google/wiki40b huggingface dataset:
Haines

Historiaa

Alueen tlingit-ryhmä, chilkatit kutsuivat nykypäivän Hainesin aluetta nimellä Dtehshuh ("polun pää"). Nimi tuli polusta, jota pitkin tlingitit pystyivät kantamaan kanoottinsa sisämaahan. Polku alkoi Chilkatinjoelta ja päättyi Dtehshuhiin säästäen 32 kilometrin soutamisen Chilkatin niemimaan ympäri. North West Trading Companyn kauppaedustaja George Dickinson asettui Dtehshuhiin vuonna 1880. Vuonna 1881 chilkatit pyysivät Sheldon Jacksonia lähettämään alueelle lähetyssaarnaajia. Presbyteeripappi S. Young Hall lähetettiin paikalle. Hän rakensi Willardin lähetysaseman ja koulun Dtehshuhiin maalle, jonka chilkatit olivat antaneet kirkolle. Lähetysasema nimettiin Hainesiksi vuonna 1884 rouva F. E. Hainesin mukaan, joka oli ollut varojenkeruukomitean puheenjohtajana. Lähetysaseman ympärille avattiin neljä säilyketehdasta vuoteen 1900 mennessä.
Klondiken kultaryntäyksen aikaan 1898-1899 Haines kasvoi huoltokeskuksena, sillä Dalton Trail Chilkat Inletiltä Yukoniin oli kullankaivajien käyttämä reitti. Myös Hainesin läheltä 58 kilometrin päästä Porcupinen alueelta löydettiin kultaa vuonna 1899. Näihin aikoihin alettiin käyttää myös aluetta lähetysaseman ympärillä, ei vain itse lähetysasemaa.  Kun rautatie (White Pass and Yukon Route) saatiin valmiiksi läheiseen Skagwayn kaupunkiin Dalton Trail hylättiin ja Haines taantui taloudellisesti.
Lähetysasema lahjoitti maata Hainesin eteläpuolelta, johon Yhdysvaltojen armeija rakensi Fort William H. Sewardin linnoituksen vuonna 1904. Vuonna 1922 tukikohta sai uuden nimen: Chilkoot Barracks. Se oli Yhdysvaltojen armeijan ainoa asemapaikka Alaskassa ennen toista maailmansotaa. Toisen maailmansodan aikana se oli huoltopaikkana. Tukikohta lakkautettiin vuonna 1946 ja myytiin yksityiselle ryhmälle, joka kutsui sitä nimellä Port Chilkoot. Vuonna 1970 Port Chilkoot yhdistyi Hainesin kanssa. Vuonna 1972 Port Chilkoot valittiin kansallisesti historialliseksi paikaksi ja paikalle palautettiin sen alkuperäinen nimi Fort William H. Seward.
Viimeinen neljästä säilyketehtaasta suljettiin vuonna 1972 kalakantojen ehtymisen vuoksi. Metsätalous on ollut Hainesin alueelle tärkeä ala, mutta sekin on vähentynyt viime vuosina. Nykyään kaupungin tärkeä elinkeino on turismi. Monet turistit vierailevat loka-helmikuussa, jolloin valkopäämerikotkat näyttäytyvät Alaska Chilkatin valkopäämerikotkien suojelualueella.
Seija Haarala

Seija Marjatta Haarala-Rytöhonka (s. 27. lokakuuta 1938 Oulu) on suomalainen näyttelijä.
Seija Haarala valmistui Teatterikoulusta 1960 ja näytteli uransa alussa Kotkan, Hämeenlinnan ja Jyväskylän kaupunginteattereissa ja vuodesta 1965 Kuopiossa.
Haarala on näytellyt elokuvissa Skandaali tyttökoulussa (1960), Kumarrusmatka (tv-elokuva 1965), Ruusubaletti (tv-elokuva 1968) ja Hulluna rakkaudesta (lyhytelokuva 2002).
Haarala avioitui 1963 kapellimestari Tapio Rytöhongan kanssa. Sarjakuvapiirtäjä Tapani Rytöhonka on heidän poikansa.
Mestarikiltaneuvosto

Mestarikiltaneuvosto on mestarikiltojen valtakunnallinen edunvalvonta- ja yhteistyöelin, joka myöntää mestarien ja kisällien arvonimet. Sen tarkoituksena on edistää korkeaa ammatillista osaamista, pitää yllä mestarien ja kisällien arvostusta sekä edistää kädentaitoja ja niihin liittyvän yrittäjyyden arvostusta. Mestarikiltaneuvosto on Suomen Yrittäjien jäsen.
Mestarikiltaneuvosto myöntää mestarin- ja kisällinkirjoja asianomaisen erikoisammatti- ja ammattitutkinnon suorittaneille, ja ylläpitää valtakunnallista mestari- ja kisällirekisteriä. Kerran vuodessa Mestarikiltaneuvosto järjestää valtakunnallisen juhlatapaamisen, Mestarimöötin.
Mestarikiltaneuvoston ylioltermannina toimii tällä hetkellä Katja Anttila.
Mestarikiltaneuvoston yhteydessä toimii Viktor Julius von Wright -ritaristo. Ritariston jäsenyys on korkein mahdollinen tunnustus käsityö- ja pienteollisuusalalla toimineelle Suomen kansalaiselle. Ritariston jäsenenä voi olla vain 12 henkilöä kerrallaan, ja sen puheenjohtajaa kutsutaan valtakunnan oltermanniksi.

Mestarintutkinnon historiaa

Käsityömestari- ja kisälliperinteen juuret ovat ammattikuntalaitoksessa, joka kukoisti useissa maissa jo 1300- ja 1400-luvuilla ja tuli saksalaisten käsityöläisten ja kauppiaiden mukana myös Ruotsiin.
Suomessa ammattikuntien historia alkaa varsinaisesti vasta 1620-luvulla. Suutarien ammattikunta syntyi Turkuun vuonna 1624. Ammattikuntalaitoksen suurin kukoistusaika oli Suomessa kuitenkin vasta 1800-luvun alkupuolella.
Ammattikunta muodostui tietyn käsityöalan mestareista sekä heidän palveluksessaan olleista kisälleistä ja oppipojista. Itsenäisinä yrittäjinä saivat toimia vain mestarit. Ammattikuntalaitoksen aikana oppipoika pääsi tavallisimmin kisälliksi 3–5 vuodessa ja sen jälkeen mestariksi noin 3 vuodessa. Ammattikunnat pyrkivät vaalimaan jäsentensä taloudellisia etuja sekä takaamaan tuotteiden laadun ja kohtuulliset hinnat.
Ammattikuntalaitos lakkautettiin Suomessa 1868, kun keisarillinen asetus kaupasta ja elinkeinosta tuli voimaan. "Kauppiasten, vapriikinpitäjäin ja hantvärkkareiden tuli kussakin kaupungissa perustaa yhdistyksiä, joiden tehtävänä oli mm. ulosantaa kisällintodistuksia ja mestarikirjoja." Myöhemmin tämä tehtävä siirtyi vuosikymmeniksi Pienteollisuuden Keskusliitolle ja vuodesta 1996 lukien Mestarikiltaneuvostolle.

Mestarintutkinto tänään

Nykyään mestariksi tullaan useimmiten siten, että ensiksi suoritetaan ammattitutkinto ja sen jälkeen asianomainen erikoisammattitutkinto. Ammattitutkintoon (eli kisällitutkintoon) edellyttävä ammattitaito osoitetaan käytännön työtilanteissa näyttökokeissa. Erikoisammattitutkinnon (eli mestarintutkinnon) suorittaneilta edellytetään alan vaativimpien työtehtävien hallintaa, talous- ja yritystietoutta kuten kustannuslaskentaa sekä asiakaspalvelua.
SMS V125

Palvelus

Sodan päätyttyä alus internoitiin 22. marraskuuta 1918 jälkeen Scapa Flow'hun. Aluksen miehistön upotus 21. kesäkuuta 1919 jäi yritykseksi. Hylky nostettiin heinäkuussa ja se luovutettiin sotakorvauksena Britannialle, joka romutti sen vuonna 1922 Newportissa.
Frédéricque Goporo

Frédéricque Rufin Goporo (s. 8. elokuuta 1966) on keskiafrikkalainen entinen koripalloilija. Hän kilpaili vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa ja kuului siellä kymmenenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen. Myös hänen veljensä Aubin-Thierry Goporo oli mukana joukkueessa.
152 H 88

152 H 88 on vedettävä 152-millinen 32 kaliiperin pituisella putkella varustettu raskas haupitsimalli. Mallin tykit ovat ampumaominaisuuksiltaan samankaltaisia, mutta ulkonäöltään ja yksityiskohdiltaan erilaisia johtuen siitä, että malli on luotu modernisoimalla neljä vanhaa tykkimallia. Tykkeihin on vaihdettu mm. suomalaisvalmisteinen (Patria Vammas) putki ja lukko, ja lavettia on muokattu suuremman vetonopeuden mahdollistamiseksi. Lukko on manuaalinen. Haupitsia käytetään Jalkaväkiprikaati-80:n kenttätykistörykmentin aseistuksena.

Ampumatarvikkeet

Ampumatarvikkeen tyyppinä on kartussilaukaus. Neuvostovalmisteiset ampumatarvikkeet voidaan toimittaa yhden täydellisen laukauksen sisältävissä puulaatikoissa. Kranaatin paino on noin 43 kiloa josta räjähdysainetta on noin kuusi kiloa, ja suurimman panoksen ruutimäärä on noin 8 kiloa. Kranaattivalikoimaan kuuluu ainakin sirpalekranaatti, jonka lähtönopeus on noin 650 metriä sekunnissa ja suurin vaikutusetäisyys 50-150 metriä.

Muuta

Neuvostovalmisteinen 152 H 55 (D-20) käyttää samoja ampumatarvikkeita 152 H 88 –sarjan kanssa.
Matti Suokas

Matti Petteri Suokas (2. marraskuuta 1938 Lumivaara – 24. elokuuta 2004 Kouvola) oli Suomen puolustusvoimien upseeri ja kenraaliluutnantti.
Suokas syntyi maanviljelijäperheeseen Lumivaarassa Laatokan rannalla, luovutetussa Karjalassa. 
Suokas  kävi kansakoulua Alavudella 1945-1949. Ylioppilaaksi hän kirjoitti keväällä 1958 Alavuden yhteiskoulusta.

Sotilasura

Matti Suokas valmistui kadettikoulusta upseeriksi  vuonna 1961 ja aloitti palveluksensa puolustusvoimissa Savon Prikaatissa Mikkelissä. 
Suokas palveli eri tehtävissä mm. Reserviupseerikoulussa ja Kymen Jääkäripataljoonassa Haminassa, Kuopion sotilaspiirin esikunnassa, Kaakkois-Suomen sotilasläänin esikunnassa Kouvolassa ja kahteen otteeseen Pääesikunnassa Helsingissä. 
Kymen sotilasläänin komentajana Matti Suokas oli vuosina 1993–96 ja Pohjoisen maanpuolustusalueen komentajana 1996–98. 
Matti Suokas  ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1996.

Yksityiselämä

Matti Suokas  osallistui aktiivisesti veteraanitoimintaan.
Puutarhanhoito ja mökkeily, metsästys, kalastus sekä liikunta olivat mieliharrastuksia.

Huomionosoitukset

Kenraaliluutnantti Matti Suokas on uransa aikana saanut noin 15 kunniamerkkiä, muiden muassa Suomen Valkoisen Ruusun 1. luokan komentajamerkki sekä Suomen Leijonan vastaava merkki.
Arttu Lindeman

Taustaa

Lindeman aloitti videoiden tekemisen YouTube-palveluun vuonna 2013, kun oli lähdössä Ruotsiin vaihto-oppilaaksi. Aluksi hän teki videoita Ruotsista vain kavereilleen ja perheelleen, mutta huomasi, että muitakin kiinnostaa katsoa hänen elämäänsä videoiden kautta. Aluksi Lindeman teki taikatemppuja videoillaan, mutta taikatemput vaihtuivat jonkin ajan kuluttua videoblogeihin. 
Heinäkuussa 2015 Lindeman julkaisi omakustannekappaleen ”Mainstreamflownjuntti” YouTubeen sekä Spotifyhin. Helmikuussa 2016 hän allekirjoitti levytyssopimuksen Sony Music -levy-yhtiön kanssa, jonka myötä ”Mainstreamflownjuntti”-kappale poistettiin YouTubesta ja Spotifysta.
Arttu Lindeman valmistui ylioppilaaksi Lahden lyseon lukiosta keväällä 2016.

Musiikkiura

Sony Music julkaisi Lindemanin ensimmäisen singlen ”Läikkyy” 20. kesäkuuta 2016. Kappaletta kuunneltiin julkaisuyön aikana yli 60 000 kertaa ja se nousi Suomen Spotifyn 50 kuunnelluimman kappaleen listalla kuudenneksi. Single ylitti kultalevyrajan alle kahdessa viikossa ja platinalevyrajan neljässä viikossa. Kappaletta on syytetty kopioksi DJ Freshin, Diplon ja Dominique Young Uniquen kappaleesta ”Earthquake”, mutta kappaleen tuottaja MGI on kieltänyt syytökset. 
Lindemanin toinen single ”Faijas” julkaistiin 22. elokuuta 2016. Kappaleella on mukana myös Lucas. Artisti on kertonut kappaleen kertovan entisen tyttöystävänsä epäilevästä isästä. 
Kolmas single ”Menee tunteisiin” julkaistiin 21. lokakuuta 2016. Se nousi yhdessä päivässä Spotifyn Suomen Top-50-listan ensimmäiseksi. Myös joulukuun 26. päivä julkaistu ”Hukutaan” nousi ensimmäisenä päivänään Suomen Spotifyn kuunnelluimmaksi kappaleeksi.
Lindeman sai helmikuussa 2017 järjestettävään Emma-gaalan kolme ehdokkuutta. Hän oli ehdolla vuoden tulokkaaksi sekä vuoden artistiksi. Lisäksi ”Läikkyy”-kappaleen musiikkivideo oli ehdolla vuoden musiikkivideoksi. Lopulta Lindeman valittiin yleisöäänin vuoden 2016 artistiksi.
Lindemanin ennakkoon platinalevyyn oikeuttavan määrän striimannut esikoisalbumi Offline julkaistiin 29. syyskuuta 2017.
Aukusti Uotila

Henkilöhistoria

Uotilan vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Uotila ja Ulrika Maria Laatu. Uotilan veljenpoikia olivat taidemaalari Antti Favén sekä kansatieteilijä ja sotilas Pertti Uotila. Uotila opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1873–1876 ja Helsingin yliopiston piirustussalissa 1876–1877 Hjalmar Munsterhjelmin oppilaana. Ylioppilaaksi hän valmistui 1876. Uotila ryhtyi opiskelemaan lääkäriksi, mutta  hän keskeytti opintonsa ja lähti Pariisiin, maalaten siellä 1877–1879 École des Beaux-Arts -akatemiassa K. Lehmannin johdolla. Tultuaan takaisin Suomeen lyhyeksi ajaksi 1879–1880 hän palasi Ranskaan, asuen useilla eri paikkakunnilla. Hänen elämäänsä varjostivat köyhyys ja huono terveys.  Uotila menehtyi Korsikalla vain 27-vuotiaana keuhkotautiin, joka oli puhjennut 1881 hänen saatuaan vuotta aiemmin pahan kurkkutaudin. Hänet on haudattu Ajaccioon; hautajaisissa oli läsnä vain hänen italialaisen vuokraemäntänsä perhe.

Realismin edustaja

Taiteilijana Uotila edusti realistista tyylisuuntaa. Uotilan parhaina töinä pidetään hänen Pariisin ajan tuotantoaan.  Hänen teoksiaan on Ateneumissa, muun muassa Syysmaisema kuutamossa (1883) ja Nizzan vihannestori (1885). Suomen Taideyhdistys järjesti Uotilalle ja Johannes Takaselle yhteisen muistonäyttelyn syksyllä 1886.
Luca Filippi

Luca Filippi (s. 9. elokuuta 1985 Savigliano) on italialainen autourheilija. Hän ajoi kaudet 2006–2012 GP2-sarjassa, johon hän siirtyi voitettuaan italian F3-mestaruuden vuonna 2005. Nykyään Filippi kilpailee IndyCar-sarjassa.

Ura

Kaudella 2006 Filippi ajoi GP2-sarjassa Petrol Ofisi FMS International -tallissa, mutta hänet erotettiin tallista kesken kauden vaisun menestyksen takia.
Kaudella 2007 Filippi jatkoi uraansa GP2-sarjassa. Hän voitti kauden avauskisan Bahrainissa ja sijoittui sarjan loppupisteissä neljänneksi. Hän päätyi tasapisteisiin maanmiehensä Giorgio Pantanon kanssa, mutta Pantano sijoittui sarjassa kolmanneksi, koska Pantanolla oli kaudelta kaksi voittoa, kun taas Filippilla oli vain yksi voitto. Kaudella 2008 Filippi jatkoi GP2-sarjassa ART Grand Prix- ja Arden-talleissa huonolla menestyksellä. Kaudella 2009 Filippi ajoi Super Nova -tallissa voittaen kauden päätöskilpailun Portugalissa. Hän kilpaili myös Aasian GP2-sarjassa kausina 2008–2010 saavuttaen yhden voiton ja sarjan kakkostilan kaudella 2009–2010.
Kaudella 2010 Filippi ei saanut enää paikkaa GP2:sta, mutta myöhemmin Josef Králin onnettomuuden jälkeen Valenciassa, Filippi pääsi jälleen ajamaan. Hän ohitti kauden aikana Javier Villan eniten GP2 kilpailuja ajaneena kuljettajana. Hän saavutti yhteensä viisi pistettä. 
Filippi oli ehdolla Sauberin F1-kisakuskiksi kaudella 2010, jolloin hän olisi tuurannut vaisusti ajanutta Pedro de la Rosaa. Filippi kilpaili myös Auto GP sarjassa voittaen kaksi kilpailua sijoittuen loppupisteissä viidenneksi. Filippi ajoi sarjassa myös kaudella 2011 sijoittuen sarjan loppupisteissä toiseksi.
Kaudella 2011 Filippi jatkoi GP2:ssa. Hän ajoi kauden puoliväliin asti Super Novalla, kunnes siirtyi Scuderia Coloni-talliin. Filippi ajoi Colonilla heti ensimmäisessä kisassaan voittoon Nürburgringin radalla. Voiton arvoa kuvasti se, että se kilpailu oli Filipin GP2-uran 100 startti. Filippi ajoi voittoon myös Belgian sprinttikilpailussa ja Monzan pitkässä kilpailussa. Hän sijoittui lopulta toiseksi sarjapisteissä.
Vuonna 2012 Filippin oli tarkoitus kilpailla IndyCar-sarjassa. Hän ei kuitenkaan osallistunut kaudella ajettaviin kilpailuihin. Myöhemmin Filippi palasi jälleen GP2-sarjaan Coloni-talliin korvaten Stefano Colettin loppukauden ajaksi italian kilpailusta lähtien. Hän ajoi heti voittoon paluukilpailussaan Monzan pitkässä kilpailussa. Kauden päättävässä Singaporen kilpailussa Filippi ajoi paalupaikalle, mutta joutui keskeyttämään kilpailussa. Filippi saavutti yhteensä 29 pistettä sijoittuen sarjan 16:sta.
Charles Martin Smith

Charles Martin Smith (s. 30. lokakuuta 1953 Van Nuys, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja ohjaaja. Näyttelijänä hänet tunnetaan muun muassa elokuvista Svengijengi ’62 (1973), Buddy Holly (1978), Juhlat ovat ohi (1979), Kun sudet ulvovat (1983), Starman (1984), Lahjomattomat (1987), Sanaton (1994), Etusivun rakkaustarina (1994), Koriskenttien koiratähti (1997) ja Deep Impact (1998). Hän on näytellyt myös minisarjassa Streets of Laredo (1995). Lisäksi hän on ohjannut minisarjan The Snow Walker (2003) ja elokuvan Stone of Destiny (2008).

Yksityiselämä

Smith oli naimisissa Ursula Martinin kanssa, mutta liitto päättyi eroon. Heillä on yksi lapsi. Smith harrastaa kitaran ja pianon soittoa. Hän pitää laulujen kirjoittamisesta.
Milja Sarkola

Milja Sarkola (s. 1975) on suomenruotsalainen teatteriohjaaja ja näytelmäkirjailija. Hänen teoksensa käsittelevät muun muassa perhesuhteita, seksuaalisuutta, julkisuutta ja yksityisyyttä.

Ura ja teokset

Sarkola valmistui ohjaajaksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2006. Hän toimi Teatteri Takomon taiteellisena johtajana yhdessä Pauliina Feodoroffin kanssa vuosina 2008–2012. Hän on ohjannut useita näytelmiä eri näyttämöille sekä suomeksi että ruotsiksi. Hänen ensimmäinen oma näytelmänsä, Perheenjäsen, sai ensi-iltansa Teatteri Takomossa 2011. Sarkola paitsi kirjoitti myös ohjasi teoksen. Perheenjäsen palkittiin Thalia-palkinnolla.
Muita Sarkolan kirjoittamia näytelmiä ovat Kivet suuhun (2006, yhdessä Heini Junkkaalan kanssa), Jotain toista – Henkilökohtaisen halun näyttämö (Q-teatteri 2015) sekä Allt som sägs (Teater Viirus 2016).

Teosten teemoista

Sarkolan työstä on sanottu, että hänen kimmokkeensa kirjoittamiseen löytyy ”tarpeesta lausua asioita ääneen, halusta tavoittaa jokin havainto tai kokemus kielen kautta mahdollisimman tarkasti”.
Sarkolan esikoisnäytelmä Perheenjäsen on omakohtainen kuvaus teatteriperheestä, jonka jäsenet omistautuvat työlleen eivätkä tunne toisiaan. Teos käsittelee myös teatterin tekemistä ja liikkuu erilaisilla kerronnan tasoilla: esityksessä valmistetaan esitystä ja puhutaan siitä.
Jotain toista käsittelee seksuaalista halua ja sen tuottamaa puhetta. Sarkola kertoo, että kirjoittaessa aiheeksi tarkentui estyneen ihmisen suhde haluun. Näytelmän pääosassa on homoseksuaalinen nainen, teatteriohjaaja, joka valmistaa esitystä halusta ja tuo näyttämölle omat seksuaaliset kokemuksensa.
Allt som sägs on kasvukertomus, jonka ensimmäinen puolisko kuvaa täydellisyyteen pyrkivän tytön lapsuutta ja teini-ikää, toinen aikuisen naisen itsereflektointia. Esitys käsittelee muun muassa yksinäisyyttä ja paljastumisen ja torjutuksi tulemisen pelkoa.

Perhetausta

Milja Sarkolan isä on näyttelijä ja teatterinjohtaja Asko Sarkola. Hänen veljensä on näyttelijä Sampo Sarkola.
Miikka Kallio

Miikka Kallio (s. 13. helmikuuta 1980 Lahti) on suomalainen muusikko. Hän toimii populaarimusiikin, hengellisen musiikin ja taidemusiikin eri osa-alueilla. Hänet tunnetaan lahtelaisena pianistina, urkurina ja säveltäjänä. Miikka Kallion ja hänen yhtyeidensä (The Miikka Kallio Trio ja Miikka Kallio Band) kanssa ovat tehneet yhteistyötä monet muusikot Lahden ja Helsingin seuduilta. Yhtyeiden peruskokoonpano on vaihteleva.

The Miikka Kallio Trio

The Miikka Kallio Trion ohjelmistoon sisältyy mm. jazzia, bluesia, soulia ja gospelia. Yhtye tekee yhteistyötä lahtelaisen bluesmuusikon Baby Boy Varhaman kanssa. Baby Boy Varhama ja Miikka Kallio aloittivat yhteistyönsä 2000-luvun alussa. Aluksi oli vain kaksi miestä - laulaja ja pianisti. Ohjelmisto koostui harkitusti valituista jazzstandardeista, spirituaaleista ja gospelkappaleista. Myöhemmin kokoonpanoon liittyivät basisti ja rumpali, ja ohjelmisto eriytyi kahteen suuntaan: toisaalta akustinen pianotrio (piano, kontrabasso, rummut) säestämässä Baby Boy Varhaman laulamaa jazzillisesti sovitettua afrikkalais-amerikkalaista hengellistä musiikkia ja toisaalta Baby Boy Varhama ja sama trio, mutta Miikka Kallion soittimena sähköiset koskettimet. Yhtyeen ohjelmisto sisältää groovepohjaista souljazzia tämän genren bluesia unohtamatta. The Miikka Kallio Trion kokoonpano on bändiliideri-pianistin lisäksi basisti Esa Korja tai irlantilainen bassotaituri Conor MacCarthy, sekä rumpali Lari Hermanni Lius.

Miikka Kallio Band

Miikka Kallio Band on tyylivalikoimaltaan hyvin vaihteleva bilebändi, jonka keikoilla kuullaan joskus tunnettuja jazzstandardeja, joskus Suomi-iskelmää, yhtyeen omia sävellyksiä ja ylipäänsä eri keikoilla monentyyppistä ohjelmistoa. Yhtye perustettiin vuonna 1999, ja se esiintyi ensimmäisen kerran Bellman-ravintolassa Lahdessa.
Maunu Puranen

Maunu Puranen (1914–1999) oli suomalainen geofyysikko ja professori. Hän oli Geologisen tutkimuslaitoksen geofyysikko 1946–1961, geofysiikan osaston osastonjohtaja professorin arvonimellä 1962–1977. Hänen tutkimusalaansa oli sovellettu geofysiikka.
Irving Stone

Irving Stone (14. heinäkuuta 1903 – 26. elokuuta 1989) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Häntä on kutsuttu elämäkertahistorian lajityypin luojaksi, ja hänen elämäkerrallisten romaaniensa aiheina ovat muun muassa Vincent van Gogh, Michelangelo, Charles Darwin, Camille Pissarro, Sigmund Freud ja John Adams. Teokset ovat kokonaisvaltaisia ja tunnepitoisia kuvauksia päähenkilöistään ja heidän sielunmaisemastaan, ja ne perustuvat hyvin tarkkaan tutkimustyöhön.

Elämä ja ura

Irving Stonen oikea nimi oli Irvin Tenenbaum. Hän syntyi Kaliforniassa ja valmistui Etelä-Kalifornian yliopistosta maisteriksi vuonna 1924.
Stonen esikoisteos on taidemaalari Vincent van Goghista kertova elämäkertaromaani Hän rakasti elämää (Lust for Life, 1934). Van Goghin veljelleen kirjoittamiin kirjeisiin perustuva muotokuva vie lukijan hyvin lähelle Van Goghin työskentelytapaa. Kirjasta tehtiin vuonna 1956 suosittu samanniminen elokuva. Stone kokosi lähdemateriaalina käyttämänsä kirjeet myöhemmin yhteen kirjaksi Kirjeitä veljelleni (1937).
Stonen toinen suurteos, kuvanveistäjä Michelangelon elämäkerta Michelangelo (The Agony and the Ecstasy) ilmestyi vuonna 1961. Romaania valmistellessaan Stone asui useita vuosia Italiassa, missä hän työskenteli marmorilouhoksessa ja opetteli itse työstämään marmoria. Romaanista tehtiin Hollywood-elokuva Tuska ja hurmio (1965). Stone julkaisi myös romaania varten käännättämänsä Michelangelon 495 kirjettä erillisenä kirjana.
Stonea avusti kirjojensa tutkimustyössä Kalifornian yliopiston kirjaston päätutkija Esther Euler, jolle moni Stonen kirjoista on omistettu. Stonen vaimo Jane toimitti miehensä kirjat julkisuuteen.
Pukki paratiisissa

Juoni

Trangøn saarella miehet syövät paljon kananmunia ja säilyttävät näin viriiliytensä. Miesten lemmenkutsu saa naiset syttymään jopa kilometrien päästä. Kun naispuolinen sisäministeri saapuu sotalaivoineen panemaan separatistisia saarelaisia kuriin, miesten erikoistaidoille tulee käyttöä.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen toteaa tämän skandinaavisen kulttielokuvan olevan jotensakin katsottava, ”ainakin jos unohtaa turhat laatukriteerit”. Hän antaa Pukille paratiisissa kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Yhdysvaltain avoin golfturnaus

Yhdysvaltain avoin golfturnaus (U.S. Open Championship) on vuosittain Yhdysvalloissa pelattava miesten golf-turnaus. Se on yksi neljästä miesten golfin major-turnauksesta. Ensimmäisen kerran se pelattiin vuonna 1895.

Historiaa

Ensimmäinen Yhdysvaltain avoin golfturnaus pelattiin 4. lokakuuta 1895 Newportissa, Rhode Islandilla 9 reiän kentällä, joka kierrettiin neljä kertaa. Kisaan osallistui kymmenen ammattilaista ja yksi amatööri. Voittaja oli 21-vuotias englantilainen Horace Rawlins.
Alkuvuosina kilpailua hallitsivat englantilaiset ja skotlantilaiset pelaajat. Ensimmäinen Yhdysvalloissa syntynyt voittaja oli 19-vuotias John McDermott vuonna 1911. Siitä lähtien isäntämaan pelaajat ovat hallinneet kilpailua ja voittaneet kaikkiaan 78 kertaa. Edellä mainittujen maiden lisäksi voitto on mennyt viisi kertaa Etelä-Afrikkaan, kaksi kertaa Australiaan ja Pohjois-Irlantiin sekä kerran Uuteen-Seelantiin ja Argentiinaan.
Eniten voittoja, neljä kappaletta, ovat keränneet Willie Anderson (1901, 1903, 1904, 1905), Bobby Jones (1923, 1926, 1929, 1930), Ben Hogan (1948, 1950, 1951, 1953) ja Jack Nicklaus (1962, 1967, 1972, 1980). Kolmeen voittoon ovat yltäneet Hale Irwin (1974, 1979, 1990) ja Tiger Woods (2000, 2002, 2008).
Kronikka

Kronikka (kreikan sanasta χρόνος, ”aika”) on aikakirja, johon on kirjattu historiallisia tapahtumia aikajärjestykseen. Kronikoita on laadittu jo antiikin aikoina, mutta tunnetuimmat kronikat ovat peräisin keskiajalta, ja ne kuuluvat aikansa tärkeimpiin historialähteisiin. Tunnettuja esimerkkejä ovat esimerkiksi Anglosaksien kronikka, Historia Regum Britanniae ja Liivinmaan kronikka. Sukukronikka valottaa tapahtumia tietyn suvun piirissä ja sen ympäristössä.
Nimitystä ”kronikka” käytetään myös runomittaisesta leikillisestä tapahtumien tai henkilöiden esittelystä.
Oulun seudun ammattiopisto

Puukotus

Myllytullin yksikössä 10. lokakuuta 2013 16-vuotias koulussa opiskeleva miespuolinen opiskelija puukotti kolmea naispuolista opiskelijaa sekä koulun vahtimestaria.
Rönsytiarella

Ulkonäkö

Rönsytiarellan vaahteranlehtiä muistuttavat lehdet nousevat lehtiruotien varassa liki vaakasuoraan. Se kukkii touko-kesäkuussa. Kukkavanat nousevat ylös lehtimassasta kuin oravanmarjan kukinnot. Kasvilla on kaunis syysväri. Osa lehdistä talvehtii.

Levinneisyys

Rönsytiarella on kotoisin Pohjois-Amerikasta.