Mellotron

Mellotron eli mellotroni on 1960-luvulla markkinoille tullut kosketinsoitin, joka soittaa analogiselle nauhalle tallennettuja ääninäytteitä.

Toimintaperiaate

1980-luvulta asti on ollut tavallista, että kosketinsoittimella tai tietokoneella voidaan soittaa eri sävelissä olevia digitoituja ääninäytteitä. Tällä tavalla voidaan parhaimmillaan saada keinotekoisesti aikaan suhteellisen aidolta kuulostava soitinääni.
1960-luvulla julkaistu mellotron on analoginen/elektromekaaninen kosketinsoitin, jolla soitetaan laitteen ääninauhoilla olevia soitinääniä. Tätä varten nauhoille on äänitetty muutaman sekunnin mittaisia näytteitä, esimerkiksi lauluääntä. Sointuja soittamalla saadaan aikaan kuoro-efekti. Jos yksittäisille ääninäytteille on kaksi tai useampia esittäjiä samanaikaisesti, äänessä on luonnollinen chorus-efekti.
Mellotroneja on useita malleja ja soitinäänet voivat vaihdella yksilöllisesti. Yksi nauha sisältää vain yhden sävelkorkeuden. Eri näytteitä voi nauhalla olla rinnakkaisilla raidoilla useita.
Kun mellotronin kosketin (1) painetaan alas, käynnistyy koskettimen sävelkorkeutta vastaava ääninauha (punainen) mekanismin (2 ja 3) painaessa nauhan pyörivää akselia (5) vasten toistaen nauhoitetun äänen nauhan kulkiessa äänipään (6) yli. Kun kosketin vapautetaan, jousen jännittämä rullamekanismi (7), jonka yli nauha kulkee, kelaa nauhan takaisin. Jatkuvasti pyörivää akselia (5) liikuttaa yksi moottori joten äänet toistuvat oikeassa suhteessa toisiinsa. Suurissa mellotroneissa nauhamekanismin molemmissa päissä on rumpu, jolla on muu osa nauhasta kunnes sen sisältämä äänenväri otetaan käyttöön.
Nauhan nopeus on säädettävissä mikä analogisesti muuttaa sävelen korkeutta. Esim. Mellotron M 400 - mallissa perusnopeus on 19 cm/s ja se on säädettävissä välillä 15 - 25 cm/s. Mallin nauhan pituus on noin 150 cm. Jos nauhan nopeus on 19 cm/s soiva ääni kestää noin 8 sekuntia. Suurissa malleissa nauha on pidempi, mutta se on jaettu osioihin esivalintamekanismin toteuttamiseksi.
Ensimmäinen varsinaisesti markkinoitu ja soittimen tunnetuksi tehnyt malli Mellotron MK II oli ajateltu kodin tai julkisten tilojen viihde-soittimeksi, jolla yksi soittaja kykenisi korvaamaan pienen kokoonpanon. Siinä on 70 kosketinta, jotka on jaettu säestys - ja melodiaosaan. Säestysosan nauhoille oli äänitetty oikean kokoonpanon soittamia toistuvia eri tyylisiä säestyskuvioita eri sävellajeissa. Melodiaosassa on äänitettynä sooloinstrumentit. Osille on omat äänenvoimakkuutensa sekä nk. master volume ulos lähtevälle signaalille. Lisäksi on kaikuefekti.
Kummallakin osalla on kuusi esivalintaa. Kullakin esivalinnalla on edelleen kolme valintaa. Näin saadaan 18 taustaa ja 18 melodiaääntä. Yhtyekäytössä säestysosa useinimiten muutettiin soitinääniksi, mikä mahdollisti osioille oman äänenvärinsä samanaikaisesti. Valintamekanismi on toteutettu nauhamekanismiin sijoitetuilla rummuilla, jotka kelasivat nauhan oikealle kohdalle. Lisäksi MK II ja muut suuremmat mallit tarjosivat mahdollisuuden yhdistää 2 melodiaääntä kullakin esivalinnalla, josta saattin 12 lisä-äänenväriä.
Yksinkertaisemassa ja kompaktimmassa Mellotron M 400 -mallissa ei ole esivalintamahdollisuutta, vaan kolme suoraan valittavaa soitinääntä, esimerkiksi huilu, viulu ja ihmisääni. Esivalinnan sijaan nauhat sisältävän eräänlaisen kasetin tai kehikon voi vaihtaa huolto- tai studio-olosuhteissa. Tämä malli oli suosituin mellotron - malli erityisesti yhtyekäytössä jossa rajoitetumpi äänenvärivalikoima ei ollut ongelma muiden kosketinsoittimien kanssa.

Tunnettuja käyttäjiä

Laitetta voidaan kuitenkin kuulla muutamilla merkittävillä levyillä. Sitä ovat käyttäneet esimerkiksi Tony Banks (Genesis), Brian Jones (The Rolling Stones), Mike Pinder (Moody Blues), John Paul Jones (Led Zeppelin), King Crimson, Tangerine Dream ja Isao Tomita. Sitä käytettiin paljon progressiivisessa rockissa ja joskus runsaastikin, kuten esimerkiksi Moody Bluesin 60-luvun lopun albumeissa. Myös Beatles käytti soitinta kappaleessa "Strawberry Fields Forever".
Suomessa on vain muutama mellotron. Suomessa mellotronia on käyttänyt mm. Leevi and the Leavings. Esa Kotilainen omistaa niitä kaksi kappaletta. Vuonna 2005 Suomeen tuotiin yksi Mellotron tilaustyönä Ruotsista. Vuonna 2007 Esa Kotilainen osallistui Hectorin Näkemiin – kuulemiin-kiertueelle kosketinsoittajana, soittaen myös mellotroniaan. Tamperelainen progressiivista rockia soittava yhtye Nurkostam omistaa kaksi Mellotronia ja käyttää niitä sekä levyillään että konserteissaan.

Birotron - paranneltu muunnos

Birotron on Rick Wakemanin ja David Biron kehittämä kosketinsoitin, jonka yleinen toimintaperiaate on mellotronin kaltainen. Avointen, määrämittaisten nauhojen sijaan siinä käytetään 8-raitaisia kasettinauhoja. Tämä poistaa mellotronin rakenteesta johtuvan soivan sävelen keston ylärajan. Tangerine Dreamin albumilla Stratosfear tiedoissa käytetäänkin nimitystä Loop Mellotron. Rick Wakeman käyttää soitinta Yes-yhtyeen albumilla Tormato.
Soittimessa on 37 kosketinta ja niille 19 kasettia joita varten on 19 lukupään sisältävää piirikorttia. Kukin kortti lukee äänen kahdelle koskettimelle. Päättymättömästä nauhasta johtuen äänestä puuttui luonnollinen aluke minkä mellotron tuottaa alkuperäisen ääninäytteen mukaisesti. Tämän ratkaisemiseksi birotroniin asennettiin VCA (voltage controlled amplifier) jolla äänen nousu ja häipyminen voitiin säätää. Tämä puolestaan nosti soittimen hintaa ja viivytti tuotantoa, jonka aloittamista oli jo hidastanut tarkasti nopeutensa säilyttävän moottorityypin etsiminen.
Soittimessa oli neljä ääntä ts.kasetin 8 raitaa oli jaettu 2 x 4 raitaa joilla kahta kosketinta vastaava ääni. Suunnitelman mukaan saatavilla olisivat olleet viulu, sello, vaskipuhaltimet, puupuhaltimet, mieskuoro, pilliurut, huilu ja nokkahuilu.
Soitinta malli Birotron B 90 valmistettiin vain 35 kappaletta sillä ensimmäiset polyfoniset syntetisaattorit olivat jo tuotannon viivästymisen vuoksi markkinoilla kuten Polymoog tai pian valmiina kuten Sequential Circuits Prophet 5. Lisäksi markkinoille olivat tulleet kohtuuhintaiset nk. viulukoneet (strings synthesiser) esimerkiksi Eminent/ARP Solina, joissa tavallisesti oli viulu- äänenvärin lisäksi sointivärejä kuten huilu ja erilaiset puhallininstrumentit.
Birotron on erittäin harvinainen soitin; sitä on käytännössä mahdotonta hankkia nykypäivänä.