google/wiki40b huggingface dataset:
Filosofikuningas

Filosofikuninkaat olivat Platonin dialogissaan Valtio esittämän valtioutopian eli Kallipoliksen hallitsijoita tai vartijoita.

Filosofikuningas Platonin Valtiossa

Platonin mukaan jotta hänen ihannevaltionsa voisi toteutua, "on joko filosofien tultava kuninkaiksi tai sitten niiden, joita me nyt sanomme kuninkaiksi ja hallitsijoiksi, on ryhdyttävä toden teolla ja vakavasti harrastamaan filosofiaa".
Selittäessään ajatustaan tarkemmin Platon lähtee liikkeelle filosofin sananmukaisesta määritelmästä. Filosofi on viisauden rakastaja, ja rakastajana hänen tulee olla sellainen, että hän rakastaa viisautta kokonaisuudessaan ja kaikessa. Tämän jälkeen hän erottaa ne, jotka rakastavat totuutta itseään ja ne jotka rakastavat vain näkemäänsä tai oppimaansa. Filosofeja ja näin ainoita filosofikuninkaiksi sopivia ovat ne, jotka kykenevät näkemään Platonin ideaopin mukaiset ideat.
Myöhemmin Platon käsittelee muun muassa filosofikuninkailta vaadittavaa koulutusta. Peruskoulutus kestää 18-vuotiaaksi. Tämän jälkeen seuraa kaksi vuotta fyysista harjoittelua, kymmenen vuotta matemaattisia tieteitä sekä viisi vuotta dialektiikkaa. Lopuksi vaaditaan viisitoista vuotta osallistumista kaupunkivaltion käytännön hallitsemiseen. Tämän koulutuksen läpikäyneet ovat lopulta 50-vuotiaina sopivia hallitsijoiksi.
Valtiossa Platon käyttää myös metaforaa valtiolaivasta kuvaamaan ajatustaan filosofikuninkaista tämän laivan parhaina kapteeneina.

Myöhemmin

Historiassa muun muassa Rooman keisari Marcus Aureliusta, joka oli myös stoalainen filosofi, on usein kutsuttu filosofikuninkaaksi. Uudellakin ajalla ajatusta on sovellettu muun muassa joihinkin valistusajan hallitsijoihin ja poliitikkoihin, kuten Fredrik II Suureen ja Thomas Jeffersoniin.
Karl Popper syytti Platonia totalitarismin noususta 1900-luvulla ja näki tämän ajatuksen idealistisista ja yhteiskuntaa manipuloimaan pyrkivistä filosofikuninkaista sellaisena, että se johti Adolf Hitlerin kaltaisten diktaattoreiden nousuun.
Ajatolla Khomeinin sanotaan saaneen innoitusta platonilaisesta ajatuksesta filosofikuninkaista hänen kiinnostuttuaan islamilaisesta mystiikasta ja Platonin Valtiosta. Hänen on arveltu ottaneen tästä vaikutteita ajatukseensa islamilaisesta tasavallasta.
Alfrēds Kalniņš

Alfrēds Kalniņš (1879–1951) oli latvialainen säveltäjä. Hän sävelsi romanttisen, kansallismielisen oopperan Baņuta (1920, uudistettu 1927–1933). Neuvostomiehityksen vuosina siinä käytettiin ideologiaan paremmin sopinutta lopetusta, mutta perestroikan aikaan oopperaa alettiin esittää taas alkuperäisessä muodossaan. Alkuperäisversion kantaesitys länsimaissa järjestettiin New Yorkin Carnegie Hallissa 5. kesäkuuta 1982. Kalniņš oli myös urkuri ja laulujen säveltäjä. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu piano- ja urkumusiikkia, orkesteriteoksia, balettia ja kuorosävellyksiä sekä kansanmusiikin sovituksia. Kalniņš sai opetusta Anatoli Ljadovilta Pietarin konservatoriossa.
Kalniņš sävelsi vielä toisen oopperan, Saliniekin (1926). Hän oli New Yorkissa vuosina 1927–1933.
Ann-Mari Häggman

Solveig Ann-Mari Häggman (s. 19. syyskuuta 1941 Vaasa) on suomalainen kansanmusiikintutkija.
Häggman toimi arkistonhoitajana Svenska litteratursällskapetin kansankulttuuriarkistossa 1968–1985 ja oli sen päällikkö 1992–1993. Hän on tehnyt paljon merkittävää työtä suomenruotsalaisen kansanperinteen tallentamiseksi ja käynyt myös Yhdysvalloissa ja Virossa siirtolaisalueilla. Hänestä tuli Finlands svenska folkmusikinstitutin päällikkö 1985 ja hän väitteli filosofian tohtoriksi 1992 keskiajan balladirunoutta käsittevällä tutkimuksella Magdalena på källebro. Laajan kirjallisen tuotannon lisäksi hän on tenyt dokumenttielokuvia musiikki- ja tanssiperinteestä sekä 1930-luvun musiikkia sisältävän albumin. Hän on ollut Finlands Svenska Spelmansförbundin puheenjohtaja (1974–1979), Svenska folkskolans vännerin hallituksen jäsen (1976–2010), sen puheenjohtaja (1998–2010) ja Svenska litteratursällskapetin hallituksen jäsen(1981–2014). Hän on saanut Fredrika Runebergin stipendin 1993.
Rintamerkki

Rintamerkki on puvun rinnukseen kiinnitettävä merkki. Rintamerkki voi olla tehty pahvista, metallista, muovista tai kankaasta ja siinä on jokin tunnus. Tavallisesti tunnuksilla korostetaan kuulumista johonkin ryhmään. Rintamerkki voi kuitenkin olla myös pelkkä koriste tai mainos. Perinteiset merkit kiinnitettiin vaatteisiin neuloilla, ruuveilla tai liittimillä. Ne voitiin myös liimata tai ommella.
Merkkien historia alkaa muinaisuudesta. Ihmiset ovat aikojen alusta koristautuneet yhteisönsä tunnuksin. Amuletit, soljet, rahat, mitalit, brakteaatit, napit, sotilastunnukset, jetongit, rintamerkit, hihamerkit, pinssit kuuluvat samaan perheeseen.
Rintamerkkien käyttö on vanha perinne järjestötoiminnassa ja se on levinnyt kansainvälisiä teitä. Suomessa merkkejä alettiin harrastaa 1800-luvun lopulla, jolloin yhdistystoiminta vapautui siihen kohdistuneista rajoituksista. Osakunnat, raittius- ja urheiluseurat ja työväenjärjestöt ryhtyivät valmistuttamaan rintamerkkejä. Merkit olivat tuolloin useimmiten jäsenmerkkejä, joiden kantajilla oli jäsenyyden takaamia oikeuksia. Merkki rinnassa toimi esimerkiksi pääsylippuna tilaisuuksiin ja antoi oikeuden käyttää puheenvuoroja. Ensimmäiset merkit olivat usein rusetteja tai pahvimerkkejä. Poliittisia rintanappeja on käytetty Yhdysvalloissa jo 1800-luvulta lähtien, kun selluloidi keksittiin. Suomessa niiden käyttö yleistyi vasta 1960- 1970-luvuilla.
Suomen puolustusvoimien todennäköisesti ensimmäinen joukko-osastopinssi on 1929 alkaen Tampereen Rykmentin Tappara-lehden toimituksen jakama emalinen lippukuvioinen pinssi. 
Poliittisia merkkejä on valmistettu moniin erityistarkoituksiin: jäsen-, vaali-, puoluekokous-, keräys-, kunnia- ja juhlamerkkien lisäksi on valmistettu henkilöihin ja tapahtumiin liittyviä merkkejä.
Rintamerkkejä käytetään yleisesti varojen keräämiseen eri tarkoituksiin. Merkkien myyntiä harjoittavat niin hyväntekeväisyysjärjestöt kuin poliittiset ja aatteelliset järjestötkin. Kampanjamerkeillä pyritään tuomaan julki ajankohtaisia kysymyksiä ja tavoitteita.
Alijäähtyminen

Alijäähtyminen on prosessi, jossa neste jäähtyy jäätymispistettään kylmemmäksi, mutta pysyy edelleen nestemäisenä.
Normaalisti jäätymispisteen paikkeilla neste alkaa kiteytyä jäätymisytimen ympärille – esimerkiksi vesi alkaa jäätyä lämpötilan laskiessa pakkasen puolelle jonkin vedessä leijuvan hiukkasen tai suolakiteen ympärille. Jos sopivia ytimiä ei ole, neste voi jäähtyä tiettyyn, paljon kylmempään lämpötilaan (vedellä −42 °C), jossa alkaa tapahtua homogeenista jäätymistä.
Ilmakehässä on alijäähtynyttä vettä etenkin pilvipisaroissa: kumpu- ja kumpukerrospilvet muodostuvat useimmiten alijäähtyneistä pienistä vesipisaroista. Pintajännitys pitää niitä nestemäisinä; niinpä lentokoneen siipeen törmätessään ne jäätyvät heti ja aiheuttavat jäätämistä.
Tihkusateen pilvipisaroita suuremmissa pisaroissa pintajännitys on pienempi, ja alijäähtyminen on harvinaisempaa, mutta kuitenkin yleisempää kuin varsinaisen vesisateen halkaisijaltaan jopa millimetrin kokoisissa pisaroissa.
Alijäähtynyt vesi aiheutti onnettomuustutkijoiden mukaan välillisesti Air Francen lennon 447 onnettomuuden 1. kesäkuuta 2009.
Firn

Firn (firn-lumi) on lumen ja jään välimuoto, jonka tiheys on yleensä yli 0,55 g/cm³. Se on vielä huokoista, mutta uudelleenkiteytynyttä. Firn on säilynyt vähintään yhden sulamiskauden muuttumatta suoraan jääksi ja sitä alkaa syntyä lumikerroksen pohjalla, kun lumen syvyys on yli 15 m. Paksu lumikerros luo pohjalle suuren, puristavan paineen. Firn-lumi kehittyy ns. névé-lumesta tihenemällä, ja tihenee itse vähitellen jääksi, kun jäätikön kasautumisalueen pinnasta mennään syvemmälle. Névé-lumi on yli 0,5 g/cm³ tiheyksistä, osittain sulanutta ja uudelleenkiteytynyttä raskasta lunta.
Asovantokko

Ulkonäkö ja koko

Asovantokko on kooltaan hyvin pieni, korkeintaan viiden senttimetrin mittainen. Ulkonäöltään se ei ole mitenkään koristeellinen. Selkäevässä on pieni sininen alue. Keltaiset silmät ovat päästä jonkin verran koholla. Pyrstö on läpinäkyvä.

Levinneisyys ja elinympäristö

Joidenkin vahvistamattomien havaintojen mukaan lajia esiintyisi Adrianmeressä. Asovantokkoja oli jonkin verran Araljärvessä. Nykyisin koko järvi on kuivunut.
John Forsberg

John Edvard Valdemar Forsberg (8. syyskuuta 1917 Maalahti – 10. maaliskuuta 2014 Vaasa) oli suomalainen poliitikko. Forsberg toimi RKP:n kansanedustajana vuosina 1954–1958 edustaen Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä. Kunnallispolitiikassa Forsberg toimi Vaasan kaupunginhallituksen ja -valtuuston jäsenenä.
Forsberg kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1939, suoritti teologian erotutkinnon ja vihittiin papiksi vuonna 1949, pastoraalitutkinnon vuonna 1953 sekä pastoraalitutkinnon vuonna 1961. Työelämässä Forsberg toimi sotilaspastorina 1943, ruotsalaisen raittiustoimiston esimiehenä Vaasassa ja Suomen ruotsalaisen raittiustyön keskusliiton pääsihteerinä 1944–1951, kirkkoherran apulaisena Sulvassa 1949–1950, vt. kirkkoherrana Raippaluodossa 1950–1951, Vaasan ruotsalaisen seurakunnan ylimääräisenä pappina 1951–1960, Suomen ruotsalaisen seurakuntatyön liiton johtajana ja Församlingsbladetin päätoimittajana 1960–1966, Helsingin eteläisen ruotsalaisen seurakunnan kirkkoherrana 1966–1979, Porvoon tuomiokapitulin asessorina 1967–1969 sekä kirkkohallituksen jäsenenä (kirkkoneuvos) 1970–1977.
Forsbergin vanhemmat olivat maanviljelijä Edvard Alexander Forsberg ja Johanna Matilda Granlund. Forsbergin puoliso vuodesta 1942 oli lehtori Hildegard Maria Wassborr. Heillä on kolme lasta. Forsbergille myönnettin rovastin arvonimi vuonna 1971 ja teologian kunniatohtorin arvonimi Åbo Akademilta vuonna 1974.
Yhteiskunta

Yhteiskunta koostuu ihmisistä ja heidän yhteisöistään, jotka asuvat ja ovat vuorovaikutuksessa tietyllä maantieteellisellä alueella; myös erilaiset instituutiot, poliittiset käytännöt tai valtarakenteet, infrastruktuuri ja kulttuuri ovat osa yhteiskuntaa. Yhteiskuntaan kuuluvat myös ihmisyksilöt, perheet ja suvut.  
Yhteiskunta muodostuu ihmisten kaikkien (nykyisten ja siihen mennessä institutionalisoituneiden) vuorovaikutussuhteiden verkostoista. Yhteiskunta jaetaan muun muassa hegeliläisessä ja liberalistisessa perinteessä valtioon ja kansalaisyhteiskuntaan. Uudemmissa teorioissa yhteiskunta jaetaan usein kolmeen osa-alueeseen: valtiolliseen eli julkiseen sektoriin, (yksityiseen) taloudelliseen toimintaan eli yksityiseen sektoriin ja vapaaehtoistyöhön (kolmas sektori). Vielä uudempi laajennus tähän jaotteluun on neljäs sektori, jolla tarkoitetaan perhettä, sukua ja ystäväpiiriä.
Luisa Martín

Luisa Martín (s. 23. helmikuuta 1960) on espanjalainen näyttelijä. Martín syntyi Madridissa, jossa hän aloitti opiskelun teatterikoulussa. Hän on näytellyt paljon teatterissa. Televisiosta hänet tunnetaan parhaiten Perhelääkäri-sarjasta.
Marnardal

Historia

Nykyinen Marnardal kattaa alueita aiemmista Bjellandin, Grindheimin, Laudalin ja Øyslebøn kunnista. Bjelland ja Grindheim muodostivat yhdessä oman kunnan 1837–1901 ja jakautuivat erillisiksi kunnikseen 1902. Laudalin kunta perustettiin 1899, jolloin se irtautui Øyslebøstä. Vuonna 1964 Grindheim ja osa Bjellandia yhdistyi Konsmon kanssa Audnedalin kuntaan, jolloin muu osa Bjellandista tuli mukaan perustettuun Marnardalin kuntaan. Pääosan Marnardalia muodostivat tuossa yhteydessä Laudal, Øyslebø sekä osa Finslandin kuntaa (josta osa liittyi samaan aikaan perustettuun Songdalenin kuntaan).
Andrea Cossu

Seurajoukkueura

Cossu siirtyi Olbiasta Hellas Veronaan vuonna 1997. Hän edusti seuraa kahdeksan vuotta pelaten yli 90 ottelua. Välissä hän oli myös neljällä lainapestillä, kolme kertaa Lumezzanessa ja kerran Sassari Torreksessa. 
Vuonna 2005 Cossu siirtyi Cagliari Calcioon. Hän pelasi seurassa yhden kauden aikana Serie A:ssa 22 ottelua ilman maaleja. Vuonna 2006 hän palasi takaisin Hellas Veronan väreihin. Cossu edusti seuraa kahden kauden ajan, ennen kuin edessä oli paluu takaisin kotikaupunkiin Cagliariin Cagliari Calcion riveihin. Cossu on edustanut Cagliari Calciota vuodesta 2008 asti ja on pelannut yli kaksisataa Serie A-ottelua. Hän on yksi Cagliarin avainpelaajista nykyisin. Kauden 2014-2015 jälkeen Cagliari putosi Serie A:sta Serie B:hen.

Maajoukkueura

Cossu on pelannut Italian jalkapallomaajoukkueessa kaksi ottelua vuonna 2010. Helmikuussa 2010 hänet kutsuttiin maajoukkueen mukaan harjoitusotteluun Kamerunia vastaan ja näin hänestä tuli ensimmäinen sardinialainen Italian maajoukkuepelaaja sitten Gianfranco Zolan. Cossu teki debyyttinsä tuossa pelissä. Hänet nimettiin alustavaan miehistöön vuoden 2010 MM-kisoihin, mutta lopulliseen Marcello Lippin miehistöön Cossu ei päässyt.
Kellokanerva

Ulkonäkö ja koko

Kellokanerva kasvaa noin 20 cm korkeaksi. Varsi on koheneva tai pysty, nuoret varren haarat ovat karvaisia. Pienet, ikivihreät lehdet ovat nelittäin ja säteittäisesti pitkin vartta. Kukinnon alla lehdet ovat varrenmyötäisesti, muualla ne ovat sirottavia. Kukinto on vähäkukkainen latvasarja. Kukat ovat vaaleanpunaisia, kellomaisia ja nuokkuvia. Kellokanerva kukkii Suomessa elokuussa.
Juuri lehtien muoto ja asento auttavat varmimmin erottamaan kellokanervan hyvin yleisestä kanervasta (Calluna vulgaris). Muista saman suvun jäsenistä kellokanervan erottaa siitä, että kellokanervan heteet eivät tule terälehtien muodostaman kellon ulkopuolelle.

Levinneisyys

Kellokanervaa tavataan yleisenä Länsi-Euroopassa meren rannikoilla ja lähellä niitä sisämaassa Norjasta Trondheimin tasalta etelään Portugaliin asti. Levinneisyysalue kattaa Länsi-Ruotsin läntisen puoliskon ja Tanskan, mutta ei juurikaan ulotu Itämerelle. Länsi- ja Keski-Euroopan sisämaassa esiintyminen on paikoittaista ja ulottuu idässä Transilvanian ja Latvian tasalle. Myös pohjoisessa Skandinavian sisämaassa ja Pohjois-Norjassa on erillisiä esiintymiä. Se on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan ihmisen mukana.
Kellokanervan ainoa tunnettu nykyesiintymä Suomessa on muusta levinneisyysalueesta erillään Kuhmossa. Esiintymä löydettiin vuonna 1964. Siitepölytutkimuksilla on osoitettu lajin kasvaneen paikalla edellisen jääkauden jälkeiseltä lämpökaudelta asti. Kellokanerva on todennäköisesti kasvanut 1800-luvulla myös Hämeenkyrössä.

Elinympäristö

Pääesiintymisalueellaan merellisessä ilmastossa, missä ei esiinny talvella routaa, kellokanerva kasvaa aukeiden nummien valtakasvina. Kuhmossa kellokanervan pääesiintymä kasvaa lammen rantasuolla. Pienemmät esiintymislaikut ovat kuivahtaneella suolla. Lajin esiintymisalueet ovat nykyisin pääosin suojelualueilla.

Käyttö

Kellokanervasta on jalostettu lajikkeita koristekasveiksi.
Gisl

Gisl (Gris) on mytologinen henkilöhahmo, joka mainitaan Suomen kronikassa yhtenä Suomen kuninkaista. Gisl mainitaan Snorri Sturlusonin Ynglingasaagassa. Hän oli Ruotsin kuninkaan Visburin ja Aude Rikkaan tyttären poika. Hän on myös Andurin veli, josta Suomen Kronikassa käytetään nimeä Amund. Suomen kronikan mukaan Gris hallitsi ennen veljeään Amundia.

Gris Suomen kronikassa

Kronikoitsijan mukaan Gristä eli Krisiä kutsuttiin kansankielellä Porsaaksi. Hän sai lempinimensä siitä, ettei ollut vielä varttua aikuiseksi, kun hänen isoisänsä Altus (Aude Rikas) kuoli. Siksi hänen äitinsä, Altuksen tytär ja Visburin ensimmäinen vaimo huolehti hallinnosta ilman vastarintaa.
Kolmentoista vuoden kuluttua Gris ja hänen veljensä Amund lähetettiin vaatimaan isältään, kuningas Visburilta huomenlahjaa, jonka oli luvannut heidän äidilleen. Lahjaan sisältyi kolme maatilaa ja kultaiset kaulakäädyt. Visbur torjui vähäisen pyynnön ja vaikka pojat luopuivat vaatimuksistaan maatiloihin, ei kuningas antanut mitään. Pojat palasivat takaisin kotiin, mutta uhkasivat palata takaisin ja hankkia oikeutta äidilleen.
Poikien äiti oli pettynyt, hän pyysi Huld-noitaa riistämään hengen Visburilta, mutta pojat olivat jo oma-aloitteisesti lähteneet sotajoukolla varustettuna takaisin laivalla Ruotsiin ja polttivat Visburin kartanoonsa ja samalla ryöstivät ja hävittivät seutua.
Suomalaisia teko miellytti ja veljesten urhoollisuutta ylistettiin. Vanhin heistä, Gris asetettiin kuninkaaksi. Gris aloitti samalla varustelun, koska ruotsalaiset saattaisivat kostaa kuninkaansa surman. Kronikoitsijan mukaan mitään sotaa ei kuitenkaan mainittu. Tähän voi vaikuttaa se, että kronikoitsija mainitsee Suomessa hallinneen ruotsalaissukuisen kuninkaan ja Ruotsin valtakunnan päämiehenä oli suomalaissyntyinen kuningas. Grishän oli Ruotsin kuninkaan poika.
Kuollessaan Gris jätti kuninkuuden veljelleen Amundille, johon hän oli elämänsä aikana syvästi kiintynyt.
Riben hiippakunta

Historia

Ansgar perusti vuonna 860 seurakunnan Ribeen. Riben hiippakunta syntyi katolisena hiippakuntana vuonna 948. 1530-luvulla hiippakunta muuttui reformaation myötä luterilaiseksi.
Hernekeitto

Hernekeitto on keittoruoka, joka valmistetaan suomalaisittain kuivatuista vihreistä herneistä ja sianlihasta. Tavanomaisesti herneet turvotetaan ennen keittämistä liottamalla kylmässä vedessä yön yli, minkä jälkeen niitä keitetään yhdessä lisätyn lihan kera, kunnes ne hajoavat. Mausteina käytetään usein suolaa, mustapippuria, meiramia ja sinappia, vihanneslisukkeina sipulia ja porkkanaa. Suomen länsiosissa hernekeitto on perinteisesti hyvin sakeaa ja savustetulla lihalla viimeisteltyä, karjalaisessa hernerokassa puolestaan on myös lientä ja herneet ovat kokonaisia eikä sianliha yleensä ole savustettua. Kiehauttamalla valmiita hernekeittosäilykkeitä on saatavilla suomalaisissa ruokakaupoissa useina eri variaatioina, myös kasvishernekeittona ja lihattomana.
Koska hernekeiton raaka-aineet ovat edullisia ja helposti kuljetettavia eikä valmistus edellytä liioin käsityötä, on se Suomessa hyvin suosittu suurten joukkoruokailu- ja toritapahtumien ruokalaji.  
Hernekeittoa on syöty jo antiikin aikaan. Se mainitaan Aristofaneen komediassa Linnut (414 eaa.). Kreikkalaiset ja roomalaiset viljelivät herneitä viimeistään noin 500–400 eaa. Tuona aikakautena Ateenan kaduilla myytiin kuumaa hernekeittoa.

Hernekeitto armeijassa

Ruotsin armeijassa hernekeittoa syötiin tiistaisin ja torstaisin, koska perjantai oli katoliseen aikaan paastopäivä ja torstaina haluttiin tarjota tukevaa ja ravitsevaa ruokaa. Hernekeitto ja pannukakku torstain ja laskiaistiistain ruokalajeina ovat sen aikaista perinnettä. Suomen puolustusvoimissa hernekeittoa tarjoillaan pannukakun kera joka viikko, yleensä torstaisin.

Muiden maiden hernekeittokulttuuri

Ruotsissa hernekeitto valmistetaan yleensä keltaisista herneistä.
Alankomaissa hernekeitossa voi muun sianlihan sijaan olla myös makkaraa.
Saksassa hernekeiton perusraaka-aine on toki herne, mutta keittoon lisätään lähes aina muita kasviksia, pääasiassa sipulia, porkkanaa ja perunaa. Lihan lisääminen keittoon on yleistä, kuten myös keiton tarjoaminen makkaran kanssa, jolloin siitä usein mainitaan ja makkaran saa mukaan pyydettäessä ("mit Bockwurst"). Hernekeitto on yleistä tarjottavaa Saksassakin kylmän vuodenajan ulkoilmatapahtumien yhteydessä.
Englannissa hernekeittoa muistuttava mutta paksumpi pease pudding haudutetaan vesihauteessa, ja se muistuttaa rakenteeltaan hiukan lanttulaatikkoa. Hernekeitto keittoruokanakin tunnetaan nimenomaan paksuudestaan, joten sitä voisi kutsua jo melkein soseeksi: onhan Lontoon sumuja kautta aikain verrattu nimenomaan hernerokkaan.
Venäjällä hernerokka tehdään savustetusta sianlihasta, ja siihen lisätään usein myös perunaa. Venäläisessä rokassa on melko runsaasti lientä.
Norjassa sakeata etikalla maustettua hernemuhennosta käytetään kylmänä ruoanlisäkkeenä vihreiden vihannesten tapaan. Lämmin hernekeitto puolestaan on liemimäistä, eikä siinä ole lihaa.
Islannissa hernekeittoon käytetään suolattua lampaanlihaa.
Australiassa englantilaistyyppiseen hernekeittoon lisätään kellumaan australialainen lihapiirakka, ja ruokalaji tunnetaankin nimityksellä Pie Floater.
Herăstrău

Herăstrăun puisto (romaniaksi Parcul Herăstrău) on puisto Bukarestin pohjoisosassa. Puiston pinta-ala on yhteensä 1,1 neliökilometriä, mistä 0,7 neliökilometriä kuuluu Herăstrăun järvelle. 
Aikaisemmin puiston paikalla oli suota, mutta vuosien 1930–1935 aikana se kuivatettiin. Puisto avattiin yleisölle vuonna 1936. Nykymuotonsa puisto sai vuonna 1951.
Historian saatossa puistolla on ollut useita eri nimiä: Parcul Naţional (Kansallispuisto), Kaarle II:n puisto sekä Josif Stalinin puisto. Puistossa oli muun muassa Stalinin patsas, mikä hävitettiin vuonna 1956.
Järvellä on mahdollista liikkua moottoroimattomilla veneillä ja se onkin suosittu melonnan harrastajien harjoittelupaikka. 
Vuonna 1995 puistoon rakennettiin skeittipuisto sekä lapsille oma leikkialue. Yhteistyössä Japanin suurlähetystön kanssa puistoon rakennettiin vuonna 1998 Japanilainen puutarha Osakan maailmannäyttelyn kunniaksi.
Puistossa sijaitsee Muzeul Satului ulkoilmamuseo.
Donatas Motiejūnas

Ura

Motiejūnas aloitti koripallon Žalgiris-Arvydas Sabonis-koulussa. Hän pelasi BC Žalgirisin eri joukkueissa, joista hänet nostettiin kaudeksi 2007–2008 edustusjoukkueeseen. Motiejūnas debytoi 17-vuotiaana Euroliigassa. Seuraavaksi kaudeksi Motiejūnas siirtyi BC Aisčiain riveihin ja teki joukkueen riveissä 19,9 pistettä ottelua kohden Liettuan koripalloliigassa. Lisäksi hän pelasi Nike Hoop Summitissa. Kaudeksi 2009–2010 Motiejūnas siirtyi monivuotisella sopimuksella Pallacanestro Trevisoon. Kauden 2011–2012 hän pelasi puolalaisessa Asseco Prokom Gdyniassa. Kesällä 2012 Motiejūnas siirtyi Houston Rocketsiin nelivuotisella sopimuksella.
Cyma

Cyma on  kiinalainen airsoft-aseiden valmistaja. Cyman AK-47 on hinta-laatu-suhteensa ansiosta nuorien aloittelijoiden suosiossa.
Xiaomi Redmi 5

Muotoilu

Xiaomi Redmi 5 -älypuhelimessa on 5,7-tuumainen näyttö HD 2:1-resoluutiolla.

Fyysiset osat

Laitteesta löytyy Qualcomm Snapdragon 450-prosessori. Laitteessa on 3 Gigatavua RAM-muistia ja 32 Gigatavua sisäistä muistia. Puhelimen muisti on laajennettavissa enintään 128 Gigatavun microSD-kortilla.

Kamerat ja multimedia

Laitteessa on 12 Megapikselin takakamera. Etukameran tarkkuus on puolestaan 5 Megapikseliä.
Videokuvaus voidaan tehdä 1080p (Full HD) -resoluutioilla 30fps.

Ohjelmisto

Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 7.1 "Nougat" Xiaomin MIUI-käyttöliittymällä.
Smaragdiparatiisiharakka

Levinneisyys

Smaragdiparatiisiharakkaa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa Uuden-Guinean saarella. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Flamma

Flamma oli syyrialainen orja ja Roomassa taistellut gladiaattori, tyypiltään secutori. Voittojensa määrä on suurimpia Rooman historiassa. Hän menehtyi 30-vuotiaana.

Ura

Hänet muistetaan erityisesti sitkeydestä ja taistelutaidoistaan, sillä useimmat gladiaattorit kuolivat yleensä ensimmäisessä taistelussa, mutta Flammalle niitä kertyi 13 vuoden aikana jopa 34. Hän voitti niistä 21. Yhdeksän kertaa hänen taistonsa päättyivät tasapeliin ja neljä kertaa tappioon. Hänen tilastonsa oli kirjattu sisiliassa sijaitsevaan hautakiveensä. Hän ei kuollut areenalle sillä yleisö arvosti Flamman taitoja niin paljon, että myönsi hänelle joka kerta hänen hävittyään armahduksen.
Hänen taistelytyyppinsä oli secutori, jonka varusteita olivat lyhyt miekka, suuri kilpi ja kypärä. Secutorin vastustajana oli yleensä retiarius, jolla oli aseinaan verkko ja pitkä puinen atrain. Flamma sai uransa aikana neljästi "rudis" palkinnon, pienen puisen miekan, jonka myötä hän olisi voinut lopettaa uransa gladiaattorina ja jatkaa elämäänsä vapaana Rooman kansalaisena. Flamma kuitenkin kieltäytyi jokaisella kerralla ja jatkoi uraansa. Hautakirjoituksen mukaan hän kuoli 30-vuotiaana. Sitä ei kuitenkaan mainita, kuinka hän menehtyi.
USS Newport News (SSN-750)

Palveluskäyttö

Alus on käytössä, kotisatamaan Norfolk Virginiassa.