google/wiki40b huggingface dataset:
Shambo

Shambo oli kuusivuotias friisiläinen sonni, joka eli hindujen Skanda Valen temppelissä lähellä Llanpumsaintia Walesissä.
Shambolla todettiin eläinlääkärin tarkastuksessa ihokokeessa 27. huhtikuuta 2007 eläintuberkuloosi, jonka jälkeen Department for Environment, Food and Rural Affairs (DEFRA) määräsi eläimen teurastettavaksi. Määräystä seurasi kolmikuukautinen oikeustaistelu, mukaan lukien vetoomus hallintotuomioistuimeen, joka julisti päätöksen mitättömäksi sillä perusteella, että se rikkoi Euroopan ihmisoikeussopimuksen 9. artiklaa. Walesin kansalliskokouksen hallitus vetosi kuitenkin päätöksestä ja vetoomustuomioistuin määräsi 23. heinäkuuta 2007 eläimen teurastuksen lailliseksi.
Temppelin edustajien mukaan ihokokeella tehty tuberkuloosidiagnoosi ei ole riittävän tarkka ja Shamboa tutkineen eläinlääkärin mukaan sillä ei ollut oireita. Walesin kansalliskokouksen raportin mukaan koe ilmaisee 99,9 %:n tarkkuudella altistuksen tuberkuloosinbakteerille ja diagnoosin voi varmistaa vain ruumiinavauksessa. Ihokokeen hyväksyvät Euroopan unioni ja World Organisation for Animal Health. Temppelin mukaan eläintä voisi hoitaa antibiooteilla ja se pyysi lupaan hoitoon, mutta Britanniassa ei ole hyväksytty yhtään antibioottivalmistetta eläintuberkuloosin hoitoon.
Temppelille ilmoitettiin eläimen viennistä pois torstaina 26. heinäkuuta 2007 kello 08:00. Eläinlääkärit saapuivat kello 8:50 poliisin kanssa, mutta munkit eivät päästäneet heitä sisään. Poliisit tulivat uudelleen paikalle oikeuden määräyksen kera kahdelta iltapäivällä ja sen jälkeen neljältä leikkuuvälineiden kanssa, joilla he pääsivät portista läpi ja poistivat paikalta protestoijat, joista osa oli tullut paikalle Uudesta-Seelannista ja Sveitsistä asti. Eläin saatiin kuljettua teurastajalle puoli kahdeksan aikaan illalla. Walesin kansalliskokouksen hallitus ilmoitti, että ruumiinavauksessa sonnissa oli löydetty tuberkuloosin merkkejä.
Theopaskhitismi

Theopaskhitismi oli 500-luvulla syntynyt teologinen oppi, joka liitettiin Johannes Maxentinuksen kaltaisiin teologeihin ja jonka mukaan yksi Kolminaisuudesta ristiinnaulittiin. Esimerkiksi Hormisdaan (paavina 514-523) mukaan oppi oli mahdollisesti harhaanjohtava ja voi johtaa esimerkiksi patripassianismin tapaiseen heresiaan.
Andrew Wiles

Andrew Wiles (s. 11. huhtikuuta 1953) on brittiläinen Yhdysvalloissa vaikuttava matemaatikko, jonka suurin saavutus on Fermat’n suuren lauseen todistaminen.
Wiles etsi ratkaisua seitsemän vuotta ja vihdoin esitti todistuksen Isaac Newton Instituten järjestämässä kongressissa 23. kesäkuuta 1993. Asiantuntijat, jotka tarkistivat Wilesin käsikirjoituksen, löysivät todistuksesta virheen elokuussa 1993. Wiles sulkeutui taloonsa 14 kuukaudeksi ja sai lopulta virheen korjattua syyskuussa 1994. Fermat’n lauseesta oli jo todistettu osia, joten Wilesin tarvitsi todistaa se vain lauseen parittomille alkulukueksponenteille. Todistus pohjautui keksinnöille, joita ei ollut vielä Fermat’n aikana. Kaksi todistukseen liittyvää tutkimusta julkaistiin Annals of Mathematics -lehdessä toukokuussa 1995. Todistus oli lopullisesti ja virallisesti hyväksytty, ja yli 350 vuotta aikaisemmin esitetty ongelma ratkaistu.
Norjan tiedeakatemia myönsi Fermat’n suuren lauseen ratkaisusta Wilesille Abelin palkinnon vuonna 2016.
Joselininniemi

Joselininniemi on Tampereen Pyynikinharjulla Pyhäjärven rannassa sijaitseva niemi. Joselininniemessä toimii nykyisin Pyynikin kesäteatteri.
Joselininniemi lienee alkuaan ollut Likosaari-niminen saari. Vuonna 1857 kauppias Robert Magnus Lindholm (1817–1863) vuokrasi niemen Tampereen kaupungilta 50 vuodeksi rakentaakseen sinne huvilansa. Hän nimesi niemen Kaisaniemeksi vaimonsa Katarinan (Kaisa) mukaan. Lindholmin leski myi vuonna 1874 niemen huvilarakennukset ja vuokraoikeuden kauppias Gustaf Oskar Sumeliukselle (1835–1895). Sumelius rakensi aivan niemen kärkeen huvilan, johon kuului myös näkötorni. Alueen vuokrasopimus päättyi 1907, ja huvilarakennus purettiin joskus 1910-luvulla.
Joselininniemi on saanut nykyisen nimensä ravintoloitsija Emanuel Joselinin (1836–1873) mukaan, joka rakensi vuonna 1867 paikalle hotelli-ravintolan Pyynikin tulitikkutehtaan isännöitsijältä, kauppias Knut Oskar Laurénilta (1836–1874) vuokraamalleen maalle. Hän oli pitänyt jo aiemmin vuosina 1864–1866 kesäravintolaa paikalla olleessa Laurénin huvilassa. Uudessa ravintolassa järjestettiin musiikki- ja juhlatilaisuuksia, ja sen lähiympäristössä pidettiin kesäisin soutu- ja uintikilpailuja sekä talvikausina hiihto- ja luistelukilpailuja. Joselinin kuoltua 1873 hänen leskensä Emilia Sofia Joselin (1839–1910) piti ravintolaa vielä yli 20 vuoden ajan. Ravintolan toiminta päättyi 18. joulukuuta 1897 ravintolarakennuksen tuhouduttua tulipalossa.
Liikkeenharjoittaja Johan Vihtori Saloharju (1866–1957) piti vielä kesäisin vuosina 1905–1907 kahvilaa ravintolan palolta säästyneessä soittopaviljongissa. Joselininniemen kärjessä sijaitsi Pyynikin laivalaituri, jossa Laukontorin ja Viikinsaaren väliä liikennöineet laivat poikkesivat. Joselininniemen itäpuolella ollut lahti sai Emanuel Joselinin aikana nimen Viipurinlahti, ja sitä käytettiin purjeveneiden laituripaikkana.
Näyttelijöiden Yrjö Kostermaan ja Toivo Mäkelän perustama Tampereen Kesäteatteri aloitti toimintansa Joselininniemellä vuonna 1948. Teatterin nimeksi muuttui vuonna 1955 Pyynikin kesäteatteri, kun Tampereen Teatterikerho ry tuli teatterin vetäjäksi. Arkkitehti Reijo Ojasen suunnittelema teatterin 792-paikkainen pyörivä katsomo valmistui 1959, ja se otettiin käyttöön 16. kesäkuuta 1959. Katsomon katos valmistui vuonna 2005.
Herman Schück

Herman Erik Schück (5. huhtikuuta 1925 Tukholma) on ruotsalainen historioitsija. Hänen isänsä on Adolf Schück.
Schück opiskeli historiaa Tukholman korkeakoulussa ja valmistui filosofian tohtoriksi 1959 (Ecclesia Lincopensis. Studier om Linköpingskyrkan under medeltiden och Gustav Vasa). Vuosina 1978–90 hän toimi historian professorina Tukholman yliopistossa.
Schück on tutkinut erityisesti valtion kasvua keskiajalla ja kirkon roolia tässä. Professorina hän johti projektia, jossa tutkittiin Tukholman historiaa (Stockholm blir huvudstad). Työhön otti osaa muun muassa Lars Ericson Wolke.
Ylikiimingin kirjasto

Ylikiimingin kirjasto on Oulussa, Ylikiimingin taajamassa sijaitseva kirjasto. Vuoden 2009 tapahtuneen kuntaliitoksen jälkeen kirjasto on toiminut Oulun kaupunginkirjaston sivukirjastona. Kirjasto sijaitsee samassa rakennuksessa Ylikiimingin koulun kanssa, entisessä liikuntahallissa.
Kirjastotoiminnan Ylikiimingissä aloitti opettaja Hulda Santavuosi 1890-luvulla. Tarkka toiminnan aloittamisaika on hämärän peitossa, mutta hankinta- ja lainaustietoja on vuodesta 1895 alkaen. Kuntakokous hyväksyi kirjastolle säännöt vuonna 1913. Kirjaston toiminta virallistui ilmeisesti jo vuonna 1912, sillä vuonna 1938 anomuksessaan Kansanvalistusseuralle kirjasto ilmoitti kyseisen vuoden perustamisvuodekseen. 1920-luvulta peräisin olevan kirjastonhoitajan ja Pohjois-Suomen kirjastoneuvojan välisen kirjeenvaihdon perusteella kirjastotoiminnassa on ilmeisesti ollut katkoja.
Ensimmäinen virallinen kirjastonhoitajan toimi Ylikiimingin kirjastoon on julistettu haettavaksi vuonna 1937, ja ensimmäiseksi kirjastonhoitajaksi valittiin Maria Pelkonen, joka toimi kirjastonhoitajana vuoteen 1940 saakka. Kirjasto toimi aluksi väliaikaisissa tiloissa, muun muassa Ylikiimingin kunnantalolla, kunnes 1960-luvulla se siirtyi vastaperustetun kansakoulurakennuksen tiloihin. Vuodesta 1987 kirjasto on toiminut vanhaan liikuntasaliin saneeratuissa tiloissa.
Kirjastolla on ollut useita sivutoimipisteitä, kyläkirjastoja. Kunnan ylläpitämiä koulujen yhteydessä toimineita kirjastoja on ollut Alavuoton, Jokikokon, Nuorittan, Vepsän, Yliperän ja Ylivuoton kouluilla. Nykyisin sivukirjastoja ei ole, viimeisenä lakkautettiin Nuorittan sivutoimipiste vuonna 2004, jolloin kirjastotoiminta sivukylillä siirtyi muista kunnista ostetun kirjastoautopalvelun piiriin.
Jorma Panula

Opinnot ja ura

Panula valmistui Sibelius-Akatemiasta ensin kanttori-urkuriksi vuonna 1950 ja myöhemmin kapellimestariksi 1953 opettajanaan Leo Funtek. Hän jatkoi kapellimestariopintojaan Ruotsin Lundissa ja Alankomaiden Hilversumissa.
Panula toimi Lahden kaupunginteatterin kapellimestarina 1953–1955, Tampereen Teatterin kapellimestarina 1955–1958, Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterin kapellimestarina 1958–1962, Suomen Kansallisoopperan kapellimestarina 1962–1963 sekä Turun filharmonisen orkesterin taiteellisena johtajana ja pääkapellimestarina vuosina 1963–1965, Helsingin Kaupunginorkesterin ylikapellimestarina 1965–1972, Tapiola Sinfoniettan kapellimestarina 1987–1988 ja Aarhus Symfoniorkesterin taiteellisena johtajana 1970–1973. Helsingin kaupunginorkesteri teki Panulan johdolla ensimmäisen Yhdysvaltain-kiertueensa 1968. Panula on johtanut HKO:ta neljän vuosikymmenen aikana 250 kertaa. Vuosina 1973–1993 hän toimi Sibelius-Akatemian orkesterinjohdon professorina. Nykyään Panula opettaa orkesterinjohtoa Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa. Mestarikursseja Panula on pitänyt muun muassa Suomessa, Ruotsissa, Virossa, Italiassa, Venäjällä, Yhdysvalloissa ja Australiassa.
Panula on säveltänyt oopperoita, joiden aiheet liittyvät Pohjanmaan historiaan, kuten  Jaakko Ilkka 1978 ja Jokiooppera 1983. Hänen melodisissa sävellyksissään on kansanomaisia vaikutteita, ja häntä on ylistetty soitintamisen ja dramatiikan tajusta.
Vaasassa on järjestetty vuodesta 1999 lähtien noin joka kolmas vuosi Jorma Panula -kapellimestarikilpailu, jonka voittajat ovat 1999 virolainen Olari Elts, 2003 suomalainen Eva Ollikainen, 2006 liettualainen Vytautas Lukočius ja 2009 bulgarialainen Yordan Kamzhalov.

Tunnustuksia

Vuonna 1997 Panulalle myönnettiin Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian musiikkipalkinto. 10. marraskuuta 2006 Tasavallan presidentti Tarja Halonen myönsi Jorma Panulalle akateemikon arvonimen, jota Panula kommentoi tyylilleen ominaisesti: ”En minä tuommoista ymmärrä. Hävettää. En tiedä, kuinka suhtautua, tämmöistä suurta meininkiä. Olen pelimannimies.” Panula sai myös Pro Finlandia -palkinnon vuonna 1982, Kritiikin kannukset 1962, Bartók-mitalin 1981, säveltaitelijain valtionpalkinnon 1990; Suomen Kulttuurirahaston palkinnon 1993 ja  Etelä-Pohjanmaan liiton kulttuuripalkinnon vuonna 2000. Vuonna 2010 hän sai Wihurin säätiön kunniapalkinnon.

Perhe

Jorma Panula on naimisissa sellisti Marja Kantola-Panulan kanssa. Hänen ensimmäinen vaimonsa (1952–1992) oli näyttelijä Helena Haavisto ja heillä on kaksi tytärtä, näyttelijät Terhi Panula ja Anu Panula sekä pojat Petri Panula ja Sami Panula.
Nevalammit

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,6 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Tarhianjoen alueella (35.63), jonka Uuranjärven valuma-alueeseen (35.635) se kuuluu.
Dzanga-Sanghan kansallispuisto

Dzanga-Sanghan kansallispuisto on luonnonsuojelualue Keski-Afrikan tasavallan lounaisosassa. Puisto sijaitsee lähellä Bayangan kylää, jonne pääsee sekä maanteitse että lentäen Banguista. Se tunnetaan suurista nisäkkäistään, ja etenkin metsänorsun suojelualueena.
Puisto on perustettu vuonna 1990. Puiston pinta-ala on yli 4 589 km². Se ulottuu valtionrajalle asti ja jatkuu yhtenäisenä Sanghan suojelualueena Kamerunin ja Kongon puolelle. Elefanttien lisäksi puistossa on gorilloita, simpansseja, bongo-antilooppeja ja kafferipuhveleita. Kolmen maan suojelualueiden muodostama alue liitettiin luonnonarvoihin liittyvin perustein vuonna 2012 Unescon Maailmanperintöluetteloon. Se tunnetaan gorilloista ja norsuista
Robert Picardo

Elämä

Picardo syntyi Philadelphiassa. Hän on italialais-amerikkalainen, sillä hänen isänsä Joe Picardon perhe on kotoisin Napolista ja äitinsä Bombasta, Abruzzosta.
Picardo valmistui William Penn Charter Schoolista vuonna 1971 ja lähti Yalen yliopistoon opiskelemaan lääketiedettä, mutta päätti alkaa sittenkin näytellä. Yalessa ollessaan hän kuului a cappella -lauluryhmään Society of Orpheus & Bacchus. Broadwaylla hän esiintyi vuonna 1977 Gemini- ja vuonna 1978 Tribute-näytelmissä.
Picardo on ollut naimisissa Linda Pawlikin kanssa vuodesta 1984, ja hänellä on tyttäret Gina ja Nikky. Picardo on The Planetary Societyn jäsen.

Ura

Picardo teki elokuvadebyyttinsä Eddie Quistina, sarjamurhaajaihmissutena Joe Danten elokuvassa Ulvonta vuonna 1981. Hänellä oli myös rooli tilannekomediasarjassa Alice. Hän esitti muutamia osia Danten vuoden 1985 lasten tieteiselokuvassa Explorers – tutkimusmatkailijat, ja esiintyi myöhemmin Danten elokuvissa Piru naapurissa, Looney Tunes: Taas kehissä, Kinopaniikki, Gremlins 2 – uusi pesue, Pienet soturit ja Pieni suuri seikkailu.
Picardo esitti myös Meg Mucklebonesia Ridley Scottin elokuvassa Legenda, ja hänellä oli pieni rooli hautajaisten ohjaajana John Landisin Amazonissa. Hän on Pfishin ääninäyttelijä kahdessa Pfish & Chip -lyhytelokuvassa. Picardo on myös Total Recall – Unohda tai kuole -elokuvan Johnny Cabin ääni. Hän esiintyi Teho-osastossa toisen tuotantokauden kuudennessa jaksossa vuonna 1995 Abraham Zimblenä.
Aikaisella 1990-luvulla Picardolla oli rooli Joe The Meat Man Mortonina, Koti kuntoon -sarjan Tim Allenin hahmon naapurina ja lihakauppiaana. Vuodesta 1995 vuoteen 2001 hän näytteli Star Trekin aseman hologrammitohtori The Doctoria. Vuonna 2001 hän vieraili Seven Days -sarjassa. Vuonna 2004 hän alkoi esittää Richard Woolseya Tähtiportissa ja Stargate Atlantisissa, ja viidennellä tuotantokaudella hänestä tuli sarjaan vakituinen hahmo.
Vuonna 2007 Picardo esitti rehtori Whitea Ben 10: Race Against Timessa. Samana vuonna hän myös esiintyi ohjaaja Russ Emanuelin elokuvassa John Heardin ja Vincent Pastoren kanssa. Vuonna 2008 hän näytteli Emanuelin Chasing the Greeniä William Devanen, Jeremy Londonin ja Ryan Hurstin kanssa.
Picardo on esiintynyt myös Kojakissa vuonna 1977, E-Ringissä, Cold Casessa sekä CSI: New Yorkissa. Hän on esiintynyt myös Smallvillen seitsemännellä tuotantokaudella.
Vuonna 2009 Picardo esiintyi sarjoissa Pushing Daisies, Chuck ja Castle sekä esitti pääroolia psykologisessa trillerissä Sensored.
Vuonna 2002 Picardo kirjoitti kirjan The Hologram's Handbook, ja sen julkaisi Pocket Books. Picardo on myös ollut Lokin ääni Xbox 360 -videopelissä Too Human.
Jalmari Leino

Frans Jalmari Leino, sukunimi aik. Rekola (4. toukokuuta 1892 Köyliö – 16. joulukuuta 1963 Tampere) oli suomalainen päätoimittaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Leinon vanhemmat olivat torppari Frans Henrik Rekola ja Vilhelmiina Mikola. Hän kävi kansakoulun ja oli sitten vuoteen 1920 saakka sekalaisissa töissä sekä toimi luennoitsijana ja piirisihteerinä Turun läänin eteläisessä ja pohjoisessa sosialidemokraattisessa piirissä. Leino oli Suomen sisällissodan jälkeen 1918 vankilassa poliittisista syistä. 
Leino oli porilaisen Uusi Aika-lehden paikallis- ja uutistoimittajana 1920, toimitussihteerinä ja poliittinen toimittajana 1920–1925 ja 1927–1930 sekä Uuden Ajan päätoimittajana 1925–1927. Leino oli sitten Työn Voima-lehden päätoimittajana Jyväskylässä 1930–1937, Kansan Työ-lehden päätoimittajana Viipurissa 1938–1940 sekä Työväen sanomalehtien tietotoimiston palveluksessa Helsingissä 1940. Viimeksi Leino toimi Sosialisti-lehden päätoimittajana Turussa 1940–1941 sekä tamperelaisessa Kansan lehdessä päätoimittajana 1942–1950 sekä poliittisena pakinoitsijana, artikkelitoimittajana ja toimituspäällikkönä 1950–1958.
Leino oli sosialidemokraattien kansanedustajana 1927–1930 edustaen Turun läänin pohjoista vaalipiiriä. Leino oli eri aikoina jäsenenä Porin kaupunginvaltuustossa ja rahatoimikamarissa, Jyväskylän kaupunginvaltuustossa ja kaupunginhallituksessa, Viipurin kaupunginhallituksessa sekä Tampereen kaupunginvaltuustossa. Hän oli Turun läänin pohjoisen sos.dem. piirin, Vaasan läänin itäisen sos.dem. piirin ja Tampereen seudun työväen sivistysjärjestön puheenjohtajana.
Tieturi

Palvelut

Tieturin palveluihin kuuluvat ICT-koulutukset, osaamiskartoitukset sekä sertifiointitestit ja -ohjelmat.

Osaamiskartoitukset

Organisaation osaamisen kehitystarpeita Tieturi kartoittaa sähköisin kyselyin ja haastatteluin organisaation avainhenkilöiden keskuudessa. 
Koulutuksen vaikuttavuusarviointi pohjautuu nykyaikaisiin oppimisteorioihin ja ottaa huomioon opitun siirtymisen organisaation osaamiseksi. Arvioinnista saavat palautetta niin oppija itse kuin organisaation edustajakin. Arviointi toteutetaan yhdessä asiakkaan kanssa.

Sertifiointiohjelmat ja -testit

Tieturi on valtuutettu Pearson VUE-testikeskus. 
Tieturilla voi suorittaa ITIL-, COBIT-, Lean IT-, TOGAF-, ISTQB-, CSPO-, CSM-, DASA-, IPMA-, Prince-, PMP-, SAFe- tai IREB-sertifiointeja.
Tieturissa sertifiointiohjelmiin liitetään koulutusta, joka on käynyt läpi tutkintovaatimusten määrittelijätahon virallisen tarkastus- ja hyväksyntäprosessin. Kouluttajat ovat kuhunkin ohjelmaan erikseen hyväksyttyjä. Valmennukset porrastetaan eri tutkintotasoille.

Toimipisteet

Tieturilla on toimipisteet Helsingissä, Tampereella, Jyväskylässä sekä Oulussa. Tieturin tytäryhtiöllä Informatorilla on toimipisteet Tukholmassa ja Göteborgissa
Yassine Fahas

Ura

Fahas aloitti pääsarjauransa kaudella 2005-2006 Ducs de Dijonissa, jossa hän on toistaiseksi pelannut koko uransa.

Maajoukkueura

Fahas on edustanut maajoukkuetasolla Algeriaa.
Kuusjärvi (Muurame)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 106 hehtaaria eli 1,1 neliökilometriä, se on 3,7 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 6 saarta.  Sen rantaviivan pituus on 12,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Kuusjärven alueeseen (14.285) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 100,3 metriä mpy.
Visuaalinen kulttuuri

Visuaalinen kulttuuri on kuviin ja katsomiseen liittyvää kulttuuria. Visuaalisen kulttuurin ilmenemismuotoja ovat esimerkiksi kuvataide, valokuva, video, televisio, uusmedia ja mainonta. Suomessa on olemassa yksi erityisesti Visuaaliseen kulttuuriin (laajassa mielessä) sitoutunut maisteriohjelma. Sitä ylläpitää Taide­teollisen korkea­koulun Porin taiteen ja median laitos. Visuaalisen kulttuurin tutkimusta harjoitetaan kuitenkin laajalti Suomen yliopistoissa.
Visuaalisen kulttuurin teoriasta vain osa kulkee nimikkeen ”visuaalisen kulttuurin teoria” alla. Kun visuaalisen kulttuurin teorian käsitettä alleviivataan, tarkoitetaan lähinnä yhteiskuntatieteellistä, cultural studies -tyyppistä tutkimusotetta, jossa huolimatta siitä että siinä viitataan eri alojen visuaalisen kulttuurin tutkimukseen, niiden käsittelytapoja ja tuloksia käsitellään yhteismitallisina, samassa teoreettisessa viitekehyksessä. Pyrkimys on näin luoda uutta oppialaa tai kerätä yhteen kuvallista maailmaa koskevia käsityksiä poikkitieteellisesti (ks. esimerkiksi Janne Seppäsen tuotanto, tai erilaiset kulttuurintutkimukselliset feministiset näkökulmat, esimerkiksi Leena-Maija Rossi, Anita Seppä, Annamari Vänskä). Laajemmassa mielessä visuaalisen kulttuurin teorian piiriin voidaan laskea tästä riippumattomasti esimerkiksi taidefilosofian (esimerkiksi Risto Pitkänen) ja taiteellisen tutkimuksen (esimerkiksi Harri Laakso, Mika Elo) edustajia.
Monet visuaalisuutta tutkivat eivät tunne omakseen visual culturea tai edes visual studiesia (erosta, ks. alla) hallitsevia ajattelutapoja, vaikka samoja ajattelijoita (Deleuze, Baudrillard) tai ilmiöitä (valokuva, elokuva) tutkisivatkin. Usein visual-etuliitteisten tieteellisen sateenvarjojen alla ei voida puhua monitieteisyydestä, vaikka erilaiset johdantokirjat monenlaisia lähestymistapoja esittelisivätkin, sillä logiikaltaan ne ovat argumentatiivisia ja metodipohjaisia, soveltuvia yleiseen yhteiskunnalliseen tutkimukseen. Tulevaisuus näyttää muuttuuko visuaalisen kulttuurin tutkimus oikeasti monialaiseksi sateenvarjoksi, vai pysyttelevätkö erilaiset tutkimustavat edelleenkin omien perinteisten alojensa (taidehistoria, estetiikka, psykotieteet) piirissä.
Angloamerikkalaisessa maailmassa Visual Culture on Cultural Studiesin, yhteiskuntateoreettisen nykykulttuurintutkimuksen, kuviin erikoistunut osa-alue, ja Visual Studiesissa painottuvat astetta laajemmin muutkin tieteelliset lähtökohdat (ks. esimerkiksi Elkins 2003, 1-7). Suomen visuaalinen kulttuuri on astetta yleisempi käsite.
Toivala-Vuorela

Toivala-Vuorela on taajama Pohjois-Savossa. Taajama sijaitsee Siilinjärven eteläosassa, mutta osa sen asukkaista asuu myös Kuopion puolella. Taajama koostuu kahdesta osasta: Toivalasta ja Vuorelasta.
Gaston Bachelard

Gaston Bachelard (27. kesäkuuta 1884 – 16. lokakuuta 1962) oli ranskalainen filosofi, joka nousi arvostettuun asemaan Ranskan akatemiassa. Hänen merkittävimmät työnsä ovat tieteenfilosofian ja poetiikan alalla, lisäksi hän oli kiinnostunut muun muassa kuvittelukyvystä ja psykoanalyysista. Bachelard esitteli käsitteet ”epistemologinen este” (obstacle épistémologique) ja ”epistemologinen halkeama” (rupture épistémologique) tieteenfilosofiaan. Hän on vaikuttanut moniin ranskalaisiin filosofeihin 1900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla, mukaan lukien Michel Foucault ja Louis Althusser.
Billy & Mandy’s Big Boogey Adventure

Juoni

Grimin menetettyä voimansa alamaailman oikeudessa Mörön (Boogeyman) haastaessa hänet oikeuteen voimiensa väärinkäytöstä. Oikeuden päätteeksi Grim, Billy, Mandy ja Irwin karkotetaan omasta maailmasta. Tämä oli kuitenkin mörön osa suunnitelmaa, kun hänen pääjuonensa on varastaa kauhunkäden, jonka avulla mörkö voisi muuntautua maailmankaikkeuden pelottavimmaksi ja voimakkaimmaksi olennoksi. Mandy ja kumppanit onnistuvat pakenemaan ja suunnittelevat myös itsekin saada kauhunkäden haltuunsa.
Sekä mörkö että Mandyn ryhmä saapuvat paikalle, jossa kauhunkäsi sijaitsee, mutta joutuvat käden haltijan Kauhun määräyksestä kilpailemaan hänen kädestään. Kauhu oli kauan aikaa sitten keskittänyt kaiken pelkonsa ja kauhunsa vasempaan käteensä ja katkaissut sen, jotta olisi peloton soturi maanpäällä. Molemmat ryhmät joutuvat kilpailemaan kädestä alamaailman merellä, joka sisältää useita eri esteitä, kuten pohjattoman kuilun keskellä kisan reittiä. Mörkö lopulta voittaa kisan merirosvolaivansa ansiosta, kun Mandyn ryhmällä oli käytössään pelkkä soutuvene. Mörkö ottaa käden haltuunsa, mutta menettää sen lähes saman tien huomatessaan ettei ole tarpeeksi pelottava.
Jälkeenpäin Grim saa voimansa ja työnsä takaisin, jonka aikana ryhmä huomaa saaneensa kaiken haluamansa ilman kauhunkättä. Lopuksi alaston Billy saapuu kaksi viikkoa tulevaisuudesta vain palatakseen taikaisin omaan aikaansa huomatakseen, että Fred Fredburger on vallannut maailman.
Juhani Mattila

Juhani Mattila (s. 1942) on lääketieteen tohtori. Hän on koulutukseltaan psykiatrian erikoislääkäri ja psykoanalyytikko. Mattila on kiinnostunut nöyryytysten vaikutuksista työkykyyn ja motivaatioon. Hänen mukaansa nöyryyttävät kokemukset ovat usein tärkein syy psyykkisiin häiriöihin ja parisuhdeongelmiin.
Kveekarimatkija

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan kveekarimatkija on noin 9–10 cm. Kveekarimatkijan pää, selkä, siivet ja pyrstö ovat väriltään harmahtavan ruskeat. Vatsa on väriltään vaaleamman ruskea. Linnun nokka on pitkä ja kapea. Kveekarimatkijan tunnistaa helposti sen tavasta tärisyttää siipiään.

Levinneisyys ja elinympäristö

Kveekarimatkija elää Alankomaiden ja Pienten Antillien alueella. Lajia tavataan muun muassa Saban, Saint Kittsin, Nevisin, Montserratin, Guadeloupen, Dominican ja Saint Vincentin saarilla . Kveekarimatkijan elinympäristöä ovat kosteat metsät, joissa kasvaa paljon päällyskasvillisuutta. Toisinaan lajia tavataan myös greippi-, banaani- ja kaakaoviljelmillä.

Elintavat

Kveekarimatkijat elävät pareittain tai pieninä ryhminä.  Linnuilla on tapana ravistella siipiään niitä liikuttelemalla niitä nopeaan tahtiin ylös ja alas. Siipien ravistelun arvellaan liittyvän lajin yksilöiden väliseen kanssakäymiseen. 
Kveekarimatkijan pesä sijaitsee puunkolossa tai ontossa rungossa. Pesä sisustetaan juurilla ja kasvikuiduilla. Naaras munii kahdesta kolmeen sinertävän vihreää munaa. 
Ravintonaan kveekarimatkija käyttää suurimmaksi osaksi selkärangattomia, kuten hyönteisiä ja hämähäkkejä. Linnut voivat syödä lisäksi kasvien hedelmiä. Ruokailu tapahtuu niin maassa kuin puussakin.