google/wiki40b huggingface dataset:
Yrjönkatu (Pori)

Yrjönkatu on noin kilometrin pituinen katu Porin keskustassa. Sen keskiosaa kutsutaan yleisesti myös nimellä Kävelykatu.
Yrjönkatu kulkee keskustan ruutukaava-alueen halki. Se alkaa Porin linja-autoaseman edustalla olevalta Keskusaukiolta, päättyen Kokemäenjoen Etelärannassa joen ylittävälle Porinsillalle.
Yrjönkatu on keskustan tärkein liikekatu. Sen varrella sijaitsee kauppakeskuksia, tavara- ja liiketaloja, pankkeja, ravintoloita, virastoja sekä muun muassa Porin kauppatori. Noin 450 metrin pituinen osuus Yrjönkadun keskivaiheilla on kävelykatuna.

Historia

Yrjönkatu syntyi vuonna 1852, jolloin Turun ja Porin läänin lääninarkkitehti G. T. von Chiewitz laati tulipalossa tuhoutuneelle kaupungille uuden asemakaavan. Kadusta tuli yksi ruutukaava-alueen kahdeksasta pohjois-eteläsuunnassa kulkevasta kadusta.
Sen alkuperäiseksi nimeksi oli merkitty Georgs gatan, roomalaisen marttyyrin Pyhän Yrjön mukaan. Hänen mukaansa on Venäjän vallan aikana nimetty myös muita katuja Suomen eri kaupungeissa.
Valtatie 8 kulki Porin keskustan läpi Yrjönkatua pitkin aina vuoteen 1974 saakka. Linnansillan valmistuttua valtatien liikenne siirtyi kahden korttelin verran idemmäksi Vähälinnankadulle.
Yrjönkadun keskiosa muutettiin kävelykaduksi vuonna 1977. Kysessä oli Suomen ensimmäinen asemakaavassa vahvistettu kävelykatu.

Kadun varrella olevia rakennuksia ja paikkoja

Yrjönkadun keskiosa kävelykadun varrella on Porin halutuinta ja kalleinta liiketilaa. Siellä sijaitsevat muun muassa kauppakeskukset Teljäntori ja IsoKarhu sekä Porin kauppatori ja kauppahalli. Tavarataloista Yrjönkadulla toimivat Anttila ja Sokos. Kävelykadulla on myös useiden valtakunnallisten ketjujen myymälöitä.
Kävelykatuosuuden alkupäässä sijaitsee arkkitehtuurisesti merkittävä kauppakeskus BePOP. Lisäksi kävelykadulla on Promenadikeskus, joka on vuonna 1999 avattu konsertti- ja elokuvakeskus.
Kävelykadun jälkeisellä kauppatorin pohjoispuolisella osuudella on useita pieniä kivijalkamyymälöitä sekä vuonna 1967 valmistunut Porin postitalo. Kauppatorin pohjoispuolella oleva osuus on päällystetty mukulakivillä.
Aivan Yrjönkadun loppupäässä Kokemäenjoen rannassa sijaitsee vuodelta 1863 oleva uusgotiikkaa edustava Keski-Porin kirkko puistoineen.
Kadun länsipuolen viimeinen kortteli ennen jokirantaa kuuluu arvokkaaseen 1800-luvulla rakennettuun Kivi-Porin alueeseen. Muutoin kadun rakennuskanta on muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta peräisin 1950–1980-luvuilta. Yhtään vanhaan kaupunkikeskustaan kuulunutta puutaloa ei ole enää jäljellä.
Yrjönkadun ja Itäpuiston risteyksessä sijaitsee Eetu Salinin mukaan Eetunaukioksi nimetty tapahtuma-aukio, jossa on muun muassa katukahviloita sekä esiintymislava.
Govinda

Yksityiselämä

Govinda on ollut naimisissa Sunita Ahujan kanssa vuodesta 1987. Heillä on kaksi lasta, tytär Narmada ja poika Yashvardhan.
Kaarlo Kerkkonen

Kaarlo Kerkkonen (12. heinäkuuta 1869 Kerkkola, Janakkala – 27. huhtikuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen pastori, kansanopiston johtaja, kouluneuvos ja sukututkija.
Kerkkosen vanhemmat olivat Kerkkolan Ylöstalon rusthollari Kustaa Kustaanpoika Kerkkonen ja Karoliina Wilhelmiina Idänpään-Heikkilä. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1889 ja suoritti pappistutkinnon 1893, filosofian kandidaatin tutkinnon 1897 sekä kirkkoherran tutkinnon 1905. Hänestä tuli filosofian maisteri 1902.
Kerkkonen oli Äänekoskella toimineen Keski-Suomen kansanopiston johtajana 1894–1898. Hän kirjoitti tilapäisrunoja opiston tilaisuuksia varten ja laati sanat myös Kansanopistolaismarssiin "Ylös nuorten parvi sankka". Kerkkonen oli seuraavaksi Limingan kansanopiston johtajana 1899–1906 ja vuodesta 1906 alkaen hän toimi Lapinmaan piirin kansakoulujen tarkastajana.
Kerkkonen julkaisi ensimmäisen suomenkielisen sivistyssanakirjan 1897. Sukututkimuksen alueella hän julkaisi kaksi monografiaa Janakkalan Kerkkolan suvusta ja Skogster-suvusta. Kerkkonen laati myös 1916 ja 1923 ilmestyneet Kansakoulu-käsikirjan ja 1920 ilmestyneen Oppikoulu-käsikirjan.
Kaarlo Kerkkonen oli naimisissa käsityönopettaja Anni Kulta Sofia Krankin (1871–1957) kanssa, jonka isä oli Janakkalan kirkkoherra Adolf Krank. Heidän poikiaan olivat yliopettaja Veikko Kerkkonen ja arkistoneuvos Martti Kerkkonen.
Toronto Maple Leafs

Arenas ja St. Patricks

NHL perustettiin vuonna 1917 yhdestä syystä – NHL:n edeltäjässä NHA:ssa pelanneen Toronto Blueshirtsin omistajan Eddie Livingstonen savustamiseksi ulos. Häntä syytettiin epärehellisestä pelaamisesta omaan sekä joukkueensa pussiin. Koska uutta liigaa ilman torontolaista edustajaa ei juuri voitu kuvitella, kaupunkiin perustettiin uusi seura, Toronto Arenas. Joukkueet NHL:n ensimmäisellä kaudella olivat Toronto Arenas, Montreal Canadiens, Ottawa Senators ja Montreal Wanderers. Arenas voitti Stanley Cupin uuden liigan ensimmäisellä kaudella.
Keskellä tappioputkea kaudella 1919–1920 seura nimettiin uudelleen Toronto St. Patricksiksi. St. Patricks voitti Stanley Cupin uudelleen kaudella 1921–1922, sankarinaan Babe Dye. Seuraavalla kaudella joukkue jäi niukasti ulos pudotuspeleistä.

Maple Leafs

Vuonna 1926 yksi joukkueen ikoneista, Conn Smythe, osti St. Patricksin ja nimesi sen Toronto Maple Leafsiksi. Seuraavalla kaudella joukkue esiintyi ensimmäistä kertaa nykyisin tutuissa sinivalkoisissa väreissään. Seurasi neljä huonoa kautta, jonka jälkeen, marraskuussa 1931 Maple Leafs siirtyi uudelle kotiareenalle, Maple Leaf Gardensiin. Samalla kaudella Maple Leafs voitti myös Stanley Cupin niin sanotun Kid Linensa (Busher Jackson – Charlie Conacher – Joe Primeau) johdolla.
Maple Leafsin tähtihyökkääjä Ace Bailey oli lähellä kuolla 1933, kun Boston Bruinsin puolustaja Eddie Shore taklasi hänet takaapäin laitaan. Puolustaja Red Horner tyrmäsi tämän jälkeen Shoren nyrkeillään, mutta Baileyn ura päättyi tuohon taklaukseen. Maple Leafs ylsi Stanley Cup -loppuotteluihin viidesti seitsemän seuraavan vuoden aikana, muttei pystynyt voittamaan pokaalia – loppuottelutappiot se kärsi Montreal Maroonsia (1935), Detroit Red Wingsiä (1936), Chicago Black Hawksia (1938), Boston Bruinsia (1939) ja New York Rangersia vastaan (1940).

Kannattajat ja vihamiehet

Maple Leafs -kannattajayhteisöä kutsutaan Leafs Nationiksi. Maple Leafsin kotipeleihin on jo pitkään ollut vaikea saada lippuja. Maple Leaf Gardensin ottelut olivat täysiä aina vuodesta 1946 vuoteen 1999, jolloin joukkue siirtyi Air Canada Centreen.
Michael Farber kirjoitti Sports Illustratedin artikkelissaan Maple Leafsin olevan yksi jääkiekon vihatuimmista joukkueista. Syiksi hän listasi muun muassa pelaajat kuten Tie Domi, Shayne Corson ja Darcy Tucker ja sen, että Toronto on yksi jääkiekon pääkeskuksista.
Maple Leafsin ja Canadiensin välillä on ollut jo NHL:n alusta asti vahva vihamielisyys toisiaan kohtaan. Tämä juontuu siihen, että Toronto on Ontarion pääkaupunki, kun taas Montreal on ranskankielisen Québecin pääkaupunki. Joukkueita pidetään ”ikuisina vihamiehinä”.

Farmiseura

Maple Leafsin pääasiallisena farmiseurana toimii Toronto Marlies (ennen St. John's Maple Leafs). Toisena yhteistyöjoukkueena on ECHL:n floridalainen Orlando Solar Bears.
Xichangin avaruuskeskus

Xichangin satelliittien laukaisukeskus yksi kolmesta Kiinan kansantasavallan avaruusalusten laukaisukeskuksesta. Se sijaitsee Sichuanin maakunnan eteläosassa, noin 64 km Xichangin kaupungista luoteeseen.
Keskus valmistui vuonna 1984. Keskuksesta on sen jälkeen tehty Pitkä Marssi -kantorakettien laukaisuja. Vuonna 1996 INTELSAT 708-tietoliikennesatelliitin laukaisu epäonnistui ja Yhdysvallat väitti Kiinan saaneen romuttuneesta satelliitista kriittistä teknologiatietoa. Tämän jälkeen Yhdysvallat on pyrkinyt estämään yhdysvaltalaisia yhtiöitä käyttämästä kiinalaisia kantoraketteja satelliittien laukaisuun.
Syyläkaktukset

Tuntomerkit

Suvun tieteellinen nimi tulee latinan sanasta mammilla, joka tarkoittaa nänniä ja viittaa sukuun kuuluvien kaktusten tyypilliseen piirteeseen; syyläkaktusten varressa ei ole kaktuksille tyypillisiä pitkittäissuuntaisia uurteita vaan nystymäisiä podarioita. Myös suomenkielinen nimi juontaa juurensa tästä. Podarioiden muoto vaihtelee pyöreästä kartiomaiseen mutta myös täysin sylinterimäisiä muotoja esiintyy (esimerkiksi M. luethyi).
Syyläkaktusten ominaisin piirre on kuitenkin areolien sijainti, sillä podarioita esiintyy myös rebutioilla. Syyläkaktuksilla on muista kaktussuvuista poiketen kahdenlaisia areoleja: podarian kärjessä sijaitsevasta areolista kasvaa tavalliseen tapaan piikkikimppu kun taas podarioiden välissä olevasta areolista ei koskaan kasva piikkejä mutta usein villamaista karvaa. Kukat puhkeavat aina piikittömästä areolista kun taas mahdolliset sivuhaarat kasvavat podarian kärjen areolista.
Syyläkaktukset kukkivat yleensä runsaasti. Kukat puhkeavat kehämäisesti kasvin yläosasta ja ne ovat tavallisesti melko pieniä, 7–40 mm leveitä. Kukkien väri on tavallisimmin punainen tai vaaleanpunainen, mutta lajista riippuen myös valkoisia tai vihreitä kukkia esiintyy. Terälehdissä on usein tumma pitkittäisjuova. Pölyttyneestä kukasta syntyy pieni, yleensä punainen, marjamainen hedelmä.

Levinneisyys

Syyläkaktusten levinneisyysalue käsittää kokonaisuudessaan Yhdysvaltojen lounaisosan, Meksikon, Karibian alueen, Keski-Amerikan ja Etelä-Amerikan pohjoisosan.
Pekka Hämäläinen (jalkapallovaikuttaja)

Pekka Timo Juhani Hämäläinen (25. lokakuuta 1938 Helsinki – 4. kesäkuuta 2013) oli varatuomari, Elintarviketeollisuusliiton toimitusjohtaja ja Suomen Palloliiton pitkäaikainen puheenjohtaja.
Hämäläinen toimi Suomen Palloliiton puheenjohtajana vuosina 1997–2009. Hänet valittiin neljännelle kolmivuotiskaudelle 22. lokakuuta 2006. Hämäläinen toimi monessa muussakin urheilun luottamustoimessa, muun muassa SLU:n hallituksessa, Stadion-säätiön hallituksessa ja Euroopan jalkapalloliitto UEFA:n eri komiteoissa. Hän toimii UEFA:n Assistance Programmes Committeen puheenjohtajana vuoteen 2009 asti.
Hämäläinen pelasi jalkapalloa myös itse ja voitti pelaajana jalkapallon Suomen-mestaruuden vuonna 1961 HIFK:ssa. Pelipaikaltaan hän oli keskushyökkääjä.
Siviilityöstään Elintarviketeollisuusliiton toimitusjohtajana Hämäläinen jäi eläkkeelle kesäkuussa 2002. Hämäläinen menehtyi vaikean sairauden murtamana 4. kesäkuuta 2013.
J. Chr. Fabritius

Insinööri ja keisarillisen Venäjän upseeri

Fabritiuksen vanhemmat olivat Venäjän armeijan pioneerijoukoissa palvellut kenraaliluutnantti Johannes Christian Fabritius ja venäläiseen aatelissukuun kuulunut Alexandra Svetsin. Hän kävi Haminan kadettikoulua vuoteen 1903 saakka ja suoritti Aleksanteri II:n kadettikoulun 1907 sekä Pietarin sotilasinsinöörikoulun 1910. Fabritius palveli vuosina 1910–1912 Venäjän armeijassa 20. sapööripataljoonassa Väinänlinnassa aliluutnanttina ja pioneeriupseerina. Hän erosi kuitenkin armeijan palveluksesta jo 1912 koska ei voinut hyväksyä Venäjän Suomea kohtaan harjoittamaa politiikkaa, asettui asumaan Viipuriin ja oli venäläisen Rossija osakeyhtiön palveluksessa. Fabritius valmistui insinööriksi Berliinin Deutsches Technikum-oppilaitoksesta 1913. 
Ensimmäisen maailmansodan aikana Fabritius palveli Venäjän armeijassa Galitsian ja Romanian rintamilla ja yleni kapteeniksi ja pataljoonankomentajaksi. Venäjän armeijan rintaman romahdettua Galitsiassa heinä-elokuussa 1917 Fabritius päätti palata Suomeen. Hän matkusti syyskuussa 1917 sekasorron vallassa olleesta Kiovasta Suomeen junalla ja tätä matkaa hän myöhemmin kuvasi romaanissaan Miehiä jotka eivät unohda.

Ura Suomen itsenäistymisen jälkeen

Suomen itsenäistyttyä Fabritius oli Rauman poliisimestarina 1917–1918 ja toimi Suomen sisällissodan aikana Uudenkaupungin suojeluskunnan päällikkönä Ahvenanmaan taisteluissa. 
Sodan jälkeen majuriksi 1918 ylennetty Fabritius oli puolustusministeriön tie- ja linnoitustoimiston päällikkönä sekä vuoteen 1926 saakka Oy Granitin linnoitusrakennusten osastonjohtajana. Tämä jälkeen Fabritius oli Lohjan Kalkkitehdas Oy:n rakennuskonstruktöörinä 1927–1929 ja sitten neuvottelevana rakennusinsinöörinä 1929–1946 suunnitellen ja johtaen linnoitusrakennustöitä. Hän toimi Mannerheim-linjan linnoitustöiden pääsuunnittelijana. Fabritius oli lisäksi yleisesikunnan teknillisenä tarkastajana 1932–1938. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1936.
Globus Aerostaticus

Kuumailmapallo (lat. Globus Aerostaticus) on käytöstä poistunut tähtikuvio, joka sijaitsi Vesimiehen ja Kauriin välissä. Se esiintyi Boden Uranographiassa 1801 ja tähtikuvion keksi ranskalainen tähtitieteilijä Joseph Jérôme de Lalande. Samoin kuin monet muutkin de Lalanden tähtikuviot, Kuumailmapallokin jäi historiaan varsin nopeasti.
Rebecca Lord

Rebecca Lord (s. 16. helmikuuta 1973 Pariisi) on ranskalainen näyttelijä. 
Lord tunnettiin alun alkaen yksinomaan pornoelokuvista. Hän on myöhemmin esiintynyt myös Caveh Zahedin ohjaamassa mainstream-elokuvassa I Am a Sex Addict (2005). 
Lord nähtiin George Michaelin "Outside"-laulun videossa vuonna 1998. Hän on vieraillut muutamaan otteeseen The Howard Stern Show'ssa.
Vuonna 2013 Lord nimettiin AVN:n (Adult Video Newsin) kunniagalleriaan saavutuksistaan erotiikan alalla.
Overlord (vuoden 1994 videopeli)

Vastaanotto

Peli on saanut Amiga Format -lehden arvostelussa arvosanaksi 85%.
Šillinki

Šillinki (lyhenne sh. tai š, muinaisyläsaksan scilling) on useiden maiden valuuttojen nimitys. Nykyisin käytössä olevia tämännimisiä rahayksiköitä ovat Kenian, Tansanian, Ugandan ja Somalian šillinki. Myös Itävallan rahayksikkönä ennen euroon siirtymistä oli šillinki.
Šillinki (engl. shilling) oli käytössä myös Isossa-Britanniassa punnan jakoyksikkönä ennen vuoden 1971 rahauudistusta (Decimal Day). Yksi šillinki oli 1/20 puntaa, ja se jakautui 12 penniin (engl. penny). Vanhoja yhden ja kahden šillingin kolikoita oli liikkeellä vielä kauan uudistuksen jälkeenkin, jolloin ne olivat 5 ja 10 uuden pennin eli edelleen 1/20 ja 1/10 punnan arvoisia.
Sana šillinki on samaa juurta kuin suomen kielen killinki. Ruotsissa killinki (ruots. skilling) oli rahayksikkö, arvoltaan 1/48 taalaria. Sana killinki esiintyy edelleen puhekielessä: "Sinne meni viimeinenkin killinki."
Ala-Syvärin luonnonpuisto

Ala-Syvärin luonnonpuisto (ven. Нижнесвирский заповедник, Nižnesvirski zapovednik) on Venäjän federaation liittovaltiotason luonnonsuojelualue Leningradin alueen Lotinapellon piirissä. Se sijaitsee Lotinapellon kaupungin länsipuolella Syvärijoen länsirannalla ja ulottuu Laatokan rantaan ja sen vesialueelle. Luonnonpuisto perustettiin vuonna 1980, ja sen kokonaispinta-ala on noin 414 neliökilometriä, josta 360 neliökilometriä Laatokan vesialuetta.
Luonnonpuisto rajoittuu pohjoisessa Karjalan tasavallan rajaan ja liittyy välittömästi Karjalan puoleiseen Aunuksen rauhoitusalueeseen. Yhdessä suojelualueet muodostavat 605 neliökilometriä kattavan Syvärinlahden kosteikkoalueen, joka kuuluu Ramsarin sopimuksella suojeltaviin kosteikkoihin.
Alue on merkittävä muuttavien vesilintujen levähdysalue.
Mäntyharjun lasitehdas

Mäntyharjun Lasi Oy toimi Mäntyharjun kunnassa vuosina 1968–1971. Yhtiön perustivat Reijo Wihuri ja Pentti Wihuri. Yhtiön tuotteita olivat puristamalla tai puhaltamalla valmistetut käyttö- ja koriste-esineet, mm. kulhot, lautaset, maljakot, sokerikot ja kermakot, kynttilän­jalat, savuke­rasiat ja tuhka­kupit. Niiden suunnittelijoita olivat Pentti Sarpaneva, Matti Halme, Eero Rislakki, Helge Spring ja Tauno Wirkkala.
Mäntyharjun Lasi Oy valmisti tuotteita sekä vientiin että kotimaan markkinoille. Yhtiö ei toimintansa aikana onnistunut tuottamaan voittoa ja sulautui vuonna 1971 Oy Wiima Ab:hen.

Historiaa

Mäntyharjun Lasi Oy:n perustajat olivat toimitus­johtaja Reijo Wihuri (14 osaketta), toimitus­johtaja Pentti Wihuri (14 osaketta) ja Oy Wiima Ab (2 osaketta). Reijo Wihurista tuli lasiyhtiön hallituksen puheen­johtaja ja Pentti Wihurista toimitus­johtaja.
Tehdas rakennettiin Mäntyharjun kunnan luovuttamalle tontille kolmisen kilometriä Mäntyharjun rautatieasemalta pohjoiseen. Kunta rakensi vuonna 1968 vuokra­rivitalon yhtiön työn­tekijöiden käyttöön.
Tuotanto alkoi tehtaassa 4. kesäkuuta 1968. Yhtiö valmisti käyttö- ja koriste-esineitä puhallus- ja puristelasista. Työntekijöitä oli noin 70 ja toimihenkilöitä noin 15.
Lasitehdas panosti alussa etenkin vientiin, joka kuitenkin alkoi pian hiipua hintojen kilpailu­kyvyttömyyden takia. Kotimaan myynnissä malliston suppeus ja kaupan ostajien varauksellisuus vaikeuttivat toimintaa. Yhtiö tuotti tappiota koko toimintansa ajan, ja vuonna 1971 ylimääräinen yhtiökokous päätti Mäntyharjun Lasi Oy:n sulautumisesta Oy Wiima Ab:hen.
Oktobristit

Oktobristit (virallisesti Lokakuun 17:nnen liitto (ven. Союз 17 oктября, Sojuz 17 oktjabrja) oli Venäjän keisarikunnassa toiminut konservatiivis-liberaalinen puolue. Se perustettiin keisari Nikolai II:n 30. lokakuuta (J: 17. lokakuuta) 1905 antaman lokakuun manifestin jälkeen, ja puolueen nimi viittasi juuri tähän tapahtumaan. Puolueen johtajana oli tehtailija Aleksandr Gutškov.
Puolue saavutti enemmistöaseman kolmannessa (1907–1912) ja neljännessä (1912–1914, 1915–1917) valtakunnanduumassa, kun vaalilakien muutoksella äänien painoa muutettiin konservatiiveja suosivaksi. Duuman puhemiehenä toimi pitkään oktobristien Mihail Rodzjanko. Oktobristit eivät kannattaneet parlamentarismia, vaan toimeenpanovallan vastuuta pelkästään keisarille.
Oktobristit siirtyivät ensimmäisen maailmansodan aikana kannattamaan parlamentille vastuullisen hallituksen muodostamista ja liittyivät niin sanottuun edistykselliseen blokkiin. Lopulta puolue yhdistyi Perustuslaillisdemokraattiseen puolueeseen eli niin sanottuun kadettipuolueeseen vuonna 1915. Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen oktobristien ja kadettipuolueen johtajat olivat parin kuukauden ajan johtavassa asemassa Venäjän väliaikaisessa hallituksessa.
Bogatyr

Bogatyr (ven. богаты́рь) on keskiajan myyttinen venäläinen sankari. Sana juontuu todennäköisesti altailaisten kielten arvonimenä käytetystä sanasta baghatur, joka on ehkä lainautunut slaaveille mongolihyökkäyksen aikana 1200-luvulla.
Venäläiset bylinat eli kansanperinteen eeppiset runot sisältävät kertomuksia näistä sankareista. Kukin bogatyr tunnettiin jostakin ominaispiirteestä: Aljoša Popovitš rohkeudestaan, Dobrynja Nikititš urheudestaan ja Ilja Muromets fyysisestä ja henkisestä voimastaan ja oikeamielisyydestään sekä omistautumisestaan kotimaansa suojelemiseen. Ilja Murometsia pidetään bogatyreista kuuluisimpana ja suurimpana. Näiden kolmen tärkeimmän lisäksi bogatyreja olivat esimerkiksi Svjatogor, joka siirsi voimansa kuollessaan Ilja Murometsille, ja Peresvet, joka omistautui tataarien voittamiseen.
Bogatyr-perinnettä voidaan pitää venäläisenä vastineena länsieurooppalaisille kertomuksille vaeltavista ritareista.
Salme Katajavuori

Perhe

Katajavuoren vanhemmat olivat vakuutustarkastaja Frans Oskar Alanne ja Linda Elvira Ilmanen. Hän meni vuonna 1944 naimisiin osastonjohtaja Kauko Ilmari Katajavuoren kanssa ja sai tyttäret Marjut (s. 1945) ja Virve (s. 1947).

Koulutus ja työura

Katajavuori valmistui ylioppilaaksi vuonna 1932 ja suoritti alemman oikeustutkinnon vuonna 1936. Hän oli oppiarvoltaan varanotaari ja ammatiltaan toimitusjohtaja.

Kansanedustajana

Katajavuori oli kansanedustaja Helsingin kaupungin vaalipiiristä vuosina 1970–1975. Hän edusti ensin Kansallista Kokoomusta, ja helmikuusta 1973 alkaen Perustuslaillista kansanpuoluetta. Katajavuori palasi kokoomukseen vuonna 1976.

Muu poliittinen toiminta

Katajavuori oli presidentin valitsijamies vaaleissa 1968 ja kuului Helsingin kaupunginvaltuustoon vuosina 1954–1977. Hän oli Perustuslaillisen kansanpuolueen naisten liiton puheenjohtaja.
Lukas Leon

Tausta

Lukas Sebastian Gavalas syntyi vuonna 1997. Hän on kotoisin Vantaan Koivukylästä. Gavalaksen isä on kreikkalainen ja äiti suomalainen. Molemmat ovat yrittäjiä. Kahdeksanvuotiaana Lukas Gavalas kuuli lomamatkalla Kreikkaan Eminemin kappaleen ”Just Lose It”, joka sai hänet innostumaan rap-musiikista. Kotiin palattuaan Gavalas kuuli serkultaan Audacity-tietokoneohjelmasta, jolla hän ryhtyi äänittämään omia kappaleitaan.
Alakoulussa Gavalas aloitti rumpujensoiton. Yläkoulussa hän tutustui Aris ”Ares” Staboulikseen, joka on sittemmin toiminut hänen tuplaajanaan. Gavalas suoritti TET-jaksonsa kahdeksannella luokalla Helsinki Freedom Recordsilla. Tuolloin hän tutustui tuottaja Jimi Constantineen.

Ura

Gavalas on vaikuttanut Division Six -nimisessä rockyhtyeessä vuodesta 2013 lähtien. Vuonna 2016 hän vieraili Pikkiksen kappaleella ”Soundi”. Rap-artisti Cheek sattui näkemään kappaleen musiikkivideon YouTubesta, ja hän vaikuttui Gavalaksen räppäämisestä. Hän otti Lukakseen yhteyttä kysyäkseen onko tällä omia kappaleita. He lopulta tapasivat Jimi Constaninen studiolla, missä Gavalas työsti omaa musiikkiaan. Huhtikuussa 2018 Cheek kiinnitti Gavalaksen taitelijanimellä Lukas Leon Liiga Music -levy-yhtiölleen. Tämän jälkeen Lukas Leon kiersi Suomea Cheekin viimeisen areenakiertueen lämmittelijänä. 
Lukas Leonin debyyttialbumi Simba julkaistiin 14. kesäkuuta 2018. Levy nousi Suomen virallisen albumilistan kärkeen ja striimasi platinaa. Kaikki levyn kappaleet nousivat Spotify-suoratoistopalvelun kuunneluimpien listalle. Myös ”XTC”-single kapusi Suomen virallisen single- ja striimauslistan kärkeen, sekä latauslistan toiseksi. Kappale on striimannut triplaplatinaa. Lukas Leonin levynjulkaisukonsertti järjestettiin 16. kesäkuuta Helsingin Tavastia-klubilla. Loppukesän Lukas Leon kiersi Suomen festivaaleja Cheekin kanssa. Elokuussa hänet nähtiin Cheekin uran päätöskonserteissa Lahden mäkimontussa. Lukas Leon aloitti ensimmäisen klubikiertueensa syyskuussa 2018 Kokkolasta. Hän esiintyi myös Hartwall Arenalla Elämä lapselle -konsertissa, joka herätti paljon kritiikkiä sosiaalisessa mediassa tilaisuudessa esitetyn ”XTC”-kappaleen sanoitusten vuoksi.
Marraskuussa 2018 Lukas Leon julkaisi uuden singlen ”Hendrix”, jolla vierailee Aleksanteri Hakaniemi. Kappale nousi single- ja striimauslistan neljänneksi, ja se ylitti kultarajan. Helmikuussa 2019 Lukas Leon oli ehdolla Vuoden tulokas -kategoriassa Emma-gaalassa. Huhtikuussa hän julkaisi singlen ”Rooma”, jolla vierailee Etta. Kappale striimasi kultaa ja nousi latauslistan toiseksi sekä single- ja striimauslistan sijalle neljä. Heinäkuussa Lukas Leon julkaisi singlen ”Cringe”. Hänen toinen studioalbuminsa Mä julkaistiin 28. elokuuta. Levy nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 15. Viikkoa myöhemmin se nousi listan sijalle neljä. Lukas Leon aloitti levynjulkaisukiertueen syyskuussa.

Yksityiselämä

Lukas Leon seurusteli viisi vuotta Etan kanssa.
Robert Roth

Robert Roth (5. heinäkuuta 1898−17. marraskuuta 1959) oli sveitsiläinen vapaapainija. Hän voitti raskaan sarjan (yli 82,5 kg) olympiakultaa 1920 Antverpenistä. Hän voitti myös maansa mestaruuden sveitsiläisessä painissa.
Toopelivisio

Toopelivisio on tietokirja kotimaisesta televisioviihteestä. Jukka Annalan teokseen on koottu tv-komedioiden historiaa 1950-luvun lopulta 2000-luvulle saakka.
Kirjassa esitellään tärkeimmät suomalaiset sketsisarjat ja tilannekomediat Spede Show’sta Hanskiin, Velipuolikuusta Kummeliin ja Hyvistä herroista Studio Julmahuviin.
Kirjaa varten on haastateltu kymmeniä suomalaisia tv-ammattilaisia - näyttelijöitä, käsikirjoittajia ja ohjaajia. Äänessä ovat muiden muassa Pirkka-Pekka Petelius, Kari Heiskanen, Vesa-Matti Loiri, Neil Hardwick, Jukka Virtanen, Ritva Valkama, Pentti Siimes, Jani Volanen ja Eija Vilpas.
Haastatellut kertovat kirjassa klassikkosarjojen, -sketsien ja -hahmojen syntytarinoita. Esimerkiksi Petelius luonnehtii omia hahmojaan Velipuolikuun Balle Ramstedtista aina Pulttiboisin James Potkukelkkaan.
Kirjan nimi Toopelivisio juontuu MTV:n sketsisarjasta Parempi myöhään... (1979), jossa oli samanniminen sketsiosuus.
Toopelivision julkaisi lokakuussa 2006 helsinkiläiskustantamo Teos. Jukka Annala on aiemmin kirjoittanut tietokirjan Salmiakki (2001), joka oli Tieto-Finlandia-ehdokkaana ja valittiin Vuoden kauneimmaksi kirjaksi.
Yli 200-sivuisen Toopelivision ulkoasun ovat suunnitelleet Salmiakki-kirjan graafikot Petri Salmela ja Ilona Ilottu.