google/wiki40b huggingface dataset:
Kantojärvi

Kantojärvi on kylä Tornion kaupungissa. Se sijaitsee Torniosta Arpelaan menevän seututie 927:n varrella. 
Kantojärven asutus sai alkunsa samoihin aikoihin kuin Arpelan asutus, omana kylänä Kantojärvi mainitaan 1845. Kylässä sijaitseva järvi kuivatettiin 1855 heinämaaksi niin, että paikalla oli parhaimmillaan 64:n ladon latomeri. Järvenpohjapellot muuttuivat hiljalleen kuitenkin märäksi turvemaaksi, eikä sitä voitu enää viljellä. Kyläläisten yhteisen ponnistuksen tuloksena Kantojärvi on 1900-luvun lopulla kunnostettu ja muutettu takaisin järveksi. Kunnostettu järvi on ylpeyden aihe kyläläisille, lisäksi se mahdollistaa monenlaista virkistys- ja harrastustoimintaa. Järvellä pidetään vuosittain pilkkikilpailut, joista saatava tuotto käytetään kylätoiminnan hyväksi.
Kantojärven kyläyhdistyksen toiminta on aktiivista, toimitiloiksi hankittiin vanha kyläkoulu. Kantojärvellä
on yhteistä tanssilavatoimintaa Yliliakan kanssa. Kylä on hankkinut myös suurtelttoja vuokratakseen
niitä eri tilaisuuksiin. Karungin kanssa toteutetaan yhteistä vaellus-hiihtoreittiä, jonka on määrä
valmistua 2007. Kantojärvellä on kolme maatilaa ja yksi lammastila. Lisäksi kylällä on parturi. (2006)
Toukokuussa 2018 kuuluisa kyyttökasvattaja Ilmari Majuri osti vanhan maatilan kylältä. Majuri kasvattaa tilallaan itäsuomenkarjan lisäksi suomenhevosia, maatiaiskanoja sekä venäjänvinttikoiria. Hän hoitaa tilan työt perinteisin menetelmin pääasiallisesti hevosvetoisilla työkoneilla.

Tilastoja

Kantojärven tilastoalueella on 168 asukasta. Vuoteen 2004 verrattuna väestö lisääntyi kahdeksalla
hengellä. Vertailtaessa ikäryhmiä suurin ikäryhmä on 0-14-vuotiaat, mutta melkein yhtä paljon
on 35-44-vuotiaita. Suhteellisesti Kantojärvessä onkin enemmän tähän alle 45-vuotiaiden ryhmään
kuuluvia kuin Torniossa yleensä. Esimerkiksi viereisessä Arpelan kylässä 45 täyttäneiden ikäluokka 
on mainittua nuorempaa ikäluokkaa huomattavasti suurempi. 25-34-vuotiaiden ryhmä on Kantojärvessäkin
pienin. (2005) Lapsiperheistä eniten on sellaisia, joilla on kaksi alle 18-vuotiasta lasta (9).
Kantojärvessä muita yrittäjiä kuin maatalousyrittäjiä on suhteellisen vähän (2,9 % työvoimasta), mutta
maatalousyrittäjiä suhteellisen paljon (11,8 %). 1950-, 1980- ja 1990-luvut olivat Kantojärvellä vilkasta
rakentamisen aikaa. Suurin osa nykyisin käytössä olevista pientaloista rakennettiin mainittuina vuosikymmeninä. (2004)
Kultaperä

Koko ja ulkonäkö

Kultaperä on keskikokoinen, huomiota herättävän valkoinen perhoslaji. Koiraalla etusiiven takareunassa on usein musta laikku, mutta naaraan etusiivet ovat valkoiset vailla kuvioita. Takasiivet ovat molemmilla sukupuolilla puhtaan valkoiset. Tuntosarvet ovat valkoiset ja erityisesti koiraalla näyttävästi kampamaiset. Raajat ovat valkoiset ja tuhheakasvaiset. Ruumis on valkoinen, mutta koiraan takaruumiin selkäpuolella on tummaa ja molemmilla sukupuolilla takaruumiin kärjessä on kirkkaan keltainen tupsu. Perhosen selkäpuolella on harvakseltaan pitkiä valkoisia karvoja. Lepäävä perhonen pitää villakkaille tyypillisen, kolmiomaisen lepoasennon lisäksi usein takaruumistaan selvästi koholla. Siipiväli on 35–45 mm, ja naaras on huomattavasti koirasta kookkaampi.
Lajin voi sekoittaa paljon laajemmalle levinneeseen valkovillakkaaseen (Leucoma salicis), jolla on eriväriset tuntosarvet, mustavalkoiset raajat eikä keltaista perätupsua.
Toukka on pitkien mustien karvojen peittämä ja väritykseltään helposti tunnistettava. Se on pohjaväriltään musta, ja sivuilla sekä selässä on oranssinkeltaiset juovat. Selässä on lisäksi kaksi riviä puhtaan valkoisia täpliä. Täysikasvuinen toukka on 30–43 mm pitkä.

Levinneisyys ja lentoaika

Kultaperä on eurooppalainen laji, ja sitä tavataan yleisenä Etelä-Skandinaviaan asti. Idässä levinneisyysalue jatkuu Itä-Aasiaan. Suomessa lajia on tavattu 1990-luvun alusta lähtien, ja se oli aikaisemmin erittäin harvinainen, mutta on 2000-luvun aikana yleistynyt huomattavasti. Suomessa kultaperää tavataan lähinnä etelärannikolla, mutta lajista on muutamia hajanaisia havaintoja myös Itä- ja Keski-Suomesta. Laji lentää heinä-elokuussa.

Elinympäristö ja elintavat

Erityisesti toukkien, mutta myös aikuisten perhosten karvat sisältävät ihoa voimakkaasti ärsyttäviä aineita ja minkä tahansa perhosen elämänvaiheen käsitteleminen voi aiheuttaa allergisen reaktion. Laji on aiheuttanut esimerkiksi 150 000 ihmisen sairastumiseen johtaneen epidemian Japanissa. Aikuinen perhonen kerää toukkanahan karvoja omaksi suojakseen. Laji lentää ainoastaan hämärän laskeutumisesta keskiyöhön ja koiraat lentävät usein kirkkaiden valojen luokse, naaraat huomattavasti harvemmin. Päivisin perhoset lepäävät, usein lehtien alapinnoilla.
Naaras munii 150–250 munaa, jotka se asettaa rykelmäksi ja suojaa ne peittämällä munat takaruumiistaan irrottamillaan karvoilla. Toukat ovat aktiivisia sekä päivällä että yöllä, eivätkä ne erityisemmin piilottele. Toukat elävät tiiviinä ryhminä elokuusta syksyyn, jonka jälkeen ne talvehtivat. Talvehtinut toukka elää erakkona ja koteloituu kesäkuussa.

Ravintokasvi

Toukka on polyfagi, joka syö monia lehtipuita ja -pensaita, erityisesti ruusukasveja sekä pajuja (Salix).
Kortesjärven vaakuna

Kortesjärven kunnanvaakuna oli Etelä-Pohjanmaalla sijainneen Kortesjärven kunnan vaakuna. Se on saanut aiheensa jääkäriliikkeestä, sillä Kortesjärveltä lähti asukaslukuun suhteutettuna eniten jääkäreitä.
Vaakunan heraldinen selitys on ”hopeakentässä tyviö, jonka yläpuolella Mantovan risti; molemmat vihreitä”. Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar ja se vahvistettiin 12. toukokuuta 1958. Kortesjärven liityttyä Kauhavan kaupunkiin vuonna 2009 vaakuna jäi kotiseutuvaakunaksi.
Cheryl

Yksityiselämä

Cheryl oli naimisissa jalkapalloilija Ashley Colen kanssa vuosina 2006−2010. Liitto päättyi Cherylin saatua selville Colen pettäneen häntä. Heinäkuussa 2014 hän avioitui Jean-Bernard Fernandez-Versinin kanssa, mutta he erosivat 2016. Samana vuonna Cheryl alkoi seurustella One Direction -yhtyeestä tunnetun laulajan Liam Paynen kanssa, ja maaliskuussa 2017 he saivat pojan. Cheryl ja Payne erosivat heinäkuussa 2018.
Cheryl sairastui malariaan kesällä 2010 ja oli kuolla.
Uskonto

Uskontojen jaottelua

Uskontoja voidaan jaotella monin eri perustein. Jumalakäsityksen mukaan teistiset eli jumalauskoiset uskonnot voidaan jakaa yksijumalaisiin (esimerkiksi länsi-Aasiassa syntyneet juutalaisuus, kristinusko ja islam) sekä monijumalaisiin (kuten hindulaisuus) ja monistisiin uskontoihin (useat Itä-Aasian uskonnot: buddhalaisuus, taolaisuus, kungfutselaisuus ja šintolaisuus).
Idänkirsikorento

Koko ja ulkonäkö

Idänkirsikorento on varsin pieni, vaaleanruskea ja hentoruumiinen sudenkorento. Ruumiin selkäpuolella on vihertäviä, metallinhohtoisia kuvioita, jotka ovat takaruumiissa tunnusomaisesti torpedon muotoisia. Keskiruumiin selkäpuolen metallinhohtoisessa raidassa on ulospäin suuntautunut levenemä. Verkkosilmät ovat harmaat, mutta talvehtimisen jälkeen niihin tulee sinistä väriä. Korennon levätessä se pitää siipensä vartalon suuntaisesti ja asettaa kaikki siivet samalle puolelle takaruumista. Siiven etureunan ruskehtava täplä on etusiivessä lähempänä kärkeä kuin takasiivessä, minkä vuoksi täplät eivät mene lepäävällä korennolla päällekkäin. Takaruumiin pituus on 25–29 millimetriä.

Levinneisyys

Idänkirsikorento on eurooppalaisittain itäinen laji, jota tavataan Länsi-Euroopassa vain paikoittain. Puolasta itään sitä tavataan yleisenä aina Japaniin saakka. Suomesta laji löydettiin Öröstä vuonna 2004, mutta myöhemmin havaittiin, että yksi yksilö oli kuvattu Porvoosta jo kaksi vuotta aikaisemmin. Nykyisin korentoja tavataan harvakseltaan etelärannikon tuntumasta sekä monilta paikoilta sisämaasta. Laji on leviämässä pohjoisemmaksi.

Elinympäristö ja elintavat

Idänkirsikorento elää erilaisten suojaisten seisovien vesialueiden äärellä, myös sopivilla merenlahdilla, ja saattaa olla paikoittain hyvinkin runsaslukuinen. Satunnaisesti yksilöitä voi tavata kaukana vesistöistä. Useimmista muista sudenkorennoista poiketen aikuinen korento talvehtii. Se viettää talven kasvista roikkuen ja aloittaa lennon varhain keväällä. Korentoja on lennossa heinä-elokuun vaihteesta lokakuuhun ja uudelleen keväällä maaliskuusta touko-kesäkuun vaihteeseen saakka. Suomen ja tiettävästi myös Pohjoismaiden ensimmäinen talvehtiva idänkirsikorento löydettiin Paraisilta 28.01.2017.  Löytöpaikka oli etelänpuoleinen heinikkoinen rinne. Löytynyt yksilö oli pienen heinien täyttämän pensaan sisällä hyvin piilossa. Etäisyys korentojen kesällä asuttamaan lampeen oli noin 200 metriä.
Luontodirektiivin turvin rauhoitettuna lajina idänkirsikorento edellyttää tiukkaa suojelua ja sen elinpaikkojen hävittäminen tai heikentäminen on kielletty.
Marcel Dupré

Marcel Jean Jules Dupré (3. toukokuuta 1886 Rouen, Ranska – 30. toukokuuta 1971 Meudon, Ranska) oli ranskalainen urkuri, pianisti, säveltäjä ja musiikinopettaja.

Elämä

Marcel Dupré pääsi vuonna 1904 Pariisin konservatorioon. Häntä opettivat Charles-Marie Widor, Alexandre Guilmant, Louis Vierne ja Louis Diémer. Vuonna 1914 Dupré voitti Prix de Romen kantaatillaan Psyché. Vuonna 1926 hän pääsi urkujensoiton ja improvisaation professoriksi Pariisin konservatorioon. 
Dupré tuli tunnetuksi yli 2 000 urkuresitaalistaan, jotka hän piti eri puolilla Eurooppaa, Yhdysvaltoja ja Australiaa. Hän esitti muun muassa Johann Sebastian Bachin koko urkutuotannon. Vuosina 1934–1971 Dupré toimi Pariisissa Saint-Sulpicen kirkon pääurkurina Widorin jälkeen oltuaan sitä ennen jo pitkään tämän assistenttina. Vuosina 1947–1954 hän johti Conservatoire Américainea, ja vuonna 1954 hän seurasi Claude Delvincourtia Pariisin konservatorion johtajana. Hän luopui virastaan 1956.
Marcel Dupré sävelsi kaikkiaan 65 opusta musiikkia. Useat hänen teoksensa on sävelletty soolouruille. Dupré opetti muun muassa Jehan Alainia, Marie-Claire Alainia, Pierre Cochereauta, Jeanne Demessieux’tä, Rolande Falcinellia, Jean Guillouta, Jean Langlais’ta ja Olivier Messiaenia. Hän myös kirjoitti lukuisia musiikkiaiheisia tutkielmia.
James D’Arcy

James D’Arcy (oik. Simon D’Arcy, s. 24. elokuuta 1975 Fulham, Lontoo) on englantilainen näyttelijä.
Valmistuttuaan Christ’s Hospital -koulusta vuonna 1991 D’Arcy lähti Australiaan. Siellä hän työskenteli perthiläisen koulun näytelmäosastolla ja innostui näyttelemisestä. Vuoden kuluttua hän palasi Lontooseen ja haki teatterikouluun. Hän suoritti kolmivuotisen teatterikoulukurssinsa London Academy of Music and Dramatic Artissa. Tatterikoulutuksen aikana hän esiintyi muutamissa näytelmissä, kuten Miten haluatte ja Wild Honey.

Ura

Uransa alkuvaiheessa D’Arcy esiintyi pienissä rooleissa televisiosarjoissa, muun muassa Silent Witness -sarjassa (1996). Vuodesta 2001 James alkoi esiintyä isommissa rooleissa. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa Master and Commander: Maailman laidalla (2003), Manaaja: Alku (2004), An American Haunting (2005), Pilvikartasto (2012) ja Hitchcock (2012).
Laikko

Laikko on n. 300 asukkaan kylä Rautjärven kunnassa, jonka ydin on aikoinaan syntynyt Laikon rautatieaseman ympärille. Matkaa kuntakeskukseen Simpeleelle on n. 12 km.
Laikon kyläalue käsittää Kekäleniemen, Lahdenkylän, Latvajärven, Metsäkylän, Niran, Pajarinkylän, Punasvaaran ja Väärämäen alueet.
Kylässä sijaitsee yksi Suomen suurimmista lähteistä, Laikon eli Ylimmäisen lähde. Talvisodan aikana Laikossa toimi Laikon lentokenttä, jolle on pystytetty vuonna 2001 paljastettu muistomerkki.
Freeman Freeman-Thomas Willingdon

Freeman Freeman-Thomas, Willingdonin 1. markiisi (12. syyskuuta 1866 Ratton, Sussex – 12. elokuuta 1941 Lontoo) oli brittiläinen poliitikko, sotilas ja virkamies, joka toimi Kanadan kenraalikuvernöörinä vuosina 1926–1931 ja Intian varakuninkaana 1931–1936.
Lordi Willingdonin isä oli nimeltään Frederick Freeman Thomas, ja hän muutti itse sukunimensä Thomasista muotoon Freeman-Thomas vuonna 1892. Willingdonin paronin arvon hän sai vuonna 1910. Hän kävi Etonin poikakoulun ja opiskeli Cambridgen Trinity Collegessa sekä yliopistossa, jossa toimi krikettijoukkueen kapteenina. Hän palveli myös upseerina Sussexin vapaaehtoisjoukoissa. Vuosina 1897–1900 hän oli Australiassa appensa, Victorian kuvernööri Thomas Brasseyn adjutanttina. Liberaalipuolueeseen kuulunut Willingdon oli vuosina 1900–1910 parlamentin alahuoneessa Hastingsin edustajana ja oli jonkin aikaa pääministeri H. H. Asquithin sihteerinä. Päärinarvon saamisen jälkeen hän toimi vuodesta 1911 hovissa kamariherrana (Lord-in-Waiting) ja ystävystyi kuningas Yrjö V:n kanssa. Willingdon oli Intiassa 1913–1918 Bombayn ja 1919–1924 Madrasin provinssin kuvernöörinä. Tuolloin hän joutui ensi kerran tekemisiin kansanjohtaja Mohandas Gandhin kanssa, jota hän piti hyvin vaarallisena. Vähän ennen paluutaan Intiasta Willingdon sai varakreivin arvon, ja vuonna 1925 hän johti Kiinassa vieraillutta Britannian valtuuskuntaa.
Willingdon nimitettiin Kanadan kenraalikuvernööriksi vuonna 1926. Britannian konservatiivihallitus ei alkujaan kaavaillut liberaalia Willingdonia tähän tärkeään asemaan, mutta kuningas Yrjö nosti hänen nimensä esiin ja Kanadan liberaali pääministeri William Lyon Mackenzie King halusi juuri hänet. Edeltäjistään poiketen Willingdon oli virallisesti vain kuninkaan eikä Britannian hallituksen edustaja Kanadassa. Vuonna 1927 hänestä tuli ensimmäinen Kanadan kenraalikuvernööri, joka teki virallisen vierailun Yhdysvaltoihin. Hän matkusteli paljon myös Kanadan alueella.
Vuonna 1931 Willingdon nimitettiin Intian kenraalikuvernööriksi ja varakuninkaaksi ja hän sai samalla jaarlin arvon. Hän pyrki samanaikaisesti tukemaan jonkinlaista perustuslaillista uudistusta Intiassa ja säilyttämään brittiviranomaisten auktoritettin. Kahden ensimmäisen vuoden ajan hän kuitenkin kamppaili kovin ottein Gandhia ja tämän johtamia nationalisteja vastaan. Kun Gandhi käynnisti jälleen kansalaistottelemattomuuskampanjansa, Willingdon julisti tammikuussa 1932 koko Intiaan poikkeustilan ja vangitutti 30 000 Kongressipuolueen jäsentä. Myös Gandhi oli pitkään vangittuna ja hänet pyrittiin eristämään ulkomaailmasta. Samaan aikaan Lontoossa käydyt niin sanotut pyöreän pöydän neuvottelut johtivat poliittiseen sopuun, jonka tuloksena säädettiin vuonna 1935 uusi Government of India Act -laki. Willingdon jatkoi palasi Englantiin toukokuussa 1936, jolloin hän sai markiisin arvon ja hänestä tehtiin Lord Warden of the Cinque Ports.
Willingdon kuoli vuonna 1941 keuhkokuumeeseen kotonaan Lontoossa. Hänen tuhkansa on haudattu Westminster Abbeyhyn Lontoossa.
Paariakoira

Paariakoira on alkukantainen koira, joka on säilynyt vuosisatojen ajan melko samanlaisena.

Tyypillisiä piirteitä

Paariakoirat ovat yleensä erittäin terveitä, itsenäisiä ja älykkäitä. Niille on tunnuspiirteistä vahva oma tahto, syvä kiintyminen yhteen isäntään ja reviiritietoisuus. Niistä saa usein hyviä vahtikoiria, mutta moni niistä soveltuu myös metsästykseen. Yleensä ne ovat hyvin aktiivisia ja niiden liikunnan tarve on melko suuri.
Dingoa, joka toisinaan luokitellaan villikoiraksi, toisinaan omaksi lajikseen, voidaan pitää paariakoiran prototyyppinä. Sillä ja suurella osalla muista paariakoirista on tiettyjä susimaisia ominaisuuksia: juoksuaika vain kerran vuodessa, haukkumattomuus yms. Viimeksi mainittu ominaisuus korvataan usein joko ulvonnalla tai omaperäisellä ääntelyllä, kuten basenjin jodlaus tai laulavan uudenguineanvillikoiran erityislaatuinen ”laulu”.

Käyttäytyminen

Paariakoirat ovat kärsineet modernista koulutuksesta vähemmän kuin useat muut rodut. Ne käyttäytyvät primitiivisemmin. Paariakoirilla on myös valppaat vaistot. Niiden kehonkieli on usein mahtipontinen ja susimainen.

Alkuperä ja levinneisyys

Paariakoiria pidetään usein puuttuvana linkkinä suden ja kesykoiran välillä. Moni villi tai puolivilli koira, kuten uudenguineanvillikoira, africanis, kaanaankoira, carolinankoira ja intianpaariakoira luetaankin paariakoiriin. Nykyisin paariakoiria ja niiden geneettistä perimää tutkitaan paljon siinä toivossa että ne antaisivat lisätietoa suden jalostamisesta koiraksi – mistä yhtenä esimerkkinä carolinankoiran alkuperää koskeva tutkimus.  
Nykyisin paariakoiria esiintyy eniten Kaakkois-Aasiassa ja Etelä- ja Itä-Euroopassa. Aiemmin mainittujen rotujen lisäksi niihin kuuluu yleisimpien luokittelujen perusteella mm. koreanjindonkoira, vaikka FCI lukeekin ensiksi mainitun aasialaisiin pystykorviin eikä alkukantaisiin rotuihin.

Paariakoira käsitteenä

Nimitys juontaa juurensa Intian kastijärjestelmän alimmasta eli paarialuokasta, jossa sana paaria viittaa "hylkiöön". Englantilaiset siirtomaaisännät laajensivat sanan tarkoittamaan myös kaupunkien kodittomia kulkukoiria, jotka itsenäisyydestään huolimatta olivat riippuvaisia ihmisistä. Aiemmin ne oli tunnettu lähinnä katukoirina, "kerjääjäkoirina" (mendiants) tai "vaivaiskoirina" (pauvres).
Nykyisin nimitys on omaksuttu laajempaan käyttöön rotuharrastajien keskuudessa, ja esimerkiksi United Kennel Club lukee sen yhdeksi rotukategorioistaan yhdessä vinttikoirien kanssa.
Savka Dabčević-Kučar

Savka Dabčević-Kučar (1923–2009) oli kroatialainen poliitikko ja ekonomi. Hän toimi Jugoslavian  pääministerinä 1967–1971. Vuonna 1992 hän oli ehdokkaana Kroatian presidentinvaaleissa, mutta hävisi Franjo Tuđmanille saaden vain kuusi prosenttia äänistä.
Civilization World

Pelaaminen

Civilization World sisältää monia aiemmista Civilization-peleistä tuttuja elementteja. Siinä tavoitteena on saavuttaa riittävästi kuuluisuuspisteitä, joita voi saada suorittamalla saavutuksia, avaamalla uusia teknologioita, täyttämällä aikakauden voittoon vaaditut ehdot tai rakentamalla maailmanihmeen. Civilization World on reaaliaikainen strategiapeli, kun aiemmat Civilization-pelit ovat olleet vuoropohjaisia strategiapelejä. Se painottaa voimakkaasti pelaajien välistä yhteistyötä.

Kehitys ja historia

Sid Meier tiedotti lokakuussa 2009 suunnitelmista julkaista Civilization-sarjan Facebook-peli. Peli oli tarkoitus julkaisti vuonna 2010 nimellä Civilization Network. Facebook-peli Civilization World julkaistiin 6. heinäkuuta 2011. 2K Games ilmoitti pelin sulkemisesta 28. toukokuuta 2013, ja se suljettiin päivää myöhemmin.
Saarikosken ruukki

Saarikosken ruukki oli Kuhmoniemen Pajakkajoen varteen Saarikoskeen vuonna 1871 valmistunut ruukki. Sen perusti kauppias ja Sotkamon Petäjäkosken ruukin kirjanpitäjä F. E. Bergström. Vuonna 1878 sulattamon toiminta päättyi tulipaloon, eikä ruukkia enää rakennettu uudelleen.
Ruukki valmisti rautaa lähiseudun järvistä kerätystä järvimalmista ja ruukin pajassa valmistettiin myös erilaisia rautaesineitä kuten kirveitä ja auroja. Ruukin valmistamaa rautaa pidettiin hyvälaatuisena, mutta ruukin toimintaa haittasivat sen pääomien puutteesta johtuva pieni koko sekä kehnot liikenneyhteydet. Kesällä tuotteita kuljetettiin tervaveneillä myytäväksi Ouluun, mutta talvisin ei vastaavaa mahdollisuutta ollut. Ruukin yhteydessä oli myös sahalaitos.
Ruukin rakennuksista on jäljellä perustusten jäänteitä ja itse tuotantolaitos erottuu maastosta kumpareena. Entisen ruukin alueella on myös raudanvalmistuksessa syntyneitä kuonakasoja. Ruukin tilojen myöhemmäksi omistajaksi on muun muassa vuoden 1925 henkikirjoissa merkitty Ab Uleå Oy:n osakas Reinhold Weckman.
Mikael Agricolan muistokivi

Mikael Agricolan muistokivi on graniittinen muistokivi Loviisan Pernajassa Torsbyn kylässä. Muistokivi oli vuodesta 1914 alkaen Pernajan kirkon lähistöllä, mutta se siirrettiin vuonna 1959 sieltä hieman pohjoisemmaksi nykyiselle paikalleen.
Ajatus kunnioittaa Pernajassa noin vuonna 1510 syntynyttä Mikael Agricolaa oli virinnyt ainakin jo vuonna 1887. Vuonna 1914 pystytettiin Pernajan kirkon lähelle, nykyisen Pernaja–Sarvilahti -tien (yhdystie 1581) toiselle puolelle noin kaksimetrinen, harmaasta graniitista tehty pylväsmäinen muistokivi. Kiveen tuli teksti:

»Till minne af Michael Agricola född i Thorsby † 9.4.1557 och begrafven i Wiborg
Reste Pernå sockenbor denna stenen år 1914» 
Liki 40 vuotta myöhemmin Agricolan muistoksi haluttiin pystyttää varsinainen muistopatsas ja kirkkovaltuusto aloitti patsaan hankintatoimet vuonna 1952. Valituksi tuli lopulta toisinto Emil Wikströmin vuonna 1908 Viipurissa paljastetusta puolivartalokuvasta, joka sijoitettiin vuonna 1959 muistokiven paikalle. Vanhalle muistokivelle valittiin uusi sijoituspaikka Agricolan kotitalona pidetyn Sigfridsin talon pihapiiristä. Muistokivialuetta rajaamaan rakennettiin yhdeksänmetrinen kiviaita, johon muurattiin muistokiven siirrosta kertovat kivilaatat, joissa oli teksti suomeksi ja ruotsiksi: ”Mikael Agricola Torsbius Syntymäsijaa kunnioittaen Agricola-Seura”. Kiven uudelleen pystyttänyt Agricola-seura oli Pernajassa tuolloin toiminut seura.
Gilbert Ramanantoanina

Gilbert Ramanantoanina (13. joulukuuta 1916 – 25. tammikuuta 1991) oli madagaskarilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin jesuiittojen papiksi 1. elokuuta 1948 ja nimitettiin Fianarantsoan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Acmonian titulaaripiispaksi 12. tammikuuta 1960. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Xavier Ferdinand J. Thoyer, jota avustivat Camille-Antoine Chilouet ja Jules-Joseph Puset.
Ramanantoanina osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän sai 2. huhtikuuta 1962 nimityksen Fianarantsoan arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 74-vuotiaana virassa.
Shaq Fu

Tarina

Shaquille joutuu toiseen ulottuvuuteen matkustaessaan Japaniin. 
Toisessa ulottuvuudessa hänen täytyy pelastaa Nezu-niminen poika pahan muumion Sett-Ran kynsistä.

Vastaanotto

Shaq Fu sijoittui neljänneksi huonoimmaksi videopeliksi GameTrailersin "Top 10 parasta ja huonointa videopeliä" -listalla vuonna 2006.
S/S Uleåborg (1876)

S/S Uleåborg oli suomalainen matkustajahöyrylaiva jonka saksalainen torpedovene upotti syyskuun alussa 1914 Rauman edustalla.
S/S Uleåborg oli rakennettu 1876 Bergsunds Mekaniska Verstadin telakalla Tukholmassa. Laivan pituus oli 54,3 metriä, leveys 7,6 metriä ja syväys 4,0 metriä sekä suurin nopeus 12 solmua. Laivan vetoisuus oli 547 bruttorekisteritonnia. Höyrykoneen teho oli aluksi 90 hevosvoimaa, vuonna 1891 asennettiin laivaan uusi höyrykone jonka teho oli 680 hevosvoimaa. Laivalla oli paikat 121 hyttimatkustajalle.
Laivan tilannut Oulussa toiminut Uleåborgs Ångfartygs Ab-varustamo asetti sen aluksi Tornio–Pietari-liikenteeseen ja laiva kulki myös välillä Tukholmaan. Vuonna 1886 laiva siirtyi Turku–Tukholma linjalle. Laivan omistajaksi vaihtui 1891 helsinkiläinen Nya Rederiaktiebolaget ja tässä yhteydessä laiva myös peruskorjattiin ja siihen vaihdettiin tehokkaampi höyrykone. Vuonna 1892 laivan osti Suomen Höyrylaiva Oy joka asetti sen Tukholma-Turku–Helsinki–Pietari-linjalle.
Vuonna 1914 S/S Uleåborg ajoi keväällä Turku–Tukholma linjalla ja sen jälkeen siirtyi Pietari–Tukholma linjalle. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua elokuun alussa 1914 laiva siirrettiin Rauma–Gävle-linjalle. Saksalainen torpedovene V 25 pysäytti laivan 7. syyskuuta 1914 Rauman majakkalaivan lähistöllä. Laivalla olleet matkustajat ja miehistö yhteensä 55 henkilöä siirrettiin torpedoveneeseen ja tämän jälkeen vene upotti S/S Uleåborgin tykkitulella. Laivan matkustajat ja miehisto vietiin Danzigiin jossa 51 matkustajaa vapautettiin mutta laivan koko miehistö ja neljä matkustajista joutui sotavankileirille.
Meri-Lapin Matkailu

Meri-Lapin Matkailu Oy koordinoi Simon kunnan, Tervolan kunnan, Kemin kaupungin, Keminmaan kunnan ja Tornion kaupungin matkailun yhteismarkkinointia ja myyntiä. Yhtiö toimii alueorganisaationa ja Meri-Lapin alueen matkailun edunvalvojana. Yrityksen omistavat mainitut kunnat ja kaupungit 25% ja alueen yritykset 75 %.Meri-Lapin Matkailu Oy perustettiin vuonna 2013.
Tessinin palatsi

Tessinin palatsi (ruots. Tessinska palatset) on barokkityylinen palatsi Tukholman vanhassakaupungissa Slotsbacken-aukion etelälaidalla, Kuninkaallisen kolikkokabinetin ja Suomalaisen kirkon välissä. Arkkitehti Nicodemus Tessin nuorempi rakennutti sen omaksi kotitalokseen vuosina 1694–1700.
Rakennuksen peri Tessinin kuoltua hänen poikansa Carl Gustaf Tessin. Hän joutui kuitenkin taloudellisten vaikeuksiensa vuoksi myymään palatsin vuonna 1750. Myöhemmin siitä tuli Ruotsin kruunun omaisuutta, ja se on toiminut sekä Tukholman ylikuvernöörien että Tukholman läänin maaherrojen residenssinä.
Palatsin portaalin veistokset ovat ranskalaisen kuvanveistäjä Bernard Fouquetin tekemiä. Rakennuksen sisäpihalla on barokkityylinen muotopuutarha.