google/wiki40b huggingface dataset:
LogMeIn Hamachi

Toiminta

LogMeIn Hamachi on keskitetysti hallittu VPN-järjestelmä, joka perustuu ohjelman omistajan tarjoamiin keskuspalvelimiin ja niihin yhdistäviin asiakasohjelmiin käyttäjien tietokoneilla. Asiakasohjelmalla onnistuu omien verkkojen luominen vain antamalla verkolle haluttu nimi ja mahdollisesti salasana. Muut voivat liittyä tähän verkkoon, mikäli tietävät sen nimen ja salasanan.
Asiakasohjelma luo koneelle virtuaalisen verkkosovittimen, jolla kaapataan ulospäin lähtevät yhteydenotot ohjelmalle ja syötetään saapuva VPN-liikenne järjestelmään. Ulospäin lähtevä käyttöjärjestelmän sovittimelle lähettämä liikenne ohjautuu itse ohjelmaan, joka puolestaan salaa, todentaa ja lähettää tiedon UDP-yhteydellä toiselle käyttäjälle. Hamachi osaa tunneloida IP-liikenteen, sisältäen yleis- ja ryhmälähetyksen. Windows-versio osaa myös tunnistaa ja tunneloida IPX-liikenteen.
Jokainen asiakasohjelma pitää yllä yhteyttä keskuspalvelimiin. Yhteyttä muodostettaessa asiakasohjelma kirjautuu palvelimelle ja tutkii käytettävän verkkoyhteyden varsinkin mahdollisten palomuurien ja NAT-laitteiden varalta. Tämän jälkeen palvelin kertoo asiakkaalle tämän verkkojen ja niiden käyttäjien tilat ja ilmoittaa muille mahdollisille verkkojen jäsenille yhdistämisestä. Kun verkon jäsen yhdistää tai katkaisee yhteyden, käskee palvelin verkon jäseniä muodostamaan tai purkamaan tunneloinnin tähän.
Tunnelin muodostaminen kahden NAT-käyttäjän välille tapahtuu käyttäen palvelinavusteista NAT:n ohitustekniikkaa, joka vastaa UDP rei'itystä. Tarkempaa tietoa tästä tekniikasta ei ole julkistettu. Omistajien mukaan tällä tekniikalla on onnistuttu muodostamaan yhteys jopa 95% tapauksista . Tietyn tyyppisillä NAT-laitteilla 
joudutaan porttien ohjaus kuitenkin määrittämään itse. 1.0-sarjan asiakasohjelmat osaavat myös kierrättää liikenteen erityisten relay-palvelimien kautta.
Jokaiselle Hamachi-asiakkaalle määrätään IP-osoite 5.0.0.0/8-aliverkosta. Tämä osoite annetaan kun asiakas yhdistää järjestelmään ensimmäistä kertaa. Tämän jälkeen osoite on pysyvästi yhdistetty asiakkaan julkiseen salausavaimeen. Näin aina asiakkaan yhdistäessä tälle annetaan sama 5.x.x.x IP-osoite.
5.0.0.0/8-aliverkkoa käytetään mahdollisten päällekkäisyyksien välttämisesksi asiakkaan käyttämien muiden osoitealueiden kanssa - erityisesti 10.x.x.x/8, 172.16.x.x/12 ja 192.168.x.x/16. Alue 5.0.0.0/8 oli IANA-organisaation varaama eikä siten virallisesti käytössä aina marraskuuhun 2010 saakka, jolloin IANA osoitti kyseisen osoitealueen RIPE-organisaatiolle. RIPE alkoi jakamaan aluetta eteenpäin 23. huhtikuuta 2010. Yhteydet kaikkiin tämän alueen oikeisiin internet-osoitteisiin estyvät Hamachin ollessa käynnissä, sillä Hamachi reitittää kaikki osoitealueen paketit omaan verkkoonsa.

Vaihtoehdot

LogMeIn Hamachille on olemassa ilmainen, avoimen lähdekoodin vaihtoehto nimeltään Wippien.
UnReal World

Pelaaminen

UnReal World on selviytymispeli, joka sijoittuu rautakautiseen Suomeen. Se on roguelike-tyylinen eli pelimaailma on sattumanvaraisesti muodostettu ja pelihahmon kuolema on lopullinen.
Pelissä on tavoitteena säilyä hengissä mahdollisimman kauan karussa erämaaluonnossa. Pelissä voi muun muassa metsästää, kalastaa ja viljellä maata. Pelissä on erilaisia kuvitteellisia heimoja, kuten Kaumolaiset ja Pöllöheimo. Arkiset askareetkin ovat pelissä haasteellisia, sillä pelihahmo voi kuolla esimerkiksi hypotermiaan kalastaessaan joessa. Pelimaailmassa on mallinettu yksityiskohtaisesti muun muassa säätiloja ja lintujen muuttoa.

Kehitys

Sami Maaranen aloitti UnReal Worldin kehityksen vuonna 1990 tavallisena fantasiaroolipelinä. Sittemmin peli on muuttunut Suomi-simulaattoriksi. Alussa Maaranen sai inspiraatiota toisesta suomalaisesta roolipelistä, ANKH:sta, joka sijoittui myös ”kalevalaiseen Suomeen”. Pian projektiin tuli mukaan apukoodari ja -suunnittelija Erkka Lehmus. He tapasivat toisensa BBS-purkilla.
Peliä varten Maaranen on lukenut paljon kansanperinteistä ja kokeillut myös käytännössä muinaisia tekniikoita. Peliin on suunnitteilla tehtäviä, jotka perustuvat muinaissuomalaiseen mytologiaan ja taruihin. Maaranen tavoittelee itse luonnonläheistä ja omavaraista elämäntapaa, ja pelin lopetusruudussa hän muistuttaa pelaajia luonnon kunnioittamisesta.
Maarasen mukaan pelin luonne ikuisuusprojektina tuli hänelle yllätyksenä. Toistakin klassista roguelike-peliä, NetHackia, kehitetään edelleen. UnReal World päätettiin julkaista Steamissa pelaajien ehdotuksesta.

Vastaanotto

Toimittaja Juho Kuorikoski on kutsunut peliä ”huikean monimutkaiseksi ja äärimmäisen syväksi pelikokemukseksi”. Vuonna 2015 Rock Paper Shotgun listasi sen 26. parhaaksi tietokoneroolipeliksi PC:lle.
Pelaaja-lehden arvostelussa Janne Pyykkönen kuvaili peliä ainutlaatuiseksi mutta vaikeaksi oppia, ja antoi sille arvosanan 8/10. Hänen mukaansa peli on ”suomalaisen muinaishistorian kuvauksena jonkinlainen kulttuuriteko”.
Koiviston kartano

Koiviston kartano (ruots. Koivisto gård) oli Ulvilassa sijainnut kartano. Nykyisin sen entisillä mailla ovat Porin kaupunginosat Harmaalinna, Honkaluodon teollisuusalue, Impola, Kartano, Koivistonluoto, Koivula, Metallinkylä, Uusikoivisto ja Vanhakoivisto, sekä noin 2/3 Väinölästä

Historia

Koiviston kartanon perusti Kustaa Vaasa vuonna 1557 kuninkaankartanoksi. Se sijaitsi tuolloin Kokemäenjoen suussa merenlahden rannalla vastapäätä Ulvilan keskiaikaista kaupunkia. Maankohoamisen ja joen kuljettaman lietteen johdosta meri on vuosisatojen kuluessa paennut kartanon edustalta jo lähes 15 kilometrin päähän. 
Koiviston kartanon omistajia olivat muun muassa Ruotsin kuningatar Gunilla Bielke, valtioneuvos Jöns Kurck, kreivi Kustaa Horn sekä Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäsen Johan Kraftman. 1800-luvun lopulla kartano alkoi myydä maitaan porilaisten teollisuustyöläisten asuintonteiksi. Näin syntynyt Uusikoivisto liitettiin Porin kaupunkiin vuonna 1941. Jäljellä olevat maat jaettiin vuonna 1910 kolmeen osaan; Kartanoon, Harmaalinnaan ja Koiviston kylään (nyk. Vanhakoivisto), jotka siirrettiin myös myöhemmin osaksi Poria. Suurin osa kartanon maista on nykyään rakennettu pientaloalueeksi.
Maaliskuussa 1839 kartanossa tapahtui itsemurha tai henkirikos, kun silloisen omistajan Gustaf Jakob von Willebrandin 23-vuotias tytär Gustava Sofia löydettiin roikkumasta hirttoköydestä. Epäselväksi jäänyt tapaus toimi myöhemmin innoittajana kirjailija Axel Gabriel Ingeliuksen romaanille Harmaa linna. Vuonna 1851 ilmestynyttä kirjaa pidetään ensimmäisenä suomalaisena kauhuromaanina. Sen nimi viittaa Koiviston kartanon kansanomaiseen nimitykseen.

Kraftmanin härkätallit ja muut rakennukset

Koiviston kartanon puistoisella mäellä sijaitsevat rakennukset kuuluvat nykyään Porin kaupungin omistukseen. Vanha päärakennus tuhoutui tulipalossa vuonna 1869, jonka jälkeen tilalle rakennettiin uusi. Alueella on lisäksi muun muassa tiilirakenteinen viljasiilo sekä vanha holvikellari.
Kartanon pihapiirissä sijaitsevat myös ns. Kraftmanin härkätallit, jotka ovat nykyisen Porin vanhimpia säilyneitä rakennuksia. Johan Kraftmanin 1770-luvulla rakennuttamat harmaakivestä muuratut karjarakennukset ovat Museoviraston suojelemia. Ne olivat aikanaan maan nykyaikaisimpia navetta- ja tallirakennuksia, joiden teknisistä ratkaisuista Kraftman kirjoitti mittavan selostuksen ruotsalaiseen taloustieteen aikakauskirjaan.
Komutš

Perustuslakia säätävän kansalliskokouksen jäsenten komitea (ven. Комитет членов Учредительного собрания, Komitet tšlenov Utšreditelnogo sobranija) eli Komutš (Комуч) oli Venäjän sisällissodan alkuvaiheessa Samarassa 8. kesäkuuta 1918 perustettu vastavallankumouksellinen hallitus, joka julistautui Venäjän lailliseksi hallitukseksi bolševikkien kansankomissaarien neuvoston sijasta.
Komutšin perustivat sosialistivallankumoukselliset, jotka olivat olleet enemmistönä syksyllä 1917 valitussa ja bolševikkien tammikuussa 1918 hajottamassa perustuslakia säätävässä kansalliskokouksessa. Komitean oli nimensä mukaisesti tarkoitus edustaa perustuslakia säätävää kansalliskokousta kunnes se saataisiin uudelleen koolle. Se perustettiin Samaraan, jonka sosialistivallankumouksellisia tukeva Tšekkoslovakian legioona oli juuri vallannut bolševikeilta. Aluksi komiteassa oli vain viisi jäsentä ja sen ensimmäisenä puheenjohtajana toimi melko tuntematon Vladimir Volski. Komiteaan liittyi kesän ja syksyn aikana lisää edustajia ja syyskuussa 1918 sen jäsenmäärä oli jo 97. Komutš perusti oman kansanarmeijan ja hallitsi muutaman kuukauden ajan laajaa aluetta keskisellä Venäjällä. Laajimillaan sen alaisuudessa olivat koko Samaran ja Ufan kuvernementit sekä suuria osia Saratovin, Simbirskin, Kazanin ja Vjatkan alueista.
Koko Venäjän laillisena hallituksena esiintynyt Komutš julisti uudelleen voimaan bolševikkien kumoamia kansalaisvapauksia ja palautti takavarikoidut maat talonpojille. Se näyttäytyi edistyksellisempänä ja radikaalimpana kuin myöhemmät valkoisten hallitukset Venäjällä ja jopa käytti tunnuksenaan punalippua. Vaikka Komutš esiintyi perustuslakia säätävän kansalliskokouksen nimissä, itse kansalliskokousta ei kutsuttu uudelleen koolle eikä sen puhemiehelle Viktor Tšernoville annettu valtaa, vaikka hän saapuikin Samaraan. Menševikkien puoluejohto kieltäytyi antamasta avointa tukea Komutšille, mutta puolueen keskuskomitean jäsen Ivan Maiski liittyi siihen omin lupinensa.
Komutš lähetti edustajia Ufassa syyskuussa 1918 järjestettyyn valtakunnankokoukseen, jossa se yhdisti voimansa kahden valkoisten Siperiaan perustaman väliaikaishallituksen kanssa ja ne perustivat yleisvenäläisen väliaikaisen hallituksen eli niin sanotun Omskin hallituksen. Komutš käytännössä menetti asemansa tälle selvästi konservatiivisemmalle hallitukselle, mitä monet sosialistivallankumouksellisista pitivät puolueen linjan pettämisenä. Komutšin oma armeija oli tuossa vaiheessa jo perääntymässä ja sen pääkaupunki Samara joutui takaisin puna-armeijalle 7. lokakuuta. Valkoisen armeijan komentaja, amiraali Aleksandr Koltšak syrjäytti sekä yleisvenäläisen väliaikaisen hallituksen että Komutšin ja vangitsi niiden johtajat kaapatessaan vallan Omskissa 18. marraskuuta 1918. Komutš lakkautettiin virallisesti 3. joulukuuta. Osa Komutšin johdosta siirtyi sisällissodan myöhemmässä vaiheessa puna-armeijan puolelle, koska he vastustivat Koltšakia ja tämän taustavoimia vielä jyrkemmin kuin bolševismia.
Eerik I Ejegod

Eerik I Ejegod (tansk. Erik Ejegod, noin 1056 – 10. kesäkuuta 1103 Kypros) oli Tanskan kuningas vuosina 1095–1103. Hän oli kuningas Sven Estridinpojan pojista neljäs, joka nousi Tanskan valtaistuimelle.
Eerikin veli Knuut Pyhä nimitti hänet Själlandin jaarliksi. Knuutin kuoleman jälkeen vuonna 1086 Eerik lähti Ruotsiin, mistä hän palasi vuonna 1095. Ystävällisyytensä ja kaunopuheisuutensa ansiosta Eerik valittiin kuninkaaksi jo samana vuonna.
Vuonna 1098 Eerik matkusti Roomaan, missä hän sai paavin nimittämään Eerikin veljen Knuutin pyhimykseksi. Paavin suostumuksella Lundista tuli Pohjolan arkkipiispan istuin. Paavin legaatti Alberich nimitti Lundin piispan Asserin koko Pohjolan arkkipiispaksi. Asser oli Eerikin vaimon Bodilin veljenpoika.
Vuonna 1103 Eerik lähti pyhiinvaellusmatkalle Pyhälle maalle murhattuaan eräitä hovimiehiään. Eerik matkusti vanhaa viikinkireittiä Venäjän halki Konstantinopoliin, missä keisari Aleksios I Komnenos otti hänet vastaan. Matka jatkui Kyprokselle, missä Eerik sairastui ja kuoli. Kuningatar Bodil jatkoi matkaa ja kuoli Öljymäellä.
Viborgissa sijaitsee Eerik I Ejegodin muistomerkki.
HMS St. George (1840)

Palvelus

Alukselle asennettiin höyrykone vuonna 1859. Alus myytiin 1883.
James Patterson

Biografia

James Patterson on J. Walter Thompson -mainostoimistoketjun entinen johtaja. 1990-luvun alussa Patterson keksi sloganin ”I'm a Toys 'R' Us Kid” (suom. "Minä olen Toys R Us -lapsi")." Pian Hämähäkin ajan menestyksen jälkeen hän jätti firman ja omisti aikansa kirjoittamiselle. Hänen kehittelemänsä hahmo Alex Cross, entinen psykiatri Washington D.C. Police Departmentissa ja Federal Bureau of Investigation (FBI:ssa), joka nyt työskentelee yksityispsykologina ja valtion konsulttina, on päähenkilönä romaaneissa, jotka kuuluvat hänen lukijoidensa keskuudessa suosituimpiin kirjoihin ja ovat Amerikassa parhaiten myyviä etsiväkirjoja viimeisen kymmenen vuoden aikana. Patterson on 33-vuotisen kirjailijanuransa aikana kirjoittanut 52 romaania.
Vuonna 2007 joka viidestoista myyty kovakantinen romaani oli James Pattersonin kirjoittama, minkä arvioitiin tarkoittavan 16 miljoonaa myytyä kirjaa pelkästään Pohjois-Amerikassa.  Forbes-lehden mukaan Patterson ansaitsi 50 miljoonaa dollaria kesäkuiden 2007 ja 2008 välisenä aikana, mikä asetti hänet parhaiten ansaitsevien kirjailijoiden listalla toiseksi. Kokonaisuudessaan Pattersonin kirjat ovat myyneet maailmanlaajuisesti noin 350 miljoonaa kappaletta (2016).  Hän on voittanut palkintoja: mm. Edgar Awardin, BCA Mystery Guild’s Thriller of the Year ja International Thriller of the Year -palkinnot. Pattersonia kutsuttiin Time-lehdessä "mieheksi, joka ei voi ampua ohi". Hän on ensimmäinen kirjailija, jonka kaksi kirjaa sijoittuivat samaan aikaan ensimmäisiksi The New York Timesin aikuisten ja lasten bestseller-listoilla, ja ensimmäinen, jolla on kaksi kirjaa NovelTrackerin top 10 -listalla yhtaikaa.  Hänellä on eniten New York Times bestseller-listalle päässeitä kirjoja: yhteensä 45 kirjaa. Hän on myös vieraillut Simpsonit-tv-ohjelmassa (jaksossa "Yokel Chords"), jossa hän esitti itseään. Lisäksi Patterson vieraili cameoroolissa (esitti itseään) rikossarjan Castle avausjaksossa. Castle kertoo jännityskirjailijasta, joka auttaa poliisia.
Patterson tunnetaan myös siitä, että hän kirjoittaa kirjojaan yhteistyössä muiden kirjailijoiden kanssa, kuten Maxine Paetro, Andrew Gross ja Peter DeJonge, ja on usein sanonut, että muiden kirjailijoiden kanssa työskentely tuo uusia ja mielenkiintoisia ideoita hänen kirjoihinsa. Syyskuussa 2009 Patterson allekirjoitti kirjasopimuksen, jonka mukaan hän kirjoittaa itse tai yhteistyönä yksitoista kirjaa aikuisille ja kuusi kirjaa nuorille aikuisille vuoden 2012 loppuun mennessä. Forbes raportoi sopimuksen olevan vähintään 150 miljoonan dollarin arvoinen, mutta Patterson sanoi, että arvio "ei ole lähellä".

Kritiikki

Kauhukirjailija Stephen King on kuvaillut Pattersonin kirjoittamia kirjoja halvoiksi trillereiksi ja yhdessä haastattelussa kutsui tätä hirveäksi kirjailijaksi. Patterson vastasi tylyn yksinkertaisesti: "Minä haluan vain olla jännittävin jännityskirjailija."

Yksityiselämä

Patterson asuu Floridan Palm Beachissa vaimonsa Susanin ja poikansa Jackin kanssa.
Edmontonia

Koko ja ulkonäkö

Edmontonian pituus oli seitsemän metriä. Se oli kaksi kertaa painavampi kuin sarvikuono.
Edmontonialla oli varustuksenaan valtavia piikkejä, jotka työntyivät sen hartioilta. Kenties se karkotti hyökkääjät syöksymällä niitä kohti käyttäen piikkejä keihäinä. Joidenkin tutkijoiden mielestä se käytti tappavia hartiapiikkejä tapellessaan muita kaltaisiaan vastaan reviireistä tai kumppaneista. On mahdollista, että vanhemmilla yksilöillä hartiapiikit olivat suuremmat ja kehittyneemmät. Selässään Edmontonialla oli panssarilevyjä.

Fossiililöydöt

Edmontoniasta on löydetty useiden yksilöiden jäänteitä. Näitä jäänteitä on löydetty Kanadasta ja Yhdysvalloista.
Edmontonia -sukuun on osoitettu lisää fossiilimateriaalia muista suvuista. Kallo ja osittainen luuranko Palaeoscincuksesta siirrettiin sukuun Edmontonia, jolloin luotiin uusi Edmontonia -laji, E. rugosidens. Lisäksi toinen dinosaurus, Denversaurus schlessmani, on julistettu Edmontonian synonyymiksi. Tämän pohjalta luotiin toinen Edmontonia -laji, E. schlessmani.
Kuitenkin, joidenkin Edmontonian fossiilien on vastaavasti kyseenalaistettu olevan sukuun kuulumattomia. Yhdessä tapauksessa fossiilien, jotka luokiteltiin lajiksi E. australis, on sittemmin yleisesti harkittu kuuluvaan sukuun Glyptodontopelta. Toisessa tapauksessa paleontologi Robert Bakker esitti vuonna 1988, että laji E. rugosidens pitäisi uudelleennimetä Chassternbergiaksi, ja siitä tehtäisiin Edmontonian alalaji. Tämä ei tosin ole muuttunut yleiseksi käytännöksi muiden paleontologien keskuudessa, jotka yhä mieluummin pitävät kyseistä lajia Edmontonia -suvun lajina.

Elinympäristö

Muiden Edmontonian kanssa samasta yhteydestä löydettyjen fossiilien, erityisesti kivettyneen puun, tutkiminen on johtanut siihen johtopäätökseen, että Edmontonia eli sellaisessa ympäristössä, jossa oli pitkiä märkiä ja kuivia jaksoja läpi vuoden. Tämän perusteella Edmontonia saattoi munia ja hautoa niin, että poikaset kuoriutuivat märällä kaudella, jotta niillä olisi ollut runsaasti tuoretta kasvillisuutta tarjolla ravinnoksi. Lisäksi aikuiset yksilöt saattoivat käyttää niin paljon aikaa kasvien syömiseen kuin pystyivät, jotta niille olisi kehittynyt rasvavarantoja auttamaan selviytymään kuivien kausien huonoista jaksoista.
Märän kauden lähestymisen on myös ajateltu olevan syy siihen, miksi joissakin Edmontonian jäänteissä piikit ja panssari ovat tismalleen samoilla paikoilla kun ne olivat eläimen eläessä. Kävi yksinkertaisesti niin, että tulvavesi huuhtoi suuren määrän sedimenttiä kuivan kauden aikana kuolleen yksilön päälle. Tämän johdosta yksilö hautautui, ja oli siten suojassa lihansyöjäeläimiltä, jotka olisivat saattaneet raadella ja repiä ruumiin kappaleiksi, jos se ei olisi ollut hautautunut niiltä.
Kondopoga (yritys)

Kondopoga (ven. ОАО «Кондопога», Кондопожский целлюлозно-бумажный комбинат, Kondopozhki tselljulozno-bumazhhyi kombinat) on Karjalan tasavallan Kontupohjassa toimiva paperitehdas ja monialayhtiö. Tehdas on perustettu vuonna 1928. Tehtaan päätuote on sanomalehtipaperi, mutta se valmistaa myös toimisto- ja käärepaperia. Paperitehtaan lisäksi OAO Kondopogan toimialoja ja tuotteita ovat tiiliteollisuus, rehuhiivan tuotanto ja kirjolohen kasvatus.
Tehdasta on johtanut Vitali Federmesser, jonka johtamisen aikana tehdas on vastannut myös ympäristönsä sosiaalisesta kehittämisestä rakentamalla kaupunkiin kulttuuritalon ja jäähallin. Muita hankkeita ovat olleet terveysparantolan uusiminen, kävelykadun perustaminen, tiilitehtaan ja kalanviljelylaitoksen perustaminen. Vuodesta 2004 yritys on omistanut myös Suojärven kartonkitehtaan.

Tuotanto

Paperitehtaassa on nykyisin seitsemän paperikonetta – kuusi sanomalehtipaperikonetta ja yksi käärepaperikone. Pääasiassa verrattain iäkkäiden paperikoneiden yhteistuotanto on noin 700 000 tonnia sanomalehtipaperia vuodessa. Finnkarelco on tuonut Kontupohjan paperia Suomeen.
Paperikoneet 4, 5, 6 ja 7 on otettu käyttöön vuosina 1960–1965. Paperikone 8 on rakennettu 1980-luvulla. PK 9:n rakentaminen alkoi vuoden 1974 lopussa, ja se käynnistyi 1977. Se oli ensimmäinen leveä ja nopea Neuvostoliitossa valmistettu paperikone. Paperikone 10 on Beloitin valmistama Bell Baie 3, joka käynnistyi 2003. Sen viiraleveys on 7,4 metriä. Tehtaalla on toiminut biologinen jätevedenpuhdistamo vuodesta 1983.
Vuonna 2001 Kondopoga oli Venäjän 37. suurin vientiyhtiö. Yhtiöllä on noin 7 500 työntekijää.
Villa Fallet

Rakennus

Le Corbusier’n opettaja Charles L’Eplattenier kehotti oppilaitaan kunnioittamaan paikallista kulttuuria ja arkkitehtuuria, ja Le Corbusier’n ensimmäisessä rakennuksessakin näkyy piirteitä sveitsiläisestä chalet-tyylistä ja kansanarkkitehtuurista. Rakennus on sijoitettu rinteeseen siten, että sen sisäänkäynti on matala ja sen eteläinen julkisivu selvästi suurempi. Symmetrisen pohjakaavan keskellä on kaksikerroksinen eteishalli. Rakennuksen suuri olohuone avautuu laaksoon suljetun loggian kautta, joka kannattelee makuuhuoneen parveketta.
Talon poikkeuksellinen ominaisuus on sen koristelut, jotka kuuluvat olennaisena osana itse rakennukseen. L’Eplattenier oli tutustuttanut oppilaansa John Ruskinin maisema-ajatteluun ja Owen Jonesin arkkitehtuuriin ja lisäksi kehottanut heitä löytämään ympäröivän maailman. Le Corbusier koristelikin talon erilaisilla kuvioilla paikallisesta pihtapuusta. Esimerkiksi julkisivujen sgraffitoissa on tyyliteltyjä puita ja käpyjä.

Historia

L’Eplattenier vakuutti 1905 Le Corbusier’n suuntamaan taiteellisuutensa erityisesti arkkitehtuuriin, ja jo seuraavana vuonna L’Eplattenier onnistui hankkimaan tälle ensimmäisen työn. Le Corbusier suunnitteli Villa Falletin yhdessä René Chapallazin kanssa. Le Corbusier’n osuus rakennuksessa olivat sen yleisilme, huonekalut ja koristeet. L’Eplattenier pyrki usein saamaan toimeksiantoja, joita hän pystyi antamaan oppilailleen. Asiakkaana oli tällä kertaa L’Eplattenier’n ajatusten kannattaja ja koulun johtokunnan jäsen kellonvalmistaja Louis Fallet. Rakennus valmistui vuonna 1907.
Villa Fallet sai hyvän vastaanoton paikallisilta asukkailta, ja sen ansiosta Le Corbusier ja Chapallaz saivat kaksi muutakin työtä La Chaux-de-Fondsista. He suunnittelivat vuonna 1908 Villa Totzerin kellonkiillottaja Albert Stotzerille ja Villa Jacquemet’n kellonvalmistusta opettavalle Ulysses Jacquemet’lle.
Ahvenlammi (Ylitornio)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 4,5 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Palojoen valuma-alueella (67.97), jonka Airijoen valuma-alueeseen (67.977) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 188,6 metriä mpy.
Latvian tie

Latvian tie (latv. Latvijas Ceļš) oli 1993 perustettu latvialainen liberaalipuolue.
Ensimmäisissä vaaleissa 1993 puolue sai 32,41 % äänistä. Se oli mukana jokaisessa hallituksessa vuoteen 2002 ja neljä sen jäsentä, Valdis Birkavs, Māris Gailis, Vilis Krištopans ja Andris Bērziņš oli pääministereinä. Puolueen suosio hiipui ja vuoden 2002 vaaleissa se putosi alle 5 % äänikynnyksen. Vuoden 2006 vaaleissa se muodosti vaaliliiton Latvijas Pirmā Partijan kanssa ja puolueet yhdistyivät lopullisesti elokuussa 2007.
Vuoden 2010 vaaleissa yhdistynyt LPP/LC liittoutui Kansanpuolueen kanssa, mutta yhteislista sai vain kahdeksan paikkaa. Kansanpuolueen lakkautuksen jälkeen LPP/LC sai vuoden 2011 vaaleissa 2,4 % äänistä, eikä yhtään paikkaa.
Päivärinne (Siilinjärvi)

Palvelut

Alueella on päiväkoti ja kaksi koulua: Päivärinteen alakoulu, jossa on vuosiluokat 1. ja 2. sekä Siilinpään erityiskoulu. Alueella sijaitsee Siilinjärven ABC-liikennemyymälä. 15.12.2011 uutisoitiin, että Tokmanni aikoo rakentaa noin 4000 neliön tavaratalon Päivärinteelle. Lisäksi suunnitelmaan kuuluisi 450 kerrostaloalue sekä ABC:n laajennus Päivärinteen koulusta lähtee myös hiihtolatu Honkamäen kautta Jynkänmäelle. Alueen keskellä on puisto, jossa on leikkipuisto.

Luonto

Alueen erottaa muista kunnanosista yleensä metsä. Leppäkaarteen ja Päivärinteen välillä sijaitsee rehevöitynyt entinen mäntymetsä, Honkamäen ja Päivärinteen erottaa myös samankaltainen, puistomainen metsä, jossa kulkee paljon polkuja ja myös hiihtolatu. Simonsalon erottaa päivärinteestä valtatie, ja Siilinpäästä joki, puistometsä ja pelto. Alue on entistä peltoa joka on nyttemmin metsitetty(lehtoa), ja sittemmin rakennettu asuinalueeksi.
IGBT

IGBT (engl. Insulated-Gate Bipolar Transistor) on suuritehoinen bipolaaritransistori, jonka hila (G) on MOSFETin tavoin eristetty. Tämä tarkoittaa käytännössä sitä että IGBT:ssä on sekä bipolaaritransistori että MOSFET yhdessä. IGBT muistuttaakin kollektorilta päin katsottuna bipolaaritransistoria, mutta sen ohjaus toteutuu MOSFETilla.
IGBT kestää suuren virran kiinni-tilassa, ja suuren jännitteen auki-tilassa, ja se on tarkoitettu kytkinkäyttöön, yhtenä yleisenä käyttökohteena taajuusmuuttajat. IGBT:n jäähdytyselementin ei tarvitse olla suuri, koska sillä on pienet jännite- ja tehohäviöt, jolloin se ei tuota toimiessaan kovin voimakkaasti lämpöä, toisin kuin MOSFET tai bipolaaritransistori.

Ohjaus

IGBT:n ohjaus ei vaadi monimutkaisia kytkentöjä, sen ohjaus onnistuu samalla tavoin kuin MOSFETilla. IGBT on hidas kyllästystilasta (auki-tila) sulkutilaan, koska hilan varauksenkuljettajat voivat poistua vain rekombinaatiolla. Ne on siis purettava transistoria suljettaessa esimerkiksi vastuksen kautta takaisin kollektorille. Ohjaus onnistuu myös ilman purkuvastusta esimerkiksi hilamuuntajaa käyttäen, jolloin on käytettävä hilavastusta ja tarvittaessa myös nopeaa purkudiodia.
HMS Sälen (1918)

Palveluskäyttö

Alus poistettiin palveluksesta 24. heinäkuuta 1942 ja se romutettiin Karlskronassa.