Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1978

Vuoden 1978 hiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Lahdessa, Suomessa, 18.–26. helmikuuta.

Kisojen myöntäminen

Suomen Hiihtoliitto teki huhtikuussa 1974 Kansainväliselle hiihtoliitolle anomuksen vuoden 1978 hiihdon maailmanmestaruuskilpailuiden järjestämisestä Lahdessa Salpausselän hiihtokeskuksessa. Kilpailuanomus käsiteltiin FIS:n kongressissa San Franciscossa toukokuussa 1975. Lahden kanssa kisaisännyydestä kilpaili Kanadan Quebec, joka hävisi äänestyksessä äänin 36–39. Aikaisemmin MM-kisat oli järjestetty Lahdessa vuosina 1926, 1938 ja 1958.

Kilpailupaikat

Lahden kisakeskukseen oli jo vuoden 1972 Salpausselän kisoihin rakennettu 90 metrin suurmäki ja vuoden 1978 MM-hiihtoja varten pystytettiin uusi teräsrakenteinen 70 metrin mäki. Myös latureittejä uudistettiin ja stadionille rakennettiin 5 500 katsojan osittain katettu katsomo- ja huoltorakennus. Kilpailuiden kenraaliharjoituksena vuoden 1977 Salpausselän hiihdot järjestettiin MM-hiihtojen esikisoina.

Kilpailutapahtumat

Vuoden 1978 MM-hiihtoihin osallistui 262 kilpailijaa 26 eri maasta. Mitaleja jaettiin 11 kilpailussa, joiden lisäksi käytiin joukkuemäkihypyn epävirallinen MM-kilpailu. Naisten 20 kilometrin hiihto oli ensimmäistä kertaa MM-kisojen ohjelmassa.
Miesten hiihdossa ei Lahden MM-kisoissa ollut yhtä suvereenia hallitsijaa. Henkilökohtaisten matkojen ja viestin yhteenlasketuissa hiihtoajoissa nopein oli 50 kilometrin ja viestihiihdon kultamitalisti Ruotsin Sven-Åke Lundbäck. Tällä laskutavalla toiseksi paras oli 15 ja 50 kilometrin hopeamitalimies Jevgeni Beljajev Neuvostoliitosta. Yhteisajassa kolmas oli Suomen Matti Pitkänen, joka kuului viestin hopeajoukkueeseen ja oli kaikilla henkilökohtaisilla matkoilla neljäs. Tälle listalle ei yllä Puolan Jozef Luszczek, joka voitti yllättäen 15 kilometrin kilpailun ja oli hopealla 30 kilometrillä. Viestissä hän ei maansa ainoana edustajana voinutkaan kilpailla.
Naisten hiihdossa parhaita olivat 10 kilometrin ja 20 kilometrin kilpailut voittanut Neuvostoliiton Zinaida Amosova sekä Suomen Helena Takalo ja Hilkka Riihivuori, jotka saavuttivat kaksi henkilökohtaista mitalia ja lisäksi viestissä kultaa. Kaikilla naisten henkilökohtaisilla matkoilla neljän parhaan joukkoon ylsi vain suomalaisia ja neuvostoliittolaisia hiihtäjiä.
Mäkihypyssä ja yhdistetyssä kultamitalit menivät DDR:ään ja Suomeen. Pienemmässä 70 metrin mäessä DDR otti kaksoisvoiton Mathias Busen johdolla ja 90 metrin mäessä paras oli kotiyleisön riemuksi Tapio Räisänen. Yleisön kannalta oli tosin harmittavaa, että suurmäen kilpailua jouduttiin siirtämään vuorokaudella voimakkaan tuulen vuoksi. Yhdistetyssä viiden parhaan joukossa oli neljä DDR:n urheilijaa ja kärkikolmikko Konrad Winkler–Rauno Miettinen–Ulrich Wehling täsmälleen sama kuin esikisoissa 1977. Joukkuemäen epävirallisen maailmanmestaruuden voitti DDR.
Mitalitaulukon voitti odotetusti Neuvostoliitto, ja toiseksi nousi hieman yllättäen isäntämaa Suomi. Perinteinen hiihtomaa Norja sai tyytyä vain yhteen pronssimitaliin.
Kilpailuiden doping-testeissä ei jäänyt kiinni yhtään urheilijaa, mutta kisojen jälkeen kävi ilmi, että ilmeisesti anabolisten steroidien käyttöä ei testattu ollenkaan. Lahden MM-kisoissa testattiin ensimmäistä kertaa myös mäkihyppääjien kilpailuasuja.
Yleisötavoite kisoille oli 200 000 katsojaa, johon ei aivan päästy, sillä pääsylippuja myytiin 173 598 kappaletta. Suurmäen kilpailun siirtäminen luultavasti laski yleisömääriä.