google/wiki40b huggingface dataset:
I Got Rhythm

”I Got Rhythm” on kappale vuoden 1930 Broadway-musikaalista Girl Crazy. Sen sävelsi George Gershwin ja sanoitti Ira Gershwin. Kappaleen esitti musikaalissa ensikertalainen Ethel Merman, jonka esitys jätti lehdistöarvosteluissa naispääosan esittäjä Ginger Rogersin varjoonsa. Alkuperäisen musikaalin taustaorkesteria johti Red Nichols ja siinä soittivat muun muassa Benny Goodman, Glenn Miller, Jack Teagarden, Jimmy Dorsey ja Gene Krupa. Nicholsin yhtye teki myös kappaleesta ensimmäisen nauhoituksen vuonna 1930 laulaja Dick Robertsonin kanssa, nousten singlelistalla viidenneksi.
George Gershwin oli alun perin kirjoittanut kappaleen soitettavaksi hitaalla tempolla, mutta sitä nopeutettiin musikaaliin paremmin sopivaksi. Säveltäjä itse piti sitä suosikkina omista kappaleistaan. Gershwin viimeiselle konserttikiertueelleen vuonna 1934 kirjoittama ”Variations on I Got Rhythm” perustui ”I Got Rhythmin” melodian variointiin pianolla ja orkesterilla.
Kappaleesta on nauhoitettu yli 600 jazzsovitusta, ja se lukeutuu suosituimpien jazzstandardien joukkoon. Benny Goodmanin kvartetti soitti kappaleen vuoden 1938 Carnegie Hallin konsertissaan. Art Tatum levytti pianotrioversion vuonna 1942. Esquire All Stars -niminen yhtye, jossa soittivat Red Norvo, Art Tatum, Jack Teagarden, Barney Bigard ja Louis Armstrong, esitti sen New Yorkin Metropolitan-oopperatalossa vuonna 1944. The Happenings levytti vuonna 1967 rockversion, jota myytiin yli miljoona kappaletta.
Kappaleen sointukulku tunnetaan jazzpiireissä ”Rhythm-kiertona” (engl. ”Rhythm changes”) ja sitä on käytetty lukuisien myöhempien sävellysten pohjana. Se on blueskaavan jälkeen useimmin käytetty sointukulku jazzmusiikissa. Charlie Parker käytti kiertoa muun muassa kappaleissaan ”Dexterity”, ”Anthropology” ja ”Moose the Mooch”, ja muita Rhythm-käännöksiin perustuvia kappaleita ovat Benny Goodmanin ”Don't Be That Way”, Thelonious Monkin ”Rhythm-A-Ning”, Dizzy Gillespien ”Salt Peanuts” ja Kiviset ja Soraset -sarjan tunnusmusiikki.
Arokorppi

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 50 cm ja paino 500-830 g. Korppia 10 % pienempi arokorppi on musta kuten korppi mutta ruumiinrakenteeltaan enemmän varismainen. Nokka ei ole niin jykevä kuin korpilla, pyrstö on lyhyempi sekä siivet ja keltaiset koivet ovat pidemmät kuin korpilla. Niskassa näkyy oikeassa valaistuksessa pronssinruskea värisävy. Sukupuolet ovat samanvärisiä, koiras on hiukan kookkaampi. Nuori lintu muistuttaa vanhaa höyhenpuvultaan. Äänet ovat varismaisia.

Esiintyminen

Laaja esiintymisalue ulottuu Pohjois-Afrikan länsireunasta Koillis-Afrikkaan, Lähi-itään ja Arabian niemimaalle, Pakistaniin ja Transkaspiaan. Pesii myös Kap Verden saarilla. Lajin kanta on elinvoimainen. Sitä ei ole tavattu Suomessa. Laji on pääasiassa paikkalintu, mutta osa Keski-Aasian pohjoisimmista populaatioista muuttaa etelämmäs talven tullessa, ja nuoret yksilöt vaeltelevat syksyisin.

Elinympäristö

Elää aavikoilla ja aroilla. Pohjois-Afrikassa erittäinkin Artemisia-tyypisillä ruoho- ja Zizyphus-tyyppisillä harvapuustoisilla aavikoilla, idässä taatelipalmuja ja tamariskia kasvavilla avomailla. Kap Verdellä laji asuu myös ihmisen seuralaisena.

Lisääntyminen

Pesä on yleensä kohtalaisen matalalla puun latvassa, 1,7-7 m korkealla. Suosittuja pesäpuita ovat akasiat, atlantinpistaasi (Pistacia atlantica) sekä esimerkiksi Arthrophytum- ja Calligonum-lajien puut. Pesä voi olla myös pensaassa, kalliojyrkänteellä, rakennuksessa, pylväässä jne. Pesä on samantapainen risuista tehty rakennelma kuin korpin pesä, jonka puolisot rakentavat yhdessä. Käyttää usein vanhaa pesäänsä. Naaras munii 1-7 munaa, autiomaassa vain 2-3. Muna painaa keskimäärin 23,6 g. Haudonta-aika on 18-23 päivää, naaras hoitaa pääosan haudonnasta. Poikaset kuoriutuvat usein eriaikaisesti ja ne ovat lentokykyisiä noin 6 viikon ikäisinä.

Ravinto

Kaikkiruokainen. Ruokavalioon kuuluvat niin hyönteiset, liskot, linnunmunat, -poikaset ja aikuiset, pikkunisäkkäät jäniksen kokoisiin saakka, kalat, siemenet, taatelit ja muut hedelmät ja marjat sekä raadot ja ruoantähteet.
Seija Kareinen

Seija Kareinen (s. noin 1963) on Uudenmaan veroviraston asianvalvoja ja hoitaa verohallinnon edustajana talousrikosjuttuja. Hän on Järvenpään kaupunginvaltuustossa valtuutettuna vihreiden ryhmässä. Hän aloitti oikeustieteen opinnot 1990-luvun alussa.
Kareinen oli 1980-luvun alussa näyttelijänä Kellariteatterissa, kun häntä pyydettiin rooliin Velipuolikuussa. Hänellä on ollut pienet roolit kahdessa elokuvassa, Iskelmäprinssi (1991, tyttö pesukonemainoksessa) ja Aidankaatajat eli heidän jälkeensä vedenpaisumus (1982, apuhoitaja).
Bambuviidakkoharakka

Levinneisyys

Bambuviidakkoharakkaa esiintyy Aasiassa. Sitä tavataan Bangladeshissa, Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa, Myanmarissa ja Vietnamissa. Lajin populaatiota ei ole arvioitu, mutta sitä on kuvattu harvinaiseksi.
Ecuadorintapakulo

Esiintyminen

Ecuadorintapakulot elävät Kolumbian Andien länsiosista Ecuadorin Cotopaxiin ja Pautejoen rannoille noin 54 000 neliökilometrin laajuisella alueella.

Elinympäristö

Laji elää vuoristometsien alikasvoksessa.
SMS V46

Valmistus

Alus tilattiin Stettinistä AG Vulcanilta. Sen köli laskettiin vesille telakkanumerolla 361 ja alus laskettiin vesille 23. joulukuuta 1914. Se valmistui 31. lokakuuta 1915.

Palvelus

Sodan päätyttyä alus internoitiin 22. marraskuuta 1918 jälkeen Scapa Flow'hun, jossa se ajettiin matalikolle upotusyrityksen seurauksena 21. kesäkuuta 1919. Alus nostettiin heinäkuussa ja se luovutettiin sotakorvauksena Ranskalle. Alus romutettiin Cherbourgissa  1924.
Anti-Libanon

Anti-Libanon on Libanonvuorten suuntaisesti ja niiden vieressä koillisesta lounaaseen kulkeva vuoristo. Anti-Libanonin huippujen korkeus merenpinnasta mitattuna on keskimäärin 2 000 metriä ja sen korkeimmat huiput kohoavat 2 400 metrin korkeuteen. Anti-Libanonin osaksi luetaan joskus myös Hermonvuori, joka kohoaa puolestaan 2 814 metrin korkeuteen. Anti-Libanonin alue on asuttu vain harvakseltaan ja siellä harjoitetaan lähinnä paimentolaisuutta.
Mantia

Mantia (ven. мантия, kreik. μανδύας) on ortodoksinen jumalanpalvelusvaate, jota käyttävät sekä munkit että piispat.
Mantia on pitkä, hihaton päällysviitta. Munkin musta mantia on yksinkertaisempi kuin piispan violetin värinen mantia. Mantia symboloi eräällä tavalla enkelin siipiä.
Arkkimandriitan mantia on musta ja siinä on neljä ns. laintaulua. Piispan mantiassa on lisäksi valko-puna-valkoisia poikkiraitoja eli lähteitä; ne kuvaavat sitä, että saarnan on virrattava piispan suusta kuin lähteiden; samoin piispan mantiaan kuuluu kulkusia, jotka kuvaavat saarnaajan virkaa.
Toistaiseksi lepäämään jääneen autokefaliahankkeen seurauksena suomalaiset ortodoksipiispat käyttävät alkuperäisen violetinvärisen mantian lisäksi myös muita värejä, isä arkkipiispa Leo taivaansinistä ja isä metropoliitta Panteleimon tummanpunaista.
Moskovan patriarkka käyttää tummanvihreää mantiaa.
Sippola

Historia

Sippola mainitaan Vehkalahden saarnahuoneena jo vuonna 1693. Kappeliseurakunnaksi se muodostettiin vuonna 1823 ja seurakunta itsenäistyi 1861. Nykyinen Sippolan kirkko valmistui Sippolan kirkonkylään vuonna 1879.
Teollistumisen myötä Mämmälän kylän asutustaajama sai nimen Inkeroinen, Inkeroisten maakirjatalon ja Mämmälän kosken alueelle 1872 perustetun Inkeroisten puuhiomon ja paperitehtaan sekä myöhemmän Kouvolan–Kotkan-radan Inkeroisten rautatieaseman mukaan. Viialan kylän asutustaajama tunnetaan nimellä Myllykoski.
Sippolan kunta yhdistettiin vuonna 1975 Anjalan kunnan kanssa Anjalankosken kauppalaksi, josta tuli kaupunki 1977. Vuonna 2009 Anjalankoski liittyi uuteen Kouvolaan.

Kyliä

Vehkalahden pitäjän Sippolan kappeliin ja myöhempään itsenäiseen Sippolan pitäjään kuuluivat alkujaan seuraavat maakirjakylät: Enäjärvi, Hirvelä, Kaipiainen (Rautjärvi), Liikkala, Mämmälä, Sippola (kirkonkylä) ja Viiala. Myöhemmin siirrettiin Vehkalahdesta Sippolaan vielä Haapala ja Saaramaa.
Vuoden 1970 taajamarajauksen mukaan Sippolan taajamat olivat Enäjärvi (282 asukasta), Inkeroinen (4 696 asukasta, josta 4 675 Sippolan puolella), Kaipiaisten asemanseutu (414 asukasta), kirkonkylä (429 asukasta) ja Myllykoski (5 297 asukasta, josta 5 284 Sippolan puolella). Inkeroinen ja Myllykoski ulottuivat pieniltä osin myös Anjalan puolelle.
Harsukutoja

Levinneisyys

Harsukutojaa tavataan Afrikan keskiosissa. Sen on kuvattu olevan pääasiassa yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Petteri Kari

Petteri Kari (s. 5. toukokuuta 1971 Salo) on suomalainen jalkapalloerotuomari. Hän on tuominnut Suomen pääsarjan Veikkausliigan otteluita vuodesta 1999 lähtien.
Ammatiltaan Kari on upseeri. Hän työskentelee liikuntakasvatusupseerina Saaristomeren Meripuolustusalueella.
Black Book (pelaaminen)

Black Book (suom. Musta Kirja) on lempinimi kasinoiden pitämälle listalle, jolla ovat ei-toivotut henkilöt. Ei-toivottuja henkilöitä ei yleisesti päästetä kasinoille sisälle. Listalle joutuvat muun muassa kortinlaskijat, joiden takia kasino menettää voittojaan. Esimerkiksi Nevadassa Black Book -listaa ylläpitää osavaltion Gaming Control Board (GCB) -virasto.
Srebarnan luonnonsuojelualue

Sijainti ja koko

Srebarnan luonnonsuojelualue sijaitsee Bulgarian koillisosassa lähellä Romanian rajaa. Se on 638 hehtaarin laajuinen ja suojelee Srebarnajärven ekosysteemiä. Srebarnajärvi sijaitsee Tonavan tulvatasangolla noin kilometri joen uomasta etelään. Järven lisäksi suojelualueeseen kuuluu sen pohjoispuolella olevat entiset maatalousmaat, Tonavan varrella olevat metsäplantaasit sekä Komlukan saari ja sen ja Tonavan rantatörmän. välissä oleva vesialue.
Järven avoin vesialue oli vuonna 2000 noin 120 hehtaaria. Lisäksi järveen kuuluu 400 hehtaarin laajuinen ruoikko.

Ilmasto

Bulgarian pohjoisosissa ilmasto on mantereinen. Talvet ovat kylmiä ja kosteita ja kesät kuumia. Tammikuun keskilämpötila on –2 astetta ja heinäkuun keskilämpötila 23 astetta. Vuoden sadanta on 502 millimetriä.

Kasvillisuus

Srebarnan luonnonsuojelualueella on laskettu olevan 2 748 taksoniin kuuluvaa kasvia. Noin 53 prosenttia koko Bulgarian kosteikkolajeista kasvaa alueella. Lajeista kaksi on kansainvälisestä ja yksitoista kansallisesti uhanalaista.
Järviruoko on alueen valtalaji, ja se peittää kaksi kolmasosaa sen koko alasta. Ruoikon lajeja ovat myös kapeaosmankäämi ja leveäosmankäämi sekä järvikaislalajit. Yleisinä mattoina kasvaa valkolumme, hapsivita sekä kilpukka- ja limaskalajeja. Rannan puskissa kasvavat muun muassa raita, tuhkapaju ja punapaju. Komlukan saarella on tulvametsiä, joiden lajeja ovat pajut ja poppelit.

Eläimistö

Srebarnassa on erityisen arvokas lintulajisto. Siellä elää 233 lintulajia, joista 80 on muuttolintuja. Alueella pesii 99 lajia. Välimeren ja Mustanmeren alueen kiharapelikaaneista 9,6 prosenttia elää Srebarnassa. Kiharapelikaanin lisäksi alue on jalohaikaran, merimetson ja ruskosotkan ainoa pesimäpaikka Bulgariassa. Niiden lisäksi Srebarnassa lisääntyvät myös pikkumerimetso, yöhaikara, silkkihaikara,  rääkkähaikara, pikkuhaikara, pronssi-iibis, kapustahaikara, ruisrääkkä ja isotrappi. Tärkeitä talvehtijoita ovat kyhmyjoutsen, tundrahanhi, merihanhi ja merikotka.
Srebarnassa on tavattu 41 nisäkäslajia. Kaloista siellä elää muun muassa Bulgariassa harvinainen toutain ja matelijoista muun muassa pensaskäärme. Sammakkoeläimiä alueelta on löydetty 12 lajia ja sudenkorentoja 36 lajia.
Hanna-Mari Karhinen

Hanna-Mari Katila (ent. Peiju, o.s. Karhinen, s. 15. joulukuuta 1980 Juuka) on malli ja näyttelijä, joka esitti "Nooran" roolia elokuvassa Pitkä kuuma kesä 1999. Elokuvan jälkeen hän suoritti asepalveluksen Vekaranjärvellä. Hän on juontanut nuortenohjelma Subbaria Subtv:llä arki-iltapäivisin ja toiminut radiotoimittajana Radio SuomiPOPilla. Hän kuuluu Lahen Elmu ry:n perustajajäseniin ja toimii yhdistyksen puheenjohtajana.
Let’s Talk About Love (Céline Dion)

Let’s Talk About Love on Céline Dionin 18. marraskuuta 1997 julkaisema albumi. Albumi on laulajan viides studioalbumi. Albumi pääsi listaykköseksi ympäri maailmaa. Albumia on myyty yli 31 miljoonaa kappaletta. Euroopassa albumia on myytiin vuoteen 2003 mennessä kymmenen miljoonaa kappaletta.
Kakarlammi (Lahti)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,9 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Arrajoen valuma-alueella (14.16), jonka Iso-Kukkasen–Kärkjärven alueeseen (14.163) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 101,4 metriä mpy.
Paavo A. Kari

Paavo Armas Alfred Kari (4. marraskuuta 1905 Hausjärvi – 1. toukokuuta 1982 Turku) oli suomalainen päätoimittaja, joka tuli tunnetuksi myös pakinoitsijana. 
Paavo A. Karin vanhemmat olivat veturinkuljettaja Paavo Kari ja Olga Kulmala. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1935 oli Ensi Isaksson ja toinen vuodesta 1945 Helga Orvokki Valtonen. Kari kävi keskikoulun 1924 ja tuli Riihimäen sanomien aputoimittajaksi 1926 ja Kannaksen Lehden 1928. Hän oli Sisä-Suomen toimitussihteeri 1930–1937, Uuden Auran toimittaja 1937–1938, toimitussihteeri 1938–1945 ja toimituspäällikkö 1945–1949. Yksityisyrittäjien Turun osaston toiminnanjohtajana Kari työskenteli 1952–1959 ja oli samalla Lounais-Suomen Yrittäjän vastaava toimittaja.  Salon Seudun Sanomien päätoimittajana Kari toimi vuodesta 1959 vuoteen 1970 asti. Pakinoitsijana hänet tunnettiin 1930-luvulta herra Turusena.
Mäntsälän lukio

Opetus

Mäntsälän lukiossa voi opiskella vieraana kielenä englantia, espanjaa, ranskaa, saksaa ja venäjää. Lukiodiplomin voi suorittaa liikunnassa, musiikissa ja kuvataiteessa.
Lukion laaja kurssitarjonta ja useat opintopolut tukeutuvat osaksi avoimen ammattikorkeakoulun ja avoimen yliopiston tarjontaan.
Lukio tekee yhteistyötä myös Keudan ammattiopiston kanssa, joten kaksoistutkinnonkin suorittaminen on mahdollista.
Kaarle Karikko

Kaarle (Kaarlo) Karikko (10. joulukuuta 1842 Petäjävesi – 4. toukokuuta 1916 Keuruu) oli suomalainen kirjailija joka käytti nimimerkkiä Kario. 
Petäjäveden Karikon Autiossa syntynyt Kaarle Karikko asui suurimman osan elämästään Keuruulla jossa hän toimi muun muassa itseoppineena asianajajana. Karikko oli kansankirjailija ja hän kirjoitti runoja, novelleja ja näytelmiä. Karikon tekstejä (paikallisuutisia, artikkeleita ja runoja) julkaistiin useissa lehdissä kuten Suometar, Uusi Suometar, Keski-Suomi, Aamulehti ja Pohjalainen. Hänen runojaan ja näytelmiään esitettiin myös Keuruulla eri juhlatilaisuuksissa. 
Karikon keuruulaisista isovihan aikaan eläneistä Herpmanin veljeksistä vuonna 1888 kirjoittama historiallinen romaani Urhot koki erikoisen kohtalon. Se oli läpäissyt painoasian ylihallituksen sensuurin mutta Suomen kenraalikuvernöörin Fjodor Logginovitš Heidenin mielestä kirja oli venäläisvastainen ja hänen vaatimuksestaan ylihallitus otti teoksen uudelleen tutkittavaksi. Vaikka siitä ei löytynytkään huomautettavaa ylihallitus päätti ostaa kaikki kirjasta vielä myynnissä olleet kappaleet ja kieltää sen uusintapainokset.
Karikko oli naimisissa vuodesta 1895 modisti ja kangaskauppias Edla Amanda Pukkilan (1871-1940) kanssa. Heidän poikiaan olivat Suomen sisällissodassa valkoisten puolella kaatunut ylioppilas Niilo Karikko (1897–1918) ja Turun urheilutoimenjohtaja, yleisurheiluvalmentaja Paavo Karikko (1903–1978). Kaarle Karikon veli oli laulaja ja näyttelijä Niilo Karikko (1844–1875).
Microsoft WordPad

Microsoft WordPad on alkeellinen Windows-käyttöjärjestelmän mukana tuleva tekstinkäsittelyohjelma. Vaikkakin peruskäyttäjän tarpeisiin WordPad usein riittäisi, on se jäänyt käytännössä kokonaan Wordin varjoon. WordPad liitettiin käyttöjärjestelmään Windows 95:n julkaisun yhteydessä korvaten Microsoft Writen. Tuettuja tiedostomuotoja ovat TXT ja RTF. Lisäksi Windows 98:n mukana toimitettu WordPad pystyi tallentamaan DOC-muotoisia tiedostoja – ominaisuus, joka on poistettu myöhemmistä käyttöjärjestelmistä.
Cobra (taiteilijaryhmä)

Cobra (tyyliteltynä COBRA tai CoBrA) oli abstraktia ekspressionismia edustanut taiteilijaryhmä Euroopassa vuosina 1949–1952. Nimen taustalla ovat perustajien kotikaupungit Kööpenhamina (Copenhague), Bryssel ja Amsterdam, ja sen keksi Christian Dotremont. Ryhmä syntyi kun alankomaalainen ryhmä Reflex, tanskalainen ryhmä Høst ja belgialainen Vallankumouksellinen surrealistiryhmä sulautuivat yhteen.
Ryhmä piti kaksi suurta näyttelyä, toisen Stedelijk Museumissa Amsterdamissa 1949, toisen Palais des Beaux-Artsissa Liègessä (1951).
Amstelveenissa Hollannissa on Cobra-museo, jossa on esillä Karel Appelin teoksia ja muuta kansainvälistä avantgarde-taidetta.
Lykopeeni

Lykopeeni on muun muassa tomaatin punainen väriaine, joka kuuluu karotenoidien ryhmään. Se kuuluu rakenteeltaan hiilivetykarotenoideihin. Muita samaan ryhmään kuuluvia yhdisteitä ovat alfa- ja beetakaroteeni. Toisin kuin monet muut karotenoidit, lykopeeni ei toimi elimistössä A-vitamiinin esiasteena. Runsaan lykopeenin saannin on useissa tutkimuksissa todettu suojaavan syöpä-, sydän- ja verisuonitaudeilta. Lykopeenin lähteitä ovat tomaatti, vesimeloni, verigreippi ja ruusunmarja. Muiden karotenoidien tapaan lykopeeni imeytyy parhaiten käsitellyistä elintarvikkeista. Jauhaminen ja kypsennys lisäävät imeytymistä merkittävästi. Tuoretta tomaattia parempia lykopeenin lähteitä ovatkin esimerkiksi ketsuppi, tomaattimehu tai vaikkapa tomaattinen pastakastike.
Lykopeenin kemiallinen kaava on C₄₀H₅₆, moolimassa 536.87  g/mol, sulamispiste 172–173 °C ja CAS-numero 502-65-8.
A130

A130 on Karjalan tasavallassa Aunuksen kaupungista luoteeseen Sortavalaan johtava 205 km pitkä maantie. Tie erkanee Aunuksessa Pietarin ja Murmanskin välisestä Kuolan valtatiestä (M18), seuraa Laatokan rantaa luoteeseen Sortavalan pohjoispuolelle, jossa se risteytyy tiehen A129, jota pitkin tie jatkuu Sortavalaan tai 52 km pohjoiseen Värtsilän rajanylityspaikalle.
Matkailutienä tunnetun, Petroskoista Värtsilän kautta Skandinaviaan johtavan Sinisen tien reitti seuraa A130-tietä sen läntisellä osuudella Impilahden Leppäsillasta Värtsilään. Valtakunnanrajalla tie liittyy Suomen valtatie 9:ään (Niirala - Kuopio - Turku).
Mukkulan peruskoulu

Mukkulan peruskoulu on Lahdessa Mukkulan kaupunginosassa toimiva koulu, jossa on luokat 1–9. Lukio lakkautettin vuonna 2007. Oppilaita koulussa on yli 800. Koulun yhteydessä toimivat Mukkulan päiväkoti ja Mukkulan kirjasto.
Norjalainen metsäkissa

Luonne

Norjalaiset metsäkissat ovat luonteeltaan uteliaita, älykkäitä ja sosiaalisia. Ne oppivat myös helposti. Norjalainen metsäkissa rakastaa yksin oloa, mutta sitäkin enemmän seurassa oloa, mutta ei viihdy hirveän pitkiä aikoja yksin.

Historia

Pitkään Norjassa tunnettu rotu on kehittynyt ilman ohjattua jalostusta ja sitä on pidetty tavallisena kotikissana. Sen uskotaan kehittyneen viikinkien tuomien lyhytkarvakissojen ja ristiretkeläisten tuomien pitkäkarvaisten kissojen risteytymänä. Norjalainen metsäkissa tuli kansainvälisesti tunnetuksi 1930-luvun lopulla, kun muutama yksilö sai Saksassa kissanäyttelyn tuomaristolta hyvät arvostelut. Toisen maailmansodan sytyttyä rotu unohdettiin kansainvälisesti 1970-luvulle asti. Ensimmäisenä kansainvälisenä rotuliittona FIFe hyväksyi rodun vuonna 1977. Nykyisin rotua kasvatetaan muun muassa Yhdysvalloissa, Australiassa ja Euroopassa, mukaan lukien Suomessa. 
Norjalainen metsäkissa on Norjan oma kissarotu.

Ulkonäkö

Pakkasta hyvin kestävällä norjalaisella metsäkissalla on tiheä turkki, tupsukorvat ja tuuhea häntä. Turkki on kaksikerroksinen. Alla on tiheä aluskarva ja päällä pitkät öljyiset peitinkarvat, jotka tekevät turkista lähes vedenpitävän. Kastunut kissa ravistaa itsensä kuivaksi samaan tapaan kuin koirat. Kissalla on pitkäkarvainen kauluri ja pitkäkarvaiset ”housut”. Tassujen anturoissa on tupsut, jotka suojaavat anturoita kylmältä. Turkki kehittyy tuuheaksi kissoilla, jotka ulkoilevat talvella. Sisäkissojen turkki ei ole yhtä muhkea. 
Kesykissaroduksi norjalainen metsäkissa on iso: urokset painavat 6–10 kiloa ja naaraat arviolta puolet urosten painosta. Norjalainen metsäkissa on voimakasrakenteinen, roteva kissa, vartalo on pitkä ja takajalat ovat etujalkoja pidemmät. Kissan pää on kolmiomainen, nenä on suora ja silmät isot, avoimet ja hieman vinossa. Korvat ovat suuret ja muodostavat kasvojen kanssa kolmion.

Ikä

Norjalainen metsäkissa kehittyy melko hitaasti, mutta täysikasvuinen se on kolmevuotiaana.
Norjalaiset metsäkissat eli norskit elävät yleensä 11–17-vuotiaaksi.
TUL:n pesäpallomestaruus 1936

Itä

Itälohkon tuloksista on lähteistä löytynyt vain kaksi: Lappeenrannan Työväen Urheilijat - Kuusankosken Puhti 3-3 , Viipurin Toverit - Haminan Ponteva 4-4. Lappeenranta ja Kuusankoski selvisivät TUL:n lopputurnaukseen.
Bengt Ahlfors

Bengt Gunnar Richard Ahlfors (s. 28. joulukuuta 1937 Helsinki) on suomenruotsalainen teatteriohjaaja, kirjailija ja teatterinjohtaja.

Ura

Ahlfors valmistui ylioppilaaksi vuonna 1957 ja filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1967. Vuosina 1963–1966 hän työskenteli freelanceohjaajana, 1966–1967 Svenska Teaternin ohjaajana ja vuodet 1967–1970 Lilla Teaternin ohjaajana. Vuosina 1975–1978 Ahlfors oli Svenska Teaternin taiteellinen johtaja.
Ahlfors on kirjoittanut noin 30 teatterinäytelmää, joista monet on käännetty muun muassa suomeksi ja englanniksi. Niitä on esitetty erityisesti Pohjoismaissa ja Keski-Euroopassa, mutta myös Yhdysvalloissa. Hänen tunnetuimpia töitään ovat Frej Lindqvistin kanssa ideoitu esikoisnäytelmä I våras (1963), dramatisointi Jules Vernen  romaanista Maailman ympäri 80 päivässä (1970) ja Johan Bargumin kanssa kirjoitettu aidsia käsittelevä Finns det tigrar i Kongo? (1986), jota on esitetty yli 20 kielellä.
Vuonna 2001 Ahlfors julkaisi muistelmateoksen Äventyr i teaterbranschen: minnen och sidorepliker.
Ahlforsin puoliso on ollut vuodesta 1968 teatteriohjaaja Ritva Siikala. Heillä on kaksi lasta.
Iteaceae

Tuntomerkit

Heimon kasvit ovat pensaita tai puita. Lehdet ovat pienikorvakkeisia. Kukinto on terttumainen tai viuhkomainen. Kukassa on enemmän tai vähemmän kehänalainen sikiäin, jossa on aksiletyyppinen keski-istukka. Vartalo on hyvin kehittynyt. Siemenessä on niukka endospermi.

Levinneisyys

Heimo kasvaa monella erillisalueella lämpimillä ja trooppisilla alueilla.

Luokittelu

Heimossa on kaksi sukua ja 21 lajia. 
Pterostemon-suvussa on kolme Meksikossa kasvavaa pensaslajia, joiden kiiltävät lehdet sijaitsevat kierteisesti ja ovat sahalaitaiset ja korvakkeelliset. kukinto on huiskilomainen viuhko. Heteitä on viisi, ja ne ovat litteäpalhoisia, palhot ovat palteisia, palteet hammasreunaisia, ja kukassa on myös viisi joutohedettä. Sikiäin on yhdislehtinen ja enimmäkseen kehänalainen, viiden emilehden muodostama, kussakin 4-6 siemenaihetta. Luotti on nuppimainen. Hedelmä on verhiöllinen.
Suvussa Itea on 18 puu- ja pensaslajia Kaakkois-Aasiassa saaristoineen, Pohjois-Amerikan itäosassa sekä Itä- ja Etelä-Afrikassa. Niiden lehdet sijaitsevat kierteisesti ja ovat piikki- tai rauhashampaisia. Hankasilmuja on monta. Kukinto sijaitsee lehtihangassa ja on terttumainen, joskus haarainen. Kukat ovat melko pieniä, ja niissä on rengasmainen mesiäinen; pohjus on maljamainen hypantio. Sikiäin koostuu kahdesta yhteenkasvaneesta emilehdestä ja on lähes kehänalainen. Hedelmä on liiteluomainen kota.
HMS Leeds (G27)

Palvelus

HMS Leeds luovutettiin 23. lokakuuta 1940 Halifaxissa Nova Scotiassa Kuninkaalliselle laivastolle. Alus purjehti Englantiin, jossa se määrättiin Devonportin telakalle, jossa se oli 17. marraskuuta - 2. maaliskuuta 1941. Telakalla ollessa aluksen voimansiirtoa muutettiin, polttoainetäyttöä suurennettiin ja aseistus muutettiin paremmin saattajalle sopivaksi.
Alukselle asennettiin myöhemmin viisi 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Alus oli koko palvelusaikansa suojaamassa itärannikon saattueita, joiden välillä se vietti runsaasti aikaa telakoilla.
HMS Leeds poistettiin palveluksesta 10. huhtikuuta 1945 Grangemouthissa. Alus myytiin romutettavaksi 4. maaliskuuta 1947 BISCOlle. Se saapui 19. tammikuuta 1949 Graysiin Essexiin T. W. Wardille romutettavaksi.