google/wiki40b huggingface dataset:
Atradius

Osakkeenomistajat

Grupo Compañía Española de Crédito y Caución, SL (Grupo CyC) omistajayritys omistaa 73,84% Grupo Catalana Occidentesta. Grupo CyC omistaa 64,23% Atradius N.V.:n osakkeista. Grupo Catalana Occidente Grupo Catalana Occidente on joko suoraan tai välillisesti ryhmän vakuutusyhtiöiden emoyritys ja listattuna Barcelonan sekä Madridin pörsseissä. GCO omistaa 83,20% Atradius N.V.:n osakkeista, joista 35,77% omistaa joko suoraan tai välillisesti 47,43% emoyritys Grupo CyC.

Historia

Atradiuksen historia juontaa vuoteen 2001, jolloin Gerling Credit (Gerling Kreditversicherung) ja NCM (Nederlandsche Credietverzekering Maatschappij N.V.) yhdistyivät ja syntyi GERLING NCM. Gerling Kreditversicherung (Gerling Credit) perustettiin Saksassa vuonna 1954. Se oli Gerling Group -konsernin luottovakuutuksiin keskittynyt haara. Vuonna 1962 Gerling Credit avasi ensimmäisen kansainvälisen haarakonttorinsa Sveitsiin. Se oli ensimmäinen yksityinen luottovakuuttaja, joka tarjosi vientiluottoturvaa. NCM perustettiin vuonna 1925 tavoitteena parantaa yritysten välistä kaupankäyntiä Hollannissa. Vuonna 1932 NCM solmi sopimuksen Hollannin valtion kanssa vientiluottopalveluiden tuottamisesta paikallisille yrityksille. Sopimus on yhä voimassa. Vuonna 1991 NCM osti Ison-Britannian hallituksen lyhytaikaisia vientiluottoja antaneen Export Credit Guarantee Department (ECGD) -haaran. Vuonna 2004 Gerling NCM vaihtoi nimekseen Atradius. Vuonna 2008 Atradius fuusioitui espanjalaisen vuonna 1929 perustetun Grupo Catalana Occidente S.A. Crédito y Cauciónin kanssa. Atradius on osa Grupo Catalana Occidentea (GCO.MC), joka on yksi johtavista luottovakuutusyhtiöistä Espanjassa sekä maailmanlaajuisesti. Atradius N.V.:n pääkonttori säilyy Amsterdamissa, vaikka omistus siirtyikin espanjalaisille.

Yritysvastuu

Atradiuksen liiketoiminnan kantava ajatus on mahdollistaa kaupankäyntiä. Yritys uskoo, että menestyksekäs kaupankäynti on taloudellisen kasvun edellytys kaikkialla maailmassa. Menestyvät yritykset voivat luoda työpaikkoja ja vähentää köyhyyttä. Atradius toimii läpinäkyvästi ja eettisesti ja noudattaa YK:n kymmentä Global Compact -periaatetta.

Atradius Suomessa

Atradiuksen historia Suomessa alkoi vakuutusyhtiö Pohjolasta (nykyisin OP Vakuutus), joka aloitti 1960-luvulla luottovakuutustoiminnan. Saksalaisen Gerling-konsernin norjalainen tytäryhtiö, Gerling Nordic Kredittforsikring AS (GNK) osti Pohjolan luottovakuutustoiminnot vuonna 1999.
Vuonna 1997 Suomessa aloitti toimintansa tanskalainen BG Garanti Forsikringsselskab A/S, jonka Suomeen sivuliikkeen perustanut hollantilainen Nederlandsche Credietverzekering Maatschappij N.V. (NCM) osti vuonna 2001. Vuonna 2003 Gerling ja NCM fuusioituvat ja syntyi Gerling NCM. Vuonna 2004 sen nimi muutettiin muotoon Atradius.
Atradius hoitaa edelleen Pohjolan asiakkaiden luottoriskien hallintapalvelut ja vakuutukset.
Vuonna 2008 Atradius ja saksalaiseen Allianz-konserniin kuuluva Euler Hermes hallitsivat pääosaa Suomen luottovakuutusmarkkinoista, joiden maksutulo oli runsaat 10 miljoonaa euroa. Alkuvuonna 2019 Suomessa työskenteli 20 henkilöä.
Kuninkaallinen stoa

Historia

Kuninkaallinen stoa rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 525 eaa. Suuri osa siitä rakennettiin uudelleen klassisella kaudella 400-luvulla eaa. todennäköisesti persialaissotien aiheuttamien tuhojen korjaamiseksi. Rakennus oli yksi Ateenan varhaisimmista ja merkittävimmistä julkisista rakennuksista. Stoa sai nimensä siitä, että siellä toimi niin kutsuttu kuningasarkontti, jolle kuului monia lakeihin ja uskontoon liittyneitä tehtäviä. Ainakin 300-luvulla eaa. myös areiopagi kokoontui joskus Kuninkaallisessa stoassa. Rakennuksessa olivat esillä Ateenan lakien kopiot.
Noin vuonna 410–400 eaa. rakennuksen julkisivun laidoille rakennettiin kaksi siipeä lakitekstien säilyttämistä varten. Platonin Euthyfron-dialogi sijoittuu stoalle, sillä Sokrateen tuli vastata siellä saamiinsa syytteisiin vuonna 399 eaa.

Rakennus

Stoa edusti doorilaista tyyliä ja se oli rakennettu kalkkikivestä. Rakennus oli noin 17,7 metriä pitkä ja noin 7,2 metriä leveä. Sen itään päin olleen julkisivun puolella oli kahdeksan ja sisäpuolella neljä doorilaista pylvästä. Julkisivun pylväiden halkaisija oli noin 0,6 metriä ja pylväiden väli noin 1,9 metriä. Sisäpuolen pylväiden halkaisija oli noin 0,4 metriä ja pylväiden väli alun perin noin 5,8 metriä, uudelleenrakennuksen jälkeen noin 3,2 metriä.
Rakennuksen edustalla oli valakivi, jossa bulen jäsenet vannoivat valansa. Kuninkaallisen stoan eteläpuolella sijaitsi Zeuksen stoa. Myös kirjallisista lähteistä tunnetun Hermien stoan on oletettu sijainneen jossakin Kuninkaallisen stoan lähellä. On kuitenkin esitetty myös, että Hermien stoa olisi Kuninkaallisen stoan toinen nimi.
Nykyisin rakennuksen paikka on Agoran alueen pohjoisosan halkaisevan Ateenan metron Linjan 1 ja sen pohjoispuolella kulkevan Adrianoú-kadun välissä. Rakennuksen perustukset ovat näkyvillä metroradan vieressä.
Mihail Dieterichs

Mihail Konstantinovitš Dieterichs (ven. Дитерихс, Diterihs; 17. huhtikuuta (J: 5. huhtikuuta) 1874 – 9. lokakuuta 1937 Shanghai, Kiina) oli venäläinen kenraali, joka toimi yhtenä valkoisen armeijan komentajista Venäjän sisällissodassa. Hän johti kesäkuusta lokakuuhun 1922 Venäjän kaukoidässä viimeistä Venäjän maaperällä toiminutta valkoista hallitusta ja komensi sen armeijaa.

Elämä ja ura

Dieterichs oli baltiansaksalaista, alkuperältään ruotsalaista sukua. Hän valmistui Pietarin keisarillisesta paašikoulusta vuonna 1894 ja Nikolain yleisesikunta-akatemiasta vuonna 1900. Dieterichs osallistui kapteenina Venäjän–Japanin sotaan 1904–1905. Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa vuonna 1914 hän oli everstinä pääesikunnassa. Hän oli lokakuusta 1914 alkaen Venäjän 3. armeijan ja huhtikuusta 1915 lounaisrintaman päämajoitusmestarina. Dieterichs ylennettiin vuonna 1915 kenraalimajuriksi ja hän osallistui kesän 1916 Brusilovin hyökkäyksen suunnitteluun. Toukokuussa 1916 hänet nimitettiin prikaatinkomentajaksi Thessalonikin rintamalle Kreikkaan, mutta kutsuttiin takaisin Venäjälle heinäkuussa 1917. Pääministeri Aleksandr Kerenskin otettua ylipäällikkyyden Kornilovin kapinan jälkeen syyskuussa 1917 Dieterichsistä tuli koko armeijan päämajoitusmestari. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Dieterichs pakeni Ukrainaan. Maaliskuusta 1918 tammikuuhun 1919 hän oli Venäjällä toimineen Tšekkoslovakian legioonan esikuntapäällikkönä. Hän vaikutti siihen, että tšekkoslovakialaisten touko–kesäkuussa 1918 haltuunsa ottamat Siperian radan varrella sijainneet alueet luovutettiin Venäjän valkoisille.
Tammikuussa 1919 Siperian valkoisia johtanut amiraali Aleksandr Koltšak nimitti Dieterichsin armeijansa länsirintaman esikuntapäälliköksi. Heinäkuusta marraskuuhun 1919 Dieterichs komensi Koltšakin armeijan itärintamaa ja sai ylennyksen kenraaliluutnantiksi. Dieterichs määrättiin tammikuussa 1919 myös johtamaan tsaari Nikolai II:n ja tämän perheen murhatutkintaa, mutta hän siirsi tehtävän Nikolai Sokoloville. Elokuusta lokakuuhun 1919 Dieterichs oli myös Koltšakin esikuntapäällikkönä ja elokuussa parin viikon ajan tämän hallituksen sotaministerinä. Hän erosi tehtävistään marraskuussa 1919 ajauduttuaan erimielisyyksiin Koltšakin kanssa sotilasstrategisista kysymyksistä ja asui vuosina 1920–1922 maanpaossa Kiinan Harbinissa. Kesäkuussa 1922 Dieterichs otti vallan Vladivostokin seutua hallinneessa Priamurjen väliaikaishallituksessa syrjäyttäen Merkulovin veljekset. Hän järjesti elokuussa 1922 ”valtakunnankokouksen” (zemski sobor), joka julisti Romanovin suvun Venäjän laillisiksi hallitsijoiksi ja hänet Priamurjen (Amurin alueen) tilapäiseksi hallitsijaksi eli voivodiksi. Japanilaisten interventiojoukkojen vetäydytyä puna-armeija kukisti Dieterichsin hallituksen lokakuussa 1922, jolloin hän pakeni ensin Koreaan ja sitten Kiinaan, jossa asui loppuikänsä. Hän oli vuodesta 1930 Venäjän yleissotilaallisen liiton (ROVS) Kaukoidän-aluejohtaja.
Gazprom Neft

Tuotantoalueet ja öljynetsintä

Gazprom Neftin tärkeimmät öljyntuotantoalueet sijaitsevat Venäjän Hanti-Mansiassa (Hanty-Mansijsk, Megion ja Strejevoi), Jamalin Nenetsiassa (Nojabrsk), Tomskin (Tomsk) ja Omskin alueella sekä Tšukotkassa (Anadir). Kansainvälisiä tuotantokenttiä yhtiöllä on Angolassa ja Romaniassa. Gazprom Neft on saanut hallintaansa myös Nenetsian edustalla Barentsinmerellä sijaitsevan Prirazlomnaja-tuotantolautan operaatiot.
Öljynetsintää yhtiö harjoittaa Venäjän ohella muun muassa Gabonissa, Irakissa, Kuubassa ja Venezuelassa.

Huoltamot

Yhtiöllä oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 1670 liikennehuoltamoa tai bensa-asemaa. Näistä 1 043 sijaitsee Venäjällä, 202 entisissä Neuvostoliiton maissa (esimerkiksi Valko-Venäjällä ja Ukrainassa) ja 424 kaukaisemmissa maissa.
Hunter Parrish

Hunter Parrish (s. 13. toukokuuta 1987 Richmond, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Sleepover, Freedom Writers, 17 Again, Paper Man ja Edelleen Alice sekä vieraillut muun muassa televisiosarjoissa C.S.I., Kodinpuolustaja, Kova laki: Erikoisyksikkö ja Summerland. Vuosina 2005–2012 hän näytteli Silas Botwinia televisiosarjassa Weeds.
Bajit Spielgajávri

Bajit Spielgajávri on järvi Norjan Koutokeinossa. Järven pinta-ala on 3,20 km². Järvi kuuluu Alattio-Koutokeinojoen vesistöön.
Tarja Ranta

Tarja Irmeli Ranta, oik. Silvennoinen (s. 1946) on suomalainen balettitanssija. Hän oli kiinnitettynä Suomen kansallisbalettiin 1965–1988 ja oli solistitanssija vuodesta 1971. Hän oli 1973–1975 solistina Frankfurt am Mainissa Städtische Bühnen balettiseurueessa. Baletteja, joissa hän on tanssinut pääosia, ovat Joutsenlampi, Gajaneh, Spartacus ja Serenade.
Kansainvälinen tähtitieteellinen unioni

Kansainvälinen tähtitieteellinen unioni (engl. International Astronomical Union, lyh. IAU, ransk. Union Astronomique Internationale, lyh. UAI) on vuonna 1919 perustettu tähtitieteen ammattilaisista koostuva järjestö, joka päättää muun muassa tähtitieteeseen liittyvistä standardeista ja nimistöasioista kansainvälisellä tasolla. Se on yhteistyöjärjestö, jolla on lukuisia osastoja, 9 040 yksittäistä jäsentä ja 63 jäsenvaltiota.

Päätäntävalta

Kansainvälisellä tähtitieteellisellä unionilla on ainoana oikeus nimetä taivaankappaleita sekä niiden pinnanmuotoja. Esimerkiksi tietyn planeetan kuille tai taivaankappaleen pinnanmuodoille on usein määrätty tietty aihepiiri, jonka mukaan uudet kohteet nimetään. Kuun meret on nimetty mielentilojen mukaan, Uranuksen kuut William Shakespearen ja Alexander Popen teoksissa esiintyvien henkilöhahmojen mukaan. Lisäksi unioni määritteli muun muassa tähdistöjen rajat vuonna 1928 ja astronomisen yksikön (AU) pituuden vuonna 1976.
Sakari Mustakallio

Sakari Mustakallio, vuoteen 1906 Schwartzberg (9. tammikuuta 1899 Helsinki – 8. joulukuuta 1989) oli suomalainen lääkäri ja professori. 
Mustakallion vanhemmat olivat tuomiorovasti Johannes Schwartzberg ja Hanna Rahm ja puoliso vuodesta 1927 ekonomi Lea Lyyli Santaholma. Mustakallio tuli ylioppilaaksi Kuopion suomalaisesta lyseosta 1919 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1929. Tohtoriksi hän väitteli 1934 ja sai 1932 röntgentutkimuksen ja -hoidon erikoislääkärin pätevyyden. Mustakallio toimi uransa alussa sekä Helsingin yliopiston että  Helsingin ja Lahden alueen sairaaloiden palveluksessa. Hän oli Helsingin yliopiston lääketieteen radiologian professori ja Sädehoitoklinikan ylilääkäri 1950–1967. MUstakallio oli sädehoidon johtava kehittäjä Suomessa. Sotilasarvoltaan hän oli lääkintäeverstiluutnantti.
Sankt-Hedwigs-Kathedrale

Sankt-Hedwigs-Kathedrale on kirkkorakennus Bebelplatzilla Berliinissä, Saksan pääkaupungissa. Se on Berliinin roomalais-katolisen arkkihippakunnan katedraali.

Historia

Katedraalin rakennutti Preussin kuningas Fredrik II Suuri. Sen rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1747 ja ne saatiin päätökseen vuonna 1773. Suunnittelusta vastasi saksalainen arkkitehti Georg Wenzeslaus von Knobelsdorff. Katedraali nimettiin Sleesian suojeluspyhimyksen, pyhän Hedvigin mukaan. Toisen maailmansodan ilmapommituksissa katedraali tuhoutui lähes kokonaan vuonna 1943 – vain ulkoseinät jäivät pystyyn. Kirkko jälleenrakennettiin vuosina 1952–1963.
Marcel Carné

Marcel Carné (18. elokuuta 1906 – 31. lokakuuta 1996) oli ranskalainen elokuvaohjaaja. Hän aloitti uransa jo mykkäfilmin aikana. 1930-luvun lopulla hän nousi suosioon ranskalaisen elämän kuvaajana surumielisillä elokuvillaan Sumujen laituri ja Varjojen yö, joiden molempien miespääosaa näytteli Jean Gabin. Saksalaisten miehitettyä Ranskan Carné työskenteli Vichyn hallituksen alla ja onnistui kuvaamaan vuosina 1943–1945 mestariteoksensa Paratiisin lapset.)
Friedrich Guggenberger

Friedrich Guggenberger (6. maaliskuuta 1915 – 13. toukokuuta 1988) oli menestyksekäs saksalainen sukellusveneen päällikkö toisessa maailmansodassa, ja kohosi myöhemminkontra-amiraaliksi Bundesmarinessa. Hänen uransa sukellusveneen komentajana kesti vuodesta 1940 heinäkuussa 1943 tapahtuneeseen vangitsemiseensa saakka.
Guggenberger upotti aluksineen 17 alusta ja yhteensä 66 848 bruttotonnia sekä vaurioitti lisäksi 6 003 bruttotonnia. Hän oli aluksineen myös vastuussa tukialus HMS Ark Royalin uppoamisesta marraskuussa 1941. Ansioistaan hänelle myönnettiin Rautaristi tammenlehvien kera.
Tauno Hannikainen

Arkistonauhat

Kansalliskirjastoon on digitoitu Hannikaisen 621 nauhaa käsittävä kelanauhakokoelma, jossa on nauhoituksia hänen omista konserteistaan ja kollegoiden konserteista sekä perhekeskusteluja. Nauhoituksista monet ovat NEB-radioyhtiön lähetyksistä tehtyjä nauhoituksia ajalta, jolloin Hannikainen asui Yhdysvalloissa. Nauhoissa on eniten hänen omista esityksistään tehtyjä taltiointeja, muun muassa Chicagon kaudelta 1940-luvulta. Hannikaisen kuoleman jälkeen nauhat oli lahjoitettu Jyväskylän konservatoriolle, jolla ei kuitenkaan ollut varaa arkistoida niitä. Kapellimestari Tuomas Hannikainen löysi ne vuonna 2000 konservatorion rehtorin autotallista.
Loren Acton

Yksityiselämä

Hän on naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta.
Päivät kuin unta (elokuva)

Juoni

Drag queenit Miss Tampax (Jani Toivola), Marion Monroe (Jarkko Tamminen) ja Moonis Melon (Aku Hirviniemi) kaappaavat homofobisia lausuntoja jakelevan poliitikko  
Markku Wenningin (Juha Varis) raskaana olevan vaimon Kitty Wenningin (Sanna Stellan).
Ingvar Andersson

Carl Ingvar Andersson (19. maaliskuuta 1899 Norra Sandby – 1974) oli ruotsalainen historiantutkija. Hän oli vuodesta 1946 Nordisk Tidskriftin julkaisija, Ruotsin valtionarkistonhoitaja vuosina 1950–1965 ja Ruotsin akatemian jäsen vuodesta 1950.
Ellen Corby

Nuoruus ja uran alku

Ellen Hansen syntyi vuonna 1911 Racinessa Wisconsinissa ja kasvoi Philadelphiassa. Hänen vanhempansa olivat tanskalaisia maahanmuuttajia.
Corby aloitti vuonna 1934 elokuva-alalla kuvaussihteerinä. Hän oli käsikirjoittamassa lännenelokuvaa Twilight on the Trail ja vuonna 1945 vakuutti RKO Picturesin johtohenkilöt päästämään hänet myös näyttelemään. Corbyn ensimmäinen elokuva näyttelijänä oli Jälki häviää tyhjään (1946).

Vakiintunut paikka elokuvissa

Corby ansaitsi 1940-luvulla paikan luotettavana luonnenäyttelijänä, joka näytteli usein touhukasta vanhaapiikaa tai henkilöä, joka tunkee nokkansa joka paikkaan. Elokuvassa Muistojeni äiti Corby näytteli tunteikkaasti vaatimatonta Katrin-tätiä, joka rakastuu paikalliseen hautausurakoitsijaan. Hän oli roolistaan ehdokkaana parhaan naissivuosan Oscar-palkintoon ja voitti sivuosan Golden Globen.
Muistojeni äiti -elokuvan jälkeen Corbyn rooleja olivat muun muassa kätilö Vincente Minnellin Rouva Bovaryssä ja vanki Rautahäkissä. Hän näytteli myös jännityselokuvissa Punainen jälki (1957) ja Vertigo – punainen kyynel (1958).

Televisioura

Lähes sadan elokuvan lisäksi Corby näytteli televisiossa. Hänellä oli vuosina 1957–1959 toistuva rooli lännensarjassa Trackdown. Hänen filmografiaansa kuuluu myös muita lännensarjoja, kuten Virginialainen, The Rifleman ja Wagon Train. Corbyn ensimmäinen säännöllinen televisiorooli oli komediasarjassa Please Don’t Eat the Daisies, jota esitettiin 1965–1967.
Corbyn uran suosituin rooli oli televisiosarjassa Waltonin perhe, jonka ensiesitys oli vuonna 1972. Se sijoittui Virginian maaseudulle ja oli todella suosittu Yhdysvaltain maaseudulla ja ulkomailla. Corby esitti sarjassa Waltonin perheen isoäitiä. Hän oli roolistaan kuusi kertaa ehdolla parhaan naissivuosan Emmy-palkintoon ja voitti sen kolmesti (1973, 1975, 1976). Parhaan televisiotuotannon naissivuosan Golden Globen hän sai vuonna 1974 ja oli yhteensä ehdolla sarjasta neljästi Golden Globeen.
Corby joutui jäämään sarjasta sivuun vuonna 1977 saatuaan infarktin. Hänen hahmonsa sairastui myös sarjassa, ja Waltonin isoäiti kirjoitettiin näin ulos sarjasta. Corby pystyi palaamaan vielä tuotantokauden viimeiseen jaksoon, mutta se oli hänen viimeinen kertansa vuonna 1981 päättyneessä sarjassa. Hän näytteli kuitenkin vielä useissa sarjan pohjalta tehdyissä televisioelokuvissa. Hänen viimeinen roolinsa oli elokuvassa Waltonin perheen pääsiäinen (1997).
K

K suomen kielessä

K-kirjain merkitsee suomessa soinnitonta velaariklusiilia eli konsonanttia [k]. K ei suomen yleiskielessä voi esiintyä sanan lopussa.  Toinen rajoite k:n esiintymisessä suomessa on, ettei suomi vanhastaan hyväksy konsonanttiyhtymää kt. Tämän takia suomen lainasanoissa, jotka perustuvat kt-konsonanttiyhtymän sisältäviin muiden kielten sanoihin, on yleensä kt:n sijasta ht, esim. sanassa mahti (ruotsin sanasta makt).
K-äännettä merkittiin vanhassa kirjasuomessa monin eri tavoin: k yleensä etuvokaalin edellä; c takavokaalin edellä; ki etuvokaalin edellä, q u:n edellä; g nasaalin jäljessä; ch. Kaksoiskonsonantti kk kirjoitettiin yleisesti ck. Lisäksi x-kirjaimella merkittiin ks-äänneyhtymää.
Q-kirjaimesta k-äänteen merkkinä luovuttiin 1642 Raamatussa, c-kirjaimesta 1700-luvun jälkipuoliskolla ja x-kirjaimesta 1840-luvun loppuun mennessä.
Sena Jurinac

Sena, oikealta nimeltään Srebrenka Jurinac (24. lokakuuta 1921 – 22. helmikuuta 2011) oli sopraano.
Jurinac syntyi Bosnian alueella. Hänen isänsä oli kroatialainen tohtori ja äitinsä Wienistä. Jurinacin musiikilliset lahjat tulivat ilmi nuorella iällä, ja hän pääsi opiskelemaan Zagrebin musiikkiakatemiaan. 
Jurinac teki oopperadebyyttinsä La bohèmen Mimìn roolissa Zagrebissa vuonna 1942. Hän sai vuonna 1944 kiinnityksen Wienin valtionoopperaan. Hän vetäytyi oopperalaulajan uraltaan marraskuussa 1982 Wienissä tehdyn esityksen jälkeen, mutta jatkoi resitaalien pitämistä.
Carterin oppi

Carterin oppi oli Yhdysvaltain presidentin Jimmy Carterin muotoilema linjaus maansa ulkopolitiikasta. Carter alkoi julistaa oppiaan Kansakunnan tila -puheessaan tammikuussa 1980. Sen mukaan Yhdysvallat oli tarvittaessa valmis käyttämään sotilaallista voimaa puolustaakseen kansallisia etujaan Persianlahden alueella. Oppi oli vastaus Neuvostoliiton invaasioon Afganistaniin vuonna 1979.
Carterin oppi julkistettiin 23. tammikuuta 1980 Yhdysvaltain presidentin kansakunnan tilaa käsittelevässä puheessa ja se perustui Trumanin oppiin, jonka oli uudelleen muotoillut Zbigniew Brzezinski. Johtoajatuksena oli edelleen pitää Neuvostoliitto pois Persianlahdelta öljyn vuoksi. Vaikka Zbigniew Brzezinski kuului demokraattisen puolueen neuvonantajiin, hänen ajatuksillaan on ollut käyttöä myöhemminkin myös Bushin hallinnon aikana. Ajatuksensa Brzezinski kirjoitti kirjaksi The Grand Chessboard: American Primacy and Its Geostrategic Imperatives (1977).
Maalaisaateli

Maalaisaateli (engl. Gentry) tarkoittaa alempaa englantilaista aatelia. 1700-luvun alkupuolella maalaisaateli määriteltiin maanomistukseen perustuvan vaikutusvallan avulla. Maalaisaateli on ryhmänä epämääräinen ja sen sisältö on muuttunut ajan myötä. 1700-luvulla siihen voitiin sisällyttää myös papisto, suoraan maataloutta palvelevan kuljetusalan ja teollisuuden omistajat kuten satula- ja vaunusepät sekä maataloustuotteita jalostaneen teollisuuden, kuten olutpanimojen, parkitsimoiden, villateollisuuden ja vastaavien omistajat. Maalaisaatelilla oli paljon valtaa 1700-luvulla Englannin ollessa vielä maatalousvaltainen valtio. Kun tarkoitetaan pelkästään maata omistavaa maa-aatelia, voidaan käyttää nimitystä "landed gentry". Englantilaisen maalaisaatelin arvonimiä ovat baronetti (baronet), ritari (knight), esquire ja gentleman. Maalaisaatelia ei lueta pääreihin eivätkä he päässeet parlamentin ylähuoneeseen. Lordien nuoremmat pojat kuuluvat myös gentryyn.
Vastaavia ylimystö- ja aateliryhmiä löytyy muistakin Euroopan maista, esimerkiksi Ruotsin rälssi ja Saksan junkkerit.
Maa-aatelilla on ollut paljon merkitystä Englannin maanomistukseen. Heikkojen kuninkaiden aikana keskiajalla noin kahdensadan linnanherran maanhallinta kehittyi maanomistukseksi. Vanhin poika peri maan ja jatkoi feodaalisia velvotteita. Feodaaliajan jälkeen maa-aateli asetti metsästysoikeuksien nojalla kulkurajoituksia mailleen ja kiisti jokamiehenoikeudet. Omistuksen keskittyminen jatkui 1800-luvulla, kun maatalouden koneellistuminen vähensi työvoiman tarvetta ja vuokraviljelijät tulivat tarpeettomiksi. 1900-luvulla maatalouden tehotuotanto teki pienviljelystäkin kannattamatonta ja maanomistus keskittyi yhä enemmän. Omistajasuvuista kehittyi ylhäinen maa-aateli (landowning gentry).
Pikku Palijärvi

Maantiede

Järven pinta-ala on 10,3 hehtaaria ja sen pituus on 800 metriä ja leveys 300 metriä. Järven luusua sijaitsee järven koillisrannalla, josta saa alkuunsa 3,4 kilometriä pitkä Alhonoja, joka laskee umpeen kasvaneen Latvajärven kautta Välijokeen.
Järven rantaviiva on 1,6 kilometriä pitkä ja ranta on puoliksi moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa ja puoliksi pellonreunaan rajoittuvaa suoja-aluetta. Järveen laskee Isosta Palijärvestä yhdysoja sekä muutama metsäoja. Järven etelärannalla on muutama loma-asunto, jonne pääsee seututieltä 210.

Luonto

Järvessä viihtyy ainakin jokirapu, hauki ja ahven, jotka ovat alkuperäisiä lajeja, sekä ankerias, karppi ja suutari, jotka ovat istutettuja lajeja.

Historia

Honkilahtelaiset hakivat vuonna 1900 talollisen August Eskolan valtuuttamana lupaa laskea Palijärven vedenpintaa. Järvelle oli tehty piirirajat vuotta aiemmin 1899. Asia siirrettiin kuitenkin lääninkonttoriin. Asiaan palattiin vuonna 1903, jolloin selvitykset oli tehty, ja lupa annettiin vuonna 1908. Järvi laskettiin perkaamalla Palijärven laskuoja, joka virtasi Koskensuon kautta nykyiseen Alhonojaan. Järvenlaskun seurauksena rantoja paljastui ja järviallas jakaantui kahdeksi järveksi. Pikku Palijärvi jäi luusuan puolelle ja Iso Palijärvi sen taakse.
Åsa Linderborg

Åsa Natacha Linderborg (oik. Andersson, s. 20. toukokuuta 1968 Västerås) on ruotsalainen historioitsija, kirjailija ja kulttuuritoimittaja. Marxilaisen historiakäsityksen omaava Linderborg on toiminut Vasemmistopuolue kommunistit -puolueessa. Hän on työskennellyt Uppsalan yliopistossa ja avustaa Aftonbladetia.
Hänen esikoisteoksensa on lapsuusmuistelo Minua ei omista kukaan, joka oli ehdolla Augustpriset-palkinnolle.
Siiralampi (Utajärvi)

Lampimaisema

Lammen kaakkoiskulmalle ulottuu Siiransuo-niminen suo, myös pohjoisranta on suota. Sen sijaan koillisen ja lounaisen puolella on kovaa kangasmaata. Lounaassa olevan kankaan kautta pääsee Penikkajärven ja Korpisen suuntaan menevälle metsäautotielle.  Pohjoispuolen kankaan takana kulkee puolestaan poroaita. Lampi on pieni, sen ympärysmitta on vain noin kilometri, leveys noin 220 metriä ja pituus noin 390 metriä. Lampeen ei laske ei siitä lähde ojia tai puroja, vetensä se saanee ympäröiviltä soilta. Metsästäjät pyytänevät lammelta vesilintuja, satunnaiset kalastajat haukia, särkiä ja ahvenia, vaikka lampi onkin pieni.