google/wiki40b huggingface dataset:
Turun punavankileirin muistomerkki ”535”

Turun punavankileirin muistomerkki ”535” on taiteilija Ismo Kajanderin suunnittelema ja  Turun Aikuiskoulutuskeskuksen metallipuolen opettajan Reijo Möttösen toteuttama teos Kurjenkaivonkentän rinteessä Turussa. Taideteos paljastettiin vuonna 1994 paikalla, jossa oli sisällissodan jälkeen ollut Turun vankileiri. Leirillä oli enimmillään 3300 punaista vankia, joista 175 menehtyi.
Muistomerkissä voi nähdä ristin, rastin tai kompassin omasta tulkinnasta riippuen. Tasapitkät sakarat yhdistyvät keskeltä nousevaan kalliokumpareeseen. Muistomerkin teksti on pitkäaikaisen turkulaisen poliitikon ja kansanedustajan Pertti Paasion kynästä: ”Te kärsitte toivonne tähden”.
Hanketta tukivat useat tahot, muun muassa Tammisaaren punavankileirin rahasto. AGA lahjoitti hitsausmateriaalin ja Raahen rautaruukki tarvittavan metallilevyn.
Huruksela

Huruksela on kylä Kotkan kaupungin pohjoisosassa Kymijoen varrella. Kylä on maaseutualuetta, jossa on suhteellisen tiivistä asutusta kyläraittien varrella. Hurukselan asukasluku on 227 (31.12.2012). Huruksela kuului Kymin kuntaan vuoteen 1976 saakka.

Maantiede ja luonto

Hurukselan kylänosia ovat Salonmäki, Heikkilänmäki, Mammulanmäki, Hirvenmäki, Kahrinmäki ja Sakkara. Kylää halkovat monet Kymijoen sivuhaarat, kuten Leppäjoki, Hirvenjoki, Takajoki ja Vuorenjoki. Kylän eteläosissa kohoavat Vehkovuori (66,5 m), Mäyrävuori ja Vartioisvuori. Etelän suunnalle aukeavalta Vartioisvuorelta on suora näkyvyys Kotkan Pernoon kylän Haukkavuorelle, ja molemmat vuoret ovatkin muinaisia vainovalkeiden polttopaikkoja.
Hurukselan maaperän tunnusomainen piirre ovat jääkauden paljastamat avokalliot, joista suurimmat ovat kooltaan useita hehtaareita.
Hurukselan kasvillisuus on seka- ja havumetsää sekä viljelysmaiden kasvillisuutta. Kymijoesta ja metsien pilkkomasta viljelysmaasta johtuen kylän linnusto on erittäin runsas ja monipuolinen. Pesivään lajistoon kuuluvat muun muassa harmaahaikara, kaulushaikara, ruisrääkkä ja kalasääski.

Historia

Hurukselasta on löydetty kivikauden aikaisia asuinpaikkoja, joista löydöksinä on mm. kivikirveitä, talttoja ja saviruukkujen palasia. Pysyvän asutuksen kylään arvioidaan syntyneen 1100 - 1200 luvuilla. Ensimmäiset kirjalliset maininnat Hurukselan kylästä ovat 1400-luvulta. 1500-luvun puolivälin jälkeen Hurukselassa oli 12 taloa, joista muodostui kylän ns. kantatilat, pääosin 1600-luvun alkupuolella. Talot olivat numerojärjestyksessä Heikkilä, Purtilo, Koho, Rysä, Kahari, Sakuri, Hirvi, Yrjölä (Susi), Halkola, Loppari, Einola ja Mattila. Kylän suojainen sijainti (lännessä, pohjoisessa ja idässä Kymijoki, kaakossa ja etelässä suuret suoalueet) säästi kylän suuremmilta hävityksiltä isonvihan ja pikkuvihan aikana. Kylässä Kymijoen rannalla Wredebytä vastapäätä sijaitsee varsin tunnettu Tyllikivi, joka on saanut nimensä tyllipitsin kaupasta, jota harjoitettiin joen rannalla Ruotsin ja Venäjän rajan kulkiessa joessa. 
Hurukselan kansakoulu aloitti toimintansa vuonna 1890. Kansakoulun ensimmäinen opettaja oli myöhemmin kansanedustajana toiminut Vilho Reima. Vuosina 1895–1900 opettajana toimi Kaarlo Wuorio (1861–1900), joka myös perusti Hurukselan torvisoittokunnan. Koulu lakkautettiin vuonna 2004 oppilaiden vähyyden vuoksi.
Tanskansalmi

Tanskansalmi (tansk. Danmarksstrædet, isl. Grænlandssund) sijaitsee Grönlannin ja Islannin välillä Pohjoisella jäämerellä. Kapeimmalta kohdaltaan salmi on noin 290 kilometriä leveä, pituus eteläsuuntaan noin 483 kilometriä. Kylmä Itä-Grönlannin virta virtaa salmen länsiosassa etelään ja kuljettaa mukanaan jäävuoria, jotka ovat peräisin Pohjoiselta jäämereltä tai Grönlannin mannerjäätiköstä. Islannin lähellä lämpimämmän Irmingerin virran osa virtaa kohti pohjoista.
Vuonna 1941 saksalainen taistelulaiva Bismarck upotti englantilaisen HMS Hoodin Tanskansalmessa.
Masahiko Inoha

Jalkapallomaajoukkue

Hän edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 2011-2013.
Antti Pertovaara

Antti Yrjö Pertovaara (s. 17. toukokuuta, 1953, Helsinki) on ollut vuodesta 2004 lähtien Helsingin yliopiston fysiologian professori. Hän on ollut myös Turun yliopiston fysiologian professori. Hän valmistui lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1978 ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1982. Hän oli vuosina 1978–1991 Helsingin yliopiston assistentti, apulaisopettaja ja vt. apulaisprofessori, vuosina 1986–1987 Michiganin yliopiston vieraileva tutkija, vuosina 1991–2004 Suomen akatemian vanhempi tutkija, varttunut tieteenharjoittaja, vuosina 1991–1992 Heidelbergin yliopiston ja vuosina 2001–2002 Harvardin yliopiston vieraileva tutkija. Hän on ollut useiden tieteellisten sarjojen toimitusneuvoja ja tieteellisten seurojen hallituksien jäsen. Hän on julkaissut yli 200 tieteellistä artikkelia neurofysiologian alalta. Hän on ollut vuodesta 1984 Helsingin yliopiston ja vuodesta 2010 Turun yliopiston fysiologian dosentti.
Papy Djilobodji

Seurajoukkueura

Djilobodjin uran ensimmäinen seura oli ranskalainen Sénart-Moissy, jota hän edusti vuodet 2009–2010 tehden 10 ottelussa yhden maalin. Tammikuussa 2010 Djilobodji siirtyi Ligue 2:n FC Nantesiin. Seura nousi kauden 2012–2013 päätteeksi Ligue 1:een. Djilobodji teki pääsarjadebyyttinsä elokuussa 2013 SC Bastiaa vastaan ja avausmaalinsa saman vuoden lokakuussa Evian Thonon Gaillard FC:n verkkoon. Kaudella 2013–2014 hän pelasi 28 ottelua tehden kolme maalia ja kaudella 2014–2015 31 ottelua ilman maaleja.
Syyskuussa 2015 Djilobodji siirtyi Englannin valioliigan hallitsevaan mestarijoukkueeseen Chelsea FC:hen. Syyskaudella hän ei kuitenkaan pelannut yhdessäkään Valioliigan ottelussa, joten tammikuussa 2016 hän siirtyi lainalle Saksan Bundesliigan Werder Bremeniin.

Maajoukkueura

Djilobodji debytoi Senegalin jalkapallomaajoukkueessa elokuussa 2014 ystävyysottelussa Sambiaa vastaan. Vuoden 2015 Afrikan-mestaruuskilpailuissa hän pelasi kahdessa ottelussa.
Valter Hietanen

Valter Hietanen (15. tammikuuta 1893 Heinolan maalaiskunta – 6. kesäkuuta 1942) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat metsätyönjohtaja Iisakki Hietanen ja Eriikka Nieminen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Kerttu Ester Kotilaisen kanssa.

Opinnot

Hietanen kävi kansakoulun ja Haminan taistelukoulun vuonna 1918 sekä Taistelukoulun kanta-aliupseerikurssin vuosina 1929–1930.

Jääkärikausi

Postinkantajana toiminut Hietanen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 13. tammikuuta 1916 yhdessä veljensä Johan Aarne Hietasen kanssa. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Sisällissodan jälkeinen aika

Hietanen toimi sisällissodan jälkeen Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 4:ssä, josta muodostettiin myöhemmin Jääkäripataljoona n:o 2 ja edelleen Pohjolan jääkäripataljoona sekä Kajaanin sissipataljoona. Hänet määrättiin 12. lokakuuta 1920 koulutusaliupseeriksi pataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 15. joulukuu 1921 pataljoonan varusvaraston hoitajaksi ja edelleen 22. elokuuta 1924 ase- ja vaatevaraston hoitajaksi. Toisen komppanian koulutusaliupseeriksi hänet komennettiin 22. syyskuuta 1927 alkaen, ja siirrettiin 31. marraskuu 1930 alkaen Asevarikko 4:n vartiokomennuskunnan päälliköksi ja edelleen 1. toukokuuta 1934 Tampereen sotilaspiirin esikuntaan varastonhoitajaksi.

Talvisota

Hietanen osallistui talvisotaan edelleen Tampereen sotilaspiirin (myöh. Pirkka – Hämeen suojeluskuntapiirin) esikunnassa varaston hoitajana. Hän jatkoi tehtävässä myös välirauhan aikana ja vielä jatkosodan puhjettuakin, mutta erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1941 kohta jatkosodan puhkeamisen jälkeen. Hänet haudattiin Tampereelle.
Bio Grand

Bio Grand on Tikkurilan keskustassa Vantaalla sijaitseva elokuvateatteri. Se on toiminut vuodesta 1939 lähtien ja sen nykyiset tilat valmistuivat 1984. Teatterin 184-paikkainen esityssali on varustettu 3D-esityslaitteistolla.

Sijainti

Bio Grand sijaitsee Tikkurilan keskustassa Kielotien ja Tikkurilantien kulmassa, osoitteessa Kielotie 7. Elokuvateatterin takana on parkkipaikka. Elokuvateatteri sijaitsee lähellä Tikkurilan rautatieasemaa.

Varhaiset vaiheet ja kulta-aika

Ingrid Ekmanin rakennuttama Grandin liiketalo, johon tuli myös tilat elokuvateatteria varten, rakennettiin Rajatien (nykyinen Kielotie) ja Valtatien (nykyinen Tikkurilantie) kulmaan 1938. Uudenaikaisen teatterin avajaisnäytös oli 16. syyskuuta 1939. Sen elokuvaprojektorit olivat Saksasta tuodut Ernemann IV -merkkiset laitteet, joita käytettiin aina 1970-luvun lopulle saakka. Äänilaitteista vastasi Suomen Philips. 
Toisen maailmansodan aikana kotimainen ja läntinen ohjelmisto olivat vallitsemassa asemassa, mutta esimerkiksi myös saksalaista ohjelmistoa esitettiin. Jatkosodan puhjettua puolustusvoimien katsauksista tuli teatterin vakio-ohjelmistoa. Bio Grandin kulta-aika sijoittui 1950-luvulle. 1960-luvulla se kuitenkin ajautui monien muiden elokuvateatterien tavoin taloudelliseen ahdinkoon ja teatteritoiminnan harjoittaja Bio Grandin tiloissa vaihtui usein.

Kohti nykypäivää

1963–1973 teatteritoimintaa Bio Grandissa harjoitti Osmo Rantanen. Teatteri ei saanut elokuvia yhtä nopeasti kuin muut maaseututeatterit. 1973 toiminta siirtyi Jussi Puikkosen omistamalle Kent-Filmille, minkä jälkeen teatteritoiminta Grandissa piristyi. Samana vuonna Vantaan Kino aloitti teatterissa kunnallisen elokuvatoiminnan. Yhteistyö kaupungin ja teatterin välillä jatkui 1973–1982 ja sen jälkeen vuodesta 1984 nykypäivään.
Vanhan rakennuksen purkityöt alkoivat vuonna 1982 ja uusi liikekeskus Grandinkulma ja nykyinen teatteri valmistuivat 1984. Kent-Filmi jatkoi toimintaansa Bio Grandissa vuoteen 1989, jolloin Vantaan kaupunki osti yhtiön. Siirtymäkaudella 1988–1989 Vantaan kaupunki ylläpiti teatterin toimintaa. Vuonna 1989 teatteri siirtyi nykyiselle omistajalleen Kimmo Lohmanin omistamalle BG-Filmsille.

Bio Grand nykypäivänä

Bio Grandin 70-vuotispäivää vietettiin 14.–16. toukokuuta 2009. Juhlaelokuvasarjassa esitettiin neljä suomalaista merkkiteosta: Teuvo Tulion ohjaama Laulu tulipunaisesta kukasta (1938), Mikko Niskasen ohjaama Käpy selän alla (1966), Risto Jarvan ohjaama Jäniksen vuosi (1977) ja Aki Kaurismäen ohjaama Boheemielämää (1992). Paikalla oli myös Vantaan kaupunginhallituksen puheenjohtaja ja kansanedustaja Tapani Mäkinen.
Bio Grand on entisen Helsingin maalaiskunnan elokuvateattereista ainoa nykypäivänä toimiva.

Esityslaitteisto

Teatterissa on 184-paikkainen esityssali. Se on varuastettu 3D-esityslaitteistolla, joka otettiin käyttöön teatterin 70-vuotisjuhlavuonna 2009. Projektorilaitteen on valmistanut Barco. Valkokankaan takana on kolme JBL:n valmistamaa pääkaiutinta ja kaksi 18-tuumaista subwooferia. Salin ympäri kiertävät surroundkaiuttimet ovat myös JBL:n valmistamia. Salin äänentoistoa parannettiin 2008 asentamalla Dolby Laboratoriesin kehittämä ääniprosessori.
Fenformiini

Ominaisuudet ja käyttö

Huoneenlämpötilassa fenformiini on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja vesiliuos on lähes neutraali. Fenformiinin vaikutusmekanismi perustuu siihen, että molekyyli sitoutuu AMP-aktivoituihin proteiinikinaaseihin ja aktivoi ne. Tämän vuoksi elimistö tulkitsee insuliinitason olevan liian matala. Yhdiste myös estää glykogeenin pilkkoutumista maksassa ja nämä vaikutukset alentavat veren glukoositasoa. Fenformiini tuli markkinoille vuonna 1957 kakkostyypin diabeteksen hoitoon ja sitä käytettiin sen hydrokloridisuolana. 1960-luvulla alkoi ilmestyä raportteja, jotka esittivät potilaiden maitohappoasidoosin ja ketoosin sekä fenformiinin käytön välillä olevan yhteyden. Vuonna 1976 julkaistun tutkimuksen mukaan näillä oli selkeä yhteys ja lääkeaine vedettiin markkinoilta useassa maassa vuonna 1977. Kuolleisuus fenformiinin aiheuttamaan maitohappoasidoosiin oli jopa yli 50 %. Yhdysvaltain lääketurvallisuusviranomainen FDA on nimittänyt fenformiinia yleiselle terveydelle vaaralliseksi aineeksi.
William Stukeley

William Stukeley (7. marraskuuta 1687 – 3. maaliskuuta 1765) oli brittiläinen antikvaari ja lääkäri, joka tunnetaan erityisesti Stonehengen ja Avebury Circlen tutkimisesta. Häntä pidetään yhtenä arkeologian perustajana. Stukeley oli Isaac Newtonin hyvä ystävä ja kirjoitti hänestä tämän kuoleman jälkeen elämäkerran. Stukeley kuului vapaamuurareihin.

Elämä

Stukeley syntyi Holbeachissä, Lincolnshiressa. Hänen isänsä oli ammatiltaan juristi. Opiskeltuaan Corpus Christi Collegessa Cambridgessa hän muutti Lontooseen. Siellä hän jatkoi opintojaan lääketieteen alalla St Thomas's Hospitalissa. Vuonna 1710 Stukeley aloitti oman praktiikan Bostonissa Lincolnshiressa, mutta palasi takaisin Lontooseen seitsemän vuotta myöhemmin. Vielä samana vuonna hänet valittiin Englannin tiedeakatemian, Royal Societyn, jäseneksi. Vuonna 1718 hän perusti itse Society of Antiquariesin, toimien yhdeksän vuotta sen sihteerinä.

Stonehenge

Stukeleyn Stonehengen tutkimukset ovat historian ensimmäinen yritys määrittää monumentin ikä. Hänen mukaansa rakentajien oli ymmärettävä magnetismia, koska monumentti osoitti kohti magneettista pohjoisnapaa. Stukeley päätyi laskelmissaan tulokseen, että Stonehenge valmistui noin vuonna 490 eaa.; tämä on tuhansia vuosia myöhemmin verrattuna nykytietämykseen.
Władysław Gomułka

Władysław Gomułka (6. helmikuuta 1905 – 1. syyskuuta 1982) oli puolalainen poliitikko ja maan kommunistinen johtaja kahteen otteeseen. Hän järjesti vuoden 1941 jälkeen Puolan kommunistisen puolueen ja oli sen pääsihteeri 1943–1948. Gomulka syrjäytettiin Stalinin määräyksestä puoluelinjalta poikkeamisesta syytettynä vuonna 1948, mutta hän nousi takaisin samaan tehtävään 1956. Gomulka säilytti sitten asemansa vuoteen 1971,  jolloin taloudellisen kriisitilanteen aiheuttamat levottomuudet pakottivat hänet eroamaan lopullisesti.

Elämä

Gomułka liittyi vanhaan Puolan kommunistiseen puolueeseen (Komunistyczna Partia Polski, KPP) vuonna 1926. Hän välttyi vuoden 1938 Suuresta vainosta, jolloin useimmat (KPP) jäsenet tuhottiin Stalinin käskystä Neuvostoliitossa. Gomułkasta tuli yksi merkittävimmistä puolalaisista kommunisteista ja hän otti osaa Puolan työväenpuolueen (Polska Partia Robotnicza) muodostamiseen vuonna 1943.
Hän oli Puolan varapääministeri väliaikaisessa hallituksessa vuosina 1945–1947. Hän oli tärkeä henkilö kommunistipuolueessa, auttoi kommunisteja manipuloimaan ja voittamaan suorassa kansanvaalissa 1946 ja Puolan vaaleissa, 1947. Gomułkasta tuli "Puolan hegemoni". Stalin suhtautui epäluuloisesti Gomułkan tapaisiin "kotikommunisteihin". Stalin syytti Gomułkaa "nationalistisista poikkeamista" vuonna 1948. Vuosina 1951–1954 Gomułka oli syrjässä Puolan yhdistyneen työväenpuolueen toiminnasta.
Stalinistisen Bolesłav Bierutin kuoleman jälkeen Gomułka nousi uudelleen puolueen johtajaksi lokakuussa 1956. Hänen uudistuksensa olivat suosittuja ja hänen "puolalainen tiensä sosialismiin" tuli tunnetuksi. Palkat nousivat 50 prosentilla ja maan raskasta teollisuutta kehitettiin. Maatilojen kollektivointi peruttiin, sensuuria höllennettiin ja yhteistyö katolisen kirkon kanssa aloitettiin. Neuvostoliiton johto kutsui Gomułkan neuvottelemaan Varsovaan Unkarin kansannousun johdosta lokakuussa 1956 . Gomułka nimitettiin Puolan yhdistyneen työväenpuolueen pääsihteeriksi. Gomułka hyväksyi virallisesti katolisen kirkon ja puolueen toisinajattelijoita (esimerkiksi Kołakowski). Hän otti osaa Varsovan liiton hyökkäykseen Tšekkoslovakiaan vuonna 1968. Samaan aikaan sensuurin tiukkeni ja opiskelijoiden ja intelligentsijan valvontaa tiukennettiin. Maaliskuussa 1968 aloitettiin juutalaisvastainen kampanja muiden Neuvostoblokin maiden tapaan Kuuden päivän sodan jälkeen vuonna 1967.
Joulukuussa 1970 telakkatyöläisten levottomuuksissa ammuttiin lukuisia ihmisiä. Gomułka pakotettiin eroamaan julkisista tehtävistään vuonna 1971. Nuorempi ja dynaamisempi Edward Gierek nousi puolueen johtoon. Gomułka pakotettiin eläkkeelle. Hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1982 Gomułkan huono maine jätettiin sivuun propagandassa ja hänen ansionsa tunnustettiin. Hänen muistelmansa julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1994.
Kanavan laidalla

Juoni

Nuori ylioppilas viihtyy morsiamensa vastustuksesta huolimatta tukkityöläisenä ja tutustuu kanavalla kaunottareen. Isoäiti paljastaa tytön vanhempien surullisen rakkaustarinan, joka vaikuttaa nykyisyyteenkin.

Arviot

Aikalaisarvioissa suhtautuminen elokuvaan oli kohtalaisen myönteistä. Lähtökohta, rekilaulut, nähtiin pääosin hyödyntämättömänä kulttuuriaarteena. Raoul af Hällström kiittää myös aiempiin elokuviin verrattuna aiheen kultivoitunutta käsittelytapaa. Tosin käsikirjoituksen käänteitä hämmästeltiin: käsikirjoittaja on ”- - eksynyt helppohintaiseen ja väkinäisen sovinnaiseen ratkaisuun, josta kukaan ei usko rahtuakaan” (Olavi Veistäjä). 
Elokuvan kauniit maisemat saavat tv-esityksen yhteydessä kriitikolta kiitosta.
Angela Hucles

Yliopisto

Pelatessaan vuosina 1996–1999 yliopistojalkapalloa Virginia Cavaliersin joukkueessa Virginian yliopistossa hänet valittiin neljästi Atlantic Coast Conferencen vuoden pelaajaksi. Hucles teki noiden kausien aikana yhteensä 59 maalia sekä 138 pistettä, joka on vieläkin seuran voimassa oleva ennätys.

Seuraura

Valmistuttuaan Virginian yliopistosta vuonna 2000 Hucles debytoi ammattilaistasolla Hampton Roads Piranhas-joukkueessa USL W-Leaguessa. Hän pelasi joukkueessa 14 ottelua, joissa teki kuusi maalia ja alusti seitsemän.
Vuonna 2001 hänet varattiin Women's United Soccer Associationin varaustilaisuudessa 12. kierroksella varausnumerolla 93. Varaajajoukkue oli bostonilainen Boston Breakers. Samana vuonna 6. maaliskuuta Hucles iski Breakersin seurahistorian ensimmäisen maalin ottelussa Duke Blue Devilsiä vastaan. Hän jatkoi Breakersissa vuoteen 2003 saakka, jolloin Women's United Soccer Association lopetti toimintansa sen budjetin riittämättömyyden vuoksi.
Vuonna 2006 Hucles siirtyi taas pelaamaan USL W-Leagueen tällä kertaa Boston Renegadesin paitaan. Hän pelasi joukkueessa 16 ottelua, joissa iski kolmetoista ja syötti kolme osumaa. Vuonna 2009 hän palasi Boston Breakersiin, joka oli juuri aloittanut toimintansa uudelleen, kun Women’s Professional Soccer, jossa seura pelaa, perustettiin.
Hucles ilmoitti 16. huhtikuuta 2009 lopettavansa jalkapallouransa.

Maajoukkueura

Angela Hucles debytoi Yhdysvaltain naisten jalkapallomaajoukkueessa FIFAn turnauksessa vuonna 2003, kun Yhdysvallat löi Meksikon 3–0. Hän voitti maajoukkuetasolla kaksi olympiakultaa, 2004 Ateenasta sekä 2008 Pekingistä. Maailmanmestaruuskilpailuista Huclesin saldo on kaksi pronssimitalia, jotka hän sai 2003 sekä 2007. Hän pelasi kaikkiaan maajoukkuetasolla 109 ottelua, ja on lukemallaan kaikkien aikojen 24. eniten otteluita Yhdysvaltain naisten jalkapallomaajoukkueessa pelannut.
Hucles ilmoitti 16. huhtikuuta 2009 lopettavansa uransa maajoukkueessa. Hän pelasi viimeisen maaottelunsa 22. heinäkuuta 2009 Kanadaa vastaan.
Kobolttikanuuna

Kobolttikanuuna eli kobolttikeilahoitolaite on sädehoitoon aiemmin käytetty erikoislaite.
Kobolttikanuuna muodostuu säteilevästä keskusyksiköstä, suojakuorista sekä kohdistuslaitteistosta ohjaimineen. Säteilevänä aineksena käytetään yleensä kobolttiseosta, jossa säteilevänä isotooppina on koboltti-60, mistä nimikin tulee. Eräissä vanhimmissa 1950-luvulla valmistuneissa laitteissa käytettiin säteilevänä aineksena radiumseosta, kobolttiseos kehitettiin myöhemmin. Näistä vanhimmista laitteista käytetään nimitystä radiumkanuuna.
Kobolttikanuunaa käytetään silloin, kun jokin syöpälaji tarvitsee voimakasta ja tarkkaan suunnattua sädehoitoa. Kohdistuslaitteiston avulla sädesuihku voidaan suunnata millintarkasti haluttuun kohtaan, jolloin se vahingoittaa tervettä kudosta mahdollisimman vähän.
Erityisesti kobolttikanuunaa käytetään silloin, kun potilaan entinen luuydin on luuydinsiirron vuoksi lamautettava kokonaan, mikä tehdään yhdellä tai useammalla kobolttikanuunalla potilaaseen kohdistetun tuhannen radin (=10 gray) syväsädeannoksen avulla.

HYKS:in vanhan sädehoitoklinikan kobolttikanuuna

Suomen ensimmäinen radiumkanuuna, saatiin lahjoituksena W. Frenckellilta vuonna 1938, ja se sijoitettiin Helsingin yleiseen sairaalaan. Suomen ensimmäinen kobolttikanuuna saatiin lahjoituksena Neuvostoliitolta 1950-luvulla. Se sijoitettiin silloiseen Sädehoitoklinikkaan Unioninkatu 38:aan, jonne rakennettiin yhä jäljellä oleva erityisesti lyijyllä panssaroitu suojatila. Rakennus jäi tarpeettomaksi, kun Sädehoitoklinikka muutti vuonna 1962 Meilahteen uudisrakennukseen, ja tila oli monenlaisessa käytössä varastosta sosiaalitilaksi, kunnes siitä vuonna 1980 tehtiin sairaalan apteekki. Klinikan henkilökuntaan kuulunut harrastelijataiteilija, konemestari Esko Puumalainen maalasi apteekille oman nimikyltin: entisestä suuresta paistinpellistä tehdyssä kyltissä on punainen ketun kuva ja teksti KETTU-apteekki, koska korttelin nimi on Kettu. Kyltti korjattiin pois sairaalan sulkemisen yhteydessä vuonna 1994, ja sitä säilytetään Töölön sairaalan apteekissa, jonne suljetun apteekin toiminnot ja henkilökunta sijoitettiin.
Kobolttikanuunan suojarakennuksen läpi aiottiin 1990-luvulla rakentaa yliopiston kampushankkeeseen liittyvä porttikäytävä, mutta yrityksestä oli luovuttava, kun ilmeni, että rakennus on suojelukohde, ja lisäksi sen sisällä oleva noin puoli metriä paksulla erikoisseinällä varustettu lyijysuojattu hoitotila olisi ollut äärimmäisen kallis purettava. Kiireisen urakoitsijan purkamat osat kattoa ja kadunpuoleista seinää jouduttiin rakentamaan entiselleen.
Rakennus on ulkoisesti lähes ennallaan, ja sen seinässä on muistolaatta. Kobolttikanuuna käytettiin loppuun 1960-luvulla. Sen kuoret ohjaimineen ovat Meilahdessa Syöpätautien klinikan kellariin sijoitetun odotustilan seinällä muistomerkkinä. Säteilevä ydin palautettiin takaisin Neuvostoliittoon.
Ykkösen olosuhdeohjelma

Kaudella 2006 otettiin Ykkösessä käyttöön olosuhdeohjelma Veikkausliigan malliin. Sen tarkoitus on toimia eräänlaisena väliportaana ennen pääsarjan olosuhdevaatimuksia ja sitä kautta helpottaa nousijan taloudellisia rasituksia. Tarve tälle uudistukselle on ilmeinen, koska Ykkösestä korkeimmalle sarjatasolle nousseet joukkueet ovat säännöstään olleet vaikeuksissa Veikkausliigan olosuhdeohjelman vaatimusten täyttämisessä. Olosuhdeohjelman vaatimukset olivat ensimmäistä kertaa käytössä kaudella 2007.
Kolmikoura (Kuhmoinen)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 8,2 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 550 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Vesijaon valuma-alueeseen (35.784) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 147,9 metriä mpy.
Oravivaara

Oravivaara on kylä Hyrynsalmen kunnassa Kainuussa. Kylä sijaitsee Hyrynsalmen lounaisosassa, 8 kilometrin päässä kirkonkylästä. Tutkimusten mukaan kuuluisa Tommi-puukko syntyi Oravivaaran Mustalahdessa 1870-luvun alussa.
Oravivaaran kylä sai oman koulupiirinsä keväällä 1926. Piirin 39 kouluikäisen lapsen koulupaikkana oli kunnan omistama Kaunislehdon talo, jossa koulu alkoi vuonna 1928. Aikanaan kylään rakennettiin oma koulurakennus, joka sijaitsee Vanhantien varressa. Oravivaaran koulu lakkautettiin vuonna 1983.
Oravivaarassa sijaitsee Kaunislehdon talomuseo, joka avattiin yleisölle 20.6.1973.
Oravivaaran kautta kulkee Ämmänsaaren rata, ja vuosina 1939–1983 siellä sijaitsi Oravivaaran seisake.
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 1981

Kahdennettoista yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut pidettiin vuonna 1981 Grenoblessa, Ranskassa. Grenoble oli isännöinyt kisoja jo kerran aikaisemmin vuonna 1972.
Dean Koontz

Dean Ray Koontz (s. 1945 Pennsylvania,  Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kauhukirjailija. Dean Koontzin kirjoja on julkaistu 38 eri kielellä ja myyty yli 200 miljoonaa kappaletta. 
Koontz on käyttänyt useita salanimiä, muun muassa David Axton, Brian Coffey, Deanne Dwyer, K. R. Dwyer, John Hill, Leigh Nichols, Anthony North, Richard Paige, Owen West ja Aaron Wolfe. Osa nimellä Brian Coffey julkaistuista kirjoista on suomennettu myös Koontzin omalla nimellä. Koontzin kirjoja on julkaissut Suomessa Book Studio ja yhtiön sulautumisen jälkeen Gummerus.