google/wiki40b huggingface dataset:
Mail.ru Group

Palvelut

Mail.Ru aloitti 1998 tarjoamalla sähköpostipalvelua.
Yhtiö on hallitsee kolme Venäjän suurinta sosiaalisen median palvelua VK, Odnoklassniki ja Moi Mir (myös My World@Mail.Ru).
Lisäksi yhtiöllä on My.com-brändi, jonka alaisuudessa se tarjoaa sähköposti-, chätti-, peli- ja karttapalveluja mobiili- ja PC-alustoille.
Yhtiö julkaisee myös ilmaiseksi pelattavia PC-pelejä, esim. Armored Warfare, Skyforge, Warface ja Revelation Online.

Rahoittajat ja Lontoon pörssiin listautuminen

Ennen pörssilistautuimistaan konsernin suurimpiin sijoittajiin kuuluu venäläinen, uzbekkisyntyinen miljardööri Ališer Usmanov.  Vedomostin mukaan Usmanovin omistusosuus yrityksestä on noin 32 prosenttia. Vähemmistöomistajien joukkoon kuuluvat Goldman Sachs, Tiger Global Management ja Renaissance Capital.
12. huhtikuuta 2010 Kiinan suurin internet-alan yritys Tencent, Inc. kertoi investoivansa 300 miljoonaa dollaria konserniin. Tencent sai 10,26% omistusosuuden, 0,51% äänivallasta ja oikeuden nimittää yhden tarkkailijan sen johtoryhmään. Yritykset sopivat myös strategisesta kumppanuudesta.
Lokakuussa 2010 yritys vaihtoi nimekseen Mail.ru Group ja kertoi listautuvansa Lontoon pörssiin. Annilla kerrottiin tavoiteltavan noin 600 miljoonaa euroa. Koko konsernin arvioitiin tuolloin olevan noin 4 miljardin euron arvoinen.

Sijoituksia

Vuonna 2009 yritys herätti huomiota sijoituksillaan Facebookiin ja Zyngaan, joita pidettiin vahvasti ylihintaisina.Mail.ru-konserni on tehnyt sijoituksia myös Baltiaan, Länsi-Eurooppaan ja Kiinaan. Vuonna 2009 yhtiö hallinnoi yli miljardin dollarin sijoitusomaisuutta, tyypillisen sijoituksen koko on 10-100 miljoonaa.
Yhtiö on tehnyt sijoituksia muun muassa Facebookiin, Forticomiin, Grouponiin, ICQ:iin, Vkontakte.ru:hun ja Zynga:aan
Mail.ru toimii emoyhtiönä (100% omistus) esimerkiksi Astrum Online Entertainmentille.
Raski

Raski eli leipäjuuri on perinteisesti ruisleivän nostatuksessa käytetty hapatin, joka sisältää maito- ja etikkahappobakteereja sekä villihiivoja. Raskia on säilytetty kuivattamalla leivontaan käytettävä puinen tiinu, jolloin bakteeri- ja hiivaitiöt voivat säilyä hyvissä olosuhteissa jopa vuosikymmeniä.

Valmistus

Raski valmistetaan taikinantekoa edeltävänä päivänä. Silloin sekoitetaan pieni erä niin sanottua siemenraskia veden ja jauhojen kanssa vellimäiseksi seokseksi. Raski käy 12-20 tuntia 26-30 °C lämpötilassa. Siemenraskin maitohappobakteerit ja hiivat käyttävät jauhoa ravinnokseen, lisääntyvät voimakkaasti ja muodostavat samalla maito- ja etikkahappoa, jolloin raski happanee ja tuottaa ruisleivän ominaisen happaman maun. Lopulliseen ruisleivän happamuuteen voidaan vaikuttaa muuttamalla maito- ja etikkahapposuhdetta käymislämpötilalla, käymisajalla sekä raskiseoksen jauhon ja veden suhteella. Yleensä raskissa syntyy enemmän maitohappoa kuin etikkahappoa. Molempia happoja tarvitaan hyvän ruisleivän makuun ja aromiin.

Historia

Ruisleivän kotileivonnan aikaan jokaisella talolla oli oma taikinanjuurensa, joka saattaa olla monien vuosikymmenten takaa. Samalla tavoin jokaisella leipomolla on tänäkin päivänä oma raskinsa. Hyvä ruisraskiosaaminen on keskeinen tekijä korkealaatuisen ruisleivän aikaansaamiseksi. Aiemmin hapanleipää tehtiin taikinajuuren avulla muistakin kotoisista viljoista (ohra, kaura, vehnä, tattari).
Veli Verkko

Veli Kaarle Verkko (alk. Werkko; 8. heinäkuuta 1893 Helsinki – 6. huhtikuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen sosiologi, tilastovirkamies ja kriminologian tutkija.

Ura

Verkon vanhemmat olivat seminaarinjohtaja Kaarle Werkko ja Lydia Eunice Enebäck. Hän pääsi ylioppilaaksi 1911 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1914, lisensiaatiksi 1931 ja tohtoriksi 1932. Verkko teki vuonna 1927 opintomatkat Englantiin ja Ranskaan.
Verkko toimi oikeusministeriön tilastotoimiston 2. aktuaarina 1918–1933, tilastotoimiston päällikkönä 1933–1940 sekä tilastollisen osaston johtajana 1940–1955. Hän oli Helsingin yliopistossa kriminologian ja tilastotieteen dosenttina 1940–1948, vt. sosiologian professorina 1946–1948 ja professorina 1948–1955. Tämän lisäksi Verkko toimi Suomen kriminalistiyhdistyksen sihteerinä ja vuosikirjan toimittajana 1934–1952 sekä Pohjoismaisen kriminalistiyhdistyksen vuosikirjan toimittajana vuodesta 1936 lähtien ja yhteistyövaliokunnan jäsenenä vuodesta 1937.
Verkko muistetaan parhaiten kehittämästään teoriasta, jonka mukaan suomalaisten ”huono viinapää” selitti Suomen kansainvälisesti korkeat henkirikosluvut. Hän pyrki todistamaan teoriansa erilaisilla tilastollisilla aineistoilla ja kansatieteellisillä kuvauksilla. Myöhempi tutkimus on kumonnut väitteen, mutta myyttinä se on jäänyt elämään. Verkko kehitti myös 1920-luvulla oikeustilastomenetelmän, jota käytettiin Suomessa 1980-luvulle asti. Lisäksi hän tunnisti eräitä henkirikosten määriin liittyviä tilastollisia lainalaisuuksia, joista osa tunnetaan edelleen.
Milla Kelo

Milla Anneli Kelo (s. 8. huhtikuuta 1978, Järvenpää) on suomalainen yleisurheilija. Sisarensa Niina Kelon tapaan Milla Kelo on monipuolinen urheilija, joka kilpailee paljon. Suomen mestaruuskilpailuissa Kelon parhaimmat saavutukset ovat seitsenottelusta ja 400 metrin juoksusta sekä aidoilla että ilman. Hänen ennätyksensä seitsenottelussa on 5205 pistettä, 400 metrin juoksussa 55,01 sekuntia ja 400 metrin aidoissa 58,68 sekuntia. Milla Kelo edustaa Keski-Uudenmaan Yleisurheilua. Kelon sisko on yleisurheilija Niina Kelo, ja heidän äitinsä Eila Kelo on toiminut heidän valmentajanaan.
Milla Kelolla on Kalevan kisoista seitsemän ja Halli-SM-kisoista kahdeksan henkilökohtaista mitalia.
York Boat

York Boat on venetyypi, jota on käytetty pohjoisen Kanadan vesireiteillä 1700-luvun puolivälistä lähtien tavaroiden, ihmisten ja elintarvikkeiden kuljetukseen. Pääasiassa veneillä kuljettiin suurilla joilla ja järvillä, kuten Nelson- ja Saskatchewanjoilla sekä Winnipegjärvellä. Kun höyryveneet syrjäyttivät York Boatin Winnipegjärven liikenteestä, palveli matalakulkuinen soutuvene vielä Nelsonjoella Norway Housen ja York Factoryn välisessä tavaraliikenteessä. Nykyisin perinneveneitä käytetään myös First Nations -intiaanireservaattien välisissä kilpailuissa.
Perinteinen York Boat on noin 14 metriä pitkä ja pystyi kantamaan lastia yli kolme tonnia. Veneet rakennettiin nopeasti perinteisin keinoin, ja jokimatkojen vaarojen vuoksi niiden keskimääräinen käyttöikä oli noin kolme vuotta. Airot olivat viisimetrisiä ja painoivat 11 kiloa.
York Boat -veneitä käyttivät paitsi alueen alkuperäisasukkaat, myös tutkimusmatkailijat sekä Hudson's Bay Companyn että North West Companyn turkiskauppiaat.
Norway House Cree Nation järjestää vuosittain Treaty & York Boat Days -perinnejuhlan, johon kuuluu myös soutukilpailu Nelsonjoella. Kilpailuun osallistuu useita alueen intiaanireservaattien joukkueita.
Ilta-Maria Ainalinpää

Ilta-Maria Ainalinpää (31. lokakuuta 1915 Sievi – 14. tammikuuta 1991) oli suomalainen ompelija ja kirjailija.
Ainalinpään omaelämäkerrallinen romaani Pahansilmän katsoma ilmestyi 1974 Otavan Kertomus elämästä-sarjassa. Romaanin tapahtumat sijoittuivat Sievin Kiiskilänkylään.
Ylä-Karjala (alue)

Ylä-Karjala on alue Pohjois-Karjalan pohjoisosassa. Siihen lasketaan kuuluvan Nurmeksen kaupunki ja Valtimon kunta. Asukkaita on 11 821. Molemmat olivat Nurmesta vuoteen 1910 saakka, jolloin Valtimosta muodostettiin oma kunta. 
Ylä-Karjalan kunnilla on paljon yhteistyötä. Valtimolta käydään paljon asioimassa Nurmeksessa, jossa on paremmat palvelut, kun Valtimolta on lakkautettu mm. pankkipalveluita. Nurmeksen kaupungin ja Valtimon kunnan sekä Lieksan kaupungin yhdistämistä on suunniteltu. 
Alue sijaitsee Maanselän vedenjakajan ja Pielisen välissä. Monia jokia virtaa vedenjakajalta Pieliseen. Aluetta voidaan siksi kutsua myös jokien maaksi. Järviä on jonkin verran, joskin ne ovat Pielistä lukuun ottamatta suhteellisen pieniä. Soita on paljon. Seutu kuuluu osana Vaara-Karjalaan ja vaarat antavat maisemalle jylhän leiman. Pielisen altaan pohjoisosa kuuluu myös Ylä-Karjalan alueeseen. 
Ylä-Karjalassa ilmestyy Ylä-Karjala-niminen paikallislehti. Ylä-Karjala-alkuisia yrityksiä, yhdistyksiä ja virastoja toimii alueella useita.
Leprechaun

Leprechaun (engl. lausunta /'leprəkɔːn/, suomeksi myös leprekauni, leprekaani tai leprekooni, nykyiiriksi leipreachán tai joskus lioprachán) on tontun tapainen taruolento irlantilaisessa mytologiassa. Leprechaunit esiintyvät taruissa yleensä vanhan miehen hahmossa ja käyttävät vaatteenaan punaista tai vihreää takkia, housuja ja samanväristä hattua. Leprechaunit on usein mielletty pienen lapsen kokoisiksi. Ne tekevät kenkiä ja kätkevät kolikoita sateenkaaren päässä olevaan aarrearkkuun. Jos ihminen sattuu saamaan leprekaunin kiinni, on leprekaunilla tapana "ostaa" itsensä vapaaksi toteuttamalla kolme ihmisen esittämää toivomusta. 
Sanan arvellaan olevan lähtöisin keski-iirin sanasta luchrupán, vuorostaan lähtöisin muinaisiirin sanasta luchorpán, jossa uhdistyvät sanat lú (pieni) ja corp (ruumis, vartalo). Corp on varhainen lainasana latinasta, -án on diminutiivipääte. Vaihtoehtoinen kirjoitusasu leithbrágan on lähtöisin kansankielestä, sanoista leith (puoli) ja bróg (kenkä), viitaten tyypilliseen kuvaukseen leprekaunista käsittelemässä paritonta kenkää.
Maltan kunnat

Kunnat (malt. kunsilli lokali) ovat paikallishallinnon yksiköitä Maltalla. Kuntia on Maltan saarella 54 ja Gozolla 14, eli yhteensä 68 kappaletta. Kuntatason ja valtiollisen tason välillä ei ole muita hallinnollisia tasoja, vaikka joissakin tilastollisissa yhteyksissä valtio saatetaan jakaa myös kolmeen tai kuuteen pienempään alueeseen. Maltan poliittinen järjestelmä ei erottele kaupunkeja ja pienempiä asutuskeskuksia toisistaan, mutta muutamilla kunnilla on puhtaasti muodollinen kaupungin status. Järjestelmä on ollut käytössä vuodesta 1993 lähtien .
Kantapisteavaruus

Olkoon  topologinen avaruus ja . Paria  sanotaan kantapisteavaruudeksi. Siinä on siis yksi piste erityisasemassa. Kantapisteavaruus  on kutistuva. Kantapisteavaruuksia käytetään homotopiateoriassa.
Mauritz Waenerberg

Mauritz Agathon Waenerberg (29. heinäkuuta 1849 Porvoo – 10. joulukuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen voimistelunopettaja ja palovakuutusyhtiön johtaja. 
Waenerbergin vanhemmat olivat teologian tohtori, esittelijäsihteeri Gabriel Mauritz Waenerberg ja Agata Sofia Aschan. Hän pääsi ylioppilaaksi 1865 Helsingin normaalikoulusta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1872 ja maisteriksi 1873. 
Waenerberg oli Helsingin ruotsalaisen normaalilyseon voimistelun opettajana 1876–1894 ja toimi Kaupunkien yleisen paloapuyhtiön toimitusjohtajana vuodesta 1885 alkaen. Waenerberg perusti yhdessä Uudenkaarlepyyn opettajaseminaarin voimistelun lehtori Gustaf Hedströmin (1852–1923) kanssa vuonna 1875 Suomen ensimmäisen miesten voimisteluseuran Turnföreningen i Helsingfors, vuodesta 1882 Helsingfors Gymnastikklubb ja oli seuran puheenjohtajana kuolemaansa saakka 1917.
Waenerberg oli naimisissa vuodesta 1873 Julia Rosaura Möllerin (1852–1919) kanssa. Waenerbergin veli oli taidemaalari ja opettaja Thorsten Waenerberg.
Evijärven surma

Evijärven surma on Evijärven kunnassa 29. marraskuuta 2003 sattuneesta henkirikoksesta käytetty nimi.
Pietarsaarelainen 16-vuotias Hannu Juhani Suvanto oli riidan seurauksena Evijärven nuorisoseuralla järjestetyn diskon aikana lyönyt kasvoihin 16-vuotiasta jepualaista Hanna Poutasta. Poutanen kaatui selälleen ja Suvanto jatkoi ojassa hänen pahoinpitelyään. Poutanen löydettiin seuraavana aamuna ojasta kuolleena. Suvanto oli saman illan aikana nauttinut marihuanaa ja hänellä oli mukanaan keskiolutta. 
Hannu Suvanto tuomittiin 13. elokuuta 2004 Kauhavan käräjäoikeudessa suljetuin ovin käydyssä oikeudenkäynnissä 7,5 vuoden vankeusrangaistukseen nuorena henkilönä tehdystä taposta, huumausaineen käyttörikoksesta ja alkoholijuoman hallussapitorikkomuksesta. Lisäksi hän sai maksettavakseen kaikkiaan lähes 53 000 euroa korvauksia. Mielentilatutkimuksessa Suvannon todettiin olleen tekohetkellä täydessä ymmärryksessä. Tutkimus kuitenkin totesi, että Suvanto kärsi epävakautta aiheuttavasta persoonallisuushäiriöstä. Suvanto itse kiisti tapposyytteen ja piti tekoa törkeänä pahoinpitelynä ja kuolemantuottamuksena.
Vaasan hovioikeus ei muuttanut käräjäoikeuden tuomiota marraskuussa 2004.
Oikeuden mukaan Suvannolla oli aiempaa väkivaltaista taustaa. Todistaja sanoi, että Suvanto olisi surmaa edeltäneenä päivänä uhannut Hanna Poutasta kuolemalla, mutta oikeus ei pitänyt tekoa etukäteen suunniteltuna.
Suvanto pääsi ehdonalaiseen vapauteen lokakuussa 2006. 1. joulukuuta 2006 hän sai kuitenkin jo uuden tuomion esitettyään puhelimitse tappouhkauksen surmajutun esitutkinnassa kuultua todistajaa vastaan. Mustasaaren käräjäoikeus tuomitsi hänet vuodeksi ja kahdeksi kuukaudeksi ehdottomaan vankeuteen.
Saue

Väestö

Kaupungin asukasluku on jo pitkään ollut kasvamaan päin. Kaupunki vetää puoleensa erityisesti Tallinnassa työskenteleviä ihmisiä läheisen sijaintinsa takia.
Vuonna 2011 Sauen kaupungissa oli 5 514 asukasta, joista 5 145 (93,3 %) oli virolaisia, 258 (4,7 %) venäläisiä ja 108 (2,0 %) muita kansallisuuksia.

Historia

Sauen kylä on mainittu asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1548. Samalla vuosisadalla Saueen perustettiin kartano, johon valmistui vuonna 1792 suuri päärakennus ja puisto. Nykyään kartanon tilat ovat kaupallisessa käytössä: sitä vuokrataan juhliin ja muihin tapahtumiin.
Vuonna 1960 Saue yhdistettiin Tallinnaan, johon se kuului vuoteen 1993 asti. Tuolloin Saue sai kaupunginoikeudet.
Vuonna 2017 Sauen itsenäisestä kaupungista tuli epäitsenäinen kaupunki ja osa uutta Sauen kuntaa yhdessä vanhan Sauen kunnan, Nissin ja Kernun kanssa.

Muuta

Sauessa on toiminut Pauligin tytäryhtiö vuodesta 1993 lähtien.
Harmaapääsirkku

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 16 cm eli se on suunnilleen pajusirkun kokoinen. Juhlapukuisen koiraan pää on tummanharmaa. Nokan ja silmän välissä on kellanvihreitä ja mustia höyheniä. Selkäpuoli on ruskea, mustaviiruinen. Yläperä on ruskea ja pyrstö tummanruskea. Alapuolen höyhenpuku on kellanvaalea epäselvin tummin viiruin. Tukeva nokka on vaalean punertava. Naaras ja nuori lintu ovat alapuolelta voimakkaan viiruisia eikä niillä ole tummanharmaata päätä.

Esiintyminen

Harmaapääsirkku elää ja lisääntyy Kaukoidässä: eteläisestä Siperiasta Kiinan ja Japanin pohjoisosiin. Se on muuttolintu, joka talvehtii Intian koillisosissa, eteläisessä Kiinassa ja Kaakkois-Aasiassa. Euroopassa sitä tavataan hyvin harvoin. Suomessa se on tavattu ainoastaan kerran, 2.11.1981 Dragsfjärdin Vänössä. Lajin kanta on elinvoimainen.

Elinympäristö

Pensaikot ja metsät kosteikkojen äärellä.

Lisääntyminen

Pesä on maassa tai matalalla puussa tai pensaassa. Munia on tavallisesti 4 tai 5.

Ravinto

Siemensyöjä. Poikasia ruokitaan myös hyönteisillä ja muilla pienillä selkärangattomilla.
Kansallinen vallankumousarmeija

Historia

Kansallinen vallankumousarmeija organisoitiin aluksi Neuvostoliiton avustuksella Kiinan yhdistämistä varten sotaherrojen aikakaudella. Armeija taisteli muun muassa toisessa Kiinan–Japanin sodassa ja Kiinan sisällissodassa Kansan vapautusarmeijaa vastaan. Vapautusarmeijan joukot taistelivat tosin vallankumousarmeijan rinnalla toisessa Kiinan–Japanin sodassa, mutta irtautuivat niistä hieman sodan päättymisen jälkeen. Kuomintangin vallan päättyessä 1947 vallankumousarmeija nimettiin uudelleen Kiinan tasavallan asevoimiksi, jolloin vallankumousarmeijasta tuli sen suurin aselaji, Kiinan tasavallan armeija.
Asko Argillander

Asko Mikael Argillander (s. 14. kesäkuuta 1982) on haapajärvinen muusikko, jonka elämästä ilmestyi kirja Erään tapon tarina (Like Kustannus, 2018). Asko on naimisissa Tilda Argillanderin kanssa, ja heillä on kaksi lasta. Asko valittiin vuoden haapajärviseksi vuonna 2018. Erään tapon tarina -kirjan on kirjoittanut Katariina Vuori. Asko Argillander & The Blue Flame yhtye julkaisi singlen tammikuussa 2019.
Rodoksenvinttikoira

Ulkomuoto

Rodoksenvinttikoira on keskikokoinen alkukantaista tyyppiä edustava vinttikoira. Karvamuunnoksia on kaksi: lyhyt- ja hapsukarvainen. Näistä ensiksi mainitun karvapeite on äärimmäisen lyhyt ja sileä, ja jälkimmäisen samankaltainen kuin salukilla. Väritys vaihtelee vaaleasta fawnista tumman punaruskeaan, ja musta on kaikkein harvinaisin vaihtoehto. Urosten säkäkorkeus on 56-64 cm ja narttujen 47-52 cm, urosten paino 12-16 kg ja narttujen 8-12 kg.

Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on älykäs, valpas, lempeä, omistajaansa syvästi kiintyvä, ketterä ja erittäin nopea. Sitä voi pitää sisätiloissa, koska se on kotioloissa rauhallinen, mutta se vaatii runsaasti liikuntaa ja tilaisuuden saada purkaa energiaa vapaana aidatulla alueella.
Rodoksenvinttikoiraa käytetään jäniksen, viiriäisen ja peltopyyn metsästykseen, ja se metsästää joko yksin tai pareittain. Perinteinen metsästyskoulutus kestää peräti neljä vuotta ja tulee yleensä kalliiksi. Parhaat yksilöt löytyvät yleensä paikallisten paimenten luota.

Alkuperä

Rodun arvellaan polveutuvan Rodoksen muinaisesta kámiroksenvinttikoirasta, joka oli peräisin minolaisen kulttuurin aikakaudelta. On kuitenkin olemassa myös toinen teoria, jonka mukaan se polveutuisi koirista joita líndoslaiset toivat mukanaan Kazakstanista, Turkmenistanista ja Uzbekistanista Émponaksen kylään. Ottomaanien vallan aikana rodoksenvinttikoira oli Johanniittain ritarikunnan suojeluksessa. 1930-1960-lukujen välisenä aikana se oli suosittu metsästyskoira, mutta sen jälkeen se oli vähällä kuolla sukupuuttoon sekoituttuaan muiden rotujen kanssa. Stergos Pesouvanis, yksi merkittävimmistä kasvattajista, on yrittänyt pelastaa rodun viimeisen 15 vuoden ajan. Nykyisestä 50 jäljellä olevasta yksilöstä kuitenkin vain harva on puhdasrotuinen.
Cefn Druids AFC

Cefn Druids AFC on vuonna 1992 perustettu walesilainen jalkapalloseura Wrexhamista Cefn Mawrin kylästä. Seura pelaa Walesin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Cymru Alliancessa.

Historia

Cefn Druids AFC:n juuret ovat vuonna 1869 perustetussa Druids FC:ssä (alun perin Plasmadoc Football Club). Druids yhdistyi 1923 Acrefair Unitedin kanssa ja uuden seuran nimeksi tuli Druids United FC. United puolestaan yhdistyi paikalliskilpailija Cefn Albion FC:n kanssa 1992, jolloin syntyi nykyinen Cefn Druids AFC.
Cefn Druidsin edeltäjä Druids FC on voittanut Walesin cupin kahdeksan kertaa vuosina 1880–1904. Nykymuotoisen seuran merkittävimmät saavutukset ovat Cymru Alliancen mestaruus 1999 ja Walesin cupin finaaliin pääsy 2012. Vaikka Cefn Druids hävisi finaalin, se pääsi ensimmäistä kertaa Eurooppa-liigaan. Seura putosi ensimmäisellä karsintakierroksella hävittyään MYPA:lle.
Karri Kuuttila

Pelaajaura

Kuuttila pelasi nuoruudessa koripalloa. Hänen perheensä muutti Yhdysvaltoihin kun hän oli 17-vuotias. High schoolissa Kuuttila pelasi koripalloa ja harrasti yleisurheilua, ja hänen kaverinsa houkuttelivat hänet kokeilemaan amerikkalaista jalkapalloa. Kuuttila kävi Lock Havenin yliopiston avoimessa harjoitustilaisuudessa, jossa hänet huomattiin ja hänelle tarjoittiin stipendi yliopistoon.
Kuuttilasta tuli hyökkäyksen linjamies. Hän harjoitteli pelipaikkaa yhden kesän ennen opintojen alkua, mutta onnistui saamaan pelipaikan Lock Havenin kokoonpanosta. Kuuttila pelasi neljä kautta yliopistojoukkueen vasempana tacklena ja NFL:n kykyjenetsijät arvioivat hänet maan 50 parhaimman uloimman linjamiehen joukkoon. Kuuttilaa ei kuitenkaan varattu NFL:n varaustilaisuudessa, mutta hän teki kesällä 2011 sopimuksen St. Louis Ramsin kanssa. Kuuttila osallistui Ramsin harjoitusleirille, mutta hänet leikattiin kokoonpanosta kolmen viikon jälkeen.
Kuuttila pelasi syksyn 2011 puoliammattilaisena Maryland Blizzard -joukkueessa. Hän palasi loppuvuodesta Suomeen ja teki sopimuksen Helsinki Wolverinesin kanssa. Wolverines pelasi Vaahteraliigan finaalissa 2012 häviten sen Helsinki Roostersille. Kaudella 2013 Wolverines hävisi finaalin toistamiseen Roostersille. Kuuttila siirtyi kaudeksi 2014 Turku Trojansiin, ja hänen kolmas kautensa Vaahteraliigassa päättyi jälleen finaalitappioon Roostersia vastaan.
Kauden 2016 jälkeen Kuuttila lopetti pelaajauransa ja marraskuussa hänet nimitettiin Turku Trojansin päävalmentajaksi kaudelle 2017. Peliuran lopetus jäi vain yhden kauden mittaiseksi. Vuonna 2018 Kuuttila teki sopimuksen Helsinki Wolverinesin kanssa.
Ethan Allen -luokka

Ethan Allen -luokka oli Yhdysvaltain laivaston toinen strateginen ohjussukellusveneluokka.

Suunnittelu

Ethan Allen-luokka oli jatkokehitelty versio George Washington -luokan ohjussukellusveneistä. Veneluokan pohjana ei kuitenkaan enää ollut Skipjack-luokan taistelusukellusvene, vaan suunnittelu aloitettiin täysin alusta. Veneistä tuli 9 metriä pidempiä kuin George Washington -luokasta, myös alusten runko oli vahvempi kuin edeltäjissään, näin ne pystyivät sukeltamaan syvemmälle. 
Voimanlähteenä oli Westinghouse S5W-painevesireaktori, joka tuotti höyryä kahdelle höyryturbiinille. Turbiinit pyörittivät yhtä potkuriakselia ja 7-lapaista potkuria. Alusten nopeudeksi sukelluksissa ilmoitettiin yli 20 solmua.

Aseistus

Kuten George Washington -luokassakin, kussakin veneessä oli 16 siiloa SLBM-ohjuksille. Ethan Allen -luokka oli varustettu Polaris-ohjuksin. Ethan Allen -luokka käytti kuitenkin alusta alkaen pidemmän kantaman omaavia Polaris A2-ohjuksia. Vuodesta 1966 lähtien kaikki veneet varustettiin Polaris A3-ohjuksilla.
Taktisena aseistuksena oli neljä torpedoputkea. Alkuvuosina aseistuksena olivat Mark16 mod 6 tai Mark37 -torpedot, kunnes vuonna 1974 veneet varustettiin uusilla Mark48-torpedoilla.

Käyttöhistoria

Ethan Allen -luokan veneet operoivat valmistumisestaan 1970-luvun puoliväliin Skotlannista, Holy Lochin laivastotukikohdasta käsin etupäässä Atlantilla ja Välimerellä. Veneet siirrettiin 1975 Tyynelle valtamerelle, ja niiden kotisatamaksi tuli Apra Habourin tukikohta Guamilla. 
USS Ethan Allen ampui 6. toukokuuta 1962 Frigate bird -harjoituksessa ensimmäisen kerran ydintaistelukärjellä varustetun SLBM-ohjuksen. Aluksen ollessa noin 1300 mailia Havaijilta kaakkoon, se ampui Polaris A2 -ohjuksen lounaaseen, 1100 mailin päähän. Taistelukärki räjähti tarkalleen maalialueensa yläpuolella 3,4 kilometrin korkeudessa Eteläisellä Tyynellämerellä. Tämä koe jäi myös toistaiseksi ainoaksi, kun ilmakehässä tehtävät ydinkokeet kieltävä sopimus tuli voimaan lokakuussa 1963.
Alukset toimivat strategisina ohjusveneinä vuoteen 1981 saakka, jolloin ne muutettiin taisteluveneiksi. Syynä muutokseen olivat käyttöön tulevat uudet Ohio-luokan ohjusveneet, sekä SALT II-sopimus. Sopimuksen rajoitusten mukaisesti aluksista poistettiin ohjukset sekä näiden ammunnanhallintajärjestelmät. Veneet palvelivat taisteluveneinä vielä joitakin vuosia tämän jälkeen. USS Sam Houston ja USS John Marshall olivat käytössä aina 1990-luvun alkupuolelle asti, varustettuina erikoistehtäviin, mm. SEAL-erikoisjoukkojen kuljettamiseen.
Korvafasaanit

Koko ja ulkonäkö

Korvafasaaneja tunnetaan neljä lajia: valkokorvafasaani (Crossoptilon crossoptilon), sinikorvafasaani (C. auritum), ruskokorvafasaani (C. mantchuricum) ja  harmaakorvafasaani (C. harmani). Suurin niistä on ruskokorvafasaani, jonka pituus on hieman vajaa metri ja paino 1 450–2 475 grammaa. Koiraat ovat huomattavasti naaraita suurikokoisia. Koirailla on pitkä, tuuhea pyrstö ja punaiset heltat. Väritykseltään ne ovat pääosin harmaa-musta-valkoisia.

Esiintyminen

Korvafasaaneja esiintyy Kiinan sisäosissa. Lajeista harvinaisin on ruskokorvafasaani, jota esiintyy Pekingin lounaispuolella. Sinikorvafasaani elää aivan Kiinan keskiosissa ja se on kolmesta lajista runsain. Valkokorvafasaanin elinalue on etelämpänä Sichuanissa ja Yunnanissa. Korvafasaaneja tarhataan jonkin verran eri puolilla maailmaa.

Elinympäristö

Ruskokorvafasaani elää vuoristometsissä.

Lisääntyminen

Korvafasaanien pesä on maassa. Munia on 4–8, joita naaras hautoo 24–28 päivää.

Ravinto

Ruskokorvafasaani syö erityisesti tyrnin marjoja.