google/wiki40b huggingface dataset:
Ubajärv

Maantietoa

Järvi sijaitsee loivassa painanteessa, jossa järven etelä- ja pohjoispäät ovat soistuneet. Järven pinta-ala on 38 ha (hehtaaria) ja se on 1,6 kilometriä pitkä ja 400 metriä leveä. Siihen laskee kolme metsäojaa sekä entisen maatilan lyhyet pelto-ojat. Järven vanha laskuoja Vanaoja ei enää ole pidetty auki järven rantaan asti, vaan se tehtäviä hoitamassa on uusi ja varsin suoraksi kaivettu Ubajärven oja. Se yhtyy Ahelo jõgeen, joka on Suur Pehmejärven laskujoki. Ahelo yhtyy Mustajõgeen Kallasten kylän kohdalla. Järven valuma-alueen laajuus on 5,3 km² (neliökilometriä).
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 1,5 metriä ja suurin syvyys 2,1 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00057 km³ (kuutiokilometriä) eli 0,57 miljoonaa m³ . Järven rantaviivan pituus on 2,9 kilometriä ja rannat ovat suota tai metsämaata lukuun ottamatta järven pohjoispäässä, missä rantaan ulottuu niittyjä.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 4) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on tumma (viroksi pehme- ja tumedaveeline järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä pehmeävetiseksi että miksotrofiseksi järveksi (viroksi pehmeveeline miksotroofne tai pehmeveeline segatoiteline, PM). Silloin veden kalkkipitoisuus on pieni, mutta samalla sen ravinnepitoisuudet ja humuspitoisuudet ovat korkeat.

Luontoarvoja

Järvessä kasvaa vaalealahnanruoho, joka on Pohjois-Euroopassa harvinaistunut viime vuosikymmeninä ja siinä elää hauki, särki, ahven, ruutana, suutari ja allikkosalakka. Järvi sisältyy Karulan luonnonpuistoon (Karula rahvusparkiin).
Ed Wynne

Ed Wynne on englantilainen muusikko ja säveltäjä. Hän on Ozric Tentaclesin keulahahmo ja soittaa yhtyeessä pääasiassa kitaraa ja koskettimia. Etnisestä musiikista kiinnostunut Wynne on lisäksi tehnyt musiikkia muun muassa joihinkin muinaisista sivilisaatioista kertoviin TV-dokumentteihin.
Queen on Fire – Live at the Bowl

Albumin arvostelu

BBC:n levyarvostelija Richard Banks pitää konserttitallennetta onnistuneena sikäli, että tuolloin vastajulkaistun Hot Space -albumin kappaleista ainoastaan neljä on esitettiin konsertissa. Tähän kannanottoon liittyy Hot Space -albumin erittäin heikko menestys, sillä sitä pidetään yleisesti Queenin vähiten onnistuneena tekeleenä. Myöhemmillä kiertuilla "Under Pressurea" lukuun ottamatta Hot Space -albumin kappaleita ei kuultu lainkaan. Muutamia eroja lukuun ottamatta kappalelista on käytännössä Greatest Hits I -albumi konserttina. Banks mainitsee mm. Fat Bottomed Girlsin kuulostavan "lihavammalta kuin koskaan". Ainoastaan kitaristi Brian Mayn Guitar Solo on Banksin arvion mukaan esimerkiksi Brighton Rockiin verrattuna sangen laimea esitys. Konsertin loppupuolella May on jälleen iskussa kitaroineen. Kakkoslevyllä kuullaan mm. Under Pressure (ilman David Bowien lauluosuutta) sekä Queenin vakiokonserttiohjelmistoon kuuluvat Tie Your Mother Down ja areenarockin kulmakivet We Are The Champions ja We Will Rock You. 
Queen Concerts -sivuston Scully pitää konserttia onnistuneena omassa arviossaan. Scullyn mukaan tyypillisesti vähätellyt Hot Space -albumin kappaleet kuulostavat itse asiassa paremmilta konsertissa kuin alkuperäisellä albumilla. DVD:n kuvalaatua ja ääntä hän pitää erinomaisena tallenteen ikään nähden. Varjopuoleksi Scully mainitsee sen, että vain osa aikoinaan kuvatusta ja televisioidusta backstage-materiaalista on mukana DVD:llä. Mielenkiintoisia haastatteluja sekä muuta kuvamateriaalia on jostain syystä jätetty pois. Myös varsinaisesta konsertista on leikattu osa Freddien puheosuuksista. 
Imperiumi.netin arvostelija Eero Kaukomiehen arvion mukaan albumi ei ole konserttina paras mahdollinen, mutta erinomainen kuvaus siitä mitä Queen todella oli vuonna 1982: Etelä-Amerikan konserttilavat ensimmäisenä valloittanut mammuttimainen rock-yhtye, joka jatkoi eteenpäin välittämättä Hot Space -albumin heikosta suosiosta. Kaukomies kiittää, paitsi rennolla otteella soittavaa bändiä, erityisesti Mercuryn laulukuntoa. Hän toteaa että albumilla ääni on varmastikin täysin alkuperäisenä eikä sitä ole studiossa korjailtu, kuten yhtyeellä on toisinaan ollut tapana.
Kaarle Kurki-Suonio

Kaarle Veikko Johannes Kurki-Suonio (s. 28. tammikuuta 1933 Hämeenlinna) on suomalainen fyysikko ja Helsingin yliopiston professori emeritus.

Ura

Kurki-Suonio on tutkinut kristallografiaa, erityisesti kiteitä ja elektronijakaumaa kiteissä.
Kurki-Suonio toimi 1960-luvulla Helsingin yliopiston fysiikan dosenttina. Apulaisprofessoriksi hänet nimitettiin vuonna 1969, yli­määräiseksi professoriksi 1973 ja varsinaiseksi professoriksi 1977. Helsingin yliopiston fysiikan laitoksen esimiehenä hän toimi vuosina 1984–1988.
Professorina Kurki-Suonio keskittyi erityisesti fysiikan opettajien koulutukseen. Hän on myös laatinut fysiikan oppi­kirjoja sekä lukion että yliopiston käyttöön, osan niistä yhdessä toisen puolisonsa Riitta Kurki-Suonion kanssa. Hän on laatinut myös fysiikan asemaa koulujen oppi­aineena, sen opetus­menetelmiä ja opetukseen liittyviä ongelmia käsittelevän teoksen Fysiikan merkitykset ja rakenteet. Vuonna 2012 hänelle myönnettiin Suomen tietokirjailijat ry:n Oppikirjailijapalkinto.

Sivu- ja luottamustoimet

Kurki-Suonio toimi Suomen fyysikkoseuran puheenjohtajana 1965–1967. Hän toimi myös Arkhimedes-lehden toimittajana 1970–1987, osan ajasta lehden vara­pää­toimittajana. Hän on toiminut myös Valtion tiedekomitean jäsenenä.
Kurki-Suonio on toiminut vuosina 1971–1978 myös Helsingin seurakuntayhtymän kirkkovaltuuston ja vuosina 1968–1979 Lautta­saaren seura­kunnan kirkkoneuvoston jäsenenä.
Kurki-Suonio on toiminut vuosina 1981–1987 Kristallografian Kansainvälisen Unionin (IUCr)  pääsihteerinä. 
Kurki-Suonio on pitänyt myös esitelmiä ja julkaissut lehti­kirjoituksia, joissa hän on pohdiskellut luonnon­tieteen ja kristin­uskon suhdetta toisiinsa. Hänen mukaansa ne eivät oikein ymmärrettyinä ole ristiriidassa keskenään.

Suku ja perhe

Kaarle Kurki-Suonio kuuluu Krohnin sukuun, jonka jäsenistä osa on suomalaistanut nimensä Kurki-Suonioksi. Hänen vanhempansa olivat lääkäri Ensio Kurki-Suonio sekä pianisti ja kirjailija Aino Kurki-Suonio (o.s. Vartia).
Kaarle Kurki-Suonion ensimmäinen puoliso vuosina 1954–1985 oli Tarja o.s. Ruokosalmi, toinen vuosina 1986–1998 filosofian lisensiaatti Riitta Kurki-Suonio, o.s. Sälke. Ensimmäisestä avioliitostaan hänellä on neljä, jälkimmäisestä kaksi lasta.
Yläinen-Tuhkio

Maantietoa

Järven pinta-ala on 18,4 hehtaaria, se on 1,0 kilometriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 2,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Niemisjoen valuma-alueella (35.47), jonka Palojoen valuma-alueeseen (35.476) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 202,6 metriä mpy.
Julio Gómez González

Pelaajaura

Gómez on pelannut Pachucan joukkueessa vuodesta 2011 lähtien. Hän pelasi ensimmäisen seurajoukkueottelunsa Santos Lagunaa vastaan tammikuussa 2011.

Maajoukkueura

Gómez valittiin Meksikon joukkueeseen alle 17-vuotiaiden MM-kisoihin vuonna 2011. Ensimmäisessä ottelussaan hän teki maalin Kongoa vastaan pelatussa ottelussa, joka päättyi 2–1.
Välierässä Saksaa vastaan Gómez teki ottelun avausmaalin jo kolmannella peliminuutilla. Saksa tuli nopeasti tasoihin, ja toisen puoliajan alkupuolella se meni johtoon Emre Canin yksilösuorituksella. Meksiko tuli tasoihin suoraan kulmapotkusta maaliin menneellä vedolla, mutta tilanteessa Gómezin ja Samed Yeşilin päät kolahtivat yhteen, ja Gómez jäi verta vuotavana makaamaan kentän pintaan. Meksiko oli tehnyt kaikki vaihtonsa ottelussa, joten hän joutui palaamaan kentälle noin kymmenen minuutin tauon jälkeen. Ottelun viimeisillä minuuteilla Gómez ratkaisi joukkueelleen 3–2-voiton ikimuistoisella saksipotkumaalillaan.
Finaalissa Meksiko kohtasi Uruguayn, joka oli yllättänyt voittamalla Brasilian välierässä 3–0. Gómez ei ollut loppuottelun avauskokoonpanossa, mutta tuli kentälle 80 minuutin pelin jälkeen. Hän ei tehnyt finaalissa maalia, mutta voitti Meksikolle alle 17-vuotiaiden mestaruuden kukistamalla Uruguayn 2–0.
Gómez palkittiin turnauksen jälkeen kisojen parhaana pelaajana Kultaisella pallolla. Hän teki kisoissa kolme maalia ja sijoittui jaetulle kahdeksannelle sijalle maalipörssissä.
Lentotuhka

Lentotuhka on kivihiiltä poltettaessa palamistuotteena syntyvää hyvin pienistä hiukkasista koostuvaa tuhkaa. Hyvin kevyt lentotuhka poistuu hiilivoimalaitoksen palamistilasta savukaasujen mukana. Palamistilan pohjalle putoavaa karkeajakoisempaa tuhkaa kutsutaan pohjatuhkaksi.
Lentotuhka erotetaan savukaasuista yleensä sähkösuodattimilla tai muilla suodattimilla ennen kuin savukaasut ehtivät savupiippuun. Lentotuhka kerätään suodattimista voimalaitoksen varastosiiloihin hyötykäyttöä varten. Lentotuhkaa voidaan varastoida myös kasoissa, jolloin se poikkeaa teknisiltä ominaisuuksiltaan siilovarastoidusta tuhkasta.

Käyttö

Lentotuhkaa voidaan käyttää esimerkiksi betonin seosaineena, asfaltin täyteaineena, tai maanrakentamisessa pihojen alusrakennekerroksissa sekä teiden, kevyen liikenteen väylien ja katujen jakavassa kerroksessa.
Viktor Svaetichin

Viktor Svaetichin ([sve'tiːhin], ven. Виктор Фёдорович Светихин, Viktor Fjodorovitš Svetihin, myös muodossa Светишин, Svetišin; 1877 Salmi – 27. marraskuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan erityisesti Karjalan kannaksen rakennuskannan ja Viipurin kaupungin kuvaajana. Svaetichin maalasi valokuvamaisia teoksia, joita pidetäänkin enemmän historiallisina dokumentteina kuin minkään tietyn taidesuuntauksen edustajina.  
Laatokan rannalla sijainneen Salmin pitäjän Tuleman kylässä syntynyt Svaetichin opiskeli 1890-luvulla Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulussa ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä. Viipurissa elämäntyönsä tehneen Svaetichinin teoksia oli Viipurin historiallisen museon kokoelmissa talvisodan syttyessä vuonna 1939 noin 900 kappaletta. Niistä onnistuttiin sodan tuhoilta pelastamaan yli 500. Teokset ovat nykyään Viipuri-säätiön omistuksessa ja niitä säilytetään Lahden historiallisessa museossa sekä Etelä-Karjalan taidemuseossa Lappeenrannassa.
Kåre Bluitgen

Kåre Bluitgen (s. 10. toukokuuta 1959) on tanskalainen kirjailija ja toimittaja. Hänen kirjallinen tuotantonsa kattaa muun muassa profeetta Muhammedin elämäkerran. 1970-luvulla Bluitgen oli myös aktiivisesti mukana tanskan vasemmiston toiminnassa ja politiikassa. Koulutukseltaan hän on peruskoulun opettaja. Lisäksi Bluitgen on suorittanut journalismin tutkinnon.
Bluitgenin kirjoittaessa vuonna 2006 julkaistua profeetta Muhammedista kertovaa lastenkirjaa Koranen og profeten Muhammeds liv, hänellä oli vaikeuksia löytää kuvittajaa kirjalleen. Useat kuvittajat pelkäsivät ääri-islamilaisten reaktioita ja siksi he kieltäytyivät kuvitustyöstä. Tanskalainen sanomalehti Jyllands-Posten sai Bluitgenin vaikeuksista idean pyytää neljääkymmentä pilapiirtäjää tekemään oman karikatyyrinsä profeetta Muhammedista. Kaksitoista näistä pilapiirroksista julkaistiin lehdessä 30. syyskuuta 2005. Julkaisu aiheutti tyrmistystä ääri-islamilaisissa piireissä ja siitä sai alkunsa Muhammad-pilapiirrosjupakkana tunnettu tapahtumasarja.
Central Province (Papua-Uusi-Guinea)

Central Province (suom. Keskiprovinssi) on nimestään huolimatta Papua-Uuden-Guinean valtion toiseksi eteläisin maakunta. Siellä on yli 200 000 asukasta. Maakunnan pääkaupunki on Port Moresby, joka on samalla koko valtion pääkaupunki. Kaupunki ei tosin kuulu virallisesti Central Provinceen, vaan muodostaa oman maakuntansa.
Centralin alueella on keskeisenä kauppakielenä hiri-motu, joka poikkeaa huomattavasti Port Moresbyssa käytetystä tok-pisinistä. Centralin kuvernöörinä toimii vuodesta 2017 Robert Agarobe.
Vissarion Šebalin

Vissarion Jakovlevitš Šebalin (ven. Виссарион Яковлевич Шебалин; 11. kesäkuuta (J: 29. toukokuuta) 1902 Omsk, Venäjä – 29. toukokuuta 1963 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen säveltäjä ja sävellyksenopettaja.
Šebalinin vanhemmat olivat opettajia. Hän opiskeli musiikkia aluksi Omskissa. Moskovaan hän matkusti 20-vuotiaana, koska Šebalinin professori Omskissa oli suositellut tätä näyttämään ensimmäisiä sävellyksiään Nikolai Mjaskovskille ja Reinhold Glièrelle. Molemmat pitivät hänen töistään. Šebalin valmistui Moskovan konservatoriosta 1928. Hänen diplomityönsä oli ensimmäinen sinfonia, jonka hän omisti opettajalleen Mjaskovskille. Hän omisti myös viimeisen viidennen sinfoniansa Mjaskovskin muistolle.
1920-luvulla Šebalin oli paikallisen Modernin musiikkiyhdistyksen jäsen ja hän osallistui myös moskovalaisten muusikkojen informaaliin piiriin elli "Lamm:in ryhmään". Ryhmä nimettiin konservatorion professori Pavel Lammin mukaan, jonka asunnossa se kokoontui. Šebalin oli myös Dmitri Šostakovitšin läheinen ystävä.
Valmistumisensa jälkeen Šebalin työskenteli konservatoriossa professorina ja hänestä tuli myös Gnesinin musiikki-instituutin sävellysluokan johtaja 1935. Hän oli eräs Moskovan säveltäjäliiton perustajista ja sen puheenjohtaja 1941-42, Moskovan konservatorion rehtori 1942-48 sekä myös Moskovan keskusmusiikkikoulun taiteellinen johtaja vaikeina sotavuosina. Šebalin joutui poliittiseen epäsuosioon Andrei Ždanovin taiteilijoihin suuntaamassa puhdistuksessa 1948, missä häntä syytettiin mm. Šostakovitšin ja Sergei Prokofjevvin kanssa "formalisteiksi".
Šebalinin sävellysoppilaita olivat muun muassa Lydia Auster, Edison Denisov, Grigori Frid, Tihon Hrennikov, Karen Hatšaturjan ja Alexandra Pahmutova.
Vissarion Šebalin sävelsi monentyylistä musiikkia, kuten oopperaa, sinfonioita, jousikvartettoja, trioja ja sonaatteja, kuoromusiikkia, romansseja, lauluja, sekä musiikkia teatteriin, radioon ja elokuviin. Hänet on haudattu Novodevitšin hautausmaalle Moskovassa.
Antti Maasalo

Antti Maasalo (s. 1940) on suomalainen kuvanveistäjä, joka kuuluu Dimensio-ryhmään. Hän on tehnyt abstrakteja, usein kineettisiä töitä, joiden läpikäyvä henki nojautuu urbanismiin ja teollistuneeseen elämänmuotoon.
An Essay on the Principle of Population

An Essay on the Principle of Population on Thomas Malthusin vuonna 1798 julkaistu kirja. Kirjassa Malthus esittää, että ihmisiä syntyy maailmaan aina enemmän kuin on ravintoa tarjolla. Tämä johtaa Malthusin mielestä eloonjäämiskamppailuun, jossa parhaiten pärjäävät ne, joilla on parhaimmat ominaisuudet. Charles Darwin sai kirjan luettuaan idean soveltaa kehittelemäänsä luonnonvalintateoriaa ihmisiin.
Guy A. Sansaricq

Guy A. Sansaricq (s. 6. lokakuuta 1934 Jérémie) on syntyjään haitilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi haitilaiseen Les Cayesin hiippakuntaan 29. kesäkuuta 1960 ja inkardinoitiin Brooklynin hiippakuntaan Yhdysvaltoihin 9. tammikuuta 1991. Hänet nimitettiin Brooklynin vihkipiispaksi ja Glenndálochan titulaaripiispaksi 6. kesäkuuta 2006. Piispaksi konsekroinnin suoritti 22. elokuuta Nicholas Anthony DiMarzio, jota avustivat Thomas Vose Daily ja Ignatius Anthony Catanello.
Sansaricq jäi eläkkeelle 6. lokakuuta 2010.
Lurcher

Lurcher on brittiläinen vinttikoiraristeytys. Se tunnetaan myös nimillä mustalaiskoira (didycoy dog) ja salametsästäjänkoira (poacher's dog), minkä lisäksi joissain maissa sitä kutsutaan "irlanninvinttikoiraksi". 5000 yksilön populaatiolla se on yksi yleisimmistä koirista Britannian maaseudulla. Siitä on olemassa myös pienempi muunnos.

Ulkomuoto

Usein koirassa on vain yksi neljäsosa lammaskoiraa ja loput vinttikoiraa, koska moni risteyttää puolilammaskoiria puhtaiden vinttikoirien kanssa. Näin saadaan korostettua enemmän vinttikoiran ominaisuuksia. Näyttelytuomareiden silmissä lurcher näyttää sekarotuiselta eikä sillä näin ollen ole toivoakaan virallisen rodun asemasta. Toisaalta harrastajat haluavatkin pitää sen metsästyskoirana ja sen työominaisuudet ovat paljon ulkomuotoa tärkeämpiä.

Luonne ja käyttäytyminen

Risteytykseltä toivotaan lammaskoiran sisua ja älyä ja vinttikoiran nopeutta. Se on ystävällinen, tyyni, rakastava ja omanarvontuntoinen.
Ankaios

Ankaios oli kreikkalaisessa mytologiassa kahden eri sankarin nimi, jotka molemmat olivat argonautteja ja kohtasivat loppunsa metsäkarjun hyökkäyksessä. Lisäksi Iliaassa mainitaan lyhyesti myös kolmas samanniminen mies.

Arkadian Ankaios

Ankaios, Arkadian kuninkaan Lykurgoksen poika, osallistui argonauttien retkeen ja Kalydonin metsäkarjun metsästykseen, jonka aikana hän kohtasi myös loppunsa. Hän oli aseistettuna kaksiteräisellä kirveellä, mutta metsäkarju upotti syöksyhampaansa hänen nivusiinsa tappaen hänet. Hänen puolisonsa oli Iotis, ja heidän poikansa Agapenor johti Arkadian joukkoja Troijan sodan aikana.

Samoksen Ankaios

Ankaios oli Samoksen saaren kuningas, ja argonauttina häntä arvostettiin erityisesti hänen ruorimiehen kyvyistänsä - asema, jonka hän sai edeltäjänsä Tiphyksen sairastuttua ja kuoltua. Hän oli Poseidonin ja joko Astypalaian tai Althaian poika. Hän meni naimisiin Samian, jokijumala Mendereksen tyttären kanssa, jonka kanssa hän sai useita lapsia, mukaan lukien Lykomedeksen äidin Parthenopen.
Ennen liittymistään argonautteihin Ankaios istutti viinitarhan, mutta ennustaja kertoi, ettei hän koskaan saisi maistaa sen viiniä. Palattuaan vihdoin kotiin turvallisesti argonauttien retkiltä, rypäleet olivat kypsyneet ja tehty viiniksi. Hän kutsui ennustajan luokseen ja nosti maljan huulilleen pilkaten tätä, joka tiuskaisi paljon olevan maljan reunan ja huulten välissä. Ennen kuin Ankaios ehti kuitenkaan maistaa viiniään, hän sai tiedon, että viinitarhassa raivosi metsäkarju. Ankaios laski pikarin käsistään lähteäkseen tutkimaan asiaa, ja sai pian surmansa metsäkarjun syöksyhampaista.

Pleuronin Ankaios

Nestor muistelee Patrokloksen hautajaisten jälkeen lyhyesti, kuinka hän voitti nuoruudessaan Pleuronin Ankaioksen painissa.
Frekvenssianalyysi

Frekvenssianalyysi on kirjainten ja kirjainyhdistelmien yleisyyteen perustuva kryptoanalyysin tekniikka, jolla puretaan salakirjoitusta. Frekvenssianalyysi soveltuu yksinkertaiseen korvaussalakirjoitukseen, jossa jokainen selkotekstin kirjain on korvattu salatekstissä aina yhdellä tietyllä kirjaimella.
Yksinkertaisimmassa frekvenssianalyysissä käytetään vain yksittäisten kirjainten yleisyystaulukoita. Sen lisäksi voidaan käyttää myös taulukoita, joissa on kahden ja kolmen kirjaimen yhdistelmien yleisyydet, sekä taulukoita, joissa on kirjainten yleisyydet sanojen alussa ja lopussa. Jälkimmäisen edellytys on se, että salatekstissä käytetään välilyöntejä, jotta sanavälit erottuisivat.
Eri kielissä on erilaiset kirjainten yleisyydet, joten ne tarvitsevat aina omat taulukkonsa. Usein eri teksteissä voi olla erilaiset kirjainten yleisyydet, kuten silloin kun tekstissä toistuu jokin sana, jossa esiintyy jokin harvinainen kirjain. Lyhyitä tekstejä on vaikea avata, sillä frekvenssit ovat silloin liian sattumanvaraisia.
Frekvenssianalyysi aloitetaan taulukoimalla salatekstin kirjainten yleisyydet. Sen jälkeen korvaaminen voidaan aloittaa esimerkiksi korvaamalla salakirjoitustekstin kaikkein yleisin kirjain siinä käytetyn kielen yleisimmällä kirjaimella. Jos tämä ei näytä toimivan, voidaan kokeilla toiseksi yleisintä, ja niin edelleen. Ensimmäisen kirjainparin löydyttyä voidaan jo usein havaita sellaisia lyhyitä sanoja, jotka on helppo täydentää oikeiksi pienen kokeilun pohjalta. Esimerkiksi englannin kielessä on vain kaksi yksikirjaimista sanaa, I ja a, ja kaksikirjaimisiakin sanoja on vain pieni määrä.
Frekvenssianalyysin kehittäjä oli 800-luvulla elänyt arabitiedemies al-Kindi.
Akaton mies

Juoni

Aikamiespoika Unto Puumalainen (Järvinen) elelee yksinään viljelemällään maatilalla. Eräänä päivänä hänen puimalansa syttyy palamaan. Ovaskaisen vanhaisäntä on juuri jututtamassa uutta pankkineitiä konttorissa, kun he haistavat palaneen käryn. Puimala palaa poroksi. Kylässä on muitakin aikamiespoikia, nimittäin Ovaskaisen poika Lassi, joka hänkään ei ole saanut taloon nuorikkoa. Kylässä on myös pontikkaa keittelevä vanhempi mies, Ruskan Jukka, jonka kanssa aikamiespojat viettävät aikaansa paremman puutteessa. Eräänä päivänä Unto ilmestyy Ruskan Jukan luokse ja kertoo laittaneensa seuranhakuilmoituksen lehteen nimimerkillä, ja nyt hän ei kuitenkaan kehtaa niitä itse noutaa kaupalta, jonne posti tuodaan. Jukka on epäileväinen, hän ei niitä hakisi, sillä hänellä on omat suunnitelmansa kaupan myyjättären suuntaan, joten kirjeitä hakemaan lähetetään Lassi.
Naisten lähettämiä kirjeitä Puumalaisessa luettaessa kylän pankkivirkailija Liisa Haapalainen astuu sisään tupaan. Hätäpäissään Unto työntää kirjeet Jukalle, jota hän kehottaa viemään maamiesseuran paperit takaisin Lassille. Liisa katsoo merkitsevästi Untoon, ja kirjeet katoavat nopeasti piiloon. Kirjeiden joukosta löytyy Lassia kiinnostava tarjokas emännäksi. Pankkineiti puolestaan on jo päätöksensä tehnyt, ja Unton poikamiespäivät näyttävät uhatuilta.

Tuotanto

Elokuvan ensi-ilta oli 14. lokakuuta 1983 Helsingissä Arenassa ja Bristolissa.

Vastaanotto

Kritiikeissä todetaan, että parinkymmenen vuoden takaisen vanhahtavan tyylin yhdistäminen nykyaikaan ei onnistu, ja roolisuorituksetkin ovat kovin pökkelömäisiä, lukuun ottamatta rooliinsa viinanpolttajana luonnetta saavaa Ahti Kuoppalaa.
Pietarin Sunnuntailehti

Pietarin Sunnuntailehti oli Pietarissa vuosina 1871–1873 ilmestynyt sanomalehti.
Pietarin Sunnuntailehti perustettiin kaupungin suomalaisen Pyhän Marian seurakunnan kirkkoherran Johannes Öhquistin ja Pietarin Sanomien toimittajan August Hagmanin välisen konfliktin seurauksena. Lehden toimittajana työskenteli seurakunnan kirkkokoulun johtaja Tuomas Friman. Avustajina toimivat Öhquist, Viipurin lyseon lehtori Rietrikki Polén ja Narvan suomalais-ruotsalaisen seurakunnan kirkkoherra J. W. Murman. Seurakunnan tiloissa toimitettu Sunnuntailehti oli luonteeltaan kilpailijaansa kirkollisempi. Kerran viikossa ilmestynyt lehti painettiin Pietarissa Veljekset Krugin kirjapainossa. Se oli nelisivuinen ja kolmipalstainen, sivukooltaan hieman Pietarin Sanomia pienempi. Myös lehden levikki oli ilmeisesti pienempi kuin kilpailijalla, ja sen rahoittajana näyttää toimineen kirkkoherra Öhquist.
Lehden ensimmäisellä sivulla oli Pietarin Sanomista poiketen pääkirjoitus, joka oli sisällöltään uskonnollinen, kansansivistyksellinen tai historiallinen. Sunnuntailehti sisälsi myös muita hartauskirjoituksia sekä opettaja A. Rahkosen kirjoittamia uskonnollisia runoja. Jatkokertomuksia laativat muun muassa Rietrikki Polén ja Tuomas Friman. Poliittisesti lehti oli äärimmäisen varovainen.
Sunnuntailehden uutisaineisto oli pääosin lainattu Pietarin muista lehdistä. Suurin osa uutisista käsitteli Pietarin, lähialueen ja muun Venäjän tapahtumia. Ulkomaanuutisissa keskeinen aihe oli Saksan–Ranskan sota. Pietarin ja Inkerinmaan suomalaisia koskevia uutisia oli melko vähän. Ne keskittyivät etupäässä alueen luterilaisten seurakuntien tapahtumiin. Huomiota herätti muun muassa Inkeriin levinnyt ”hyppääjien” lahko. Suomen uutisissa pääpaino oli Viipurin ja Itä-Suomen tapahtumilla. Ilmoituksia ja mainoksia lehdessä oli vähän.
Loppuvaiheessa Pietarin Sunnuntailehti ilmestyi kaupungin ainoana suomenkielisenä lehtenä. Se lakkasi vuoden 1873 lopussa, kun toimittaja Tuomas Friman perusti Pietarin Lehden.