google/wiki40b huggingface dataset:
Juiz de Fora

Juiz de Fora [zuiz - fo:-] on kaupunki Brasiliassa, Minas Geraisin osavaltiossa.
Kaupunki tunnettiin aikaisemmin nimellä Paraibuna. Se sijaitsee Paraibunajoen laaksossa. Vuonna 2000 Juiz de Forassa asui 456 000 asukasta. Kaupunki on teollisuuskaupunki ja maatalousalueen kauppakeskus. Siellä on kutomoja sekä riisin, banaanin, sokeriruokon, kahvin ja karjan kauppaa. Juiz de Forassa on myös yliopisto ja lentoasema.
Pysyvän tulotason hypoteesi

Pysyvän tulotason hypoteesi (engl. permanent income hypothesis) on Milton Friedmanin vuonna 1957 esittämä kulutusteoria, jota hän itse piti parhaana tieteellisenä työnään. Sen mukaan kuluttajat eivät muuta kulutustottumuksiaan, vaikka käteen jäävä ostovoima muuttuisi tilapäisesti, vaan olettavat ostokykynsä pysyvän vakiona.
Paul Diesing on esittänyt, että Friedman testasi pysyvän tulotason hypoteesia tilastollisin menetelmin, jotka eivät jättäneet mahdollisuutta hypoteesin kumoutumiselle.
Vuonna 2016 Friedmanin pysyvän tulotason hypoteesi on osoitettu vääräksi. Idean kumoaminen on merkitykseltään tärkeä, koska Friedman kykeni sen avulla argumentoimaan keynesiläistä finanssipoliittista elvytystä vastaan. Friedmanin hypoteesin perusteella valtion tekemällä elvytyksellä ei olisi toivottuja vaikutuksia. Hypoteesi esimerkiksi tarkoitti, että valtion kansalaiselle antamalla shekillä ei olisi vaikutusta kulutuskäyttäytymiseen eikä sillä siten olisi taloutta elvyttävää vaikutusta. Hypoteesiin uskottiin taloustieteessä vuosikymmeniä. Tutkimuksen tekivät Harvardin yliopiston Peter Ganong ja Pascal Noel.
Jesse Johnsson

Maajoukkue

Johnsson on valittu U19-maajoukkueen leireille, muttei ole vielä pelannut maaotteluita.
Papaija

Ulkonäkö ja koko

Papaija kasvaa tavallisesti 2–6 metriä korkeaksi, korkeimmillaan 8 metriä korkeaksi. Runko on suora, sileä ja väriltään vihreä. Oksia ei ole, vaan lehdet asettuvat kierteisesti suoraan runkoon. Suurikokoiset lehdet ovat suoria ja pitkäruotisia, lehtilapa on syvään suuriliuskainen. Lehtiä on yleensä jäljellä vain rungon yläosassa. Rungon alaosassa on selvästi näkyviä, vanhojen lehtien jättämiä arpia. Papaijan kellanvalkoiset kukat ovat kaksikotisia ja puhkeavat lehtihankoihin.
Papaija kukkii ja tuottaa hedelmiä samanaikaisesti vuoden ympäri. Hedelmät voivat painaa jopa 10 kg, mutta tavallisesti ne ovat noin kilon painoisia. Ne roikkuvat suoraan rungosta. Muodoltaan papaijan hedelmä soikea tai hieman päärynänmuotoinen. Kuori on nahkamainen, sileä ja vihreä, kypsänä kellertyvä. Hedelmämalto eli hedelmäliha on mehukas ja väriltään vaalean oranssi tai punainen. Rakenteeltaan se muistuttaa hieman melonia. Hedelmämalton keskellä olevassa ontelossa on runsaasti mustanharmaita pippurinmarjan kokoisia siemeniä. Siemeniä saattaa olla jopa yli 50 kappaletta hedelmää kohden.
Puuksi papaija on varsin lyhytikäinen. Tavallisesti se elää vain 4–5-vuotiaaksi. Toisaalta se alkaa tuottaa hedelmiä jo 10 kuukautta vanhana.
Viljelykasvina papaijasta on jalostettu useita eri lajikkeita.

Levinneisyys

Papaija on alkujaan kotoisin Etelä-Amerikan trooppisilta alueilta. Nykyään sitä kasvaa viljelykasvina kaikkilla tropiikissa ja subtropiikissa.

Käyttö

Papaija on yksi tropiikin eniten viljeltyjä ravintokasveja. Suurin osa sadosta käytetään paikallisesti. Papaijan hedelmän hedelmämalto sisältää runsaasti A- ja C-vitamiineja. Hedelmät nautitaan yleensä sellaisenaan tai hedelmäsalaateissa. Hedelmistä tehdään myös mehua ja nektaria, jotka ovat tuoreita hedelmiä suositumpia vientituotteita. Papajan maku on hieman melonimainen ja aprikoosimainen. 
Erityisesti papaijan kuorien ja raakojen hedelmien maitiaisneste sisältää proteiineja pilkkovaa papaiinientsyymiä, jota käytetään ruoansulatusongelmien lääkinnässä. Samasta syystä papaija edistää ruoansulatusta. Entsyymi myös mureuttaa lihaa, joten papaija sopii soseutettuna marinadeihin. Sitä käytetään myös purukumin raaka-aineena sekä villan ja silkkikankaan käsittelyssä ehkäisemään kutistumista. Papaijan lehdet kelpaavat keitettyinä vihanneksiksi  ja koko kasvi sopii hyvin myös karjanrehuksi.
Tales of Leonardo: Blind Sight

Juoni

Sarjakuvan tarina sijoittuu Tales of the TMNT lehden numeron 5 jälkeisiin tapahtumiin, jossa Leonardo menettää näkönsä, kun salaperäinen ninja myrkyttää hänet ennen kuin aloittaa tappelunsa vastustajaansa vastaan. Sarjakuva jatkaa tarinaa seuraamalla Leonardon koettelemuksia sokeana, jossa hän joutuu kohtaamaan muun muassa outoja henkiä metsässä. Sarjan kolmannessa ja neljännessä osassa Leonardo saa Tikun tekemää "Infini"-teetä, joka vie Leonardon feodaali ajan Japaniin. Matkan aikana hän löytää vastauksen näkönsä palautumiseen.
Sergei Bobrovski

Seuraura

Bobrovski on kotikaupunginsa Novokuznetskin joukkueen Metallurg Novokuznetskin kasvatti. Hän pelasi seuran kakkosjoukkueessa pitkään, kunnes kaudella 2006–2007 hän sai pelata ensimmäiset ottelunsa Venäjän superliigassa. Kaudella 2007–2008 hän pelasi eniten joukkueen maalivahdeista. Kaudella 2008–2009 hän oli joukkueen kakkosmaalivahti ja 2009–2010 ykkösmaalivahti.
Toukokuussa 2010 Bobrovski teki kolmen vuoden tulokassopimuksen Philadelphia Flyersin kanssa. Hän vakuutti valmentajat harjoitusleirillä ja joukkueen päävalmentaja Peter Laviolette nimesi Bobrovskin aloittavaksi maalivahdiksi kauden 2010–2011 avauspeliin Pittsburgh Penguinsia vastaan lokakuussa 2010 Michael Leightonin ollessa loukkaantunut. Hän pelasi NHL-tulokaskaudellaan lopulta 54 runkosarja- ja kuusi pudotuspeliottelua. Kaudella 2011–2012 Bobrovski toimi Flyersin kakkosmaalivahtina Ilja Bryzgalovin hankinnan jälkeen. Hän pelasi kauden aikana 29 ottelua runkosarjassa ja yhden pudotuspeleissä.
Kesäkuussa 2012, kahden Philadelphia Flyersissa pelatun kauden jälkeen, Bobrovski siirtyi Columbus Blue Jacketsiin. Blue Jackets antoi Flyersille vaihdossa kolme varausvuoroa, muun muassa varausvuoron numero 45 NHL:n varaustilaisuudessa 2012. Vuonna 2013 Bobrovski voitti liigan parhaalle maalivahdille annettavan Vezina Trophy-palkinnon ensimmäisenä venäläisenä pelaajana, päästettyjen maalien keskiarvolla 2,00 ja 93,2 torjuntaprosentilla. Bobrovskin Vezinan arvoisesta pelaamisesta huolimatta Blue Jackets jäi täpärästi pudotuspelien ulkopuolelle.
1. heinäkuuta 2013 Bobrovski solmi kahden vuoden jatkosopimuksen Columbuksen kanssa, nostaen hänen vuosipalkkansa 5 625 000 dollariin. Bobrovski loukkaantui ottelussa Tampa Bay Lightningia vastaan 3. joulukuuta, ollen sivussa 6. tammikuuta 2014 asti. Blue Jackets pääsi pudotuspeleihin itäisen konferenssin ensimmäisellä villillä kortilla, mutta putosi ensimmäisellä kierroksella.
Tammikuussa 2015 Bobrovski teki Columbuksen kanssa neljä vuotta kestävän jatkosopimuksen.
Heinäkuussa 2019 Bobrovski teki Florida Panthersin kanssa seitsemän vuoden sopimuksen, josta Bobrovski tienaa 10 miljoonaa dollaria kaudesta.
Ruostekirjoahven

Koko ja ulkonäkö

Ruostekirjoahvenkoiras kasvaa  noin 8 cm pitkäksi, naaras jää kuusisenttiseksi. Väritys on ruskea-harmaa-sinertävä. Aikuisen kalan rinta ja selkäevän yläreuna ovat ruosteenruskeat. Kala muistuttaa varsinkin nuorena lähisukulaistaan lippukirjoahventa.

Alkuperä

Ruostekirjoahven elää villinä Etelä-Amerikan joissa: Amazonasin, Guaporen, Paranán ja Paraguayn vesistöissä Brasiliassa, Paraguayssa ja Argentiinassa.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Ruostekirjoahven on reviirikala, joka voi olla aggressiivinen muille kaloille ja  tappaa pienempiään varsinkin kutuaikana. Akvaariossa on hyvä olla piilopaikkoja kuten juurakoita ja kasvitiheikköjä. Kalat kutevat vaakasuoralle alustalle kuten kivelle tai kasvinlehdelle. Ne hoitavat mätiä ja vastakuoriutuneita poikasia.

Vesiolot

Muiden eteläamerikkalaisten jokikirjoahventen tavoin ruostekirjoahven viihtyy pehmeässä ja happamassa vedessä. Sopiva lämpötila on 20-25 astetta, pH 6-7.2, kovuus alle 10 dGH.
Eddy Gordo

Tekken 3

Eddy Gordo oli upporikkaasta perheestä ja hänellä oli käytännössä katsoen kaikkea muuta, kuin vanhemmat. Tuolloinen Mishima Zaibatsun omistaja Kazuya Mishima oli surmannut Eddyn isän ja äidin. Se sai Eddyn puhkumaan raivoa ja hän päätti kostaa Kazuyalle. Hän kuitenkin putosi turnauksesta.

Tekken 4

Eddy Gordon mestari joutui vankilaan. Hänellä oli lapsenlapsi nimeltä Christie, Eddy vannoi opettavansa Christielle Capoeiraan tarvittavat taidot. Kahden vuoden harjoituksen aikana Christiestä tuli taitava taistelija. Myöhemmin Christie löysi paperille kirjoitetun viestin, jossa Eddy kertoi hoitavansa vanhoja asioita. Christie huolestui ja päätti etsiä häntä The King Of Iron Fist Tournament 4:stä.

Tekken 5

Eddy Gordon mestari ja Christie Monteiron isoisä oli päässyt juuri vankilasta, mutta hänestä oli vankeutensa aikana tullut huolestuttavan heikkokuntoinen. Tämä mies ei ollut se mestari, jonka Eddy joskus tunsi. Christie ja Eddy tutkivat asiaa pidemmälle ja saivat selvää, että mies oli vakavasti sairas, ja että ainoastaan Mishima Zaibatsun teknologia voisi pelastaa hänet. Eddy ja Christie hankkivat miehelle kuntoutuksen, mutta laskut olivat harvinaisen suuret. Eddyn ja Christien oli pakko osallistua The King Of Iron Fist Tournament viiteen.
Looe Valley Line

Historia

Linja avattiin vuonna 1860, jolloin se korvasi Liskeard and Looe Union Canal -kanavan. Linjan toiminnasta vastasi aluksi Liskeard and Looe Railway -yhtiö. Se kulki alun perin Moorswaterista Liskeardin länsipuolelta Looen satamaan. Moorswaterissa se yhdistyi Liskeard and Caradon Railwayhin, jota pitkin kuljetettiin graniittia Bodminin nummen louhoksilta.
Henkilöliikenne radalla alkoi 11. syyskuuta 1879. Moorswaterin asema osoittautui matkustajille epäkäytännölliseksi, sillä se oli kaukana Liskeardista ja kaupungin rautatieasemasta, jota käytti Cornwall Railway. Niinpä Liskeard and Looe Railway avasi 15. toukokuuta 1901 yhteyden Moorswaterin eteläpuolelta Coombe Junctionista Liskeardin asemalle. Matkustajaliikenne Coombe Junctionin ja Moorswaterin välillä lakkautettiin samana päivänä.
Liskeard and Looe Railway liitettiin Great Western Railway -yhtiöön vuonna 1909. Rataosa Looen asemalta satamaan suljettiin vuonna 1916, ja liikenne Moorswaterin pohjoispuolen kaivoksilta lakkasi samoihin aikoihin.
Vuonna 1966 Looe Valley Line oli tarkoitus sulkea osana Beechingin leikkauksia, mutta liikenneministeri Barbara Castle peruutti sulkemisen kaksi viikkoa ennen aiottua lakkautuspäivää.

Reitti

Yksiraiteinen rata lähtee Liskeardin asemalta, jolla pysähtyvät myös Cornwallin pääradan junat. Looe Valley Linen laituri on 90 asteen kulmassa pääradan laitureihin nähden. Junat lähtevät sieltä aluksi koilliseen ja tekevät sitten pitkän käännöksen oikealle. Linja lähtee laskeutumaan jyrkästi ja kulkee lounaaseen. Se alittaa pääradan, joka kulkee Liskeardin viaduktilla 46 metriä ylempänä.
Pääradan alituksen jälkeen linja kääntyy taas oikealle ja liittyy Looesta Moorswateriin kulkevaan rataosaan Coombe Junctionin vaihteella. Suurin osa junista vaihtaa tässä kohtaa suuntaa ja jatkaa etelään kohti Looea, mutta osa jatkaa vaihteesta hieman eteenpäin ja pysähtyy Coombe Junction Haltin asemalla ennen suunnan vaihtamista. Coombe Junction Haltista linja jatkuu vielä pohjoiseen kohti Moorswateria, mutta tällä rataosuudella ei ole henkilöliikennettä.
Coombe Junctionin eteläpuolella linja seuraa vanhaa kanavaa sekä Looejokea. Seuraavat asemat ovat St. Keyne Wishing Well Halt ja Causeland, jossa on nähtävillä yksi kanavan alkuperäisistä suluista. Sandplacen aseman jälkeen linja kulkee pitkin joen estuaarin rantaa Looen rautatieasemalle asti.

Liikenne

Matkustajaliikennettä Looe Valley Linella liikennöi Great Western Railway. Maanantaista lauantaihin linjalla kulkee 12 junaa kumpaankin suuntaan. Niistä vain kaksi pysähtyy Coombe Junction Haltin asemalla. Muilla väliasemilla junat pysähtyvät vain pyynnöstä. Sunnuntaisin junia on kahdeksan kumpaankin suuntaan, eikä yksikään pysähdy Coombe Junctionissa.
Matkustajaliikenteen lisäksi linjalla kulkee epäsäännöllisesti myös tavarajunia, jotka kuljettavat sementtijauhetta Moorswateriin. Näitä junia liikennöi English, Welsh & Scottish Railway, kunnes Freightliner sai sopimuksen kuljetuksista vuonna 2002. Vuodesta 2016 alkaen kuljetuksista on vastannut Colas Rail.
Pöytämusiikki (Biber)

Pöytämusiikki (lat. Mensa sonora, seu Musica instrumentalis, sonatis aliquot liberiùs ſonantibus ad mensam; saks. Die klingende Taffel, oder Instrumentalische Taffel-Music, mit frisch-lautenden Geigen-Klang) on Heinrich Ignaz Franz Biberin Salzburgissa vuonna 1680 julkaisema sävellyskokoelma, joka sisältää kuusi hänen itsensä säveltämää sonaattia viululle, kahdelle alttoviululle ja continuolle.
Vuonna 1960 julkaisi Grazissa ja Wienissä toimiva Akademische Druck- u. Verlagsanstalt Erich Schenkin tieteellisesti toimittaman laitoksen Pöytämusiikista Denkmäler der Tonkunst in Österreich -sarjan 96. osana.
Lionel Daunais

Noël Ferdinand Lionel Daunais (31. joulukuuta 1901 Montreal – 18. heinäkuuta 1982 Montreal) oli kanadalainen baritoni ja säveltäjä. Hän aloitti opintonsa kotimaassaan ja voitti siellä Montrealin laulukilpailussa ensipalkinnon. Kesäkuussa 1926 Daunais sai Prix d'Europen, jonka turvin hän täydensi opintojaan Pariisissa. Eräs hänen opettajansa oli Darius Milhaud. Kapellimestari Désiré Inghelbrechtin kuultua Daunaisia tämä pääsi debytoimaan Algerissa.
Palattuaan vuonna 1930 Kanadaan Daunais debytoi Montrealin Société d’Opérettessa Mireillen ja André Messagerin La Basochen esityksissä. Hän teki yhteistyötä Anna Malenfantin, Ludovic Huotin ja Allan McIverin kanssa. He muodostivat Trio Lyriquen, jolle Daunais kirjoitti lähes sata kevyttä laulua. Vuonna 1936 Daunais perusti Charles Goulet’n kanssa Variétés lyriquesin, joka toimi vuoteen 1955 saakka. Daunais osallistui sen toimintaan baritonina ja johtajana. Hän esiintyi oopperoissa, kymmenissä opereteissa ja teki huomattavaa työtä tuottajana. Vuonna 1959 hän sai Canada Councililta apurahan, jonka turvin hän saattoi valmiiksi lapsille suunnatun laulukokoelman.  Vuosina 1961–2 Daunais esiintyi 250 radio-ohjelman sarjassa CBC:lle Trio Lyriquen kanssa. Vuosina 1970–1 CBC lähetti 13 radio-ohjelman sarjan, joka oli omistettu säveltäjän vokaaliteoksille.
Daunais sekä sävelsi että sanoitti lauluja. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös kuoroteoksia.
Daunais kuului vuodesta 1972 Opéra du Québecin johtokuntaan. Hän sai useita palkintoja ja tunnustuksia, joihin lukeutuvat Canadian Music Council Medal (1972), Prix de musique Calixa-Lavallée (1977), Prix Denise-Pelletier (1982) ja ottaminen Canadian Songwriters Hall of Fameen. Vuonna 1978 Daunaisista tehtiin Kanadan ritarikunnan upseeri.
Ancistrocladaceae

Tuntomerkit

Kasvien haarat päättyvät spiraalikierteisiin tarttumakärkiin. Lehdet sijaitsevat kierteisesti ja ovat yksinkertaisia ja ehyitä; niissä on pienet korvakkeet, jotka karisevat pian tai puuttuvat kokonaan. Kukinnot ovat viuhkomaisia, ja niissä on pieniä, säteittäisiä ja kaksineuvoisia kukkia, joiden perät ovat nivelikkäitä. Verholehtiä on viisi ja ne ovat kasvaneet yhteen tyveltään toistensa ja sikiäimen kanssa. Terälehtiäkin on viisi; ne ovat jonkin verran meheviä ja tyveltään yhteenkasvaneita. Heteitä on tavallisesti kymmenen, joskus viisi. Sikiäin on puolittain kehänalainen, kolmen yhteen kasvaneen emilehden muodostama. Siinä on vain yksi lokero, joka sisältää yhden siemenaiheen. Vartaloita ja luotteja on emilehtien lukumäärää vastaten myös kolme. Sikiäimestä kehittyy kuiva ja puutuva hedelmä ja siihen kiinni kasvaneet verholehdet muuntuvat siipimäisiksi lentimiksi.

Sukulaisuus

Ancistrocladus-suvun systemaattinen asema on pitkään ollut hyvin epäselvä. Usein niitä on pidetty teekasvien (Theaceae) etäisinä sukulaisina. Molekyylitutkimusten mukaan se kuuluu omana heimonaan laajaan Caryophyllales-lahkoon ja siinä kehityshaaraan, jossa ovat kihokki- (Droseraceae) ja kannukasvikasvit (Nepenthaceae) sekä heimot Drosophyllaceae ja Dioncophyllaceae. Kaikki nämä sukulaisheimot sisältävät hyönteissyöjäkasveja, mikä ominaisuus puuttuu Ancistrocladus-lajeilta.
Keskimmäinen (Iitti)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 36 hehtaaria, se on 1,2 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 5,3 kilometriä
.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kymijoen alaosan alueella (14.11), jonka Anjalan voimalaitoksen alueeseen (14.112) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 74,1 metriä mpy.
Peter Jackson

Lapsuus

Peter Jackson syntyi 31. lokakuuta 1961 pienessä uusiseelantilaiskylässä Pukerua Bayssä. Hän oli perheen ainoa lapsi.
Jacksonin kiinnostus elokuvia kohtaan syttyi, kun Jackson näki yhdeksänvuotiaana ensimmäistä kertaa King Kongin, joka on edelleen yksi hänen lempielokuvistaan. Kahdeksanvuotiaana Jackson sai Super-8mm:n elokuvakameran, jolla hän kuvasi kavereiden kanssa pieniä lyhytelokuvia.

Ura

Teini-ikäisenä Jackson hankki vieterivetoisen 16mm Bolex-kameran, jolloin hänen elokuvaharrastuksensa syveni. Hän kuvasi 16 mm:n kameralla elokuvat Bad Taste (1987) ja Meet the Feebles (1989). Vasta Aivokuolleessa (1992) hän käytti 35 mm:n kameraa. Jacksonin ensimmäiset elokuvat edustivat splatter-genreä. Jackson vaihtoi tämän jälkeen tyyliä ja ansaitsi suuren yleisön arvostusta Taivaallisten olentojen (1994) myötä.
Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogian osat saivat ensi-iltansa vuosina 2001–2003. Jackson käsikirjoitti trilogian yhdessä Fran Walshin ja Philippa Boyensin kanssa. Jackson toimi ohjauksen lisäksi trilogian tuottajana. Jackson teki cameoroolin jokaisessa elokuvassa. Sormuksen ritareissa miehenä Briissä, Kahdessa tornissa sotilaana Helmin Syvänteen taistelussa ja Kuninkaan paluussa merirosvona. Myös Jacksonin lapset Billy ja Kate tekevät cameon jokaisessa trilogian osassa: Sormuksen ritareissa hobittilapsina, Kahdessa tornissa rohanilaisina pakolaisina ja Kuninkaan paluussa gondorilaisina lapsina ja hobittilapsina. 
Jackson laihdutti Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogian ja King Kongin välisenä aikana yli 35 kiloa. 
Vuonna 2009 sai ensi-iltansa Jacksonin ohjaama Oma taivas.
Lokakuussa 2010 julkistettiin, että Jackson ohjaa Taru sormusten herrasta -trilogian tapahtumia edeltävän Hobitti-elokuvatrilogian, jonka kuvausten oli määrä alkaa helmikuussa 2011. Alun perin Guillermo del Toron oli tarkoitus ohjata elokuvat, mutta hän joutui vetäytymään roolistaan toukokuussa 2010 tuotannon kohdattua toistuvia viivästyksiä studioiden ongelmien vuoksi. Jackson tuotti elokuvat ja osallistui niiden käsikirjoittamiseen. Hobitti-trilogian osat ovatOdottamaton matka (2012), Smaugin autioittama maa (2013) ja Hobitti – Viiden armeijan taistelu (2014).
Peter Jackson työstää Steven Spielbergin kanssa Hergén Tintti-sarjakuvien filmatisointeja. Ensimmäinen elokuva, Tintin seikkailut: Yksisarvisen salaisuus sai ensi-iltansa vuonna 2011. Nimellisesti sen ohjasi Spielberg ja tuotti Jackson, vaikka käytännössä he ovat jossakin määrin yhteisohjanneet elokuvaa. Vielä nimeämättömän jatko-osan ohjaa Jackson ja tuottaa Spielberg.
Jackson on myös hankkinut elokuvaoikeudet Naomi Novikin esikoiskirjaan Kuninkaan lohikäärme. Tämä elokuva aloittaa elokuvasarjan, jonka myöhemmät osat pohjautuvat kirjan jatko-osiin.
Lokakuussa 2016 paljastui, että Jacksonin seuraava projekti on Kävelevät koneet -kirjasarjaan perustuva elokuvasarja, jonka ensimmäisen osan hän tuottaa ja käsikirjoittaa Fran Walshin ja Philipa Boyensin kanssa.
Jorma Larimo

Jorma Larimo (s. 29. syyskuuta 1954 Vaasa) on ollut Vaasan yliopiston liiketaloustieteen, erityisesti kansainvälisen markkinoinnin professori vuodesta 2001. Hänestä tuli kauppatieteiden kandidaatti vuonna 1979 ja lisensiaatti vuonna 1988. Hän väitteli kauppatieteiden tohtoriksi Vaasan yliopistosta vuonna 1993.
Laaksonen on toiminut Vaasan kauppakorkeakoulussa/korkeakoulussa/yliopistossa assistenttina, yliassistenttina,apulaisprofessorina ja professorina. Hän on vuodesta 1984 lukien hoitanut apulaisprofessorin ja professorin virkoja kansainvälisen markkinoinnin alalla Vaasan yliopistossa / korkeakoulussa. 
Larimo on kansainvälisen liiketoiminnan ja markkinoinnin strategioiden tutkimusryhmän johtaja Vaasan yliopistossa. Hän on toiminut vuodesta 2012 vuoteen 2016 Vaasan yliopiston kauppatieteellisen tiedekunnan varadekaanina sekä vuonna 2017 kauppatieteellisen tiedekunnan dekaanina. Larimo on vuosina 2010 ja 2015 hoitanut osa-aikaista professuuria Tarton yliopistossa Virossa.
Larimo on tutkimuksessaan syventynyt ulkomaisiin investointeihin ja divestointeihin sekä yritysostoihin. Hän on tutkinut myös pk-yritysten vientiä ja kansainvälistymistä sekä markkinointistrategioita Itä- ja Keski-Euroopassa sekä Aasian maissa. Professori Larimo on vuodesta 1994 lähtien järjestänyt Vaasassa kansainvälisen liiketoiminnan workshopia ja myöhemmin kolmipäiväistä konferenssia ja tohtoritutoriaalia. Seuraava eli 15th Vaasa Conference on International Business järjestetään Vaasassa elokuussa 2019.
II/JR 37 (talvisota)

II/JR 37 eli Jalkaväkirykmentti 37:n II pataljoona perustettiin Mikkelissä ylimääräisten harjoitusten yhteydessä 14. lokakuuta 1939 alkaen.

Keskittäminen ja alistaminen

Pataljoona keskitettiin rykmentin mukana tulevalle toiminta-alueelleen Laatokan Karjalaan Suistamon alueelle 21.–22. lokakuuta 1939 välisenä aikana.  Se toimi sodan alkuvaiheet mukaan lukien oman rykmenttinsä komentajan ja esikunnan alaisuudessa, mutta sodan aikana pataljoona oli alistettuna useallekin eri tilapäisorganisaatiolle.

Rauha 13. maaliskuuta 1940

Suomen ja Neuvostoliiton välisen talvisodan taistelut taukosivat 12. maaliskuuta tehdyn Moskovan rauhan perusteella seuraavana päivänä 13. maaliskuuta klo 11. 
Pataljoona vetätyi rauhansopimuksen mukaisesti IV armeijakunnan mukana uudelle valtakunnanrajalle 15. maaliskuuta klo 10 ja 25. maaliskuuta klo 20 välisenä aikana. Rauhansopimuksessa vetäytymismatkaksi oli määritelty vähintään 7 kilometriä vuorokaudessa. 
Joukkojen kotiuttamista ei aloitettu vielä tämänkään jälkeen, vaan asteittain siten, että ensin lomautettiin muun muassa maatalousväestöä lähestyvien kevättöiden vuoksi. Aluksi ei myöskään puhuttu kotiuttamisesta, vaan lomauttamisesta, jotta miesten nopea uudelleen palvelukseen kutsuminen olisi ollut mahdollista. Lomauttamiset alkoivat vanhimmista ikäluokista 15. huhtikuuta ja päättyivät pääosin kesäkuun puoleenväliin mennessä.
Eero Reijonen

Eero Juhani Reijonen (s. 10. syyskuuta 1947 Polvijärvi) on liperiläinen entinen Suomen Keskustan kansanedustaja.
Reijonen toimi kansanedustajana vuosina 2003–2015 sekä uudelleen 1.3.2018 alkaen kun Elsi Katainen siirtyi Euroopan parlamenttiin. Eduskunnassa hän oli useiden valiokuntien ja jaostojen jäsen. Liperin kunnanvaltuustossa hän on ollut jäsenenä vuodesta 1985. Kunnanhallituksen jäsen hän on ollut vuosina 1992–1996, valtuuston puheenjohtajana vuodesta 2001. Lisäksi hänellä on muitakin yhteiskunnallisia luottamustoimia. Reijonen oli ehdolla eduskuntavaaleissa 2019, mutta ei tullut valituksi.
Koulutukseltaan Reijonen on rakennusmestari ja työskennellyt aikaisemmin parissa eri rakennusyrityksessä. Reijonen on sotilasarvoltaan majuri. Hän on naimisissa ja perheessä on neljä lasta.
Ahnus

Ahnus eli Oštretšini (karjalaksi ja vepsäksi Ahnus, ven. Oštretšini) oli kunta ja sen keskuskylä Aunuksen Karjalan etelärajalla Syvärin varrella Petroskoin kihlakunnassa. Kunnan keskuskylä sijaitsi Syvärin keskijuoksulla noin 30 kilometriä Syvärinniskasta. Kuntaan kuului noin 30 kylää. Vuonna 1902 kunnassa oli 3 309 asukasta. Kun Karjalan ASNT perustettiin 1920-luvulla, Ahnuksen alue jäi sen ulkopuolelle ja tuli kuulumaan Leningradin alueeseen. Nykyisin miltei koko Ahnuksen alue on jäänyt Iivinän tulva-alueen alle.