google/wiki40b huggingface dataset:
Kaspiantylli

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 18-20 cm, siipien kärkiväli 55-61 cm ja paino 59-91 g. Kaspiantylli on vähän isompi kuin kotoinen tyllimme, ja muistuttaa aavikko- ja ylänkötylliä ulkonäöltään. Sukupuolet ovat samanvärisiä.

Levinneisyys

Kaspiantylli pesii Keski-Aasiassa Kaspianmeren pohjois- ja itäpuolella. Maailman populaation koko on 40 000–55 000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Se talvehtii itäisessä ja eteläisessä Afrikassa. Muuttomatkoillaan se joskus harhautuu Länsi-Eurooppaan. Suomessa kaspiantylli on havaittu kahdesti; Rovaniemellä lokakuussa 2005 ja Porissa maaliskuussa 2014.

Elinympäristö

Kaspiantylli viihtyy avoimella ruohikkomaalla niin pesimä- kuin talvehtimisalueellaan.

Lisääntyminen

Pesii yksittäisparein tai pienissä yhdyskunnissa, joissa on 10-25 paria. Kaspiantylli munii kolme munaa maahan rakennettuun pesään. Sekä naaras että koiras hautovat, ilmeisesti öisin vain naaras. Sukukypsä todennäköisesti 2-vuotiaana.

Ravinto

Kaspiantylli on hyönteissyöjä, joka voi syödä myös muita pieniä selkärangattomia ja siemeniä.
Svirstroi

Svirstroi (ven. Свирьстрой, suom. myös Syvärin voimala) on kaupunkityyppinen taajama ja kaupunkikunta Lotinapellon piirissä Leningradin alueella. Se sijaitsee Lotinapellosta noin 15 km koilliseen Syvärin varrella. Edempänä jokea ylävirtaan sijaitsee Koskenalan kaupunki. Paikkakunnalla on noin 1000 asukasta (2008).
Svirstroissa sijaitsee Ala-Syvärin vesivoimalaitos, jonka rakentaminen aloitettiin 1927. Kaupunkityyppisen taajaman aseman paikkakunta sai 1931. Alue oli suomalaisten joukkojen hallinnassa jatkosodassa 1941–1944.
Pitkäkirkko

Pitkäkirkko on pohjakaavaltaan suorakaiteen muotoinen kirkko, jonka pidemmät sivut ovat usein itä-länsisuuntaisia. Pitkäkirkkoja ovat esimerkiksi basilika ja hallikirkko. Pitkäkirkon vastakohtana voidaan pitää keskeiskirkkoa ja ristikirkkoa. Lounaissuomalaisen pitkäkirkkotyypin kehitti Antti Piimänen.
Erämaan kutsu

Juoni

Kirjan päähenkilö on bernhardinkoiran ja skotlanninpaimenkoiran risteytys nimeltä Buck. Buck on kalifornialainen koira, joka varastetaan ja myydään Yukoniin kullankaivajille vetokoiraksi. Koiravaljakossa ollessaan ihmiset huomaavat, että Buck on poikkeuksellisen vahva. Buck joutuu tappeluun mustasukkaisen ja itsekkään Spitz-huskyn kanssa, joka johtaa laumaa, ja voittaa sen päästen täten johtokoiraksi. Myöhemmin se joutuu kokemaan huonoa kohtelua, kunnes erakko Thornton ottaa sen hoiviinsa. Buckilla on kuitenkin esi-isiensä luonto verissään, ja villi erämaa houkuttelee sitä jatkuvasti puoleensa. Buck liittyy susilaumaan ja pyrkii sen johtajaksi. Jälkeenpäin intiaanit tappavat Thorntonin ja Buck kostaa ihmisille tappaen ne pudottamalla ne rotkoon. Tämän jälkeen se vetäytyi kokonaan susilauman luokse eikä ole sen jälkeen ollut kosketuksissa ihmiseen.
Samuel P. Huntington

Elämä

Huntington opiskeli ensin Yalen yliopistossa, josta hän valmistui 18-vuotiaana. Tohtorintutkinnon hän suoritti Harvardin yliopistossa, jossa hän ryhtyi opettamaan 23-vuotiaana. Hän työskenteli myös Columbian yliopistossa vuosina 1959–1962.
Huntington tuli tunnetuksi vuonna 1968 julkaisemastaan kirjasta Political Order in Changing Societies.

Kulttuurien kamppailu

Huntington esittää teoksessaan Kulttuurien kamppailu ja uusi maailmanjärjestys, että kylmän sodan jälkeen maailma on siirtynyt kaksinapaisuudesta eli kahden supervallan, Neuvostoliiton ja Yhdysvaltojen, vastakkainasettelusta kuuden tai seitsemän merkittävän kulttuurin kamppailuun, joiden taustalla vaikuttaa vahvemmin politiikan sijasta kulttuuri ja uskonto. Termistä clash of civilization käytetään suomeksi usein muodon ”kulttuurien kamppailu” ohella muotoa ”sivilisaatioiden yhteentörmäys”.
Todisteena käsitykselleen Huntington piti sitä, että useimmat nykyajan pahimmat kriisipesäkkeistä, kuten Bosnia, Kosovo, Palestiina sekä Intian ja Pakistanin raja ovat sijainneet eri kulttuuripiirien rajoilla ja kiistojen osapuolet kuuluvat eri kulttuuripiireihin. Lisäksi hän toteaa, että useimmissa tapauksissa toisena osapuolena on jokin islamilaiseen kulttuuriin kuuluva kansa. 
Huntington esitteli ajatuksiaan 1970 ystävänsä Warren Demian Manshelin kanssa perustamassaan Foreign Policy -julkaisussa. Teoksellaan Kulttuurien kamppailu Huntington otti kantaa Francis Fukuyaman vuonna 1992 ilmestyneeseen kirjaan Historian loppu ja viimeinen ihminen.

Kulttuuripiirit

Huntingtonin mukaan maailma jakautuu selvästi kahdeksaan tai yhdeksään suureen kulttuuripiiriin, jotka ovat länsimainen, latinalaisamerikkalainen, ortodoksinen, islamilainen, intialainen, kiinalainen, japanilainen ja afrikkalainen kulttuuri, mahdollisesti lisäksi buddhalainen kulttuuri. 
Huntingtonin jaottelu poikkeaa jonkin verran esimerkiksi Arnold J. Toynbeen aikaisemmin esittämästä, jossa latinalaisamerikkalaista kulttuuria ei pidetty länsimaisesta erillisenä. Useimpia näistä kulttuureista Huntington kuitenkin käsittelee kirjassaan vain lyhyesti, ja eniten huomiota osakseen ovat saaneet länsimaisen ja islamilaisen kulttuurin väliset suhteet.

Maallistunut länsi

Huntingtonin mukaan muslimit kokevat, että lännen valta on uhka heidän yhteiskunnilleen ja vakaumukselleen. Länsimainen kulttuuri on heidän näkemyksensä mukaan materialistinen, korruptoitunut, rappeutunut ja moraaliton. Länsimainen elämäntapa saa helposti valtoihin, ja siksi sen voimakas vastustaminen on tärkeää. Siksi muslimien ajattelun taustalla on usein se, että länsimaissa ei ole minkäänlaista uskontoa, ei siis kristinuskon vastustaminen. He näkevät suurempana uhkana maallistumisen, uskonnottomuuden ja niistä seuraavan moraalittomuuden. Lännen vastustaja oli kylmän sodan aikana ”jumalaton kommunismi”. Huntingtonin mukaan muslimien näkökulmasta heidän vastustajansa olisi ”jumalaton länsi”.
Kirjopyyfasaani

Koko ja ulkonäkö

Pituudeltaan kirjopyyfasaani voi kasvaa noin 32 cm pitkäksi ja ruumiinrakenteeltaan se on tukevahko. Sillä esiintyy sukupuolidimorfiaa eli sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Kirjopyyfasaanikoiras on selästään kastanjanruskea valkoisin pilkuin ja siivistään musta. Pää ja rinta ovat mustat valkoisin täplin ja raidoin. Vatsa on vaalean kellertävä. Lajin naaras on väritykseltään kauttaaltaan ruskea ja sen rinta ja vatsa ovat koirasta vaaleammat.

Levinneisyys ja elintavat

Kirjopyyfasaania tavataan Intiasta. Sen levinneisyys ulottuu maan eteläosista pohjoisessa aina Rajasthanin ja Länsi-Bengalin osavaltioihin. Lintu liikkuu yksin, pareittain tai pienissä ryhmissä pensaikoissa, kivikkoisilla alueilla ja kuivissa vuorten rinteiden tiheiköissä. Kirjopyyfasaanin ravintoa ovat hedelmät, siemenet ja pienet selkärangattomat eläimet. Pesänsä se rakentaa maahan.
Reijo Inna

Reijo Inna (s. 1957) on suomalainen rumpali, joka soitti Leevi and the Leavings -yhtyeessä. Inna opiskeli samassa Etelä-Espoon yhteiskoulun keskikoulussa Gösta Sundqvistin ja Jari Malisen kanssa vuoteen 1973. Inna oli yhtyeen alkuperäinen rumpali, mutta hän jätti yhtyeen pian sen perustamisen jälkeen. Hän oli mukana yhtyeen ensimmäisellä, "Mitä kuuluu, Marja-Leena?/Rakas Annika..." -singlellä, mutta yhtyeen ensimmäisellä, Suuteleminen kielletty -nimisellä albumilla hän soitti vain muutamalla kappaleella. Inna on myös laulanut kappaleen "Rakas Annika...". Hänen tilalleen Leevi and the Leavingsin rumpaliksi tuli Jarmo Leivo.
Hunningolla

Vanha nainen hunningolla

”Vanha nainen hunningolla” julkaistiin tammikuun 2011 lopussa. Se debytoi Suomen virallisella singlelistalla sijalla 8, joka jäi toistaiseksi sen parhaaksi sijaksi. Kappaleelle on kuvattu musiikkivideo, joka julkaistiin 11. toukokuuta 2011 ensiksi Iltalehden sivuilla ja seuraavana päivänä Youtube-palvelussa. ”Vanha nainen hunningolla” -kappaleen korkein sijoitus latauslistalla on sijalla 7. Kappaletta on myyty 6008 eli kultalevyn verran vuonna 2011.

Popeda

Levyn toinen single ”Popeda” julkaistiin 23. toukokuuta albumin julkaisun yhteydessä.

Vanha sydän

Albumin kolmas single ”Vanha sydän” lähetettiin radioille lokakuussa ja sen radio ensisoitto tapahtui NRJ:n Hitti vai Huti? -äänestyksessä 10. lokakuuta 2011.

On elämä laina

Albumin päätösraita julkistiin singlenä alkuvuodesta 2012. Kappale nousi parhaimmillaan radioiden soittomääriä mittaavan Music Control listan kuudenneksi.
Bronto Skylift

Historiaa

Bronto Skyliftin historia juontaa vuoteen 1968, jolloin Kalevi Suoniemi ja Aaro Laitinen perustivat Tampereelle Erikois-Teline Oy:n ja alkoivat tehdä koneurakointia henkilönostimilla. Vuonna 1972 he perustivat Telinekeskus Oy:n ja ryhtyivät rakentamaan Bronto-merkkisiä henkilönostimia. Bronto-nimi saatiin Kivisissä ja Sorasissa kiviä nostelevalta Bronto-nimiseltä brontosaurukselta.
Ensimmäinen Bronto valmistui 1973 ja sadas vuonna 1976. Vuoteen 2007 mennessä niitä oli rakennettu noin 5 500, joista 90 prosenttia oli mennyt Suomen ulkopuolelle. Bronton vientitoiminta oli alkanut 1975 bilateraalikauppana Lada-henkilöautoja tuovan Konelan kautta: Konela toi Ladoja ja vei tavaravaihtona samasta arvosta Bronto-nostinautoja Neuvostoliittoon.
Vuonna 1979 Suoniemi ja Laitinen myivät Telinekeskuksen osake-enemmistön kolmannelle osakkaalle Kauko Tammelle. Tämä laajensi yritystä nopeasti muun muassa perustamalla Säynätsaloon paloautoja valmistavan Brontosaurus Oy:n. 1980-luvun alussa Telinekeskus osti turkulaisen nostokoneyhtiön Nummela Skylift. Pian yrityskaupan jälkeen yhtiön nimi muutettiin Bronto Skyliftiksi.
Yritys oli 1980-luvun puolessavälissä lähellä konkurssia vientitoiminnan hiipuessa. Pankin määräyksestä yritys siirrettiin 1987 kokonaan Fiskarsille, joka oli jo ollut Telinekeskuksen osaomistajana. Yrityksen uudeksi nimeksi tuli Metra. Jo muutaman vuoden päästä nimeksi palautettiin Bronto Skylift. Fiskars nimittäin tarvitsi Metra-nimen Lohjan ja Wärtsilän fuusiossa syntyneelle Metra-konsernille, joka tosin myöhemmin muuttui Wärtsiläksi.
Vuonna 1993 Bronto-konserni luopui paloautojen ja muun palokaluston valmistuksesta ja management buyout -kaupassa Säynätsalon tehtaan omistajaksi tuli yrityksen toimiva johto. Se jatkoi paloautojen valmistusta Bronto-konserniin kuuluneen Sammutin Oy:n nimellä. Se valmistaa yhä paloautoja Saurus-tuotemerkillä, nykyisin osana Kiitokori-konsernia.
Fiskarsin-vuosina Bronto Skylift esitteli tuolloin maailman korkeimmalle, 72 metriin, yltävän nostolava-auton. Vuonna 1995 Fiskars myi Bronto Skyliftin yhdysvaltalaiselle palo- ja pelastusalan suuryritykselle Federal Signal Corporationille, jonka omistuksessa alkoi Bronton uusi nousu järeiden nostolava-autojen markkinajohtajaksi maailmassa. Vuonna 2015 Bronto Skylift siirtyi japanilaisen Moritan omistukseen.
G. I. Joe (sarjakuvalehti)

Lisensointi

Devil's Due kustantamon menetettyä oikeudet G. I. Joen sarjakuvan tekemiseen tammikuussa 2008. Hasbro ilmoitti 29. toukokuuta 2008 myyneensä lisenssin IDW:lle, joka julkaisi ensimmäisen sarjakuvan lokakuussa 2008. Myöhemmin ilmoitettiin Larry Haman olevan myös mukana sarjakuvan tekemisessä.

Sarjakuvat

Ensimmäinen numero oli G. I. Joe nro 0, joka julkaistiin lokakuussa 2008. Se sisälsi kolme itsenäistä tarinaa, jotka toimivat ennakkoesityksinä tuleville sarjakuville.

G. I. Joe

G. I. Joe on IDW:n julkaiseman sarjakuvan pääsarja, jonka käsikirjoittajana toimii Chuck Dixon. Sarjakuvasta on julkaistu 21 numeroa heinäkuuhun 2010 mennessä.

G. I. Joe: Origins

G. I. Joe: Origins on Larry Haman käsikirjoittama sarjakuva, joka tarkastelee G. I. Joe ryhmän muodostumista. Sarjakuvasta on julkaistu 17 numeroa heinäkuuhun 2010 mennessä.

G. I. Joe: Cobra

G. I. Joe: Cobra oli 4-osainen minisarjakuva, joka seurasi tarkemmin Cobran roolia. Tarinan käskirjoitti Christos Gage ja kuvitti Antionio Fuso.

G. I. Joe: Cobra II

G. I. Joe: Cobra II oli alun perin suunniteltu olevan edeltäjänsä tavoin 4-osainen minisarjakuva, mutta kesäkuussa 2010 sarjakuvaa päätettiin jatkaa. Sarjakuvasta on julkaistu 6 numeroa heinäkuuhun 2010 mennessä.

G. I. Joe: Hearts And Minds

G. I. Joe: Hearts And Minds oli 5-osainen minisarjakuva, jonka käsikirjoitti Max Brooks. Jokaisessa numerossa oli kaksi tarinaa, jotka keskittyivät vuorotellen G. I. Joen ja Cobran elämään.

G. I. Joe: The Cobra War

G. I. Joe: Cobra Specialin toisessa numerossa esiteltiin proosatarina vuoden 2011 alussa julkaistavasta G. I. Joe: The Cobra Warista.
Harolanlahti (Orivesi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 25 hehtaaria ja se on 1,1 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Se on kaksiosainen järvi siten, että sen läntinen osa Tarkanlahti on yhteydessä suurempaan järvenosaan noin 10 metriä leveän salmen välityksellä. Tarkanlahti on alle 300 metriä pitkä ja 160 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvelle näkyy koillisessa 115 metriä järven vedenpinnan yläpuolelle kohoavan Harovuoren huippu. Sen rantaviivan pituus on 3,4 kilometriä ja sen pohjoisrannat ovat peltomaata ja etelärannat metsämaata. Järven lähiympäristössä sijaitsee neljä maatilaa ja pari muuta kiinteistöä. Rannoille on rakennettu kolme vapaa-ajan asuntoa. Järven etelärantaa seuraa valtatie 9 ja Orivesi–Jyväskylä-rautatie. Järven kiertää sen pohjoispuolelta yhdystie 14301.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueella (35.7) Längelmäveden alueeseen (35.72) , jonka Koljonselän alueeseen (35.722) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,2 metriä mpy. Harolanlahden kummatkin järvialtaat ovat samalla korkeudella Lopenselän kanssa, jonka vedenpinta on samalla korkeudella Koljonselän kanssa. Harolanlahteen on johdettu muutama pelto-oja. Niiden lisäksi siihen laskevat Oinasjärven ja Eskolanjärven laskuojat sekä Talviaistenjoki, joka on Äväntäjärven laskujoki. Harolanlahden oma lasku-uoma laskee Tarkanlahdelta Lopenselän Ikkaanlahteen. Vesireitti jatkaa siitä Koljonselälle ja edelleen Längelmäveteen.

Historiaa

Vuoden 1957 peruskartassa kartassa pohjoisranta oli vielä metrikköä, joka on raivattu pelloksi vuoden 1977 kartan julkaisuun mennessä. Talviaistenjoen suulla oli saari, joka vuoteen 1977 mennessä maatunut rantaan kiinni niemeksi.
Mühlebergin ydinvoimalaitos

Mühlebergin ydinvoimalaitos sijaitsee Keski-Sveitsissä, Bernin kantonissa.

Sijainti

Voimalaitos sijaitsee Aarejoen etelärannalla noin 15 kilometriä Bernistä länteen ja viitisen kilometriä Kerzersistä itään. Voimala on Mühlebergin kunnan alueella, kylän pohjoispuolella.

Omistaja

Ydinvoimalaitoksen omistaa berniläinen pörssiyhtiö BKW Energie AG, josta Bernin kantoni omistaa enemmistön.

Tekniset tiedot

Mühlebergin voimalaitoksen nettosähköteho on 373 MW.  Laitoksen vuosituotanto yhteensä noin 3 TWh sähköä. Reaktori on kiehutusvesireaktori. Laitoksella on jäähdytystorni. 
Voimalaitos otettiin käyttöön vuonna 1972. Laitosta on suunniteltu käytettävän vuoteen 2019.
Amancio Amaro

Ura

Amancio aloitti uransa 15-vuotiaana kotikaupunkinsa CF Victoriassa, ja kaudella 1958–1959 hän liittyi Deportivo La Coruñaan, joka pelasi tuohon aikaan Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, Segunda Divisiónissa. Deportivon noustua korkeimmalle tasolle Primera Divisióniin kauden 1961–1962 päätteksi alkoi Amancio herättää kiinnostusta Real Madridin kaltaisissa suurseuroissa.
Siirto Real Madridiin oli jäädä vain haaveeksi johtuen Amancion tuohon aikaan suuresta 10 miljoonan pesetan siirtosummasta, mutta puheenjohtaja Santiago Bernabéu oli vakuuttunut kaupan kannattavuudesta. Amancio teki sopimuksen Realin kanssa kesäkuussa 1962, ja hänen ohellaan seuraan liittyivät myös Zoco, Müller ja Yanko. Ensimmäisen ottelunsa Real Madridin paidassa Amancio pelasi Euroopan Cupissa Anderlechtia vastaan.
Kaudella 1963–1964 Real Madrid ylsi Euroopan Cupin loppuotteluun, mutta hävisi Benficalle, ja seuraavalla kaudella Internazionale pudotti seuran jatkosta. Kaudella 1965–1966 kaudella onni oli parempi, ja Amancio voitti uransa ainoan eurocup-mestaruuden. Brysselin Heysel-stadionilla 11. toukokuuta 1966 pelatussa loppuottelussa kaatui serbialainen Partizan maalein 2–1, joista Realin toisen ampui Amancio 30 metristä. Amancion ensimmäisellä seitsemällä kaudella Real Madridissa voitti seura Primera Divisiónin kuudesti. Myöhemmin hän oli mukana voittamassa vielä kolmea mestaruutta kasvattaen yhteismäärän yhdeksään. Vuosina 1969 ja 1970 hänet palkittiin liigan parhaalle maalintekijälle myönnettävällä Pichichi-palkinnolla.
Espanjan maajoukkueessa Amancio pelasi 42 ottelua, joista ensimmäisen 25. marraskuuta 1962 Romaniaa vastaan vuoden 1964 EM-kilpailuiden karsinnoissa. Hän oli mukana myös itse EM-kilpailuissa, joissa Espanja voitti kultaa lyötyään loppuottelussa hallitsevan mestarin Neuvostoliiton maalein 2–1. Myöhemmin hän edusti maataan vielä vuoden 1966 MM-kilpailuissa.
Amancio päätti ammattilaisuransa vuonna 1976, jonka jälkeen hän valmensi Real Madridin juniorijoukkueita yhden kauden ajan. Tämän jälkeen hän keskittyi omiin liiketoimiinsa kunnes uusi puheenjohtaja Luis de Carlos houkutteli hänet takaisin vuonna 1982. Amancio otti valmentaakseen reservijoukkue Castillan, joka sijoittui Segunda Divisiónin ensimmäiseksi hänen toisella kaudellaan. Joukkueeseen kuului tuolloin kuuluisa Quinta del Buitre eli Emilio Butragueño, Manuel Sanchís, Rafael Martín Vázquez, Míchel ja Miguel Pardeza. Kaudella 1984–1985 Amancio aloitti Real Madridin ykkösjoukkueen valmentajana, mutta tulos ei ollut odotettu ja hän siirtyi sivuun tehtävästä kauden jälkeen. Myöhemmin hän liittyi urheilujalkinevalmistaja Kelmen palkkalistoille.
Heinäkuussa 2000 Amancio asettui ehdolle Real Madridin puheenjohtajavaalissa. Vaalin voitti Florentino Pérez, joka suosi nimityksissään seuran entisiä pelaajia. Amancio sai vastuulleen seuran satavuotisjuhlallisuuksien järjestämisen.
Sorakuoppa

Sorakuoppa on alue, josta kaivetaan soraa tai hiekkaa ja johon kaivausten edetessä syntyy suuri kuoppa, joka jää pysyvästi maastoon. Sorakuoppa toimii kaivetun maa-aineksen välivarastona ja siellä voidaan suorittaa soran seulontaa, lajittelua tai kiviaineksen murskausta. Siellä voi toimia myös betoniasema. Kaivettu ja käsitelty maa-aines siirretään sora-autoilla käyttökohteeseen esimerkiksi rakennustyömaalle. 
Sorakuopan perustamiseen tarvitaan kunnan- ja ympäristöviranomisen lupa. Lupahakemuksessa tulee esittää maa-aineksen ottamissuunnitelma, josta selviää ottamisalueen laajuus, soran ottamismäärä ja kuinka syvältä soraa tai hiekkaa kaivetaan, joka riippuu pohjaveden syvyydestä ja maisemaseikoista. Soranottolupa on määräaikainen, jonka voi saada enintään kymmeneksi vuodeksi kerrallaan. Hakijan on asetettava vakuus luvan päättymisen jälkeisiin maisemointitöihin.
Finest FM

Finest FM on Suomen ainoa vironkielinen radiokanava, jonka perusti suomenvirolainen levyjuontaja Argo Lepik tukemaan kasvanutta maanmiestensä yhteisöä. Yksi perustamisen motiiveista oli myös se, että virolaisiakin pienemmällä vähemmistöllä eli venäläisilä oli jo kauan ollut oma asemansa. Radioasema aloitti internetissä 14. marraskuuta 2013. Radion kuuluvuusalue keskittyy suomenvirolaisten pääasialliselle asuinalueelle eli Etelä-Suomeen. Taajuudet ovat 104,8 MHz (Itä-Uusimaa-Porvoo)  ja 102,0 MHz (Helsinki, Vantaa, Espoo).
Radio on musiikkisisällöltään keskittynyt kansainväliseen tanssimusiikkiin ja 80-90-lukujen virolaiseen pop- ja tanssimusiikkiin sekä tuorempiin virolaishitteihin. Lisäksi kanavalla käydään läpi Suomen ja Viron uutisia sekä lähetetään ylipäätään virolaisten elämää Suomessa käsittelevää vironkielistä puheohjelmaa. Mainostajat ovat suomalaisia, suomenvirolaisia ja virolaisia yrityksiä.
Buffetti

Buffetti eli bufetti, buffet [byˈfeː] tai noutopöytätarjoilu, arkikielessä seisova pöytä, pitopöytä tai puhvetti, on useimmiten ravintolassa käytettävä aterian tarjoilumuoto, jossa asiakas saa itse koota tarjoilupöydällä olevista ruokalajeista itselleen sopivan ateriakokonaisuuden. Useimmiten ruokaa saa syödä ja juoda niin paljon kuin haluaa. Sana tarkoittaa myös pöytää, tiskiä tai yleensä paikkaa, josta ruoka noudetaan.
Suomessa seisovaa pöytää tarjotaan useissa ravintoloissa sekä Suomen ja Ruotsin, Viron, Venäjän, Saksan tai Latvian välillä kulkevilla autolautoilla. Eritoten sitä tarjotaan yleensä lounasravintoloissa ja suurina juhlapyhinä. Useissa hotelleissa on myös noutopöytäaamiainen.
Nykyaikana ovat yleistyneet eritoten niin sanotut pizzabuffetit, joissa tarjotaan yleensä erilaisia pizzoja, kebabia, salaatteja sekä muita ruokalajeja. Suomen tunnetuin pizzabuffettia tarjoava ketju on Rax Buffet, joka perustettiin vuonna 1994. Toinen merkittävä pizzabuffet -ketju on Pizza Buffa, joka on S-ryhmän omistama.
Sana buffet on ranskaa ja tulee keskiajan latinan sanasta bufetagium, joka tarkoitti viiniveroa. Sanalla tarkoitettiin keskiajan Ranskassa ja Englannissa kankaalla peitettyä hyllykköä, jolle pöytäkalusto asetettiin. 1500-luvulta alkaen sana vakiintui tarkoittamaan tarjoilupöytää ja 1700-luvulta alkaen erityistä sivupöytää.
Xaignabouli

Piirikunnat

Xaignabouli jakautuu yhteentoista piirikuntaan, jotka toimivat paikallishallinnon alaisuudessa. Ne ovat Sayabouly, Khop, Hongsa, Ngeun, Xienghone, Phiang, Paklay, Kenethao, Saysathan, Botene ja Thongmixay.
Simone Origone

Ura

Origone on saavuttanut urallaan viisi nopeuslaskun MM-kultaa vuosilta 2005, 2007, 2009, 2011 ja 2013. MM-hopeaa hänellä on vuodelta 2015. Origone on voittanut maailmancupin kokonaiskilpailun kahdeksasti vuosina 2004-2007, 2009-2011 ja 2013. Hänellä on myös 29 maailmancupin osakilpailuvoittoa ja yhteensä 57 palkintosijaa. 
Origone teki ensimmäisen nopeuslaskun maailmanennätyksensä huhtikuussa 2006. Hän teki uuden nopeuslaskun maailmanennätyksen huhtikuussa 2015 Varsin hiihtokeskuksessa. Origone kulki rinnettä parhaimmillaan 252,632 kilometrin tuntivauhtia. Näin ollen Origone on maailman nopeimmin liikkuva henkilö.
Luoyang

Ilmasto

Luoyangissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen kostea ilmasto. Kesät ovat kuumia ja sateisia, talvella on kuivaa ja viileää. Vuoden keskilämpötila on noin 14 °C ja keskimääräinen sademäärä 610 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 27 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 0 °C. Sateisin kuukausi on heinäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 150 millimetriä. Tammikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 8 millimetriä.
Parnasso

Historia

Parnasso perustettiin liennyttämään kirjallisuuden säilyttäjien ja uudistajien välisiä ristiriitoja, ja ensimmäinen päätoimittaja Kaarlo Marjanen oli kompromissi näiden kahden leirin väliltä. Ajatus uudesta lehdestä oli lähtöisin V. A. Koskenniemeltä. Koskenniemi ei pitänyt Näköalan ja Ajan kirjan linjasta ja oli tuohtunut muun muassa Eino S. Revon hänen kriitikontoimeensa kohdistamaan arvosteluun. Lehdet yhdistämisellä Koskenniemi pyrki vakiinnuttamaan edustamansa vanhan linjan. Pian lehti kuitenkin muuttui nuoren polven modernistien foorumiksi, jolla käytiin merkittäviä keskusteluja uudesta kirjallisuudesta ja sen teoriasta sekä kritiikistä.
Parnasson suuruuden aikana voi pitää 1950- ja 1960-lukuja. Erityisesti kultakautena pidetään Kai Laitisen seitsemän vuoden mittaista kautta vuodesta 1958, jolloin lehti laajeni käsittämään teatterin, elokuvan ja television. Mutta myös Tuomas Anhavan pitkä kausi oli merkittävä, kuitenkin toisella tavalla, sillä Parnasson vaateliaimmat periaatteet vakiintuivat silloin. Lehti oli hänen kaudellaan lakkautusuhan alla, ja siihen hän reagoi kääntämällä Ezra Poundin runoja ja muotoilemalla suomennokseen viitteellisen vastineen. Jarkko Laineen kausi venyi joidenkin mielestä liian pitkäksi, ja lehteen alkoi kohdistua yhä enemmän arvostelua. 
1990-luvulla Parnasso muutettiin neljästi vuodessa ilmestyväksi aikakauskirjaksi. Vuonna 2003 lehti uudistettiin ulkoasultaan aikakauslehtimäisemmäksi, ja se ilmestyy seitsemän kertaa vuodessa. Syksyllä 2014 Parnasso liitettiin Suomen Kuvalehti -lehtiperheeseen, jolloin sen päätoimittajaksi tuli Suomen Kuvalehden päätoimittaja Ville Pernaa ja lehdestä vastaavaksi tuottajaksi Karo Hämäläinen.
Lukukunta

Matematiikassa lukukunta on äärellinen (ja siten algebrallinen) rationaalilukujen \mathbb Q kuntalaajennus. Lukukunta on siten kunta, joka sisältää \mathbb Q:n ja joka on äärellisulotteinen \mathbb Q-vektoriavaruus.
Algebrallisten lukukuntien sekä myös ääretönulotteisten rationaalilukujen kunnan laajennusten tutkiminen on nykyään algebrallisen lukuteorian keskeisiä tutkimuskohteita.