google/wiki40b huggingface dataset:
Fondue

Fondue tai fondyy (ransk. fondre, sula, sulanut) on ruokalaji, jonka tärkein pääkomponentti on sulatettu kuuma juusto. Ruokalaji on peräisin ranskankielisen Sveitsin sekä Savoijin alueilta, ja se syödään perinteisesti kastamalla kuumaan juustoviinisekoitukseen leipäpaloja.

Tarjoilu

Fonduekattila asetetaan tarjolle pöytään telineeseen, jonka alla pieni spriiliekki pitää seosta lämpimänä. Juustoon kastetaan vaaleita leipäpaloja ja vihanneslohkoja, kuten kukkakaalia, porkkanoita sekä herkkusieniä, pitkillä fonduehaarukoilla. 
Syömiseen voi liittää seuraleikin: Jos joku pudottaa leipäpalansa, seuraa ryhmän määräämä rangaistus. Perinteisesti palansa pudottanut saa suudella vierustoveriaan.

Fonduen ainekset

Sveitsiläinen perusfondue valmistetaan juustosta ja valkoviinistä sekä maustetaan vahvalla Kirsch-viinalla, mutta ruoasta on maailmalla kehitelty lukuisia versioita. Fonduella tarkoitetaan enemmänkin valmistustapaa kuin tiettyjä ruoka-aineita. Fondueta on tarjolla niin pääruoaksi kuin makeaksi jälkiruoaksikin.

Lihafondue

Perinteisessä lihafonduessa lihapaloja kastetaan kypsymään padassa kiehuvaan öljyyn. Lihafonduen kevytversiossa kiehuu lihaliemi, joka voidaan maustaa punaviinillä. Lihaliemeen kastetaan kypsymään hyvin ohueksi leikattuja viipaleita esimerkiksi naudan sisäfileestä. Kypsynyt lihanpala voidaan lopuksi dipata voimakkaaseen maustekastikkeeseen ja nauttia vaikkapa riisin kera, jolloin ateriasta tulee jo hieman itämainen.
Peter Finch

Peter Finch (oik. Frederick George Peter Ingle-Finch 28. syyskuuta 1916 Lontoo, Englanti – 14. tammikuuta 1977 Beverly Hills, Kalifornia) oli brittiläissyntyinen australialainen näyttelijä. Hän syntyi Englannissa, mutta hänen vanhempansa olivat australialaisia ja hän kasvoi Sydneyssä.
Hän aloitti elokuvauransa 1930-luvun lopussa. Hänen tunnetuimpia elokuvia ovat muun muassa Hyvästi, Mrs. Miniver (The Miniver Story, 1950), Robin Hood ja iloiset veikot (The Story of Robin Hood and His Merrie Men, 1952), Norsupolku (Elephant Walk, 1954), Tumma kostaja (The Dark Avenger, 1955), Kathryn Hulmen romaaniin perustuva elokuva Nunnan tarina (The Nun's Story, 1959) jossa vastanäyttelijänä oli Audrey Hepburn ja Kasvot kuvaruudussa (Network, 1976), joka jäi hänen viimeiseksi elokuvakseen. Tästä elokuvasta hän sai parhaan miespääosan Oscarin postuumisti. 
Hän oli elämänsä aikana kolme kertaa naimisissa ja hänellä oli neljä lasta. Hän kuoli sydänkohtaukseen 60-vuotiaana.
I-6 (1934)

Palvelus

Alus katosi 30. kesäkuuta 1944 lähellä Saipania ja  se poistettiin alusluettelosta 10. syyskuuta.
Vähä Valkjärvi (Asikkala, Kopsuo)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,5 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Asikkalanselän alueella (14.21), jonka Asikkalanselän lähi-alueeseen (14.211) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 114,7 metriä mpy.
Heikki Parkkonen

Heikki Parkkonen (24. maaliskuuta 1938 Vaajakoski, Jyväskylän maalaiskunta – 17. huhtikuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja.
Parkkonen aloitti 1960-luvulla toimittajana Helsingin Sanomissa ja siirtyi sieltä Viikkosanomiin. Kun levikkiongelmiin joutuneeseen Seura-lehteen haettiin päätoimittajaa, ehdotti Otavan kirjallinen johtaja Paavo Haavikko tehtävää Parkkoselle. Seuran päätoimittajana Parkkonen toimi vuosina 1974–1981 ja uudelleen 1985–1990. Parkkonen nosti Seuran Suomen suurimmaksi viikkolehdeksi, mutta lähti sen jälkeen etsimään uusia haasteita. Vuonna 1981 hän kävi perustamassa ja päätoimittamassa Lehtimiesten lyhytikäiseksi jäänyttä yleisaikakauslehti Pikajunaa. 
Parkkonen oli taitava journalismin kehittäjä. Hän ideoi lehtiinsä monia uudistuksia, jotka olivat edellä aikaansa. Hän oli lisäksi riittävän voimakastahtoinen toteuttamaan ideoimansa uudistukset.
Vuonna 1992 Parkkonen aloitti 7 päivää -lehden ensimmäisenä vastaavana päätoimittajana. Tällöin hän joutui mukauttamaan lehden tanskalaisen esikuvan suomalaiseen tilaajapohjaiseen toimintatapaan. Myöhemmin hän oli vielä Matkaopas-lehden päätoimittajana. Parkkonen sai Valtion journalistipalkinnon vuonna 1998.
Parkkonen oli käsikirjoittamassa elokuvaa Bensaa suonissa sekä Kotikatu-televisiosarjaa. 
Parkkonen oli naimisissa ja hänellä oli viisi lasta.
Giovanni Venturini

Giovanni Venturini (s. 9. marraskuuta 1991 Vicenza, Italia) on italialainen moottoriurheilija.

Ura

Venturini aloitti kilpauransa vuonna 2008 Formula 2000 Light Italy – Winter Trophy -sarjassa sijoittuen toiseksi. Vuonna 2009 Venturini ajoi Italian Formula Renault -sarjassa ottaen yhden voiton ja yhdeksän palkintokorokesjijaa. Hän sijoittui loppupisteissä kolmanneksi. Hän ajoi samana vuonna Sveitsin Formula Renault -sarjassa, jossa hän nappasi kolme voittoa, kolme paalupaikkaa ja kymmenen palkintosijaa. Hän sijoittui sarjan loppupisteissä toiseksi. Vuonna 2010 Venturini ajoi Eurocup Formula Renault -sarjassa voittaen yhden kilpailun. Loppupisteissä hän sijoittui viidenneksi. Samana vuonna hän ajoi kaksi kilpailua Formula Renault UK -sarjassa.
Vuonna 2011 Venturini ajoi Auto GP -sarjassa, jossa hän otti kaksi voittoa, yhden paalupaikan ja kolme palkintosijaa. Loppupisteissä hän sijoittui yhdeksänneksi. Vuonna 2012 Venturini kilpaili Formula Renault 3.5 -sarjassa seitsemän kilpailua saavuttaen kolme pistettä. Samana vuonna hän tuli mukaan GP3-sarjaan kesken kauden. Hän ajoi yhteensä kymmenen kilpailua sijoittuen kahdesti kolmanneksi ja keräten 31 pistettä sijoittuen sarjan 13:ksi. Vuonna 2013 Venturini jatkoi GP3:ssa täyden kauden. Hän voitti yhden kilpailun sijoittuen sarjan 15:ksi. Vuonna 2014 Venturini kilpaili International GT Open -sarjassa.
Etäläsnäolo

Etäläsnäolo, myös telemaattinen läsnäolo (engl. telepresence), tarkoittaa läsnäoloa toisessa paikassa viestintäteknologian kautta, vaikka fyysinen keho pysyykin paikallaan. Mitä tahansa viestintäteknologiaa voidaan käyttää etäläsnäolon saavuttamiseksi, esimerkiksi puhelin- tai videoteknologiaa, ja myös tietokoneen avulla luodussa virtuaalimaailmassa voidaan kokea etäläsnäolo. Käytännössä etäläsnäolo toteutuu esimerkiksi erilaisina etätoimintoina, joita voivat olla esimerkiksi etätyö, etälääketiede, etäopetus tai erilaiset etänä suoritetut asioinnit.
Nykyisissä etäläsnäolon sovelluksissa mm. kirurgit voivat suorittaa leikkauksia potilaille kauko-ohjattujen robottikäsivarsien avulla toiselta puolen maapalloa. Yksinkertaisimmillaan etäläsnäolo voi olla vaikkapa kameroiden ja monitoreiden avulla toteutettua opiskelua, työtä, viihdettä tai valvontaa. Se voi olla myös tutkimusta paikoissa, jotka ovat ihmiselle liian vaarallisia tai hankalia, kuten merenpohjassa tai avaruudessa.
Pisimmälle vietynä etäläsnäolo voi tarkoittaa sitä, että ihminen pystyy tuntemaan ja toimimaan kaukaisessa ympäristössä telerobotin avulla aivan kuin olisi itse paikalla. Science fictionissa esimerkkejä tällaisista systeemeistä on nähty pitkään, alkaen Robert A. Heinleinin tarinasta Waldo (1940). Etärobotteja kutsutaankin joskus waldoiksi.
Etäläsnäolo voidaan viime kädessä määritellä tunteeksi, tunteeksi toisen tai toisten toimijoiden läsnäolosta telemaattisesti välitetyssä tai keinotekoisessa tilassa tai ympäristössä. Läsnäolon kokemus näyttää perustuvan useisiin erityyppisiin ympäristön ulottuvuuksiin.
Lääkintälaiteohjelmisto

Lääkintälaiteohjelmisto (engl. Medical Device Software) on ohjelmistojärjestelmä, jonka tarkoitus on toimia osana lääkinnällistä laitetta tai, joka on itsessään tarkoitettu käytettäväksi lääkinnällisenä laitteena.
Iso Matkajärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 15,7 hehtaaria ja se on 750 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä. Lakkautettu Haapamäki–Pori-rata kulkee järven pohjoispuolelta.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Ristajoen valuma-alueella (35.65), jonka Ristajoen yläosan alueeseen (35.652) se kuuluu.
Mustalipeä

Mustalipeä eli jäteliemi on sellunkeitossa käytettävän sulfaattimenetelmän sivutuote. Sulfaattimenetelmässä käytetty keittoneste ja puusta liuennut ligniini ja muu orgaaninen aine kerätään mustalipeänä, joka väkevöidään mustalipeähaihduttimissa korkeaan kuiva-ainepitoisuuteen (65–85 %) ja poltetaan soodakattilassa. Soodakattilassa mustalipeän orgaaninen aine muuttuu pääosin lämpö- ja sähköenergiaksi. Mustalipeän jatkokäyttö energiaksi tuottaa tämän päivän uusissa tehtaissa sähköä noin 600 kilowattituntia sellutonnia kohden. Vuonna 2001 mustalipeän osuus Suomen energiantuotannosta oli 9,8 prosenttia. Sellutehdas käyttää mustalipeällä tuotetun sähkön pääasiassa itse.
Aatos Lahtinen

Osvi Aatos Lahtinen (s. 9. lokakuuta 1942 Helsinki) on matematiikan emeritusprofessori ja pitkäaikainen ylioppilastutkintolautakunnan jäsen.
Lahtinen kirjoitti ylioppilaaksi 1961 Helsingin normaalilyseosta ja väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa 1972. Helsingin yliopiston matematiikan dosentiksi hänet nimitettiin 1974. Lahtinen toimi Helsingin yliopiston sovelletun matematiikan vt. apulaisprofessorina 1972–1976, apulaisprofessorina 1977–1998 sekä sovelletun matematiikan professorina 1998–2006. Eläkkeelle Lahtinen jäi vuoden 2007 alusta.  
Aatos Lahtinen oli ylioppilastutkintolautakunnan apujäsen vuodesta 1973, varsinainen jäsen vuodesta 1992 ja puheenjohtaja vuosina 1998–2006. Hänen aikanaan ylioppilastutkintoa uudistettiin huomattavasti. Lahtinen toimi Sotakorkeakoulun matematiikan opettajana 1970–1985.
Aatos Lahtinen oli  Suomen matemaattisen yhdistyksen hallituksen jäsen ja varainhoitaja 1979–2000. Lahtinen oli perustamassa  European Mathematical Societyä ja toimi sen varainhoitajana 1990–1998, Eurosciencen hallituksen jäsen sekä useiden opetusministeriön työryhmien puheenjohtaja ja jäsen. Lahtinen oli  Professoriliiton puheenjohtaja 1993–1994.
Lahtinen on naimisissa ja hänellä on yksi tytär. Hänen harrastuksiinsa kuuluvat esimerkiksi runous ja hiihto. Lahtinen on mm. julkaissut runokirjan Elämän metsä.
Fredi

Ura

Matti Siitonen asui 1960-luvun alussa Hämeenlinnassa, jossa hän perusti Five Pennies -nimisen folkyhtyeen. Hänen sanottiin muistuttavan Kiviset ja Soraset -piirrossarjan Retu Kivistä eli Fred Flintstonea, joten hän sai lempinimekseen ja myöhemmin taiteilijanimekseen Fredin. Siitonen aloittikin soolouransa folklaulajana nimellä Folk-Fredi. Hänen tunnetuin laulunsa tältä ajalta on ”Roskisdyykkarin balladi”.
Armeija-aikoinaan Siitonen perusti Reserviupseerikoulun kurssitovereidensa Georg Dolivon, Ismo Sajakorven ja Ilkka Hemmingin kanssa The Stone Faces -viihdyttäjäkvartetin, joka tuli myöhemmin tunnetuksi nimellä Kivikasvot. Kvartetista tuli suosittu ja heidän 1970-luvulla esitetty televisiosarjansa oli Suomen katsotuimpia. 
Vuonna 1974 Fredi julkaisi kaikkien aikojen myydyimmän albuminsa Avaa sydämesi mulle. Levy valittiin myös vuoden parhaaksi kotimaiseksi albumiksi, ja sen nimikappale ”Avaa sydämesi mulle” sijoittui toiseksi Syksyn sävelessä. Se julkaistiin levyn ensimmäisenä singlenä ja nousi suosikkitilastojen kärkeen. Levyltä ilmestyi myös single ”Vihreät niityt / Rakkaus syttyy rakkaus sammuu”.
Fredi on edustanut Suomea Eurovision laulukilpailussa kahdesti, ensimmäisellä kerralla kappaleella ”Varjoon – suojaan” vuonna 1967 ja  toisen kerran Fredi ja ystävät -ryhmän johtajana kappaleella ”Pump pump” vuonna 1976. Jälkimmäinen sijoittui kilpailussa 11. sijalle. Kappale on vuoden 1976 albumilla Laula kanssain, jonka nimikappale nousi ”Pump pump” -kappalettakin suuremmaksi hitiksi. Levyllä on myös suomenkielinen versio rock-klassikosta ”Have You Ever Seen the Rain?” nimellä ”Sataa”. Albumi myi kultaa.
Vuonna 1978 Fredi julkaisi yhden arvostetuimmista albumeistaan Tänään Fredi, jolta julkaistiin singlet ”Elää mä sain” ja ”Se outoa on”. Kappaleen alkuperäisen instrumentaaliversion nimellä ”Magic Fly” esitti ranskalainen elektronisen musiikin yhtye Space.
Matti Siitonen on tehnyt lauluja myös muille artisteille. Yksi tunnetuimmista on Katri Helenan vuoden 1979 Eurovision laulukilpailussa laulama ”Katson sineen taivaan”.
Fredi konsertoi vuonna 2003 Petri Laaksosen ja Pepe Willbergin kanssa Poptenorit-triossa. Vuonna 2005 Frediltä ilmestyi pelkästään cover-versioita sisältänyt albumi Muuttuvat laulut. Syksyllä 2007 ilmestyi Fredin viimeisin studiolevy Soittaja.
Vuonna 2010 Fredi isännöi kuusiosaista SuomiTV:n keskusteluohjelmaa Fredin Vieraana. Se sai myöhemmin jatkotuotantokauden.
Hän on näytellyt elokuvassa Vääpeli Körmy – taisteluni ja esiintynyt ääninäyttelijänä animaatioelokuvan Notre Damen kellonsoittaja suomenkielisessä versiossa.

Yksityiselämä

Siitonen on ollut naimisissa vuodesta 1969 lähtien Helsingin entisen kaupunginjohtajan, Kokoomuksen ex-europarlamentaarikon ja entisen Mainostelevision kuuluttajan, ylipormestari Eva-Riitta Siitosen kanssa. He tutustuivat toisiinsa Kulosaaren Casinolla vuonna 1967. Heillä on kaksi lasta, joista edesmennyt tytär Hanna-Riikka Siitonen tuli tunnetuksi muun muassa Taikapeili-duon jäsenenä.
Kallioisen voimalaitos

Kallioisen voimalaitos on Sotkamon reitin Ontojoessa sijaitseva vesivoimalaitos. Kajaani Oy aloitti voimalaitoksen rakentamisen vuonna 1955 ja se valmistui vuonna 1957. Voimalaitos on alempana reitin toisesta voimalaitoksesta ja se on ns. kanavavoimalaitos. Voimalaitoksen on suunnitellut Eino Pitkänen. Voimalaitoksen omistaa UPM Energia ja se on peruskorjattu vuonna 2001. Voimalaitosta ohjattiin aiemmin Kajaanin tehtaiden höyryvoima-asemalta. Sitä ennen oli laitoksella jatkuva kolmivuoropäivystys. Pikkuhiljaa automaation tultua ohjattiin [Katerman voimalaitokselta käsin 24/7.
Napolin koulukunta

Historia

Ensimmäisiä napolilaisia säveltäjiä oli Francesco Provenzale (1626–1704), joka oli tärkeä myöhemmän sukupolven sävellyskouluttaja. Hänen tunnetuimpia oopperoita ovat l schiavo di sua moglie (”Vaimonsa orja”; 1671) sekä La Stellidaura vendicata (”Kostettu Stellidaura”; 1674), joista kuulee ensimmäiset vivahteet napolilaisen oopperan tyylistä.
Alesandro Scarlatti (1660–1725) oli Italian yksi tuotteliaimmista säveltäjistä, jota on pidetty yhtenä Napolin koulukunnan perustajajäsenenä. Hänellä oli myös osuus napolilaisen laulukoulutuksen perustamisessa, joka oli tärkeä mahdollistaja, sille että Napolista tuli myöhemmin oopperataiteen keskus. Tosin Scarlattin osuutta koulukunnan perustamisessa on alettu epäilemään erityisesti siksi, että napolilaisen oopperan muotoa jota hän käytti oli jo aiemmin käyttänyt.
Muita varhaisia koulukunnan edustajia olivat myös muun muassa Durante, Franceco Feo, Leonardo Vinci ja Giovanni Battista Pergolesi. Nuorempaan ryhmään kuuluivat Niccoló Propora, Jommelli, Traetta ja sakalsainen Hasse, Gluck. Myös Händel voidaan lukea osaksi Napolin koulukuntaa.
Merkittävää näiden säveltäjien työssä oli pyrkimys uudistaa ooppera musiikkidraamana. Pian Napoli ohitti nopeasti Euroopan keskuspaikkana oopperalle olleen Venetsian.
Myöhemmässä kehitysvaiheen librettorunoilija Pietro Metastasiolla oli ratkaiseva merkitys. Hän otti lähtökohdakseen Apostolo Zenon muodon ja vaati runoilijalle suvereenisuutta säveltäjän rinnalla. Hän väitti, että tekstit voisivat olla yhtä hyviä ilman musiikkia, itsenäisesti esitettäviä tragedioita.  Näin tullen oopperassa käytetty teksti alettiin kokemana yhtä merkitykselliseksi kuin musiikki.
Koomisen oopperan eroaminen vakavasta oopperasta oli varhaisen koulukunnan tärkeimpiä tapahtumia.

Uusnapolilainen koulukunta

Kolmas koulukunta (uusnapolilainen koulukunta) asetti puhtaasti musiikilliset ainekset tärkeämmälle sijalle. Siihen kuuluivat muun muassa Andossi, Piccinni, Sarti, Paisiellom Comarosa ja J. C. Bach. Näistä useammat tunnetaan buffaoopperoidein säveltäjinä.

Tyyli

Napolilaisen koulukunnan piirissä  alkusoittotyypistä tuli tärkeä klassisen soitinmusiikin, erityisesti sinfonian kehittymisen kannalta. Yleensä aariat olivat da capo -muotoisia, eli jossa kerrattiin kappaleen alku aivan lopussa. Napolilaisen oopperan muoto perustuu orkesterin samaan tai lyhennettyyn toistuvan osuuden ja soolon vuoropuheluun.

Opera Buffa

Opera buffa eli "koominen ooppera" sanotaan syntyneen kun konservatoriolaiset tekivät pilkkaa opettajiensa leipälajista opera seriasta.
Tyyliin kuuluu melodian yksinkertaisuus, joka noudattaa kansanlaulujen ja -tanssien periodista symmetriaa. Basso lähinnä tukee melodialinjaa. Säkeet muodostuivat säännönmukaisesti, jossa 2-, 4- ja 8-tahtiset säkeet normina.
Mariano Andújar

Seurajoukkue

Andújar aloitti uransa Huracánista vuonna 2001. Kahden pelaamansa kauden jälkeen joukkue putosi maan pääsarjasta, mutta hän päätti kuitenkin jäädä seuraan.
Vuonna 2005 hän siirtyi kauden kestävällä lainasopimuksella italialaisseura Palermoon. Hänelle kaavailtiin joukkueessa lähinnä kolmosmaalivahdin roolia, Matteo Guardalbenin ja Nicola Santonin toimiessa ykkös-ja kakkosvahteina. Kaksikko kuitenkin myytiin tammikuun siirtoikkunan aikana ja tilalle tulivat Federico Agliardi ja Cristiano Lupatelli. Andújar pelasi lopulta kauden aikana 11 liigaottelua, seitsemän UEFA Cupin ottelua ja kolme Italian cupin ottelua.
Lainan jälkeen hän palasi takaisin kotimaahansa ja siirtyi Estudiantesiin. Syyskauden (Apertura) aikana hän pelasi 16 ottelua, joissa hän päästi taakseen ainoastaan yhdeksän osumaa. Joukkue sijoittui syyskauden sarjassa ensimmäiseksi tasapisteillä yhdessä Boca Juniorsin kanssa, josta seurasi uusintaottelu, jonka lopulta Estudiantes voitti numeroin 2–1 ja vei tittelin ensimmäisen kerran 23 vuoteen. Joukkue päästi 20 pelaamassaan ottelussaan vähiten maaleja (13).
Vuonna 2009 Andújar toimi joukkueensa ykkösmaalivahtina, kun se voitti Copa Libertadoresin. Hän ei päästänyt yhtään maalia taakseen, missään kahdeksassa kotiottelussa, jotka joukkue pelasi turnauksen aikana. Hän piti myös maalinsa puhtaana ennätysmäärä ajan 800 minuuttia ja ohitti näin Hugo Gattin vanhan ennätyksen, joka oli 767 minuuttia. Hänen viimeiseksi ottelukseen jäi finaalin toinen osaottelu brasilialaista Cruzeiroa vastaan.
24. kesäkuuta 2009 Andújar teki nelivuotisen sopimuksen italialaisseura Catanian kanssa. Hän nousi heti tulonsa myötä joukkueen ykkösvahdiksi.

Maajoukkue

Kesäkuussa 2009 Andújar sai ensimmäisen kutsunsa Argentiinan maajoukkueeseen. Hän teki ensiesiintymisensä maajoukkueessa 6. kesäkuuta 2009 pelatussa vuoden 2010 MM-karsintaottelussa Kolumbiaa vastaan.
Hänet valittiin Argentiinan joukkueeseen vuoden 2010 MM-kilpailuihin.
Jääpallon SM-sarja 1954

Suomen mestarit

WP-35:n mestarijoukkue: Martti Kinnunen, Pekka Kettunen, Paavo Kiuru, Kauko Rämö, Martti Nyyssönen, Toivo Kauhanen, Kauko Tukiainen, Leo Huupponen, Vilho Kantanen, Jaakko Helenius, Eero Väisänen ja Pertti Laitinen.

Liittojen välinen mestaruusottelu

Ei pelattu. Liittojen välinen yhteistoimintasopimus lakkasi vuoden 1953 loppuun ja se uusittiin vasta jääpallosarjojen päätyttyä.
Azovmaš Mariupol

Historia

Seuran toiminta alkoi vuonna 1990 ja se rekisteröitiin elokuussa 1991. Kaudella 1998–1999 seura pelasi ensimmäistä kertaa Superliigassa. Vuonna 2002 Azovmaš voitti ensimmäistä kertaa Ukrainan cupin. Kaudella 2002–2003 Azovmaš voitti ensimmäisen Ukrainan mestaruutensa. Kaudella 2006–2007 seura eteni FIBA EuroCupissa loppuotteluun asti, jonka se hävisi Akasvayu Gironalle. Vuosina 2006–2010 Azovmaš voitti maansa mestaruuden viisi kertaa perättäin.
Tuulastus

Tuulastus (eli tuohestus eli pistokalastus) on kalastuslaji, jota harrastetaan yleisesti pimeinä syysöinä. Tuulastaminen tapahtuu soutuveneellä, jossa tuulastaja seisoo tai on polvillaan veneen nokassa ja koettaa iskeä tehokkaalla lampulla valaistulla alueella näkyviä kaloja pitkävartisella atraimella.
Tuulastuksessa tuulastaja sauvoo venettä atraimen varren avulla matalassa rantavedessä ja koettaa löytää näkökenttään iskettäviä kaloja. Venettä voi kuljettaa myös avustaja soutamalla tai melomalla. Tyypillisimpiä tuulastuksen saaliskaloja ovat Suomessa hauki, lahna, särkikalat ja ahven.
Lahnaa on syytä iskeä hieman viistossa paremman iskupinta-alan saavuttamiseksi. Ahventa taas kannattaa iskeä kalan suuntaisesti, sillä se nokkeluuttaan kääntyy välittömästi oikealle tai vasemmalle.
Paras tuulastuskeli on tyyni, pimeä syysilta ja -yö. Pilvinen sää on eduksi etenkin kuun loistaessa, sillä se vähentää heijastuksia veden pinnalla.

Historia

Tuulastus on lähtöisin ikiaikojen takaa, jolloin esi-isämme keksivät keihään. Alkujaan tuulastus saattoi merkitä kutukalojen pyydystämistä rantamatalikossa. Nykyisin tuulastuksella ymmärretään nimenomaan pistokalastusta veneen ja apuvalaistuksen avuin. Yksikärkinen keihäs muuttui kehitysvaiheiden kautta monipiikkiseksi atraimeksi.
Kalat havaitaan kirkkaan tuulastusvalon avulla, joka on kiinnitetty veneen nokkaan. Perinteisesti tuulastusvalona käytettiin veneen nokassa olevaa koussikasta (kopra), jossa paloi tervaksia. Seuraava kehitysaskel oli petroolilamppu (voimavalolyhty). Nykyään käytetään usein sähkövaloa, joka voi olla tuulastajan kädessä tai kiinnitetty päähän kuten suunnistusvalot.
Vuonna 1902 tuulastus kiellettiin lailla, koska tehokkaana kalastuskeinona se heikensi kalakantoja liikaa. Lisäksi innokkain tuulastusaika osui juuri haukien ja lahnojen aktiivisimpaan kutuaikaan.
Vuodesta 1951 tuulastus on jälleen ollut sallittua. Tuulastus on edelleen kiellettyä huhtikuun puolivälistä juhannukseen. Tuulastus on kielletty myös lohi- ja siikapitoisissa virtapaikoissa ja joissa.
Suomen ennätyskalarekisterin mukaan tuulastamalla on saatu Suomen 2000-luvun suurin karppi, jonka tuulasti Karim Messaoud 24. huhtikuuta 2004. Karpin massa oli 21,44 kg, pituus 105 cm ja pyyntipaikka Lohjan Hormajärvi. Havainto oli A-luokan havainto.
Hilton Forrest Deakin

Hilton Forrest Deakin (s. 13. marraskuuta 1932) on australialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Melbournen arkkihiippakuntaan Justin Daniel Simonds 27. heinäkuuta 1958. Hänet nimitettiin Melbournen vihkipiispaksi sekä Murthlacumin titulaaripiispaksi 30. joulukuuta 1992, ja piispaksi konsekroinnin suoritti 3. maaliskuuta 1993 Thomas Francis Little, jota avustivat Joseph Peter O'Connell ja Eric Gerard Perkins.
Deakin jäi eläkkeelle 13. marraskuuta 2007.
Raatitorni

Raatitorni (ven. Башня Ратуши) on yksi Viipurin keskiaikaiseen kaupunginmuuriin kuuluneista torneista ja sijaitsee Viipurin entisen Luostarinkadun varrella. Nimi juontaa ilmeisesti juurensa siitä, että keskiajalla tornin puolustus oli kaupungin raadin vastuulla. Raatitorni on ainoa nykypäiviin säilynyt alkuperäisen kaupunginmuurin torni ja se toimi muurin purkamisen jälkeen maaseurakunnan kirkon kellotapulina. Talvisodassa torni kärsi pahoja vaurioita, mutta on sittemmin restauroitu.
Joel Campbell

Seurajoukkueura

Campbell aloitti ammattilaisuransa kotimaassaan Deportivo Saprissaissa vuonna 2009, josta hänet lainattiin Puntarenasiin tammikuussa 2011.
28. heinäkuuta 2011 costaricalainen televisio uutisoi Campbellin siirtyneen Arsenaliin, mutta hän oikaisi myöhemmin uutisoinnin sanomalla, että siirtoa ei ole syntynyt, mutta neuvottelut ovat käynnissä. Hänestä olivat kiinnostuneet myös Sevilla ja Fiorentina.
19. elokuuta Campbell siirtyi Arsenaliin viisivuotisella sopimuksella. 27. elokuuta kuitenkin paljastui, että hänellä ei ollut pelilupaa, mikä esti Englannissa pelaamisen.
Kun Campbell ei saanut pelilupaa Englannissa, hän siirtyi lainalle ranskalaiseen FC Lorientiin. Campbell teki debyyttinsä Ranskan pääsarjassa Ligue 1:ssä 10. syyskuuta 2011 vierasottelussa Sochaux’ta vastaan, kun hän pääsi kentälle Grégory Bourillonin tilalle. Ottelun lopussa hän syötti Innocent Emegharan 1–1-tasoituksen, joka toi Lorientille pisteen. 1. lokakuuta Campbell teki ensimmäisen maalinsa Valenciennesia vastaan. Hän teki kaudella 25 liigaottelussa kolme maalia.
2. heinäkuuta 2012 Campbell siirtyi kauden 2012–2013 kattavalla lainasopimuksella espanjalaisen Real Betisin riveihin. Laina-ajallaan hän pelasi 28 Primera División -ottelua ja teki kaksi maalia.
Heinäkuussa 2013 Campbell siirtyi kauden mittaiselle lainalle kreikkalaiseen Olympiakosiin.