensimmäinen nelivetomalli 525iX. Kuljettajan turvatyyny ja ABS-jarrut tulivat vakiovarusteiksi vuonna 1992.
Syksyllä 1992 5-sarjaan esiteltiin V8-moottorilla varustetut mallit 530i ja 540i, joiden teholukemat olivat 218 ja 286 hevosvoimaa. Näissä malleissa oli tavallista leveämpi etusäleikkö.
Vuoden 1993 uutuusmalli oli 525td. 540i-malliin tuli lisäksi saataville kuusivaihteinen manuaalivaihteisto. Keväällä 1994 kaikkiin malleihin tuli aiemmin vain V8-moottorisissa 5-sarjalaisissa ollut leveä etusäleikkö.

Tammikuusta 1995 lähtien kaikissa malleissa oli vakiovarusteena myös matkustajan turvatyyny. Sedanin tuotanto päättyi vuoden 1995 lopulla, mutta farmaria valmistettiin vielä kesään 1996 saakka.

BMW M5

Urheilumalli BMW M5 esiteltiin keväällä 1989 voimanlähteenään 3,5-litrainen neliventtiilimoottori, jonka teho oli 315 hevosvoimaa. Keväällä 1992 moottori vaihtui 3,8-litraiseksi (340 hv).
Lilja Lehto

Lilja Lehto (s. 2004) on suomalainen näyttelijä, joka on esiintynyt elokuvissa Onneli ja Anneli (2014), Onnelin ja Annelin talvi (2015) sekä Onneli, Anneli ja salaperäinen muukalainen (2017). Liljalla on myös sisko nimeltä Lumimarja, hän on kaksi vuotta nuorempi kuin siskonsa.
Liikkuva koulu

Liikkuva koulu on kansallinen koulupäivän liikunnallistamiseen tähtäävä ohjelma.

Ohjelman tausta ja valmistelu

Ohjelman taustana voi pitää Koululaiset liikkeelle -yhteistyöverkoston esittämää kehyssuunnitelmaa koululaisen ja kouluyhteisön hyvinvoinnin edistämiseksi liikunnan avulla vuodelta 2006. Verkostossa osapuolina olivat valtion liikuntahallinto, Opetushallitus, liikuntajärjestöt (käytännössä Nuori Suomi ry) ja alan tutkimusyhteisöt. Vuonna 2008 opetusministeriö ja Nuori Suomi julkaisivat Fyysisen aktiivisuuden suosituksen kouluikäisille. Kannanotto Liikkuvan koulun toteuttamiseksi ohjelmatasoisena esitettiin Pääministeri Matti Vanhasen II hallituksen politiikkariihessä 24.2.2009.Vuotta myöhemmin julkaistiin Liikkuvaa koulua valmisteleva raportti. Ministerit Stefan Wallin, Jyri Häkämies ja Henna Virkkunen linjasivat kouluviihtyvyyden, terveyden ja kansantalouden edellyttävän koulupäivän liikunnallistamista.

Liikkuvan koulun pilottivaihe

Samana keväänä alkoi ohjelman pilottivaihe: Ensimmäiset toimet olivat opetushenkilöstön täydennyskoulutus, oppilaiden fyysisen toimintakyvyn seurantajärjestelmän kehittäminen, ohjelman työryhmän asettaminen ja päätös ensimmäisistä kokeiluavustuksista. Kokeilut käynnistyivät 20 kunnassa. Fyysisen toimintakyvyn seurantajärjestelmä FTS julkaistiin maaliskuussa 2011. Sitä puolsivat Opetushallituksen pääjohtaja Timo Lankinen, THL:n pääjohtaja Pekka Puska ja puolustusvoimien henkilöstöpäällikkö Antero Karumaa.

Pilotista ohjelmaksi

Pilotin muuttaminen ohjelmaksi oli kirjattu pääministeri Jyrki Kataisen hallituksen ohjelmaan 2011. Opetushallituksen ylijohtaja Petri Pohjonen esitti liikunnallisen aktiivisuuden perusteeksi sen yhteyden oppimiseen. Opetusministeri Jukka Gustafsson korosti liikunnan kokonaisvaltaista tärkeyttä. Kulttuuri- ja urheiluministeri Paavo Arhinmäki nosti esiin sen, että koulu tavoittaa kaikki lapset. Vuonna 2014 Opetushallitus julkaisi uudet Perusopetuksen opetussuunnitelman perusteet, joissa koulujen toimintakulttuurille esitettiin linjaus: Oppivassa yhteisössä ymmärretään fyysisen aktiivisuuden merkitys oppimiselle ja irrottaudutaan istuvasta elämäntavasta.  Pääministeri Juha Sipilän hallitusohjelman perusteella Liikkuva koulu laajennettiin valtakunnalliseksi. Se nimettiin hallituksen Osaamisen ja koulutuksen kärkihankkeen 2. toimenpiteeksi, jolle on osoitettu 21 miljoonan euron kärkihankerahoitus vuosina 2016–2018.   Fyysisen toimintakyvyn seurantajärjestelmä otettiin kouluissa virallisesti käyttöön 1.8.2016 nimellä Move! Maaliskuussa 2017 opetusministeri Sanni Grahn-Laasonen ilmoitti, että Valo ryn toteuttama Ilo kasvaa liikkuen -ohjelma siirretään osaksi Liikkuvaa koulua.

Liikkuva koulu nyt

Liikkuviksi kouluiksi on rekisteröitynyt valtaosa Suomen kouluista. Koulut voivat valita liikunnallistamisen tapansa itse. Tyypillisiä ovat olleet toiminnallinen oppiminen, välituntien muuttaminen aktiivisiksi ja ulkoilu myös yläkouluissa, kerhotoiminta sekä koulumatkojen aktiivisen kulkemisen edistäminen.
Albin Kaasinen

Albin Kaasinen (7. huhtikuuta 1892 Liperi – 3. maaliskuuta 1970) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hänen pääasiallinen materiaalinsa oli puu, josta hän veisti  melko pienikokoisia hahmoja, jotka esittivät elämänmenoa Kaasisen kotikunnassa Liperissä. Hänen teoksensa ovat humoristisia ja ilmeikkäitä. 
Kaasisen vanhemmat olivat suutari Matti Paavo Kaasinen ja Maria Iljeff. Hän kävi viisi luokkaa yhteiskoulua ja 1917 taideyhdistyksen piirustuskoulun. Kaasinen toimi kuvanveistäjänä vuodesta 1916 alkaen ja hän oli myös Käkisalmen kaupungin museon hoitajana vuodesta 1933 alkaen. Kaasinen toimi lisäksi Käkisalmen kansankirjaston johtokunnan puheenjohtajana. Kaasisen pääteoksia olivat  puuveistokset Kyläkuoro, Korkea oikeus, Huutokauppa ja Kokous.  
Kaasisen töitä on Helsingin Ateneumissa sekä Hämeenlinnan ja Turun taidemuseoissa. Kaasiselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1963.
Late Lisko

Late Lisko (engl. Oscar's Oasis) on sanattomaan huumoriin perustuva animaatiosarja. Sen ovat tuottaneet TeamTO ja Tuba Entertainment yhteistyössä Cake Entertainmentin kanssa. Se perustuu alkuperäiseen "Disney Channel Asia"ssa esitettyyn sarjaan. Oscar's Oasista voidaan katsoa joillain kanavilla kolmiulotteisena Nintendo 3DS-lähetyksenä.. Suomessa sarjaa esittää MTV3 Juniori. Se näkyy myös satelliittivastaanottimella Eurobird 1:sta "POP"-kanavalta.

Juoni

Late ("Oscar") on lisko, joka asuu nimeämättömällä aavikolla. Aavikolla on samoja piirteitä kuin Saharalla, Kalaharilla ja Pohjois-Amerikan aavikoilla. Asfaltilla päällystetty tie halkaisee alueen ja sitä käyttävät satunnaiset rekat. Aavikolle on tuotu ( ja tuodaan lisää) erilaisia jätteitä, joita päähenkilöt tutkivat löytäen satunnaisesti tavaroita, joista on heille iloa. Late on yleensä etsimässä itselleen vettä tai ruokaa. Late yrittää jatkuvasti varastaa läheiseltä kanafarmilta munia syötöväksi. Laten naapurina asustavat kolme epätavallista ystävystä: Popy - aavikkokettu, Buck - korppikotka ja Harchi - hyeena. He asustavat hylätyssä koulubussissa. Alueella on syviä kanjoneita, joihin päähenkilöt usein putoilevat samaan tapaan kuin Kelju K. Kojootti jahdatessaan Maantiekiitäjää.

Jaksot

Jokainen jakso kestää 7 minuuttia, jaksoja on tehty 78.