google/wiki40b huggingface dataset:
Koruluri

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 25 cm. Aikuisen linnun otsa, päälaki ja korvanpeitinhöyhenet ovat violetinsiniset, posket ja alemmat korvapeitinhöyhenet kirkkaan oranssinpunaiset, takaraivo punainen, kaulassa keltainen vyö, kurkku ja rinta oranssinpunaiset ja höyhenten reunat sinimustat saaden ne näyttämään raidallisilta, vatsa vihreän ja kellanvihreän kirjava, selkäpuoli kirkkaanvihreä, siiven alapeitinhöyhenet keltaiset ja pyrstö päältä vihreä ja alapuolelta himmeän keltainen. Nokka on oranssinpunainen, iiris oranssi ja koivet vihertävänharmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Äänet ovat korkeita vihellyksiä ja kirkumista.
Nuoren linnun takaraivo on vihreä ja seassa on punaista, vatsa voimakkaan kellankirjava, rinnan raidoitus heikompaa, nokka on ruskehtava ja iiris ruskea..

Esiintyminen

Koruluri esiintyy Indonesian Sulawesissä koko saaren alueella ja sitä ympäröivillä läheisillä saarilla.
Korulurin esiintymisalueen laajuus on 50 000–100 000 neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen.

Elinympäristö

Korulurit elävät vuorenrinteiden metsänreunoissa ja metsissä kilometrin korkeudelle saakka. Ne välttelevät tiheitä vanhoja metsiä ja ovat vähälukuisia rannikon alavilla mailla.

Lisääntyminen

Laji on ilmeisesti yksiavioinen. Pesintä tunnetaan vankeudessa eläneen parin pesinnästä. Naaras muni 2 pyöreätä munaa, joita haudottiin 27 päivää. Naaras pysyi tiiviisti pesässä ja koiras liittyi sen seuraan yöksi mutta se tuskin osallistui haudontaan. Poikaset jättivät pesän 80 päivän ikäisinä.

Ravinto

Korulurit liikkuvat yleensä pareittain tai pienissä parvissa ja ruokailevat enimmäkseen puiden latvuksissa. Se on varsin kesy ruokaillessaan. Ne syövät pääasiassa siitepölyä, mettä, kukkia, siemeniä ja hedelmiä. Niiden nokka ja kieli ovat erilaistuneet siten, että nokka on kapea ja kielen päässä on eräänlainen harja siitepölyn nuolemista varten.
Silent Valleyn kansallispuisto

Silent Valleyn kansallispuisto on luonnonsuojelualue Intian Keralan osavaltiossa. Se sijaitsee Nilgirivuorilla ja on osa laajempaa Nilgirin biosfäärialuetta. Se edustaa Länsi-Ghatien luonnon monimuotoisuutta parhaimmillaan: puistossa tavataan yli tuhat lajia kukkiva kasveja joiden joukossa on 110 kämmekkälajia, eläimiin kuuluu ainakin 34 nisäkäslajia, 150 lintulajia, 200 perhoslajia, ja 128 kovakuoriaislajia joista 10 tieteelle uutta lajia on löydetty täältä.
Sammatin vaakuna

Sammatin vaakuna oli Sammatin kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa paikkakunnalla 1802 syntyneeseen ja siellä elämänsä viimeisen vuosikymmenen viettäneeseen Elias Lönnrotiin (ruots. lönn, vaahtera). Samalla vaahteranlehti kuvastaa myös seudun vehmasta luontoa.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä kultainen vaahteranlehti”. Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Sammatin kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 25. kesäkuuta 1964. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 20. marraskuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009, kun Sammatti liittyi osaksi Lohjan kaupunkia, ja Sammattiseura on käyttänyt sitä teettämissään isännänviireissä.
Centrino

Centrino (myös Centrino Mobile Technology) on Intelin brändi, jolla markkinoidaan vaihtuvaa kannettavien tietokoneiden suoritin-, piirisarja- ja WLAN-yhdistelmää. Tällä hetkellä yhdistelmään kuuluu Intel Core 2 Duo -suoritin, Intel 965 -piirisarja ja Intel PRO/Wireless 3945 -verkkoyhteys.
Kaksiytimellisten kannettavien yhteydessä Intel käyttää Centrino Duo -tuotemerkkiä. Santa Rosa -alustaa käyttäviä kannettavia kutsutaan nimellä Centrino Pro. Montevina-alustaa käyttäviä kutsutaan nimellä Centrino 2.
Intel on kertonut sijoittaneensa 300 miljoonaa dollaria Centrinon markkinointiin.

Carmel

Ensimmäisen sukupolven Centrino-alusta Carmel julkaistiin vuonna 2003.

Sonoma

Intel julkaisi toisen sukupolven Centrino-alustan — koodinimeltään Sonoma — tammikuussa 2005. 
Sonoma tuki monia aikansa uusia tekniikoita kuten DDR2-keskusmuistia, PCI Express -väylää,  Intel HDA -ääntä ja SATA-liitäntää. Heikkoutena oli nopeasta suorittimesta johtuva lämmöntuotto. Sonoma-tietokoneissa saavutettiin yleensä 3,5 - 4,5 tunnin akkukesto.

Napa

Kolmannen sukupolven alusta Napa julkaistiin Consumer Electronics Show'ssa tammikuussa 2006. Alusta tuki aluksi Intel Core Duo -prosessoreita, mutta päivittyi myöhemmin, saman vuoden heinäkuussa tukemaan myös Intel Core 2 Duo -suorittimia.

Santa Rosa

Santa Rosa -alusta julkaistiin vuonna 2007.
Santa Rosa tukee Intelin dynaamista ylikellotusta, joka kykenee sammuttamaan käyttämättömän ytimen ja toisaalta ylikellottamaan kuormitettavaa ydintä. HSDPA:ta ja WiMaXia oli suunniteltu kuuluviksi Santa Rosaan, mutta niiden julkaisu lykkääntyi seuraavan sukupolven alustalle.

Montevina

Montevina-koodinimeä käytetään viidennen sukupolven Centrino-alustasta, joka julkaistiin vuonna 2008. Montevina tukee 45 nanometrin prosessilla valmistettavia suorittimia.

Menlow

Maaliskuussa 2008 Intel julkaisi Menlow-koodinimisen Atom-suorittimen. Menlow on uuden sukupolven edistyksellinen virransäästösuoritin, joka on suunniteltu kevyisiin Internet-kannettaviin.

Calpella

Koodinimi Calpella viittaa kuudennen sukupolven Centrino-alustaan, joka julkaistiin 2009. Calpellan on tarkoitus kilpailla AMD:n Fusion -alustan kanssa. Calpella tukee Nehalem-suorittimia.
Sirkka Aro

Sirkka Hilma Aro (s. 10. tammikuuta 1926 Sortavala) on suomalainen kirjailija.
Pikkumuurahaiskarhu

Ulkonäkö ja koko

Pikkumuurahaiskarhu on pienikokoinen: se kasvaa vain 35–45 cm pitkäksi ja painaa alle 400 grammaa. Sen turkki on silkinpehmeä, kullanruskea. Etujaloissa on huomattavan pitkät kynnet. Häntä on voimakas, ja antaa lisätukea eläinten kiipeillessä ja riippuessa oksista.

Ravinto

Muiden muurahaiskarhujen tapaan pikkumuurahaiskarhukin käyttää ravintonaan lähes yksinomaan muurahaisia ja termiittejä. Näitä se saalistaa työntämällä pitkän, tahmean kielensä muurahaispesään. Hyönteiset tarttuvat kieleen, ja muurahaiskarhu vetää ne suuhunsa. Se syö päivässä keskimäärin 100-8 000 hyönteistä.

Lisääntyminen

Pikkumuurahaiskarhunaaras saa yhden poikasen kerrallaan, mutta niitä voi syntyä kaksikin samana vuonna. Pikkumuurahaiskarhun tiineysaika on 120–150 vuorokautta. Poikanen asetetaan lehdillä vuorattuun pesään, usein onton puunrungon sisään. Molemmat vanhemmat hoitavat sitä ja ruokkivat pureskelluilla, puoliksi sulaneilla hyönteisillä.

Levinneisyys

Pikkumuurahaiskarhuja tavataan metsissä alueella, joka ulottuu Meksikon eteläosista Boliviaan ja Brasiliaan. Laji elää ceiba-puissa, liikkuu öisin ja laskeutuu vain harvoin maanpinnalle.
Kriittinen massa (ohjelmistotuotanto)

Kriittinen massa tarkoittaa ohjelmistotuotannossa ohjelmiston elinkaaren vaihetta, jonka jälkeen ohjelmiston lähdekoodi kasvaa liian monimutkaiseksi, jotta sitä voitaisiin hallita ilman, että ohjelma kirjoitettaisiin kokonaan alusta. Se kuvaa ohjelman tilan jossa yhden virheen korjaaminen aiheuttaa yhden ja epsilonin summan verran uusia virheitä. (Tällä taudilla on monta aiheuttajaa: hiljalleen kasvava uusien ominaisuuksien tarve, ohjelmiston sovittaminen toimimaan liian monilla erilaisilla alustoilla, alkuperäinen huono suunnittelu, jne.) Kun ohjelmistosta tulee kriittistä massaa, sitä ei ikinä voida korjata; se voidaan vain hylätä ja kirjoittaa alusta asti uudelleen.
Sellaiset työkalut kuin korkean tason ohjelmointikielet, olio-ohjelmointi ja tekniikat kuten testauskeskeinen kehitys, on kehitetty helpottamaan isojen monimutkaisten ohjelmistojen kehityksen hallintaa.
Brooks Laich

Ura

Laich siirtyi Saskatchewanin paikallisesta juniorisarjasta WHL-joukkue Moose Jaw Warriorsiin kaudeksi 2000–2001. Tulokaskauden jälkeen Ottawa Senators varasi hänet kesällä 2001 varaustilaisuuden 193:ntena pelaajana. Kolmannella WHL-kaudellaan Seattle Thunderbirdsissä Laich valittiin WHL:n läntisen konferenssin tähdistökentälliseen. Hän oli tehoilla 41+53=94 WHL:n pistepörssin viides.
Kaudeksi 2003–2004 Laich siirtyi Ottawa Senatorsin organisaatioon. Hän pelasi Senatorsissa vain yhden ottelun, kunnes Laich kaupattiin kesken kauden Washington Capitalsiin vaihdossa Peter Bondraan. Capitalsissa hän pelasi kauden aikana neljä ottelua, ja sai niissä yhden syöttöpisteen.
Kaudella 2005–2006 Laich pelasi tulokaskautensa NHL:ssä ja onnistui vakiinnuttamaan paikkansa vakituisessa kokoonpanossa. Hän teki 73 ottelussa tehot 7+14=21. Laich vahvisti keväällä 2006 myös farmijoukkue Hershey Bearsia, jossa hän voitti AHL:n mestaruuden, Calder Cupin. Kesällä 2008 Laich teki kolmivuotisen 6,1 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen Capitalsiin. Hän teki kaudella 2009–2010 uuden henkilökohtaisen piste-ennätyksensä 25+34=59 ja oli joukkueensa viidenneksi paras pistemies.

Maajoukkue

Laich edusti Kanadaa vuoden 2010 MM-kilpailuissa. Hän on aiemmin pelannut myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2003, jolloin Laich voitti hopeaa.
Vakaus- ja kasvusopimus

Vakaus- ja kasvusopimus on Euroopan unionin jäsenmaiden välinen finanssipoliittinen sopimus Euroopan raha- ja talousliiton EMU:n muodostamiseksi ja ylläpitämiseksi.
Vakaus- ja kasvusopimukseksi kutsutaan euron käyttöönoton yhteydessä hyväksyttyjä kahta asetusta (1466/97 ja 1467/97), joilla täsmennettiin perustamissopimuksen artikloja. Edelliseen liittyivät myös määrälliset ns EMU-kriteerit julkisen talouden alijäämistä (3% BKTstä) ja julkisesta velasta (60 % BKTstä).
Toinen asetuksista sisälsi määräyksiä, jotka koskevat ennaltaehkäisyä, ja toinen koskee korjaavia toimia. 
Asetuksiin on myöhemmin tehty korjauksia ja täsmennyksiä muun muassa ns Six Pack-uudistuksen uudistuksen yhteydessä. Sopimusta on kritisoitu myöhemmin. Sitä on pidetty mm pakkopaitana, joka estää aktiivisen suhdannepolitiikan. Toisaalta asetuksiin sisällytetyt ns joustoelementit ovat synnyttäneet kritiikkiä, koska asetusten budjettikuria vahvistavat vaikutukset ovat heikentyneet.
Anna ystävämme (televisiosarja)

Kolme ensimmäistä tuotantokautta

Annan tarina alkaa, kun punatukkainen orpotyttö Anna Shirley päätyy Prinssi Edwardin saarelle kasvatiksi iäkkäiden Marilla ja Matthew Cuthbertin luo. Hän tuottaa heti alkajaisiksi pettymyksen, sillä Cuthbertit ovat odottaneet tilalle avuksi riuskaa poikaa. Älykäs ja hauska, mutta omapäinen ja arvaamaton Anna järjestääkin yllätyksen toisensa jälkeen, eikä hänen sopeutumisensa ole helppoa kenellekään Avonleassa.
Anna kuitenkin varttuu ja kiintyy niin Vihervaaraan ja kasvatusvanhempiinsa kuin myös erääseen hauskannäköiseen poikaan, Gilbert Blytheen. Vuosien kuluessa nuorten toveruus kasvaa rakkaudeksi. Kirjailijan urasta haaveileva Anna ja lääkäriksi opiskeleva Gilbert ovat aikeissa avioitua. Mutta Euroopassa raivoava ensimmäisen maailmansota vie Gilbertin rintamalle, ja myös Anna joutuu kohtaamaan sodan kauhut.

Neljäs tuotantokausi

Eletään vuotta 1945 ja Anna palaa Prinssi Edwardin saarelle kirjoittamaan näytelmää. Visiitti tuo kuitenkin menneisyyden hänen elämäänsä – ja menneisyydestä paljastuu myös salaisuuksia.
Harmaapääsurukki

Levinneisyys

Harmaapääsurukkia tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Venezuelassa. Sitä on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Jukka Tilsa

Jukka Tilsa (s. 1961) on suomalainen sarjakuvataiteilija. 
Tilsan piirtämiä ja muun muassa Pauli Kallion käsikirjoittamia sarjoja Postimies Niilo ja Sekametsä on julkaistu Helsingin Sanomissa. Vuonna 2001 Tilsa sai Suomen sarjakuvaseuran Puupäähattu-palkinnon.
Tilsan tuotanto alkoi vuonna 1980 julkaistusta Zärpä-omakustannelehdestä. Jo varhaisissa sarjoissa Tilsan tyyliksi vakiintuivat naivistinen piirrostyyli, absurdit juonenkäänteet sekä hillitön kielenkäyttö, jossa ”nuorisokielen” tapaan esimerkiksi kirjainpari ”ks” korvataan x-kirjaimella, ja kirjainpari ”ts” z-kirjaimella.

Ura

Siviiliammatiltaan Tilsa on maanviljelijä. Hän on myös soittanut klarinettia ja muita soittimia muun muassa Jahnukaiset-nimisessä jazz-yhtyeessä.
Zärpä-lehtien jälkeen Tilsa vetäytyi vuosikymmeneksi maanviljelyn ja maalaustaiteen pariin. 1990-luvun alussa Tilsa palasi piirtämään sarjakuvia – omien sanojensa mukaan tienatakseen rahaa vannesahaan. Sarjakuvaseura Suuri Kurpitsa kokosi Zärpä-sarjoista kokoelma-albumin Zärmikkäimmät vuonna 1994.
Strippisarjakuva Pätkittäin käy kateeksi ilmestyi Helsingin Sanomien Nyt-viikkoliitteessä. Sarjakuvassa muun muassa katsotaan jalkapalloa televisiosta (siis sen sisältä).
Kalevi Seilonen

Arvo Oskar Kalevi Seilonen (17. lokakuuta 1937 Mikkeli – 30. toukokuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, joka toimi 1960-luvulta alkaen myös kriitikkona, vapaana toimittajana, valokuvaajana, kuvataiteilijana ja neljän kulttuurilehden päätoimittajana: Nuori Voima (1964–1965), kuvataidelehti Iris (1968–1969), Kulttuurivihkot (1974–1977) ja Runous (1983–1984). Hän toimi pitkään Nuoren Voiman Liiton lausunnonantajana.
Hänen varsinainen esikoisteoksensa on Tosiasioita minusta, mutta hän oli julkaissut omakustanteena kokoelman Proosarunoja jo 1959. Pääteokset ovat kirjan mittainen runo Neljä vallankumousta ja kirjallisuuden eri lajeja yhdistelevä Metsäroisto, josta Seilonen sai toisen valtionpalkintonsa ja Suuren suomalaisen kirjakerhon palkinnon.
Seilosen tuotannon parhaana kautena pidetään 1960-lukua. 1970-luvulla hän kääntyi taistolaiseksi, minkä on arvioitu kahlinneen hänen mielikuvituksensa lentoa. Vuonna 1967 Seilonen, Markku Lahtela, Ilpo Saunio ja Tauno Tuomivaara tuomittiin 200 markan sakkoihin sotilaspassiensa hävittämisestä.
Akrostikon

Akrostikon on lyriikkaan liittyvä termi, jolla yleensä tarkoitetaan runoa, jonka säkeiden tai säkeistöjen alkukirjaimet muodostavat aakkosellisen kokonaisuuden.
Esimerkiksi jotkin Raamatun psalmeista ovat akrostikoneja, eli ns. alfabeettisia psalmeja (mm. Psalmit 9, 10, 25, 34, 37, 111, 112, 119, 145), eli jokainen jae alkaa heprealaisten aakkosten eri kirjaimella, aakkosellisessa järjestyksessä, lukuun ottamatta muutamaa poikkeusta, jossa jokin kirjain ei ole esimerkiksi soveltunut luontevasti runon kulkuun, tai joidenkin kirjainten paikka on samoista syistä vaihdettu.
Akrostikon voi muodostaa muutakin kuin aakkoset, esimerkiksi Alankomaiden kansallislaulu Wilhelmus van Nassouwe, jonka 15 säkeistön alkukirjaimet muodostavat nimen Willem van Nazzov, joka on Vilhelm Nassaulaisen yksi kirjoitusmuoto.
Spártin arkeologinen museo

Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu esineitä neoliittiselta kivikaudelta ja mykeneläiseltä kaudelta roomalaisen kauden lopulle. Löydöt ovat eri puolilta Lakoniaa.
Esineisiin lukeutuu muun muassa esihistoriallisen ajan löytöjä Amyklaista, Epidauros Limerasta, Pellanan mykeneläisiltä haudoilta, Gerákista, Melathriásta, Peristéristä ja Angelónasta; löytöjä Artemis Orthian pyhäköstä, kuten norsunluisia, kivisiä ja keraamisia votiivilahjoja ja rituaaleissa käytettyjä naamioita; koristeosia ja muita löytöjä Athene Khalkioikoksen temppelistä, Amyklain Apollonin temppelistä ja muista pyhäköistä; veistoksia, kuten Athene Khalkioikoksen temppelistä löydetty spartalaista sotilasta esittävä veistos, niin kutsuttu Leonidas; sekä muun muassa hauta-amforoita, roomalaisaikaisia lattiamosaiikkeja, piirtokirjoituksia ja reliefejä.
Etelänhitusammal

Ulkonäkö

Etelänhitusammal on hyvin pieni, vain muutaman millimetrin korkuinen. Sen lehdissä on vahva keskisuoni ja sen noin 3 mm pitkä pesäkkeenperä on voimakkaasti kaartuva.

Levinneisyys

Etelänhitusammalta esiintyy pohjoisella pallonpuoliskolla lauhkealla vyöhykkeellä. Se on kasvanut Ahvenanmaalla Saltvikissa, mistä se on löydetty 1800-luvun lopussa. Esiintymät ovat hävinneet ja samoin laji Suomen alueelta.

Elinympäristö

Sen kasvupaikkoja ovat emäksisten kallioiden ja kivien varjoiset kosteat pinnat.
Werner Naumann

Werner Naumann (16. kesäkuuta 1909 Guhrau, Sleesian provinssi – 25. lokakuuta 1982 Lüdenscheid) oli Joseph Goebbelsin natsi-Saksan aikaisen propagandaministeriön (Reichsministerium für Volksaufklärung und Propaganda or Propagandaministerium) valtiosihteeri. Toisen maailmansodan viimeisinä päivinä hänestä tuli Goebbelsin seuraaja Adolf Hitlerin nimettyä testamentissaan Goebbelsin valtakunnankansleriksi.
Naumann poistui Führerbunkerista viimeisten joukossa 1. toukokuuta 1945 ja onnistui välttämään sodan jälkeen sotasyyllisyysoikeudenkäynnit. 15. tammikuuta 1953 brittien tiedustelupalvelu pidätti Naumannin, joka oli johtanut sodanjälkeistä uusnatsiryhmää. Naumann kuitenkin vapautettiin kuulustelujen jälkeen ja hän työskenteli myöhemmin johtajana Harald Quandtin metallialan yrityksessä.
Nivan koulu (Suomussalmi)

Nivan koulu on Suomussalmen Vaaranivan kylässä Kainuussa toimiva peruskoulun alakoulu. Vuonna 1927 perustettu Nivan koulu on Suomussalmen viimeinen toimiva kyläkoulu, jossa oli 21 oppilasta lukuvuonna 2015–2016. Enimmillään koulussa on ollut yli sata oppilasta.
Nivan koulun nykyinen keltainen koulurakennus on vuodelta 2008, sen tieltä purettu, liian suureksi käynyt kivikoulu vuodelta 1954. Uusi koulu oli ensimmäinen Suomussalmelle rakennettu uusi koulurakennus sitten 1960-luvun.

Historiaa

Nivan (Polvelan) kansakouluun tuli perustamisvuonna 1927 oppilaita alakouluun 17 ja yläkouluun 27. Tilat oli vuokrattu Korkeaisen talosta: luokkahuone, veistohuone, keittiö sekä opettajan kamari. Alusta asti kouluun kuului myös oppilasasuntola pitkämatkalaisia varten.
Vuonna 1954 saatiin vuokratilojen korvaajiksi omat uudet tilat oppilasmäärän kasvettua lähes 80:een. Oppilaista puolet käytti asuntolaa, ja koulussa oli kolme opettajaa. Autoistumisen myötä koulukuljetukset tekivät asuntolan tarpeettomaksi vuonna 1963. Vuonna 1972 siirryttäessä kansakoulusta peruskouluun oppilaita oli 61, vuonna 1980 enää 52 ja vuonna 1995 kahdeksantoista. Uuden koulun valmistuessa 2008 Suomussalmen muita kouluja olivat Nivan lisäksi vielä Piispajärvi, Ruhtinansalmi, Pesiönlahti, Haukila ja Jumaliskylä, mutta kun Piispajärven koulukin vuonna 2015 lakkautettiin, Nivan koulu jäi Suomussalmen ainoaksi kyläkouluksi.
Epsilon-amanitiini

Epsilon-amanitiini tai ε-amanitiini on kahdeksasta aminohaposta muodostuva syklinen peptidi ja amatoksiineihin kuuluva sienimyrkky. Sitä on tietyissä kärpässienissä. Epsilon-amanitiinin LD₅₀-arvo on 0,1 mg/kg.
Epsilon-amanitiinin kemiallinen kaava on C₃₉H₅₃N₉O₁₄S, CAS-numero 21705-02-2 ja moolimassa 903,96 g/mol.
Sovremennyi-luokka

Ominaisuudet

Luokka on Neuvostoliiton kylmän sodan aikainen sotalaivatyyppi, jossa on kattavat asejärjestelmät ja anturit. Pääaseena on kahdeksan 3M-80E Moskit -ramjet-meritorjuntaohjusta (NATO: SS-N-22 SUNBURN) pinta-aluksia vastaan. Ohjuksen kantomatka on 120 km ja nopeus 2,5 machia. Se on varustettu joko 300 kg tavanomaisella tai 20 kT ydinkärjellä. Ne suunniteltiin Yhdysvaltain lentotukialusryhmiä ja AEGIS-ilmatorjuntaristeilijöitä vastaan.
Ilmatorjunta-aseistuksena on 9M38 Štil (NATO: SA-N-7 Grizzly) ja tutkana Top Plate 3D. Uudemmassa 956EM-luokassa on SA-N-11 osana Kaštan-ilmapuolustuskompleksia. Tykkeinä on 130mm AK-130-MR-184 ja 6×30mm AK-630 CIWS. 956EM-luokassa 130 mm tykki on poistettu ja lähi-ilmapuolustuksena on kaksi Kaštan-kompleksia, joissa on 2×30 mm GŠ-30k-tykit ja SA-N-11.
Sovremennyi ei ole tarkoitettu sukellusvenetorjuntaan, joten sillä on vain perusaseistus, 2×kaksiputkista 533 mm torpedoputkea ja 2×kuusiputkista RBU-1000 syvyysraketinheitintä. Laiva voi myös kantaa 40 miinaa ja se on varustettu yhdellä Ka-27 Helix -helikopterilla.
Georg von Winther

Georg Gustaf von Winther (vuoteen 1890 Winter; 23. huhtikuuta 1825 Puumala – 25. marraskuuta 1901) oli suomalainen lääkäri. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1842, filosofian kandidaatiksi ja lisensiaatiksi 1847 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1853. Hän toimi Henkikaartin 3. suomalaisen tarkk'ampujapataljoonan lääkärinä vuosina 1854-1881, Suomen sotaväen ylilääkärinä 1881-1894 ja Suomen Punaisen Ristin puheenjohtajana 1896-1901.
Winter aateloitiin vuonna 1890.
FS La Moqueuse (P688)

Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus sijoitettiin sisaraluksensa La Glorieusen kanssa Uuteen Kaledoniaan Nouméauhun, missä ne korvasivat vartioaluksina La Dieppoisen ja La Dunkerquoisen.
Miinaharava (peli)

Miinaharava (engl. Minesweeper) on Robert Donnerin vuonna 1989 tekemä yksinpelattava älypeli. Peli on tehty usealle alustalle ja se on tullut suuren yleisön tietoisuuteen, koska se on tullut Microsoftin Windows-käyttöjärjestelmien mukana versiosta 3.1 alkaen.

Säännöt

Pelaaja klikkaa hiiren vasemmalla näppäimellä paljastamattomia ruutuja: jos ruudussa on miina, se räjähtää ja peli päättyy. Jos ruudussa ei ole miinaa, ruudussa näkyy, monessako ruudun kahdeksasta naapuriruudusta on miina. 
Mikäli klikatun ruudun yhdessäkään naapuriruudussa ei ole miinaa, peli paljastaa ensin kaikki siihen yhteydessä olevat ruudut, joiden naapurissa ei myöskään ole miinaa, sekä lisäksi tämän paljastetun alueen reunalla olevat ruudut, joiden naapurissa on miina. Tämä ei helpota mutta nopeuttaa peliä etenkin suurella laudalla, jossa on vähän miinoja, koska "nollaruutuja" ei tarvitse klikkailla yksitellen.
Oikealla näppäimellä pelaaja voi merkitä lipulla paljastamattoman ruudun, jossa päättelee olevan miinan. Kun kaikki miinattomat ruudut on paljastettu, pelaaja on onnistunut ja hänen tuloksensa on käytetty aika.

Muuta

Miinaharavassa onnella on myös osuutensa, sillä joskus pelaaja voi joutua summamutikassa paljastamaan ruudun ilman, että voi päätellä sen miinatilanteesta mitään. Ensimmäinen ruutu on aina paljastettava summassa, mutta Windowsin Miinaharavassa ensimmäisellä klikkauksella ei voi osua miinaan (paitsi Windows 7:n versiossa aloittaessa saman kentän uudestaan). Jos ensimmäisessä ruudussa on miina, Windows XP:n versiossa se siirtyy ensisijaisesti vasempaan ylänurkkaan tai muuhun vapaaseen ruutuun.
Internet Society

Internet Society tai ISOC on yleishyödyllinen, vuonna 1992 perustettu, organisaatio, jonka tarkoitus on säätää Internet-standardeja, -opetusta ja -käytäntöjä. Omien sanojensa mukaan organisaation tarkoitus on varmistaa Internetin hyöty joka puolelle maailmaa jokaiselle ihmiselle.
ISOC:lla on toimistoja Washington, DC:n, USA, lähellä, sekä Genovassa, Sveitsissä. Organisaatio on muodostettu yli 80 pienemmästä organisaatiosta ja yhteensä noin 28 000 jäsenestä. Jäsenet muodostavat myös yksikköjä kiinnostuksen kohteen ja sijainnin mukaan. Näitä yksiköitä on yhteensä yli 90.
Mahieddine Khalef

Valmennusura

Khalef syntyi Marokossa algerialaisille vanhemmille Ranskan valtakauden aikana vuonna 1944. Hän aloitti valmentamisen 1970-luvun aikana ja nousi sittemmin JS Kabylien päävalmentajaksi kauden 1976–1977 lopulla ja johdatti seuran Algerian mestariksi. Sittemmin hän siirtyi joukkueen apuvalmentajaksi, kun joukkueen päävalmentajaksi palkattu Stefan Zywotko ei aluksi puhunut ranskaa, arabiaa tai berberin kieltä. Joukkue saavutti suurta menestystä läpi 1980-luvun voitettuaan tuona aikana kuusi Algerian mestaruutta, sekä Afrikan Mestarien liigan vuonna 1981.
Menestyksen myötä Khalef sai valmentaa hetkellisesti Algerian maajoukkuetta vuosina 1979 ja 1980, kunnes hänet valittiin Rabah Saadanen tilalle Algerian maajoukkueen päävalmentajaksi yhdessä Rachid Mekloufin kanssa vuoden 1982 MM-kisoihin. Algeria jäi kisoissa alkulohkoon, oltuaan tasapisteissä Saksan ja Itävallan kanssa, mutta hävisi joukkueille maalieron perusteella.