google/wiki40b huggingface dataset:
Los Angelesin filharmonikot

Los Angelesin filharmonikot (engl. Los Angeles Philharmonic) on yhdysvaltalainen Kalifornian Los Angelesissa toimiva sinfoniaorkesteri. Vuodet 1964–2003 sen kotisalina toimi Dorothy Chandler Pavilion Los Angelesin Musiikkikeskuksessa. Orkesteri siirtyi Frank Gehryn suunnittelemaan samassa keskuksessa toimivaan Walt Disney -konserttisaliin vuonna 2003. Kesäisin orkesteri soittaa ulkoilmakonserteissa Hollywood Bowlissa.
Orkesterin perusti vuonna 1919 William Andrews Clark, Jr. Walter Henry Rothwellin toimiessa kapellimestarina. Samana vuonna oli myös orkesterin ensikonsertti,
Orkesteria ovat sittemmin johtaneet  Artur Rodzinski (1929–1933), Otto Klemperer (1933–1939), Eduard van Beinum (1956–1959), Zubin Mehta (1962-1978), Carlo Maria Giulini (1978–1984) ja André Previn (1985–1989). Vuodesta 1992 lähtien Esa-Pekka Salonen on ollut orkesterin taiteellinen johtaja ja pääkapellimestari. Salosen johdolla orkesteri on soittanut mm. seuraavien säveltäjien ensiesityksiä: John Adams, Franco Donatoni, William Kraft, Witold Lutosławski, Magnus Lindberg, Bernard Rands, Kaija Saariaho, Rodion Shchedrin, Steven Stucky, Tan Dun, Augusta Read Thomas ja hänen omia teoksiaan.
Vuonna 2008 Gramophone valitsi Los Angelesin filharmonikot maailman kahdeksanneksi parhaaksi sinfoniaorkesteriksi.
Isopökkelökehrääjä

Koko ja ulkonäkö

Isopökkelökehrääjä on suurikokoisin kehrääjälinnuista ja voi kasvaa 48–60 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan laji on suuripäinen ja pitkäpyrstöinen. Alalajin N. g. guatemalensis pyrstö ja siivet ovat pidemmät kuin nimialalajilla. Isopökkelökehrääjä on väritykseltään kauttaaltaan vaaleanharmaa mustin viiruin ja kuvioinnein. Vatsassa on valkoista. N. g. guatemalensis -alalaji on selästään ruskeampi kuin N. g. grandis. Linnun silmät ovat suuret ja väriltään ruskeat tai oranssit.

Levinneisyys ja elintavat

Isopökkelökehrääjää tavataan Meksikon eteläosista Boliviaan ja Brasiliaan asti ulottuvalta alueelta. Sen elinympäristöä ovat sademetsät ja metsät tyypillisesti alankomailla, mutta sitä on tavattu aina 2 900 metrin korkeudessa kasvavista metsistä. Laji viettää päivät nukkuen puiden oksilla ja on yöaktiivinen. Se saalistaa vaanimalla puiden oksilla ja syöksyy yllättäen saaliinsa kimppuun. Isopökkelökehrääjän ravintoa ovat pääasiassa lentävät hyönteiset, mutta se voi syödä myös pieniä lepakoita. Isopökkelökehrääjän pesimäkausi on kostealla kaudella, jonka ajankohta vaihtelee Keski- ja Etelä-Amerikassa. Pesä sijaitsee korkealla puussa kolossa tai oksanhaarukassa. Pesä on risuista rakennettu litteähkö alusta. Naaras munii tyypillisesti yhden valkoisen ja tummapilkullisen munan. Sekä koiras- että naarasisopökkelökehrääjät hautovat munia ja ruokkivat poikasia.
Savikiekko

Savikiekko on skeet ja trap-ammunnassa käytettävä lentävä maali. Virallisen savikiekon halkaisija on 108 mm, korkeus 14 mm ja paino 105 g (+-5 g). Väri on yleensä oranssi. Savikiekkoja valmistetaan myös erikokoisia ja -värisiä muun muassa sporting-ammuntaan.
Savikiekko valmistetaan nykyään nimestään huolimatta pien ja kalkin sekoituksesta.
Damaramaa

Eläimistö

Namibin aavikon norsupopulaation yksilöt eroavat muista savanninorsuista lähinnä pienemmän kokonsa sekä paksumpien ja pitempien jalkojensa vuoksi. Niin kutsuttua ”aavikkonorsua” ei kuitenkaan pidetä omana alalajinaan.
Damaramaassa elää myös musta sarvikuono, jota ei esiinny missään muualla. Siellä on myös joitakin muita endeemisiä eläinlajeja, kuten mustanaamainen impala ja useita lintulajeja. Lisäksi savanneilla asuu useita tavallisia eläinlajeja: leijona, leopardi, hyeena, kirahvi ja niin edelleen. Lintulajisto on monipuolinen, esimerkiksi petolintulajeja löytyy 33 erilaista.
Ilmari Vainio

Charles Edouard Ilmari Vainio (19. marraskuuta 1892 Helsinki – 1. joulukuuta 1955 Turku) oli kuvittaja, lavastaja ja Suomen varhaisimpia sarjakuvan tekijöitä. Ilmari "Iso Hukka" Vainio oli myös eräs keskeisimmistä partioliikkeen perustajahahmoista Suomessa. Hänen isänsä oli kasvitieteilijä ja jäkälien tutkija FT Edvard August Vainio ja äitinsä ranskalainen Maria Louise Scolastique Pérottin.Ilmari Vainio kuului katoliseen kirkkoon.
Ilmari Vainio toimi tullihallituksen kamreerina, jossa tehtävässä hän matkusteli eri puolilla maata ja perusti matkoillaan Metsänkävijälippukuntia. Hän oli Suomen Metsänkävijöiden perustaja ja Suomen Partiopoikaliiton johtaja (1953-1954).
Muita hänen ammattejaan olivat oppikoulun opettaja (Töölön yhteiskoulun piirustuksenopettajan sijainen) ja taiteellinen avustaja teatterissa (1918–19). Taiteilijana hänellä oli debyytti Turussa vuonna 1925.
Vainion kuvittama ja kirjoittama Professori Itikaisen tutkimusretki ilmestyi WSOY:n kustantamana 1911. Se oli ensimmäinen kotimainen sarjakuvakirja. Seuraavana vuonna häneltä ilmestyi toinen sarjakuvakirja Jorva ja Tannu ennenmuinoin, jota voidaan pitää ensimmäisenä suomalaisena tieteissarjakuvana. Vilppu Kaukosen Lasten maailmasta -kirjan hän kuvitti vuonna 1912.
Vainio signeerasi sarjakuvansa: Il-o. 
Lastenlehti Pääskysessä julkaistiin hänen sarjakuvistaan paitsi Professori Itikaista niin myös Popoa ja Nanaa.
Suuren partiomaailman tietoisuuteen Ilmari Vainio pääsi julkaisemalla Partiopoikain käsikirjan vuonna 1923. Nidos oli pitkään koko partiopoikatoiminnan perusta ja viimeinen painos nidoksesta otettiinkin vielä 1950-luvulla. Vainiota pidetään myös ns. Baden-Powelilaisen partiofilosofian oppi-isänä Suomessa hänen korostaessaan vakaumuksellisuutta yli tunnustuksellisuuden.
Vainion satunäytelmä Sydämen avain, jonka ensiesitys oli 1928, oli hyvin suosittu ja sitä verrattiin Topeliuksen satunäytelmiin.  Myös balettina (sävellys Väinö Hannikainen, ensiesitys Suomalaisessa oopperassa 1938) esitetty toinen satunäytelmä Onnen linna ilmestyi kirjoittajan itsensä kuvittamana kirjana 1953.
Vilho Heinämies

Vilho Johannes Heinämies (sukunimi vuoteen 1935 Helenius; 1. helmikuuta 1900 Helsinki – 19. maaliskuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen, Helsingistä kotoisin ollut toimittaja ja kirjailija. Hän kirjoitti myös nimimerkillä Jussi Hiukia.
Heinämies oli sotakirjeenvaihtajana ollessaan panssarilaiva Ilmarisen tuhon silminnäkijänä 13. syyskuuta 1941. Hän otti panssarilaiva Väinämöiseltä käsin viimeisen valokuvan Ilmarisesta noin tuntia ennen sen tuhoa  Alus oli ollut pitkään hänen vakituinen asemapaikkansa.
Heinämies oli sotavuodet Pääesikunnan tiedotusosaston alaisena TK-miehenä, rauhan aikana hän työskenteli useallekin lehdelle ja uutispalvelulle. Hän kirjoitti Ilmarisen tapauksesta kirjan Seitsemän minuuttia merellä, kuvaus panssarilaiva Ilmarisen tuhosta , jossa hän kuvailee Suomen laivaston suurinta tappiota. Kirja on julkaistu myös ruotsiksi nimellä Sju minuter på havet. Hän seurasi laivaston toimintaa hyvin tarkasti miinanlaskusta Hangon neuvostotukikohdan tulittamiseen ja kirjoitti siitä – sensuurin sallimissa rajoissa – kuvauksia, joita julkaistiin niin lehdissä kuin suositussa "TK-rintamakirjeenvaihtajat etulinjoilla" -kirjasarjassa. Hän teki käsikirjoitukset neljään elokuvaan, Simo Hurtta (1940), Elinan surma (1938), Paimen, piika ja emäntä (1938) ja Tukkijoella (1937).
Hallu

Hallu on kylä Kalannissa Uudessakaupungissa, Varsinais-Suomessa. Hallussa on suljettu kyläkoulu, jonka omistaa nykyään kyläyhdistys, suljettu kyläkauppa ja kuuluisa "torimäki". Hallun naapurikyliä ovat Kallela ja Varhela. Hallun halki virtaa Sirppujoki, joka saa alkunsa Laitilasta ja laskee mereen Uudessakaupungissa.
Hallussa toimii myös kyläyhdistys, johon kuuluu myös Kallela sekä Varhela.
Österbotten (sanomalehti)

Österbotten oli Vaasassa vuosina 1864–1878 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Österbottenin perustaja ja toimittaja oli kansakoulunopettaja Anders Svedberg. Luonteeltaan se oli Pohjanmaan ruotsinkieliselle maaseutuväestölle suunnattu kristillis-siveellinen kansanlehti. Se ajoi kansansivistystä ja oli kielipoliittisesti maltillinen. Aluksi kerran ja myöhemmin kahdesti kuukaudessa ilmestyneen lehden levikki oli suurimmillaan 650 kappaletta vuonna vuonna 1865. Vuoden 1878 lopussa se lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana. Myöhemmin Svedberg perusti Uuteenkaarlepyyhyn Österbottniska Postenin.
Yhdet häät ja kolme anoppia

Juoni

Omintakeinen uusperhe valmistautuu kuopuksen, Kolumbiasta adoptoidun Alejandron häihin. Ongelmia on tiedossa, kun alkoholisoituneen taiteilijaisän (De Niro) nykyisen elämänkumppanin (Sarandon) lisäksi häihin saapuu ex-vaimo (Keaton) ja Alejandron biologinen äiti, harras katolinen jolle ei saa kertoa että ottovanhemmat ovat eronneet.

Arvioita

Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä nimekkäiden Hollywood-tähtien ensemble-komedia tarjoaa niin paljon puhetta ja tavallista väljempiä ajatusmalleja rakkaudesta, että yhteys ranskalaiselokuvaan tulee ilmeiseksi. Häihinsä valmistautuva nuoripari on sivuosassa ja toimii vain katalysaattorina ikääntyneempien hahmojen kokemille tapahtumille. Komedia ei Valotiestä kuitenkaan lähde lentoon kuin muutamassa kohtauksessa, vaan jää vaisulta maistuvaksi irtosketsien kokoelmaksi.
Hidaslori

Koko ja ulkonäkö

Hidaslorit ovat noin 35 senttimetrin pituisia ja niillä on tuuhea harmaa turkki ja lyhyet raajat, sekä pieni pää ja pienet korvat. Loreilla on suuret silmät, joita ympäröi tummat lautumat.

Levinneisyys

Hidaslori esiintyy Malesiassa, Indonesiassa ja Thaimaassa.

Ravinto

Hidaslorit syövät eläinravintoa ja hedelmiä.

Lisääntyminen

Hidaslorin raskaus kestää kuusi kuukautta ja se synnyttää yöaikaan. Poikanen syntyy silmät avoinna ja osaa roikkua oksassa heti syntymänsä jälkeen.
Jēkabs Rēdlihs

Ura

Rēdlihs on pelipaikaltaan puolustaja, ja hän ampuu vasemmalta. Columbus Blue Jackets varasi Rēdlihsin NHL:ään numerolla 119 vuonna 2002. Rēdlihs pelaa numerolla 36.

Yksityiselämä

Rēdlihs on jääkiekkoperheestä, ja hänen veljensä Miķelis Rēdlihs ja Krišjānis Rēdlihs ovat myös jääkiekkoilijoita. He ovat pelanneet yhdessä Latvian jääkiekkomaajoukkueessa.
Bertel Fallenius

Bertel Ragnar Fallenius (20. elokuuta 1893 Helsinki – 7. lokakuuta 1962) oli suomalainen jääkärimajuri ja liikemies.

Perhe ja koulutus

Falleniuksen vanhemmat olivat johtaja Fredrik Rudolf Fallenius ja Alma Vikstedt. Hän suoritti neljä luokkaa Pietarsaaren ruotsalaista yhteiskoulua ja oli ammatiltaan sähkötyömies.

Jääkäriaika

Fallenius liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 27. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Fallenius siirrettiin 18. elokuuta 1918 Vuoristoprikaatin tiedonantovälinekomppanian päälliköksi ja 2. helmikuuta 1921 alkaen Kenttälennätinpataljoonan 4. komppanian päälliköksi. Kenttälennätinpataljoonan aliupseerikoulun johtajana hän toimi 29. elokuuta – 6. joulukuuta 1921 välisen ajan. Hän toimi useita kertoja varuskunnan komendanttina ja pataljoonankomentajan viransijaisena. Fallenius vihittiin avioliittoon vuonna 1927 Isa Elisabet Grothin kanssa. Armeijasta hän erosi 31. tammikuuta 1929. Armeijasta eronsa jälkeen hän toimi liikemiehenä Riihimäellä. Riihimäen suojeluskunnassa hän toimi viestikomppanian päällikkönä 16. helmikuuta 1929 – 1. helmikuuta 1934 välisen ajan. Etelä-Hämeen suojeluskuntapiirin 10. alueen päällikön viransijaisena hän toimi 1. maaliskuuta – 1. syyskuuta 1934 välisen ajan. Hän on myös kuulunut Riihimäen suojeluskunnan esikuntaan.

Talvi- ja jatkosota

Talvisotaan Fallenius osallistui Viestipataljoona 3:n komentajana, osallistuen taisteluihin Laatokan koillispuolella. Jatkosotaan hän osallistui Viestikoulutuskeskuksen päällikkönä ja samassa tehtävässä Viestikoulutuskeskus 2:ssa aina sodan loppuun asti. Jatkosodan jälkeen hän osallistui Pohjois-Uudenmaan suojeluskuntapiirin edustajana aseiden hajasijoituksen avustajana Riihimäellä, minkä vuoksi hänet pidätettiin kolmeksi kuukaudeksi, mutta hän ei saanut tuomiota. 
Sotien jälkeen Fallenius jatkoi liiketoimintaansa Riihimäellä ja oli Riihimäen Säästöpankin isännistön ja hallituksen jäsenenä. Hänet haudattiin Riihimäelle.

Luottamustehtävät

Fallenius on toiminut Teknillisten joukkojen kunniatuomioistuimen jäsenenä vuonna 1921, Kenttälennätinpataljoonan kunnianeuvoston jäsenenä vuonna 1924 ja puheenjohtajana vuosina 1925–1926 sekä varapuheenjohtajana vuonna 1927. Hän toimi myös Hämeen rintamamiespiirin johtokunnan jäsenenä sekä Riihimäen Puhelinyhtiön johtokunnan ja Riihimäen reserviupseeriyhdistyksen jäsenenä.
Tyttö Pariisista

Plot

Sandrine (Mathilde Seigner) kyllästyy työhönsä tietokonekouluttajana Pariisissa ja päättää omistautua maanviljelylle. Hän käy maatalousopiston harjoitteluineen ja haluaa ostaa syrjäisen maatilan Vercorsin alueelta. Myyjänä on vanha viljelijä Adrien (Michel Serrault), joka haluaa jäädä eläkkeelle. Elokuva kertoo pariisilaistytön selviytymisestä uudella alalla karuissa oloissa.
Ann Southam

Ann Southam CM (1937 – 25. marraskuuta 2010) oli kanadalainen säveltäjä. Hänen teoksiaan on usein luonnehdittu minimalistisiksi. Hänellä oli myös dodekafoninen kautensa. Hänestä tehtiin Kanadan ritarikunnan jäsen vuonna 2010.
Winnipegissä syntynyt Southam opiskeli Toronton yliopistossa sekä Toronton kuninkaallisessa konservatoriossa, jossa hänen opettajinaan olivat Samuel Dolin ja elektronisen musiikin asiantuntija Gustav Ciamaga. Hän itse ryhtyi opettamaan konservatoriossa vuonna 1966. Hän oli aikoinaan New Dance Group of Canadan (sittemmin Toronto Dance Theatre) nimikkosäveltäjä ja teki sille elektronista musiikkia. Hän kirjoitti runsaasti elektroakustisille soittimille, mutta oli viime vuosinaan kiinnostunut puhtaasti akustisista soittimista ja kokoonpanoista. Southam oli feministi ja kuului paitsi Canadian Music Centreen ja Canadian League of Composersiin, oli myös Association of Canadian Women Composersin perustajajäsen.
Southamin musiikkia ovat tulkinneet muiden muassa pianistit Eve Egoyan ja Christina Petrowska-Quilico. The New Yorkerin Alex Ross sisällytti Egoyanin levytyksen teoksesta Simple Lines of Enquiry vuoden 2009 kymmenen parhaan klassisen musiikin levytyksen joukkoon.
Parminder Nagra

Elämä

Parminder syntyi Leicesterissä englantilais-intialaiseen perheeseen, joka oli muuttanut Intiasta Englantiin 1960-luvun lopulla.
Seitsemänvuotiaana Parminder loukkaantui pahoin, kun hänen housunsa syttyivät tuleen ruokaa valmistaessa. Tästä jäi hänen oikeaan reiteensä iso palovamma, jota näytettiin Parempi kuin Beckham -elokuvassa.
Nagra on naimisissa valokuvaaja James Stensonin kanssa. Heillä on vuonna 2009 syntynyt poika.

Ura

16-vuotiaana Parminder liittyi avustajaksi paikalliseen teatteriin. Valmistuttuaan lukiosta hän muutti Lontooseen kouluttautumaan näyttelijäksi ja etsimään työtä. Hän sai pieniä töitä teattereista, radiosta ja televisiosta. Hän vilahti muun muassa Sairaalaelämää ja Krishna soikoon! -sarjoissa. Hän alkoi tulla Britanniassa tunnetuiksi monista televisiorooleistaan, joissa hän esitti intialais- tai muslimityttöä, mutta ei kuitenkaan saanut vuosiin isoja rooleja. Lopulta Parminder kiinnitti ohjaaja Gurinder Chadhan huomion eräässä televisioroolissaan ja sai myöhemmin pääroolin Chadhan elokuvasta Parempi kuin Beckham (2002). Elokuvasta tuli hänen läpimurtonsa.
Parminder on esiintynyt tämän jälkeen myös useissa muissa tuotannoissa, kuten Teho-osasto-draamasarjassa nuorena kirurgina nimeltä Neela Rasgotra vuosina 2003–2009 ja rikossarjassa Blacklist Meera Malikin roolissa 2013–2014.
Elvin Jones

Elvin Ray Jones (9. syyskuuta 1927 Pontiac, Michigan - 18. toukokuuta 2004 Englewood, New Jersey) oli jazz-muusikko, jonka pääsoittimena olivat rummut. Jones ryhtyi ammattimuusikoksi 1940-luvulla aluksi soittaen armeijan orkesterissa ja myöhemmin muun muassa Charlie Parkerin, Miles Davisin ja Wardell Greyn orkestereissa. Vuonna 1955 Jones ei läpäissyt koesoittoa Benny Goodmanin orkesteriin ja hän muutti New Yorkiin liittyen Charles Mingusin orkesteriin ja levyttäen albumin J is for Jazz.
Vuonna 1960 Jones liittyi John Coltranen "klassiseen" kvartettoon ja jatoi Coltranen yhtyeessä vuoteen 1966 asti, kunnes hän lähti yhtyeestä osittain musiikillisista erimielisyyksistä johtuen. Coltranen orkesterin jälkeen Jones soitti muun muassa Duke Ellingtonin kanssa kunnes perusti oman yhtyeensä Jazz Machinen. Life-aikakauslehti nimitti Jonesin "maailman parhaimmaksi rumpaliksi", ja hänen tyylinsä vaikutti moniin nuoriin rock-muusikoihin, muun muassa Jimi Hendrix Experiencen Mitch Mitchellin.
Admiral-luokka (taistelulaiva)

HMS Collingwood

HMS Collingwood oli edeltäneen Devastation-luokan kaltainen, kun sen tykit asennettiin keskilinjaan etu- ja takakannelle. Aluksella oli kuitenkin selvästi suuremmat kansirakenteet, jonne oli asennettu apu- ja tukiaseet. Luokka oli ensimmäinen, jossa tykit oli ryhmitelty pattereiksi kuten Ranskan laivaston rannikkotaistelulaivassa Caimanissa.
Taloudellisista syistä aluksen uppouma ei saanut ylittää 10000 tonnia, mikä rajoitti panssarointia sekä vesirajan yläpuolelle rakennettavaa kantta sen jälkeen kun oli määritelty luokan aseistus, nopeus ja toimintasäde. Aluksen pääaseistuksen muodosti kahteen tuliasemaan sijoitetut neljä 12 tuuman tykkiä.

Toinen alaluokka

Luokan neljään alukseen asennettiin kuhunkin neljä 13,5 tuuman tykkiä, joiden valmistaminen viivästytti niiden valmistumista. Alusten uppouma kasvoi suojaa parannettaessa. Uppouman lisääntyessä piti voimanlähdettä lisätä, jotta alusten nopeus pysyisi vaaditussa.

HMS Benbow

HMS Benbow aseistettiin kahdella 16,25 tuuman tykillä, jotka kumpikin painoivat 110 tonnia. Massan kompensoimiseksi jouduttiin tykkien lukumäärä puolittamaan edeltäneisiin verrattuna, mutta se samalla mahdollisti neljän kuuden tuuman lisäämisen alukselle. Muuten alus oli lähes identtinen HMS Ansonin ja HMS Camperdownin kanssa.
KDM Peter Tordenskiold (F356)

Palvelus

Alus teki laivastovierailun Gibraltarille huhtikuussa ja Portugaliin toukokuussa 1989 sekä lokakuussa 1990 Trondheimiin Tordenskioldin syntymän 300-vuotis juhlallisuuksiin. Se kuului Naton Atlantille sijoitettuun pysyvään laivasto-osastoon syyskuusta lokakuuhun 1993 ja huhtikuusta heinäkuuhun 1994, joiden aikana alus osallistui Jugoslavian vastaisen saarron valvontaan.
Alus oli UNIFILin laivasto-osastossa Libanonin rannikolla huhtikuusta heinäkuuhun 2008. Se aloitti palveluksesta poisto valmistelut 18. elokuuta 2009.
HMS Superb (S109)

Palvelus

HMS Superb oli 1982 Falklandin sodan aikana huhujen mukaan Etelä-Atlantilla, mutta alus ei osallistunut sotatoimiin. Alus operoi 2001 Intian valtamerellä tukien Afganistanin miehitystä. Alus vaurioitui toukokuussa 2008 Punaisella merellä osuttuaan vedenalaiseen esteeseen. Alus ei saanut vuotoa, mutta se ei kyennyt sukeltamaan kaikuluotaimen vaurioiduttua. Aluksen palattua kotitukikohtaansa Devonportiin se poistettiin palveluksesta 26. syyskuuta 2008.
Juha T. Koskinen

Juha T. Koskinen (s. 26. lokakuuta 1972 Espoo) on suomalainen konserttimusiikin säveltäjä. Tyylilajiltaan Koskinen lukeutuu modernisteihin.
Koskinen opiskeli sävellystä Sibelius-Akatemiassa 1990–1998 opettajinaan Kalevi Aho, Anders Eliasson, Paavo Heininen ja Kaija Saariaho. Musiikin maisteriksi hän valmistui 2008. Koskinen opiskeli myös Lyonin National Supérieur de Musique -konservatoriossa 1996–1997 opettajinaan Philippe Manoury, Gilbert Amy ja Philippe Schoeller sekä 1997–1998 Académie européenne de Musique -oppilaitoksessa Pariisissa Philippe Manouryn johdolla. Sävellyksen mestarikursseilla Koskisen opettajia ovat olleet Franco Donatoni, Ivan Fedele, Magnus Lindberg, Kaija Saariaho, Jouni Kaipainen ja York Höller. Koskinen osallistui sävellyksen ja tietokonemusiikin kurssille IRCAMissa 1999–2000.

Musiikki

Juha T. Koskisen tuotanto sisältää kuusi oopperaa, yhden sinfonian sekä useita kamarimusiikki- ja soolosoitinteoksia. Yleisradion tilaustöitä ovat olleet  yhtiön 75-vuotisjuhlia varten tehty Hehkuva graniitti (2001)sekä 2008 kantaesitetty ensimmäinen sinfonia.
Koskisen musiikille on tyypillistä värien ja soitinmaailmojen etsintä sekä ajan ja liikkeen kontrapunktin tutkiminen. Koskisen tuotantoa leimaa syvällisyys ja harkitsevuus. Joskus hänen musiikkiaan kuvaa myös pyrkimys epätavallisiin esitysratkaisuihin ja poikkitaiteellisiin kokeiluihin.
FS Protectrice (1866)

Palvelus

Alus otettiin operatiiviseen palvelukseen 24. elokuuta 1867 ja se siirrettiin Cherbourgiin. Alus törmäsi laituriin ja upposi vuonna 1871. Hylky nostettiin. Alus poistettiin Cherbourgissa alusluettelosta 9. elokuuta 1889 ja se myytiin romutettavaksi vuonna 1890.
Joel Olkkonen

Ura

Olkkonen on Hyvinkään Jää-Ahmojen kasvatti. Hän toimi kaudella 2008–2009 seuran C-nuorten kapteenina. Kaudella 2009–2010 Olkkonen oli B-nuorten I-divisioonan runkosarjassa Jää-Ahmojen tehokkain puolustaja tehoilla 3+8=11. Kaudella 2010–2011 hän toimi seuran B-nuorten varakapteenina. Olkkonen oli B-nuorten I-divisioonan runkosarjassa joukkueen tehokkain puolustaja ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 8+15=23. Hän sijoittui koko sarjan puolustajien maalipörssissä kolmanneksi ja puolustajien pistepörssissä viidenneksi. Kaudella 2012–2013 Olkkonen toimi Jää-Ahmojen A-nuorten varakapteenina. Hän oli tehoilla 7+23=30 joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 7+23=30. Olkkonen pelasi kauden aikana myös viisi ottelua East Hockey Clubin A-nuorissa ja sijoittui yhteistehoilla 9+25=34 koko A-nuorten Mestiksen puolustajien pistepörssissä neljänneksi.
Kaudella 2013–2014 Olkkonen oli Jää-Ahmojen A-nuorten eniten maaleja tehnyt puolustaja neljällä osumallaan. Hän debytoi myös miesten peleissä vietettyään kevätkaudella Hoki Klupi Hyvinkään II-divisioonajoukkueessa. Kaudeksi 2014–2015 Olkkonen siirtyi Suomi-sarjajoukkue Jokipoikiin samalla kun hänen tyttöystävänsä sai opiskelupaikan Itä-Suomen yliopistosta. Olkkonen voitti kauden päätteeksi Suomi-sarjan mestaruuden ja oli nostamassa Jokipoikia takaisin Mestikseen vuoden tauon jälkeen. Toukokuussa 2015 hän teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Ensimmäisellä Mestis-kaudellaan 2015–2016 Olkkonen nousi Jokipoikien johtavaksi puolustajaksi ja teki 37 runkosarjaottelussa tehot 7+11=18 ja yhdeksässä playoff-ottelussa tehot 1+5=6. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia. Joulukuussa 2015 Olkkonen teki Jokipoikien kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Huhtikuussa 2016 hän teki kuitenkin 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen Hämeenlinnan Pallokerhon kanssa, mutta elokuussa seura lainasi Olkkosen kauden 2016–2017 kattavalla sopimuksella Jokipoikiin. Hän oli tehoilla 6+16=22 joukkueen tehokkain puolustaja. Olkkonen jakoi Mestiksen puolustajien pistepörssin seitsemännen sijan Espoo Unitedin Niklas Tikkisen ja LeKin Matias Haarasen kanssa. Tammikuussa 2017 hän palasi alustavasti kahdeksi viikoksi HPK:n vahvuuteen. Olkkonen pelasi siellä kuitenkin vain kaksi ottelua. Hän teki liigadebyyttinsä 18. tammikuuta 2017 vieraissa Tapparaa vastaan. Olkkonen sai ottelussa jääaikaa 13.28 minuuttia.
Kaudella 2017–2018 Olkkonen ehti pelata HPK:ssa kolme SM-liigaottelua sekä kuusi ottelua lainalla Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa, kunnes marraskuun 2017 lopulla HPK vuokrasi hänet loppukaudeksi Jokipoikiin. Kaudeksi 2018–2019 Olkkonen teki Jokipoikien kanssa vuoden mittaisen sopimuksen. Kaudeksi 2019–2020 hän siirtyi jatkamaan Mestis-uraansa vuoden mittaisella sopimuksella Imatran Ketterään.
Paikallismajuri

Paikallismajuri eli paikallisadjutantti oli varuskunnan tai linnoituksen komendantin apulaisena toiminut henkilö. Hänen tehtäviinsä kuului vartioinnin ja komendantin kanslian toiminnan johtaminen. Tällainen virkanimitys oli käytössä ennen ensimmäistä maailmansotaa ja se vastasi 1900-luvun alkupuoliskon aikana Suomessa komendantin adjutantin virkaa. Paikallismajuri ei ole sotilasarvo, vaan hallinnollinen virka.