google/wiki40b huggingface dataset:
Kaukasenviidanlammi

Maantiede

Järven pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja sen pituus on 250 metriä ja leveys 60 metriä. Siihen laskee ympäröiviltä soilta viisi suo-ojaa. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkuunsa 500 metriä pitkä laskuoja Kaakkolammiin, joka virtaa matkallaan pienen lampareen läpi. Järven rantaviiva on 540 metriä pitkä ja se sijaitsee ojitetun suon keskellä. Järvi on rakentamaton, mutta sinne kulkee metsäautotie seututieltä 283 ja Kuuslammin kylän kautta kulkevalta Teuron ja Ojajärven yhdistävältä tieltä.
Noin 900 metriä luoteeseen sijaitsee vielä kaksi pienetä lamparetta, jotka laskevat kaivettuja ojia pitkin Kaukasenviidanlammiin.

Historia

Vuoden 1884 Senaatin kartastossa lammen nimi on kirjotettu "Wähä Kakolampi" sen mukaan, että viereinen Kaakkolammi oli kartassa kirjoitettu "Kakolampi". Voidaan ajatella, että paikalliset äänsivät lammen nimen "Vähäkaakkolammi". Lammesta ei tuolloin laskenut Kaakkolammiin mitään ojaa.
Jussi Siirilä

Jussi Siirilä (s. 22. lokakuuta 1967 Espoo) on kemiläinen kirjailija ja kolumnisti. Siirilä on julkaissut seitsemän romaania, kaksi novellikokoelmaa ja kaksi nuortenkirjaa.

Ura

Siirilä valmistui ylioppilaaksi vuonna 1986 Kemin lukiosta ja kemian alan diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1991. Hän on työskennellyt tutkijana, opettajana sekä kemian ja it-alan yrityksissä Helsingissä ja Oulussa ennen jättäytymistään vapaaksi kirjailijaksi vuonna 2003.
Siirilän teoksia värittää absurdi, tummasävyinen huumori sekä satiiri, jonka terä kohdistuu yhteiskunnallisiin ja poliittisiin ilmiöihin. Hänen kirjallista tyyliään on kuvattu omailmeiseksi yhdistelmäksi, jossa realistinen, kriittisesti maailmaa tarkasteleva ympäristönkuvaus ja mielikuvitukselliset ainekset lomittuvat. Hänen teoksiaan pidetään esimerkkinä aikalaissatiirista, joka ottaa aineksensa samanhetkisistä yhteiskunnallisista ilmiöistä. Usein kritiikki kohdistuu yksilökeskeisyyteen ja egoismiin. Siirilän autofiktiivistä romaania Historia on minut vapauttava (2010) on tarkasteltu sekä luovan työn tuotteistamisen kritiikkinä että lajitietoisena satiirina nykysatiirikon roolista.
Myös Siirilän nuortenromaaneissa on ajankohtaisia yhteiskunnallisia ja ympäristöön liittyviä teemoja, mutta ne käsitellään siten, etteivät ne käy lukijalle raskaiksi 1970- ja 1980-lukujen ongelmarealismin tavoin. Hänen teoksiaan pidetään osoituksena siitä, etteivät huumori ja yhteiskunnallisuus sulje toisiaan pois nuortenkirjallisuudessa.
Siirilän teoksia on dramatisoitu ja esitetty Kemin kaupunginteatterissa sekä Helsingin Kulttuurikulmassa. Hänen novellejaan on julkaistu englanniksi ja saksaksi. Hänen esikoisteoksensa, novellikokoelma Sopuli, oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon ja Olvi-säätiön kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Vuonna 2002 Siirilä sai Gummeruksen Kalle Päätalo -palkinnon. Hänen nuortenromaaninsa Barrikadikesä (2013) oli ehdolla Topelius-palkinnon saajaksi. Elokuussa 2016 Taiteen edistämiskeskus myönsi Siirilälle valtion viisivuotisen kirjallisuuden taiteilija-apurahan.
Vuosina 2011-2015 Siirilä toimi sanomalehti Kalevan kolumnistina. Hän on asunut Kemissä nuoruutensa ja uudelleen vuodesta 2009. Syksyllä 2016 Siirilä valittiin Lapin taidetoimikunnan jäseneksi kaudelle 2017-2018. Hän jatkaa samassa tehtävässä myös kaudella 2019-2020.
Hrodnan alue

Väestöstä

Alueen asukasluku oli vuoden 2009 lokakuussa 1 072 381 ja pinta-ala 25 000 km². Edeltävän 20 vuoden aikana väestöpohja on pienentynyt lähes 8% (1989: 1 163,6 milj., 2009: 1  072,4 milj.). Samalla alueen väestön kaupungistuminen on jatkunut voimakkaana  (1989: maaseudulla asui 42,8  % ja kaupungeissa 57,3  %; 2009: vastaavasti 31,0 % ja 69,0 % asukkaista).
Korvakynttilähoito

Korvakynttilähoito (englanniksi ear candling; joskus myös ear coning tai thermal-auricular therapy), on uskomuslääkinnän menetelmä, jonka väitetään parantavan yleistä terveydentilaa. Korvakynttilähoidossa sytytetään ontto kynttilä ja asetetaan sen tyvi korvakäytävään. Lääketieteen asiantuntijoiden mukaan menetelmä on sekä vaarallinen että tehoton. Se ei poista vaikkua eikä myrkkyjä. Vääräksi on todistettu myös yhden valmistajan väite, jonka mukaan menetelmä on hopi-intiaanien perinteinen parannuskeino.

Menettely

Putken tai kartion muotoinen vahattu kangaskappale sytytetään, ja sen toinen pää asetetaan hoidettavan korvaan. Palanut osa leikataan välillä saksilla, ja kynttilä sammutetaan, kun sitä on jäljellä 5–10 cm.
Hoidettava makaa kyljellään, ja kynttilä asetetaan pystyyn käsiteltävään korvaan. Kynttilä voidaan panna kulkemaan paperilautasen tai alumiinifolion läpi, jotta kuuma vaha tai tuhka ei putoa iholle. Hoidettava voi myös maata kasvot ylöspäin, jolloin kynttilä pannaan korvasta yläviistoon 45 asteen kulmaan. Kynttilän alle asetetaan vesilautanen.
Liekin väitetään synnyttävän alipaineen, joka vetää korvakäytävästä vaikkua ja likaa, jotka näkyvät tummina jääminä.
Korvan kynttiläkäsittely voi kestää 15–45 minuuttia. Tänä aikana voidaan polttaa yksi tai kaksi kynttilää kummassakin korvassa.

Hyväksymismenettelyjä

Euroopassa joissakin kynttilöissä on CE-merkintä (93/42/ETY), useimmiten valmistajan itse antama. Merkki osoittaa, että laite on suunniteltu ja valmistettu siten, että ei vaaranneta potilasturvallisuutta, mutta mitään riippumatonta testausta ei vaadita.
Australiassa Biosun-korvakynttilöillä on luokittelu "IIB Medical Device" ja numero 142411 luettelossa Australian Register of Therapeutic Goods.  
Korvakynttilöitä on laajalti saatavissa Yhdysvalloissa, mutta niiden myynti ja maahantuonti on laitonta, jos siihen liittyy väitteitä terveysvaikutuksista. Korvakynttilöitä ei voi markkinoida "sairauksien diagnosointiin, parantamiseen, hoitoon tai estämiseen".

Alkuperä

Korvakynttilöitä valmistava Biosun nimittää tuotteitaan "hopi"-kynttilöiksi, mutta hopi-intiaanien lääkintäperinne ei tunne tällaisia hoitoja. Vanessa Charles hopi-heimojen neuvostosta on todennut, että korvakynttilähoito "ei ole eikä ole koskaan ollut hopien käyttämä menetelmä." Hopi-heimo on toistuvasti pyytänyt, että Biosun lakkaisi käyttämästä nimeä "Hopi Ear Candle". Biosun ei ole pyyntöä noudattanut ja väittää edelleen, että korvakynttilät ovat peräisin hopi-heimolta.
Diana Saqib

Diana Saqib (s. noin 1981 Afganistan) on afganistanilainen elokuvaajaa. 
Saqib on ollut lapsuutensa ja nuoruutensa maanpaossa Iranissa, jossa hän opiskeli dokumenttielokuvien tekijäksi. Hän on keskittynyt erityisesti afganistanilaisten naisten elämän kuvaamiseen. Ensimmäisessä dokumenttielokuvassaan Twenty Five Per Cent hän kuvaa kuutta naisparlamentaarikkoa. Elokuvaa on esitty maailmalla elokuvajuhlilla. Toinen elokuva kertoo afganistanilaisesta naisurheilijasta. Alkuperäinen päähenkilö haki harjoitusleirin aikana Italiasta turvapaikaa, joten hän joutui etsimään uuden. Kolmas elokuva kertoo mielenosoituksista 15. huhtikuuta 2009. Mielenosoitus oli poikkeuksellinen, sillä uskonnollisia johtajia kohtaan eivät naiset olleet sitä ennen osoittaneet mieltää, ja se on myös ankarasti kiellettyä.
Hänen sisarensa on parlamentin jäsen Sabrina Saqeb.
Sara Gilbert

Varhaisvaiheet

Gilbertin vanhemmat olivat Barbara Crene (o.s. Cowan) ja Harold Abeles ja hänellä on kaksi vanhempaa adoptoitua sisarusta, Melissa Gilbert ja Jonathan Gilbert. Barbara ja hänen ensimmäinen miehensä Paul Gilbert adoptoivat Melissan ja Jonathanin, mutta Paul kuoli vuonna 1975. Melissa ja Jonathan esiintyivät mm. sarjassa Pieni talo preerialla.

Televisioura

Gilbert päätti jo kuusivuotiaana haluavansa näyttelijäksi, kun hänen vanhempi sisarensa Melissa sai oman tähtensä Hollywoodin Walk of Famelle. Gilbert esiintyi joissakin TV-elokuvissa ja mainoksissa ja 13-vuotiaana hän sai Darlene Connerin roolin sarjassa Roseanne. Hän oli mukana sarjassa yhdeksän vuoden ajan vuosina 1988–1997 ja hän myös kirjoitti yhden neljännen kauden jaksoista "Don't Make Me Over". Gilbert opiskeli kuvausten ohella Yalen yliopistossa pääaineenaan taide ja hän panosti erityisesti valokuvaukseen. Gilbert valmistui hyvin arvosanoin vuonna 1997.
Gilbert esiintyi vieraana monissa TV-sarjoissa kuten Simpsonit, 24 ja Will & Grace. Vuodesta 2004 hän esiintyi toistuvasti Teho-osastossa lääkäriharjoittelija Jane Figlerina. Vuonna 2005 Gilbert esiintyi TV-sarjassa Twins, mutta sarjaa ei kuvattu yhtä kautta enempää.

Elokuvaura

Gilbert on esiintynyt kahdessa elokuvassa Drew Barrymoren kanssa, vuonna 1992 elokuvassa Himon vallassa ja 2001 elokuvassa Miehet elämässäni. Roseannen jälkeen hän esiintyi joissakin pienissä rooleissa, esimerkiksi elokuvassa $30. Gilbert ohjasi oman lyhytelokuvansa Persona Non Grata vuonna 1998.

Yksityiselämä

Gilbertistä tuli jo nuorena kasvissyöjä. Nykyään hän kuuluu moniin järjestöihin, muun muassa PETAaan ja Meals on Wheelsiin ja hän tukee sananvapautta.
Gilbert oli vuodesta 2001 lähtien suhteessa Allison Adlerin kanssa ja heillä on vuonna 2004 syntynyt poika Levi Hank sekä 2007 syntynyt tytär Sawyer. Molemmat lapset saatiin sperman luovutuksen avulla; pojan biologinen äiti on Adler ja tyttären Gilbert. Pari erosi vuonna 2011, minkä jälkeen Gilbert alkoi seurustella muusikko Linda Perryn kanssa. Maaliskuussa 2014 Gilbert ja Perry menivät naimisiin.

Palkinnot

Vuonna 1993 ja 1994 Gilbert oli ehdolla Emmy-palkinnolle roolistaan Roseannessa ja vuonna 1993 Independent Spirit Awardissa parhaan naissivuosan palkinnosta elokuvassa Himon vallassa (eng. Poison Ivy)
Väinö Rouvinen

Väinö Heikki Rouvinen (s. 12. syyskuuta 1932 Tuupovaara) on suomalainen taidegraafikko.
Pohjois-Karjalassa syntynyt Rouvinen opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa 1951–1955, muun muassa Aukusti Tuhkan oppilaana, jonka pitämille jatkokursseille hän osallistui vielä 1958–1959.   
Rouvinen tekee metalligrafiikkaa ja käyttää usein akvatintaa melko pienikokoisissa töissään. Niiden aiheina ovat monesti maisemat tai surrealistiset näkymät. Rouvinen on kokeillut myös informalismia 1960-luvulla ennen siirtymistä surrealismiin 1970–1980-luvuilla. Sittemmin surrealismi on osin muovautunut sadunomaisiksi ja jopa romanttisiksi tuokiokuviksi. Hän on Tutka-ryhmän perustajajäsen ja kuulunut myös Brondan vintin taiteilijaryhmään.
Rouvinen esiintyi tv-ohjelmassa Kuva, tanssi, teatteri vuonna 1977. Ohjelma kertoi kolmesta taiteen tekijästä, kaksi muuta taiteilijaa olivat Emmi Jurkka ja Ritva Räsänen. Rouvinen sai Pro Finlandia -palkinnon 1987. Hän on asunut Varkaudessa vuodesta 1964 lähtien. Sitä ennen hän työskenteli Helsingissä monissa eri ammateissa kuten ravintolan ja Ateneumin taidemuseon vahtimestarina, varastonhoitajana ja konepajan työläisenä. 
Rouvinen oli vuodesta 1961 lähtien naimisissa taidemaalari Meeri Torvisen (1933–2018) kanssa. He saivat kolme lasta, joista Maria Torvinen-Mäkelä (s. 1962) on myös taidegraafikko.
Ariana Afghan Airlines

Alkuvuodet

Ariana Afghan Airlines perustettiin 27. tammikuuta 1955. Pan American World Airlines omisti yhtiöstä 49 % ja Afganistanin hallitus 51 %. Yhtiö oli alkuvuosinaan olosuhteisiin nähden varsin luotettava ja käyttövarma. 1970-luvun lopulla ja 1980-luvulla Ariana Afghan Airlines operoi lentojaan Douglas DC-10 -koneilla ja Tupolev Tu-154 -koneilla.

Talebanhallinto

Vuoden 1989 Afganistanin sodan ja Mohammad Najibullahin hallituksen romahtamisen jälkeen Afganistanin otti haltuunsa talibanit. Muun maailman taloudellinen painostus ja talibanihallinnon rajoitukset johtivat yhtiön rapistumiseen. 1990-luvulla yhtiön talous taipui tappiolliseksi. Kustannussyistä ja ulkomaiden talouspainostuksen myötä laivasto vaihtui vähitellen venäläis- ja ukrainalaisvalmisteisiin koneisiin. Laivastoon jäi Antonov An-26 -koneiden ja Jakovlev Jak-40 -koneiden lisäksi kolme Boeing 727-200 -konetta. Boeing 727-200 -koneet yhtiö osti Air Francelta 1993 ja ne olivat laivaston ainoat "länsimaalaiset koneet". Boeing 727 -koneilla lennettiin kotimaan pisimpiä reittejä.
1990-luvun lopulla Ariana Afghan Airlinesin tarjonta oli supistunut huomattavasti ja yhtiö lensi muutaman kotimaan reitin lisäksi ulkomailla enää Dubaihin Yhdistyneisiin arabiemiirikuntiin ja Riadiin, Saudi-Arabiaan sekä rahtilentoja läntiseen Kiinaan. 
Talebanin alaisuudessa Osama Bin Ladenin Al-Qaidan terroristiverkoston taistelijat käyttivät Arianan koneita vapaasti joilla he lensivät Afganistanista Arabiemiraatteihin ja Pakistaniin ja pystyivät näin ollen salakuljettamaan oopiumiia, käteistä sekä aseita Afganistanin ulkopuolelle.  Al-Qaida-terroristiverkoston jäsenille myönnettiin väärennetyt  Arianan  henkilökunnan henkilöllisyystodistukset jonka avulla he pysytyivät vapaasti liikkumaan Lähi-idän maiden lentokentillä.
Marraskuussa 2001 yhtiön tappiollisuuden jatkuttua yli kymmenen vuotta yhtiö joutui luopumaan toiminnastaan ja lopetti liikennöinnin.

Talebanin jälkeinen aika

Operaatio Enduring Freedomin käynnistyttyä yhtiö alkoi joulukuussa suunnitella reittiliikenteen avaamista uudelleen. Noin kuukautta myöhemmin talebanhallinto syöstiin vallasta ja taloudellinen painostus lopetettiin, mikä mahdollisti jälleen Ariana Afghan Airlinesin toiminnan. Afganistanin hyvät suhteet Intiaan auttoivat yhtiön uudelleenrakentamisessa, sillä Intian hallitus luovutti kansallisen lentoyhtiönsä Air Indian kolme entistä Airbus A300 -konetta Ariana Afghan Airlinesille. Ariana Afghan Airlinesin kone laskeutui vuonna 2002 Delhiin Indira Gandhin kansainväliselle lentoasemalle ensimmäisen kansainvälisen lennonpäätteeksi sitten vuoden 1999.
Syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen vuonna 2001 Yhdysvallat aloitti Afganistanissa terrorisminvastaisen sodan, jonka lentokentille kohdistuneiden pommitusten aikana Ariana Afghan Airlines menetti kuusi matkustajakonetta.

Rahti

Ariana Afghan Airlines kuljettaa matkustajalentojen ohella myös rahtia Kabuliin, Delhiin, Frankfurtiin, Istanbuliin ja Dubaihin. Ariana Afghan Airlinesillä on myös yksi rahtikone, Boeing 727-200. Yhtiö kertoo kuljetettavien tuotteiden olevan muun muassa hedelmiä, mattoja ja lääkkeitä.
Sant Andreu

Sant Andreu on yksi Barcelonan kaupungin kymmenestä hallintoalueesta. Alue sijaitsee kaupungin pohjoisosassa ja sitä rajoittavat Nou Barrisin, Horta-Guinardón ja Sant Martín hallintoalueet sekä Sant Adrià de Besòsin ja Santa Coloma de Gramenetin kunnat. Santa Coloma de Gramenetista Sant Andreun erottaa Besòs-joki. Vuonna 2005 Sant Andreussa oli 142 598 asukasta.
Aksel Falkenberg

Aksel Woldemar Falkenberg (5. toukokuuta 1890 Veteli – 14. huhtikuuta 1959 Kuopio) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti ja maanviljelijä. Hänen vanhempansa olivat proviisori Axel Ferdinand Falkenberg ja Maria Sandell. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Aino Ester Elisabet Peuran kanssa.

Opinnot

Falkenberg kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun klassisesta lyseosta vuonna 1911 ja liittyi Karjalaiseen osakuntaan. Hän jatkoi opintojaan Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1913–1915.

Jääkärikausi

Falkenberg liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 7. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan, josta hänet myöhemmin komennettiin pataljoonan ratsuosastoon. Hänet siirrettiin pataljoonan täydennysosastoon 5. lokakuuta 1916 ja komennettiin Sasnitziin passintarkastusasemalle jääkärialokkaiden vastaanottajaksi. Takaisin pataljoonan yhteyteen ja 2. komppaniaan hän palasi 27. maaliskuuta 1917.  Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella.

Sisällissodan jälkeen

Falkenberg määrättiin ylipäällikkö Mannerheimin adjutantiksi, ja edelleen 1. kesäkuuta 1918 alkaen adjutantiksi sotaministeriöön ja seuraavan vuoden kesäkuun alusta tarkastavan kenraalin adjutantiksi (kenraali Linder). Tasavallan presidentin 1. adjutantiksi hänet nimitettiin 1. syyskuuta 1919. Presidentin adjutantin tehtävästään hän erosi 18. maaliskuuta 1925 ja ryhtyi viljelemään maata Kuopion maalaiskunnassa Haminalahden kartanossaan, ollen samalla H. Peura oy:n osakas vuodesta 1937 alkaen.

Talvi- ja jatkosota

Talvisotaan Falkenberg osallistui Pohjois-Savon suojelukuntapiirin päällikkönä ja jatkosotaan hän osallistui Savo-Karjalan sotilasläänin komentajana vuoteen 1943 saakka.

Sotien jälkeinen aika

Sotien jälkeen hän jatkoi maanviljelijänä Haminalahdella. Hänet on haudattu Kuopioon.
Ben Nelson

Earl Benjamin ”Ben” Nelson (s. 17. toukokuuta 1941) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän otti tammikuussa 2001 paikan Yhdysvaltain senaatissa Nebraskan edustajana ja tuli sen jälkeen valituksi uudelleen vuonna 2006. Hän ei pyrkinyt kolmannelle kaudelle vuonna 2012 ja jätti senaatin tammikuussa 2013.  
Nelson toimi ennen valintaansa senaattiin Nebraskan osavaltion 40. kuvernöörinä vuosina 1991–1999. Senaattorivuosiensa jälkeen hän aloitti tammikuussa 2013 Yhdysvaltain osavaltioiden vakuutusvalvontaviranomaisten yhteistyöjärjestön NAIC:n (National Association of Insurance Commissioners) toimitusjohtajana. Hän on koulutukseltaan juristi.
Tunturivihvilä

Ulkonäkö

Tunturivihvilä kasvaa 5–30 senttimetriä korkeaksi. Juurakko on vaakasuora. Ilmaversot muodostavat tiheän mättään. Varsi on pysty, ohut, jäykkä ja hienouurteinen. Tyvitupet ovat avoimet, kellanruskeat ja ylin on usein lavallinen. Varsi on 2–4-lehtinen, lehdet ovat pehmeitä, ohuita ja tummanvihreitä. 2–4 kukinnon tukilehteä ovat aivan latvakukinnon alapuolella, 5–12 cm pitkiä, noin puolen varren pituisia. Kukinto on latvassa. Kukinnossa on yleensä 2–4 kukkaa, varsilehtien hangassa toisinaan 1–2 kukkaa. Kukat ovat kaksineuvoisia ja säteittäisiä, vaalean- tai tummanruskeita kehälehtiä on kuusi. Kehälehdet ovat 2–3 millimetriä pitkät. Heteitä on kuusi, emin luotti kolmiliuskainen. Hedelmä on monisiemeninen kota, joka on noin 3 mm pitkä, kehää pitempi. Se on tummanruskea, kiiltävä, tylppä ja pitkäotainen.

Levinneisyys

Tunturivihvilä esiintyy Euroopassa vuoristoalueilla Välimeren maihin asti, laajimmin Fennoskandiassa Skandien vuoristosta Kuolan niemimaalle. Euroopan ulkopuolella lajia kasvaa Siperiassa, Grönlannissa ja Pohjois-Amerikan koillisosassa. Suomessa sitä esiintyy Lapissa ja Koillismaalla. Pohjois-Lapissa, varsinkin Enontekiöllä ja Utsjoella se on hyvin yleinen. Tunturivihvilällä on ollut Suomessa eteläisin yksittäisesiintymä Lohtajan Vattajanniemellä, mutta kasvi on ehtinyt hävitä Keski-Pohjanmaalta.

Elinympäristö

Tunturivihvilä kasvaa tunturien paljakkavyöhykkeellä karuilla kankailla, kivikoissa, kalliohyllyillä, vyörysorarinteillä ja tuulenpieksämillä. Metsävyöhykkeellä se kasvaa muun muassa joenrannoilla ja ultraemäksisellä soralla.
M3 (panssariauto)

Historia

M3-panssariauton suunnittelu aloitettiin vuonna 1937 White Motor Companyn tehtaalla Clevelandissa. Ajoneuvo varustettiin jatkuvalla nelivedolla ja neljävaihteisella synkronoimattomalla vaihdelaatikolla. Ensimmäinen M3:sta tehty tilaus käsitti 64 ajoneuvoa jotka luovutettiin Yhdysvaltain armeijan Seitsemännelle ratsuväkiprikaatille. Valmistetuista ajoneuvoista saatujen kokemusten perusteella ajoneuvosta tehtiin parannettu malli josta käytettiin nimeä M3A1. M3A1:n runko oli alkuperäistä pidempi ja leveämpi. Parannettuun malliin mahtui seitsemän sotilasta ja se oli aseistettu kolmella konekiväärillä. M3A1:n sarjavalmistus alkoi vuonna 1940 ja se oli tuotannossa vuoteen 1944 asti. Näinä vuosina ajoneuvoa valmistettiin yhteensä 20 918 kappaletta.
M3A1:n rakenne vaikutti useisiin myöhemmin suunniteltuihin sotilasajoneuvoihin. Yhteneväisyyksiä löytyy muun muassa M3 puolitelavaunun sekä BTR-40-panssariauton rakenteesta. Myös S1-panssariauton kori kopioitiin M3A1:den rakenteesta.

Taistelukäyttö

M3A1 oli ensimmäistä kertaa taistelukäytössä Filippiineillä vuonna 1941. Toisessa maailmansodassa yhdysvaltalaiset joukot käyttivät ajoneuvoa myös Pohjois-Afrikassa ja Sisiliassa. Käytössä M3A1:n heikkouksiksi paljastuivat panssaroimaton avoin katto, tehoton pääase ja huonot maastoajo-ominaisuudet. Näistä syistä johtuen vuoteen 1943 mennessä ajoneuvo korvattiin Yhdysvaltain kalustossa pääsääntöisesti M8 Greyhound -panssariautolla. Lend-Lease-sopimusten puitteissa myös Neuvostoliiton ja Ison-Britannian joukot käytti M3A1:tä suuremmissa määrin toisessa maailmansodassa. Lisäksi ajoneuvo oli usean muun liittoutuneisiin kuuluneen valtion armeijan käytössä. 
Toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvaltain armeijan jäljelle jääneet M3A1 ajoneuvot myytiin pääsääntöisesti eri Aasian ja Latinalaisen Amerikan valtioiden armeijoille. Myöhemmin M3A1 toimi taistelukäytössä vielä Indokiinan sodassa, Algerian sodassa, Israelin itsenäisyyssodassa. Vielä 1990-luvulla M3A1 oli käytössä Dominikaanisen tasavallan armeijassa.
Dominio

Dominio (engl. dominion, herruusalue) tarkoitti alkuaan jokaista Yhdistyneen kuningaskunnan merentakaista aluetta. Vuonna 1917 pidetyn imperiumin konferenssin jälkeen dominio-nimitystä käytettiin vain itsehallinnollisista Brittiläisen imperiumin (vuodesta 1931 Brittiläinen kansainyhteisö) maista. Vuonna 1947 dominio korvattiin nimityksellä Kansainyhteisön jäsen(maa) (Member of the Commonwealth).
Dominioiden aseman Kansainyhteisössä ja suhteen Yhdistyneeseen kuningaskuntaan määritteli niin sanottu Dominion Status, joka hyväksyttiin 1931 Westminsterin säädöksessä. Sen tarkoittamia dominioita olivat Irlanti, Kanada, Newfoundland, Etelä-Afrikka, Australia ja Uusi-Seelanti. Dominion asemassa ollessaan maalla oli oikeus erota Kansainyhteisöstä. Irlanti erosikin Kansainyhteistöstä vuonna 1948.
Steve Shields (jääkiekkoilija)

Ura

Shields aloitti uransa kotikaupunkinsa juniorijoukkueessa. Hän edusti North Bay Trappersia 16-vuotiaana NOJHL-juniorisarjassa 1988–1989 ja seuraavalla kaudella St. Mary's Lincolnsia alemmassa GOJHL-junnusarjassa. 18-vuotiaana Shields meni Michiganin yliopistoon, jonka joukkueessa hän pelasi neljä vuotta. Jo ensimmäisen yliopistokauden jälkeen Buffalo Sabres varasi Shieldsin vuorolla 101 NHL:n varaustilaisuudessa 1991.
Kaudeksi 1994–1995 Shields siirtyi Buffalon organisaatioon. Hän vietti kauden farmijoukkueissa AHL-liigan Rochester Americansissa ja ECHL-liigan South Carolina Stingrays'ssä. Kaudella 1995–1996 Shields pelasi uransa ensimmäisen ottelun NHL-sarjassa. Kauden aikana hänelle kertyi vain kaksi ottelua Buffalossa, valtaosan kaudesta kuluessa Rochesterissa jossa Shields voitti kauden päätteeksi Calder Cupin.
Kaudella 1996–1997 Shields sai Buffalossa enemmän peliaikaa Dominik Hasekin varamaalivahtina. Pudotuspeleissä hän tuurasi menestyksekkäästi loukkaantunutta Hasekia, ja varmisti joukkueelleen voitot kahdesta ensimmäisestä pudotuspelikierroksesta. Buffalo putosi lopulta konferenssifinaaleissa. Shields jatkoi vielä kauden 1997–1998 Hasekin varamiehenä, mutta kauden jälkeen hänet myytiin San Jose Sharksiin vaihdossa Kay Whitmoreen.
San Josessa Shields sai selvästi aiempaa enemmän peliaikaa. Hän pelasi kolme kautta San Josessa, joista kahdella ensimmäisellä hän jakoi torjuntavastuun Mike Vernonin kanssa. Kaudella 2000–2001 nuori Jevgeni Nabokov syrjäytti Shieldsin ja tämä myytiin Jeff Friesenin kanssa Anaheim Mighty Ducksiin, josta San Jose sai Teemu Selänteen.
Shields pelasi vain kauden 2001–2002 Anaheimissa, josta hänet myytiin Boston Bruinsiin. Kauden 2002–2003 jälkeen Boston myi Shieldsin eteenpäin Florida Panthersiin. Hän joutui jakamaan peliaikansa kauden mittaisissa pesteissä muiden maalivahtien kanssa. Floridassa hän oli selvä Roberto Luongon varamaalivahti. Työsulkukaudella 2004–2005 Shields ei pelannut missään. Atlanta Thrashers solmi vapaana agenttina olleen Shieldsin kanssa sopimuksen kaudelle 2005–2006, mutta hän sai peliaikaa vain viiden ottelun verran ja seuran farmissakin Chicago Wolvesissa irtosi vain neljä ottelua.
Kaudella 2006–2007 pelasi yhden ottelun AHL-liigan Houston Aerosissa. Tämän jälkeen hän siirtyi kelkkajääkiekon pariin.
Heinäkuussa 2011 Shields koetti tehdä paluun jääkiekon pariin. Hän oli yhteyksissä Ruotsin I-divisioonassa pelaavaan Asplöven HC:hen, joka ei kuitenkaan ollut kiinnostunut Shieldsistä.