google/wiki40b huggingface dataset:
Earnie Shavers

Earnie Dee Shaver, tunnetaan paremmin nimellä Earnie Shavers, (s. 31. elokuuta 1945) on yhdysvaltalainen entinen raskaansarjan nyrkkeilijä, jota pidetään yhtenä kovimmista iskijöistä raskaansarjan historiassa.
Shavers aloitti nyrkkeilemisen 22-vuotiaana ja voitti kaksi viikkoa myöhemmin ensimmäisen ottelunsa. Hän sai kahdesti uransa aikana mahdollisuuden otella nyrkkeilyn raskaansarjan maailmanmestaruudesta, häviten Muhammad Alille sekä Larry Holmesille.
Ennen ammattilaiseksi ryhtymistä Shaversilla oli lyhyt mutta menestyksekäs amatööriura, ja hän oli vuonna 1969 kansallinen AAU:n raskaansarjan mestari.

Ammattilaisura

Shaversin ura sujui nousujohtoisesti, kun Don King ryhtyi järjestämään hänen otteluitaan. Shaversin varhaisten vastustajiensa joukossa oli entinen WBA -maailmanmestari Jimmy Ellis ja MM-haastaja Jimmy Young, joista kumpikaan ei kestänyt häntä vastaan edes ensimmäistä erää. Shavers kärsi urallaan tyrmäystappiot ainoastaan Ron Lylelle ja Jerry Quarrylle. Quarryn piti olla helppo vastustaja Shaversille, mutta vastoin odotuksia hän hävisi jo ensimmäisessä erässä
Shavers otteli maailmanmestaruudesta ensimmäistä kertaa Muhammad Alia vastaan Madison Square Gardenissa 29. syyskuuta 1977 ja hävisi ottelun pistein. Shavers katsoi kokeneensa vääryyttä, sillä omasta ja valmentajansa mielestä hän oli voittanut ottelun.
Shavers tyrmäsi Ken Nortonin ensimmäisessä erässä, jonka jälkeen hän pääsi ottelemaan toista kertaa maailmanmestaruudesta, tällä kertaa Larry Holmesia vastaan Las Vegasin Caesar’s Palacessa syyskuun 29. syyskuuta 1979. Shavers kaatoi Holmesin kanveesiin 7. erässä, mutta joutui itse tyrmätyksi 11. erässä. Holmes on myöhemmin sanonut Shaversin iskun olleen kovinta, mitä hän uransa aikana koki.
Holmesin kohtaaminen oli viimeinen suuri ottelu Shaversille. Vuonna 1980 Randall Cobb tyrmäsi hänet seitsemännessä erässä ja lopetti Shaversin uran.
Tyylillisesti Shavers oli ottelija, joka väijyi vastustajaansa tyrmätäkseen tämän kovalla oikealla.

Elämä nyrkkeilyuran jälkeen

Shavers siirtyi eläkkeelle vuonna 1983 silmäongelmien takia. Hänet vihittiin papiksi ja hän toimi pastorina Phoenixissa useita vuosia. Hän muutti Englantiin 2000-luvun alussa toimiakseen siellä pastorina.
1980-luvun alussa Shavers avusti Sylvester Stallonea Rocky II -elokuvan valmisteluissa. Hän työskenteli myös yökerhon turvamiehenä ja erotuomarina ammattipainissa jonkin aikaa.
Shavers asuu Moretonissa Wirralin kunnassa Merseysidessä.

Paluu

Shavers teki lyhyen paluun 1980-luvun lopussa ja 1990-luvun alussa. Muutaman voiton ja tappion jälkeen hän jäi lopullisesti eläkkeelle vuonna 1995.
Ring Magazine arvioi vuonna 2003 Shaversin kuuluvan nyrkkeilyn historian suurimpiin iskijöihin. Shaversille annettiin "vuosisadan iskijän" titteli ja häntä pidetään laajalti kaikkien aikojen kovimpana iskijänä.
Shavers lopetti uransa 1995, jolloin hänellä oli 74 voittoa (68 voittoa tyrmäysiskulla, 23 ensimmäisessä erässä), 14 tappiota ja 1 tasatulos.
China Northern Airlinesin lento 6901

Onnettomuus

Loppulähestymisen aikana koneen autopilotti kytkeytyi automaattisesti pois päältä. Kapteeni kytki sen uudestaan päälle uskoen, että se on edelleen lähestymistilassa. Näin ei kuitenkaan ollut, vaan autopilotti kytkeytyi vajoamisnopeutta säätelevään tilaan, ja alkoi laskea konetta 800 jalkaa minuutissa. Miehistö ei huomannut tätä. Kun maanpinnan läheisyydestä kertova GPWS-järjestelmä alkoi varoittaa miehistöä, he eivät tienneet, mitä varoitus ”Pull up” tarkoitti. He jatkoivat lähestymistä korjaamatta vajoamisnopeuttaan, kunnes lentokone osui voimalinjoihin ja muuriin ja syöksyi maahan pellolle.
Lennolla oli 92 matkustajaa ja kymmenen miehistön jäsentä. Matkustajista kahdeksan ja miehistön jäsenistä neljä kuoli maahansyöksyssä.
Kalmarin merenkulkumuseo

Kalmarin merenkulkumuseo on ruotsalaisen rannikkokaupungin Kalmarin keskustassa sijaitseva museo, joka on keskittynyt esittelemään Kalmarin merenkulkualan historiaa. Se avattiin 28. marraskuuta vuonna 1942, ja nykyään siellä on yli 5 000 näyttelyesinettä. 
Vuonna 1934 perustettu Kalmar Sjöfartsförening keräsi kokoelmia Kalmar Navigationsskola -koulun kellariin ja kokoelmien kasvaessa perustettiin Kalmarin merenkulkumuseo samana vuonna 15. joulukuuta. Tilapäiset tilat saatiin Kalmarin linnasta ja yhdessä Kalmar Fornminnesföreningin kanssa avattiin näyttely 23. heinäkuuta 1936. Edelleen osa kokoelmista sijaitsi Sjömanshusetin kellarissa, mutta sodan takia sitä tarvittiin vestönsuojaksi ja siksi kesällä 1940 piti vuokrata tilat Södra Långgatanilta talosta, joka on sittemmin purettu.Museon kokoelmat sijaitsevat nykyisin rakennuksessa, jonka merenkulkumuseo pystyi ostamaan laivanvarustajan lesken Martina Lundgrenin lahjoittaman 100 000 Ruotsin kruunun arvoisen lahjoituksen turvin.
Mary Ellen Mark

Mary Ellen Mark (20. maaliskuuta 1940 Philadelphia, Pennsylvania – 25. toukokuuta 2015 New York, New York) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja. Hänet tunnetaan erityisesti pysäyttävistä muotokuvistaan ja yhteiskunnallisesti kantaa ottavasta kuvajournalismistaan.
Markin kuvia on ilmestynyt muun muassa Vanity Fairissa, Lifessä, Rolling Stonessa ja The New Yorkerissa. American Photo Magazinen lukijat äänestivät Markin kaikkien aikojen vaikutusvaltaisimmaksi naisvalokuvaajaksi. Suomessa Markin kuvia on esitelty laajasti Salon taidemuseon Veturitallissa, jossa oli esillä vuonna 2006 näyttelykokonaisuudet American Odyssey ja Twins.
Mark kuoli myelodysplastiseen oireyhtymään 75-vuotiaana Manhattanilla 25. toukokuuta 2015.
Yhdistetty protokollakerrosten käsittely

Yhdistetty protokollakerrosten käsittely (engl. Integrated Layer Processing, ILP) on tiedonsiirtoprotokollien toteutusmenetelmä. Menetelmässä paketin eri kerroksille kuuluva prosessointi kootaan yhteen tai kahteen silmukkaan.
Periaatteen esittivät David Clark ja David Tennenhouse konferenssiartikkelissa "Architectural Considerations for a New Generation of Protocols" vuonna 1990.
Juhana Horjumaton

Juhana Horjumaton (saks. Johann Der Beständige; 30. kesäkuuta 1468 Meissen – 16. elokuuta 1532 Schweinitz, lähellä Wittenbergiä) oli Saksin vaaliruhtinas vuosina 1525–1532. Hän oli veljensä Fredrik Viisaan tavoin Martti Lutherin ja luterilaisen uskonpuhdistuksen tärkeä varhainen suojelija.
Juhana oli Saksin vaaliruhtinas Ernstin neljäs poika. Isänsä kuoltua vuonna 1486 hän toimi vanhemman veljensä Fredrikin kanssahallitsijana ja peri vaaliruhtinaan arvon, kun Fredrik kuoli vuonna 1525 lapsettomana. Juhana oli jo tätä ennen omaksunut luterilaisuuden ja ryhtyi nopeasti kokoamaan Saksan luterilaisten ruhtinaiden liittoa, joka kykenisi vastustamaan katolisen kirkon ja keisari Kaarle V:n vastatoimia. Ensi töikseen hän muodosti Hessenin maakreivi Filip Jalomielisen kanssa niin sanotun Gothan liiton ja vuonna 1526 he muodostivat yhdessä muiden Pohjois-Saksan ruhtinaiden kanssa Torgaun liiton. Juhana antoi myös Lutherin suunnitella valtakuntaansa uuden kirkkojärjestyksen.
Juhana esiintyi luterilaisten ruhtinaiden johtajana vuoden 1526 Speyerin valtiopäivillä ja onnistui taivuttelemaan keisarin eräisiin myönnytyksiin. Kun kyseiset myönnytykset peruutettiin vuoden 1529 toisilla Speyerin valtiopäivillä, Juhana oli yksi protestikirjeen allekirjoittajista ja siten yksi ”ensimmäisistä protestanteista”. Hän allekirjoitti myös vuoden 1530 Augsburgin tunnustuksen ja oli vuonna 1531 yhdessä Filip Jalomielisen kanssa Schmalkaldenin liiton pääperustaja. Hieman ennen kuolemaansa Juhana hyväksyi vuoden 1532 Nürnbergin valtiopäivillä uskonrauhan keisarin kanssa.
Juhana Horjumattoman ensimmäinen puoliso oli Mecklenburgin Sofia, joka kuoli vuonna 1503 kolmen vuoden avioliiton jälkeen. Heidän ainoa lapsensa Juhana Fredrik seurasi isäänsä valtaistuimelle. Juhanan toinen puoliso oli Anhaltin Margareeta.
Australialainen puoliverinen

Rodun alkuperä

1960-luvun lopulta lähtien eurooppalaisia puoliverioreja vietiin Australiaan tarkoituksena astuttaa niillä australialaisia tammoja, jotka olivat tyypillisesti englantilaisia täysiverisiä. Tavoitteena oli luoda australialainen puoliverinen. Tuontioreissa virtasi muun muassa holsteininhevosen ja oldenburginhevosen verta. Australianpuoliverihevosyhdistys perustettiin 1970-luvun alussa. Hevonen rekisteröidään vain, jos se täyttää rakenne- ja suorituskykyvaatimukset. Rotu on jo niittänyt mainetta kotimaassaan menestyksestään olympialaisissa. Alkuperämaa on Australia (Victoria).

Rakenne

Pää viehättävä. Ilmeikkäät suuret silmät ja isot sieraimet. Pitkä, lihaksikas kaula. Selväpiirteinen säkä,joka liittyy sulavasti selkään. Pitkä, viisto lapa. yleisvaikutelmaltaan suorakaiteen muotoinen runko. Syvä runko. Lihaksikas selkä. Voimakas, pyöreä lautanen. Suorat, vahvat jalat, lyhyet sääriluut. vahvat kaviot. Säkäkorkeus noin 157-170cm.

Tyypillisiä piirteitä

Voimakkaat tahdikkaat askellajit. Erittäin atleettinen, hyvä hyppykyky. Hyvä luonne, vireä, älykäs.
Saarenmaa (Kangasala)

Saarenmaa on Kangasalan osa-alue. Siellä sijaitsee Ahuli-järven eteläosa ja Houkanjärvi.
Jonas Gahr Støre

Jonas Gahr Støre (s. 25. elokuuta 1960 Oslo, Norja) on norjalainen poliitikko (Arbeiderpartiet) ja Jens Stoltenbergin toisen hallituksen ulkoministeri.
Støre on aiemmin työskennellyt Norjan Punaisen Ristin johdossa. Hänen huomattava varallisuutensa on peräisin hänen vanhempiensa perustaman yrityksen myynnistä 1970-luvulla.
Sam Posey

Sam Posey (s. 26. toukokuuta 1944 New York, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen Formula 1 -kuljettaja ja journalisti. Hän osallistui kahteen F1-osakilpailuun kausilla 1971–1972 ja oli 12. vuoden 1972 Yhdysvaltain GP:ssä. Hän kilpaili myös Trans Am -sarjoissa 1960-luvulla ja voitti vuoden 1969 Lime Rock Trans Am -kilpailun. Posey kilpaili myös Le Mansin 24 tunnin ajossa 10 kertaa, ja hän oli kolmas vuoden 1971 kilpailussa. Hän voitti Sebringin 24 tunnin kilpailun vuonna 1975. Posey ryhtyi kilpailuselostajaksi 1980-luvulla.
Hercules New Yorkissa

Arvioita

VideoHound’s Golden Movie Retriever kutsuu elokuvaa typeränkevyeksi viihteeksi ja antaa sille puolitoista tähteä neljästä.
Vladimir Kara-Murza

Vladimir Vladimirovitš Kara-Murza (s. 7. syyskuuta 1981 Moskova) on venäläinen toimittaja ja oppositiopoliitikko. Hän on toiminut Avoin Venäjä -liikkeessä ja Kansan vapauden puolueessa. Vuosina 2000–2003 hän toimi Boris Nemtsovin neuvonantajana. Vuonna 2012 Kara-Murza antoi Yhdysvaltain kongressissa lausunnon Venäjän ihmisoikeustilanteesta Magnitski-lain käsittelyn yhteydessä. Hän on kannattanut samanlaisten lakien käyttöönottoa myös Kanadassa ja EU:n alueella.
Toukokuussa 2015 Kara-Murza joutui sairaalaan myrkytysoireiden takia, joiden alkuperää ei saatu selville. Hän toipui epäillystä myrkytyksestä, mutta helmikuussa 2017 joutui uudelleen sairaalaan samanlaisten oireiden takia. Oireiden lievityttyä hän poistui Venäjältä hoidettavaksi ulkomailla.
Viiru ja Pesonen (elokuva)

Juoni

Viiru ja Pesonen kirjoittavat kirjeen kuninkaalle. Vastausta odotellessa heidän luonaan vierailee tiikereitä, hirviä ja unohtuneita sukulaisia.
Täpläkiiltokorento

Ulkonäkö ja koko

Täpläkiiltokorennon ruumiin pääväri on tummanvihreä. Lajin takaruumiin sivuilla on keltaisia laikkuja, joita useimmilla muilla kiiltokorennoilla ei ole. Laikut ovat pienet koiraalla ja suuret naaraalla. Korennolla on kummallakin kasvojen sivulla keltainen täplä. Niiden välillä ei kuitenkaan ole yhtenäistä keltaista viivaa, kuten välkekorennolla.
Täpläkiiltokorennon naaraan sukuaukon suojus on lyhyempi ja tylpempi kuin välkekorennolla. Naaras eroaa liitokorennosta, jolla on takaruumiissa keltaisia täpliä, parhaiten värittömien siipiensä perusteella. Liitokorennolla takasiipien tyvissä on tummat laikut.
Täpläkiiltokorennon takaruumis on 34–40 mm pitkä ja takasiipi 34–39 mm pitkä.

Elintavat

Täpläkiiltokorennon lentoaika ajoittuu kesäkuun alkupuolelta elokuun loppuun. Päälentoaika on kesäkuun lopulta elokuun alkupuolelle.

Levinneisyys ja elinympäristö

Lajia tavataan Keski-Euroopasta Keski-Aasian Altaille ulottuvalla alueella. Keski-Euroopassa levinneisyysalue on hajanainen, idempänä yhtenäisempi. Suomessa laji on yleistynyt, ja 2000-luvulla se on ollut toisinaan jokseenkin yleinen Etelä-Suomessa. Laji ei kuitenkaan elä pohjoisessa Suomessa.
Täpläkiiltokorento elää varsinkin avoimilla suomaastoilla, kuten soisilla rantaniityillä. Muita elinympäristöjä ovat soistuneet metsälampien reunat, soiden ojat, umpeen kasvaneet rehevät järvet ja märät merenrantaniityt.
Scott Caan

Scott Caan (s. 23. elokuuta 1976) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Los Angelesissa, Kaliforniassa näyttelijä James Caanin ja Sheila Ryanin poikana.

Elämä

Caan koki pikkulapsena vanhempiensa avioeron. Hän nousi menestykseen 1990-luvun lopulla ja on esiintynyt muiden muassa elokuvissa Varsity Blues – pelin säännöt (1998), Ready to Rumble – kehän kuninkaat (2000), American Outlaws – viimeiset lainsuojattomat (2001) ja Pinnan alla (2005). 
Caanilla on ollut roolit myös Ocean's Elevenissä (2001) ja sen kahdessa vuosina 2004 ja 2007 julkaistussa jatko-osassa. Vuonna 2002 hänet nähtiin Nicolas Cagen debyyttiohjauksessa Sonny.
Nurikabe

Nurikabe on japanilainen looginen ruudunpäättelypeli. Nurikabe on japania ja japanin kansantaruissa se viittaa tietä tukkivaan näkymättömään seinään, johon jalkaisin kulkevat vetoavat myöhästyessään. Nurikaben keksi ja nimesi japanilainen tehtäväjulkaisu "Nikoli". Tunnetuin englanninkielinen käännös on "Islands in the Stream" eli saaret virrassa.

Pelimekaniikka

Nurikabea pelataan yleensä neliömäisellä ruudukolla, jonka koko vaihtelee tehtävän haastavuuden mukaan. Alussa ruudukko on tyhjä lukuun ottamatta muutamia ruutuja, jotka sisältävät numeroita. Toisin kuin sudokussa, Nurikabessa ei kuitenkaan täytetä ruudukkoa numeroilla vaan mustilla ja valkoisilla ruuduilla (Islands in the Stream kutsuu näitä "vedeksi" ja "maaksi"). Mustat ruudut muodostavat "Nurikaben" eli "virran". Kaikkien mustien ruutujen täytyy muodostaa yhtenäinen ketju, joka ei sisällä 2x2 ruutua suurempia mustien palikoiden keskittymiä. Ketju ei saa myöskään sisältää numeroituja ruutuja. Valkoiset ruudut muodostavat "saaria". Jokaisessa saaressa saa olla vain yksi numeroitu ruutu ja itse saaressa numeroidun ruudun osoittama määrä ruutuja. Tehtävää ratkaistessa mustaksi tiedetyt ruudut merkitään mustiksi ja varmojen valkoisten ruutujen kohdalla käytetään pistettä.
Kuten monissa muissakin logiikkatehtävissä, kussakin Nurikabe-tehtävässä on vain yksi oikea ratkaisu. Satunnaisella ruutujen sijoittelulla ei siis saa aikaan toimivaa Nurikabe-tehtävää.
Vaikka pelin säännöt ovat huomattavasti useita muita logiikkatehtäviä monimutkaisempia, ne on helppo omaksua ja tehtävien ratkaiseminen on nopeasti opittu. Aloittelijat pystyvät ratkaisemaan haastavimmankin Nurikaben, jos heille annetaan tarpeeksi aikaa. Harjaantuneemmat ratkaisijat taas pystyvät tekemään saman tehtävän paljon nopeammin käyttäen hyväkseen oppiamiaan monimutkaisia päättelymenetelmiä.
Lehmilampi (Soini)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,6 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Syväjoen alueeseen (35.463) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 194,9 metriä mpy.
Hydrofobinen vuorovaikutus

Hydrofobiset ja amfipaattiset molekyylit

Molekyyli tai sen osa, jonka atomien väliset elektronegatiivisuuserot ovat hyvin pienet tai molekyylin muoto siten symmetrinen että ulkoisesti elektronegatiivisuuserot kumoavat toisensa (esimerkiksi rikkiheksafluoridi), on käytännössä pooliton. Tällaisten molekyylien keskinäiset vuorovaikutukset (koheesio) ovat heikkoja van der Waalsin sidoksia.
Heikkojen molekyylinvälisten sidosten vuoksi poolittomat yhdisteet eivät kykene tunkeutumaan pysyvästi vesimolekyylinen väliin. Vesimolekyylien voimakas koheesio puolustaa vesifaasin säilymistä (ks. myös pintajännitys). Näin poolittomat yhdisteet ovat käytännössä veteen liukenemattomia ja muodostavat vedessä yhteisen hydrofobisen faasin.
Esimerkiksi membraanilipideillä on voimakkaasti hydrofobisen osan lisäksi myös voimakkaasti vesihakuinen osa. Näillä amfipaattisilla yhdisteillä on taipumus asettua keskenään samansuuntaisesti veden suhteen, vaikkeivät siihen liukenekaan.

Hydrofiiliset molekyylit

Molekyylit tai niiden osat, joilla on ulkoisesti merkittäviä elektronegatiivisuuseroja, ovat poolisia ja muodostavat vetysidoksia (vetysiltoja) vesimolekyylien kanssa. Näin ne ovat hydrofiilisia eli vesihakuisia.
Koko molekyylin hydrofiilisen luonteen määrää pitkälti poolisten ja poolittomien ryhmien määrä.

Hydrofobinen hydraatio

Vastoin yleistä luuloa hydrofobisten aineiden hydraatiota ei vastusta mikään hylkivä voima eikä se ole energeettisesti epäsuosittu. Veden ja hydrofobisen aineen välinen hydraatiovuorovaikutus on voimakas ja hydraation entalpia (eli käytännössä energia vakiopaineen ja -tilavuuden takia) suosii hydraatiota.
Syy hydrofobiselle vuorovaikutukselle löytyy entropiasta: hydraatiokerroksessa vesimolekyylien pyörimisliike on rajoittunut, joten entropia on pienempi. Vapauttamalla vettä pois hydraatiokerroksesta vesimassaan entropia kasvaa, joten veden pisaroituminen hydrofobisesta aineesta on entropian ajama.
Vladimir Granat

Vladimir Granat (s. 22. toukokuuta 1987 Ulan-Ude, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Venäjän jalkapalloliigan Dynamo Moskovaa.
Kramerspitz

Nousu

Vuoren huipulle voi vaeltaa Garmischista St. Martinin (1040 m) tai Stepbergalmin (1583 m) kautta. Vuorelle nousu onnistuu helposti kokeneelta vaeltajalta ja viimeiselle sadalle korkeusmetrille on asetettu joitakin varmistusvaijereita avuksi vaikeimpiin paikkoihin.
Meyer Guggenheim

Meyer Guggenheim (1828 Lengnau, Sveitsi – 1905) oli yhdysvaltalainen kaivosmagnaatti ja Guggenheimin suvun patriarkka. Hän syntyi Sveitsissä juutalaiseen perheeseen ja tuli nuorena miehenä Yhdysvaltoihin vanhempiensa ja sisarustensa mukana. Yhdysvalloissa Guggenheim ansaitsi aluksi omaisuuden rautatieosakkeilla ja alkoi sitten sijoittaa kaivostoimintaan Länsi-Yhdysvalloissa. Hän lopetti suvun kirjailu- ja tekstiililiiketoiminnan, ja keskittyi täysin kaivos- ja sulattotoimintaan. Hän perusti oman sulaton Coloradoon sekä sulattoja ja kaivoksia Meksikoon. Ajan myötä Guggenheimin perheestä tuli kaivosteollisuuden johtavia toimijoita maailmassa.
Buduaari

Buduaari tai budoaari (ranskaksi boudoir) tarkoittaa pientä huonetta tai salonkia, jossa nainen viimeistelee pukeutumistaan tai ottaa vastaan lähimpiä ystäviään. Oikeinkirjoitusasun vaihtelu selittyy sanan alkuperän mukaan. U:lla kirjoitettu asu kuvaa sanan ääntämystä ranskassa, o-asuinen muoto taas sen oikeinkirjoitusta ruotsissa. Siinäkin toinen tavu äännetään ranskan mukaisesti lähinnä u:na. 
Sana boudoir on ajoitettu ranskassa vuoteen 1740. Se on johdettu verbistä bouder, joka tarkoittaa huonolla tuulella olemista, mököttämistä. Silloinen merkitys kuuluu suomeksi: ”huone, jonne voi vetäytyä mököttämään”. Pian kuitenkin korostui mielentilan sijasta vetäytyminen. Sanan nykymerkitys kuuluu: ”naisen pieni ja tyylikäs salonki”. Esimerkiksi Guy de Maupassant käytti sanaa tässä merkityksessä. 
Buduaarin nykyvastine on lähinnä pukeutumishuone. Korsettimuodin aikana buduaari oli yksityinen tila, paikka jossa naiset saattoivat oleskella kevyemmin nyöritettyinä ja käyttää mukavampia ja kevyempiä asuja kuin tiloissa, jonne sattoi tulla vieraita. Buduaari sijaitsee tavallisesti talon rouvan tai pariskunnan makuuhuoneen vieressä. Sellainen saattaa kuulua myös edustustiloihin, esimerkiksi tanssi- ja ruokasalien läheisyyteen, kuten 1800-luvun lopussa Berliiniin rakennetussa Strousbergin modernissa kaupunkipalatsissa.

Tunnettuja buduaareja

Tunnetaan myös kokonainen rakennus, joka on nimetty buduaariksi. Se sijaitsee Versailles'n palatsin maille rakennetussa Kuningattaren kylässä (Hameau de la Reine), joka rakennettiin 1700-luvun lopulla Marie-Antoinettelle pakopaikaksi palatsin paineista. Kokonaisuuteen kuuluu kaikkiaan tusinan verran rakennuksia, kuten kuningattaren talo, buduaari, vesimylly, kyyhkyslakka ja vartijan talo.
Yksi tunnetuimmista buduaareista, Sinipunainen buduaari, kuului Venäjän viimeiselle tsaarittarelle, Aleksandra Fjodorovna Romanoville. Se sijaitsee Pietarissa Aleksanterinpalatsin vasemmassa siivessä. Huoneen seinät on päällystetty syreenin värisellä ranskalaisella silkillä, joka läikehtii varsinkin lampun valossa opaalimaisesti. Matot, verhot, huonekalut ja jopa kiinalaisten maljakoiden syreenit ja orkideat ovat hiukan vaaleamman sinipunaisia, kuten myös pianoa peittävä liina. Aleksandran väitetään valinneen värityksen Nikolailta saamansa syreeninoksan mukaiseksi.
Lila buduaari oli tsaarittaren lempihuone 20 vuoden ajan. Se oli myös perheen elämän keskipiste palatsissa. Se oli Venäjän kuuluisin huone, jonka oletetuista tapahtumista juoruttiin vilkkaasti. Huoneesta tuli salaperäinen, sillä siihen ei johtanut yksikään ovi palatsin käytävältä. Sisään pääsi vain joko Palisanterihuoneen raskaiden verhojen peittämistä ovista tai makuuhuoneesta. Sisustus säilyi samanlaisena kuin se oli tsaarittaren avioituessa vuonna 1896, sillä hän kieltäytyi muuttamasta huonetta, johon sisältyi niin paljon muistoja.
Ülo Krigul

Ülo Krigul (s. 7. marraskuuta 1978) on virolainen säveltäjä. Hän valmistui vuonna 1997 Tallinnan musiikkilukiosta, jossa hänen sävellysopettajanaan toimi Alo Põldmäe. Hän opiskeli myös tuubansoittoa. Vuonna 2003 hän valmistui Viron musiikki- ja teatteriakatemiasta, jossa oli Raimo Kangron ja René Eesperen ohjauksessa. Vuosina 2004–2005 Krigul täydensi opintojaan Wienin musiikin ja esittävien taiteiden yliopistossa opettajanaan Detlev Müller-Siemens. Vuonna 2006 hän sai musiikki- ja teatteriakatemiasta maisterin arvon sävellyksessä opettajanaan Tõnu Kõrvits. Krigul on ollut vuodesta 2003 Viron säveltäjäliiton jäsen.
Krigulin teoksia on esitetty lukuisilla virolaisilla musiikkifestivaaleilla, joihin ovat kuuluneet Viron musiikkipäivät ja NYYD-festivaali. Viron ulkopuolella hänen sävellyksiään on esitetty muun muassa Saksassa, Itävallassa, Tšekissä, Latviassa ja Ukrainassa. Vuosina 1995–1999 hän kuului kansainvälisen Jazzkaar-festivaalin henkilökuntaan. Vuonna 1999 hän perusti Timo Steinerin kanssa Viron musiikki- ja teatteriakatemian syysfestivaalin, jonka taiteellisena johtajana hän oli vuosina 2001–2002. Vuosina 2000–2004 hän työskenteli Viron musiikkipäivillä tuottajana, ja vuonna 2005 hänestä tuli yksi tapahtuman taiteellisista johtajista.
Klassisen musiikin ulkopuolella Krigul on soittanut vuodesta 1993 saakka kosketinsoitinta ja toiminut sovittajana useissa rock- ja jazzkokoonpanoissa, joihin ovat kuuluneet Compromise Blue ja Contus Firmus. 
Krigulin urkuteos toi hänelle vuonna 2003 toisen palkinnon uuden urkumusiikin Artur Kapp -kilpailussa. Vuonna 2005 hän sai orkesteriteoksellaan JenZeits Europäische Komponistenpreisin Berliinissä. Vuonna 2007 hän sai Kansainvälisessä säveltäjärostrumissa Pariisissa ensipalkinnon alle 30-vuotiaiden säveltäjien kategoriassa. Muiden hänen saamiensa palkintojen ja tunnustusten joukossa ovat Heino Eller -palkinto (2006) sekä Wrocławin Kansainvälisessä säveltäjärostrumissa vuonna 2016 saatu toinen sija sekakuoroteoksesta Vesi ise.
Krigulin musiikillinen ilmaisu on ollut eloisaa ja dynaamista. Leikkisät kontrastit ovat olleet runsaslukuisia. Vaikutteita Krigul on teoksiinsa ammentanut monista lähteistä, kuten jazzista, postminimalismista ja sonorismista. Krigulin teosten joukossa on orkesterisävellyksiä, näyttämömusiikkia ja elektroakustisia töitä. Hän on myös säveltänyt elokuvamusiikkia Veiko Õunpuun ohjauksiin.