google/wiki40b huggingface dataset:
Vasankari

Vasankari on kylä Kalajoen kaupungissa Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa, valtatien 8 varrella noin 10 kilometriä Kalajoen kaupungista pohjoiseen. Vasankari kuului aluksi Pohjankylään, mutta erotettiin omaksi kyläkseen 1870-luvulla ja ensimmäiset asukkaat Vasankariin ovat saapuneet jo 1500-luvulla. Vuonna 2003 Vasankarissa oli noin 65 taloutta ja 180 asukasta, joista alle 18-vuotiaita oli noin neljäsosa.

Elinkeinot

Vasankarin perinteisiä elinkeinoja ovat maanviljelys, karjanhoito ja kalastus. Maatalousyrittäjät ovat vähentyneet, mutta tilakoot suurenneet - viljelysmaat ovat nykyään muutamien isäntien viljeltävinä. Turkistarhausta on Vasankarissa jonkin verran.

Harrastukset

Vasankarissa on paljon harrastusmahdollisuuksia monille eri ikäluokille. Nuoret voivat käydä pelaamassa kesällä jalkapalloa ja talvella jääkiekkoa kyläkoulun jalkapallokentällä ja kaukalossa. Vasankarin nuorisoseuralla voi myös pelata salibandyä, koripalloa tai lentopalloa, vuodenajasta riippumatta. Nuorisoseuralla järjestetään joka viikko naisten ja miesten jumpat (ei kesäisin). Vasankarissa on myös kaksi satamaa, toinen eteläosassa ja toinen pohjoisosassa. Merellä voi kalastaa, veneillä, uida ja kevättalvella hiihtää. Metsissä voi metsästää, marjastaa ja sienestää. Pyöräilyä voi harrastaa pyöräteillä, metsäautoteillä, kyläteillä ja rantateillä. Kesäisin voi myös käydä uimassa, kylästä löytyykin paljon hiekkarantoja.

Luonto

Vasankarin luonnon keskeisenä osana on meri sekä sen hiekka- ja kalliorannat ja muutamat kalliosaaret. Jonkin verran on säilynyt vanhoja kalamajoja muistona menneestä kalastuskulttuurista. Yhteisiä uimarantoja on Puskarannassa, Hirsikarilla, Mannikarilla ja Vasankarin Lipissä.
Kuoro

Kuoro (lat. chorus) on yksi- tai moniääninen laulajista koostuva kokoonpano, jossa jokaista ääntä laulaa useampi laulaja. Yleisimmässä muodossaan kuoro jakautuu neljään stemmaan: sopraanoon, alttoon, tenoriin ja bassoon. Kuoro voi laulaa orkesterin säestyksellä tai ilman orkesteria (a cappella).
Antiikin Kreikan klassisessa draamassa kuoron tarkoituksena oli seurata ja osallistua näytelmän juoneen ja jopa tanssia näyttämön ympärillä. Kirkon hallitsemalla keskiajalla kuoron merkitys muuttui ja side tanssiin katosi. Nykyään tunnetun kuoromusiikin kehitys alkoi gregoriaanisesta laulusta. 1500-luvulla italialainen Giovanni Pierluigi da Palestrina kehitti kuorolaulusta tarkkaa moniäänistä polyfoniaa. Nykyisessä merkityksessään sanaa kuoro on käytetty käsitteenä 1600-luvulta lähtien. Ennen sitä kuoro tarkoitti paitsi lauluyhtyettä myös soitinyhtyettä. 1800-luvulla kirkko menetti valtaansa. Tärkeimmäksi kuorotyypiksi nousi sekakuoro.
Kuoron taiteellisesta johdosta vastaa kuoronjohtaja.

Kuoromusiikki

Säveltäjät ovat käyttäneet kuoroa instrumenttina hyvin vaihteleviin tarkoituksiin. Kuoromusiikki käsittääkin musiikkia a cappella -lauluista orkesterisäestyksellisiin teoksiin (joihin kuuluvat esimerkiksi oratoriot). Sävellyksissä käytettyjen tekstien skaala on laaja ja jakautuu suurpiirteisimmin hengelliseen ja maalliseen materiaaliin.
Tyypillisesti kuoromusiikki on neli-, viisi- tai kuusiäänistä, mutta poikkeuksia on valtavasti, ja esimerkiksi Thomas Tallisin vuonna 1570 säveltämä motetti Spem in alium on kirjoitettu 40 stemmalle. Yksi tyypillisistä kokoonpanoista erityisesti hengellisessä musiikissa on kaksoiskuoro, eli kahdesta neliäänisestä kuorosta koostuva suurkuoro.
S/MIME

Sovellukset

S/MIME-standardi kuvaa sähköpostin ja allekirjoituksen paketoinnin MIME-standardin mukaisesti lähetettävään sähköpostiin.
Useimmiten ei ole olemassa erillisiä S/MIME-ohjelmia, vaan eri ohjelmissa on sisäänrakennettuna omat S/MIME-toteutuksensa. Useimmiten lyhennettä "S/MIME" ei edes mainita ohjelmissa, mutta käytännössä sähköpostiohjelmien sisäänrakennetut sähköpostin salaus- ja allekirjoitusmahdollisuudet noudattavat S/MIME-standardia.
Aikaisemmin S/MIME-toteutusten välillä on ollut yhteensopivuusongelmia, mutta S/MIME versio 3:n ja uusien ohjelmaversioiden myötä yhteensopivuus on parantunut.

Standardi

Binäärimuotoinen salattu viesti ja allekirjoitus ovat MIME-koodattuina
Varmenteiden jakelun ongelma on ratkaistu S/MIME-protokollassa paketoimalla varmenne (sekä sen allekirjoittajien, varmenneviranomaisten varmenteet) jokaisen sähköpostin mukaan.
Bodenjärvi

Fyysinen maantiede ja geologia

Bodenjärvi sijaitsee Alppien pohjoispuolella 395 metrin korkeudessa. Sillä on rantaviivaa Sveitsin, Saksan ja Itävallan puolella. Järvi on muodostunut kahdesta erillisestä altaasta, joita erottaa toisistaan lyhyt joki. Yläjärvi on paljon suurempi ja syvempi kuin pieni ja matala alajärvi. Bodenjärven pinta-ala on 536 neliökilometriä, ja siitä yläjärvi 473 neliökilometriä.
Bodenjärven valuma-alue 11 500 neliökilometriä, ja Saksan, Itävallan ja Sveitsin lisäksi se ulottuu Liechtensteiniin. Pääosan vedestä järvi saa Alpeilta, ja suurin siihen virtaavista joista on Rein, josta järvi saa 61,8 prosenttia vesistään. Seuraavaksi suurimmat Bodenjärveen virtaavista joista ovat Bregenzer Ach, Argen, Alter Rhein ja Schussen.
Yrjö Rosola

Yrjö Rosola, ent. Rosvall (27. marraskuuta 1904 Helsingin pitäjä  – 2. helmikuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä ja lasitaiteilija.

Henkilöhistoria ja ura

Yrjö Rosolan vanhemmat olivat puuseppä Robert Werner Rosvall ja Vilhelmiina Suominen ja puoliso vuodesta 1936 mainospiirtäjä Hilkka Aina Margareta Lavi. Rosolan taiteilijan ura alkoi 1920-1930-lukujen vaihteessa. Hän kirjoittautui 17-vuotiaana Taideteollisen keskuskouluun kuvanveistolinjalle ja jo opiskeluvaiheessa hänestä tuli opettajansa Gunnar Finnen apulainen. Yhteistyötä kesti kymmenen vuotta. Yrjö Rosola oli mukana muun muassa Topeliuksen muistomerkin luomisessa ja Eduskuntatalon koristelutöissä. Rosola oli Taideteollisen oppilaitoksen yliopettaja vuodesta 1958. Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulun Rosola kävi 1931–1932 ja teki useita opintomatkoja Pohjoismaihin ja Keski-Eurooppaan 1920-, 1930- ja 1940-luvuilla. Rosola tuli tunnetuksi lasin reliefikoristelijana ja monumentalistina, hänen töitään oli esillä näyttelyissä kotimaassa ja ulkomailla. Rosolan huomattava muovailun ja veiston opettajan ura kesti 1930-luvulta aina vuoteen 1970 asti. Rosola oli Suomen kuvanveistäjäliiton ja Ornamon kunniajäsen.

Pakilan kirkon alttarireliefi

Rosola suunnitteli Pakilan kirkkoon alttarireliefin, jonka aineena on Hyvä Paimen. Reliefi valmistui jo edellisenä vuonna ja oli paikoillaan alttariseinällä kirkon ensimmäisessä jumalanpalveluksessa jouluna 1949. Reliefi oli vaalea ja sen taustaseinä oli sininen. Teos sai sivuvaloa alttarisyvennyksessä olleesta ikkunasta. Kun Pakilan kirkkoa eli nykyistä Hyvän Paimenen kirkkoa laajennettiin 2000-luvun alussa, vanhan kirkkosalin alttariseinä joutui purettavaksi. Vanha kirkkosali tulisi toimimaan seurakuntasalina ja sen erottaisi uudesta kirkkosalista siirtoseinä. Reliefiä ei voinut siirtää ehjänä, mutta sen haluttiin säilyvän. Akateemikko Juha Leiviskä ratkaisi ongelman siten, että reliefistä tehtiin muotti, jolla se valettiin uudelleen ja sijoitettiin vanhan alttariseinän vierelle vanhan kirkkosalin sivuseinälle. Kun Hyvän Paimenen kirkon kirkkosalin ja seurakuntasalin välinen siirtoseinä on auki, näkyy Hyvä Paimen -reliefi kirkkosaliin ja se saa sivuvaloa uuden kirkkosalin alttariseinän ikkunoista. Reliefin tähtien kultaus on uutta, vanhassa Pakilan kirkossa niitä ei oltu kullattu.
Canon Digital IXUS 60

Sisarmallit

Kameran sisarmallit ovat Canon Digital Ixy 70 Japanissa ja Canon PowerShot SD600 ja SD630 Pohjois-Amerikassa.
GDDR3

GDDR3 (Graphics Double Data Rate 3) on näytönohjaimille tarkoitettu muistiteknologia, jonka ovat kehittäneet ATI Technologies ja JEDEC. GDDR3 muistissa on paljon yhteistä GDDR2-muistin kanssa, mutta virrankulutus ja lämmöntuotto ovat alhaisempia. Sen myötä muistimodulit voidaan asettaa toimimaan suuremmilla kellotaajuuksilla ja jäähdytysratkaisuja yksinkertaistettua. GDDR3-muisteissa siirretään dataa neljä bittiä yhdellä kellojaksolla.
Vaikka ATI julkaisi muistit, ensimmäisenä GDDR3-muisteja käytettiin NVIDIA GeForce FX 5700 Ultra -näytönohjaimessa. Seuraava näytönohjain, jossa uutta muistityyppiä käytettiin, oli GeForce 6800 Ultra, missä sitä hyödynnettiin etenkin virrankulutuksen vähentämiseen. ATI käytti GDDR3-muistia Radeon X800 -näytönohjaimessa. GDDR3-muisteja käytetään myös PlayStation 3 ja Xbox 360 -pelikonsoleiden näytönohjaimissa.
Uudempi versio on GDDR5.
Juhani Ruutu

Kaarle Juhani Ruutu (6. heinäkuuta 1922 Helsinki – 18. elokuuta 2015 Lahti) oli suomalainen kenraalimajuri.
Ruutu osallistui talvi- ja jatkosotaan ensin varusmiehenä ja sitten reservinupseerina. Hän valmistui ylioppilaaksi 1940, upseeriksi kadettikoulusta 1944 ja yleisesikuntaupseeriksi 1957. Ruutu oli vuosina 1966–1969 Pääesikunnan operatiivisen toimiston päällikkö. Hän oli 1960-luvulla Suomen alueellisen puolustusjärjestelmän keskeisimpiä suunnittelijoita. Pääesikuntauransa jälkeen hän oli Uudenmaan rakuunapataljoonan komentaja 1969–1971, Kaakkois-Suomen sotilasläänin esikuntapäällikkö 1972–1973, Sotakorkeakoulun johtajan apulainen ja johtaja 1973–1977 sekä Kaakkois-Suomen sotilasläänin komentaja 1977–1980. Ruutu oli myös kadettikoulun sotahistorian opettaja 1957–1958 ja maanpuolustuskurssien sotilaallisen maanpuolustuksen opettaja 1965–1969. Hänet ylennettiin majuriksi 1961, everstiluutnantiksi 1966, everstiksi 1972 ja kenraalimajuriksi 1976. Hän oli myös kunnallispolitiikassa Hämeenlinnan kaupunginhallituksen jäsenenä 1962–1963.
Ruudun isä oli professori Yrjö Ruutu. Eversti Kalle Ruutu (s. 1945) on hänen poikansa.
Maluša

Maluša Ljubetšanka tai Malfrida (ven. Малуша tai Малка, Мауса, Мауся, Малфреда (muinaisnorjaksi: Málfríðr) (noin 940/944 - noin 1020) tunnetaan historiassa Kiovan suuriruhtinatar Olgan orjattarena sekä suuriruhtinas Svjatoslavin jalkavaimona. Nestorin kronikan mukaan hän oli (Novgorodin sijaishallitsija) Dobrynjan sisko sekä Vladimir Suuren äiti. Norjalaisten saagojen mukaan hän oli pyhimys, joka eli yli 100 vuotta ja hänet oli tuotu luola-asunnostaan palatsiin ennustamaan tulevaisuutta. Hän oli ilmeisesti varjagisukua.

Kuninkaallista sukua

Kronikoissa ei mainita Malušan sukujuurista, minkä vuoksi 1800-luvulla venäläiset ja ukrainalaiset historioitsijat laativat erilaisia selityksiä hänen sukujuuristaan ja nimestään. Lupaava kronikoiden tutkija ja kielitieteilijä Alexei šahmatovin mielestä hän oli Mstiša Sveneldovitšin tytär. Mstiša oli varjagisotapäällikkö Sveinaldin poika. Hänen mielestään Maluša oli slaavilaistettu versio muinaisskandinaavisesta nimestä Malfried. Nestorin kronikan mukaan eräs Malfried kuoli vuonna 1000. Hän olisi siten kuollut samaan aikaan Rognedin kanssa. Rogned oli Vladimirin vaimo, minkä vuoksi historioitsija olettivat, että Malfried olisi ollut ollut hallitsevan ruhtinaan läheinen sukulainen kenties hänen vaimo tai äiti.
Adamu

Adamu oli varhainen Assyrian kuningas, ja hänet on listattu toisena joukossa "seitsemäntoista kuningasta, jotka asuivat teltoissa"  Mesopotamian Chroniclessa. Siinä todetaan, että Adamun seurasi Tudiyaa.
Aikaisemmin tunnettu nimi ”Adam” on hyvin samankaltainen kuin historiallinen nimi Adamu. Assyriologi Georges Rouxin mukaan Adamun edeltäjä Tudiya olisi hallinnut 25. vuosisadan jälkipuoliskolla eaa.(eli jossakin välillä n. 2450 eaa. – n. 2400 eaa.). Mitään muuta ei  tiedetä Adamun hallintokaudesta.
Piet Joubert

Petrus Jacobus (Piet) Joubert (20. tammikuuta 1831 Cango, lähellä Prince Albertia, Kapmaa – 27. maaliskuuta 1900 Pretoria, Transvaal) oli buurikenraali ja -poliitikko, joka toimi Transvaalin tasavallan varapresidenttinä ja sen armeijan ylipäällikkönä buurisodissa.
Joubertin isä oli köyhä maanviljelijä ja lähetyssaarnaaja, joka muutti suuren vaelluksen yhteydessä vuonna 1837 Natalin pohjoispuolelle. Perhe asettui myöhemmin Transvaalin Rustfonteiniin. Joubertin koulutus oli vaatimaton, mutta hän oli itseoppinut laintuntija ja menestynyt liikemies. Hänet valittiin Transvaalin parlamenttiin eli Volksraadiin ensi kerran vuonna 1860. Joubert nimitettiin 1870 Transvaalin yliprokuraattoriksi ja hän toimi virkaatekevänä presidenttinä presidentti Thomas François Burgersin oleskellessa Euroopassa vuosina 1875–1876. Kun Iso-Britannia vuonna 1877 julisti Transvaalin kruununsiirtomaakseen, Joubertista tuli yksi brittivaltaa vastustaneen liikkeen johtajista. Aluksi hän yritti yhdessä Paul Krugerin kanssa ratkaista asian neuvottelemalla, mutta kun tämä ei johtanut tuloksiin, buurit aloittivat joulukuussa 1880 aseellisen kapinan ja antoivat itsenäisyysjulistuksen. Kenraalikomendantiksi nimetty Joubert toimi Transvaalin armeijan ylipäällikkönä seuranneessa ensimmäisessä buurisodassa. Hän löi britit tammi–helmikuussa 1881 Laing’s Nekin, Schuinshoogten ja Majubavuoren taisteluissa, ja osallistui sodan jälkeen Pretorian rauhanneuvotteluihin, joiden tuloksena Transvaalin itsenäisyys palautettiin.
Joubert hävisi vuoden 1883 presidentinvaalit itseään vanhoillisemmalle Krugerille, mutta hänestä tuli kuitenkin Krugerin varapresidentti, ja hän oli jälleen virkaatekevänä presidenttinä Krugerin Euroopan-matkan aikana 1883–1884. Joubert olisi halunnut laajentaa Transvaalin aluetta, mutta Kruger vastusti ajatusta. Lisätäkseen vaikutusvaltaansa Joubert liittoutui Transvaalin brittiläisen vähemmistön eli niin sanottujen uitlandereiden kanssa, mikä syvensi kiistaa presidentti Krugerin kanssa. Joubert oli Krugerin vastaehdokkaana vielä vuosien 1888, 1893 ja 1898 presidentinvaaleissa, mutta hävisi joka kerralla, vaikkakin vuonna 1893 melko täpärästi. Vuoden 1896 Jamesonin hyökkäyksen jälkeisinä vuosina Joubert yritti sovitella Transvaalin ja Ison-Britannian välejä uuden sodan ehkäisemiseksi. Kun toinen buurisota lokakuussa 1899 syttyi, hänet nimitettiin uudelleen ylipäälliköksi. Hän valitsi sodassa hyvin varovaisen ja defensiivisen strategian. Buurijoukkojen menestys sodan alkuvaiheessa oli pääasiassa muiden komentajien ansiota eikä Joubert saanut hyödynnettyä sen tuomaa etua tehokkaasti. Paardebergin taistelussa helmikuussa 1900 kärsityn tappion jälkeen hän vetäytyi takaisin pääkaupunki Pretoriaan, jossa kuoli kuukautta myöhemmin. Uudeksi ylipäälliköksi tuli kenraali Louis Botha, joka Pretorian kukistumisen jälkeen onnistui jatkamaan sotaa sissisotana vielä lähes kaksi vuotta.
Ilmari Kaitila

Ilmari Verner Kaitila (I. V. Kaitila) (12. joulukuuta 1877 Orimattila – 26. joulukuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen liiketaloustieteilijä. Hän oli Helsingin kauppakorkeakoulun professori 1921–1946 ja toimi kauppaoppilaitosten tarkastajana 1927–1934. Hän on julkaissut oppikirjoja liiketaloustieteen alallta.
Hänen poikansa oli taloustieteilijä ja poliitikko Esa Kaitila.

Ura

Kaitila kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta 1896 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1902, filosofian lisensiaatiksi 1921 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1922. Lisäoppia hän hankki tekemällä opintomatkoja Saksaan 1912 ja 1931 sekä Englantiin, Ranskaan ja Alankomaihin 1926.
Työuransa Kaitila aloitti Viipurin kauppakoulun opettajana 1907–1912 ja kauppa-apulaiskoulun johtajana 1907–1912. Viipurista hän muutti Jyväskylän kauppakoulun johtajaksi ja kauppa-apulaiskoulun johtajaksi 1912–1918. Seuraavaksi Kaitila siirtyi Helsinkiin Suomen Liikemiesten Kauppaopiston opettajaksi 1918–1922 ja rehtoriksi 1922. Kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen professorina hän työskenteli 1922–1946 ja vararehtorina 1938–1939. Lisäksi hän toimi kauppaoppilaitosten tarkastajana 1927–1934, Liiketaloustieteellisen tutkimuslaitoksen johtajana 1939–1946 ja Liiketaito-lehden päätoimittajana 1932–1938. Päätyönsä ohella hän vaikutti kunnallispolitiikassa toimiessaan Viipurin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1911–1912 ja Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsenenä 1915–1917.
Heikki Oksanen

Heikki (Eelis Henrik) Oksanen (10. syyskuuta 1915 Merikarvia – 7. tammikuuta 1989 Rauma) oli kaupunkineuvos, joka toimi yli kaksikymmentä vuotta Rauman kaupunginjohtajana. 
Heikki Oksasen vanhemmat olivat työmies Herman Oksanen ja Maria Josefiina Mäntylä ja puoliso vuodesta 1943 sairaanhoitaja Sirkka-Liisa Viherä. Oksanen tuli ylioppilaaksi 1936 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1946. Hän oli kansanhuoltoministeriön osastosihteeri 1946–1948 ja sosialisoimiskomitean tutkija 1947–1948. Karkkilan kauppalanjohtajana Oksanen toimi 1948–1956 ja Rauman kaupunginjohtajana 1956–1977. Kaupunkineuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1982. Oksanen, joka osallistui sekä talvisotaan että jatkosotaan,  oli sotilasarvoltaan reservin kapteeni (1967).
Platform-jalkineet

Platform-jalkineet, esim. korkokengät, saappaat tai sandaalit, ovat jalkineita joissa on lisäpohja jalkaosassa. Kengän korko on tyypillisesti korkea. Platform-jalkineet ovat olleet 1970-luvulla muotia ja nousseet takaisin muotiin.
Lexovisaurus

Nimen historia

Nimi Lexovisaurus tarkoittaa "Lexovin liskoa". Nimi on annettu kelttiläisen kulttuurin mukaan.
Nykyiset Lexovisauruksen fossiilit kuvailtiin alun perin vuonna 1887, ja dinosaurukselle annettiin nimeksi Omosaurus. Myöhemmin tajuttiin että nimi Omosaurus oli varattu, joten dinosaurukselle annettiin uudeksi nimeksi Dacentrurus vuonna 1915. Dinosaurus sai nykyisen nimensä, kun vuonna 1957 ranskalainen paleontologi Robert Hoffstetter antoi dinosaurukselle uudeksi nimeksi Lexovisaurus.

Koko ja ulkonäkö

Lexovisauruksen koosta ollaan epävarmoja, mutta sillä oli pituutta mahdollisesti noin 5–6 metriä.
Lexovisauruksella oli piikkejä lonkan ja olkapäiden kohdalla. Näitä piikkejä on voitu käyttää lämmönsäätelyssä sekä suojana saalistajia vastaan. Selkä ja häntä olivat pitkät. Takajalat olivat vahvemmat kuin etujalat.

Fossiilit

Holotyyppi koostuu osittaisista jäänteistä, joihin kuuluu selkänikamia ja yksi piikki. Piikin sijaintikohdasta ollaan epävarmoja. Koska fossiileita on vähän, piikkien ja levyjen täsmällinen muoto ja järjestys selässä ja hännässä on tuntematon. Rekonstruktiot perustuvatkin muiden stegosaurien piikkien ja levyjen järjestyksiin. Tosin uusien yksilöiden jäänteet Englannista ja Ranskasta saattavat osoittaa, että Lexovisauruksella oli matalia levyjä ensimmäisessä puoliskossa kehoa ja pyöristyneitä piikkejä toisessa puoliskossa. Paleontologit tosin kiistelevät siitä, kuuluvatko näiden yksilöiden jäänteet Lexovisaurukselle.
Aita (televisioelokuva)

Juoni

Keski-ikäinen Late yrittää kesälomalla rakentaa aitaa perheensä omakotitaloon, mutta ihastuu päätä pahkaa perheen tyttären uuteen ystävään, Helsingistä kioskia pitämään tulleeseen ja lolitamaisesti flirttailevaan 16-vuotiaaseen Saijaan.

Vastaanotto

Aita sai vuonna 2002 parhaan tv-elokuvan Venlan ja Koura-palkintojen jaossa fiktiosarjan kunniamaininnan. Golden Chest 2002 -festivaaleilla Bulgariassa se sai Plovdivin kaupungin palkinnon.
Harald Jensen (vuorineuvos)

Harald Christian Jensen (1. heinäkuuta 1882 Huittinen – 16. syyskuuta 1953 Tukholma) oli suomalainen tamperelaista Suomen Trikoota yli 30 vuoden ajan johtanut vuorineuvos ja diplomi-insinööri. 
Jensenin vanhemmat olivat Tanskasta Suomeen muuttaneet Hans Peder Jensen ja Margarete Cristensen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1901 Turun ruotsalaisesta reaalilyseosta ja valmistui insinööriksi 1905 Polyteknillisen opiston koneenrakennusosastolta. Jensen opiskeli sitten puolen vuoden ajan Mockelin kutomakoulussa Vaalsissa Hollannissa ja hankki lisäksi käytännön kokemusta työskentelemällä saksalaisissa kutomatehtaissa.
Jensen oli Suomeen palattuaan Yhdistyneiden Villatehtaiden Hyvinkään verkatehtaan apulaisisännöitsijänä 1908–1911. Tämän jälkeen Jensen oli Tampereella Suomen Trikoon toimitusjohtajana vuosina 1911–1953. Jensenin aikana yhtiön työntekjämäärä nousi 238:sta yli 3 000:een. Suomen Trikoo osti 1919 Tampereen Kutomateollisuus Oy:n sekä 1930-luvulla kolme trikootehdasta Sukka Oy:n, Tampereen Trikooteollisuus Oy:n ja Laurilan Kutomo Oy:n. Vuorineuvoksen arvon Jensen sai 1946. Hän oli jäsenenä useiden yritysten johtokunnissa ja oli muun muassa Suomen Kutomateollisuuden Työnantajien liiton puheenjohtajana 1945–1952.
Tiina Wesslin

Tiina Wesslin on Punk Lurex -yhtyeen basisti, laulaja ja biisintekijä. Wesslin on vaikuttanut myös Tina-yhtyeessä.
Punk Lurex (ent. Punk Lurex OK) on tamperelainen melodista, yhteiskunnallisesti kantaa ottavaa 77-tyylistä punkkia soittava bändi. Yhtyeen musiikki on mollivoittoista, melodista (pop)punkkia. Sanoituksissa puututaan usein yhteiskunnallisiin epäkohtiin ja tuetaan mm. ympäristön- ja eläintensuojelua, suvaitsevaisuutta, tasa-arvoa ja aktiivista kansalaisvaikuttamista.  
Tiina Wesslin on toiminut Lempäälän kunnanvaltuutettuna ja vihreän valtuustoryhmän puheenjohtajana kesäkuusta 2017. Hän on Pirkanmaan vihreiden ehdokas vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Baškiirit

Historia

Baškiirit mainitaan useissa eri keskiajan lähtiessä, esimerkiksi baškiirien alueiden läpi vuonna 1253 matkustaneen fransiskaanimunkki William Rubrukilaisen töissä. Kun Kultainen orda hajosi 1300-luvulla baškiirit kuuluivat Kazanin- ja Siperian kaanikuntiin. Moskovan Venäjän alaisuuteen he päätyivät keisari Iivana Julman valloitettua Kazanin vuonna 1552. Baškiirit tekivät kuitenkin joillakin alueilla vastarintaa ja kokonaan heitä ei kukistettu ennen Pugatšovin kapinaa vuosina 1773-1775. Katariina II perusti Orenburgin muftiaatin vuonna 1788 ja se siirrettiin myöhemmin Baškirian nykyiseen pääkaupunki Ufaan, josta tuli sittemmin yksi tärkeimmistä muslimien hengellisistä keskuksista Venäjällä.
Venäläisvallan myötä baškiirien alueille muutti venäläisiä ja tataarisiirtolaisia, joiden lisäksi asevelvollisuus ja korkea verotus pakotti monet hylkäämään nomadielämäntapansa. 1900-luvulle tultaessa suurin osa baškiireista oli talonpoikia ja karjankasvattajia. Venäjän vallankumouksen vuonna 1917 ja sitä seuranneen sisällissodan aikana Baškiria oli jonkin aikaa autonominen, mutta alue liitettiin lopulta Neuvostoliittoon. Neuvostoliitossa Baškiriasta tuli itsehallinnollinen tasavalta, vaikkakin oikea autonomia oli rajallista. Monet baškiirit kuolivat Venäjää vuonna 1921 vaivanneessa nälänhädässä ja vuonna 1926 baškiireja oli yhteensä noin 715 000. Baškirian alueelta löydettiin öljyä vuonna 1932 ja tämä johti nopeaan teollistumiseen alueella. Alue kärsi 1930-luvun alussa kuitenkin vielä toisesta nälänhädästä, Stalinin vainoista.
Baškiria julistautui itsenäiseksi tasavallaksi 11. lokakuuta 1990. Syksyllä 1994 Ufassa solmittiin sopimus keskusvallan kanssa vallanjaosta. Baškiriassa baškiirit asuvat pääosin maaseudulla. Monet ovat sittemmin löytäneet töitä myös teollisuudesta. Teollisuuden pariin töitä tekemään muuttaneet käyvät usein venäläisiä kouluja ja seuraavat paljolti venäläisiä tapoja.

Kulttuuri

Baškiirit ovat keskiajalta lähtien seuranneet islamin uskoa. He kuuluvat pääasiassa sunnalaisen islamin hanafi-koulukuntaan. Kommunismin aikana uskon harjoittamista ei kannustettu, mutta 1990-luvulta lähtien sen harjoittaminen on elpynyt. Baškiirien alueilla on nykyisin noin 800 moskeijaa. Islamistiset ja suufilaiset koulukunnat ovat pyrkineet saamaan suuremman jalansijan baškiirien keskuudessa. Suurin osa baškiireista ei kuitenkaan ole kovin uskonnollisia ja uskonolla on vain pieni rooli päivittäisessä elämässä. Baškiireihin kuuluu myös pieni vähemmistö ortodoksisia kristittyjä ja heitä asuu lähinnä Tšeljabinskin alueella.
Baškiirin kieli kuuluu turkkilaisten kielten kiptšakkilaiseen ryhmään. Kieli voidaan jakaa itäiseen, luoteiseen ja koilliseen päämurteeseen. Baškiirin kirjakieli luotiin itäisten murteiden perusteella vuonna 1917 ja sitä kirjoitettiin aluksi arabialaisella kirjaimistolla. Arabialainen kirjaimisto vaihdettiin latinalaiseen vuonna 1927 ja edelleen kyrilliseen vuonna 1940. Monet baškiirit käyttävät kirjakielenään tataaria.
Akwá

Fabrice Alcebiades "Akwá" Maceio (s. 30. toukokuuta 1977) on angolalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä. 
Akwá pelasi Portugalissa Alvercassa sekä Benficassa ja  Qatarissa al-Wakrassa. Hän oli Angolan maajoukkueen kapteeni. Hän johdatti joukkueen Saksan MM-kisoihin 2006, mikä oli ensimmäinen kerta, kun Angola selvisi jalkapallon MM-kisojen lopputurnaukseen. Akwá teki pelaamissaan 78 maaottelussa 39 maalia ja on Angolan maajoukkueen kaikkien aikojen paras maalintekijä.