Ksar el-Kebirin taistelu

Tausta

Sebastian I nousi Portugalin kuninkaaksi vuonna 1568. Sebastian oli kasvanut vastauskonpuhdistuksen ja maan sotilaallisen ylimystön vaikutuksen piirissä ja näiden vaikutteiden kautta hän oli omaksunut ajatuksen Pohjois-Afrikkaan ulottuvasta Reconquistasta. Vuonna 1574 hän vieraili Ceutalla ja Tangerissa, mikä vahvisti hänen haluaan toteuttaa ristiretki muslimien hallitsemaan Marokkoon. Marokon sisäpolitiikka teki tästä sattumalta vielä houkuttelevampaa. Marokkoa hallinneen Saadi-dynastian hallitsija Muhammad al-Mutawakkil menetti asemansa osmanien tukemalle Abd al-Malikille ja vuonna 1576 Muhammad al-Mutawakkil saapui Iberian niemimaalle tarkoituksenaan saada kristityiltä tukea valtaistuimensa palauttamiseksi. Espanjan Filip II kieltäytyi tarjoamasta apuaan, mutta Sebastian otti hänet vastaan innostuneesti.
Sebastian kokosi hitaasti yhteen noin 15 000 miehen armeijan, joka purjehti Afrikkaan vuonna 1578. Mukana oli sekalainen joukko portugalilaisia ylimystön jäseniä, vastavärvättyjä sotilaita, noin 2 000 kastilialaista ja monia eri joukkoja ulkomailta värvättyjä palkkasotilaita esimerkiksi Italiasta, Irlannista ja jopa saksalaisia luterilaisia ja alankomaalaisia kalvinisteja. Joukoilla oli hakapyssyjä ja vahva tykistö, mutta sen kevyt ratsuväki oli heikko. Varsinaisia sotajoukkoja seurasi kuormaston mukana myös naisia ja lapsia.

Sotaretki

Sebastianin armeija saapui Tangeriin 13. heinäkuuta, jossa siihen liittyi sotilaita kaupungin varuskunnasta. Tangerista joukot etenivät Asilahin kaupunkiin, jonka al-Mutawakkilille uskollinen kuvernööri oli luovuttanut portugalilaisille. Kastilian kuningas oli suostutellut Sebastianin valitsemaan kohteekseen Marokossa al-Arishin kaupungin, joka uhkasi espanjalaisten merireittejä Kanariansaarille. Kaupunkiin oli mahdollista edetä Asilahista mantereen tai meren puolelta. Sebastian päätyi käyttämään mantereen puoleista reittiä mahdollisesti siksi, että al-Arish oli kuuluisa laivoille vaarallisista matalikoistaan ja sillä oli voimakas merelle suunnattu puolustus. Maata pitkin kulkeva reitti edellytti Loukkosjoen ylittämistä Ksar-el-Kebirin pohjoispuolella, ennen kuin reitti kääntyisi jälleen rannikolle. Portugalialiset uskoivat virheellisesti Abd al-Malikin olevan satojen kilometrien päässä Marrakechissa, mutta tämän oli todellisuudessa onnistunut jo koota armeijansa ja lähteä portugalilaisia vastaan.
Abd al-Malikin varjostamat portugalilaiset etenivät pitkin reittiään tuskallisessa kuumuudessa. Abd al-Malik oli sairas ja hänen on sanottu sittemmin sanottu olleen myrkytetty, mutta hän oli silti taitava sotapäällikkö. Hän odotti, että portugalilaiset etenivät hänen omaa berbereistä muodostettua kevyen ratsuväen joukkoja suosivalle avoimelle maastolle, jonne portugalilaiset saapuivat 4. elokuuta 1578. Sebastian tajusi paikan olevan ansa ja määräsi miehensä puolustusasemiin neliömuodostelmaan. Abd al-Malikin joukot aloittivat hyökkäyksensä ja kuuden tunnin taistelujen jälkeen monet portugalilaisten miehistä ja komentajista oli joko surmattu tai vangittu. Sebastianin sanotaan menettäneen kolme hevosta altaan, ennen kuin hän sai lopulta surmansa taistelukentällä. Hän kieltäytyi viimeiseen asti antautumasta miestensä pyynnöistä huolimatta.

Seuraukset

Portugalilaisten mukana ollut Muhammad al-Mutawakkil hukkui hänen yrittäessään paetessaan ylittää jokea. Hänen ruumiinsa löydettiin myöhemmin ja voitokkaat joukot esittelivät täytettyä ruumista kulkueessa. Abd al-Malikin riemu jäi lyhyeksi, sillä hän kuoli vain hieman taistelun jälkeen. Hänen seuraajakseen nousi hänen veljensä Ahmad al-Mansur. Mansur rikastui portugalilaisten sotavangeistaan maksamilla lunnailla. Vangiksi jääneitä kohdeltiin yleisesti hyvin ja monet joista ei saatu lunnaita sulautettiin Marokon armeijaan. Portugalissa tappion sisäpoliittinen merkitys oli suuri ja vain kahta vuotta myöhemmin maa liitettiin habsburgien johtamaan Espanjaan.
Portugalissa tappio Ksar el-Kebirissä merkitsi loppua haaveille Pohjois-Afrikkaan suuntautuvasta Reconquistasta. Joukkojen mukana Marokossa ollut Jerónimo de Mendonça kirjoitti taistelusta kertovan teoksen, jossa hän syytti kuningasta viivyttelystä Tangerissa ja Asilahissa, mikä mahdollisti Abd al-Malikin armeijan saapumisen ajoissa. Tällaisesta käsityksestä tappion syystä tuli perinteisesti vallalla ollut käsitys, joka on kuitenkin sittemmin myös kyseenalaistettu. Portugalilaisten virheiden ohella on sittemmin painotettu marokkolaisten parempaa johtoa ja esimerkiksi taitavaa hakapyssyjen käyttöä ratsain. Portugalilaisten aikaisemmat voitot Marokossa olivat olleet pitkälti riippuvaisia heidän tuliaseidensa käytöstä, mutta Ksar el-Kebirin taisteluun mennessä he menettivät etulyöntiasemansa marokkolaisten nykyaikaistaessa omaa armeijaansa.