google/wiki40b huggingface dataset:
Aleksei Kaledin

Aleksei Maksimovitš Kaledin (24. lokakuuta (J: 12. lokakuuta) 1861 Ust-Hopjorskaja, Donin kasakoiden alue – 11. helmikuuta (J: 29. tammikuuta) 1918 Novotšerkassk) oli venäläinen kenraali, joka komensi Donin kasakoista koottua valkoista armeijaa aivan Venäjän sisällissodan alkuvaiheessa. Hän oli ensimmäisiä, jotka nostattivat sotilaallista vastarintaa uutta bolševikkihallintoa vastaan.
Kaledinin isä oli Donin kasakkajoukkojen upseeri. Kaledinista itsestään tuli kasakkaupseeri vuonna 1879 ja hän valmistui Mikaelin tykistökoulusta 1882 sekä Nikolain yleisesikunta-akatemiasta 1889. Hän yleni everstiksi 1899, kenraalimajuriksi 1907 ja kenraaliluutnantiksi 1912. Hänet nimitettiin vuonna 1910 komentamaan ratsuväkiprikaatia ja vuonna 1912 Venäjän 12. ratsuväkidivisioonaa, joka ensimmäisen maailmansodan syttyessä 1914 liitettiin osaksi Galitsiassa sotinutta Venäjän 8. armeijaa. Kaledin siirtyi 1915 armeijakunnan ja kesäkuussa 1916 koko 8. armeijan komentajaksi. Kesän 1916 Brusilovin hyökkäyksen yhteydessä Kaledinin 8. armeija valtasi Lutskin, tuotti arkkiherttua Joosef Ferdinandin komentamalle Itävalta-Unkarin 4. armeijalle valtavat tappiot ja osallistui myöhempiin taisteluihin Kowelin ympäristössä. Kaledin ylennettiin samana vuonna ratsuväenkenraaliksi. Hän vastusti väliaikaisen hallituksen helmikuun vallankumouksen jälkeen armeijassa toteuttamia uudistuksia, joten hän joutui eroamaan toukokuussa 1917. Kaledin palasi kotiseudulleen Donin alueelle, jossa hän esiintyi myötämielisenä kasakoiden itsehallintopyrkimyksiä kohtaan. Hänet valittiin Donin kasakoiden atamaaniksi 8. kesäkuuta (26. toukokuuta) 1917.
Elokuussa 1917 Moskovassa järjestetyssä valtakunnankokouksessa Kaledin vaati voimakkaasti työläisneuvostojen lakkauttamista. Hän tuki väliaikaista hallitusta vastaan suunnattua epäonnistunutta Kornilovin kapinaa ja vetäytyi sen jälkeen takaisin Donin kasakoiden alueelle. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Donin alueesta tuli käytännössä keskushallinnosta itsenäinen alue, jonne monet vallankumousta vastustaneet oikeistopoliitikot ja sotilasjohtajat pakenivat Pietarista ja Moskovasta. Alueella alettiin koota vastavallankumouksellista Vapaaehtoisarmeijaa ja samaan aikaan Kaledin perusti myös muita kasakoista koottuja uusia sotilasyksiköitä. Hän perusti myös oman hallituksen, johon tuli edustajia alueen muustakin väestöstä kuin kasakoista. Kaledin pyrki yhdistämään voimansa Lavr Kornilovin ja Mihail Aleksejevin kanssa, jotka kokosivat samaan aikaan ensimmäisiä valkoisia armeijoita. Kun bolševikkihallitus lähetti joulukuussa 1917 armeijan kukistamaan Kaledinin joukkoja, monet kasakkarykmentit eivät asettuneetkaan hänen tuekseen, joten hän joutui pian tappiolle. Jouduttuaan helmikuun 1918 alkuun mennessä perääntymään Taganrogista ja ennakoidessaan myös Rostov-na-Donun pian kukistuvan hän erosi komentajan tehtävästään ja teki itsemurhan ampumalla.
King Drapes

King Drapes on vuonna 1997 perustettu suomalainen rockabilly-yhtye. Yhtye on levyttänyt musiikkia seitsemälletoista eri levy-yhtiölle.
Catskillvuoret

Catskillvuoret ovat New Yorkin osavaltiossa Hudson-joen länsipuolella oleva vuoristoryhmä ja metsäinen matkailualue. Catskillvuoria pidetään toisinaan Appalakkien osana.
Delawarejoki saa alkunsa Catskillvuorilta. New Yorkin lähellä sijaitsevana seutu oli Hudson River -koulukunnan maalarien, kuten Thomas Colen suosima maisemamaalausten kohde.
Eero Lappalainen

Eero Lappalainen (12. toukokuuta 1889 Kuopion maalaiskunta  – 7. toukokuuta 1962 Kuopio) oli muusikko, josta tuli maalaisliittolaisten sanomalehtien toimittaja ja päätoimittaja yhteensä yli neljänkymmenen vuoden ajaksi.
Lappalaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Kustaa Lappalainen ja Johanna Qvick. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1915  oli Lyydi Korhonen (k. 1933) ja toinen vuodesta 1934 Lyydi Korhosen sisar Bertta Korhonen. Lappalainen oli musiikillisesti lahjakas. Hän meni 13-vuotiaana Helsingin Filharmonisen Seuran orkesterikouluun ja toimi sieltä valmistumisensa jälkeen kolme vuotta seuran orkesterissa, kunnes siirtyi 1912 Kuopion Musiikinystävien yhdistyksen orkesterin konserttimestariksi ja viulunsoiton opettajaksi. Hän jatkoi musiikin opiskeluaan Pietarin konservatoriossa Jāzeps Vītolsin johdolla, mutta palasi Suomeen vuonna 1917 Venäjän vallankumouksen alettua. Seuraavan vuoden alusta hänestä tuli Saarijärven Paavo -lehden toimitussihteeri ja toimittaja Jyväskylässä. Maalaisliiton piirisihteerinä hän toimi Jyväskylässä 1922 ja piirin puheenjohtajana 1923-1926. Viimeksi mainittuna vuonna hän siirtyi Maakansan toimittajaksi Viipuriin. Lehden päätoimittaja hänestä tuli 1932. Lapin Kansan päätoimittajana Rovaniemellä Lappalainen työskenteli 1940-1943, mutta palasi Kuopioon vuoden 1943 alussa Savon Sanomat -lehden päätoimittajaksi. Lehdessä hän työskenteli aina eläkkeelle jäämiseensä asti vuonna 1960. Lehti kohosi hänen johdollaan maakunnan ykköslehdeksi.
Suomen Moskovan-suurlähetystö

Suomen Moskovan-suurlähetystö on Suomen tasavallan suurlähetystö Venäjän pääkaupungissa Moskovassa. Nykyinen suurlähettiläs on Mikko Hautala. Hän astui virkaan 1. syyskuuta 2016.
Lähetystössä on henkilökuntaa 67 (vuonna 2016).
Mato Valtonen

Markku Juhani ”Mato” Valtonen (s. 21. helmikuuta 1955 Loimaa) on suomalainen muusikko, elokuvanäyttelijä ja yrittäjä. Hänet tunnetaan erityisesti Sleepy Sleepers ja Leningrad Cowboys -yhtyeiden johtohahmona yhdessä Sakke Järvenpään kanssa. Valtonen on näytellyt useissa Aki Kaurismäen elokuvissa. Näistä Pidä huivista kiinni, Tatjanassa (1994) hän oli pääroolissa.
Valtonen teki Sakke Järvenpään kanssa Radio Cityyn 10 vuotta Pullakuskit-ohjelmaa. Valtonen on mukana myös Pietarinkadun Oilers- ja Pyhä Unplugged -projekteissa. Televisiossa hän on esiintynyt muun muassa kulttuuriohjelmassa Pirjo, Pirjo ja Mato (2005). 1990-luvulla Mato Valtonen oli mukana Yleisradion venäjänkielisessä opetusohjelmassa Kapusta Master, jota tehtiin kaikkiaan kolme kautta, Kapusta Master, Kapusta Master 1 ja Kapusta Master 2.
Valtonen on myös osallistunut politiikkaan SMP:n riveissä. Vuoden 1983 eduskuntavaaleissa hän pyrki eduskuntaan päästen varasijalle. Hän on myös ollut Lahden kaupunginvaltuuston jäsen.
2000-luvun vaihteessa Valtonen toimi IT-alan yritys Wapitin toimitusjohtajana. Yrityksen ajauduttua konkurssiin hän ehti työskennellä jonkin aikaa Linnanmäen vuoristoradan jarrumiehenä. Valtonen on kirjoittanut kirjan Noh, sano naakka ku nokka katkes, jossa hän kertoo elämästään Wapitin toimitusjohtajana ja ajatuksistaan konkurssin jälkeen. Vuonna 2009 hän oli mukana MTV3:n tv-ohjelmassa Tanssii tähtien kanssa, josta putosi kolmantena pois.
Suomalainen Markku-liitto valitsi Valtosen vuonna 2000 neljänneksi Vuoden Markuksi.
Lampsijärvi (järvi Pellossa)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 140 hehtaaria eli 1,4 neliökilometriä, se on 2,5 kilometriä pitkä ja 1,1 kilometriä leveä. Sillä on kolme  saarta, joiden yhteispinta-ala on 1,1 hehtaaria. Kaikki saaret ovat pinta-alaltaan alle hehtaarin kokoisia. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 1,6 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0016 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 1,1 metriä ja suurin syvyys on 2,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 7,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Miekojärven alueella (67.93), jonka Lampsijoen valuma-alueeseen (67.936) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 88,3 metriä mpy.
Okahait

Lajit ja anatomia

Nykyisin okahaiden heimossa on elossa enää kaksi lajia okahai (Echinorhinus brucus) ja iso-okahai (Echinorhinus cookei). Ne ovat suhteellisen suurikokoisia ja voivat kasvaa 3–4 metriä pitkiksi. Lajeilla on kaksi pientä, rinta eviä pienempiä, selkäevää, jotka sijaitsevat lähellä pyrstöä. Tunnusomaisimmat piirteet ovat pää muoto ja ihon piikit. Hampaissa on kolmesta seitsemään kärkeä. Okahait ovat ovovivipaarisia eli poikaset kuoriutuvat munista naaraan kohdussa.

Levinneisyys

Okahaiden heimon lajeja tavataan kaikista valtameristä ja ne elävät sekä viileissä että lämpimissä vesissä. Ne elävät rannikkoseuduilla lähellä pohjaa yleensä 11–900 metrin syvyydessä. Lajien ravinto koostuu muista haista, luukaloista, äyriäisistä ja mustekaloista.
Peter Michal Bohúň

Peter Michal Bohúň (1822-1879) oli slovakialainen taidemaalari. Hän syntyi lähellä Bielsko-Białan kaupunkia, joka kuuluu nykyisin Puolaan. Hän lähti 1844 opiskelemaan taidetta Prahaan, mutta joutui palaamaan kotimaahansa isänsä kuoltua. Hän osallistui aktiivisesti vuoden 1848 mielenosoituksiin.
Vladimir Drinfeld

Vladimir Drinfeld (ven. Владимир Гершонович Дринфельд, ukr. Володимир Гершонович Дрінфельд, s. 4. helmikuuta 1954) on ukrainalainen matemaatikko Chicagon yliopistossa. Hänen alaansa on lukuteoria. Drinfeld sai Fieldsin mitalin 4. helmikuuta 1990.
Anssi Mattila

Anssi Pauli Mattila (s. 18. lokakuuta 1953 Helsinki) on suomalainen cembalisti, urkuri ja kapellimestari. Hän on yksi Suomen johtavista vanhan musiikin asiantuntijoista ja on toiminut vuodesta 1990 Sibelius-Akatemiassa vanhan musiikin lehtorina. Hän on suosittu barokki- ja varhaisklassisen ohjelmiston parissa toimiva kapellimestarivieras niin kotimaan orkestereissa kuin ulkomaillakin. Hän myös kirjoittaa ahkerasti musiikista ja on tehnyt Yleisradiolle lukuisien musiikkinauhoitusten ohella puheohjelmia. Hän on levyttänyt soolocembalomusiikin ohella muun muassa vuonna 1989 perustamansa Kuudennen kerroksen orkesterin (nykyinen Suomalainen barokkiorkesteri) sekä Battalia- ja Avanti!-yhtyeiden kanssa.
Mattila kirjoitti ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulusta 1972 ja suoritti Sibelius-Akatemiassa urkudiplomin 1979, musiikin teorian opettajan tutkinnon 1979 ja pianonsoitonopettajan tutkinnon 1981. Lisäksi hän on suorittanut cembalonsoiton diplomin Utrechtin konservatoriossa 1987. Hän on myös opiskellut Helsingin yliopistossa matematiikkaa, fysiikkaa ja tietojenkäsittelyoppia sekä englantilaista filologiaa.
Anssi Mattila on viime vuosina tehnyt merkittävää vanhoihin musiikkilähteisiin pohjautuvaa nuottimateriaalien kokoamis- ja täydennystyötä. 
Jean-Féry Rebelin oopperan ”Ulysse” esitysmateriaalit hän kokosi Uppsalan yliopiston kirjastosta löytyneiden vanhojen painosten ja käsikirjoitusten pohjalta. Tämä työ ja Taite-ryhmän esitys kyseisestä oopperasta vuonna 2000 sai Yleisradion ”Vuoden musiikkiteko” -palkinnon. 
Hän on myös rekonstruoinut kadonneet 2. viulun stemmat Erik Tulindbergin kuuteen jousikvartettoon. Helsingin Sanomien kriitikot valitsivat Rantatie-kvartetin Tulindberg-CD:n ”Vuoden 2007 parhaat levyt” -sarjaan. Levy sai myös vuoden 2008 klassisen Emma-palkinnon.
Viimeisin työ tällä saralla on vuonna 1692 Innsbruckissa esitetty Carlo Agostino Badian ooppera ”Merirosvokuningatar Alvilda”, jonka tapahtumat oikeasti sijoittuvat Suomen Turkuun. Badian teokseen pohjautuva ”Alvilda in Abo” -ooppera esitettiin Turun linnan pihalla osana Turku kulttuuripääkaupunki 2011 -ohjelmaa.
Saurun koulu

Saurun koulu on kyläkoulu Perniössä Salossa. Se täytti vuonna 2008 sata vuotta. Koulun perustamisesta oli päätetty jo loppuvuodesta 1906. Oppilaita oli koulun aloittaessa 88. Opettajia oli vuosikausia vain kaksi, sekä mies- että naisopettaja, sittemmin heitä palkattiin lisää. 1960- ja 1970-luvuilla kunnassa lakkautettiin suurin osa kouluista väestön vähenemisen takia, Saurun koulu kuitenkin säilyi ja siihen yhdistettiin Kieronperän koulu. Vuosina 1984–1985 koulurakennus remontoitiin nykyiseen ulkoasuunsa.
Newcastle Brown Ale

Newcastle Brown Ale on suosittu englantilainen olutmerkki, jota myydään Suomessa pulloissa. Se on brown ale -tyyppistä punertavan ruskeaa, hiukan makeahkoa olutta.
Vuosina 1927–2005 sitä tehtiin Newcastle upon Tynessä, mutta vuonna 2005 valmistus siirrettiin joen toiselle puolelle Gatesheadiin. Sillä on EU:n myöntämä "aito, perinteinen tuote" -merkkisuoja. 
Newcastle on Ison-Britannian myydyimpiä pullotettuja ale-oluita. Suomessa sitä markkinoi Hartwall.
Radeon DNA

Radeon DNA (RDNA) on AMD:n arkkitehtuuri grafiikkasuorittimille (GPU). Arkkitehtuuri on seuraaja AMD:n Graphics Core Next (GCN) -arkkitehtuurille. 
Arkkitehtuuri käyttää Navi-koodinimellä tunnettua suoritinta. Piirisarjaa käytetään Radeon RX 5000 -sarjassa, joista ensimmäinen on RX 5700. Suorittimet käyttävät 7 nanometrin tekniikkaa ja tukevat PCI Express 4.0 sekä GDDR6 -tekniikkaa.
AMD on julkaissut arkkitehtuurin käskykantadokumentaation elokuussa 2019.
Jousijalka-Jack

Teorioita

Jousijalka-Jackia ei ole tunnistettu. Hänelle on kuvattu pirun ulkonäkö ja poikkeuksellisia kykyjä, kuten valtavat loikat, pitkä esiintymisaika ja kipinöiden sylkeminen.
Hahmon todenperäisyyttä epäilevät tutkijat ovat luokitelleet Jousijalka-Jackin pelkäksi tarinaksi tai kepposeksi.
Yksinkertaisin selitys on, että raportit olivat joukkohysteriaa, jotka nousivat kenties paikallisista kertomuksista. Steve Moore esitti vuonna 1995 Mike Dash, Spring Heeled Jack, from Fortean Studiesissa tällaiseksi tarinaksi satua hullusta uskonmiehestä, joka hyppi katonharjalla väittäen, että Saatana ajoi häntä takaa. 
Peter Haining taasen on esittänyt, että jotkut yksilöt ovat keksineet ilmiön, jota toiset matkivat. Mahdollista on jopa se, että Jousijalka-Jack olikin toteutettu jonkinlaisella tempulla. Varhaisimmat tarinat eivät kuvaa Jousijalka-Jackille yliluonnollisia kykyjä. Vuonna 1840 yleisesti esitetty huhu väitti, että irlantilainen ylimys, Henry de La Poer Beresford, Waterfordin kolmas markiisi, olisi ilmiön takana. Hänen oletettiin käyttävän mekaniikkaa hallitsevien ystäviensä valmistamia jousikenkiä. Tarina on saanut liioiteltuja sävyjä myöhemmin ja muuttunut paikallisperinteeksi.
Paranormaaleja selityksiäkin on keksitty, kuten että hän on vierailija toisesta universumista tai demoni, joka oli vahingossa tai tarkoituksella kutsuttu maan päälle.
Otto Syreeni

Otto Aksel Syreeni (vuoteen 1935 asti Syren; s. 4. maaliskuuta 1900 Honkilahti – 7. kesäkuuta 1975 Helsinki) oli teuvalainen liikemies ja Pariisin maailmannäyttelyn voittaja.

Vuodet ulkomailla

Honkilahdella syntynyt Syreeni muutti vanhempiensa mukana Teuvalle, Etelä-Pohjanmaalle. Hän kävi koulu Kristiinankaupungin yhteiskoulussa, minkä jälkeen hän opiskeli kemiaa Teknillisessä korkeakoulussa. Värialaa hän opiskeli Saksassa IG Farbenin tehtailla ja laboratorioissa.

Paluu kotimaahan

Syreeni palasi Suomeen vuonna 1922 jatkaakseen vuonna 1916 kuolleen isänsä aloittamaa liiketoimintaa, suunnaten sitä yhä enemmän värjäykseen.
Syreeni perusti Syreenin Tehtaat OY:n valmistaakseen kehittelemiään värialan tuotteita. Tehtaan hän rakennutti Teuvan nykyistä kunnantalon vastapäätä sijaitsevalle tontille. Tuolloin nykyinen kunnantalo toimi Syreenin asuntona, hänen perustamansa Maan Sana -sanomalehden konttorina (1936–1941), sekatavarakauppana (kemikaali-, vaate- ja ruokatavaraosastot) sekä matkustajakotina ja ravintolana. Talon hän rakennutti vuonna 1928. Hän myös perusti Teuvalle ensimmäisen elokuvateatterin ennen toista maailmansotaa.

Pariisin maailmannäyttelyn voitto

Syreenin värialan keksintöjä on patentoitu yli kahdessakymmenessä maassa. Hänen uurastuksensa huipentui vuonna 1951, kun hän sai kultamitalin Pariisin maailmannäyttelystä.

Muutto Helsinkiin

Sotien jälkeen Syreeni muutti Helsinkiin, jossa hän kuoli vuonna 1975.
Uusi Laulu

Uusi Laulu, myöhemmin Aloha!, oli suomalainen musiikkilehti, joka aloitti ilmestymisensä vuonna 1975. Viimeinen lehti julkaistiin 1986. Lehteä julkaisu alun perin Ohjelmakeskus ja sen vastaavana päätoimittajana toimi Asko Heinonen. Lehden ensimmäinen numero sisälsi lähes yksinomaan poliittisten laulujen nuotteja ja sanoituksia. Lehdessä julkaistiin myös näyttävästi aukeaman vetoomus Helsingin laulufestivaalit -tapahtumaan liittyen, jossa vetoomuksen allekirjoittaneet kulttuurivaikuttajat vetosivat "imperialisminvastaisen solidaarisuuden, rauhan ja edistyksen puolesta".
Vuoden 1975 kolmannesta numerosta alkaen lehden päätoimittajana aloitti alusta alkaen sen toimituskuntaan kuulunut Hannu Nurmio. Tämä näkyi saman tien lehden linjan muuttumisena ja lehdessä alettiin julkaista nuottien ohella artikkeleita. Vuonna 1976 lehden julkaisija vaihtui Ohjelmakeskuksesta Downtown Oy:ksi.
Lehden ilmestymistiheys nousi vuonna 1977 neljästä numerosta viiteen. Tuona vuonna lehden päätoimittajaksi tuli Jukka Lindfors minkä seurauksena se tyylillisesti muuttui vahvasti rock-julkaisuksi ja poliittiset painoarvot jäivät sisällössä vähemmälle huomiolle. Punk-musiikin kasvattaessaan suosiota profiloitui myös Uusi Laulu sen vahvana puolestapuhujana. Kun paria vuotta aiemmin lehden kansikuvassa oli ollut vielä Kaj Chydenius tai kuubalaisia muusikoita, niin nyt tilaa saivat Eppu Normaalin kaltaiset nimet. Vuosikymmenen lähestyessä loppua lehden sisältö muuttui yhä vahvemmin underground-henkiseksi, jolle ei ollut mahdotonta esimerkiksi julkaista tajunnanvirtakirjoituksia tai vaikkapa psykedeelistä jättijulistetta tuntemattomasta Satu & Systeemi -lavabändistä. Sisällöllisen uudistumisen myötä lehden julkaisijakin vaihtui jälleen kerran. Vuoden 1978 lopulla uudeksi julkaisijaksi tuli Uusi Laulu -yhdistys.
Vuoden 1979 alusta lehden ilmestymistiheys nousi kuuteen numeroon vuodessa. Lehden sisältö alkoi muusikoista puhuttaessakin käsitellä entistä enemmän ilmiöitä kuin taiteellista sisältöä. Vuonna 1980 lehden kannessa saattoikin nähdä esimerkiksi nimikirjoitusten kerääjän Eki-sedän tai pelkän oranssipohjaisen kannen jossa oli paksulla fontilla vaatimus "Tapani Kansa presidentiksi!"
Vuonna 1981 lehteä ilmestyi kuusi numeroa, joista viimeisin oli kaksoisnumero. 1982 lehti muuntautui Aloha!ksi, alaotsikkona oli "The Journal of Civilization". Sen toimittajakunta muodostui samoista henkilöistä, jotka olivat olleet tekemässä Uutta Laulua. Lindfors oli päätoimittajana vuoteen 1983 asti, jonka jälkeen tehtävää hoiti Markku Salo lehden loppuun, vuoteen 1986, asti. Myös Kari Lempinen oli keskeinen hahmo toimituksessa. Toimitus perusti myös kirjankustantamo Odessan.
Pemamek

Historiaa

Pemamekin perusti Pentti Ala-Nissilä 1970-luvulla ja sittemmin yritys kiersi Korpivaara-yhtymän kautta Amerille, jolta toimiva johto osti sen vuonna 1988.
DC Shoes

DC Shoes on yhdysvaltalainen kenkä-/vaatemerkkiyhtiö, jonka perusti vuonna 1994 Ken Block ja Damon Way. DC on erikoistunut rullalautailukenkiin kuten myös lumilautailukenkiin, -paitoihin, -housuihin ja -takkeihin. DC valmistaa myös suoralippaisia, säätövalinnattomia New Era -lippalakkeja, jotka ovat nousseet valtavaan suosioon varsinkin nuorten keskuudessa.
North American B-25 Mitchell

Kehitystyö

B-25 oli aiemman 1930-luvun keskivaiheilla kehitetyn XB-21 (North American-39) -projektin jälkeläinen. XB-21-mallin kehitystyössä saatuja kokemuksia hyödynnettiin B-25-pommikoneen (yhtiön nimi koneelle oli NA-40) suunnittelussa. Yksi NA-40 rakennettiin prototyypiksi ja siihen tehtiin myöhemmin useita muutoksia, joilla testattiin potentiaalisia parannuksia.
Vuonna 1939 muunneltu ja paranneltu NA-40B luovutettiin Yhdysvaltain ilmavoimille arviointia varten. Koneen alkuperäinen tehtävä oli toimia rynnäkköpommituskoneena Ison-Britannian ja Ranskan ilmavoimissa. Kummallakin maalla oli toisen maailmansodan alkuvaiheissa tarve rynnäkköpommituskoneille. Nämä maat kuitenkin muuttivat suunnitelmiaan ja valitsivat pommikoneeksi myös uuden A-20 Havoc -mallin. Yhdysvaltain ilmavoimat määrittelivät NA-40B:n keskiraskaaksi pommikoneeksi ja malli määrättiin tuotantoon yhtä aikaa armeijan toisen uuden keskiraskaan pommikoneen, Martin B-26 Marauderin, kanssa.

Alkuvaiheen tuotanto

NA-40B:n kehitelty versio, NA-62, oli pohja ensimmäiselle varsinaiselle B-25:lle. Armeijalla oli kova kiire saada keskiraskaita pommittajia ja tästä syystä koneesta ei rakennettu versioita palveluskäytön testaukseen eikä siitä tehty kokeellisia malleja. Kaikki tarpeelliset muutostyöt tehtiin tuotantoajojen aikana tai olemassa oleviin lentokoneisiin kenttämuutoksina ympäri maailmaa.
Y Kant Tori Read (albumi)

Taustaa

Amosin lisäksi yhtyeeseen Y Kant Tori Read kuuluivat kitaristi Steve Caton, basisti Brad Cobb sekä myöhemmin Guns N' Roses- ja Velvet Revolver -yhtyeissä vaikuttanut Matt Sorum. Albumia tehdessään yhtye työskenteli mm. tuottaja Joe Chiccarellin ja lauluntekijä Kim Bullardin kanssa.  Y Kant Tori Read - albumilta julkaistiin kaksi singleä, "Big Picture" ja "Cool On Your Island". Kappaleesta "Big Picture" tehtiin myös musiikkivideo. Albumi ei kuitenkaan menestynyt kaupallisesti.
Y Kant Tori Read hajosi pian albumin julkaisun jälkeen. Levy-yhtiö Atlantic Records kuitenkin piti Tori Amosin listoillaan sooloartistina, ja Amos julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Little Earthquakes vuonna 1992. Amosin saavutettua menestystä sooloartistina monet hänen kuuntelijansa kiinnostuivat myös Y Kant Tori Readin musiikista. Amos kieltäytyi kuitenkin julkaisemasta Y Kant Tori Read -albumia uudelleen, ja albumista tuli keräilyharvinaisuus.   
Amos on kuitenkin levyttänyt yhden Y Kant Tori Read -albumilta löytyvän kappaleen uudelleen vuonna 2005. Liveversio kappaleesta "Cool on Your Island" löytyy Amosin musiikki-boksilta The Original Bootlegs.
Yhden yön hinta

Arviot

Aikalaisarvioissa kiitettiin elokuvan puolidokumentaarista käsittelyä. Esimerkiksi Paula Talaskivi (Helsingin Sanomat) kirjoittaa, että se on ”ensimmäinen suomalainen kokoillan elokuva, joka on filmattu uskollisesti niillä paikoin missä toiminta tapahtuu. [– –] Mutta se on myös tehty hyvin”. Jerker A. Eriksson (Nya Pressen) pitää Juha Nevalaisen käsikirjoitusta onnistumisen perustana. Vaikka Eugen Terttula (Suomen Sosialidemokraatti) antaa arvon ohjaajalle ja käsikirjoittajalle, hän pitää kuitenkin alamaailman kuvausta pikemmin ”puoliparodisena kuin puolidokumentaarisena”.
Eräässä myöhemmässä arviossa todetaan, että elokuva on saanut vaikutteita film noirista, ja arvion mukaan tyyli ei ole pilannut yhtään elokuvaa. Realistista kerrontaa pidetään elokuvan parhaana antina. Rikolliset, heistä varsinkin Punapää, ovat kuitenkin erään kriitikon mielestä teatraalisia pellejä.