Lancia Delta

Lancia Delta S4

Lancia ja varsinkin Delta muistetaan erityisesti kilpailutoiminnasta. Legendaarisin Deltoista on B-ryhmään kaudeksi 1985 ja eteenpäin luokiteltu ralliversio Lancia Delta S4. Auto oli kuitenkin täysin eriävä tuotanto-Deltoista ja ainoa asia joka autoja käytännössä yhdisti, oli Delta-nimen käyttäminen kaupallisista syistä. S4 oli nelivetoinen, putki/profiilirunkoinen ja keskimoottorinen ralliohjus jonka tuotantoversiossa tehoa oli 247 hevosvoimaa. Varsinaiset koriosat olivat kevyttä kevlar- ja hiilikuitua. Moottori oli 1759-kuutioinen sekä kilpa-autossa että tuotantoversiossa. Näitä tavalliseen katukäyttöön tarkoitettuja autoja valmistettiin luokituksen saamiseksi 200 kpl.
Kilpakäyttöön Delta S4 tuli korvaamaan menestyneen mutta takavetoisena vanhenneen Lancia 037:n joka jäi altavastaajaksi kilpailijoiden, kuten Peugeotin ja Audin esiteltyä nelivedon kilpakäyttöön. S4:n moottori oli jo tuttua perua Lancia 037:sta. Siinä kone oli varustettu mekaanisella ahtimella teholukeman ollessa 350 hv, S4 taas oli varustettu sekä mekaanisella- että turboahtimella. Mekaanisella ahtimella saatiin vääntöä kierroslukualueen alapäässä ja turbolla saatiin lopullinen tehokkuus korkeilla- ja huippukierroksilla. Teholukemat olivat virallisesti ilmoitettuna 550 hv. Auto painoi 890 kg joten tehoa suhteessa painoon oli huimasti, eivätkä ajo-ominaisuudet ja turvallisuusasiat kehittyneet aivan samaa tahtia suorituskyvyn kanssa. Tämä oli tuttu asia myös muille B-ryhmässä kilpaileville talleille. S4 kuitenkin myös menestyi heti lyhyen uransa aikana voittaen heti muun muassa debyyttikisansa RAC-rallin vuonna 1985.
Tunnetuimpia S4:llä ajaneita kuljettajia olivat Martini Racingin Henri Toivonen, Markku Alen sekä italialainen Massimo Biasion. Delta S4:n ja koko B-ryhmän aikakausi päättyi Korsikan rallissa vuonna 1986 sattuneen onnettomuuden seurauksena, jolloin Henri Toivonen ja kartturinsa Sergio Cresto saivat traagisesti surmansa Corten lähistöllä tapahtuneessa ulosajossa. Lyhyessä haastattelussa Korsikan rallin erikoiskokeiden välissä Henri Toivonen oli kertonut autojen olevan jo lähes mahdottomia ajaa. Tämä ja muut aiemmat onnettomuudet kypsyttivät FIA:n päätökseen lopettaa vaarallisena pidetyn B-ryhmän ajattaminen ralleissa. Kausi 1986 ajettiin kuitenkin B-ryhmäläisillä loppuun. S4:n ura jatkui kuitenkin myös B-ryhmän aikakauden jälkeen muun muassa rallicrossin EM-sarjassa sekä erilaisisissa mäki- näytösajoissa.
Kaudella 1987 Lancian menestys kuitenkin jatkui tallin esiteltyä A-ryhmään luokitellun Delta HF 4WD:n, joka oli heti kilpailukykyinen vaikka auto jouduttiin kehittämään käytännössä tyhjästä B-ryhmän loppumisen jälkeen. Monet kilpailevista talleista eivät olleet yhtä muuntautumiskykyisiä kuin Lancia, ja kilpailutoimintansa lopetti muun muassa Audi ja Citroën. Delta HF 4WD pohjautui jo normaaliin tuotantoautoon kuten myös kauteen 1988 lanseerattu menestyksekäs Lancia Delta HF Integrale 8V. Paljon uutta tekniikkaa sisältäneen Delta HF Integralen tuominen kilpakäyttöön ei kuitenkaan ollut ongelmatonta. Tekniset murheet vaivasivatkin sitä aluksi, mutta pian autosta kehitettiin ylivoimainen.

Lancia Delta HF Integrale

Syksyllä 1987 esiteltiin Delta HF Integrale 8V joka osoittautui olevan odotusten mukaisesti erittäin menestyksekäs ralliauto. Tämä auto oli suunniteltu varta vasten kilpailutoimintaa ajatellen, ja tässä myös onnistuttiin. Pienien alun tekniikkaongelmien jälkeen autosta tuli ylivoimainen. Integralen eri versiot olivat suosittuja luokassaan myös normaalikäytössä johon kilpailevina malleina kuuluivat muun muassa Ford Sierra RS Cosworth, Audi 90 quattro, sekä BMW M3. Integralesta ei kuitenkaan voitu puhua suosiosta huolimatta volyymimallina, suhteellisen pieni valmistusmäärä ja pienehkö erikoisempi italialainen automerkki valmistajana takasivat autolle klassikon statuksen jo tuotannon ollessa vielä käynnissä.
Integralessa oli monia uudistuksia edeltäjäänsä ja poikkesi HF 4WD:stä jonkin verran. Myös tehoa oli lisätty. Tunnistettavimmat erot olivat ulkoisia, joista näkyvimpinä olivat etulokasuojiin sekä korin takaosaan muotoillut levitykset ja uudennäköinen 15-tuumainen kevytmetallinen vannemalli. HF Integrale 16V:ssä vannemalli säilyi samana, mutta vanteen kokonaisleveyttä sekä auton raideleveyttä hieman suurennettiin. Muutoinkin ulkokuoren muutokset 16V:ssä olivat pieniä 8V:seen, näkyvin ero vanneleveyden lisäksi oli konepellissä oleva kohouma. Delta Integrale 16V:n teholukemat olivat 200 hv ja nelivedon etu/taka-jakosuhde oli säädetty enemmän takapainotteiseksi (47/53) entisen etupainotteisuuden (54/46) sijaan.
Sisustasta Integraleista löytyi varusteina esimerkiksi nahkainen kolmipuolainen ohjauspyörä, kangas/alcantara-verhoilu Recaro-urheiluistuimineen, sähköiset lasinnostimet ja kattava lisämittaristo jossa näytöt esimerkiksi ahto- ja öljynpaineille. Osassa Integraleja oli myös kattoluukku ja nahkasisusta saatavilla myöhempiin Evolution-malleihin.
Delta HF Integralen moottorina oli 1995 cc DOHC-suihkutusmoottori joka oli varustettu Garrett T03-turboahtimella sekä välijäähdyttimellä. Tehoa 8V- moottorissa on 185 hv/5300 rpm ja vääntöä 304 Nm/3500 rpm. 16V-mallissa teholukemaa oli parannettu 200:n hevosvoimaan ja Evolution-mallien kehittyessä tehoa oli lopulta jo 215 hevosvoimaa. Suomeen Integraleista tuotiin virallisesti vain 8- ja 16V-malleja. Myöhempiä Evolution-malleja ei maahantuoja tuonut Suomeen. Integrale-mallien valmistus lopetettiin kokonaisuudessaan vuonna 1994.

Lancia Delta 1993-99 "Nuova Delta"

Ensimmäisten Delta-sukupolvien menestyksen jäljissä esiteltiin 1993 aivan uudenmallinen Fiat Tipoon perustuva Lancia Delta-mallisto. Uusi Delta oli painotettu enemmän mukavuutta ja helppoutta arvostavalle asiakaskunnalle aiemmin tärkeän tehon ja suorituskyvyn sijaan. Moottorivaihtoehdot 1,6 8V:stä aina 2,0 16V Turboon. Nelivetoisena autoa ei saanut. Mallisukupolvi jäi edeltäjiinsä verraten jonkin verran vaisuksi, eikä saavuttanut samanlaista menestystä. Suomessakaan auto ei ollut kovin suosittu ja yleinen.