google/wiki40b huggingface dataset:
Nina Hruštšova

Nina Petrovna Hruštšova, o.s. Kuharsuk (ukr. Ні́на Петрі́вна Хрущо́ва, ven. Нина Петровна Хрущёва; 14. huhtikuuta 1900 – 13. elokuuta 1984) oli Neuvostoliiton johtajan Nikita Hruštšovin toinen puoliso. Kuitenkin he avioituivat virallisesti vasta Nikitan erottua tehtävistään.

Elämäkerta

Nina Kuharsuk syntyi ukrainalaiseen perheeseen Vaslivin kylässä, joka oli tuolloin osa Venäjän keisarikuntaa. Hänen vanhempansa olivat talonpoikia. Käytyään kylänsä kansakoulua kolmen vuoden ajan hän aloitti opintonsa vuonna 1912 Lublinissä ja sittemmin Odessassa, jossa hän opiskeli vuoteen 1919 saakka. Tämän jälkeen hän toimi sihteerinä.
Vuoden 1920 alussa hän liittyi bolševikkeihin ja toimi sitten agitaattorina Puolan rintamalla.

Ura

Vielä samana vuonna eli 1920 hän lähti opiskelemaan Moskovaan. Vuonna 1921 hänestä tuli opettaja Itä-Ukrainassa sijaitsevan Bah’mutin kaupungin kommunistisen puolueen kouluun. Siellä hän sairastui pilkkukuumeeseen, mutta toivuttuaan sairaudesta hän siirtyi vastaavaan tehtävään Donetskiin. Donetskissa hän vuonna 1922 tapasi Nikita Hruštšovin, jonka kanssa hän tuli viettämään koko loppuelämänsä.
Nina Kuharsuk aloitti vuonna 1926 Moskovassa kansantalouden opinnot ja meni sen jälkeen Kiovaan opettajaksi. Kiovan aikana hän synnytti ensimmäisen lapsensa Radan. Hän otti myös huolehdittavakseen kaksi Nikitan aiemmasta avioliitosta syntynyttä lasta.

Nikita Hruštšov

Kun Nikita Hruštšov lähetettiin vuonna 1939 Moskovaan, Nina Kuharsuk seurasi miestään kaupunkiin. Hän asui siellä miehensä vanhempien luona ja työskenteli politrukkina eli puolueen työntekijänä lampputehtaassa.
Kun Nikita Hruštšov nimitettiin vuonna 1938 Ukrainan kommunistisen puolueen ensimmäiseksi sihteeriksi, niin koko perhe palasi Kiovaan. Kuitenkin vain kolme vuotta myöhemmin perhe joutui lähtemään evakkoon. Evakkomatka suuntautui Volgajoen rannalla sijaitsevaan Samaran kaupunkiin. Syynä evakkoretkeen oli saksalaisten hyökkäys Neuvostoliittoon.
Kun Hruštšovista tuli Neuvostoliiton kommunistisen puolueen ensimmäinen sihteeri vuonna 1953 ja siten maan todellinen johtaja, Nina Kuharsukista tuli maan ensimmäinen nainen, joskaan sellaista asemaa Neuvostoliiton hierarkiassa ei tunnustettu. Kuitenkin hän toimi eri tavoin kuin Neuvostoliiton johtajien aiemmat puolisot ja osallistui muun muassa miehensä ulkomaanmatkoihin ja muihin virallisiin tehtäviin. 
Hruštšova oli varsin edustuskykyinen ja muun muassa puhui useita kieliä, tietysti ukrainaa ja venäjää, mutta myös puolaa, englantia ja ranskaa. Hän oli opiskellut vieraita kieliä tunnetussa Kommunistisen puolueen koulussa.
Rodrigo Tello

Rodrigo Álvaro Tello Valenzuela (s. 14. lokakuuta 1979 Santiago de Chile) on chileläinen jalkapalloilija. 
Tello edusti seuratasolla CF Universidad de Chileä (1999–2000), portugalilaista Sporting Clube de Portugalia (2001–2007), turkkilaisia Beşiktaş JK:ta (2007–2010), Eskişehirsporia (2010–2014), Elazığsporia (2014) ja Şanlıurfasporia (2014–2015) sekä jälleen kotimaassaan Audax Italianoa. Beşiktaş JK:n kanssa Tello on voittanut Turkin superliigan mestaruuden ja Turkin Cupin.
Tello pelasi Chilen jalkapallomaajoukkueessa 36 ottelua ja teki niissä kolme maalia vuosina 2000–2010. Hän saavutti vuonna 2000 pronssia Sydneyn kesäolympialaisissa.
Melonta kesäparalympialaisissa 2020

Karsinnat

Yhdestä maasta saa osallistua yhteen luokkaan korkeintaan yksi urheilija. Samoin yksi urheilija voi saada vain yhden paikan paralympialaisiin. Urheilijat valitaan vuosien 2019 ja 2020 MM-kilpailujen perusteella. Isäntämaa Japani saa ilmoittaa yhden urheilijan miesten kajakkiin, miesten va'ahan, naisten kajakkiin ja naisten va'ahan.
Chris Elliott

Christopher N. ”Chris” Elliott (s. 31. toukokuuta 1960 New York) on yhdysvaltalainen koomikko. Hänen isänsä oli koomikko Bob Elliott. 
Elliott tuli 1980-luvun alussa televisiosta tutuksi Late Night with David Letterman -talk show’sta. Hän perusti vuonna 1990 oman tilannekomediansa, Get a Lifen, jota näytettiin vuoteen 1992. 
Nyttemmin Elliott on esiintynyt muun muassa kahdessa Scary Movie -sarjan elokuvassa. Scary Movie 2:ssa (2001) hän esitti talonmies Hansonia ja Scary Movie 4:ssa (2006) Ezekiel-nimistä ”vinksahtanutta” kyläläistä. Hänellä oli vuonna 1998 rooli elokuvassa Sekaisin Marista.
Elliott on julkaissut kaksi kirjaa. Hän meni 8. maaliskuuta 1986 naimisiin Paula Niedertin kanssa ja hänellä on kaksi lasta.
Chris Elliott näytteli myös aikoinaan huippusuositussa sarjassa Kaikki rakastavat Raymondia Robert Baronen (Brad Garrett) rakastetun Amy MacDougallin (Monica Horan) veljeä.
Nuoruuteni savotat

Arviot

Kriitikon mukaan elokuvassa on Niskasen edelliseen Päätalo-ohjaukseen verrattuna kantava teema: Kallen varttuminen nuorukaiseksi ja kirjailijanhaaveet. Ari-Kyösti Seppo saa laajalti kiitosta roolisuorituksestaan
Vilho Virta

Vilho Fredrik Virta (1869 Tampere – 1897 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja sosialisti, joka varsinaiselta ammatiltaan oli kirjansitoja. Hän oli suomalaisen työväenliikkeen varhaisimpia sosialistisia vaikuttajia, esimerkiksi vuosisadan vaihteen merkittävimpiin työväenliikkeen hahmoihin lukeutuva Eetu Salin on maininnut Virran johdatelleen hänet sosialismiin. Virtaa on jopa kutsuttu "Suomen ensimmäiseksi sosiaalidemokraatiksi", vaikka hän kuoli jo kaksi vuotta ennen kuin sosiaalidemokraattisen puolueen edeltäjä Suomen Työväenpuolue perustettiin.

Elämä

Vilho Virta syntyi Tampereella ja jäi orvoksi jo seitsemänvuotiaana. Hän pääsi kuitenkin kirjansitojan oppiin ja kiersi 18-vuotiaasta saakka eri puolilla Suomea harjoittamassa ammattiaan. Samalla hän oppi ruotsinkieliseltä mestariltaan ja saksalaiselta työtoveriltaan molempien puhumat kielet. Virta asettui pian Helsinkiin ja liittyi samalla Viktor Julius von Wright perustamaan Helsingin Työväenyhdistykseen. Se kuului niin sanottuun wrightiläiseen työväenliikkeeseen, joka oli pääosin porvariston muodostama ja hallitsema varhainen työväenliike. Sen mukaan työntekijöiden ja työnantajien välillä ei vallinnut mitään sovittamatonta ristiriitaa. Saksantaitoinen Virta oli kuitenkin tutustunut sikäläisten sosialistien ajatuksiin ja vaati jo vuonna 1893 wrightiläistä työväenliikettä radikalisoitumaan.
Myöhemmin Virta matkusti Saksaan, jossa hän tutustui vielä tarkemmin sosialismin aatemaailmaan. Helsingin Työväenyhdistyksessä Virta kuului sisäiseen oppositioon, jota kutsuttiin "rähinöitsijöiksi". Vuonna 1895 hän oli mukana perustamassa nykyisen Demokraatin edeltäjää Työmies-lehteä. Virta muodosti yhdessä Nils Robert af Ursinin, Väinö Sohlmanin ja Aatami Hermanni Karvosen kanssa sen ensimmäisen toimituksen ja oli myös lehden ensimmäisen johtokunnan puheenjohtaja. Hänelle tarjotusta päätoimittajan tehtävästä Virta kuitenkin kieltäytyi. Hänen uransa suomalaisessa työväenliikkeessä jäi lyhyeksi, sillä Virta kuoli Saksasta saamaansa keuhkotautiin vuonna 1897 vain 28-vuotiaana.
Berit Paatsi

Berit Linnea Paatsi, o.s. Björkell, (1909 Ruokolahti - 4. helmikuuta 1999, Kuopio) oli suomalainen maanmittausinsinööri. 
Paatsi syntyi Ruokolahdella 1909 ja oli kuollessaan 90 vuoden ikäinen. 
Paatsi valmistui ylioppilaaksi 1929 yksityisluokilta Helsingissä 1929 ja suoritti diplomi-insinöörin tutkinnon Teknillisen korkeakoulun maanmittausosastolla vuosina 1931–1936. Valmistuessaan Paatsi oli Suomen toinen naispuolinen maanmittari Sirkka Liakan jälkeen.
Paatsi työskenteli maanmittausharjoittelijana kesäisin ennen opintojensa alkua. Harjoittelun Paatsi suoritti Nurmeksen korpimaastossa, ja auskultanttiaikanaan Paatsi toimi Kaavilla ja Juankoskella. Auskultantin tehtäviin kuuluivat niin kuin aina hankalimmat työtehtävät ja vaikeasti saavutettavat kohteet.
Sotien jälkeen Paatsin työllisti siirtoväen asuttaminen. Hän työskenteli Kuopion ja Uudenmaan läänien maanlunastuslautakunnissa 1946–1950. Elämäntyönsä Paatsi teki toimitusmaanmittarina Leppävirran ja Vehmersalmen kunnissa Kuopion läänissä vuosina 1950–1972. Siirtyessään eläkkeelle vuonna 1972 Paatsi oli ainoa naismaanmittari, joka oli työskennellyt toimitusinsinöörinä kentällä koko virka-aikansa. Paatsi muistetaan tarmokkaana ja voimakastahtoisena virkanaisena, joka pyrki työssään tarkkuuteen, oikeudenmukaisuuteen ja päätösten huolelliseen harkintaan. 
Paatsi oli mukana perustamassa Suomen Akateemisen Urheiluliiton naisjaostoa. Lotta-Svärd -järjestöön Paatsi liittyi Kuopiossa vuonna 1936. Talvisodassa hän palveli ilmavalvonnassa Laatokan Karjalassa ja jatkosodassa kirjurin työtehtävissä Itä-Karjalan sotilassairaaloissa.
Thomas Shelton

Thomas Shelton oli 1500- ja 1600-lukujen taitteessa elänyt kääntäjä, joka käänsi ensimmäisenä Miguel de Cervantesin romaanin Don Quijote englanniksi.
Sheltonin tekemä Don Quijoten ensimmäisen osan käännös ilmestyi vuonna 1612 ja toisen osan vuonna 1620.
Heikki S. Eskelinen

Heikki Samuli Eskelinen (s. 1927) oli filosofian lisensiaatti ja kirjastonhoitaja. Eskelinen toimi Turun yliopiston kirjaston ylikirjastonhoitajana 1974–1991. Ennen ylikirjastonhoitajan tehtävään siirtymistä hän toimi yliopiston kirjaston kirjastonhoitajana 1968–1974.
Eskelinen oli Porthan-Seuran sihteeri 1979–2005.
22 asteen sivuavat kaaret

22 asteen sivuavat kaaret ovat 22 asteen renkaan ympärillä usein näkyviä kaaren muotoisia haloilmiöitä.
Kaarien muoto muuttuu voimakkaasti Auringon korkeuden vaihdellessa. Kun Aurinko on noin 40 asteen korkeudella, 22 asteen alla -ja ylläsivuavat kaaret voivat yhtyä ja muodostaa omenanmuotoisen kuvion. Kun Auringon korkeus ylittää 70 astetta, kaaret eivät enää erotu, sillä ne ovat sulautuneet 22 asteen renkaaseen.

Esiintyminen

Kaaret näkyvät Suomessa keskimäärin 90 kertaa vuodessa.
Carhaix-Plouguer

Carhaix-Plouguer on kunta Finistèren departementissa Bretagnen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 7 648 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Carhaix-Plouguerin pinta-ala on 26 neliökilometriä.
Pelkosenniemen seurakunta

Historia

Alue on kuulunut alun perin Sodankylän seurakuntaan. Se itsenäistyi siitä senaatin päätöksellä 21. marraskuuta 1916. Samassa yhteydessä itsenäistyi myös Savukosken seurakunta, joka kuitenkin liitettiin jo vuonna 1931 Pelkosenniemen seurakuntaan. Savukoski muodosti seurakunnan osana oman rajaseutupiirinsä vuosina 1950-1997, jolloin rajaseutupiirit lakkautettiin. Vuodesta 2012 lähtien seurakunnan kirkkoherrana on toiminut Eero Kuikanmäki.

Toimipaikat

Seurakunnalla on kaksi kirkkoa. Pelkosenniemen kirkko on rakennettu vuonna 1929 ja se on arkkitehti Yrjö Sadeniemen suunnittelema. Savukosken kirkko on rakennettu 1956 arkkitehti Paavo Riihimäen piirustusten mukaan. Pelkosenniemellä on myös seurakuntakoti, jonka yhteydessä ovat kirkkoherranvirasto ja pappila. Savukosken kirkon yhteydessä on seurakuntakeskus. Molemmissa kunnissa on hautausmaa.
Kurkijärvi (Mänttä-Vilppula)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 666 hehtaaria eli 6,7 neliökilometriä. Se on 4,5 kilometriä pitkä ja 4,5 kilometriä leveä. Järven muoto on kuin ”kolmelapainen propelli”, jonka saaristoiseen keskustaan työntyy kolme niemeä. Järven eteläosassa sijaitsee järven luusua ja pitkä Hokkasenlahti. Järven 2,5 kilometriä pitkä itäsosa laajenee järvenseläksi. Järven 2,5 kilometriä pitkä luoteisosa on melko saaristoinen. Sen länsirannalla kohoaa Vuorisvuori 60 metrin korkeuteen.
Järvessä on laskettu olevan 86 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 17 hehtaaria, mikä on noin 2,5 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista Kotisaari, Karstinsaari, Aisassaari ja Riihisaari ovat yli hehtaarin suuruisia, muista saarista 63 ovat yli aarin ja loput 19 ovat alle aarin kokoisia. Muita karttaan nimettyjä saaria ovat esimerkiksi eteläpäässä Lomsansaari, Koiranluoto ja Kirrikallio, järven keskivaiheilla Toppisaari, Hirvisaari ja Miessaari, järven itäpäässä Talassaari ja Pikkusaari, ja vielä luoteispäässä Jänissaari, Kissasaari, Tynnyrisaari ja Raatosaari.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 26 miljoonaa kuutiometriä eli 0,026 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 3,9 metriä ja suurin syvyys on 18,9 metriä. Syvimpiä kohtia ovat Vuorisvuoren edustalla Karstinlahdella, jossa on yli 14 metriä syvää, Hirvisaaren länsipuolella, missä on yli 15 metriä syvää, Hirvisaaren itäpuolella, jossa on yhtä syvää, sekä järven eteläosassa Lomsansaaren edustalla, missä on 16,5 metriä syvää.
Järven rantaviivan pituus on 40 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 12 kilometriä. Sen rannat ovat silmämääräisesti arvioiden enimmäkseen suotonta metsämaata, missä yksittäiset peltopalstat ulottuvat siellä täällä rantaan asti. Kunkin järvenosan pohjukassa on kulmakunta: luoteispäässä on Kanervakylä, kaakkoispäässä Maakasperä ja lounaispäässä Hokkaskylä. Järven rantojen asutus on haja-asutusta ja vapaa-ajan asutusta. Hokkaskylän läpi kulkee seututie 346, joka ohittaa Hokkasenlahden ja se ylittää järven luusuan. Järven eteläpuolella kulkee Maakasperälle johtava kylätie, joka yhtyy Maakasperän läpi kulkevaan yhdystiehen 14351. Tämä seuraa järven rantoja Kanervakylälle asti.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Elänteen valuma-alueella (35.37), jonka Kurkijärven alueeseen (35.372) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 104,8 metriä mpy.
Järvi saa pääosan vedestään Haapaojan valuma-alueelta (35.374) ja järven omalta lähialueelta. Kurkijärven alueella on seitsemän yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat Haapalammi (8 ha), Ruohoslammi (8 ha), Kekälelammi (2 ha) ja Vuorislammi (9 ha), jotka laskevat järven luoteisosaan omia laskuojiaan myöten, Ruuhilammi (14 ha), joka laskee järven kaakkoispäähän, sekä Hokkaskylän Koukkujärvi (34 ha), joka laskee Hokkasenlahteen, Lillolammi (2 ha), joka laskee Koukkujärveen.
Järvi laskee lyhyttä Savikosken ojaa myöten 1,3 metriä alempana sijaitsevaan Elänteeseen, joka vuorostaan laskee Ruoveden Paloselkään.
Mille Miglia

Historia

Idea Mille Migliasta on peräisin yhden miehen, tuolloin hieman yli 20-vuotiaan Aymo Maggin päästä. Italian pohjoisosassa sijaitsevan Brescian asukkaat pitivät kaupunkiaan italialaisen autourheilun syntymäpaikkana ja tunsivat suurta katkeruutta, kun Italian Grand Prix siirrettiin vuonna 1922 Milanon autoklubin järjestettäväksi Monzaan. Aymo Maggi kokoontui yhdessä ystäviensä Franco Mazzottin, Gazzetta dello Sport -lehden moottoriurheilutoimittajan Giovanni Canestrinin ja Renzo Castagneton kanssa pohtimaan vastausta milanolaisten Italian GP:n "ryöstölle". He ajattelivat aluksi järjestää kilpailun Bresciasta Roomaan. Italia oli kuitenkin yhdistynyt yhtenäiseksi valtioksi vasta vuonna 1861, eivätkä roomalaiset olleet brescialaisille kovinkaan läheisiä, joten kilpailumatkaan päätettiin lisätä myös paluumatka Roomasta Bresciaan. Matkan mitaksi tuli noin 1 600 kilometriä - tuhat mailia.

Loppu

Mille Miglia-kilpailut loppuivat vuonna 1957 vakavan onnettomuuden takia. Onnettomuudessa kuolivat aatelinen Alfonso de Portago, hänen kartanlukijansa ja lisäksi 10 katsojaa. Auto suistui ulos tieltä, törmäsi tolppaan katkaisten sen ja syöksyi katsojajoukkoon.
Buurimonnit

Lajit ja anatomia

Buurimonnien heimoon kuuluu 1 suku ja 3 lajia. Lajit ovat buurimonni (Austroglanis sclateri), A. barnardi ja A. gilli. Kooltaan heimon kalat ovat pienehköjä, noin 8–30 cm:n pituisia. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkulaisia kaloja, joilla on lyhyehkö selkäevä ja kookas rasvaevä. Selkäevässä ja rintaevissä on vahva piikki. Buurimonnilajeilla on kuonossa 3 paria viiksisäikeitä. Aikaisemmin tämän heimon lajien katsottiin kuuluvan juovamonnien (Bagridae) heimoon.

Levinneisyys ja elintavat

Buurimonnilajeja tavataan Eteläisestä Afrikasta Olifants-joesta ja Oranjejoesta ja niiden sivujoista. Ne viihtyvät erityisesti kirkkaassa nopeastivirtaavassa vedessä. Niiden ravintoa ovat pienet kalat, vesihyönteiset ja muut selkärangattomat vesieläimet.
Typpioksidisyntaasi

Typpioksidisyntaasi eli NOS on entsyymi, joka katalysoi typpioksidin muodostumista arginiinista. Typpioksidin lisäksi reaktiossa muodostuu sitrulliinia. Typpioksidi on tärkeä aine soluissa signaalienvälitysprosesseissa, minkä vuoksi myös typpioksidisyntaasilla on suuri merkitys tässä tehtävässä. Lisäksi entsyymillä on osuus tulehdusreaktioissa. Typpioksidisyntaasin EC-numero on EC 1.14.13.39 ja entsyymiä esiintyy sekä eukaryootti- että bakteerisoluissa.
Vihreä Lyhty

Tunnettuja Vihreitä Lyhtyjä

Ohessa tunnetuimmat sekä pääasiallisesti maassa toimivat Lyhdyt:

Justice League

John Stewart esiintyi animaatiosarjassa Justice League, jossa se oli sarjan yksi päähahmoista ja Oikeuden Puolustajien perustajajäsen. Stewartin äänenä toimi Phil LaMarr.
Hahmon luonnehdintaa oli muutettu sarjakuvaversiosta olemalla Yhdysvaltain entinen merijalkaväen sotilas, eikä arkkitehtuuri. Sarjan aikana hän toimi useimmiten Salaman taisteluparina. Lisäksi Stewart oli rakastunut ryhmän toiseen naisjäseneen Haukkatyttöön sarjan toisella tuotantokaudella. Kaksikko lopulta ryhtyi seurustelemaan sarjan viimeisissä jaksoissa, mutta erosi lähes saman tien Haukkatytön paljastuttua olevan Thanagarien vakooja.

Justice League Unlimited

Stewart esiintyi myös Justice Leaguen spin-off-sarjassa Justice League Unlimitedissa, jossa hahmon äänenä jatkoi Phil LaMarr. Hahmo koki pieniä ulkoisia muutoksia sen ollessa kalju ja kasvatettuaan pukinparran. Stewart koki sarjan aikana pääosin erinäisiä tilanteita kahden naisen välillä. Stewart seurusteli sarjassa Vixenin kanssa, mutta koki edelleen pieniä tunteita Haukkatyttöä kohtaan, joka oli palannut karkotuksensa jälkeen takaisin Oikeuden Puolustajiin. Siitä huolimatta Stewart käyttäytyi entiseen tapaansa tiukkana sotilaana läpi tehtävien.
Myös Hal Jordan teki lyhyen cameoroolin sarjan ensimmäisen tuotantokauden päätösjaksossa.
Eino Kemppainen

Eino Albert Kemppainen (20. maaliskuuta 1883 Kittilä – 23. lokakuuta 1944 Kuopio) oli suomalainen lääninreviisori ja runoilija.
Kemppaisen vanhemmat olivat metsätarkastaja Adolf Kemppainen ja Agatha Charlotta Ingman. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion yhteiskoulusta 1903 ja suoritti yleisen hallintotutkinnon Helsingin yliopistossa 1907. Kemppainen asui vuodesta 1918 Kuopiossa. Sisällissodan aikana hän osallistui Vienan retkelle everstiluutnantti C. W. Malmin joukoissa.
Kemppainen toimi nimismiehenä eri puolilla Kuopion lääniä vuosina 1907–1920. Tämän jälkeen hän oli lääninhallituksen varalääninkamreerina vuosina 1921–1937 sekä nuorempana lääninsihteerinä ja lääninreviisorina vuosina 1938–1944.
Eino Kemppainen oli naimisissa Rauha Vilhelmiina Lammisen kanssa. Toimittaja ja kirjailija Yrjö Kemppainen ja päätoimittaja Aarno Kemppainen olivat Eino Kemppaisen veljiä.
Tapputi

Tappūti-Beat-ekali, myös Tapputi-Belatikallim, on kemian historiassa maailman ensimmäisenä kemistinä pidetty henkilö. Hän oli hajuvesien valmistaja, parfyrmööri, joka on mainittu Nuolenpääkirjoituksessa Mesopotamiasta toiselta vuosituhannelta eaa. Hän käytti materiaalina monenlaisia aineita, kuten kukkia, öljyjä, mirhaa ja balsamia, joihin hän lisäsi vettä ja sitten tislasi ja suodatti useita kertoja.
Rikoksentorjuntaneuvosto

Rikoksentorjuntaneuvosto on Suomen oikeusministeriön yhteydessä työskentelevä toimielin, joka käsittelee yleisellä tasolla rikollisuuden ehkäisyä, haittojen ehkäisyä ja turvallisuuden edistämistä. Neuvosto perustettiin 1. huhtikuuta 1999, mutta se jatkaa edeltäjänsä 1. lokakuuta 1989 perustetun rikoksentorjunnan neuvottelukunnan työtä. Rikoksentorjuntaneuvoston tehtävänä on koota tietoa rikollisuuden ehkäisystä, edistää alan viranomaisten ja yhteisöjen yhteistyötä, tehdä aloitteita ja esityksiä, edistää tiedotusta ja ylläpitää tietopalvelua, kehittää rikoksentorjunnan menetelmiä, avustaa viranomaisten ja yhteisöjen suunnittelua, antaa pyydettyjä lausuntoja, antaa oikeusministeriölle katsaus ongelmista ja suosituksensa niiden vähentämiseksi sekä suorittaa oikeusministeriön neuvostolle antamat tehtävät.
Neuvoston muodostavat puheenjohtaja, varapuheenjohtaja ja enintään 16 jäsentä, joilla jokaisella on henkilökohtainen varajäsen. Valtioneuvosto määrää henkilöt tehtäviinsä kolmeksi vuodeksi kerrallaan. Neuvostossa tulee olla edustaja ainakin oikeusministeriön, sisäasiainministeriön, opetus- ja kulttuuriministeriön sekä sosiaali- ja terveysministeriön hallinnonalalta sekä kunnallishallinnosta, yhdyskuntasuunnittelusta, kriminologisesta tutkimuksesta, kaupanalalta sekä vakuutustoiminnasta.
Rikoksentorjuntaneuvoston sihteeristö toimii oikeusministeriön kriminaalipoliittisella osastolla.
Robert Goulet

Robert Gerard Goulet (26. marraskuuta 1933 Lawrence, Essex, Massachusetts – 30. lokakuuta 2007 Los Angeles, Kalifornia) oli kanadalais-amerikkalainen Grammy- ja Tony-palkittu näyttelijä. Hänen vanhempansa olivat ranskankielisiä kanadalaisia, ja hän vietti nuoruutensa Kanadassa. Läpimurtonsa hän teki vuonna 1960 musikaalissa Camelot.
Goulet’n pitkä ura laulajana ja näyttelijänä kattoi teatterin, radion, television ja elokuvat. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famellä.
Goulet sairastui idiopaattiseen keuhkofibroosiin syyskuussa 2007 ja kuoli 73-vuotiaana 30. lokakuuta 2007.
Luolalammi

Maantiede

Lammen pinta-ala on 20 hehtaaria ja sen pituus on 800 metriä ja leveys 600 metriä. Lampeen laskee suo-ojia eri suunnilta. Lammen luusua sijaitsee sen itärannalla, josta saa alkuunsa 2,0 kilometriä pitkä Luolalamminoja Heinijärveen Tammelan puolelle.
Lammen rantaviiva on 2,4 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannoille on rakennettu seitsemän loma-asuntoa, joille kulkee tiet Koijärveltä ja Forssasta. Tammelan ja Forssan välinen raja kulkee 700 metrin päässä.
Don Ameche

Don Ameche, alkuperäiseltä nimeltään Dominic Felix Amici, (31. toukokuuta 1908 Kenosha, Wisconsin – 6. joulukuuta 1993 Scottsdale, Arizona) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi 1930-luvulla alkaneella urallaan niin elokuvissa, televisiossa, teatterissa kuin radiossakin.

Ura

Ameche aloitti uransa vaudevillenäyttelijänä Texas Guinanin rinnalla. Elokuva-alalle hän siirtyi saatuaan potkut Guinanilta. Ensiesiintymisensä valkokankaalla Ameche teki vuonna 1935 ja vuosikymmenen loppuun mennessä hän oli noussut yhdeksi Hollywoodin johtavista näyttelijöistä. Hän esiintyi muun muassa elokuvissa Alexanderin jazzyhtye (1938), Kestävä rakkaus (1939) ja Taivas odottakoon (1943). Hänen roolinsa puhelimen keksijänä Alexander Graham Bellinä Kestävässä rakkaudessa jäi yleisön mieleen niin vahvasti, että elokuvaa seuranneina vuosina monet amerikkalaiset nimittivät puhelinta leikkisästi ”Amecheksi”.
1940-luvun jälkeen Ameche näytteli vain muutamassa elokuvassa. Hän teki kuitenkin pitkän ja maineikkaan uran radiossa Frances Langfordin vastanäyttelijänä. Lähes kolmen vuosikymmenen poissaolon jälkeen hän nousi jälleen parrasvaloihin elokuvasta Vaihtokaupat vuonna 1983. Ameche sai yhdessä toisen veteraaninäyttelijä Ralph Bellamyn kanssa loistavat arvostelut.
Vuoden 1985 elokuvasta Cocoon – nuoruudenlähde Ameche sai Oscarin parhaasta miessivuosasta. Hän jatkoi näyttelemistä aina kuolemaansa asti. Amechen viimeiseksi elokuvaksi jäi vuonna 1994 ensi-iltansa saanut Corrina – rakkauden laulu, jonka kohtaukset hän sai kuvattua vain hiukan ennen kuolemaansa.
Ameche kuoli 6. joulukuuta 1993 eturauhassyöpään. Hän oli vuodesta 1932 lähtien naimisissa Honore Prendergastin kanssa ja he saivat kuusi lasta. Amechella on tähti Hollywood Walk of Famella osoitteessa 6313 Hollywood Boulevard.
Myös Amechen pikkuveli Jim Ameche oli näyttelijä.