google/wiki40b huggingface dataset:
Ben Haenow

Elämä ja ura

Ben Haenow syntyi 6. tammikuuta 1985 Croydonissa. Hänellä on vanhempi veli nimeltään Alex. Hänen vanhempansa Mick ja Rosanna Haenow erosivat Benin ollessa neljävuotias. 14-vuotiaana Ben kärsi masennuksesta.
Haenow on laulanut yhtyeissä 15-vuotiaasta lähtien ja he perustivat veljensä kanssa rock and roll yhtyeen The Lost Audio vuonna 2006. Ennen The X Factoria hän työskenteli rekkakuskina.
26. kesäkuuta 2014 Haenow otti osaa The X Factorin yhdennentoista tuotantokauden koelauluihin Newcastlessa. Hän lauloi Bill Withersin kappaleen Ain’t No Sunshine. Tuomarit päästivät hänet yksimielisesti jatkoon.
Myöhemmin kisassa hänen mentorinaan toimi Simon Cowell.
Haenow ei ollut koko kauden aikana kertaakaan kahden vähiten ääniä saaneen kilpailijan joukossa. Hänet julistettiin kilpailun voittajaksi 14. joulukuuta 2014. Kun äänestystulokset myöhemmin julkaistiin, paljastui, että Haenow oli saanut eniten yleisöääniä neljännestä viikosta kymmenenteen.
15. joulukuuta 2014, päivä voittonsa jälkeen, Haenow julkaisi ”voittajan singlensä”, cover-version OneRepublicin kappaleesta Something I Need.
Marraskuussa 2015 Haenow julkaisee debyyttialbuminsa, josta on julkaistu lokakuussa 2015 single Second Hand Heart
Kausisarja

Kausisarja on nimi Yle TV1:n Kotikatsomo-ohjelmapaikalla esitettävälle 6–12-osaiselle draamalliselle televisiosarjalle, jota esitetään viikottain kevät- tai syyskauden ajan, esimerkiksi tammikuusta huhtikuuhun tai syyskuusta joulukuuhun. Joskus sarjat ovat pidempiäkin: esimerkiksi Tuliportaat-sarjaan kuului 16 jaksoa.
Vuonna 2009 Yle ilmoitti tavoittelevansa kausisarjoilla suurta yleisöä (800 000 katsojaa). Kunkin jakson pituudeksi haluttiin 50 minuuttia, ja sarjan tyylilajiksi ihmissuhdedraamaa, draamakomediaa, koko perhettä houkuttelevaa katsottavaa tai rikosdraamaa, kunhan erityispiirteenä on kosketus suomalaiseen todellisuuteen. Kausisarja voi olla myös menneisyyteen sijoittuva niin sanottu epookkisarja.
Campeonato Paulista

Campeonato Paulista lempinimeltään Paulistão on São Paulon osavaltion jalkapallon mestaruussarja. Se on Brasilian osavaltiomestaruussarjoista vanhin. Campeonato Paulista järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1902. Campeonato Paulista on Brasiliassa arvostettu sarja. São Paulon osavaltion alueella pelaa neljä suurseuraa: Corinthians, Palmeiras, Santos FC ja São Paulo FC.

Sarjajärjestelmä

Campeonato Paulista pelataan yleensä tammikuusta huhtikuuhun. Ylimpään divisioonaan (Série A1) osallistuu 20 joukkuetta, jotka pelaavat aluksi yksinkertaisen sarjan ja sen jälkeen neljä parasta joukkuetta pelaavat pudotuspelit. Joukkueet, jotka sijoittuvat sijoille 5-8 eivätkä sijaitse São Paulossa tai Santosissa, kilpailevat keskenään Campeão do Interiorista. Neljä huonointa joukkuetta putoaa Série A2:een. Série A2:ssa pelaa myös 20 joukkuetta, mutta pelisysteemi on erilainen kuin A1:ssä. A2:ssa joukkueet jaetaan ensin kahteen lohkoon, jotka pelaavat kaksinkertaiset sarjat. Lohkojen kaksi huonointa putoaa Série A3:een ja neljä parasta jatkaa toiseen vaiheeseen. Kahdeksan joukkuetta jaetaan jälleen kahteen lohkoon ja ne pelaavat kaksinkertaiset sarjat. Molemmista lohkoista kaksi parasta nousee A1:een. Série A3 pelataan samalla tavalla kuin A2. Série B:ssä pelaavat pikkuseurat Brasilian liigan aikana.

Historia

São Paulon osavaltion ja koko Brasilian ensimmäisen jalkapallosarjan perusti Charles Miller, kun hän palasi opiskelemasta Englannista. Hän oli tutustunut Englannissa jalkapalloon ja toi säännöt mukanaan Brasiliaan. Liga Paulista de Foot-Ball perustettiin 14. joulukuuta vuonna 1901 ja ensimmäinen kausi pelattiin huhti-lokakuun aikana vuonna 1902. Ensimmäinen mestari oli São Paulo Athletic Club, jota Charles Miller oli ollut perustamassa, ja Miller voitti myös maalikuninkuuden.
Jalkapallo oli aluksi eliitin laji ja kun alempi luokka alkoi kiinnostua jalkapallosta, LPF:n johto halusi pitää sarjan eliitin sarjana. Tämä synnytti kilpailevan sarjan Associação Paulista de Esportes Atléticos. LPF lopetti toimintansa vuonna 1917 ja vuoteen 1926 asti APEA oli São Paulon osavaltion ainoa sarja. Vuonna 1925 Paulistano lähti APEA:sta, koska ei halunnut muuttua ammattilaisseuraksi ja se perusti kilpailevan sarjan Liga de Amadores de Futebol. LAF ja Paulistano lopettivat toimintansa vuonna 1930. Vuonna 1933 syntyi Bandeirante Football League. APEA lopetti toimintansa vuonna 1938 ja BFL säilyi São Paulon ainoana sarjana käyden kuitenkin läpi nimen muutoksia.
Campeonato Paulistan hallitseva mestari on Santos FC. Eniten mestaruuksia (26) on voittanut Corinthians. Campeonato Paulistassa ovat pelanneet muun muassa Pelé (maalikuningas vuosina 1957–1965, 1969 ja 1973), Leonidas, Sócrates, Rivaldo ja Roberto Carlos.
Ahvenanmaan merenkulkumuseo

Ahvenanmaan merenkulkumuseo (ruots. Ålands sjöfartsmuseum) on museo Maarianhaminassa Ahvenanmaan maakunnassa. Museo sijaitsee 1940-luvun loppupuolelta peräisin olevassa rakennuksessa, jonka ovat suunnitelleet arkkitehdit Helge Railo ja Jonas Cedercreutz.
Museossa on mm. kuuluisan parkkilaiva Herzogin Cecilien kapteenin salonki täydellisenä sekä useiden muiden suurten purjelaivojen esineistöä.
Ahvenanmaan merenkulkumuseolle myönnettiin Vuoden museo -palkinto keväällä 2016.
Erkki Rekimies

Erkki Vilho Kalevi Rekimies (21. marraskuuta 1923 Kouvola – 1995) oli suomalainen lehtimies ja nuortenkirjojen kirjoittaja, joka tuli tunnetuksi romaanillaan Tapporahat (1959).
Rekimiehen vanhemmat olivat Vilho Aleksanteri Rekimies ja Hilja Keidas. Rekimies työskenteli vuosina 1946–1952 toimittajana Sisämaa-, Lapin Kansa- ja Rovaniemi-lehdissä ja hän oli freelancetoimittajana radiossa 1948–1952 ja 1965–1967. Rekimies valmistui opettajaksi 1953 Jyväskylän opettajaseminaarista ja hän toimi sitten opettajana ja koulunjohtajana Kuusankoskella 1953–1975. Rekimies opetti myös suomen kieltä ja kirjallisuutta paikallisessa kansalaisopistossa ja hän kirjoitti kolumneja Kouvolan Sanomat-lehteen.
Eräs rakkaustarina

Tuotanto

Roy Andersson oli juuri valmistunut elokuvakoulusta ja tehnyt kaksi lupaavaa lyhytelokuvaa ja 48-minuuttisen lopputyön, kun hänelle annettiin tilaisuus ohjata Eräs rakkaustarina. Oli poikkeuksellista uskoa näin suuri hanke niin kokemattomalle tekijälle. Kuvaukset kestivät 16:nnesta kesäkuuta 26:nteen elokuuta vuonna 1969.
Kuvauspaikkoina olivat muun muassa Svartsjön linna Ekerössä, Bellevueparken ja Norrbackagatan Tukholmassa sekä Stora Essingen.

Vastaanotto

Kriitikko Helena Yläsen mukaan ohjaaja sijoittaa hyvin taitavasti valaistuksen, kuvakoon ja muiden teknisten keinojen avulla lapset ja heidän vanhempansa aivan kuin samanaikaisiin ja jopa sisäkkäisiin maailmoihin, joissa vallitsee erilainen ajantaju ja erilaiset säännöt. Siinä missä lasten maailmassa vallitsee vapaus ja luottamus, tuntuu aikuisten maailmassa aina olevan seinä vastassa.
Turun Sanomien Tapani Maskula muisteli elokuvan uusintakierroksen yhteydessä 2004, miten vuonna 1971 yritti haastatella ruotsinlaivalla saapunutta elokuvan teiniparia saamatta juuri yhtä sanaa pidempiä vastauksia: ”Tuo sama varhaisnuorten varautunut asenne kyynisiin aikuisiin välittyy edelleenkin vahvana Roy Anderssonin elokuvasta. Eräs rakkaustarina ei ehkä kuulu maailman parhaiden mestariluomusten joukkoon, mutta vain harvaan filmiin orastavaa seksuaalisuutta ja viatonta erotiikkaa on vangittu yhtä haavoittuvan kauniina.”
Arabimaailman instituutti

Arabimaailman instituutti (ransk. Institut du monde arabe, IMA) on Pariisissa toimiva kansainvälinen kulttuuri-instituutti. Instituutin perustivat yhdessä Ranskan valtio ja 19 arabimaata. Sen tarkoituksena on edistää vuoropuhelua arabimaiden ja Euroopan, erityisesti Ranskan, välillä, sekä lisätä Ranskassa arabimaailman tuntemusta. Sen yhteydessä toimii muun muassa museo ja kirjasto. Kirjastossa on noin 60 000 arabien historiaa ja kulttuuria käsittelevää teosta.
Instituutin toimitalo sijaitsee Pariisin 5. arrondissementissa Seinen etelärannalla. Rakennuksen suunnitteli Jean Nouvelin johtama ranskalainen arkkitehtiryhmä, ja se rakennettiin vuosina 1981–1987. Arabimaailman instituutti oli ensimmäinen Ranskan presidentti François Mitterrandin aloitteesta Pariisin rakennetuista niin sanotuista suurista projekteista (grands projets). Lasiseinäisen rakennuksen erikoisuutena on eteläisen julkisivun seinäpinnoitus, joka jäljittelee arabimaissa suosittuja mashrabiya-ikkunaristikoita. Seinässä on 20 000 pientä, perinteistä ornamentiikkaa noudattavaa, sensoreilla varustettua metalliaukkoa, jotka sulkeutuvat tai avautuvat automaattisesti auringonvalon määrän mukaan.
Learjet

Learjet oli vuoteen 1986 asti itsenäinen Yhdysvalloissa toiminut lentokonetehdas. Vuodesta 1990 lähtien omistajana on ollut kanadalainen Bombardier Aerospace, ja nykyään Learjet on osa Bombardierin tuoteperhettä (Bombardier Learjet Family). Learjet-koneita rakennetaan Wichitassa, Kansasissa.

Tausta

William Lear perusti yhtiön 1950-luvulla nimellä Swiss American Aviation Corporation. Sen ensimmäinen lentokone oli Sveitsin ilmavoimille tehty maataistelukone FFA P-16. Koneen prototyyppi lensi vuonna 1955. Vuonna 1958 oli suunnitelmia 100 koneen tilauksesta, mutta hanke kariutui vuonna 1960.   
William Learin suunnitteluryhmä näki mahdolliseksi kehittää hävittäjätyyppisen sotilaslentokoneen pohjalta liikelentokoneen. Se sai tunnuksen SAAC-23 vuonna 1962. Samana vuonna perustettiin tehdas Wichitaan. 1963 yhtiö sai uuden nimen Lear Jet Corporation perustajansa mukaan.
Kone sai tyyppinimen Learjet 23. Se oli 6–8-paikkainen. Koneen mennessä valmistukseen yhtiö oli muutettu pörssiyhtiöksi. Vuonna 1966 tuli myyntiin paranneltu ja hieman suurempi malli Learjet 25. Yhtiön nimi muuttui samanaikaisesti muotoon Lear Jet Industries Inc.

Omistaja vaihtuu

10. huhtikuuta 1967 William Lear myi 60 prosentin osuutensa yhtiöstä Denverissä toimivalle Gates Rubber Company -yhtiölle. Lear jatkoi yhtiön hallituksessa 2. huhtikuuta 1969 asti. Vuonna 1969 yhtiöstä tuli Gates Learjet Corporation. Yhtiön tuotteiden myynti asevoimille kasvoi.
Vuonna 1971 moottoriksi otettiin Honeywell TFE731 -puhallinmoottori, ja Learjet 25 muuttui samalla Learjet 35:ksi. 
Vuonna 1974 Learjetin suihkukoneita oli valmistettu yhteensä 500 kappaletta.  
19. huhtikuuta 1979 yhtiön Learjet 55 lensi ensilentonsa. 
Suomen ilmavoimat tilasi ensimmäiset Learjet 35A -konetyypin sotilaskäyttöön tarkoitetut versiot, joista kolmesta ensimmäinen toimitettiin Suomeen syyskuussa vuonna 1982. Koneet saivat Suomessa tyyppimerkinnän Learjet 35A/S. Samaisen koneen Yhdysvaltalainen tyyppimerkintä on C-21A. Kyseistä Learjet 35A -konetyyppiä valmistettiin noin 700 kappaletta. 
Vuonna 1984 yhtiö perusti Aerospace Division -yksikön ja samana vuonna yhtiön tuotanto loppui. Vuonna 1986 yhtiön pääkonttori siirrettiin Arizonaan tuotannon alkaessa sekä Tucsonissa että Wichitassa. Vuoden 1985 lopulla yhtiön Aerospace Division sai alihankintaurakan avaruussukkulan moottoreiden osista.
Integrated Acquisition -yhtiö valtasi vuonna 1987 Gates Learjet Corporationin, ja sen nimi muuttui muotoon Learjet Corporation. Yritys saneerattiin myyntikuntoon – tuotanto keskitettiin Kansasiin. Yhtiön osti vuonna 1990 Bombardier.
Loppuvuonna 1990 yhtiö toi markkinoille Learjet 60 -lentokoneen ja vuonna 1995 Learjet 45:n.
Ԍ

Ääntäminen

Ԍ ääntyy komissa liudentuneena soinnittomana alveolaarisena frikatiivina /sʲ/.
App Store

Historia

App Store avattiin 10. kesäkuuta 2008 iTunesin päivityksellä. 11. kesäkuuta iPhone 3G julkaistiin mukanaan iOS 2.0.1, joka tuki App Storea. Uusi iOS 2.0.1 käyttöjärjestelmä iPhonelle ja iPod Touchille oli saatavilla myös iTunesin kautta.1. heinäkuuta 2011 App Storessa oli jo 425 000 sovellusta virallisesti saatavilla.
18. tammikuuta 2011 App Storesta oli tehty yli 9,9 miljardia latausta, jolloin Apple aloitti "10 Billion App Countdownin" ("10 miljardinnen sovelluksen laskuri"). 22. tammikuuta 201110 miljardinnes sovellus ladattiin App Storesta. Heinäkuun alussa 2011 200 miljoonaa iOS-käyttäjää oli ladannut yli 25 miljardia sovellusta App Storesta.

Turvallisuus

App Storea on pitkään pidetty turvallisena sovelluskauppana, sillä sinne pääsevät sovellukset tarkistetaan käsin. Vuonna 2015 App Storesta löydettiin yli 300 saastunutta sovellusta.
Eero Aven

Eero Henrik Iivari Aven (s. 20. elokuuta 1941 Pielisjärvi) on suomalainen iskelmälaulaja, säveltäjä ja sanoittaja. Avenin ensilevytykset syntyivät 1960-luvun lopulla ja hän on tehnyt musiikkia niin säveltäjänä, sanoittajana, sovittajana kuin esiintyvänä taiteilijanakin. Avenin ensimmäisen singlen julkaisi Sonet vuonna 1969. Seuraavat kaksi singleä tulivat vuosina 1971–1972 Fonovoxin kautta ja tätä seuraavat neljä singleä Love Recordsin kautta. Tämän jälkeen hän siirtyi M&T Productionin artistiksi. Siellä syntyivät myös hänen ensimmäiset pitkäsoittolevynsä. Albumista Elämäntoveri Aven sai uransa toistaiseksi ainoan kultalevyn.
Eero Aven osallistui aikoinaan pikkupoikana Veikko Ahvenaisen järjestämään laulukilpailuun.
Eero Aven asuu Heinolassa. Hän myös vaikutti pitkään Heinolan kunnallispolitiikassa.
Nanna Christiansen

Nanna Christiansen (s. 17. kesäkuuta 1989) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Tanskan naisten maajoukkueessa huhtikuun 2018 loppuun mennessä 89 maaottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia. Hän pelasi yhden ottelun vuoden 2013 EM-kisoissa ja kuului myös vuoden 2009 EM-kisajoukkueeseen mutta ei päässyt pelaamaan lopputurnauksessa. Vuoden 2017 EM-kisoissa hän saavutti hopeaa. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi maaliskuussa 2009.
Christiansen on edustanut seuratasolla Brøndby IF:ää vuosina 2007–2013 ja uudelleen vuodesta 2014. Hän on pelannut myös BK Skjoldissa.
Pas de deux

Pas de deux, ’askeleet kahdelle’, on ranskankielinen balettitermi, jolla tarkoitetaan ballerinan ja hänen partnerinsa kaksintanssiosuutta balettiteoksessa.
Esityksen pääparin tanssima grand pas de deux alkaa adagiolla, jossa tanssin luonne on rauhallinen ja liike jatkuvan sulavaa. Miestanssija tukee siinä ballerinaa. Adagiota seuraa molempien tanssijoiden soolo-osuudet, variaatiot, joissa he esittelevät taitojaan yksintanssissa. Variaatioihin valitaan usein suurinta taituruutta osoittavat liikkeet.
Pas de deux’n päättää coda, jossa molemmat vielä esittelevät osaamistaan – useimmiten jotain vauhdikasta. Tällainen coda on esimerkiksi kuuluisat 32 fouettéta – ballerina tekee toistuvia piruetteja yhdistettynä jalan vauhdinottoliikkeeseen. Miehelle tyypillinen coda on kierros näyttämön ympäri jeté coupé -hypyillä ja lopuksi vaikkapa tour en l’air. Jokaisen osion jälkeen yleisö antaa suorituksesta aplodit ja esiintyjät kiittävät.
Pas de deux’tä baletissa voisi verrata oopperoiden aarioihin. Pas de deux’ssä tarvitaan omanlaistaan balettitekniikkaa, ja usein sitä harjoitellaankin erillisillä pas de deux -tunneilla. Ballerinan tukeminen tasapainoissa ja pirueteissa sekä erilaiset nostot ovat tyypillisiä pas de deux -liikkeitä.
Erilaisuus

Sisältö

Esipuheessa kirjan toimittajat toteavat, että mitkään kulttuurit eivät ole ”puhtaita” vaan ne ovat syntyneet vuorovaikutuksessa toisten kulttuurien kanssa. Kaikki kulttuurit ovat tässä mielessä ”monikulttuureja”. Monikulttuurisuuspuheessa nojataan yleensä ajatukseen erilaisuuden suvaitsemisesta. Suomessa ei ole ollut kulttuuria moniarvoistavaa vahvaa keskiluokkaa ja sivistyneistöä. Kaupunkien myöhäinen kehitys Suomessa piti kauppaa harjoittavan keskiluokan merkitykseltään vähäisenä talonpoikaisväestöön tai työläisiin verrattuna.
Jessica Boehrs

Jessica Boehrs (s. 5. maaliskuuta 1980 Magdeburg, Saksa) on saksalainen laulaja ja näyttelijä. Hän toimi saksalaisen Hands Up -yhtye Novaspacen laulajana. Boehrs esiintyi vuonna 2004 elokuvassa Eurotrip. Vuonna 2008 hän näytteli Lemmen viemää -sarjassa.
Gaius (lainoppinut)

Gaius oli roomalainen lainoppinut. Hänen koko nimeään ei tunneta, Gaius on pelkkä praenomen.
Gaius eli Hadrianuksen, Antoninus Piuksen, Marcus Aureliuksen ja Commoduksen aikana. Hänen teoksensa on kirjoitettu vuosien 130 ja 180 välillä, jolloin Rooman valtakunta oli vauraimmillaan ja sen hallinto parhaimmillaan. Hänen pääteoksensa on vuonna 161 kirjoitettu roomalaisen oikeuden oppikirja Institutionum commentarii IV. Se on osa neliosaista Institutiones-teosta, joka on ainoa kokonaisena säilynyt klassisen roomalaisen juristerian teos. Se löydettiin Veronasta vuonna 1816.
Ningde

Ilmasto

Ningdessa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen kostea ilmasto. Kesäisin on kuumaa ja sateista, talvella on kuivaa ja leutoa. Vuoden keskilämpötila on noin 19 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 570 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 29 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 10 °C. Sateisin kuukausi on kesäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 270 millimetriä. Marraskuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 42 millimetriä.
Dressed for Drowning

Nauhoitus

Albumi äänitettiin Caribou Ranch -studiolla Yhdysvalloissa. Musiikin ja laulusovitukset Sailor-yhtye on tehnyt itse. Gavin Davin koki pettymyksen, kun ei päässyt soittamaan bassokitaraosuuksia levylle. "Runaway"-kappaleesta on tehty kolme eri versiota, The Runaway 1978, Run Away ja Runaway. Tuottajana oli James William "Jim" Guercio.

Vastaanotto

Levy julkaistiin Alankomaissa. Levy-yhtiö oli Caribou Records, jonka omisti CBS Records -yhtiön johtaja Dick Asher. CBS Records vastasi valmistuksesta ja markkinoinnista. Albumi ei saanut muuta mediajulkisuutta kuin haastattelun Playboy Magazinessa ja uutisen, että levy on yksi Carl Wilsonin (The Beach Boys) suosikkialbumeista. Äänite on julkaistu LP-levynä ja c-kasettina (CRB 84534).
Keskilaakso

Historia

Lehti perustettiin vuonna 1931 nimellä Kymen Keskilaakso ja sen ensimmäinen numero ilmestyi 28. marraskuuta 1931. Lehden ensimmäisenä päätoimittajana toimi F. A. Havola. Vuonna 1975 Kymen Keskilaakson nimeksi tuli vastaperustetun Anjalankosken kauppalan mukaan Anjalankosken Sanomat ja 2007 lehti nimettiin Keskilaaksoksi. Vuoteen 1950 asti lehteä tehtiin Inkeroisissa. Lehden toimitus sijaitsi eri paikoissa Myllykoskea aina vuoteen 1992 asti.
Vuoteen 2001 asti lehden omisti Keskilaakso Oy. Myöhemmin lehden omistanut Sanoma myi muiden paikallislehtiensä mukana myös Keskilaakso-lehden Länsi-Savo-konsernille joulukuussa 2010. Vuoden 2011 alusta alkaen Keskilaakson on omistanut Länsi-Savo-konserniin kuuluva Etelä-Savon Paikallislehdet Oy, joka muutti kaupan yhteydessä nimensä ESV-Paikallismediat Oy:ksi.
Roope-karhu

Roope-karhu (alkuperäiseltä nimeltä Rupert Bear) on brittiläisen taiteilijan Mary Tourtelin luoma sarjakuva. Se ilmestyi ensimmäisen kerran Daily Express -lehdessä 8. marraskuuta 1920. Sarjakuvan päähenkilö on Roope-niminen karhu, jolla on yllään punainen villapaita sekä keltaruudulliset housut ja kaulahuivi.
Sarjakuvasta on tehty useita televisiosarjoja, kuten vuosina 1970–1974 valmistunut nukkeanimaatiosarja Roope-karhun seikkailut, vuosina 1991–1997 valmistunut Roope-karhu -piirrossarja, jota esitettiin MTV3-kanavalla 1990-luvulla suomen kielelle jälkiäänitettynä sekä vuosina 2006–2008 valmistunut stop motion -animaatiosarja Roope-karhun taikaseikkailut.
Arto Sotavalta levytti Roope-karhusta kappaleen vuonna 1971, joka on käännöskappale laulaja Jack Leen esittämästä kappaleesta Rupert.
Trollheimen

Trollheimen (Peikkojen koti) on tunturiylänkö Keski-Norjassa Trondheimin eteläpuolella. Alue on saanut romanttisen nimensä vuonna 1880 matkailijoiden houkuttelemiseksi. Se rajoittuu etelässä Sunndaleniin, pohjoisessa Surnadaliin ja idässä Orkladaleniin. Sen länsiosassa sijaitsevan Innerdalenin ympäristössä on useita näyttäviä tuntureita. Trollheimen on upeaa retkeilyaluetta.
Folldalin laakso jakaa alueen itä- ja länsiosaan. Itäosan tuntureita ovat Trollhetta (1 614 m), Blåhø (1 672 m), Blåøret (1 605 m), Svarthetta (1 548 m) ja Gjevilvasskammen (1 621 m). Länsiosan upeita tuntureita ovat sokeritopan muotoinen Innerdalstårnet (1 450 m), Trolla (1 850 m), Såtbakkollen (1 840 m), Tårnfjellet (1 605 m), Vinnufjell (1 816 m), Storsalen (1 799 m) ja Skardfjell (1 741 m).
Alue tunnetaan harvinaisesta kasvillisuudestaan ja laaksojen ikivanhoista mäntymetsistään. Noin 1 160 neliökilometriä Trollheimistä on luonnonsuojelualueita. Niistä Innerdalen on Norjan vanhin luonnonsuojelualue, ja sen laaksoa on usein kuvattu Norjan kauneimmaksi.
Walt Disney’s Comics and Stories

Walt Disney’s Comics and Stories (lyh. usein WDC&S tai WDC) on Yhdysvalloissa ilmestyvä Disney-sarjakuvalehti. Lehteä julkaisi vuosina 1940–1984 Western Publishing ensin Dell Comicsille ja myöhemmin yhtiön omalla Gold Key Comics -merkillä. Julkaisua jatkoi Gladstone Publishing vuosina 1986–1990, Disney Comics vuosina 1990–1993 ja Gladstone Comics uudelleen vuosina 1993–1998. Yhtiö joutui lopettamaan lehden julkaisun, kun sen sopimus Disneyn kanssa päättyi. Kesäkuussa 2003 Gemstone Publishing aloitti uuden Disneyn kanssa tehdyn sopimuksen myötä lehden julkaisun uudelleen.

Historia

1940-, 1950- ja 1960-luvuilla lehdessä julkaistiin mm. monet Carl Barksin klassikkotarinoista ensimmäistä kertaa. Lehden yleensä aloitti Barksin 10-sivuinen juttu ja päätti Paul Murryn Mikki-jatkosarja. Niiden välissä saattoi olla esimerkiksi Iso Paha Susi -tarina tai Pelle Peloton -juttu. 
1950-luvun huippuvuosina levikki oli yli kolme miljoonaa kappaletta, ja se onkin parhaiten koskaan myynyt yhdysvaltalainen sarjakuvalehti. Tärkeimpänä syynä hyvään menestykseen pidetään yleensä Carl Barksin 10-sivuisia sarjoja, jotka aloittivat lähes joka lehden. 1960-luvulle tultaessa WDC&S:n levikki kääntyi laskuun, kuten muidenkin sarjakuvalehtien USA:ssa. 
Barksin jäätyä eläkkeelle 1966 lehdessä alettiin julkaista 1950-luvun Barks-sarjoja uusintoina. Varhaisimpia Barksin kymmensivuisia ei kuitenkaan uusittu. Lehden aloitussarjana saattoi olla myös Tony Stroblin piirtämä uusi juttu. Murryn Mikki-sarja yleensä lopetti lehden kuten ennenkin. Murryn tarinoiden taso laski loppuaikoina ja jatkosarjat muuttuivat 8–10-sivuisiksi vitsisarjoiksi.
Gladstone-yhtiö ryhtyi julkaisemaan WDC&S-lehteä 1986 numerosta 511. Murry-perinne jatkui, mutta Murry oli jo jäänyt eläkkeelle, joten tarinat olivat vanhojen juttujen uusintoja. Lehden aloitti yleensä 10-sivuinen Barks-uusinta, joskus myös Daan Jippesin ja Freddy Miltonin yhteistyönä syntynyt Aku-juttu.
Gladstone käänsi englanniksi amerikkalaisille ennennäkemättömiä eurooppalaisia tarinoita ja kertoi taiteilijoiden nimet, mikä oli uutta. Gladstone teki WDC&S-lehdestä 64-sivuisen pahvikantisen kiiltäväpaperisen vuonna 1997, numerosta 601 alkaen. 
Vuodesta 2003 lähtien julkaisija oli Gemstone Publishing. Vuonna 2006 Gemstone osti julkaisuoikeudet Floyd Gottfredsonin alun perin sanomalehdissä julkaistuihin Mikki-sarjoihin, ja niitä julkaistiin jatkosarjoina. Gladstonen ja Gemstonen aikana tuli tavaksi, että lehden aloitti usein William Van Hornin lyhyt sarja.
Vuonna 2009 Walt Disney's Comics And Stories muuttui hyvin erilaiseksi, kun julkaisijaksi tuli Boom! Studios. Nyt lehdessä esiintyvät Taikaviitta, Superhessu ja monet muut ankkalinnalaiset supersankarihahmot.