google/wiki40b huggingface dataset:
771 Naval Air Squadron

771 Naval Air Squadron (771 NAS) on Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien Culdrosen lentotukikohtaan sijoitettu lentolaivue, joka on ensimmäisen kerran perustettu 1939. Nykyään laivueen päätehtävänä on etsintä- ja pelastuspalvelu sekä kouluttaminen.

Ensimmäinen laivue

Numeroimaton FRU-laivue (engl. Fleet Requirement Unit) perustettiin 11. elokuuta 1938 Lee-on-Solentissa, minkä tehtävänä oli toimia maalinhinaus ja koulutustehtävissä eri laivueiden tukena. Se nimettiin 771 Naval Air Squadroniksi Portlandissa 24. toukokuuta 1939, jolloin sen kalustona oli 14 Swordfish-torpedokone ja muutama Walrus-lentovene. Laivueessa oli kaksi lentuetta X ja Y, joista ensin mainitusta muodostettiin 28. syyskuuta 772 Naval Air Squadron. Laivueen Swordfishit toimivat tämän jälkeen RNAS Hatstonissa ja pieni osa RNAS Abbotsinchissä. Laivue vastaanotti kalustokseen Henley, Skua ja Roc-koneita. Uusi X-lentue perustettiin RNAS Donibristleen, kunnes siitä muodostettiin 770 Naval Air Squadron 1. tammikuuta 1941.
Laivue vastaanotti ensimmäisen helikopterinsa syyskuussa 1945, jolloin siitä tuli laivaston ensimmäinen helikopterilaivue. Laivue lakkautettiin elokuussa 1955, kun se liitettiin 703 laivueeseen muodostettaessa uutta 700 laivuetta.

Toinen laivue

771 laivue perustettiin 1961 RNAS Portlandissa uudelleen etsintä- ja pelastuslaivueeksi sekä helikoptereiden koelentolaivueeksi kalustonaan Westland Whirlwind HAR.3 helikopterit. Laivue lakkautettiin 1964 nimenmuutoksella 829 laivueeksi.

Kolmas eli edelleen palveluksessa oleva laivue

771 laivue perustettiin kolmannen kerran kesäkuussa 1967 RNAS Portlandissa kalustonaan Whirlwindit. Laivueen kalustoksi vaihdettiin marraskuusta 1969 alkaen Westland Wessex helikopterit.
Laivue siirrettiin syyskuussa 1974 RNAS Culdroseen, mutta kuusi sen Wessexeistä jäi Portlandiin muoodostetulle 772 laivueelle. Wessex HAS.1:t korvattiin 1979 kahdella turbiinimoottorilla varustetuilla HU.5 malleilla. Laivueeseen liitettiin 1985 707 laivueen kalusto, kun sen tehtäviä laajennettiin Commando helikopterikoulutukseen.
Laivueen kalusto vaihtui lokakuussa 1987 Westland Sea King HAS.5 helikoptereiksi, jolloin sille luotiin joka sään pelastuskyky. Helikopterit päivitettiin myöhemmin HAR.5 versioiksi. Sille siirrettiin heinäkuussa 2001 sukellusveneidentorjuntaan erikoistuneille lentäjille ja tähystäjille suunnattu täydennyslentokoulutus sekä Sea King -kaluston tyyppikoulutus.
Brooklyn’s Finest

Juoni

Elokuva kertoo kolmesta newyorkilaisesta poliisista sekä yhdestä juuri vankilasta päässeestä entisestä huumekuninkaasta. Eddie (Gere) on juuri eläkkeelle siirtymässä oleva poliisi, joka viimeisen työviikkonsa aikana alkaa leikkimään sankaria. Sal (Hawke) on rahavaikeuksista kärsivä poliisi, jonka pieni palkka ei millään tunnu riittävän uuden talon ostoon, homeisen talon sijasta. Tango (Cheadle) on kyllästynyt peitehommiin ja haluaa päästä niistä pois. Neljäntenä päähenkilönä on Tangon paras ystävä, Wesley Snipesin esittämä Caz, joka on juuri palannut vankilasta ja haluaa takaisin isoihin kuvioihin.
Kizljarin piiri

Kizljarin piiri (ven. Кизлярский район, Kizljarski raion; avaariksi Гъизляр район, Gisljar raion) on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 3047,4 neliökilometriä. Asukkaita on 66 000 henkeä (vuonna 2010).
Kizljarin piiri sijaitsee Dagestanin pohjoisosassa Kaspianmeren alavalla ranta-alueella. Se rajoittuu pohjoisessa Tarumovkan ja etelässä Babajurtin piireihin sekä lännessä Tšetšeniaan. Etelärajalla virtaa Terekjoki.
Piiriin kuuluu 22 maalaiskuntaa: Averjanovka, Aleksandrijskaja, Bolšaja Areševka, Bolšebredihinskoje, Bolšezadojevskoje, Brjansk, Jasnaja Poljana, Južnoje, Kardonovka, Kizljarski (keskuspaikka Jubileinoje), Kosjakino, Krainovka, Krasnoarmeiski (Imeni Ždanova), Malaja Areševka, Novaja Serebrjakovka, Novokohanovskoje, Novyi Birjuzjak, Oguzer, Tšernjajevka, Tsvetkovka, Tušilovka ja Vperjod. Hallinnollinen keskus on Kizljarin kaupunki, joka ei kuulu piirin yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Asutuskeskuksia on yhteensä 83. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 39,7 % piirin asukkaista on avaareja, 19 % venäläisiä, 16 % dargeja, 6,5 % nogaita, 3,7 % lezgejä, 3,6 % lakeja, 2,6 % azereja, 1,5 % kumykkeja, 1,5 % rutuleja ja 1,4 % tabasaraneja. Kaupunkiväestöä ei ole.
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan ja rehukasvien viljelyyn sekä maidon ja lihan tuotantoon. Teollisuus valmistaa säilykkeitä ja brandya.
Piirissä toimii 10 lastentarhaa, 55 koulua sekä ammattikoulu. Kulttuurilaitoksia ovat kaksi taidekoulua, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus, kylien kerhotalot, kirjastolaitos ja kotiseutumuseo.
Nähtävyyksiä ovat 100–200-luvun asuinpaikka Nekrasovkan kylän lähellä, 1500-luvun kasakkalinnoitus Aleksandrijskajan ja Krainovkan kylien välillä, kalankasvatusta varten luodut Arakumskije-järvet, Agrahanski-lahti sekä Kaspianmeren ranta Tušilovkan ja Staryi Terekin välillä. Kardonovkan kylässä on kuumia lähteitä.
Paikallislehtinä ilmestyvät venäjänkieliset Kizljarskaja pravda, Delovoi Kizljar ja Stepnyje vesti.
Senegalinkaija

Lemmikkinä

Lemmikkinä senegalinkaija ei ole niin yleinen Suomessa kuin muualla maailmassa. Se on kompaktin kokoinen, ja sillä on luonnetta kuin isommalla papukaijalla. Se ei ole paljoa äänessä, mutta silloin kun se ääntelee, ääni on korvia huumaavan korkea. Senegalinkaijat eivät opi kovin helposti puhumaan, ne oppivat helpommin erilaisia vihellyksiä.
Senegalinkaija voi pesiä häkissä, kuten muutkin Poicephalus-lajit. Hautominen kestää noin 28 vuorokautta. Munia on yleensä enintään neljä. Poikasten silmät on kokonaan mustat. Poikaset oppivat lentämään noin yhdeksän viikon ikäisinä.
Josep Lluís Núñez

Ura Barcelonassa

Vuonna 1978 Núñez voitti Nicolau Casausin ja Ferran Ariñon FC Barcelonan presidentinvaaleissa. Hän kampanjoi tuolloin menestykkään Barçan puolesta ja hänellä ei ollut aikaisempaa kokemusta seuran johdossa olemisesta. Núñezin ensimmäisenä tavoitteena oli vakauttaa FC Barcelonan talous. Ensimmäinen mestaruus tuli seuraavana vuonna Cup-voittajien cupissa. Primera Divisiónin seura voitti 1985. 80-luvun lopulla Barcelona ei saavuttanut menestystä, jonka jälkeen lähes koko kokoonpano vaihdettiin. Tämän jälkeen valmentajaksi tuli Johan Cruijff, joka palautti seuran Euroopan ja Espanjan huipulle. Hänet valittiin kolmannen kerran presidentiksi 1992. 1996 seura vaihtoi valmentajaa Bobby Robsoniin ja 1997 Núñez uusi jälleen presidenttiytensä. Vuonna 2000 Núñezin suosio romahti ja hän erosi tehtävästään.
Tino

Historiaa

Spezianlahden suojeluspyhimyksen pyhän Venerion kerrotaan eläneen Tinon saarella 600-luvulla. Hänen kuolinpaikalleen pystytettiin pieni temppeli, ja pyhiinvaeltajat perustivat paikalle  luostarin 1000-luvulla. Luostarin jäänteet voi erottaa saaren pohjoisrannikolla.

Kulttuurikohde

Tino muodostaa yhdessä Palmarian ja Tinetton saarten sekä Portoveneren kylän ja Cinque Terren rannikkoalueen kanssa Unescon maailmanperintökohteen.
Saari on sotilasaluetta läheisen Naton tukikohdan takia, ja sillä on majakka. Tinolle päästetään vierailijoita vain kerran vuodessa, joten luonto säilyy varsin koskemattomana.
Bewe Sport

Bewe Sport on vuonna 1977 perustettu porvoolainen kaukalopalloilun erikoisseura. Sen nimi juontuu Beweshipistä, jonka työpaikkajoukkue Bewe Sport alkuaikoina oli. Bewe Sportilla on noin 90 joukkuetta eri kaukalopallosarjoissa ja pelaajia on yhteensä noin 1 700. Kauden 2011 alkaessa Bewe Sportin kaukalopallo yhdistyi porvoolaisen Hamarin Elon kanssa, ja nimeksi muuttui HElo&Bewe. Nykyisen joukkueen kotiottelut pelataan Porvoon jäähallissa.
Kesästä 2010 lähtien Bewessä on pelattiin myös jääkiekkoa.

Menestys

Bewe Sport kuuluu Suomen menestyneimpiin kaukalopalloseuroihin. Bewe Sport on voittanut kaikkiaan 9 Suomen mestaruutta, vuosina 1996, 1997, 1999, 2001, 2002, 2003, 2007, 2008 ja 2010.

Ottelut

Bewe Sport pelaa jääkiekkokotiottelunsa Helsingin jäähallin kakkoshallissa. Otteluissa on yleisöä tavallisesti 150–400 henkilöä. Halliin mahtuu yhteensä noin 800 katsojaa.
Kaukalopallo-ottelut Bewe pelaa syksystä 2011 lähtien Porvoon Jäähallissa, kun Hamarin Elo ja Bewe yhdistyivät, ja suuri osa Helsinkiläisjoukkueen pelaajista jatkoi pelaamistaan
edelleen HElo&Bewessä.
Kuorisiirto

Kuorisiirto on shakkitermi, jolla tarkoitetaan tapahtumaa, jossa toinen pelaajista kirjoittaa seuraavan siirroistaan muistiin ja sinetöi sen kirjekuoreen.
Kuorisiirto tehdään yleensä, kun halutaan jatkaa peliä myöhemmin tai kun tietty siirtoraja on saavutettu. Kun peliä jatketaan, siirto näytetään ja tehdään laudalla, minkä jälkeen vastustajan kello laitetaan käyntiin.
Kuorisiirto ja pelin lykkääminen oli yleisempää ennen, mutta nykyään vahvojen tietokoneiden takia sitä ei käytetä turnauksissa. Viimeistä kertaa kuorisiirron sai tehtyä FIDE:n turnauksista vuoden 1996 shakin maailmanmestaruusturnauksessa.
Mongolianmaksaruoho

Kuvaus

Mongolianmaksaruoho kasvaa 10–25 senttimetriä korkeaksi, osa varsista on kukattomia. Sen lehdet ovat kooltaan noin 40×20 millimetriä, vastapuikeita, vihreitä mutta kärjistä punertavia tylppähampaisia.

Kukinta ja lisääntyminen

Mongolianmaksaruoho kukkii heinä–elokuussa. Kukkia on runsaasti littein kukinnoin. Kukinto on harsu viuhko. Kukkien teriössä viisi keltaista terälehteä.

Levinneisyys

Mongolianmaksaruoho kasvaa Venäjällä, Itä- ja Keski-Siperian etelä ja keskiosissa. Keski-Aasiassa, kivisillä ja soraisilla alueilla pääasiassa vuoristoseuduilla, harvemmin metsäisillä alueilla. Se on myös kotiutunut Pohjois-Eurooppaan. Suomessa sitä viljellään koristekasvina puutarhoissa peitekasvina, kivikkopuutarhoissa ja tavataan viljelykarkulaisena.
Savi

Savi on kivennäismaalaji, jonka pääaineksena on ns. saves eli hyvin hienojakoinen mineraalihiukkasmassa. Savi on syntynyt, kun jäätikön sulamisvedet kuljettivat mereen osan jään sisällä olleesta maa-aineksesta. Karkeimmat ainekset laskeutuivat pohjaan nopeimmin ja hieno aines kulkeutui jään reunasta kauimmaksi. 
Suomessa esimerkiksi Etelä-Suomen rannikkoalueella on laajoja savitasankoja ja Pohjanmaan rannikkoalueella jokialueitten maaperä on usein savea.

Koostumus

Savi koostuu rakeista, joiden läpimitta on 0,002 millimetriä tai sitäkin vähemmän. Hienorakeiset ainekset antavat savelle ominaisia fysikaalisia ominaisuuksia. Savi imee itseensä liuenneita aineita ja kaasuja, niiden lisäksi myös muun muassa alkalisuoloja, joista kaliumsuolat ovat kasvien ravinnesuoloina tärkeitä. Saven kemialliselle koostumukselle on ominaista alumiinioksidin suuri määrä, kun taas piioksidia siinä on hiesuun ja hiekkaan verrattuna vähän.

Suolasavi

Suolasavi on runsaasti suoloja sisältävää savea. Tavallisinta on natriumkloridin eli ruokasuolan esiintyminen saven seassa. Suolasavea muodostuu kahdella tavalla. Suolajärvissä sitä syntyy, kun veden haihtuminen aiheuttaa suolojen rikastumista ja ne sekoittuvat jokien tuomaan lietteeseen. Aro- ja aavikkoseuduilla suolasavea muodostuu, kun maakerroksissa olevan saven sisältämä pohjavesi haihtuu ja sen suolat kiteytyvät saven sekaan. Suolasaven laajempi lähikäsite on suolamaa.

Urpasavi

Urpasavi on savea, joka on hyvin liejupitoista ja kuivuu palasiksi.

Synty

Savea on Pohjoismaissa syntytavaltaan kahta erilaista: kerrallista ja jääkauden jälkeistä. Kerrallinen savi on syntynyt jääkautisten jäätikköjokien tuomasta lietteestä ja sitä on Euroopassa tyypillisesti Suomessa ja Ruotsissa. Se muodostaa laajoja laaksosavikkoja. Niiden karkeampi kerros on muodostunut kesällä ja hienompi talvella, joten jokaiseen vuosikertaan kuuluu yksi karkea ja yksi hieno kerros. Näiden kerrosten avulla on selvitettävissä esimerkiksi koko jäätikön reunan perääntyminen. Jääkauden jälkeinen harmaa savi on syntynyt lietteestä, jota joet ovat tuoneet meren ja järvien rannoille (ancylus- ja litorinasavi).
Harry Bertoia

Arieto ”Harry” Bertoia (10. maaliskuuta 1915 San Lorenzo, Friuli, Italia – 6. marraskuuta 1978 Barto, Pennsylvania) oli italialais-amerikkalainen muotoilija, kuvanveistäjä ja äänitaiteilija, joka tunnetaan erityisesti 1950-luvun alussa suunnittelemistaan teräsverkkotuoleista, koruistaan ja suurista liikkuvista seinäkoristeistaan.

Elämä ja ura

Harry Bertoia matkusti 15-vuotiaana synnyinmaastaan Italiasta Yhdysvaltain Detroitiin tapaamaan isoaveljeään, päätti jäädä maahan ja aloitti opinnot teknillispainotteisessa high schoolissa. 1930-luvun lopulla hän opiskeli detroitilaisessa taidekoulussa sekä stipendiaattina Eliel Saarisen johtamassa Cranbrookin taideakatemiassa, jossa tutustui muiden muassa Walter Gropiukseen sekä Ray ja Charles Eamesiin.
Vuonna 1950 Bertoia muutti Pennsylvaniaan työskentelemään yhdessä Hans ja Florence Knollin kanssa. Pian syntyi viiden metallilangasta hitsatun sisustusesineen kokoelma, josta kuuluisimmaksi tuli Diamond-nojatuoli.

Ääniveistokset

1950-luvun puoliväliin mennessä Bertoia oli ansainnut niin paljon Knollin valmistamilla kalusteillaan, että saattoi keskittyä kuvanveistoon chicagolaisen Graham Foundationin jäsenenä. Hän otti veistoksiinsa mukaan äänen, jonka lähteinä hän käytti metallilevyjä. Hän jopa konsertoi ja levytti ääniveistostensa soittajana teemalla Sonambient.
Bertoia kuoli keuhkosyöpään 63-vuotiaana 1978.
Antti Nahkala

Antti Jaakko (Ahti Jakob) Nahkala (15. huhtikuuta 1877 Liminka – 17. elokuuta 1942 Uhto-Izhemskin leiri, Neuvostoliitto) oli rakennustyönjohtaja ja Suomen sosialistisen työväenpuolueen kansanedustaja.
Nahkalan vanhemmat olivat mäkitupalainen Henrik Nahkala ja Brita Samuelintytär.  Nahkala työskenteli maa- ja rakennustöissä Jaalassa ja Kajaanissa vuoteen 1917 ja rakennustyönjohtajana Kajaanissa vuodesta 1917. Suomen sisällissodan jälkeen Nahkala tuomittiin vankilaan poliittisista syistä 1918 ja uudelleen 1923 kuritushuoneeseen 6 vuodeksi. Hän oli sitä ennen sosialistisen työväen puolueen kansanedustajana 1922–1923 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä. Vapauduttuaan vankilasta Nahkala oli vuosina 1928–1932 kirvesmiehenä Helsingissä Radiator-yhtymässä ja oli SKP:n keskuskomitean poliittisen toimikunnan jäsenenä. 
Joulukuussa 1932 Nahkala siirtyi SKP:n luvalla salaa Neuvostoliittoon. Nahkala lähetettiin Toivo Antikaisen suosituksella NKP:n Karjalan aluekomitean tehtäviin Petroskoihin. Hän työskenteli rakennusyhtymässä ja helmikuusta 1937 alkaen puuseppänä Promigrushka-artellissa. Nahkala vangittiin 3. elokuuta 1938 vakoilijana, ja hänet tuomittiin kahdeksaksi vuodeksi vankeuteen. Nahkala kuoli rangaistusta kärsiessään NKVD:n Uhto-Izhemskin leirillä elokuussa 1942. Hänen maineensa palautettiin 1956.
Nahkala oli naimisissa vuodesta 1904 Viliina Tolosen (s.1883) kanssa.
John Todd Zimmer

John Todd Zimmer (28. helmikuuta 1889 Bridgeport, Ohio–6. tammikuuta 1957 White Plains, New York) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Zimmer valmistui Nebraskan Lincolnin yliopistosta 1910 ja tutki sekä hyönteisiä että lintuja. Vuodesta 1913 alkaen hän työskenteli maatalouden asiantuntijana Filippiineillä ja myöhemmin Uudessaguineassa, jona aikana hän keräsi tärkeän lintukokoelman. Palattuaan Yhdysvaltoihin hän liittyi Chicagon Field Museum of Natural Historyn henkilökuntaan ja toimitti teoksen Catalog of the Ayer Ornithological Library (Chicago 1926). Hän osallistui tutkimusmatkoille Afrikkaan ja Peruun.
1930 Frank Chapman palkkasi hänet apulaisintendentiksi New Yorkin American Museum of Natural Historyn lintuosastolle. Täällä hän työskenteli loppuelämänsä. Hän teki systemaattisia korjauksia Perun linnuston taksonomiaan ja niiden sukulaisuudesta Etelä-Amerikan muiden osien linnustoon. Viimeisinä vuosinaan hän yhdisti tutkimuksensa tulokset Uuden maailman sieppojen tutkimiseen, valmistaen kappaleen tyrannit Tyrannidae James Lee Petersin teokseen Check-list of Birds of the World.
Zimmer oli American Ornithologists' Unionin jäsen ja sen lehden The Auk toimittaja 1942–1948.
Zimmer nimesi useita lintulajeja ja alalajeja, muun muassa venezuelantinamin (Crypturellus ptaritepui). Hänen kunniakseen on nimetty vihernapsijoiden suku (Zimmerius), kivikkotapakulo (Scytalopus zimmeri) ja ruusuvatsaorneero (Synallaxis zimmeri).
Heinäkuussa 1917 Zimmer avioitui Margaret Thompsonin (k. 1945) kanssa. Heille syntyi 2 lasta, Lawrence Thompson Zimmer ja Ida Elizabeth Zimmer Sprague.
Glyn Gilbert

Kunnianosoitukset ja arvonimet

Vuonna 1973 Gilbertistä tehtiin Bathin ritarikunnan jäsen (Companion).
Skorpiós

Onassis-suvun yksityissaarena

Skorpiós lukeutuu Kreikan kuuluisimpiin saariin, sillä laivanvarustaja Aristoteles Onassis (1906–1975) osti aution saaren vuonna 1963 ja vietti siellä lomiaan. Saarelle tuotiin hiekkaa ja istutettiin tuhansittain puita. Onassis ja Jacqueline Kennedy (1929–1994) avioituivat saarella vuonna 1968.
Aristoteles Onassiksen kuoltua vuonna 1975 saari siirtyi tytär Christina Onassiksen omistukseen. Christina Onassiksen kuoltua Aristoteles Onassiksen tyttärentytär Athina Onassis Roussel peri saaren. Hän oli kertonut myyvänsä saaren yli 120 miljoonalla eurolla, sillä saaren ylläpitäminen on kallista. Vuotuiset kustannukset ovat 1,5 miljoonaa euroa. Saarella on vihkikappelin lisäksi luksushuviloita ja Onassiksen suvun hautoja. Esimerkiksi Aristoteles Onassis Christina-tyttärineen on haudattu saarelle.
Venäläisen miljardöörin Dmitri Rybolovlevin tyttären Jekaterinan ilmoitettiin huhtikuussa 2013 ostaneen Skorpióksen Athina Onassis Rousselilta. Saaren kauppahintaa ei kerrottu julkisuuteen, mutta sen on arveltu olleen yli 100 miljoonaa dollaria.
Kreikan valtio on ollut kiinnostunut saaren omistuksesta, samoin kuin esimerkiksi liikemies Bill Gates, poplaulaja Madonna ja liikemies Roman Abramovitš.
Skorpióksen kapealle rantakaistaleelle on mahdollista rantautua lyhyeksi aikaa, mutta muuten saari on suljettu ulkopuolisilta. Saarella on yksityispoliisi.
Mario Petri

Mario Petri (oikealta nimeltään Mario Pezzetta, 21. tammikuuta 1922 Perugia – 26. tammikuuta 1985 Città della Pieve) oli italialainen oopperalaulaja ja elokuvanäyttelijä.
Petri aloitti oopperalaulajana työskennellen muun muassa Herbert von Karajanin ja Maria Callasin kanssa. Hän esiintyi myös televisiossa ja teki lyhyen mutta intensiivisen uran peplum- ja seikkailuelokuvien näyttelijänä. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Tataarien kuningatar (La regina dei Tartari) vuonna 1960. Tukeva, kiharatukkainen ja parrakas Petri esitti yleensä elokuvien roistoja.
Vladivostok

Historia

Vladivostok sijaitsee entisellä Itä-Mantšurian alueella, joka kuului aikaisemmin Kiinalle mutta joka liitettiin Venäjän alueisiin vuonna 1860. Vuonna 1860 paikalle perustettiin sotilastukikohta ja pari vuotta myöhemmin satama. 1880-luvulla siitä tuli merkittävä vientisatama, ja kaupungin merkitys kasvoi. Vuonna 1932 siitä tuli Neuvostoliiton Tyynenmeren laivaston päätukikohta. 1930-luvun lopulla ja 1940-luvulla kaupungissa ja sen lähistöllä oli useita NKVD:n pakkotyöleirejä. Kaupunki oli niin sanottu suljettu kaupunki eli että ulkomaalaisia ei päästetty kaupunkiin lainkaan vuosina 1930–1970 ja sen jälkeenkin vain erityisluvalla. Kielto poistettiin 1992.

Urheilu

Kaupungissa toimii KHL-seura Admiral Vladivostok, joka on perustettu vuonna 2013.
Rakentamiskehotus

Rakentamiskehotus on Maankäyttö- ja rakennuslain 97 §:ssä määritelty toimenpide, jolla kunta voi tontin pakkolunastuksen uhalla kiirehtiä rakentamista asemakaavan mukaiselle tontille.

Lyhennelmä lakitekstistä

Kun asemakaava on ollut voimassa vähintään kaksi vuotta, kunta voi antaa rakentamiskehotuksen tontin omistajalle ja haltijalle, jos tontin sallitusta kerrosalasta ei ole käytetty vähintään puolta tai tonttia ei ole rakennettu pääasiallisesti asemakaavan mukaisesti.
Rakentamiskehotusta ei kuitenkaan saa antaa enintään kaksi asuntoa käsittävän asuinrakennuksen rakentamiseen tarkoitetun tontin omistajalle ja haltijalle, jos tontilla jo on käytössä oleva asuinrakennus.
Jollei asemakaavan mukaista tonttia ole rakennettu 3 vuoden kuluessa rakentamiskehotuksesta, kunta voi aloittaa toimenpiteet tontin lunastamiseksi.
Angel: After the Fall

Angel: After the Fall on yhdysvaltalaiseen vuosina 1999–2004 esitettyyn Angel-televisiosarjaan pohjautuva sarjakuva, joka ilmestyi vuosina 2007–2011. Sen ensimmäinen osa julkaistiin 21. marraskuuta 2007. Sarjakuvaa käsikirjoitti muun muassa Brian Lynch ja piirsi Franco Urru. Myös alkuperäisen Angel-televisiosarjan toinen luoja Joss Whedon oli mukana ideoimassa sarjakuvaa. Sarjaa julkaisi IDW Publishing.
Sarjakuva sijoittuu Angelin viimeisen jakson jälkeiseen aikaan, ja sen oli tarkoitus vastata sarjan kuudetta tuotantokautta. Sarjakuvasta on julkaistu myös niin sanottua spin-off-sarjakuvaa "Aftermath" sekä minisarjoja: Spike: After the Fall, "Angel: Only Human", "Spike: The Devil you know" ja "Illyria: Haunted". Lisäksi on julkaistu yksittäiset osat "Angel Annual #1: Last Angel in hell" ja "Angel/Lorne Special: Music of the Spheres". Spike: After the Fall seuraa vampyyri Spiken tarinaa. Myös Spike-sarjakuvaa käsikirjoitti Brian Lynch ja piirsi Franco Urru.
Syklandelaatti

Ominaisuudet ja käyttökohteet

Huoneenlämpötilassa syklandelaatti on väritöntä kiteistä ainetta. Se on veteen liukenematonta, mutta liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin kuten metanoliin, etyyliasetaattiin, asetonitriiliin, kloroformiin ja tolueeniin.
Syklandelaatti lamaa sileää lihaskudosta ja tämä on seurausta kalsiumkanavien salpautumisesta. Tämä laajentaa verisuonia. Aine estää myös eräitä entsyymejä kuten fosfodiesteraasia, kolesterolin biosynteesissä tarvittavaa HMG-CoA-reduktaasia ja aldoosireduktaasia. Yhdistettä voidaan käyttää eräiden verisuonitautien kuten arterioskleroosin ja Raynaudin oireiden hoitoon. Sitä on tutkittu myös migreenin hoidossa, joskin tulokset ovat ristiriitaisia. Sitä on myös tutkittu vanhuksilla nootropiinina. Tässäkin tarkoituksessa teho on kyseenalainen. Lääkeaine ei ole hyväksytty Yhdysvalloissa ja Kanadassa, mutta on käytössä muun muassa useissa Euroopan maissa.

Haittavaikutukset

Syklandelaatti on kohtuullisen hyvin siedetty lääkeaine ja haittavaikutukset ovat yleensä lieviä. Mahdollisia haittavaikutuksia voivat olla ruuansulatuskanavan oireet, hikoilu, ihon kuumotus, päänsärky ja huimaus.

Valmistus

Syklandelaattia valmistetaan esteröinällä mantelihappoa ja 3,3,5-trimetyylisykloheksanolia happamien katalyyttien läsnä ollessa.
Mathieu Kassovitz

Elämä ja ura

Kassovitz syntyi Pariisissa 1967. Hänen isänsä on juutalainen ja Unkarista kotoisin oleva ohjaaja ja käsikirjoittaja Peter Kassovitz, joka jätti maan Unkarin kansannousun aikaan vuonna 1956, ja äitinsä ranskalainen Chantal Rémy. Kassovitz oli naimisissa Julie Mauduechin kanssa, ja heillä on Carmen-niminen tytär.
Ohjaajana Kassovitzin läpimurtoteoksena voitaneen pitää elokuvaa Viha (La Haine), josta hänet palkittiin muun muassa Cannesin elokuvajuhlilla parhaan ohjaajan palkinnolla ja parhaan elokuvan César-palkinnolla. Vihaa on seurannut muutama kaupallisestikin hyvin menestynyt elokuva, kuten Purppuravirrat, jonka pääosia esittävät Jean Reno ja Vincent Cassel, sekä Gothika pääosassaan Halle Berry.
Hän on myös näytellyt muutamissa elokuvissa, kuten pienessä sivuroolissa Vihassa ja yhtä pääosaa toisessa omassa ohjauksessaan Café au lait, sekä Jacques Audiard’n elokuvassa Regarde les hommes tomber (1994). Tunnetuin hänen roolinsa on kuitenkin Nino Quincampoixin hahmo Jean-Pierre Jeunet’n ohjaamassa Améliessa.
Kassovitz oli Cannesin elokuvajuhlien tuomariston jäsenenä vuonna 2001.