Dialogi Tryfonin kanssa

Historia

Justinos eli ja kirjoitti toisella vuosisadalla ajanlaskun alun jälkeen ja oli näin ensimmäisiä kristillisiä apologeetteja eli kristinuskoa filosofis-teologisesti puolustaneita kirjailijoita. Dialogi Tryfonin kanssa on kirjoitettu Roomassa joskus vuosien 155 ja 161 välisenä aikana. Se perustuu todelliseen keskusteluun, jonka Justinos oli käynyt Efesoksessa. Dialogi on kuitenkin kirjoitettu useita vuosia alkuperäisen keskustelun jälkeen, sillä keskustelu käytiin pian noin vuonna 135 tapahtuneen Bar Kokhban kapinan jälkeen.
Justinoksen keskustelukumppanina esiintyvän juutalaisen Tryfonin henkilöllisyyttä ei tunneta. Hän oli mahdollisesti paennut Palestiinasta Efesokseen kapinan aikana. Joskus Tryfon on yhdistetty tunnettuun palestiinalaiseen rabbiin nimeltä Tarfon (tai Tarphon).
Teksti on säilynyt nykyaikaan yhdessä keskiaikaisessa käsikirjoituksessa, niin kutsutussa Pariisin käsikirjoituksessa (Codex Parisinus Graecus 450) vuodelta 1364. Käsikirjoituksessa on kaksi laajempaa aukkokohtaa, ensimmäinen johdannossa ja toinen luvussa 74.

Sisältö

Justinoksen teos koostuu 142 luvusta. Justinos keskustelee siinä juutalaisen Tryfonin kanssa kristinuskosta ja muun muassa sen suhteesta juutalaiseen lakiin ja profeettojen ennustuksiin. Keskustelun ydin vaikuttaa perustuvan todelliseen keskusteluun, mutta Justinoksen esittämät yksityiskohdat saattavat olla kuvitteellisia.
Keskustelu jakautuu kahteen päivään, joista ensimmäinen käsittää luvut 1–74 ja toinen luvut 74–142. Teemojen osalta nämä kaksi päivää voidaan puolestaan jakaa johdannon jälkeen kolmeen osaan: ensimmäiseen osaan kuuluvat luvut 8–47, toiseen luvut 48–108, ja kolmanteen luvut 109–142.

Ensimmäinen päivä

Keskustelun ensimmäisen päivän kuvaus alkaa johdannolla. Siinä Tryfon aloittaa keskustelun tervehtien Justinosta filosofina; filosofiksi hän tunnisti Justinoksen tämän käyttämästä asusta. Hän on halukas kuulemaan Justinokselta jotakin hyödyllistä. Tryfonin seurassa on myös muita juutalaisia.
Keskustely kääntyy heti uskonasioihin. Ensimmäisessä osassa Justinos käsittelee Jumalan Kristuksessa solmimaa uutta liittoa. Hän pyrkii osoittamaan, että tämä uusi liitto myös kumoaa vanhan juutalaisten kanssa solmitun liiton. Samalla Jeesuksen uhrikuolema ja sydämen ympärileikkaus syrjäyttävät vanhan liiton rituaalit.
Tämän jälkeen Justinos esittelee kristillistä tulkintaa juutalaisesta laista. Hänen mukaansa laki annettiin juutalaisille heidän rikkomustensa ja kovasydämisyytensä vuoksi. Laki on kuitenkin ristiriitainen ja vain usko Jeesukseen pelastaa ihmisen.
Justinos käsittelee myös Jeesuksen merkitystä suhteessa lakiin. Hän argumentoi, että kirjoitukset todistavat Kristuksen tulevan tähän maailmaan kaksi kertaa: ensimmäisellä kerralla alhaisuudessa, toisella kerralla kunniassa. Hän selittää, kuinka Mooseksen lain rituaalit ja uhrit ovat vertauskuvia Kristuksesta. Ennen Kristusta eläneet puolestaan pelastuvat noudattamalla Jumalan ikuista ja yleistä moraalilakia.
Toisessa osassa Justinos pyrkii osoittamaan, että Jeesus on ennalta ilmoitettu Kristus. Johannes Kastaja puolestaan oli Elia, Jeesuksen edelläkävijä. Justinos toistaa, että Kristus ilmestyy tähän maailmaan kaksi kertaa. Hän argumentoi myös sen puolesta, että Kristus on toinen Jumala. Myös profeettojen kirjoitukset ennustavat tähän liittyvästä neitseellisestä syntymästä.

Toinen päivä

Toisen päivän keskustelu jatkuu samasta aiheesta mihin edellinen päivä päättyi. Justinos pyrkii osoittamaan, että Jeesus on jumalallista alkuperää ja syntynyt ihmeellisesti. Hän katsoo, että profeettojen kirjoitukset puhuvat myös langenneista enkeleistä, tuhatvuotisesta valtakunnasta ja vääristä profeetoista. Kirjoitukset todistavat myös Kristuksen taivaaseenastumisesta, neitseellisestä syntymästä sekä kuolemasta ristillä.
Justinos tulkitsee, että Pyhä Henki tuli Jeesukseen jo ennen tämän kastetta. Hän tulkitsee myös tämän ristiinnaulitsemista kirjoitusten valossa: ne osoittavat, että Kristuksen täytyi tulla ristiinnaulituksi. Erityisesti psalmi 22 todistaa Kristuksen ristiinnaulitsemisesta. Lisäksi juutalaisille on annettu Joonan merkki.
Kolmas osa pyrkii osoittamaan, että kristityt ovat tosi Israel. Ensin Justinos argumentoi sen puolesta, että Jeesuksen nimi esiintyy myös profeettojen kirjoituksissa. Tämän jälkeen hän esittää sen kristillisen tulkinnan, että pakanakansoista tullaan kokoamaan uusi pyhä kansa. Nämä pakanakansojen kristityt ovat tosi Israel — eivät juutalaiset eivätkä heidän proselyyttinsä. Näin kristityt saavat juutalaisille osoitetun perintöosan ja juutalaiset syrjäytetään. Lopuksi Justinos kehottaa vielä juutalaisia parannukseen.
Teoksen lopussa Justinos jättää jäähyväiset Tryfonin seurueelle.