google/wiki40b huggingface dataset:
Castelo Real de Mogador

Castelo Real de Mogador oli portugalilaisten rakentama linnoitus Atlantin valtameren rannalla Mogadorissa, eli nykyisessä Essaouirassa, Marokossa. Portugali hallitsi linnaa vuosina 1506–1510.

Historia

Portugali alkoi 1500-luvun alkupuolella laajentaa alueitaan Marokossa. Santa Cruz do Cabo de Gué eli nykyinen Agadir valloitettiin vuonna 1505 ja seuraavana vuonna portugalilaiset valloittivat Mogadorin. Kuningas Emanuel I:n määräyksestä Mogadoriin rakennettiin linnoitus vuonna 1506 suojaamaan Portugalin valloitusretkien kannalta merkittävää välisatamaa. Rakennustyöt tapahtuivat yhden Portugalin kruunun arvostetuimmista virkamiehistä, São Jorge da Minan linnankin vuonna 1482 perustaneen, Diogo de Azambujan alaisuudessa. Linnoitus sai nimen Castelo Real de Mogador. Jo rakennustöiden aikana portugalilaiset olivat kohdanneet paikallisväestön vastarinnan. Paikallisten onnistui saada linnoituksessa ollut varuskunta saarroksiin, joka johti siihen, että loka- tai marraskuussa 1510 paikalliset saivat vallattua Castelo Real de Mogadorin portugalilaisilta. Valtauksen jälkeen Mogador jäi paikallisten asukkaiden hallintaan.
Castelo Real de Mogador purettiin 1700-luvulla, kun Marokon sulttaani Muhammad III rakennutti Mogadorin kaupungin linnoituksineen uudelleen ranskalaisen arkkitehdin Théodore Cornutin suunnitelman mukaisesti. Cornutin suunnitelman mukaisesti linnoituksen tilalle rakennettiin kävelytie tykkirivistöineen. Nykyisin tämä paikka tunnetaan nimellä Sqala tai Skala du Port.
Jouko Rantanen

Jouko Oskari Rantanen (27. huhtikuuta 1932 Hämeenlinna – 15. lokakuuta 2006) oli suomalainen keihäänheittäjä. Hän voitti SM-kultaa Kalevan kisoissa 1955 tuloksella 74,93 m. Hänen ennätyksensä oli 75,88 m vuodelta 1966. Hän edusti Tampereen Kisatovereita. Hänellä on maaotteluedustus Helsingistä vuodelta 1955, jolloin hän sijoittui toiseksi.
Tuomas Iisalo

Pelaajaura

Iisalon kasvattajaseura on loviisalainen Hokki Basket. Hän aloitti pääsarjauransa Kouvoissa, missä pelasi vuodet 2000–2003 saavuttaen Suomen cupin hopeaa vuonna 2001. Kaudella 2002–2003 Iisalo onnistui kolmen pisteen heitoissaan yli 40-prosenttisesti, mistä hän sai lempinimen "Loviisan pommittaja". Vuodet 2003–2006 Iisalo edusti Espoon Honkaa, joka sijoittui SM-pronssille vuonna 2006. Vuosiksi 2006–2009 Iisalo siirtyi takaisin Kouvoihin, joka saavutti kaudella 2007–2008 hopeaa sekä Korisliigasta että Suomen cupista. Vuosiksi 2009–2011 Iisalo siirtyi jälleen Espoon Honkaan jossa juhli Suomen cupin voittoa vuonna 2009. Kauden 2011–2012 Iisalo pelasi Torpan Pojissa, joka saavutti kauden päätteksi SM-pronssia. Pelaajauransa viimeisen kauden 2013–2014 Iisalo pelasi Tapiolan Hongassa. Kauden aikana Iisalo pelasi uransa suurimmalla peliajalla, yli 32 minuuttia ottelua kohden. Runkosarjassa hän teki uransa korkeimmat tilastolukemat levypalloissa (3,7 ottelua kohden) ja syötöissä (2,0).

Maajoukkue

Suomen koripallomaajoukkueeessa Iisalo pelasi 57 miesten maaottelua vuosina 2006–2011. Hän kuului Suomen kokoonpanoon sen voitettua vuonna 2011 ensimmäisen Pohjoismaiden mestaruutensa 28 vuoteen.

Valmentajaura

Päätettyään pelaajauransa keväällä 2014 Tapiolan Hongassa Iisalo siirtyi joukkueen päävalmentajaksi kaksivuotisella sopimuksella. Hän oli vastannut Hongan miesten edustusjoukkueen fysiikkavalmennuksesta kaksi edellistä kautta. Lisäksi Iisalo oli kerännyt valmennuskokemusta nuortenjoukkueista. Hongan kausi oli vaikea muun muassa joukkueelle erittäin tärkeän pelaajan Ronnie Clarken oltua pitkän aikaa loukkaantuneena. Kauden päätyttyä Hongan edustusjoukkueen taustayritys haettiin vielä konkurssiin.
Iisalo jatkoi Hongassa alkukauden 2015–2016 valmentaen seuran B-junioreita. Maaliskuussa hän siirtyi nopealla aikataululla Saksan pääsarjaan Crailsheim Merlinsin päävalmentajaksi. Tappioputkessa olleen Merlinsin tavoite oli sarjapaikan säilyttäminen Iisalon avustuksella. Jo huhtikuussa Merlins teki Iisalon kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Seura putosi pääsarjasta vuonna 2016 mutta palasi sinne Iisalon valmentamana vuonna 2018.

Yksityiselämä

Iisalon veli Joonas Iisalo on myös koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Iisalon isoisä Aulis Iisalo taisteli menestyksekkäästi talvisodassa ja jatkosodassa. Hänelle ehdotettiin ansioistaan Mannerheim-ristiä, mutta esitys ei mennyt läpi. Sen sijaan Aulis Iisalon veljet Pentti Iisalo ja Tauno Iisalo ovat Mannerheim-ristin ritareita.
Iisalo meni kesällä 2008 naimisiin pitkäaikaisen tyttöystävänsä Tiinan (o.s. Virtanen) kanssa. Heillä on kaksi lasta, tyttö ja poika. Perhe asuu Espoon Olarissa. Iisalo harrastaa pyöräilyä ja lukemista.
Astaran piirikunta

Astaran piirikunta (azeriksi Astara rayonu, ven. Астаринский район, Astarinski raion) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 616 neliökilometriä. Asukkaita on 97 200 henkeä (vuonna 2010).
Astaran piiri sijaitsee Kaspianmeren rannalla Azerbaidžanin tasavallan kaakkoisosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Lerikin ja Lənkəranin piireihin sekä etelässä ja lännessä Iraniin.
Piirin keskus on Astaran kaupunki. Toinen huomattavampi paikkakunta on Kijabən taajama. Kuntia on yhteensä 49 ja kyliä 90. Kaupunkiväestön osuus on 21,3 % (vuonna 2010). Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 60,2 % on azereja ja 39,7 % tališeja.
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut vihannesten, hedelmien, teen, riisin ja perunan viljelyyn sekä karjanhoitoon. Lisäksi on elintarviketeollisuutta sekä kansainvälistä tavaraliikennettä palvelevia yrityksiä. Piirin kautta kulkee Bakun ja Iranin rajan välinen maantie ja rautatie.
Paikallislehtenä ilmestyy Astara.
Gynaikeion

Gynaikeion (m.kreik. γυναικεῖον, gynaikeīon, myös γυναικεία, gynaikeia, joon.kreik. γυναικηΐη, gynaikēïē; lat. gynaeceum) oli antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa naisten huoneiden nimitys yksityistalossa. Laajemmassa mielessä naisten osaa asuinrakennuksesta kutsuttiin myös nimellä gynaikonitis (γυναικωνῖτις, gynaikōnītis).
Miesten tilaa kutsuttiin vastaavasti nimellä andron.
David Canary

David Canary (25. elokuuta 1938 Elwood, Indiana, Yhdysvallat – 16. marraskuuta 2015 Wilton, Connecticut, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi muun muassa televisiosarjassa Bonanza, jossa hän esitti tilanhoitaja Candy Canadayta vuosina 1967–1970 ja 1972–1973. Muita sarjoja olivat All My Children ja One Life to Live. Hän oli naimisissa näyttelijä Maureen Maloneyn kanssa.
Collarbone

Alkuvuodet

Neljä alkuperäisjäsentä Thomas Kirjonen, Janne Suominen, Matti Piipponen ja Janne Sivunen perustivat Collarbonen syksyllä 2000. Yhtye teki kolme demoa ja omakustanne-EP:n Devil in Miss Verril, joka julkaistiin 2004. Yhtye solmi levytyssopimuksen Spinefarm Recordsin kanssa voitettuaan Ääni ja vimma -bändikilpailun keväällä 2005.

The Back of Beyond

Debyyttilevy The Back of Beyond julkaistiin keväällä 2007. Jonas Olssonin tuottamalta, Jens Bogrenin miksaamalta ja Ue Nastasin masteroimalta levyltä julkaistiin single ”The Last Call”, joka sai runsaasti soittoaikaa Radio Rockilla ja oli myöhemmin muun muassa SubTV:n Äijät-ohjelman soundtrackilla.

Pretty Dirty

Loppuvuodesta 2008 Collarbone otti riveihinsä viidennen jäsenen, muun muassa April-yhtyeessä vaikuttaneen kitaristi Mikko Merilinnan. Toinen albumi Pretty Dirty äänitettiin kesällä 2009 Jonas Olssonin toimiessa jälleen tuottajana. Risto Hemmi miksasi levyn alkuvuodesta 2010 Finnvox-studiolla Helsingissä.
Pretty Dirtyn ensimmäinen single ”The Machine” julkistettiin 1. maaliskuuta 2010. The Machine valikoitui YleX:n X-Ryhmän tehobiisiksi viikolla 10 ja se pysyi pitkään Himotuimmat-listalla ollen muutamia viikkoja listaykkösenä. Levy julkaistiin Universal Music Oy:n kautta 28. huhtikuuta 2010. Laulaja Thomas Kirjonen jätti yhtyeen kesällä 2011 keskittyäkseen soolouraansa.
Nicola Wheeler

Nicola Wheeler (s. 4. huhtikuuta 1974 Burnley) on englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan Nicola Kingin roolista saippuasarjasta Emmerdale.
Vuonna 2006 hän voitti brittiläisen saippuaoopperan palkinnon.
Edward Doll

Edward ”Ed” Doll oli ydinfyysikko, joka osallistui atomipommin kehittämiseen Manhattan-projektissa. Hän toimi läheisessä yhteistyössä eversti Paul Tibbetsin ja tutkaupseeri Jacob Beserin kanssa. Doll oli muun muassa kehittelemässä pommin huippusalaista pienoistutkaa Luis Alvarezin kanssa. Luutnantti Beserin tehtävänä oli pommituslennon aikana tarkkailla sitä, etteivät esimerkiksi japanilaiset tai muuta ulkopuoliset yrittäisi vaikuttaa pommin elektronisiin järjestelmiin.
Ennen hyökkäyslennolle lähtöä Hiroshimaan Doll oli antanut riisipaperille kirjoitetut tiedot pommin sisältämän tutkan käyttämistä radiotaajuusalueista eli frekvenssistä.
Dollin kollega oli myös harvardilainen ydinfyysikko Norman Ramsey.
Solar Decathlon

Kilpailun idea

Kilpailuun osallistuvat talot ovat asuinkäyttöön tarkoitettuja 60-80 neliömetrin kokoisia taloja, jotka tuottavat vaadittavan sähkön ja lämmitysenergian itse. Raati etsii miellyttävää, toimivaa ja energiankäytöltä tehokasta taloa, joka käyttää toiminnoissaan yksinomaan aurinkoenergiaa. Raati ottaa talojen pisteytyksessä huomioon kymmenen eri kokonaisuutta, mukaan lukien asumismukavuuden.

Tarkoitus

Kilpailun tavoitteena on muun muassa edistää aurinkoenergialla toimivien talojen yleistymistä, kannustaa energiatehokkuuteen ja levittää tietoa aurinkoenergian mahdollisuuksista talonrakennuksessa.
Pohjois-Borneo

Historia

Pohjois-Borneo muodostettiin 1880-luvulla, kun Malakan niemimaata hallinneet brittiläiset pelkäsivät muiden siirtomaavaltojen, eritoten Saksan keisarikunnan vaikutusvallan kasvua Malaijien saaristossa. 1880-luvulla Pohjois-Borneon aluetta hallitsivat Brunein ja Sulun sulttaanikunnat. Britit pyrkivät ottamaan alueen Pohjois-Borneon kauppakomppanian haltuun, jotta muut siirtomaavallat eivät pääsisi hyötymään alueesta. Pohjois-Borneon kauppakomppania neuvotteli alueluovutuksista Brunein ja Sulun sulttaanien kanssa, ja vuonna 1881 se sai määräysvallan alueella, josta muodostettiin Pohjois-Borneo.
Kauppakomppania sai Britannian valtiolta oikeudet kauppamonopoliin alueella, vastineeksi siitä että se piti yllä lakia ja järjestystä alueella. Yhtiö joutui taloudellisiin vaikeuksiin, sillä maahan piti tuoda riisiä kalliilla hinnalla ulkomailta. Talous kasvoi 1900-luvun alussa, kun tupakanvienti kasvoi. Lisäksi alueen väestö ei hyväksynyt ulkomaalaisten valtaa. Naapurimaassa Sarawakissa levottomuuksia ei ollut, sillä Sarawakia hallinnut Brooken dynastia, otti alueen hallintaan alkuperäisväestöä. Kun brittiläiset yrittivät toimeenpanna verotusta Pohjois-Borneolla maassa alkoi kansannousu, jota johti Mat Salleh. Kauppakomppania yritti tukahduttaa kapinaa ja nimitti Mat Sallehin alueelliseksi päälliköksi, mutta Britannian hallitus ei hyväksynyt järjestelyä ja kapinallisten nujertamiseksi lähetettiin retkikunta. Kapinassa Mat Salleh sai surmansa vuonna 1900. Häntä pidetään yhtenä Sabahin kansallissankareista. Mat Sallehin kuoleman jälkeen Pohjois-Borneolla syntyi uusia kapinoita 1910-luvulla. Kapinat johtivat brittien liennytyspolitiikkaan, jossa alkuperäisväestöä otettiin mukaan päätöksentekoon 1920- ja 1930-luvuilla.
Toisen maailmansodan jälkeen Britannia pyrki eroon Kaakkois-Aasian siirtomaistaan. Vuonna 1957 Malaijan liittovaltio itsenäistyi Britanniasta ja vuonna 1963 Borneolla sijainneet Sarawak ja Pohjois-Borneo liittyivät Malaijaan, jolloin muodostettiin Malesian liittovaltio. Pohjois-Borneosta tuli Malesian osavaltio Sabah.
Teknokemian Yhdistys

Teknokemian Yhdistys ry (ruots. Teknokemiska Föreningen rf, engl. The Finnish Cosmetic, Toiletry and Detergent Association) on kosmetiikka- ja pesuaineteollisuuden elinkeinopoliittinen edunvalvontajärjestö. Yhdistys edustaa teknokemian alan valmistaja- ja maahantuontiyrityksiä. Teknokemian Yhdistys on Kemianteollisuus ry:n sekä Elinkeinoelämän keskusliiton (EK) jäsenjärjestö. Teknokemian Yhdistys ry:n toimisto sijaitsee Helsingissä osoitteessa Eteläranta 10.

Toiminta

Teknokemian Yhdistyksen tehtävä on vaikuttaa alaa koskevaan lainsäädäntöön sekä osallistua siihen liittyvään keskusteluun.
Yhdistyksellä on 56 jäsenyritystä (23.5.2017), joiden yhteinen osuus koko alan myynnistä Suomessa on noin 80 %. Ala tekee jatkuvaa kehitystyötä, jotta kuluttajien ja ammattikäyttäjien saatavilla olisi turvallisia ja yhä parempia tuotteita. Teknokemian alan tuotteisiin kuuluvat kosmetiikka- ja hygieniavalmisteet sekä pesu- ja puhdistusaineet. Lisäksi alan tuotteita ovat muun muassa autojen hoito- ja huoltoaineet sekä kotitalouskäyttöön tarkoitetut torjunta-aineet.
Yhdistyksen hallituksen puheenjohtajana 27.4.2017 lähtien on Ursula Rytömaa (Procter & Gamble Finland Oy).
Teknokemian Yhdistys ry:n toiminta alkoi vuonna 1942, jolloin perustettiin Teknokemiallisten Tehtaiden Yhdistys (myöhemmin Teknokemian Teollisuusyhdistys). Nykyisellä nimellään Teknokemian Yhdistys on toiminut 1970-luvulta lähtien, jolloin Teknokemian Teollisuusyhdistys ja maahantuontiyrityksiä edustava Teknokemian yrittäjien liitto yhdistivät toimintansa.
Amazar

Amazar (ven. Амаза́р) on kaupunkimainen taajama Taka-Baikalian aluepiirin Mogotšan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Amazar-joen rannalla 98 kilometriä Mogotšasta itään. Taajaman kautta kulkee Siperian rautatie. Asukkaita on 2 500 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1908 rautatien rakentamisen yhteydessä. Myöhemmin sinne syntyi metsäteollisuutta. Taajamassa on keskikoulu, kerhotalo, kirjasto ja poliklinikka.
Virtus Bologna

Historia

Seura perustettiin jo vuonna 1871, mutta se oli aluksi voimisteluun painottunut. Vasta 1920-luvulla perustettiin ammattimainen koripallojoukkue. Seuran menestysvuodet alkoivat toisen maailmansodan jälkeen ja Virtus voitti neljä Italian mestaruutta perättäin vuosina 1946–1949. Suurta kansainvälistä menestystä Virtus saavutti 2000-luvun taitteessa, jolloin se voitti kaksi kertaa Euroliigan mestaruuden. Kaudella 2002–2003 seuralla oli talousongelmia ja se joutui putomaan niiden takia alemmalle sarjaportaalle. Virtus kuitenkin nousi kaudeksi 2005–2006 takaisin Serie A:han.
Kaudella 2018–2019 Virtus Bologna voitti Mestarien liigan mestaruuden.
Sarkkilanjärvi (Hämeenkyrö)

Maantieto

Sarkkilanjärvi on valuma-alueeltaan melko suuren joen järvilaajentuma, joka on lähes pohjois-etelä-suuntainen. Se on 2,1 kilometriä pitkä, vain 350 metriä leveä ja sen pinta-ala on 45 hehtaaria. Ympäristössä on pelkästään peltomaata, jonka pintavalunta on järvellä suurta. Järven rannan läheisyydessä ei ole muuta asutusta kuin kolme kiinteää tilaa. Rannat viettävät jyrkkärinteisinä kohti rantaa. Järven pohjoiskärjen ohittaa valtatie 3,lounaiskulman läheltä kulkee yhdystie 2624 ja länsirantaa seuraa yhdystie 13147.

Vedenlaatu

Vuonna 2001 otetut vesinäytteet olivat hälyttäviä. Vesi oli jo tuolloin laadultaan huonoa. Vuonna 2006 tehty tutkimus totesi järven olevan rehevä ja vesi humuspitoista. Kesällä veden käyttökelpoisuus oli tyydyttävä, mutta talvella järvi kärsi läpivirtauksesta huolimatta ajoittaisesta hapettomuudesta. Vedessä oli runsaasti ravinteita ja lisäksi bakteerejä oli vedessä paljon.

Natura 2000

Koko järvi ja lähirannat ovat Natura 2000 ohjelmassa suojelualuetta, jonka pinta-ala on 54 hehtaaria. Suojeluluokitus on SPA. Järvi on nopeasti kasvamassa umpeen eikä sillä ole enää avovettä kuin 1−2 hehtaaria. Vesikasvustoon kuuluu lähinnä korteikot ja rantaluhdat. Ympäröivien peltojen ravinteet ylläpitävät läpi virtaavassa järvessä suurta biomassaa, jota esimerkiksi linnut hyödyntävät. Syksyisin ja keväisin järvi on muuttolintujen tärkeä levähdyspaikka. Järvi onkin luokiteltu valtakunnallisesti tärkeäksi lintualueeksi.

Historiaa

Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855−1856 lähes koko Sarkkilanjärven ympäristö oli peltomaata tai niittyä. Samanaikaisessa Hämeenkyrön pitäjänkartassa on järveen piirretty keskellä luikerteleva jokimainen uoma. Järven länsiranta oli piirretty peltomaata ja itäranta niittymaaksi. Järveä on käytetty 1800-luvulta 1900-luvulle saakka uittoväylänä yläjuoksulta uitetuille tukkipuille, jota uitettiin Mahnalanselälle. Rantojen tulvaniityillä laidunnettiin karjaa ja järvestä korjattiin järviheinää.
Kotšovon piiri

Kotšovon piiri (ven. Кочёвский райо́н, Kotšovski raion; komipermjakiksi Кöчла́дор райо́н, Kötšlador raion) on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiiriin kuuluvassa Permin Komin piirikunnassa Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 2 700 neliökilometriä. Asukkaita on 12 300 henkeä (vuonna 2009).
Kotšovon piiri sijaitsee Permin Komin keskiosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Gainyn, idässä Kosan ja etelässä Jurlan piireihin sekä lännessä Kirovin alueeseen. Pinta-alasta noin 85 % on metsää. Seudulla virtaa Kosajoki ja sen sivujoet Lolog, Sepol ja Vurlam. Hyötykaivannaisia ovat rautamalmi, hiekka ja sora, savi ja turve.
Piiriin kuuluu viisi maalaiskuntaa: Bolšaja Kotša, Juksejevo, Kotšovo, Maraty ja Pelym. Hallinnollinen keskus on Kotšovon kylä, josta on 75 kilometriä Kudymkariin ja 266 kilometriä Permiin. Asutuskeskuksia on yhteensä 75.
Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 80,1 % komipermjakkeja ja 18,1 % venäläisiä. Kaupunkiväestöä ei ole.
Piirin kautta kulkee Kudymkarin ja Gainyn välinen maantie. Tärkein elinkeino on puunhankinta ja -jalostus. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon.
Piirissä toimii 21 lastentarhaa ja koulua, lasten luomistyön keskus ja taidekoulu, 29 kulttuuri- ja vapaa-ajankeskusta sekä 14 kirjastoa. Paikallislehtenä ilmestyy Severjanka (”Pohjolan tytär”).
Seudulta on kotoisin Suomessa asunut komiemigrantti Ignati Mošegov.
Operation Wandering Soul

Operation Wandering Soul (suom. Operaatio vaeltava sielu) oli Yhdysvaltojen propagandakampanja Vietnamin sodassa.
Operaatio perustui monen vietnamilaisen uskomukseen vaeltavasta sielusta.
»
Vietnamilaisen uskomuksen mukaan kuolleet tulee haudata kotimaahansa tai heidän sielunsa vaeltavat päämäärättömästi kivussa ja kärsimyksessä. Vietnamilaiset ajattelevat, että jos ihminen on huonosti haudattu, hänen sielunsa vaeltaa päämäärättömästi.

» 
Yhdysvaltalaiset insinöörit nauhoittivat aavemaisia ja sekavia ääniä useita viikkoja, joiden esitettiin olevan kuolleiden Vietkongin sotilaiden vaeltavia sieluja. Operaation tarkoituksena oli aiheuttaa kauhua vihollisessa. Tehtävän perustana oli saada Vietkong pakenemaan tai antautumaan. Helikopterit joskus kailottivat kai'uttimista nauhoitusta. Nauhoitusta erityisesti toistettiin yöllä viidakoissa.
Joskus Wandering Soul -nauhoitusta käytettiin muiden nauhoitusten kera, jotta pelkoa viholliseen saataisiin tuotettua entistä enemmän. Eräs entinen 6. PSYOP -pataljoonan sotilas sanoi
»Tiedättekö mitä teimme Nui Ba Denin vuorella vuonna 1970? 6. Psyop sai ilmavoimien pilotin lentämään Bangkokiin eläintarhaan nauhoittamaan aitoa Tiikerin karjumista. Meillä oli Chieu Hoi -sotilas joka meni vuorelle kertomaan Vietkongille, että tiikeri on hyökkäämässä Vietkongin kimppuun lähiaikoina. Me lisäsimme Wandering Soulin nauhoitukseen tiikerin karjumista ja kaksi miestä meni vuoren lähettyville soittamaan nauhoitusta. 150 Vietkongin jäsentä tuli alas vuorelta myöhemmin.» 
Operaation lopputulos on tuntematon. Vietkong yleensä vastasi nauhoitukseen ampumalla.
Kirjokyyhkyrääkkä

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 25 cm. Rastaan kokoinen, päältä ruskea ja alapuolelta vaalea tummin täplin. Pyrstö on melko pitkä, nokka lähes suora ja lähes pään pituinen. Silmäkulmajuova on vaalea ja ulottuu pitkälle niskaan. Liikkuu maassa kyyhkymäisesti taapertaen enimmän osan ajastaan. Pelotettuna juoksee pakoon tai lennähtää lyhyen matkan. Äänivalikoima on laaja. Liikkuu tavallisesti pienessä 2–4 yksilön ryhmässä.
Kyyhkyrääkkiä on kolme lajia, ja ne ovat kaikki uhanalaisia.

Esiintyminen

Laji esiintyy ainoastaan Madagaskarilla saaren länsi- ja pohjoisosissa viidellä erillisalueella. Laji on uhanalainen. Laji oli kadoksissa yli 50 vuotta, sillä vuoden 1931 jälkeen se havaittiin seuraavan kerran vasta vuonna 1986. Kirjokyyhkyrääkkää ei ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö

Asuu vanhoissa kuivissa lehtimetsissä. Metsien hakkuut ja kulotus ovat uhkana lajille, samoin metsästys ja villiintyneet rotat, koirat ja kissat.

Lisääntyminen

Laji on yksiavioinen. Pesintä tapahtuu sadekauden aikana loka-huhtikuussa. Pesä on kyyhkymäinen risukasa matalalla puussa tai pensaassa. Munia on 1–3. Haudonnasta ja poikasten hoidosta on puutteellisesti tietoa. Poikaset pysyttelevät emojensa parissa noin vuoden ikäisiksi.

Ravinto

Etsii selkärangattomia eläimiä maasta karikkeen seasta.
Amicus curiae

Amicus curiae (latinaa, kirjaimellisesti tuomioistuimen ystävä) on henkilö tai muu taho, joka ei ole oikeustapauksen asianosainen, mutta joka saa esittää oikeudelle lausunnon. Lausuntoja voivat esittää esimerkiksi kansalaisjärjestöt ja muut painostusryhmät. Tapa on käytössä muun muassa Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa ja Yhdysvaltain korkeimmassa oikeudessa.
Amicus curiae on todennäköisesti lähtöisin roomalaisesta oikeudesta, jossa tuomari usein nimitti itselleen neuvonantajan. Nykyään lausunnot tukevat lähes aina jompaakumpaa oikeustapauksen osapuolta.
Yhdysvaltain korkeimmassa oikeudessa amicus curiae -lausuntoja ovat esittäneet paljon muun muassa kansalaisjärjestöt ACLU ja NAACP. Liittovaltio ja osavaltiot saavat esittää lausunnon aina halutessaan, mutta muut tarvitsevat siihen yleensä luvan tapauksen molemmilta osapuolilta. Korkein oikeus voi antaa luvan lausunnolle, vaikka osapuoli vastustaisi sitä. Yksittäisissä oikeustapauksissa amicus curiae -lausuntoja voi olla kymmeniä tai jopa yli sata.
Euroopan unioni on esittänyt lausuntoja Yhdysvaltain korkeimmassa oikeudessa kuolemantuomiota käsittelevissä tapauksissa.
Boris Aristov

Boris Ivanovitš Aristov (13. syyskuuta 1925 – 27. marraskuuta 2018) oli venäläinen poliitikko ja diplomaatti, joka toimi Neuvostoliiton suurlähettiläänä Varsovassa vuodesta 1978, Neuvostoliiton varaulkoministerinä vuosina 1983–85 ja ulkomaankauppaministerinä 1985–88. Vuonna 1988 Aristov nimitettiin suurlähettilääksi Suomeen. Hän oli Neuvostoliiton viimeinen ja Venäjän federaation ensimmäinen suurlähettiläs Suomessa. Aristov jäi eläkkeelle vuonna 1992.
Kuttila

Kuttila on kylä Halikon kunnan pohjoisosassa Vaskiolla, Varsinais-Suomessa. Kuttila on yksi Vaskion keskustan muodostavista kylistä, ja sillä sijaitsee Vaskion kirkko sekä Vaskion koulu. Kylä sijaitsee keskustan eteläosassa Vaskionjoen ja Kuusjoen yhtymäkohdassa. Kuttilan kyläalueeseen kuuluu myös pieni osa kunnan luoteisosassa olevasta Kumion alueesta.

Historia

Kuttila on perustettu vasta myöhäiskeskiajalla asutuksen levitessä Halikonjokea ylöspäin. Varhaisin maininta Kuttilasta on vuodelta 1461, jolloin kylä siirtyi asiakirjojen mukaan Naantalin luostarin haltuun. Kylä palasi yksityisomistukseen 1531, ja samoihin aikoihin siitä erotettiin Sahan kylä omaksi kyläkseen. 1709 Kuttila ja sen naapurikylä Jokisato päätyivät Joensuun kartanon omistukseen noin sadaksi vuodeksi. Vuonna 1909 Jokisadon kylä liitettiin Kuttilaan ja vuonna 1919 kaikki kylän kantatilat yhdistettiin yhdeksi suureksi maatilaksi.
Koko Vaskio kasvoi merkittävästi siirtoväen asuttamisesta ja Vaskion keskustan kehittyessä Kuttilan pohjoisosa kasvoi kiinni keskustan muihin kyliin. Kuttila on kasvanut hiljalleen aiemminkin, sillä kylään perustettiin perustettiin kansakoulu 1895, siirrettiin Vaskion rukoushuone 1908 ja lopulta kylässä toimi myös terveyskeskus 1950-luvulta 2000-luvun alkuun saakka.

Maantiede

Kuttilan maastoa leimaa syvissä uomissaan virtaavat joet. Kylää myös halkoo Salo–Aura-tie. Vaskionjoen ja Kuusjoen yhtymästä syntyvä Halikonjoki virtaa verkkaisesti etelään. Joen alkupäässä on Kuttilankoski, jonka kohdalla on joen ylittävä silta. Jokien pientareet ovat koko lähiseudulle tyypillistä niittymaisemaa. Jokia ympäröivä maasto on peltoaukeaa, joskin jokien pohjoispuolella alue muuttuu harvakseltaan taajamaksi.