google/wiki40b huggingface dataset:
Seututie 146

Seututie 146 on Keski-Uudellamaalla kulkeva seututie. Se on noin 10 kilometriä pitkä, ja alkaa Järvenpään itäpuolelta Seututie 140:n risteyksestä ja vie Pornaisten Kirveskoskelle.
Zou (Benin)

Maantiede

Zoulle on ominaista tasangot, jotka vaihteleva 20–200 metrin korkeudella merenpinnasta. Tasankoja jakavat Zou- ja Kauffojokien laaksot pohjoisesta etelään. Ouemejoen sivujoki Zou kulkee makunnan läpi. Yhdessä muiden departementtien kanssa Zoun alue muodostaa Ouemen valuma-alueen.
Valkeasaari

Valkeasaari (ven. Белоостров, Beloostrov) on Pietarin kaupungin Kurortin piiriin kuuluva kunnallishallintoalue Rajajoen varrella Karjalankannaksella Venäjällä sekä entinen luterilainen seurakunta Pohjois-Inkerissä, Suomen entisen rajan pinnassa. Valkeasaareen kuului aikaisemmin Siestarjoen teollisuuskeskus. Valkeasaari oli tärkeä Suomen ja Venäjän/Neuvostoliiton rajanylityspaikka vuosina 1812–1940.

Historia

Valkeasaaren nimi oli 1922–1940 Punasaari (ven. Красноостров, Krasnoostrov).
Neuvostojohtaja Josif Stalinin aikana rajavyöhykettä Karjalankannaksella alettiin puhdistaa suomalaisista rajaseudun turvallisuuden nimissä. Vuosina 1935–1936 noin 27 000 inkerinsuomalaista karkotettiin mm. Kuolan niemimaalle, Leningradin alueen itäosaan, Etelä-Kazakstaniin ja Keski-Aasiaan.
Neljä Pohjois-Inkerin seurakuntaa (Miikkulainen, Vuole, Lempaala ja Valkeasaari) tyhjennettiin käytännössä kokonaan.

Kyliä

Akkasenkylä l. Akkasi (Leistilä), Alakylä, Alosaari, Kaljala, Konnunkylä (Konnunselkä), Luuppola, Mainila, Merituittu, Mottori, Myllynkylä (Aleksandrovka), Nakara, Pienikivi, Retukylä, Revonnenä, Suontaka, Suurikivi, Tipuna, Valkeasaari, Vaskisavotta
Valkoinen-Niili

Victorianjärveen laskevat joet

Kaikkein etäisin lähde, josta Victorianjärveen tulee vettä, on Luvironza-joki Burundissa. Se laskee Rurubu-jokeen lähellä Burundin Kayanzaa. Rurubu puolestaan laskee Kagera-jokeen, jonka huomattavin muodostuma on Rusumon putous. Kageran alajuoksu on rajana Ruandan ja Tansanian välillä.

Ugandassa

Victorianjärvestä alkava osa jokea tunnetaan nimellä Victorian Niili. Siinä on useita vesiputouksia. Vuonna 2009 Ugandan hallitus julkaisi suunnitelmat 750 megawatin vesivoimalan rakentamiseksi, jonka on määrä valmistua vuonna 2016.päivitettävä Maailmanpankki on myöntänyt lainan 200 megawatin voimalan rakentamiseen, mutta koska Uganda aikoo rakentaa suuremman, se joutuu rahoittamaan sen itse. 
Vähän ennen Albertinjärveä Victorian Niili kulkee seitsemän metrin levyisen laakson poikki, jossa on Murchisonin putous. Sitä kautta joki virtaa Itä-Afrikan hautavajoaman läntiseen haaraan, jossa se laskee Albertinjärveen sen itärannalta. Albertinjärvi sijaitsee Ugandan ja Kongon demokraattisen tasavallan rajalla, ja sen länsirannalla, Kongon puolella, sijaitsevat Siniset vuoret.
Albertinjärvestä eteenpäin joen nimenä on Albertin Niili. Se erottaa Länsi-Niilin alueen muusta Ugandasta. Sen yli johtaa vain yksi silta, joka sijaitsee lähellä Albertinjärveä. Virran poikki kulkee moottorilautta Adjumanin ja Moyon kaupunkien välillä, mutta muutoin sitä pitkin kuljetaan vain pienillä veneillä ja kanooteilla.

Etelä-Sudanissa ja Sudanissa

Joki ylittää Ugandan ja Etelä-Sudanin rajan Nimulessa ja on siitä eteenpäin nimeltään Bahr al Jabal (”Vuoristojoki”). Bahr el Jabal oli aikoinaan myös alueella sijainneen valtion nimenä. Bahr el Jabalissa on useita koskia, ennen kuin se saapuu Suddin laajalle suoalueelle. Se laskee No-järveen, jossa se yhtyy Bahr el Ghazalin kanssa varsinaiseksi Valkoiseksi-Niiliksi. Bahr-el-Jabalista haarautuu Bahr el Zeraf -niminen pudas, joka sekin kulkee Suddin alueen läpi ja päättyy lopulta Valkoiseen-Niiliin. 
Barh el Jabalin varrella ovat Etelä-Sudanin pääkaupunki Juba, joka on Niilin jokialueen eteläisin purjehduskelpoinen kohta, sekä Kodok, jossa vuonna 1898 tapahtunut Fashodan selkkaus merkitsi siirtomaavaltojen suorittaman Afrikan jaon päätekohtaa. Valkoinen-Niili ja Etiopiasta alkava Sininen-Niili yhtyvät toisiinsa Sudanin pääkaupungissa Khartumissa, ja niiden yhtymäkohdasta alkaa varsinainen Niili.
Vapaaherra

Vapaaherra (saks. Freiherr, ruots. friherre) on ylhäisaateliin kuuluva kreiviä alempi aatelisarvo. Vapaaherrat saivat läänityksinä maata. Ruotsissa kuningas Eerik XIV antoi kruunajaisissaan vuonna 1561 ensimmäiset vapaaherran arvot. 
Suomessa vapaaherran epävirallisena puhuttelunimenä on paroni. Suomen 63:sta vapaaherrallisesta suvusta on elossa 29 paroni Bo Carpelanin kuoltua.
Kuten muutkin aatelisarvot, myös vapaaherruus on suvussa periytyvää.
Ainulindalë

Tarina

Alussa Ilúvatar teki ainurin, pyhät, jotka syntyivät hänen ajatuksistaan. Ilúvatar antoi heille sävelaiheet ja pyysi kutakin laulamaan. Kuunneltuaan heitä yksitellen ja pienissä ryhmissä Ilúvatar kutsui kaikki ainurin kokoon ja antoi heille väkevän sävelaiheen, josta ainurin oli määrä tehdä yhdessä "Suuri Soitto". Ainur alkavat laulaa, mutta pian mahtavin ainur Melkor kutoo soittoon omia ajatuksiaan, poikkeaa Ilúvatarin sävelistä ja alkaa soittaa omaa soittoaan. Hänen ympärilleen syntyy epäsointu, joka leviää. Ilúvatar nostaa uuden sävelaiheen, jota vastaan Melkorin riitasointu kamppailee ärjyen. Silloin Ilúvatar nostattaa kolmannen aiheen, joka on aluksi heikko, mutta kasvaa. Kaksi ristiriitaista aihetta soi lopulta yhtä aikaa, ja sitten Ilúvatar katkaisee soiton.
Ilúvatar puhuu ainurille ja saa Melkorin häpeämään ja häpeästä kasvaa salainen viha. Sitten Ilúvatar vie ainurin tyhjyyteen ja näyttää heille näyn: maailma alkaa muodostua heidän eteensä. Ja ainur näkevät, että maailmassa on jotain, mitä he eivät ajatelleet, Ilúvatarin lapset, haltiat ja ihmiset, jotka yksin Ilúvatar oli ajatellut; ja he tulivat kolmannen sävelaiheen myötä. Sen jälkeen näky otettiin pois, mutta sitten Ilúvatar lausui "Eä" ja maailma tuli olevaksi. Monet suurimmat ainurista laskeutuivat silloin maailmaan eli Ardaan, ja heistä tuli valar, ja sinne tuli myös muita ainureita – heistä tuli maiar. Maailmaan tultuaan valar ja maiar alkavat muovata sitä soitossa syntyneen näyn mukaiseksi. Myös Melkor tulee Ardaan, mutta vieraantuu muista valarista ja asettuu itse Keski-Maahan turmelemaan kaiken kauniin, mitä valar luovat.
Jacqueline Martel

Jacqueline Martel (s. 6. elokuuta 1940 Québec City) on kanadalainen sopraano. Hän opiskeli aluksi lapsena pianonsoittoa ja aloitti laulutunnit vuonna 1955. Hän voitti Archambault-palkinnon vuonna 1957. Hänen opettajiinsa lukeutuivat Dina Maria Narici ja vuosina 1961–1964 Maria-Teresa Pediconi Roomassa, johon hän pääsi Prix d'Europen turvin.
Martel teki debyyttinsä Roomassa vuonna 1963. Hänen ohjelmistoonsa kuuluivat muiden muassa Sevillan parturin, Helmenkalastajien, Mireillen, Manonin ja La bohèmen pääroolit. Hän on myös tehnyt yhteistyötä harpisti Dorothy Weldonin kanssa ja toiminut opetustehtävissä.
Willys Go Devil -moottori

Historia

Vuonna 1940 Willys-Overland -yhtiö valmisti kaksi nelivetoista Willys Quad -nimistä, kevyen tiedustelu- ja komentoauton prototyyppiä, osallistuakseen niillä Yhdysvaltain armeijan järjestämään suunnittelukilpailuun. Prototyyppien voimanlähteenä toimi yhtiön melko tuore L134-sivuventtiilimoottori ja tämä osoittautui oivaksi ratkaisuksi. Vaikka Willysin tyhjäpaino ylitti asetetut rajat, sen moottorin suorituskyky peittosi muiden kilpailuun osallistuneiden valmistajien vastaavat, ja tämä käänsi tilanteen Willysin eduksi.
Moottorin suunnittelusta vastasi Willysin silloinen pääinsinööri Delmar "Barney" Roos. Hänen lähtökohtanaan oli Willysin 48-hevosvoimainen henkilöauton moottori, jota hän muokkasi sekä rakenteeltaan kestävämmäksi että tehokkaammaksi. Hänen suunnitelmillaan moottorin tehoksi nostettiin 60 SAE-hevosvoimaa @ 4000 rpm ja vääntömomentiksi 105 lb·ft (142 Nm) @ 2000 rpm. Nämä molemmat arvot ylittivät armeijan asettamat arvot reilusti.  
Vuodesta 1950 alkaen L134-moottoria alettiin korvata Willys Hurricane sekaventtiilimoottorilla.
André Sicre

André Sicre (k. 1733 Pariisi) oli ranskalainen pioneeriupseeri. Erään teorian mukaan hän murhasi Ruotsin kuninkaan Kaarle XII:n vuonna 1718.

Elämäkerta

Sicreä kuljettanut laiva haaksirikkoutui Kreikan saaristossa vuonna 1712. Tämän jälkeen hän liittyi osmanien valtakunnassa oleskelleen Ruotsin kuninkaan Kaarle XII:n armeijaan, jossa hän sai kapteenin arvon. Hän seurasi Kaarlea Stralsundiin, jonne Kaarlen pieni armeija saapui vuonna 1715. Sicre osallistui Stralsundin puolustukseen kaupungin piirityksen aikana. Piirityksen aikana hän jäi piirittäjien vangiksi, mutta onnistui pakenemaan vuonna 1716 Ruotsiin. Hessenin Fredrik järjesti Sicrelle palveluspaikaksi Etelä-Skoonen ratsuväkirykmentin. Ruotsissa Sicre eteni nopeasti: ensin hänestä tuli yliadjutantti ja myöhemmin kenraaliadjutantti, joka oli suoraan Fredrikin alainen.
Sicre osallistui Kaarle XII:n vuoden 1718 Norjan-sotaretkeen. Kaarle kuitenkin kaatui kesken sotaretken ja armeija vetäytyi Norjasta. Kaarlea seurasi valtaistuimelle Ulriika Eleonoora ja häntä vuonna 1720 Hessenin Fredrik. Sicre nimitettiin henkirakuunoiden everstiluutnantiksi. Pian kuitenkin alkoi kiertää huhu, jonka mukaan Sicre olisi murhannut Kaarlen. Sicre osasi kuitenkin hillitä itsensä hyvin ja käyttäytyi huhuista huolimatta rauhallisesti. Fredrik lähetti Sicren ulkomaille ja tämä palasi Tukholmaan syksyllä 1722. Sicre oli sairastunut ulkomailla kuumetautiin ja Tukholmassa hän sairastui ilmeisesti murhasyytösten vuoksi myös henkisesti. Hovikonsistorin pöytäkirjan mukaan Sicre oli menettänyt ”täysin järkensä”. Kesällä 1723 Sicre avasi eräänä päivänä huoneensa ikkunan ja huusi Tukholman kadulle, että hän oli Kaarle XII:n murhaaja. Ruotsin valtiovalta yritti vaimentaa tunnustuksen. Sicre parantui ja perui tunnustuksen, mutta huhut levisivät edelleen. Samaan aikaan julkisuuteen astui entinen ruotsalainen luutnantti Schultz, joka väitti Sicren saaneen murhasta palkkioksi 3 000 tai 5 000 dukaattia. Fredrik yritti edelleenkin vaimentaa huhut, mutta epäonnistui.
Sicre oleskeli Tukholmassa vielä muutaman vuoden, jona aikana hänen palvelijansa hoiti mielisairasta isäntäänsä. Sicre parantui 1728 ja matkusti Ranskaan. Vaikka hän oli saanut sairasaikansa palkan Ruotsissa, oli hänen taloudellinen tilanteensa heikko. Sicre kijoitti useita kertoja Fredrikille, joka lähetti aina lisää rahaa. Sicre kuoli köyhänä Pariisissa vuonna 1733.

Kaarle XII:n kuolema

Bengt Liljegrenin mukaan Kaarle XII murhattiin 30. marraskuuta 1718. Sicre oli mahdollinen murhaaja, koska hän oli 30. marraskuuta yhdeksän aikaan illalla piirityskaivannoissa olleen Kaarle XII:n lähistöllä. Liljegrenin teorian mukaan Sicre olisi tällöin ampunut Kaarlen Hessenin Fredrikin toimeksiannosta. Liljegrenin mukaan varmaa näyttöä asiasta ei luultavasti saada koskaan.
Arron Afflalo

Arron Agustin Afflalo (s. 15. lokakuuta 1985 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan heittävä takamies. Hän edusti viimeksi kaudella 2017–2018 NBA-joukkue Orlando Magicia, jossa hän pelasi aiemmin kausina 2012–2014.
UCLA Bruinsissa yliopistokoripalloa pelannut Afflalo oli ykköskierroksen varaus vuoden 2007 NBA:n varaustilaisuudessa. Ammattilaisurallaan hän on Orlandon lisäksi pelannut Detroit Pistonsissa, Denver Nuggetsissa, Orlando Magicissä, Portland Trail Blazersissa, New York Knicksissä ja Sacramento Kingsissä.
Sanaan käsikirjoitukset

Sanaan käsikirjoitukset ovat jemeniläisestä Sanaan kaupungista vuonna 1972 löydettyjä Koraanin  käsikirjoituksia, jotka ovat joidenkin mielestä vanhin versio Koraanista. Käsikirjoitusten teksti on ajoitettu 700-luvun kahdelle ensimmäiselle vuosikymmenelle. Radiohiiliajoituksen perusteella osa pergamenteista on peräisin jopa 600-luvun ensimmäiseltä puoliskolta.

Löytö ja arviointi

Käsikirjoitukset löytyivät vuonna 1972 Sanaan suurmoskeijan kunnostustöiden yhteydessä. Löydön tehneet rakennusmiehet eivät ymmärtäneet käsikirjoituspergamenttien arvoa, vaan pakkasivat ne perunasäkkeihin ja jättivät ne moskeijan yhden minareetin portaille . Quadhi Ismael al-Akwa käsitti löydön mahdollisen merkityksen ja pyrki järjestämään kansainvälistä apua käsikirjoitusten tutkimiseen ja suojeluun. Vuonna 1979 al-Akwa onnistui saamaan länsisaksalaisen tutkijan kiinnostumaan asiasta. Tämän myötävaikutuksella Länsi-Saksan hallitus järjesti ja rahoitti käsikirjoitusten entisöintihankkeen. Radiohiiliajoituksen mukaan osa pergamenteista on peräisin vuosilta 645-690 jaa. Koska radiohiiliajoitus perustuu eliön kuolinajankohtaan, voivat käsikirjoitukset olla ajoituksen antamaa ajankohtaa nuorempia. Kalligraafisen ajoituksen perusteella käsikirjoitukset olisivat peräisin vuosilta 710-715 jaa. Käsikirjoitusten entisöintihanketta johtaa saksalainen tutkija Gerd R. Puin.
Kudosteknologia

Kudosteknologiassa yhdistetään solujen, teknologian ja materiaalien käyttö sekä sopivat biokemialliset ja fysikokemialliset tekijät parantamaan tai korvaamaan biologisia toimintoja.
Kudosteknologia tähtää tuottamaan toimivaa korjauskudosta kudosvaurioitten korvaamiseksi. Kudosteknologian tarve on tullut siitä, että luovutuskudoksia on rajoitetusti saatavilla. Kudosteknologiassa hyödynnetään soluja ja biohajoavia biomateriaaleja rakentamaan tai korjaamaan kudoksia in vitro tai in vivo. Kudosteknologian kehitys on ollut voimakasta sitten 1980-luvun, kun kudosteknologian käsite silloin ensi kertaa esiteltiin: erilaistuneista soluista on edetty multipotentteihin kantasoluihin, primitiivisistä biomateriaaleista yksinkertaisin muodoin on edetty säädeltäviin biomateriaaleihin ominaisin muodoin ja kokoluokin ja mekanistiset näkemykset on otettu nykyisin huomioon. Kudosteknologia on kehittynyt voittamaan kudossiirteisiin ja keinotekoisiin laitteisiin liittyvät puutteet eri syistä johtuvien kudosvaurioiden hoidossa. Kudosteknologia ja regeneratiivinen lääketiede tähtäävät toiminnallisen kudoksen luomiseen käyttämällä soluja, materiaaleja ja signalointimolekyylejä, jotka tunnetaan yhteiseltä nimeltä kudosteknologian triadi. Williams (2006) on määritellyt kudosteknologian uuden kudoksen luomiseksi ihmisen kehon terapeuttiseksi uudelleen rakentamiseksi tarkoituksellisella ja kontrolloidulla valittujen kohdesolujen stimuloimisella, joka saavutetaan molekulaaristen ja mekaanisten signaalien systemaattisella yhdistämisellä.
Jerusalem Slim

Jerusalem Slim oli suomalais-amerikkalainen yhtye, joka oli aktiivisena vuosina 1991-92. Yhtye kuitenkin lopetti toimintansa, kun kitaristi Steve Stevens ja laulaja Michael Monroe ajautuivat rankkoihin musiikillisiin ristiriitoihin. Yhtye ehti ennen hajoamistaan julkaista yhden albumin nimeltä Jerusalem Slim. Michael Wagenerin tuottama albumi julkaistiin vain Japanissa, ja niin Monroe, Yaffa kun Stevenskin ovat haukkuneet sitä. Myöhemmin on julkaistu myös demoja muun muassa kappaleista Gotta Get A Hold, Final Word, Downwardly Mobile, Lights Out, Delirious ja Teenage Nervous Breakdown. Ne kuulostavat huomattavasti enemmän klassiselta rockilta kuin varsinainen albumi, ja Monroe onkin sanonut, että Stevensin demojen aikaisella soittotyylillä olisi saanut aikaan hänen mielestään erittäin hyvänkin levyn.
Yhtyeen hajottua jo ennen levyn julkaisua Monroe ja Yaffa soittivat muun muassa Little Stevenin ja Jay Heningin kanssa New Yorkin klubeissa soittaen enimmäkseen punk-covereita. Tästä yhtyeestä muodostui myöhemmin Demolition 23.
Yhtyeen rumpaliksi piti alun perin tulla Thommy Price, mutta Stevensin toiveesta hänen tilalleen vaihdettiin Greg Ellis.

Diskografia

Jerusalem Slim (albumi)
Katja Taimela

Ura

Taimela valmistui suurtalouskokiksi Loimaan ammattikoulusta vuonna 1993. Hän on työskennellyt keittiöapulaisena Huittisten ammatti- ja yrittäjäopistossa (1993–1994) ja Salon keskuskeittiössä (1998–2005) sekä ruokapalveluvastaavana Salon lukiossa (2005). Hän on toiminut myös SMD-operaattorina Nokian Salon tehtaalla (1994–1998) ja kansanedustaja Jukka Roosin eduskunta-avustajana (2005–2007).
Vuoden 2000 kunnallisvaaleissa Taimela valittiin ensimmäisen kerran Salon kaupunginvaltuustoon. Hän on toiminut kaupunginvaltuutettuna vuodesta 2001 ja kaupunginhallituksessa vuosina 2005–2007. Tammikuussa 2012 hänet valittiin kaupunginvaltuuston puheenjohtajaksi. Hän on ollut myös SDP:n puoluevaltuuston jäsen (2005–2008), SDP:n Varsinais-Suomen piirihallituksen jäsen (2006–2007), Salon Demarinuorten puheenjohtaja (2004–2005) ja Salon Sosialidemokraattisen Työväenyhdistyksen varapuheenjohtaja (2005–2011).
Eduskuntavaaleissa 2007 Taimela nousi eduskuntaan saatuaan 5 984 ääntä, kolmanneksi eniten neljästä Varsinais-Suomesta valitusta SDP:n edustajasta. Eduskuntavaaleissa 2011 Taimela uusi paikkansa saatuaan 8 498 ääntä, mikä oli toiseksi eniten SDP:n ehdokkaista ja kuudenneksi eniten Varsinais-Suomen vaalipiiristä. Eduskuntavaaleissa 2015 Taimela valittiin kolmannelle kaudelle 6 017 äänellä. Vaalien jälkeen hänet valittiin tarkastusvaliokunnan puheenjohtajaksi. Aiemmin hän on ollut jäsen maa- ja metsätalousvaliokunnassa (2007–2015) ja työelämä- ja tasa-arvovaliokunnassa (2007–2015)
Eduskuntavaaleissa 2019 Taimela keräsi kaikkiaan 5 734 ääntä ja tuli valituksi jatkokaudelle eduskuntaan.

Yksityiselämä

Taimela on ollut naimisissa ja hänellä on vuonna 2002 syntynyt poika.
Kotivalo (lehti)

Kotivalo oli vuosina 1943–1954 ilmestynyt suomenkielinen aikakauslehti, jota julkaisi Suomen orpokotiyhdistys, vuodesta 1946 Suomen kesälapsiyhdistys. Joulunumeroiden nimenä oli Jouluvalo.
Helsingin Sanomissa julkaistussa ilmoituksessa vuodelta 1946 Kotivaloa kuvataan alaotsikolla ”Suomen kotien suosittu perhelukemisto”. Ja edelleen:
”Kotivalon” sisällyksestä vastaavat kymmenet etevimmät lääkärit, kirjailijat, koulu- ja kasvatusmiehet, joiden yhteistyön tuloksena lehti ilmestyy kuukausittain mielenkiintoisena, tervehenkisenä ja sisältörikkaana.
Alan Reed

Elämäkerta

Alan Reed syntyi New Yorkissa, jossa hän opiskeli journalismia Columbia Universityssä. Valmistumisensa jälkeen Reed siirtyi esiintymään Broadwayn teatterinäytelmiin ja käytti usein kahta eri nimeä. Mikäli kyseessä oli koominen rooli, hän käytti taiteilijanimeään Alan Reediä, vakavammissa rooleissa taas oikeaa nimeään Edward Bergmania.
Teatterissa hänen äänilahjansa huomattiin ja Reed päätyi radioon, jossa hän teki pitkän menestyksekkään uran radionäyttelijänä ja -kuuluttajana esiintyen muun muassa NBC:n ja CBS:n radio-ohjelmissa. 1940-luvulla Reed siirtyi televisioon ja esiintyi aina 1960-luvulle asti usein vierailevissa rooleissa. Hän teki myös äänirooleja televisiossa 1950-luvulta lähtien uudelleen sitten radiossa esiintymisen jälkeen. Reedin tunnetuimmaksi rooliksi jäi animaatiohahmo Retu Kivinen, jota hän näytteli aína kuolemaansa saakka.
Reed kuoli sydänkohtaukseen Los Angelesissa 69-vuotiaana.
Kumpulampi (Ähtäri, Kelloperä)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,7 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Peränteen alueeseen (35.424) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 153,7 metriä mpy.
Ron Rifkin

Ron Rifkin (s. 31. lokakuuta 1939 New York, New York) on yhdysvaltalainen elokuva-, teatteri- ja televisionäyttelijä sekä ohjaaja. Parhaiten hänet tunnetaan Arvin Sloanen roolista sarjassa Alias sekä Saul Holdenin roolista sarjassa Perhesiteet.
Michael Polanyi

Michael Polanyi (syntyjään Mihály Polányi; 11. maaliskuuta 1891 Budapest, Itävalta-Unkari – 22. helmikuuta 1976 Northampton, Yhdistynyt kuningaskunta) oli unkarilais-brittiläinen tutkija, joka toimi kemian, taloustieteen ja filosofian aloilla.
Kemiassa Polanyi tutki kemiallista kinetiikkaa, röntgensäteiden taipumista ja kaasujen absorboitumista kiinteillä pinnoilla. Filosofiassa hän vaikutti erityisesti tieteenfilosofiassa, jossa hän alkoi vastustaa vallitsevaa positivismia. Polanyin mukaan se epäonnistui hiljaisen tiedon ja mielikuvituksen luovan roolin tunnistamisessa. Hän sovelsi tieteenfilosofiaansa myös taloustieteeseen vertaamalla tiedeyhteisön toimintaa vapaisiin markkinoihin.
Michael Polanyista tuli katolisen kirkon jäsen 28-vuotiaana. Uskonnolliset kirjoittajat ovat lainanneet Polanyita runsaasti, ja voidaan sanoa että hänen ajatuksillaan on ollut paljon suurempi vaikutus uskonnollisiin kirjoittajiin kuin tutkijatovereihinsa.
Gabriella Paruzzi

Kunniamerkit

Italian tasavallan ansioritarikunnan komentajamerkki 26.4.2004
Mikko Kalajoki

Mikko Kalajoki (s. 1972 Rovaniemi) on Raisiossa asuva suomalainen kirjailija. Turun yliopistosta valmistunut Kalajoki on koulutukseltaan filosofian maisteri ja hän on työskennellyt 1990-luvun lopulta alkaen mainonnan ja viestinnän suunnittelijana. Kalajoki on myös kirjoittanut pakinointa ja kolumneja sekä piirtänyt sarjakuvia useisiin lehtiin. Keväällä 2015 Kalajoki voitti Lorukilpailu Onnimannin ensimmäisen palkinnon.  
Kalajoen ensimmäinen kaunokirjallinen teos oli aikuiseksi kasvamista ja nuorten mielenterveysongelmia kuvaava nuortenkirja Taas mua pohjaan (2005). Kriitikko Tommi Aition mukaan kirjan aiheena oli "nykypäivän nuoren suomalaismiehen pelko, moderni muunnelma klassisesta miehisen häpeän teemasta". 
Elokuussa 2014 ilmestynyt romaani Kolme tärkeintä asiaa kertoi perheen hajoamisesta ja ihmisten tavoista selvitä siitä kolmen eri henkilön näkökulmasta. Kriitikko Antti Majander totesi Helsingin Sanomissa, että "Kalajoen tapaisia näkijöitä ei ole koskaan liikaa". Majanderin mukaan "Kolme tärkeintä asiaa asettuu luontevasti humaanin realismin pitkään jatkumoon".  Kalajoki on itse määritellyt olevansa kirjailijana ulkopuolinen tarkkailija. 
Mikko Kalajoen isoisä oli oululainen kirjailija, kamarineuvos Atte Kalajoki (1914–2004).
Stefano Colantuono

Stefano Colantuono (s. 23. lokakuuta 1962) on italialainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja. Hän toimii nykyisin Serie A:ssa pelaavan Atalanta BC:n päävalmentajana.

Ura pelaajana

Keskuspuolustajana urallaan pelannut Colantuono debytoi Serie A:ssa vuonna 1985 Pisa Calcion riveissä. Hän pelasi Serie A:ssa eri joukkueissa vuoteen 1990 asti. Vuonna 1991 hän pelasi myös yhden kauden futsalia BNL Roman riveissä, voittaen scudetton. Colantuono pelasi alasarjoissa aina vuoteen 2001 asti, jolloin hän lopetti uransa Serie C2:ssa pelanneen Sambenedettesen riveissä. Hän edusti urallaan 12 eri jalkapalloseuraa.

Ura valmentajana

Colantuono aloitti päävalmentajana lähes heti lopettamisensa jälkeen Sambenedettesen valmentajana. Vuonna 2004 Colantuono siirtyi Serie B:ssä pelanneen Catania Calcion valmentajan paikalta Serie A:n Perugia Calcion valmentajaksi. 2005 hän siirtyi ensimmäistä kertaa tuolloin Serie B:ssä pelanneen Atalanta BC:n valmentajaksi. Hän johdattikin heti ensimmäisellä kaudellaan bergamolaiset sarjanousuun. Kesällä 2007 Colantuono palkattiin Serie A:n US Palermoon. Hän sai potkut saman vuoden marraskuussa, mutta hänet kutsuttiin takaisin 2008 maaliskuussa. Colantuono sai lähteä uudelleen 2008 syyskuussa vain yhden sarjapelin jälkeen. Kesäkuussa 2009 hänet valittiin Serie B-seura Torino FC:n valmentajaksi, mutta jälleen hän sai lähteä marraskuussa huonojen esitysten jälkeen. Tammikuussa 2010 hänet kutsuttiin jälleen takaisin Torinoon, mutta hän joutui taas lähtemään kauden jälkeen. Näin Colantuono palasi Atalantan peräsimeen ja johdatti seuraavalla kaudella Serie B:ssä pelanneen Nerazzurrin Serie A:han.
Ivica Dragutinović

Ura

Ivica Dragutinović aloitti uransa serbialaisjoukkue FK Borac Čačakista. Vuonna 1996 hän siirtyi belgialaiseen KAA Gentiin. Sieltä hän siirtyi vuonna 2000 toiseen belgialaisjoukkueeseen Standard Liègeen. Standard Liègessä hän pelasi viisi kautta, jonka jälkeen vuonna 2005 hänet hankittiin Sevilla FC:hen paikkaamaan Real Madridiin siirtyneen Sergio Ramosin jättämää aukkoa. 7. elokuuta 2007, Dragutinović teki Sevillan kanssa 2011 vuoteen asti ulottuvan sopimuksen.
Dragutinović pelasi 33 ottelua Serbian ja Montenegron maajoukkueessa ja kuuluu maansa maajoukkueen kuuluisaan puolustusnelikkoon, jonka ansiosta Serbia ja Montenegro päästi 2006 MM-kisojen karsinnoissa taakseen vain yhden maalin. Muut puolustajat ovat Goran Gavrančić, Mladen Krstajić ja Nemanja Vidić.
Dragutinović oli ensimmäinen pelaaja, joka huomasi Antonio Puertan kaatuneen kentän pintaan äkillisen sydänkohtauksen takia. Kaksi päivää myöhemmin Puerta menehtyi sairaalassa.