google/wiki40b huggingface dataset:
Gregorius Arctopolitanus

Gregorius (Grels) Arctopolitanus (22. huhtikuuta 1672 Pori – 10. huhtikuuta 1745 Lohja) oli suomalainen kirkkoherra ja runoilija.
Arctopolitanuksen vanhemmat olivat Ulvilan kirkkoherra Gabriel Arctopolitanus (k. 1682) ja Kristina Udnie. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1686 tai 1687 ja hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1697.
Arctopolitanus oli eversti Liewenin rakuunoiden pataljoonansaarnaajana vuodesta 1697 ja toimi samalla Teijon ruukinsaarnaajana Perniössä. Hänestä tuli Turun linnansaarnaaja 1698. Isovihan aikana Arctopolitanus pakeni Ruotsiin 1713. Arctopolitanus nimitettiin Lohjan kirkkoherraksi 1720  ja hän astui virkaan 1721 toimien myös lääninrovastina. Pikkuvihan aikana Arctopolitanus pakeni Ruotsiin 1742 ja palasi sieltä Lohjalle elokuussa 1743. Hän oli puhujana pappeinkokouksessa Turussa vuonna 1698.
Arctopolitanus teki lahjoituksia Lohjan Pyhän Laurin kirkolle (muun muassa alttaritaulu 1738) ja ylläpiti omalla kustannuksellaan koulumestaria Lohjan seurakunnassa. Hän kirjoitti ja julkaisi latinan- ja suomenkielisiä hautajais-, muisto-, onnittelu- ja häärunoja. 
Gregorius Arctopolitanus oli naimisissa vuodesta 1700 Elisabet Petrejuksen (k. 1746) kanssa. Heidän poikansa oli filosofian maisteri Gabriel Arctopolitanus (1705–1732).
Faksi

Toiminta

Telekopiokone on oikea sana kuvaamaan faksin toimintaa, sillä faksaus yhdistää skannerin eli kuvanlukijan, modeemin ja printterin eli tulostimen yhteen monitoimilaitteeseen. Sekä lähettäjällä että vastaanottajalla täytyy luonnollisesti molemmilla olla oma laitteensa, jotta lähetystapahtuma voi toimia. Faksia lähetettäessä lähettäjän kuvanlukija lukee alkuperäisen fyysisen dokumentin ja muuttaa sen digitaaliseksi kuvaksi, modeemi lähettää kuvan sähkösignaaleina puhelinverkkoa pitkin, ja vastaanottajan tulostin toisessa päässä tulostaa näiden signaalien perusteella kaksoiskappaleen alkuperäisestä dokumentista. 
Monipuolisemmat faksilaitteet voidaan kytkeä tietokoneeseen, jolloin ne voivat toimia suoraan tietokoneen skannerina ja tulostimena, joko siirtäen dokumentteja kuvina paperilta tietokoneen muistiin tai vastaavasti tulostaen tietokoneen muistissa olevaa tietoa paperille. Tällainen faksi voi myös korvata kopiokoneen.

Historiaa

Faksi keksittiin jo vuonna 1843, kun sähkeen välityksellä toimivalle kopioijalle haettiin patentti. Seuraavina vuosikymmeninä, siis jo paljon ennen puhelimen keksimistä, faksia kehitettiin edelleen, muttei otettu käytäntöön. 1920-luvulla kehitettiin radion välityksellä toimivat faksit sekä ensimmäiset varsinaiset nykyaikaista faksia muistuttavat kojeet. Ensimmäinen puhelinverkkoon liitetty nykymuotoinen telefax otettiin käyttöön Yhdysvalloissa vuonna 1964.
Faksi tuli yleiseen käyttöön vasta 1970-luvulla, kun tietoliikenneteknologian kustannukset olivat laskeneet riittävän alhaiselle tasolle. Aluksi se saavutti suuren suosion Japanissa, paljolti koska japanin kielen monimutkaisia kirjoitusjärjestelmiä, etenkin kanjia, oli nyt helppoa siirtää paperille kirjoitettuna matkojenkin päähän. Faksiteknologian halventuessa seuraavan kymmenen vuoden aikana se saavutti suosion myös länsimaissa, ja vuoden 1985 tienoilla faksit olivat hyvin yleisiä kaikissa teollisuusmaissa. Tämä oli niin kutsuttua faksin kulta-aikaa. 
Faksi oli erityisen suosittu yrityksissä, mutta monet yksityisetkin henkilöt hyödynsivät sitä viestinnässään. Faksilaitteiden yleisyys antoi mainostajille ja suurpostittajille uuden keinon lähestyä yleisöä. Mainostajat jotka tapaavat lähettää mainospostia tavallisen postin mukana, pystyivät nyt lähettämään sitä suoraan yritysten ja yksityisten ihmisten fakseihin. Tämä herätti valtavasti närkästystä, sillä faksista tulevat mainokset tulostuvat tietenkin vastaanottajan paperille, ja näin mainostamisen kohde joutui maksamaan saamistaan mainoksista. Tämä markkinoinnin keino tuomittiin yleisesti. Kyseessä oli eräs muoto roskapostista, nykyään sitä vastaa spam sähköpostissa.

Nykytilanne

1990-luvulla tietokoneiden ja niiden sovellusten yleistyessä yritykset alkoivat ottaa käyttöön sisäverkkoja ja faksaamisen tarve väheni. Kun sitten Internet tuli tavallisen kansan käyttöön, se antoi monipuoliset mahdollisuudet siirtää tietoa ja dokumentteja tarvittaessa kokonaan paperittomasti. Faksin käyttö on tämän jälkeen vähentynyt huomattavasti, ja, vaikka useilla yrityksillä onkin edelleen käytössään faksausmahdollisuus, teknologia on jo enimmäkseen jäänyt syrjään.
Elämäntapa

Elämäntapa on yksilölle tai yhteisölle tunnusomainen tapa elää tai toimia.
Sosiologiassa elämäntapa on arkielämän tapahtumasarja merkityksineen ja pyrkimyksineen. Elämantapa sisältää ihmissuhteet, pukeutumisen, kulutustottumukset ja viihteen. Elämäntapaan vaikuttavat ihmisen arvot, asenteet ja elämänkatsomus. Elämäntavan puitteet ovat sen rakenteellisia tekijöitä ja näköalat merkitystekijöitä.
Santiago Acasiete

Seurajoukkueura

Acasiete aloitti ammattilaisuransa vuonna 2001 Deportivo Wankasta. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Universitario Deportesiin, jossa hän pelasi niin ikään yhden kauden. Kauden 2003–2004 hän pelasi Ciencianossa, jossa hän voitti vuonna 2003 Copa Sudamericanan ja vuonna 2004 Recopa Sudamericanan.
Vuonna 2004 Acasiete teki sopimuksen espanjalaisseura Almerían kanssa, joka pelasi maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa. Seuraavina kausina hän nousi joukkueen puolustuspään tukipilariksi ja vuonna 2007 andalusialaisseura nousi ensi kertaa historiassaan maan pääsarjaan Primera Divisióniin. Hän teki kauden 2007–2008 aikana kaksi tärkeää viime hetken maalia otteluissa Sevillaa ja Villarrealia vastaan, jotka päättyivät kumpikin Almerían 1–0-voittoon.

Maajoukkueura

Acasiete teki ensiesiintymisensä Perun maajoukkueessa 18. helmikuuta 2004. Myöhemmin maajoukkueurallaan hän on ollut mukana vuosien 2004 ja 2007 Copa Américoissa.
7. joulukuuta 2007 hän jäi kiinni sääntörikkomuksesta tuotuaan alkoholia ja naisia hotelliin, jossa maajoukkue yöpyi. Peru kohtasi kahden päivän kuluttua Ecuadorin. Tästä rangaistuksena hänet hyllytettiin 18 kuukaudeksi maajoukkuetehtävistä.
3. heinäkuuta 2008 kuulustelujen jälkeen pannaa päätettiin lopulta kuitenkin lyhentää kolmen kuukauden pituiseksi, joka alkoi huhtikuusta 2008. Tähän sisältyi myös 10 000 dollarin sakko.
Andrei Mironov

Seuraura

Mironov on Dinamo Moskovan kasvatti. Seuran miesten joukkue varasi hänet 103. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2011. Mironov siirtyi kaudeksi 2011–2012 Venäjän nuorten sarjaan, MHL:ään ja HK MVD:hen. Kaudella 2012–2013 hän nousi Dinamon KHL-joukkueeseen, jossa tulokaskausi toi 40 runkosarjaottelussa viisi syöttöpistettä ja 18 playoff-ottelussa tehot 1+2=3. Mironov voitti kauden päätteeksi Gagarin Cupin.
Syyskuussa 2013 Mironov teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Dinamon kanssa. Kaudella 2014–2015 hän pelasi KHL:n tähdistöottelussa. Huhtikuussa 2015 Mironov teki taas kaksivuotisen jatkosopimuksen joukkueensa kanssa.
Colorado Avalanche varasi Mironovin neljännellä kierroksella 101. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2015. Hän siirtyi joukkueeseen kaksi vuotta myöhemmin kaudeksi 2017–2018. Mironov vietti osan kaudesta AHL-liigassa, eikä halunnut jatkaa Coloradon farmiseurassa, joten hänen sopimuksensa purettiin kauden päätteeksi ja Mironov palasi Venäjälle.
Valeri Alikov

Valeri Alikov, kirjailijanimi Valeri Mikor (Валери Микор) (1. tammikuuta 1960 Marin tasavalta – 11. syyskuuta 2016 Helsinki) oli vuorimarilainen kirjallisuudenkääntäjä, kriitikko, runoilija ja journalisti. Hän julkaisi myös kirjallisuuslehti Tsikmää.
Alikov käänsi kirjallisuutta vuorimariksi muun muassa suomesta Sinuhe egyptiläisen, Seitsemän veljestä ja uudempaa esimerkiksi Katja Ketun Yöperhosen, ja oli ahkerin marin kielelle kääntänyt. Hän sai Suomen Kulttuurirahaston apurahan Tove Janssonin muumikirjojen Muumipeikot ja suuri tulva, Muumipeikko ja pyrstötähti sekä Taikurin hattu kääntämiseen marin kielelle.
Alikovia ei arvostettu oman kielen piirissä, ja hän asui ja työskentelikin Suomessa 1990-luvulta lähtien.
Fauske

Talous

Sulitjelman kaivokset ovat Fausken kunnan talouden kannalta erittäin merkittäviä. Kunnan alueella sijaitsee useita marmorilouhoksia ja sieltä louhittua marmoria on käytetty muun muassa New Yorkissa sijaitsevassa Yhdistyneiden kansakuntien päämajassa.
Jouko Kataja

Seurajoukkueet

Kataja pelasi 143 mestarussarjan ottelua Lahden Reippaassa, Mikkelin Pallo-Kissoissa ja Kotkan Työväen Palloilijoissa vuosina 1972–1982. Reipas saavutti hänen aikanaan 1972–1974 kahdesti SM-pronssia ja kerran SM-hopeaa. Kataja oli myös mukana voittamassa Suomen Cupia Reippaassa vuonna 1973 ja KTP:ssä vuonna 1980. Alemmilla sarjatasoilla hän edusti Lahden Työväen Palloilijoita, Reipasta, Apolloa ja Susia.

Maajoukkue

Kataja pelasi kaksi poikamaaottelua vuonna 1970. Hän oli Suomen olympiajoukkueen varamaalivahti vuoden 1980 kesäolympialaisissa, mutta ei pelannut urallaan yhtään A-maaottelua.
Iranilainen ajanlasku

Iranilainen ajanlasku eli persialainen kalenteri on käytössä Iranissa ja Afganistanissa. Se otettiin käyttöön Persiassa vuonna 1925, ja Afganistan omaksui kalenterin 1957. 
Persialainen kalenteri on aurinkokalenteri, joka noudattaa tähtitieteellisiä vuodenaikoja. Ajanlaskun nollavuodeksi on valittu 622 jaa., jolloin profeetta Muhammad siirtyi Mekasta Medinaan (Hidžra). Vuodenvaihde on ajoitettu kevätpäiväntasaukseen. Persialaisen kalenterin vuoden ensimmäinen päivä on greogoriaanisessa kalenterissa yleensä maaliskuun 21. päivä, joinain vuosina 20. maaliskuuta. Iranilaisen ajanlaskun vuodessa on 12 kuukautta, joista kuuden ensimmäisen kuukauden pituus on 31 päivää, viiden seuraavan 30 päivää ja viimeisen 29 tai 30 päivää. Kalenterissa käytetään arabialaisia horoskooppinimiä kuukausien niminä.
Iranilaisen ajanlaskun vuosiluku voidaan osoittaa lyhenteellä AP (Anno Persico). Siirrettäessä AP-vuotta gregoriaaniseen kalenteriin persialaiseen kalenterin kymmenen ensimmäisen kuukauden aikana vuosilukuun lisätään 621 vuotta ja kahden viimeisen kuukauden aikana 622 vuotta. Vuoden alun ja eri kuukausien alkamispäivät voi katsoa jostain tai laskea. Esimerkiksi vuonna 1391 AP persialaisen kalenterin vuoden ensimmäinen päivä osuu maaliskuun 20. päiväksi ja seuraavana vuonna maaliskuun 21. päiväksi, jolloin persialaisen kalenterin vuosi 1391 vastaa ajanjaksoa 20.3.2012–20.3.2013 gregoriaanisen kalenterin mukaan.
Modernissa persialaisessa ajanlaskussa on 2820 vuoden karkausvuosisykli, jolle jaksolle osuus 21 kappaletta 128 vuoden lyhyempää jaksoa ja johon karkausvuosisykliin osuu 683 karkausvuotta. Ajanlaskussa vuoden keskipituus on 365,2422 vuorokautta.

Aiempia ajanlaskuja Persiassa

Esi-islamilaisella kaudella muinaisessa Persiassa käytettiin babylonialaiseen tapaan kuu-aurinkokalenteria. Vuodessa oli 12 kuukautta, ja kuukauden mitta oli 30 päivää. Vanhoissa persialaisissa kirjoituksisa on säilynyt kahdeksan kuukauden nimet. Kuukauden päivillä oli numerot muttei nimeä.  Kuu-aurinkokalenteria käytettiin esimerkiksi vuosina 471–401 eaa. Vuosi jakautui 365 päivään ainakin 333 eaa.
Jossain vaiheessa myöhemmin otettiin käyttöön aurinkokalenteri. Vuodessa oli 12 kuukautta ja kuukaudessa 30 päivää kussakin. Lisäksi oli 5 lisäpäivää, jotka oli sijoitettu 8. ja 9. kuukauden välille. Vuodesta 1000 AP lähtien on lisäpäivät sijoitettu vuoden loppuun. 
Vuonna 1079 jaa. uusi vuosi sidottiin kevätpäiväntasaukseen. Vuoden pituus oli 365 päivää, mutta tietyn ehdon täyttyessä lisättiin kuusi lisäpäivää.
Olympicin kansallispuisto

Rannikko

Rannikkokaista on 117 km pitkä mutta vain muutaman kilometrin levyinen. Rannat ovat hiekka- sekä kalliorantoja. Rannoilla on suuria määriä ajopuuta, jota joet ovat tuoneet merelle.
Suosituin kohde rannikkokaistalla on 14 km:n pituinen vaellusreitti Ozette Loop. Reitin lähtöpiste on Ozette Lake ja se sisältää merenrantaa sekä lähinnä sitkankuusesta, lännenhemlokista ja jättituijasta koostuvia rannikkometsiä.

Vuoret

Puiston sisäosissa kohoaa vuoristo Olympic Mountains, jonka rinteitä peittävät vanhat jäätiköt. Vuoristo koostuu basaltista ja sedimenttikivilajeista. Korkein huippu Mount Olympus kohoaa 2428 m:n korkeuteen.

Sademetsät

Puiston länsiosaa peittävät lauhkean vyöhykkeen sademetsät. Läntisissä laaksoissa vuoden sademäärä on 3000–3600 mm ja aivan rannikollakin 2300 mm. Nämä lauhkean vyöhykkeen sademetsät koostuvat pääasiassa havupuista, ennen kaikkea lännenhemlokista, sitkankuusesta, jättituijasta sekä douglaskuusesta. Etenkin kolme viimeksi mainittua saavuttavat valtavia mittasuhteita.
Myös puiston itäosat sisältävät vanhoja metsiä, mutta ilmasto on siellä merkittävästi kuivempi. Sitkankuusi puuttuu näistä metsistä, puut ovat pienempiä ja aluskasvillisuus on harvempaa.

Matkailu

Muutama tie tunkeutuu puiston reunaosiin, ja Olympian niemimaata kiertävä valtatie 101 kulkee puiston pohjoisosan halki, mutta puiston sisäosiin ei pääse tietä myöten. Puistossa on kattava vaelluspolkuverkosto, joita pitkin pääsee tutustumaan vuoristoon, sademetsiin sekä rannikkoon, missä on mahdollista patikoida myös hiekkarantoja pitkin. Polkujen varrella on merkittyjä telttailupaikkoja; suurimmassa osassa puistoa telttailu on sallittu myös niiden ulkopuolella.
Daniel Welser

Seuraura

Welser on Klagenfurter AC:n kasvatti, joka pelasi joukkueessa ensimmäiset miesten pelinsä kaudella 1999–2000, kun hän pelasi 16-vuotiaana kaksi ottelua Interligassa. Itävallan pääsarjassa Welser debytoi seuraavalla kaudella 2000–2001, jolloin tulokaskausi toi hänelle 48 ottelussa tehot 10+16=26. Jäähyminuutteja kertyi 103 ja Welser sijoittui runkosarjan jäähypörssissä seitsemänneksi EK Zell am Zeen Walter Putnikin kanssa. Welser voitti keväällä 2001 Itävallan-mestaruuden. Kaudella 2001–2002 hänet valittiin Itävallan pääsarjan vuoden pelaajaksi, kuten myös kaudella 2004–2005. Kaudella 2002–2003 Welser keräsi 147 jäähyminuuttia ja sijoittui jäähypörssissä toiseksi HC Innsbruckin Martin Hohenbergerin jälkeen. Kaudella 2003–2004 hän oli puolestaan jäähypörssin kolmas 127 minuutillaan. Welser voitti mestaruuden Klagenfurtin joukkueessa myös keväällä 2004. 
Kaudeksi 2005–2006 Welser siirtyi Ruotsiin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa pelaavaan Skellefteå AIK:hon. Hän oli nostamassa joukkuetta Elitserieniin keväällä 2006. Welser pelasi joukkueessa myös kauden 2006–2007 ja hän teki Elitserienin runkosarjassa 51 ottelussa tehot 9+6=15.
Welser palasi kaudeksi 2007–2008 kotimaahansa ja siirtyi EC Salzburgin joukkueeseen. Hän voitti siellä Itävallan-mestaruuden vuosina 2008 ja 2010. Welserin yhden kauden piste-ennätys Erste Bank Eishockey Ligasta on kaudelta 2007–2008, jolloin hän teki tehot 13+22=35. Vuonna 2010 Welser voitti Continental Cupin. Kaudella 2010–2011 hän jakoi lukemalla +15 Salzburgin sisäisen tehotilaston voiton Thomas Kochin kanssa ja voitti kauden päätteeksi Itävallan-mestaruuden. Kaudella 2011–2012 Welser voitti Salzburgissa European Trophyn mestaruuden. Kaudella 2013–2014 hän toimi joukkueen kapteenina. Kaudella 2014–2015 Welser voitti taas Itävallan-mestaruuden.

Maajoukkueura

Welser edusti Itävaltaa Sotšin olympiakisoissa 2014 sekä Torinon, Vancouverin ja Sotšin olympiakisojen karsinnoissa. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2003, 2004, 2005, 2007, 2011 ja 2013, joista viimeisimmässä turnauksessa hän toimi Itävallan varakapteenina. Welser pelasi myös I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2006 (B-lohkon kultaa), 2008 (A-lohkon kultaa) ja 2010 (A-lohkon kultaa) sekä IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2012 (hopeaa). Hän jakoi vuoden 2006 turnauksen tehotilaston voiton kolmen muun pelaajan kanssa lukemalla +7. Welser teki A-maajoukkuedebyyttinsä 8. marraskuuta 2002, kun Itävalta kohtasi Norjan Askerissa Valko-Venäjän.
Welser pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2001, 2002 ja 2003. Hän voitti vuonna 2001 hopeaa ja vuonna 2002 B-lohkon kultaa. Welser pelasi myös alle 18-vuotiaiden B-sarjan MM-kilpailuissa vuonna 2000.
Sölvesborgin kunta

Kuntajaon kehitys

Vuonna 1951 Sölvesborgin maalaiskunta liitettiin Sölvesborgin kaupunkiin. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa nykyisen kunnan alueelle muodostettiin "suurkunta" Gammalstorp yhdistämällä aiemmat maalaiskunnat Gammalstorp ja Ysane. Nykyinen Sölvesborgin kunta muodostettiin vuonna 1971 yhdistämällä Sölvesborgin kaupunki sekä Mjällbyn ja Gammalstorpin maalaiskunnat.

Vaakuna

Mjällbyn maalaiskunnalla ja Sölvesborgin kaupungilla oli aikaisemmin käytössään vaakuna. Nykyinen kuntavaakuna on hieman erilainen kuin kaupungin vanha vaakuna.
De Zeven Provinciën -luokka (risteilijä)

Suunnittelu

1930-luvulla keisarillisen Japanin voimistuminen lisäsi uhkaa Hollanin Itä-Intiassa. Alankomaiden laivasto aloitti 1932 laivaston laajennusohjelman, johon sisältyi kahden uuden kevyen risteilijän valmistaminen korvaamaan Java-luokan alukset. Alukset olivat parannettuja versioita Hr. Ms. De Ruyteristä ja kummankin uuden aluksen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1939. Ensimmäinen sai nimen Kijkduin, joka myöhemmin vaihdettiin Eendrachtiksi. Toinen nimettiin De Zeven Provinciëniksi, mistä tuli myös luokan nimi. Alusten pääaseiksi määritettiin Boforsin 152 mm 53 pituuskaliiperin tykit, jotka asennettiin kahteen kolmiputkiseen ja kahteen kaksiputkiseen tykkitorniin. Tykkien suurin korotuskulma oli 60 astetta.
Saksan aloitettua hyökkäyksen länteen 10. toukokuuta 1940 alusten rakennustyöt keskeytyivät. De Zeven Provinciën oli vasta 25 prosenttisesti valmis ja Kijkduin 12 prosenttisesti. Saksalaiset muuttivat alusten pääaseistukseksi neljä kaksoistornia, joihin asennettiin 15 cm SK C/28 -tykit. De Zeven Provinciënin rakennustyöt jatkuivat nimellä KH2 ja se varustettiin Saksan laivaston alusten tyyppisellä keulalla. Eendracht nimettiin KH1:ksi. Rakennustyöt etenivät hyvin hitaasti, koska telakan työvoimaa käytettiin muihin tehtäviin ja alankomaalaiset sabotoivat työtä. KH2 laskettiin vesille 24. joulukuuta 1944 sulkulaivana Rotterdamin Nieuwe Waterwegiin, mutta suunnitelma ei koskaan toteutunut.
Toisen maailmansodan päätyttyä kummankin aluksen rakennustöitä jatkettiin uusien suunnitelmien, joissa otettiin huomioon sodassa saadut kokemukset, mukaan. Pääaseistukseksi muutettiin neljä kaksiputkista Boforsin 152 millimetrin 53 pituuskaliiperin tykein varustettua tykkitornia. Lisäksi neljä kaksiputkista Boforsin 57 mm 60 pituuskaliiperin ja kahdeksna yksiputkista Boforsin 40 millimetrin 70 pituuskaliiperin ilmatorjuntatykkiä. Aluksille asennettiin uudistettu propulsiojärjestelmä samoin kuin toinen savuhormi ja uudistettu elektroniikka. Alusten nimet vaihdettiin Eendrachtista tuli 1947 De Zeven Provinciën ja aiempi De Zeven Provinciën sai nimekseen De Ruyter. Kumpikin alus otettiin Alankomaiden laivaston palvelukseen vuonna 1953.
Isonokkarastas

Levinneisyys

Isonokkarastasta tavataan Bangladeshissa, Bhutanissa, Intiassa, Myanmarissa, Nepalissa ja Vietnamissa. Lajin kannan kokoa ei tiedetä, mutta sitä on kuvattu harvinaiseksi ja paikalliseksi. Se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi.
HMS Vengeance (S31)

Palvelus

Alus palvelee Clyden laivastotukikodassa.
Lyijyvetyarsenaatti

Lyijyvetyarsenaatti tai lyijyarsenaatti (PbHAsO4) on lyijy-yhdiste, joka voi aiheuttaa lyijymyrkytyksen. Etenkin Yhdysvalloissa on käytetty lyijyvetyarsenaattia hyönteismyrkkynä. Sen käyttö aloitettin torjumalla metsätaloudelle haittaa aiheuttavaa lehtinunnaa Massachusettsin osavaltiossa vuonna 1892. Sitä on käytetty myös omenapuille haittaa aiheuttavaa omenakääriäistä vastaan ja perunalle haitallista koloradokuoriaista vastaan. Tukesin mukaan lyijyvetyarsenaatti on erityistä huolta aiheuttava aine Suomessa lyijyvetyarsenaattia on myyty nimellä Lyarsen.
Kansojen ystävyyden yliopisto

Kansojen ystävyyden yliopisto (ven. Российский университет дружбы народов, РУДН) on Moskovassa toimiva vuonna 1960 perustettu yliopisto. Vuonna 1961 se nimettiin uudelleen Patrice Lumumban mukaan hänen kuolemansa johdosta, mutta alkuperäinen nimi otettiin käyttöön jälleen 1992 Neuvostoliiton hajoamisen myötä.
Yliopisto perustettiin kylmän sodan aikana ja sen alkuperäinen tarkoitus oli tarjota korkeakouluopetusta siirtomaaisäntien vallasta itsenäistyvistä kehitysmaista tuleville opiskelijoille. Kansojen ystävyyden yliopiston entisten opiskelijoiden joukossa on lukuisia valtionpäämiehiä eri puolilta maailmaa. Nykyään yliopistossa on noin 27 000 opiskelijaa kymmenessä eri tiedekunnassa.
Mika Orasmaa

Mika Orasmaa on suomalainen elokuvaaja. Hänet on palkittu parhaan kuvauksen Jussilla elokuvista Joulutarina ja Rare Exports.
Rugelach

Rugelach on juutalainen leivonnainen. Se on aškenasijuutalaista alkuperää ja erityisen suosittu Israelissa, jossa sitä myydään yleisesti kahviloissa ja leipomoissa. Se on suosittu myös eurooppalaisten ja amerikkalaisten juutalaisten keskuudessa.
Perinteisesti rugelachit ovat puolikuun muotoisia, ja ne valmistetaan kolmionmuotoisesta taikinasta, joka kääritään täytteen ympärille. Joidenkin lähteiden mukaan sekä rugelach että ranskalainen voisarvi ovat molemmat saman wieniläisen leivonnaisen kehitysmuotoja. Urbaanin legendan mukaan Wienissä keksittiin valmistaa puolikuun mallisisa leivonnaisia vuoden 1683 Wienin taistelun voiton kunniaksi. Todellisuudessa näyttää kuitenkin siltä, että sekä rugelach ja sen väitetty edeltäjä Kipferi ovat vielä vanhempia, kun taas voisarvi modernissa muodossaan kehitettiin vasta 1800-luvulla. Tämä on johtanut näkemyksiin, joissa voisarvea pidetään rugelachin ja Kipferin jälkeläisenä.
Rugelach voidaan valmistaa myös struudelin malliseksi mutta kuitenkin niin, että se leikataan paloiksi ennen paistamista.
Telesur

Lehdet

"Telesur saattaa selättää CNN:n ykköslähteenä" (Journalisti 5.8.2005)
Images

Images on Jean Michel Jarren vuonna 1991 julkaistu kokoelma-albumi, jonka kaikki kappaleet ovat Jarren.
Nir Biton

Seurajoukkueura

Bitonin kasvattajaseura on hänen kotikaupunkinsa FC Ashdod, johon hän liittyi kuusivuotiaana vuonna 1997. Seuran edustusjoukkueessa Ligat ha'Alissa hän pelasi vuosina 2009-2013 123 ottelua tehden 14 maalia.
Elokuussa 2013 Biton siirtyi Skotlannin valioliigan suurseuraan Celtic FC:hen. Hän debytoi avauskaudellaan Mestareiden liigassa voittaen Skotlannin mestaruuden. Kaudella 2014-2015 Biton voitti Celticin kanssa jälleen mestaruuden debytoiden Eurooppa-liigassa ja saavuttaen myös Skotlannin liigacupin voiton.

Maajoukkueura

Biton on edustanut monia Israelin nuorten maajoukkueita. Vuonna 2013 hän toimi alle 21-vuotiaiden kapteenina ikäluokan EM-kilpailuissa tehden myös yhden maalin. Israelin jalkapallomaajoukkueessa Biton debytoi toukokuussa 2010 ystävyysottelussa Uruguayta vastaan ja teki avausmaalinsa EM-karsintaottelussa Andorraa vastaan syyskuussa 2015.
Biton kuului Israelin pronssia saavuttaneeseen joukkueeseen vuoden 2009 makkabiadeissa.

Muuta

Ennen ammattilaisuraansa Biton palveli Israelin puolustusvoimissa.
Incal

Juoni ja paikka

Tarina alkaa tuntemattomalta planeetalta Galaktista imperiumia hallinnoivan ihmiskunnan nimeämättömässädystopisessa pääkaupungissa, jota kutsutaan puhekielessä kuilukaupungiksi. Bergit, jotka muistuttavat ulkonäöltään lähinnä höyhenettömiä lintuja, asuvat samassa galaksissa ja muodostavat toisen voimaliittoutuman. Valon Incal, joka on suunnattomia voimia sisältävä kristalli, ojennetaan DiFoolille kuolevan bergin viimeisenä tekona. Incalia tavoittelevat eri tavoitteisiin pyrkivät ryhmät ja henkilöt: Bergit, kuilukaupungin korruptoitunut ja dekadentti hallitus, Amok-kapinallisryhmä, Mustaa Incalia palvova Teknoveljeskunta ja Animah, joka oli Valon Incalin vartija.

Teemat

Henkeäsalpaavien avaruusvisioiden lisäksi Incal  sisältää runsaasti toimintaa, absurdia huumoria, jännitystä ja  satiiria. Incalin jokainen päähenkilö kuvaa yhtä Tarot-korttia; esimerkiksi John DiFool on selvästi Narri, englannin kielen "fool". (Narria seuraa pieni ystävällinen kumppani, kuten Deepo seuraa DiFoolia tämän matkalla.) Animah on tietysti Jungin Anima, feminiininen kuva miehen psyykeessä.

Laillinen status

Moebius ja Jodorowsky haastoivat Luc Bessonin oikeuteen sanoen tämän elokuvan Viides elementti plagioivanIncalia, mutta he hävisivät jutun. Haastatelussa vuonna 2002 tanskalaiseen Strip!-lehteen Jodorowsky  totesi olevansa ylpeä, että hänen työtään matkitaan.

Incal suomeksi

Incalia julkaistiin aikoinaan vain ensimmäinen osa. Kaikki kuusi osaa julkaistiin ranskalaiseen tapaan tehtynä yhtenä kirjana 2008.
Esiosa Incal: Edeltävien aikojen kirjat julkaistiin 2010.