Saint Louis

Nimi

Kaupungin nimi on ranskaa. Englanninkieliset ääntävät sen nimen [seɪntˈluːɪs] tai [seɪnt'luəs] ja ranskankieliset [sɛ̃ lwi]. Kaupunki on saanut todennäköisesti nimensä Ranskan kuninkaan Ludvig IX:n mukaan. Ranskalaiset perustivat sen vuonna 1764, ja Yhdysvalloille se siirtyi Louisianan oston yhteydessä. Alkuun se kehittyi viimeisenä kaupunkina ennen uusia läntisiä rajaseutuja. Sittemmin siitä on tullut merkittävä teollisuuskaupunki.
Amerikansuomessa kaupunkia on kutsuttu nimellä ”Lousi” tai ”Loussi”. Nimet ovat tuttuja esimerkiksi Hiski Salomaan lauluista.

Varhaisvaiheet ja perustaminen

St. Louisin ympäristön ensimmäisiä asukkaita olivat Mississippin kulttuurin kummunrakentajat. Ne hävisivät Euroopan keskiajan aikana ja jättivät jälkeensä suuria kumpuja, joista St. Louis sai varhaisen lempinimensä, Mound City. Mississippin vastarannalla sijaitseekin suuri Cahokian muinaiskaupunki.
Ensimmäiset valkoiset, jotka kiinnittivät paikkaan huomiota, olivat pohjoista reittiä Mississippille vaeltaneet ranskalaiset Louis Jolliet ja Jacques Marquette 1673. Robert Cavelier de La Salle vaati koko jokilaaksoa Ranskalle viisi vuotta myöhemmin. Vuonna 1703 paikalle perustettiin katolinen lähetysasema. Pierre Laclède perusti espanjalaisten alueelle 1764 poikapuolensa René Auguste Chouteaun kanssa pienen kauppa-aseman, joka sai nimekseen Saint Louis Ludvig IX:n mukaan.
Vuonna 1763 seitsenvuotisen sodan päätteeksi solmitun rauhan ehtojen mukaan Ranska luovutti Englannille Mississippin itäpuolen, minkä seurauksena monet ranskalaiset muuttivat joen länsipuolelle, St. Louisiin. Kaupunki luovutettiin Ranskalle 1800, mutta Louisianan oston seurauksena 1803 se siirtyi Yhdysvalloille. Maaliskuussa 1804 Thomas Jeffersonin ollessa Yhdysvaltain presidenttinä Saint Louisissa vietettiin juhlallista "Kolmen lipun päivää". Ensin laskettiin Espanjan lippu ja nostettiin Ranskan lippu, joka vielä laskettiin Yhdysvaltain lipun tieltä. Virallisesti Saint Louisin kaupunki ei siis koskaan ole ollut Englannin vallan alaisena.

Portti länteen

Lewisin ja Clarkin tutkimusretki lähti 1804 Saint Louisista tutkimaan Yhdysvaltain luoteisosia. Kaupunki oli tuolloin kasvanut Yhdysvaltain turkiskaupan keskukseksi, ja siellä oli noin tuhat asukasta. Retkikunta saapui pari vuotta myöhemmin takaisin St. Louisiin, josta tutkimusmatkailijoiden ja turkismetsästäjien viimeinen etappi ennen tutkimattomia alueita. Kaupunki on tunnettu myöhemmin nimellä ”Portti länteen”. St. Louisista tuli Louisianan territorion pääkaupunki 1805 ja Missourin territorion 1812.
Ensimmäinen höyrylaiva saapui St. Louisiin 1817, ja kaupungista kehittyi merkittävä jokisatama. St. Louisissa pidettiin Missourin perustuslakikokous, mutta Missourin saatua 1821 osavaltion oikeudet, St. Louisia ei valittu kuitenkaan osavaltion pääkaupungiksi. Kaupunginoikeudet St. Louis sai 1822.

Onnettomuuksia ja sota-aika

Kaupunkia koetteli 1849 koleraepidemia ja samana vuonna laaja tulipalo tuhosi suuren osan kaupunkia sekä osan höyrylaivastosta. Tulipalo oli lähtenyt höyrylaivan räjähdettyä satamassa. Vain kaksi historiallista rakennusta säilyi St. Louisin keskustassa. St. Louisissa nähtiin yksi Yhdysvaltain sisällissodan käynnistäneistä tapahtumista, kun orja Dred Scottin tapaus käynnistyi kaupungissa 1847. Kymmenen vuotta myöhemmin korkein oikeus kielsi Scottin vapauden. Itse sota ei kovin pahasti koetellut St. Louisia. Missouri oli kuitenkin nimellisesti orjavaltio, vaikka se pysyikin pohjoisvaltioissa. St. Louisin talous kuitenkin kärsi, sillä kaupankäynti etelään tyrehtyi.

Talouden kehitys

St. Louis selviytyi nopeasti sodasta, ja vaikka vesiliikenne rapistui niin kaupunkiin saapuneen rautatien ansiosta St. Louis säilytti asemansa merkittävänä liikenteen solmukohtana. Kaupunkiin kehittyi 1800-luvun puolivälin jälkeen merkittävää panimo-, tekstiili- ja metalliteollisuutta. Kaupunkia rikastuttivat muun muassa Budweiser-olut ja Purina Mills -yritys. Yhdysvalloissa julistettiin 1890-luvulla, että viimeisetkin tutkimattomat seudut on kartoitettu. Koska St. Louis oli ollut tärkeässä asemassa lännen tutkimisessa, sille sijoitettiin vuoden 1904 maailmannäyttely. Samana vuonna kaupungissa järjestettiin kesäolympialaiset. Kaupungista tuli näin käytännössä kansainvälinen suurkaupunki, ja siellä kävi maailmannäyttelyn aikana 20 miljoonaa ihmistä.
Ensimmäisen maailmansodan alkaessa St. Louis oli maailman suurin oluen, uunien ja kenkien tuottaja. Monipuolisen teollisuuden ansiosta kaupunki selviytyi hyvin sota- ja lama-ajasta. Kaupungin väkiluku oli ollut selvässä kasvussa 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun lopulla. Toisen maailmansodan aikana se notkahti hieman mutta lähti sitten jälleen nousuun. Vuonna 1950 kaupungissa oli noin 850 000 asukasta. St. Louisissakin käynnistyi tämän jälkeen monen Yhdysvaltain suurkaupungin tavoin väestön muutto esikaupunkialueille ja väkiluku lähti selvään laskuun. Vuonna 2000 asukkaita oli enää kaksi viidesosaa huippulukemista ja suurin piirtein yhtä paljon kuin 1880-luvulla.
Tuhoisia tornadoja sattuu seudulla useahkosti, pahin vuonna 1896, jolloin kuoli yli 400 henkeä, loukkaantui yli tuhat, ja koko infrastruktuuri vaurioitui pahasti. Muita ihmishenkiä vaatineita tornadovuosia olivat 1871, 1890, 1904, 1927 ja 1959. Mississippin tulva 1993 oli alakaupungissa huomattavan tuhoisa. Vuoden 1993 tulva aiheutti noin 10 miljardin dollarin vahingot.
Vanhojen ongelmien rinnalle on kaupunkiin tullut vakava ilmansaasteongelma. Jo 1930-luvulla lämmitykseen käytetty pehmeä hiili toi ilmansaasteet otsikoihin – marraskuussa 1939 savu pilasi näkyvyyttä niin että liikenne vaarantui. Nykyisin teollisuus ja autot ovat pahimpia saastuttajia. Autojen pakokaasumittaukset ovatkin tulleet pakollisiksi eräissä metropolin piirikunnissa. Lisäksi lähiseudun maatalousmaan pintamultakerros on ohentunut ja joki rehevöitynyt liiallisen lannoituksen vuoksi. Torjunta-aineiden käytön aiheuttama myrkytys- ja allergiariski on suunnannut tehoviljelyä geenimuuntelun suuntaan kuten muuallakin Yhdysvaltain viljelysseuduilla. Saint Louisin kemianteollisuus on joutunut ottamaan myös ympäristönäkökohtia huomioon.
Saint Louis on pystynyt vastaamaan ongelmiin, joita monet muut suuremmat kaupungit ovat kärsineet muuttoaallon seurauksena. Kaupunki on pystynyt 1900-luvun lopulla houkuttelemaan monia merkittäviä yrityksiä, kehittämään koululaitosta ja modernisoimaan kaupunkikuvaa.

Talous

Strategisesti merkittävänä solmukohtana ajatellen lännen asuttamista Saint Louis kasvoi nopeasti. Varsinkin 1800-luvulla saapui runsaasti siirtoväkeä Euroopasta, erityisesti Italiasta, Venäjältä, Saksasta ja Böömistä sekä Irlannista, jossa oli kärsitty nälänhätää perunasatojen epäonnistuttua. Saint Louis on yhden lempinimensä mukaan "Portti länteen", sen kautta kulki miljoonittain väkeä Kalifornian kultamaille.

Teollisuus ja pankkitoiminta

Nykyään Boeingiin kuuluva McDonnellin lentokonetehdas sijaitsee St. Louisissa. Tehdas on tuottanut vain sotilaslentokoneita. Charles Lindberghin Atlantin ylilennon sponsoreista merkittävimmät olivat St.Louisin liikemiehiä, ja siksi hänen koneensa nimi oli Spirit of St. Louis. Detroitissa syntynyt Lindbergh lensi ensimmäisenä maailmassa yksin välilaskuitta Atlantin yli vuonna 1927. Fentonin esikaupunkialueella on DaimlerChrysler-yhtiön autotehdas, joka valmistaa pakettiautoja. General Motorsilla on tehdas Wentzvillessä ja Fordilla Hazelwoodissa. Kaupungissa valmistetaan myös junanvaunuja.
Kemianteollisuutta on runsaasti. Tyco-yhtymällä on edelleen toimintaa Hazelwoodin esikaupungin liepeillä. Tämä yhtymä toimi aiemmin nimellä Mallingkrodt Company, ja se rikasti uraania ensimmäisiä atomipommeja varten. Vielä suurempi, kansainvälinen Monsanto tekee yhteistyötä Washington University in St. Louisin kanssa. Yhtiö on kehittänyt muun muassa sakariinin, Agent Orange -kasvimyrkyn ja Roundup-rikkaruohomyrkyn, jota käytetään runsaasti Suomenkin maataloudessa. Kaupungin elintarviketeollisuus on menestynyt. Panimoalan yritys Anheuser-Busch on lähtöisin Saint Louisista ja sen päämaja on edelleen siellä. Anheuser-Busch on alan kolmanneksi suurin yritys maailmassa.
Saint Louisin pankkitoiminta on nykyään yleisamerikkalaisessa omistuksessa.

Arkkitehtuuri

Kaupungissa on kaksi merkittävää katolista katedraalia. Saint Louisin katolisuudella on siis merkittävä asema, vaikka kaupunki onkin luterilaisuuden tärkeimpiä tyyssijoja Yhdysvalloissa. On uusklassiseen tyyliin rakennettu Vanha katedraali, joka oli ensin Saint Louisin arkkihiippakunnan piispanistuimena. Sen virallinen nimi on Basilica of St. Louis IX, King of France. Basilikan arvon Vanha katedraali sai paavi Johannes XXIII:lta vuonna 1961. Toinen merkittävä kohde on uusromaanis-bysanttilaiseen tyyliin 1900-luvun alussa rakennettu Uusi katedraali. Se on virallisesti nimeltään Cathedral Basilica of Saint Louis. Sen mosaiikki on huomattava. Paavi Johannes Paavali II antoi Uudelle katedraalille pienemmän basilikan arvon vuonna 1997.
Kapteeni James B. Eads suunnitteli ja rakennutti 1874 Mississippin yli kulkevan yhdistetyn rautatie- ja maantiesillan, jonka nimeksi tuli Eads Bridge. Siltarummut tehtiin ilmatäytteisiksi. Tämän vuoksi monet työntekijät joutuivat työskentelemään fyysisen paineen alaisina – ja ulos tullessaan sairastuivat sukeltajantautia muistuttavaan sairauteen. Peräti kolmetoista työmiestä menehtyi.
Arkkitehti Louis Sullivanin suunnittelema kymmenkerroksinen Wainwright Building vuodelta 1891 toimii yhä liike- ja toimistorakennuksena. Arkkitehti Eero Saarisen suunnittelema kaari Gateway Arch, viralliselta nimeltään Jefferson National Expansion Memorial, on kaupungin keskeinen maamerkki. Grand Boulevardin varrella on monia merkittäviä rakennuksia, erityisesti teattereita. Fox-Theatre on vastikään restauroitu, sillä on bysanttilainen fasadi itämaisin koristeluin. Powell Symphony Hall on Saint Louisin sinfoniaorkesterin kotiareena; orkesteri on perustettu jo vuonna 1880.
Pruitt-Igoen sodanjälkeinen asutusprojekti on tyyppiesimerkki epäonnistuneesta kaupunkisuunnittelusta. Toisen maailmansodan jälkeinen asuntopula oli huutava. World Trade Centerin tuleva suunnittelija, arkkitehti Minoru Yamasaki, laati vuonna 1951 piirustukset peräti 33:lle yksitoistakerroksiselle rakennukselle. Projekti toteutettiin, mutta sen muututtua valtavaksi slummiksi koko komeus päätettiin tuhota vuonna 1972. Hopi-intiaanien elämänviisaudesta kumpuava Godfrey Reggion dokumenttielokuva Koyaanisqatsi: Life Out of Balance vuodelta 1982 kertoo projektin tuhosta. Projektin päättymistä pidetään toisaalta yhtenä postmodernismin ajan alkuhetkistä.
Jokirannassa on kaupungin perustajan maihinnousupaikka Laclede's Landing. Siellä on runsaasti huvituksia, kuten hotelleja ja ravintoloita. Alakaupungin restaurointisuunnitelmaan kuuluu 2007 valmistuva The Bottle District, josta tulee viihdekeskus. Toisaalta saman alueen arvokkaana pidetty vanha postitalo sai väistyä pysäköintitalon tieltä.

Media

Nikola Tesla esitti yleisölle Saint Louisissa ensimmäisen julkisen radiolähetyksen vuonna 1893. Nykyään kaupungissa toimii jopa kunnallinen radioasema. Lukuisat paikalliset televisioasemat ovat vähentäneet radion merkitystä. Myös valtakunnallisilla televisioyhtiöillä kuten NBC:llä ja ABC:llä on kaupungissa omat täysimittaiset toimituksensa.
Vuodesta 1878 alkaen on kaupungissa julkaistu päivittäisiä sanomalehtiä. Niistä ensimmäinen on nimeltään Saint Louis Post-Dispatch, ja sen aloitti kuuluisa unkarilaissyntyinen Joseph Pulitzer. Lehti siirtyi Pulitzerin suvulta Lee Enterprises -kustannusyhtiölle vuonna 2005. Lehden linjaa pidetään liberaalina, ja se on edelleen kaupungin valtalehti. Päivittäisiä sanomalehtiä ilmestyy vähemmän kuin takavuosina. Huippuaikana vuonna 1900 kaupungissa ilmestyi viisikin paikallista sanomalehteä, näiden joukossa saksankielinen Westliche Post.
Vuonna 1904 kaupungissa pidettiin maailmannäyttely Louisiana Purchase Exposition. Se nimettiin sata vuotta aikaisemmin onnistuneen Keskilännen oston kunniaksi. Näyttely oli tavattoman laaja, ja se tuotti tiettävästi järjestäjilleen voittoa. Esillä oli 43 osavaltion ja 62 ulkomaan osastot. Yksittäisiä rakennelmia oli yli 1 500, ja niitä oli yhdistämässä 120 kilometriä kävelyteitä ja katuja. Ragtimemusiikkia kuultiin ajan hengen mukaisesti. Myyntikojuissa tarjoiltiin hampurilaisia, hotdogeja, ja jäätelötötteröitä. Maailmannäyttelyllä olikin huomattava vaikutus pikaruoan ekspansioon.

Urheilu

Saint Louisissa pidettiin vuonna 1904 kesäolympialaiset, historian ensimmäiset Euroopan ulkopuolella.
Tenniksen ammattilainen Jimmy Connors, yleisurheilija Jackie Joyner-Kersee ja ammattinyrkkeilijä Archie Moore ovat kotoisin Saint Louisista.
Kaupungissa sijaitsee kuuluisa keilailumuseo. Saint Louis emännöi Naisten kansallista koripallon lopputurnausta 2009.

Julkisuuden henkilöitä Saint Louisista

Monet Saint Louisin kasvatit ovat niittäneet mainetta julkisuudessa. Erityisesti kaupunki on jatkuva musiikin lähde monikulttuurisuutensa vuoksi.

Sotilaita ja poliitikkoja

Kenraali William Tecumseh Sherman oli sisällissodassa poltetun maan taktiikasta kritisoitu unionin strateginen johtaja. Niin ikään sisällissodassa mainetta luonut kenraali, republikaani Ulysses S. Grant valittiin Yhdysvaltain 18. presidentiksi. Onpa nykyinen Saint Louisin pormestari Francis G. Slay myös "oman kaupungin poikia".

Muusikoita

Joséphine Baker, afroamerikkalainen tanssija ja laulaja, loi uransa pääosin Euroopassa.
Chuck Berry oli maailmanlaajuisesti huomattava rock and roll -muusikko, kitaristi ja lauluntekijä. Trumpetisti Miles Davis oli jazzmusiikin alalla tunnettu nimi. Jazzmuusikko Charlie Parkerin instrumenttina oli saksofoni. Scott Joplin oli puolestaan kaikkien aikojen kuuluisin ragtimea kehittänyt muusikko.
Ike Turner on erinomainen pianisti ja kitaristi, ja hän on kehittänyt boogie woogieta rock and rollin suuntaan. Erityisesti hänen lahjansa ovat tulleet esiin tuottajana. Tina Turner, Ike Turnerin puoliso, on erityisen tuottelias rocklaulaja.
Itäisistä kaupunginosista on noussut countrymusiikin vaikuttajia kuten Uncle Tupelo ja The Bottle Rockets. Kaupunkia on alettu arvostaa myös rapin ja hip hopin aloilla sellaisten tekijöiden vuoksi kuin Nelly, Saint Lunatics, Murphy Lee, Chingy ja J-Kwon.

Kirjailijoita

T. S. Eliot, alun perin lyyrikko, sittemmin ja näytelmä- ja esseekirjailija, sai kirjallisuuden Nobel-palkinnon vuonna 1948. Eugene Field oli lastenkirjailija, joka tunnettiin kirkkaiden värien ihailijana. Tennessee Williams, joka eli vain osan lapsuuttaan Saint Louisissa, tunnetaan Amerikan kirjallisuudessa eteläisestä aksentistaan. Hänellä on eräänlainen kovan onnen leima.

Elokuvatähtiä

Judy Garland oli lapsitähti sekä myöhemmin Hollywoodin musikaaleissa lauluosissa. Betty Grable, laulutaitoinen näyttelijä, aloitti uransa jo 13-vuotiaana ja esiintyi Toisen maailmansodan aikana viihdytysjoukoissa. Hän esiintyi myös vähäpukeisissa osissa. Virginia Mayo, vaudevilletähti ja elokuvanäyttelijä, toimi myös televisiossa yhdessä Danny Kayen kanssa sekä teki musikaaleja. Koomisista rooleistaan tunnettu Shelley Winters voitti sivuosaoscarit vuosina 1960 ja 1966.
Kevin Kline palkittiin 1988 parhaasta sivuosasta Monty Python-henkisessä elokuvassa Kala nimeltä Wanda (A Fish called Wanda). Annie Wersching esittää FBI-agenttia tunnetussa Golden Globe ja Emmy palkitussa toiminta- ja draamasarjassa 24.