Jumalainen näytelmä

Jumalainen näytelmä (ital. La divina commedia) on italialaisen Dante Alighierin 1300-luvulla italiaksi kirjoittama runoelma. Danten kirjallisen uran pääteos on kolmiosainen näkymatka tuonpuoleiseen. Se kertoo Danten tekemästä matkasta Helvetin ja Kiirastulen kautta Taivaaseen. 
Dante oli firenzeläinen poliitikko, joka joutui vastakkaisen puolueen (mustien guelfien) valtaannousun myötä maanpakoon 1301. Jumalainen näytelmä on kirjoitettu kokonaan tuon maanpaon aikana. Dante alkoi kirjoittaa teosta 1308 ja se valmistui 1321. Dante kuoli hyvin pian runoelman valmistumisen jälkeen.
Dante itse on antanut Jumalaiselle näytelmälle neljä tulkinnan tasoa. Runoa voidaan tulkita kirjaimellisesti, allegorisesti, anagogisesti sekä moraalisesti. Nämä samat neljä tulkinnan tasoa muodostavat myös keskiaikaisen Raamatun tulkinnan metodin, Quadrigan. Allegorisesti Danten matka voidaan nähdä omana tienä puhdistumiseen, synnistä täydellisyyteen. Toisaalta se kertoo aikansa yhteiskunnan moraalisesta rappiosta, luokitellen syntejä ja hyveitä niiden rangaistavuuden perusteella. Anagoginen tulkinta runosta esittää sen edustavan todellista, uskonnollista järjestystä tuonpuoleisessa. Toisaalta kirjaimellisesti voidaan lukea Danten matka osana matkakirjallisuutta, ilman muita merkityksiä. Kuitenkin runon päähenkilö Dante tulisi muistaa erottaa runon kirjoittaneesta Dantesta. Kyseessä on fiktiivinen näkymatka, jonka päähenkilö on myös kuvitteellinen. Päähenkilö edustaa jokaista ihmistä matkalla tietoisuuteen hyveistä ja paheista.
Dante ihaili suuresti antiikin kreikkalaista ja roomalaista kulttuuria. Tämä on havaittavissa erityisesti Infernossa, jonne Dante on sijoittanut runsaasti antiikin myyttisiä hahmoja. Antiikin hahmot ovat, muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta, vahtimassa syntisten rangaistusten toimeenpanoa.

Rakenne

Jumalainen näytelmä koostuu kolmesta osasta: Inferno (helvetti), Purgatorio (kiirastuli) ja Paradiso (paratiisi). Ensimmäinen osa, Inferno, on näistä kolmesta tunnetuin. Jumalaisen näytelmän lukusymboliikka on keskiaikaiseen tyyliin merkityksellistä. Runoteoksen jokainen osa käsittää 33 laulua, mutta Infernoon kuuluu myös ns. aloituslaulu. Kolme on kristillisessä lukusymboliikassa merkittävä luku, sillä se edustaa pyhää kolminaisuutta ja on siten taivaallinen luku. Kymmenen puolestaan edustaa täydellisyyttä.  Läpi Jumalaisen näytelmän toistuu lukujen jako kolmeen ja kymmeneen. Laulujen puolesta teos koostuu luvuista 33 + 33 + 33 + 1 muodostaen luvun sata (10 x 10). Helvetti, kiirastuli ja taivas sisältävät kukin yhdeksän piiriä sekä yhden ”lisäkerrostuman”. Infernossa on 9 piirin lisäksi pelkureiden alue heti portin jälkeen. Kiirastulessa on 2 pengertä ja 7 piiriä sekä niiden lisäksi maan päällinen paratiisi. Paradiso puolestaan jakaantuu 9 taivaaseen jättäen taivaan keskelle Jumalan kymmenenneksi kerrostumaksi. 
Eino Leino suomensi runoelman vuonna 1912. Teos on myös runoteknisesti varsin mielenkiintoinen sen sisältämän harvinaisen poljennottoman runomitan, tertsiinin, johdosta. Leinon kerrotaan suomentaneen ensimmäisen laulun runomitan vaatimien loppusointujen mukaisesti, mutta havainneen työn liian vaikeaksi, minkä jälkeen hän tyytyi mukailemaan lopullisen suomennoksen loppusoinnut lähelle vaatimuksia. Tämän voi huomata kolmessa ensimmäisessä säkeessä: 
»Elomme vaelluksen keskitiessä

ma harhaelin synkkää metsämaata
    
polulta oikealta poikenneena.
Ah, raskasta on sanoa kuink' oli

tuo salo kolkko, autio ja sankka!

Sit' aatellessa vielä muisti säikkyy.
Ei kaameampi itse kalma liene;

mut koska hyvää myös ma löysin sieltä,

kuvata muutkin tahdon tapaamani.» 
Elina Vaaran selkeällä nykyaikaisella runokielellä 
kirjoitettu versio:
»Elomme keskimatkaan ehtineenä

samoilin synkkää metsää, koska olin

pois harhautunut tieltä oikealta.
Ah, vaikea on sanoin ilmi tuoda

tuon metsän sankkuus, kolkkous ja jylhyys,

sen pelkkä muistokin taas nostaa pelon!
Se karmea kuin kuolema on miltei;

vaan kun myös hyvää sieltä löysin, tahdon

kuvailla muunkin siellä kokemani.»

Kiirastuli

Dante kuvaa kiirastulen vuoreksi, joka on muodostettu helvetin kaivamisesta saadusta maasta.  Se sijaitsee saarella, joka on eteläisen pallonpuoliskon ainoa maa. Ennen varsinaisen kiirastulen porttia vuoren juurella on kaksi pengertä. Vuoren huipulla on maallinen paratiisi.  Kiirastulen piirit ja niihin joutuvat syntiset ovat:
1. penger: parannuksenteon viime hetkeen jättäneet

2. penger: väkivaltaisesti kuolleet ja syntejään vasta viime hetkellä katuneet, esirukousta tarvitsevat

Kiirastulen portti

1. piiri: ylpeät

2. piiri: kateelliset

3. piiri: vihaiset

4. piiri: laiskat, hitaat hyvään

5. piiri: ahneet, tuhlaajat

6. piiri: ahmatit

7. piiri: aistilliset (hekuma ja luonnonvastainen rakkaus)

Maallinen paratiisi: paluu synnittömään viattomuuteen, valmistautuminen taivaaseen nousuun

Paratiisi

1. Kuun taivas: urhoollisuuden puute, lupauksensa vastustelematta väkivallan vuoksi rikkoneet

2. Merkuriuksen taivas: oikeamielisyyden puute, hyvin mainetta ja kunniaa saavuttaakseen toimineet

3. Venuksen taivas: kohtuullisuuden puute

4. Auringon taivas: viisaat

5. Marsin taivas: urhoollisuus, uskon puolesta taistelleet

6. Jupiterin taivas: oikeamieliset hallitsijat

7. Saturnuksen taivas: kohtuullisuus, mietiskelijät

8. Kiintotähtien taivas: voitokas kirkko

9. Primum mobile: enkelien yhdeksän piiriä Jumalan ympärillä

10. Empyrean: Jumala ja uskovat kuin ruusun terälehdet

Suomennos

Jumalainen näytelmä on suomennettu kahdesti. Eino Leinon käännös julkaistiin kolmessa osassa 1912–14, Elina Vaaran vuonna 1963.
Johanna Mälkki esittää väitöstutkimuksessa Mitä etevin runoteos toivomuksen teoksen ajatussisältöä avaavasta suorasanaisesta käännöksestä. Leinon suomennos on ylätyylinen ja Vaaran käännös kieleltään vanhahtava. Myöskään perusteellisia selitysosioita sisältävää laitosta ei ole suomeksi ilmestynyt.