google/wiki40b huggingface dataset:
Suomen Tinku

Suomen Tinku ry on suomalainen kansalaisjärjestö, jonka tavoitteena on lisätä Andien alueen kulttuurien, kansansivistyksen ja kansanliikkeiden tuntemusta. Tinku korostaa toiminnassaan vastavuoroisuutta ja monimuotoisuutta. Tinku on aimaran ja ketsuan kieltä ja tarkoittaa erilaisten voimien kohtaamista: vastavuoroisuutta, monikulttuurisuutta ja toinen toisiltaan oppimista.
Suomen Tinku ry perustettiin vuonna 1994. Tinku on osa Andien maissa toimivaa Tinku-verkostoa, joka on Andien alkuperäiskansojen järjestöjen sekä paikallisten kansalaisjärjestöjen verkosto. Tinku-verkosto pyrkii toiminnallaan vahvistamaan alkuperäiskansojen identiteettiä ja lisäämään heidän taitojensa arvostusta.
Tinkun toiminnan keskiössä on hankkeina tapahtuva kansainvälisyyskasvatus Suomessa. Järjestö on tuottanut materiaalipaketteja kansainvälisyyskasvatusta varten.

Toiminta

Suomen Tinku ry:n pääasialliset toimintamuodot ovat Andien maihin liittyvä tiedotustyö ja kansainvälisyyskasvatus Suomessa. Tinku on Kepan jäsenjärjestö ja osallistuu vuosittain järjestettäville monikulttuurisille Maailma kylässä-festivaaleille. Vuoteen 2006 saakka järjestö toimi asiantuntijatahona KEPAn Etelän vapaaehtoisohjelma Etvossa Andien maiden osalta.
Tinku on myös osallistunut Kepan ETVO-ohjelmaan lähettämällä vapaaehtoistyöntekijöitä Tinkun yhteistyöjärjestöön Warmaylluun Perussa. Suomen Tinku on myös Siemenpuu-säätiön perustajajäsen. Lisäksi Tinku tekee yhteistyötä järjestöjen kanssa, jotka toimivat latinalaisamerikkalaisten kulttuurien esille tuomiseksi Suomessa.

Ihmisarvoista työtä Andien nuorille

Tinkun tiedotuskampanja vuosina 2006-2007 keskittyi nuorten työmahdollisuuksiin Boliviassa, Perussa ja Ecuadorissa. Sen tarkoitus on edistää kansainvälistä solidaarisuutta ja osoittaa kuinka Suomen ja Andien alueen nuoret kohtaavat samanlaisia vaikeuksia ja haaveilevat samoista asioista erilaisista elinympäristöistään huolimatta.

Turvallinen maailma – koululaisten valokuvia Suomesta ja Perusta

Vuoden 2008 kansainvälisyyskasvatusprojekti toteutettiin yhteistyössä perulaisen Warmayllu-järjestön kanssa. Hankkeessa suomalaiset ja perulaiset kuudesluokkalaiset pohtivat valokuvan keinoin turvallisuuden ja turvattomuuden teemoja. Koululaisten ottamat valokuvat ovat nähtävissä nettigalleriassa, johon myös liittyy materiaalipaketti koulujen kansainvälisyyskasvatusta varten. Osa kuvista valittiin valokuvanäyttelyyn, joka kiersi yhteistyöpaikkakunnilla Suomessa ja Perussa syksyllä 2008 ja keväällä 2009.

Vesien kertomaa

Suomen Tinku ry:n vuonna 2013 aloittama, Suomen Kulttuurirahaston tukema Vesien kertomaa -hanke keskittyy ympäristökasvatukselliseen vesiteemaan. Koululaisille suunnatuissa valokuvaustyöpajoissa käsitellään vesiaihetta tarinoiden ja valokuvien kautta sekä Perussa että Suomessa.
Phôngsali

Phôngsali on Phongsalin provinssin pääkaupunki, ja se sijaitsee provinssin keskiosassa lähellä Kiinan rajaa. Asukkaita kaupungissa on 14 414 (2007).
Jim Reeves

Jim Reeves (oikealta nimeltään James Travis Reeves) (20. elokuuta 1923 Galloway, Texas – 31. heinäkuuta 1964 Davidsonin piirikunta, Tennessee) oli yhdysvaltalainen country & western -laulaja. 
Hänen suurimpia hittejään olivat ”Mexican Joe”, ”Bimbo”, ”Four Walls”, ”Ramona”, ”He'll Have to Go”, ”I'm Getting Better”, ”Am I Losing You”, ”Welcome to My World”, ”I Love You Because”, ”I Won't Forget You” ja ”Distant Drums”. 
Reeves kuoli lento-onnettomuudessa managerinsa Dean Manuelin kanssa heinäkuussa 1964.
Skagerrak

Skagerrak on Pohjanmeren salmi, joka muodostaa yhdessä Kattegatin kanssa laivareitin Pohjanmereltä Itämerelle. Se on noin 240 kilometriä pitkä ja 80–140 kilometriä leveä. Skagerrakin eteläpuolella sijaitsee Tanska ja pohjoispuolella Norja. Skagerrak vaihtuu Kattegatiksi Tanskan pohjoisimmassa kärjessä Skagenin majakan kohdalla.
Molemmissa maailmansodissa Skagerrakilla on ollut merkittävä strateginen merkitys Saksalle.
Harri Ohra-aho

Harri Kalevi Ohra-aho (s. 27. huhtikuuta 1959, Ähtäri) on suomalainen sotilas ja kenraalimajuri. Ohra-aho aloitti lippueamiraali Georgij Alafuzoffin seuraajana Puolustusvoimien tiedustelupäällikkönä 1. huhtikuuta 2013.

Koulutus ja ura

Ohra-aho on valmistunut Kadettikoulusta. Hän on työskennellyt vuodesta 2009 kesäkuuhun 2011 Puolustusvoimien Tiedustelukeskuksen (PVTK) johtajana. Aikaisemmin hän on toiminut muun muassa Pääesikunnassa Helsingissä apulaisosastopäällikkönä sekä Pohjois-Karjalan Prikaatin komentajana Kontiolahdella. Ohra-aho suoritti yleisesikuntaupseerin tutkinnon vuonna 1993.
Hänet nimitettiin kenraalin virkaan 1.7.2011 lukien ja samalla hänet määrättiin johtamisjärjestelmäpäälliköksi Pääesikunnassa. Tehtävässä Ohra-aho korvasi prikaatikenraali Kari Salmen.

Julkaisut

Ohra-ahon koosteluonteisia julkaisuja Maanpuolustuskorkeakoulun Strategian laitoksella ovat muun muassa Rysslands syn på informationskrigföringen (1998), Sodan kuva, venäläinen näkökulma (1998) ja Venäjän federaation sotilaallinen turvallisuuskehitys heinäkuu-joulukuu 1998 (1999). Ohra-aho toimi Helsingin Kadettipiirin hallituksen jäsenenä vuosina 1988–1989.

Viimeisimmät ylennykset

Ohra-aho yleni everstiksi vuonna 2003, prikaatikenraaliksi vuonna 2011 ja kenraalimajuriksi 6.12.2015.

Huomionosoitukset

Maanpuolustusmitalin toimikunta myönsi 2017 Harri Ohra-aholle maanpuolustusmitalista miekkojen kera, numeron 608. Mitaleja jaettiin tällöin 28.
Voitto Hautala

Voitto Hautala (s. 8. tammikuuta 1947) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija ja pelinjohtaja. Vuosina 1966–1978 Hautala pelasi pesäpallon SM-sarjassa Seinäjoen Maila-Jussien ja Vimpelin Vedon joukkueissa. Hautala valittiin pelaajaurallaan kerran Itä–Länsi-otteluun ja kahdesti Liitto–Lehdistö-otteluun.
Pelaajauransa jälkeen Hautala on toiminut pelinjohtajana vuonna 1980 SMJ:n SM-sarjajoukkueessa. Hautala valittiin tuolloin myös Liitto–Lehdistö-otteluun pelinjohtajaksi.
Ramppi-teatteri

Ramppi-teatteri ry on Kangasalan kansalaisopiston näytelmäpiirin pohjalle perustettu harrastajateatteri. Ramppi-teatteri on toiminut nykyisessä muodossaan vuodesta 1995, minä aikana katsojia on kertynyt jo yli 60 000 henkeä. Viime vuosina täyttöaste on ollut yli 90 prosenttia. Ramppi-teatterin toiminta on kiinni harrastajien aktiivisuudesta, ja kaikki esiintyjät tekevät työnsä maksutta.
Ramppi-teatteri on Suomen Harrastajateatteriliiton jäsen ja kuuluu myös pirkanmaalaisten harrastajateattereiden muodostamaan Teatteririnkiin.

Ohjaajat

Ramppi-teatterin näytelmiä ovat ohjanneet muun muassa Ossi Räikkä, Tapio Parkkinen, Panu Rajala, Kari Honkanen, Sina Kujansuu, Ahti Jokinen ja Jukka-Pekka Rotko.

Näyttelijät

Ramppi-teatterin näytelmissä on ollut säännöllisesti mukana vähintään 20 näyttelijää. Kesällä 2008 näyttelijöitä oli puheroolit ja avustajat yhteenlaskien peräti 55 henkeä. Lavastajat, puvustajat ja muu avustava henkilökunta mukaan lukien teatterissa toimii aktiivisesti kymmeniä henkilöitä, kaikki talkoopohjalla. Näyttelijöitä on ollut paitsi Kangasalta myös Tampereelta, Pälkäneeltä, Orivedeltä ja Vesilahdelta.

Koulutus

Ramppi-teatteri on järjestänyt näyttelijöille myös koulutusta. Koulutuksen ohjaajina ovat toimineet esimerkiksi Kari Honkanen, Seppo Mäki, Emilia Pokkinen ja Matti Viironen. Osa näyttelijöitä on ollut myös omaehtoisesti ammattikoulutuksessa. Tässä suhteessa Tampereen Komediateatterin yhteydessä toimiva näyttelijäkoulutus on ollut Ramppi-teatterille erityisen merkityksellinen. Vuonna 2008 teatteri organisoi näyttelijöilleen erityisen koulutuspaketin, jonka toimeenpanosta vastasi Inga Sulin-Ahola ja kouluttajana toimi näyttelijätyön pitkäaikainen ammattilainen Ahti Jokinen. Vuonna 2009 kouluttajana toimi Vaasan kaupunginteatterin entinen johtaja Marja-Leena Haapanen.

Näytelmät

Ramppi-teatterin näytelmät ovat pääsääntöisesti olleet kesäteatteriesityksiä. Paikallinen historia on innoittanut monia näytelmiä. Kantaesityksen ovat saaneet muun muassa Aulis Aarnion käsikirjoittamat näytelmät "Kostianvirta" (1996), "Kostian pappi" (1997), "Noitarumpu" (1999), "Isä Kiljusen kuningasajatus" (2002), "Haaveiden talo" (2003), "Kahdentoista taalerin tähden" (2004), "Kummallinen kuntokoulu" (2005), "Hämärässä laulaa punakylkirastas" (2006), "Tulipunainen ratsastaja" (2007), "Suden hetki" (2008), "Viisi sisarusta" (2009), "Kuinka löytäisin sen laulun" (2010), "Muistat sie Monrepos’n?" (2011) ja "Poika varjoiselta kujalta" (2012). Vuonna 2000 esitettiin kirkon juhlavuoden kunniaksi kirkkonäytelmä "Alussa oli teko". Ramppi-teatteri on esittänyt myös perinteisiä kesäteatterinäytelmiä kuten "Tukkijoella" ja "Viulunsoittaja katolla".

Rampin Pikkuteatteri

Vuonna 2009 Ramppi-teatteri käynnisti lapsille ja nuorille tarkoitetun Rampin Pikkuteatterin. Tavoitteena on tarjota nuorille mahdollisuus tehdä täysipainoisesti teatteria aina lukuharjoituksista esitykseen asti. Tämä vaikuttaa nuoren tytön tai pojan itsevarmuuden ja esiintymistaitojen kehittymiseen. Perinteisen teatterin lisäksi on mahdollisuus kokeilla erilaisia teatterin tekotapoja: mm. improvisaatiot ja tilatut ohjelmat.
Pallas (Pandionin poika)

Pallas (muinaiskreikaksi Παλλάς, Pallás) oli kreikkalaisessa mytologiassa yksi neljästä Pandion II:n, Attikan kuninkaan, ja Pylian pojasta. Kerrotaan tosin, että Pallas olisi ollut ottolapsi.
Pandeonin kuoltua Pallas ja hänen kolme veljeään – Aigeus, Nisos ja Lykos – syrjäyttivät Metionin pojat Ateenan valtaistuimelta, jonka nämä puolestaan olivat aiemmin anastaneet Pandeonilta. Veljekset jakoivat vallan keskenään, mutta Aigeuksesta tuli Attikan kuningas.
Myöhemmin Aigeuksen kuoltua Pallas yritti tavoitti valtaistuinta, mutta epäonnistui syntyperänsä tähden, ja hallitsijaksi julistettiin Theseus. Hänen viisikymmentä poikaansa, pallantidit, eivät hyväksyneet uutta hallitsijaa, vaan yrittivät vielä nostaa isänsä valtaan. Heidän juonittelunsa tuli kuitenkin ilmi, ja Theseus surmasi väijytystä yrittäneet veljekset.
Liukoselluloosa

Liukoselluloosa (engl. dissolving pulp) on valkaistua kemiallista massaa, jonka selluloosapitoisuus on 95 % tai korkeampi.

Valmistus

Liukoselluloosaa valmistetaan samanlaisella prosessilla kuin tavallista selluloosaa sillä erotuksella, että hemiselluloosa liuotetaan pois ennen keittoa. Nimitys "liukosellu" juontaa tästä liuotusprosessista.
1980-luvun alussa liukosellua valmistivat Suomessa Rauma-Repola, Ahlström, Serlachius ja Keski-Suomen Selluloosa. Vuonna 1991 valmistus Suomessa loppui kokonaan, kunnes vuonna 2012 Stora Enson Uimaharjun tehdas aloitti liukosellun valmistuksen.

Käyttökohteet

Liukosellusta voidaan valmistaa selluloosajohdannaisia, kuten viskoosia, selluloosa-asetaattia ja sellofaania.  Suomessa valmistettava liukosellu myydään lähes kokonaan Kiinaan kankaiden raaka-aineeksi.
Pikkuhousunsuoja

Pikkuhousunsuojat on kehitetty terveyssiteistä. Pikkuhousunsuojien tarkoituksena on imeä kuukautisvuodon ulkopuolinen vuoto, esimerkiksi valkovuoto tai lievä virtsankarkailu. Sitä voidaan käyttää myös varmistamassa esimerkiksi tamponia tai kuukautiskuppia.
Pikkuhousunsuojia on markkinoilla monenlaisia mm. string-alushousuille sekä mustia mustille alusvaatteille. Pikkuhousunsuojia myydään myös yksittäisesti pakattuina.
Kaikilla terveyssidevalmistajilla on markkinoilla myös pikkuhousunsuojia.

Kertakäyttöiset pikkuhousunsuojat

Kertakäyttöinen pikkuhousunsuoja pysyy paikallaan tarrakiinnityksellä. Kertakäyttöpikkuhousujensuojilla on monia valmistajia, mm. Alldays ja Vuokkoset. Kertakäyttöinen pikkuhousunsuoja heitetään nimensä mukaan käytön jälkeen roskiin. Sitä ei saa huuhdella viemäristä alas, sillä se voi tukkia viemäriputkia.

Kestopikkuhousunsuojat

Taloudellisempi ja ympäristöystävällisempi vaihtoehto kertakäyttöisille pikkuhousunsuojille ovat kestosuojat. Kestosuojissa ei ole käytetty valkaisuaineita tai muita kemikaaleja. Ne nimensä mukaisesti kestävät pidempään, sillä niitä voi käyttää useasti, ja täten tulevat usein halvemmiksi kuin kertakäyttöiset. Ne pitää kuitenkin aina pestä ennen uudelleenkäyttöä.
Kestopikkuhousunsuoja on samanlainen kuin kestoterveysside, joskin pienempi ja usein myös ohuempi, mutta materiaalit ovat molemmissa samat. Päällä kuivan tuntuinen kangas (usein puuvillaa, bambua tai hamppua) sekä keskellä kosteutta imemässä muutama imukerros esimerkiksi puuvillafroteeta. Joskus suojissa saattaa olla myös kosteussulku, ja vain kosteussuluttomia pikkuhousunsuojia voi käyttää molemmin päin. Ne kiinnitetään neppareiden tai erityisen tarrapinnan avulla alushousuihin.
Nokia N97

Nokia N97 mini

Puhelimesta julkaistiin Suomessa marraskuussa 2009 pienempi N97 mini -versio, joka sisältää Ovi Musiikki Unlimited palvelun. Laitteen paino putosi 138 grammaan, kosketusnäytön koko pieneni 3,2 tuumaan sekä samaten vähennettiin akun kapasiteettia ja sisäistä muistia.

Kritiikki

Nokia N97 on kritisoitu liiallisista ohjelmistovioista. Brittiläisen Mobile Todayn mukaan vähittäismyyjät ovat suositteleet jättämään täysversion väliin. Talvella 2010 Nokian markkinointijohtaja Anssi Vanjoki myönsi että yhtiön laadunhallintaprosessi petti N97:n kohdalla ja itse laite oli valtava pettymys. Myös karsitumpaa N97 miniä on palautettu runsaasti myymälöihin ja teleoperaattori Orange on poistanut sen myyntivalikoimastaan.
Puolivampyyri

Puolivampyyri, (engl. dhampir), on kirjallisuudessa, mytologiassa, populaarikulttuurissa yms. esiintyvä vampyyrin (usein miespuolisen) ja ihmisen (usein naisen) jälkeläinen, mutta joidenkin versioiden mukaan puolivampyyriksi voi päätyä muutenkin.
Vanhan Transilvanialaisen tarun mukaan Dhampir -niminen vampyyrin poika oli ainoa, joka pystyi näkemään, tai tappamaan näkymättömiä vampyyreita.

Puolivampyyrit populaarikulttuurissa

Puolivampyyri vampyyrinmetsästäjänä on suosittu teema populaarikulttuurissa, esimerkkinä Marvel Comicsin sarjakuvahahmo Blade (Bladen asema puolivampyyrina tosin on kiistelty, sillä hänen isänsä ei ollut vampyyri, vaan Bladen äitiä puri vampyyri Bladen ollessa vielä kohdussa, ja näin Bladesta tuli immuuni vampyyriksi muuttumiselle, mutta myöhemmin hän sai vampyyrien kykyjä itselleen, kun Michael Morbius puri häntä).
Puolivampyyreilla on yleensä joitain vampyyrimaisia kykyjä, kuten voima, nopeus ja refleksit, mutta he ovat usein immuuneja vampyyrien heikkouksille (kuten auringonvalo ja krusifiksit). Toisaalta puolivampyyrit ovat yleensä kuolevaisia.
Paavo Leinonen

Paavo Leinonen (12. toukokuuta 1894, Säräisniemi – 13. kesäkuuta 1964, Oulu) oli säräisniemeläinen taidemaalari. Hän opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa, jossa perehtyi erityisesti koristemaalaukseen, vuosina 1914–1917 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuonna 1917. Leinonen debytoi taiteilijana Helsingissä vuonna 1917.
Nuoruudessaan Leinonen kuului Tyko Sallisen ympärille muodostuneeseen ekspressionistiseen Marraskuun ryhmään. Marraskuun villeihin kuuluneiden taiteilijoiden lisäksi Leinonen oli myös kirjailija Joel Lehtosen läheinen ystävä.
Leinonen työskenteli 30 vuoden aikana yli 20 kirkollisessa kohteessa ja häntä pidettiin erityisesti hiljaisen harmonian mestarina. Hänen tuotantoaan löytyy muun muassa Taulumäen kirkosta Jyväskylässä, Säynätsalon kirkosta, Lapuan tuomiokirkosta, Vihdin kirkosta, Sääksmäen kirkosta, Akaan kirkosta, Kestilän kirkosta, Savonlinnan tuomiokirkosta, Kuortaneen kirkosta, Töölön kirkosta Helsingissä, Saarijärven kirkosta, Kärkölän kirkosta, Oulun tuomiokirkosta, Tuiran kirkosta Oulussa ja myös Oulun Hintan seurakuntakodin iso alttariseinämaalaus on Leinoselta tilattu työ.
Kirkollisten kohteiden lisäksi Leinosen teoksia löytyy muun muassa Aineen taidemuseon, Kemin taidemuseon ja Ateneumin kokoelmista ja hänen luonnoksiaan ja esineistöään on esillä Säräisniemen kotiseutumuseossa yhdessä hänen sukulaisensa ja ystävänsä taidemaalari ja taidegraafikko Olli Seppäsen luonnoksien ja esineistön kanssa. Erityisesti Oulun taidemuseolla on huomattava kokoelma Leinosen teoksia eri vuosikymmeniltä.
Leinonen sai valtion taiteilijaeläkkeen vuonna 1959. Vanhoilla päivillään hän osallistui vielä vuonna 1962 Joulukuun ryhmän ns. "villien" taiteilijoiden protestinäyttelyyn, josta tuli Leinosen viimeinen näyttely. Viimeiset vuodet hän asui Hiirosen vanhainkodissa Oulussa.
Maurice Delafosse

Maurice Delafosse (20. joulukuuta 1870 Sancergues – 13. marraskuuta 1926 Pariisi) oli ranskalainen kielitieteilijä ja historioitsija. Hän oli erikoistunut Länsi-Afrikan historiaan, kansatieteeseen ja kieliin.
Delafosse opiskeli Pariisin Itämaisten kielten koulussa ja vietti kaksi vuotta Pohjois-Afrikassa. Vuodesta 1894 lähtien hän työskenteli siirtomaavirkailijana ja piirin komendanttina Norsunluurannikolla ja Ranskan Sudanissa, Ranskan konsulina Monroviassa ja Ranskan Länsi-Afrikan siiviliasian päällikkönä. Delafosse nimitettiin Ubangi-Šarin kuvernööriksi vuonna 1918, mutta huonon terveytensä takia hän kieltäytyi virasta ja palasi Ranskaan. Hän työskenteli Itämaisten kielten koulun professorina vuodesta 1921.
Delafosse on kirjoittanut joukon historiallisia teoksia, jotka toimivat perustana myöhemmille tutkimuksille. Niiden joukossa on kolmiosainen Le Haut Sénégal-Niger (1912), joka kuvaa nykyisen Malin historiaa ja kansoja. Delafosse harjoitti Afrikan kielten historiallis-vertailevaa tutkimusta ja laati yksittäisten kielten kuvauksia. Tieteellistä merkitystä on varsinkin hänen mandelaisten kielten tutkimuksillaan.
Kalle Maijala

Kalle Jussi Maijala (26. toukokuuta 1927 Kangasala – 4. maaliskuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen kotieläintutkija. Hän oli Maatalouden tutkimuskeskuksen kotieläinjalostusosaston johtaja professorin arvolla 1968–1976 ja Helsingin yliopiston kotieläinten jalostustieteen professori 1976–1980. Hän tutki kotieläinten hedelmällisyyttä ja perinnöllisyyttä. Hän oli tut­ki­ja­pro­fes­so­ri Suo­men Aka­te­miassa 1987–1990.
Harry Holmes

Harry ”Hap” Holmes (21. helmikuuta 1892 – 27. kesäkuuta 1941) oli kanadalainen jääkiekkomaalivahti. Ammattilaisurallaan Holmes voitti Stanley Cupin neljästi, neljälle eri seuralle. Hänet valittiin Hockey Hall of Fameen 1972.
Kali Yuga

Kali Yuga eli pimeyden aikakausi on hindulaisuudessa yksi maailmankaikkeuden neljästä ikuisesti toistuvasta kehitysjaksosta eli yugasta. Kolme muuta jaksoa ovat Satya Yuga, Treta Yuga ja Dvapara Yuga. Kali Yuga on nyt käynnissä oleva ajanjakso ja sen sanotaan alkaneen Krishnan poistuttua asumuksestaan 18. helmikuuta 3102 eaa. Kali Yuga kestää 432 000 vuotta. Kali Yugan aikana ihmiskunnan henkisyys rappeutuu ja on lopulta vain neljännes siitä, mitä se oli kulta-ajalla Satya Yugan aikana. Kali Yugan aikana ilmestyy maan päälle maailmanlopun hahmo, valkoisella hevosella ratsastava Vishnun kymmenes ja viimeinen inkarnaatio Sri Kalki.
Kali Yugasta on kirjoitettu Veda-kirjallisuudessa mm. näin:
"Kali Yugan aikana maailman johtajista tulee vaarallisia ja verotus muuttuu epäoikeudenmukaiseksi. Johtajat eivät enää koe luontoa ja ihmisten roolia siinä tärkeäksi. Kali Yugan aikana väärät ihmiset pääsevät valtaan. Valtakunnallisia protesteja pyritään välttämään muutoksien estämiseksi. Täysin motiiviton murhanhimo ja murhat lisääntyvät. Himon osoittamisesta tulee sosiaalisesti hyväksyttävää. Ihmiset eivät enää ole järjen ohjattavissa, vaan tunteet valtaavat alaa, sekä toistepäin. Ihmiset ovat näennäisen älykkyyden sokaisemia, eivätkä näe enää viisauden tarpeellisuutta. Stereotyypit ja kulttuuriarvot ovat nousseet elämän prioriteeteiksi. Jopa esiteinit tulevat raskaiksi, koska yhteiskunnassa pääasiaksi on muodostumassa seksuaalisuus ja yhdyntä. Synnillisyys ja paheelliset elämäntavat valtaavat alaa ja hyveellisyys hiipuu. Alkoholi ja huumeet leviävät. Oikeita guruja ei enää kunnioiteta ja heidän opetuksiaan aletaan pilkata, sillä maailman täyttää tekaistut gurut. Syntien määrän lisääntyessä myös luonnollisten rangaistusten määrä lisääntyy ja ihmisiä menehtyy mitä julmimmissa katastrofeissa. Aikakauden loppuvaiheessa jatkuvat sateet valtaavat maan. Kali Yugan loppupuolella Kalki tulee ratsastaen valkoisella hevosellaan ja alkaa taistelunsa Kalia ja sen pimeitä voimia vastaan."
Wäinö Valkama

Wäinö Aleksis Valkama (17. heinäkuuta 1877 Pusula – 12. kesäkuuta 1948 Kuusankoski) oli suomalainen kansakoulunopettaja, pankinjohtaja, kunnallisneuvos ja kansallisen kokoomuksen kansanedustaja.
Valkaman vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Johan August Wallenius ja Matilda Charlotta Forsgrén. Hän kävi kansakoulun, alkukouluseminaarin ja valmistui opettajaksi 1900 Sortavalan opettajaseminaarista. Hän oli kansakoulunopettajana Loviisassa 1900–1902, Iitissä ja myöhemmin Kuusankoskella 1902–1937. Valkama oli Kansallis-Osake-Pankin Kuusankosken konttorin johtajana 1919–1948 ja hän toimi myös maanviljelijänä vuodesta 1912. Valkama toimi lisäksi useiden kuorojen ja soittokuntien johtajana. Hän sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1937. 
Valkama oli kansanedustajana 1914–1917 ja 1917–1919 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1931 presidentinvaalissa ja oli Iitin kunnanvaltuuston jäsenenä ja Kuusankosken kunnanvaltuuston varapuheenjohtajana.
Wäinö Valkama oli naimisissa vuodesta 1905 Annette Wichtersteinin kanssa.
Tapio Tarjanne

Johannes Tapio Tarjanne (sukunimi vuoteen 1906 Törnqvist; 13. maaliskuuta 1901 Hämeenlinna – 27. elokuuta 1941 Kuukauppi, Antrea) oli suomalainen juristi ja Helsingin yliopiston hallinto-oikeuden professori.
Tarjanteen vanhemmat olivat kanslianeuvos Artturi Johannes Tarjanne (ent. Törnqvist) ja Hellin Lovisa Makkonen. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1919. Tarjanne suoritti yleisen oikeustutkinnon 1923 ja valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1923 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1929. Hän sai varatuomarin arvon 1926.
Tarjanne oli vt. kouluneuvos 1926–1929, Kansalaiskorkeakoulun opettaja 1928–1930, nuorempi oikeuskanslerin sihteeri 1930–1933 sekä Helsingin yliopiston prosessioikeuden dosentti 1930–1935 ja hallinto-oikeuden professori vuodesta 1935. Hän toimi muun muassa lakitieteen tohtoriksi väitelleen Urho Kekkosen vastaväittelijänä. Tarjanne toimi myös puheenjohtajana ja sihteerinä useissa komiteoissa.
Talvi- ja jatkosodan aikana Tarjanne toimi päämajan hallinto-osaston osastopäällikkönä ja hänet ylennettiin majuriksi 1940. Tarjanne kaatui jatkosodan aikana elokuun lopulla 1941 Antrean Kuukaupin sillalla miinaräjähdyksessä. Vetäytyvät venäläiset joukot olivat sijoittaneet sillan maatukiin miinoja jotka räjäytettiin radion avulla juuri kun Tarjanne ja joukko muita suomalaisia upseereita oli ylittämässä siltaa.
Tapio Tarjanne oli naimisissa vuodesta 1936 Maija Hellevi Karsikon kanssa ja heillä oli kaksi lasta.
Marsha P. Johnson

Marsha P. Johnson (24. elokuuta 1945 – 6. heinäkuuta 1992) oli yhdysvaltalainen ihmisoikeusaktivisti ja seksityöntekijä. Hänet tunnetaan erityisesti roolistaan Stonewallin mellakoissa sekä aktivismistaan seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen, erityisesti transsukupuolisten, oikeuksien puolesta. Yhdessä Sylvia Riveran kanssa hän perusti järjestön nimeltä Street Transvestite Action Revolutionaries, lyhennettynä S.T.A.R.
Järvykäinen

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,8 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Miekojärven alueella (67.93), jonka Alposjoen valuma-alueeseen (67.932) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 170 metriä mpy.
Johann Büttikofer

Johann Büttikofer (9. elokuuta 1850 Ranflüh – 24. kesäkuuta 1927 Bern) oli sveitsiläinen eläintieteilijä.
Büttikofer opiskeli biologiaa Bernissä. 1879 hän liittyi Leidenin kuninkaallisen eläinmuseon (Royal Zoological Museum) henkilökuntaan ollen kuraattori 1884–1897. Hän teki 2 tutkimusmatkaa Liberiaan, vuosina 1879–1882 ja 1886–1887. Vuosina 1893–1894 hän osallistui Anton Willem Nieuwenhuisin tutkimusretkelle Borneoon.
Büttikofer toimi Rotterdamin eläintieteellisen puutarhan johtajana 1897–1924. Vetäydyttyään virasta hän asettui Berniin.
Büttikofer kuvaili linnuista muun muassa viherlurin (Trichoglossus weberi) 1894.