Ragnar Granit

Ura

Granit vietti lapsuutensa Oulunkylässä ja kävi Helsingin ruotsalaisen normaalilyseon. Hän opiskeli filosofiaa Åbo Akademissa ja suoritti lääketieteen kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1924 ja sai lääketieteen ja kirurgian tohtorin arvon 1927. Näköaistin tutkimuksesta kiinnostunut Granit suoritti jatko-opintoja ja toimi vierailevana tutkijana 1920- ja 1930-luvulla aikansa parhaimmissa tieteellisissä keskuksissa, Oxfordissa ja Philadelphian Johnson Foundation -tutkimuslaitoksessa. Hänet nimitettiin vuonna 1928 ensin Helsingin yliopiston fysiologian laitoksen assistentiksi, 1929 dosentiksi ja vuonna 1937 fysiologian professoriksi.
1930-luvun loppupuolella Granit oli jo saavuttanut huomattavan kansainvälisen maineen yhtenä silmän ja verkkokalvon johtavista tutkijoista. Tästä ovat parhaana osoituksena Granitin vuonna 1940 saatu kutsu Harvardin yliopiston professoriksi sekä samana vuonna Tukholmasta saatu kutsu Karoliinisen instituutin neurofysiologian laitoksen johtajaksi.
Mainituista tarjouksista – jotka molemmat oli pantu alulle jo ennen talvisotaa – Granit valitsi Tukholman ja siirtyi välirauhan aikana jatkamaan tutkimuksiaan Ruotsiin. Tukholmaan siirryttyään Granit sai pian Ruotsin kansalaisuuden, ja vuonna 1945 hänet nimitettiin vastaperustetun Nobel-instituutin johtajaksi samalla kun hänelle laitoksen johtajana perustettiin henkilökohtainen neurofysiologian professorin virka. Mainituissa viroissa Granit pysyi eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1967 asti, mutta jatkoi vielä tämänkin jälkeen aktiivisesti tutkimuksiaan sekä toimi mm. useaan otteeseen vierailevana professorina eri puolilla Yhdysvaltoja, Oxfordissa sekä Bad Neuheimin Max Planck -instituutissa.
Tukholmassa Granit vielä jatkoi muutamia vuosia näön fysiologian tutkimuksiaan, mutta 1940-luvun puolivälistä lähtien hän siirtyi tutkimaan lihaksiston toiminnan hermostollista säätelyä. Vaikka monet arvioitsijat ovat pitäneet Granitin ja hänen tutkimusryhmänsä saavutuksia lihasten neurofysiologiassa vieläkin merkittävämpinä kuin hänen työtään silmän ja verkkokalvon toiminnan selvittämisessä,  Granitin Nobelin palkinto myönnettiin kuitenkin nimenomaan hänen "silmän primäärejä fysiologisia ja kemiallisia näköön liittyviä tapahtumasarjoja koskevista keksinnöistään". Näistä keksinnöistä merkittävin osa oli pantu alulle 1930-luvulla Oxfordissa ja saatettu loppuun 1930-luvun lopun Suomessa, minkä jälkeen osa hänen Helsingin tutkimusryhmästään siirtyi hänen mukanaan Tukholmaan. Tätä tutkimusryhmää voi hyvällä syyllä pitää ensimmäisenä Nobel-tason suomalaisena tutkimusryhmänä. Granit itse arvioi Nobelin palkinnon jakautuvan ”fifty-fifty” Suomen ja Ruotsin välille".

Sukujuuret

Granitin vanhemmat olivat metsänhoitaja Arthur Wilhelm Granit ja Bertie Helena Malmberg. Hän säilytti lämpimät suhteet Suomeen Tukholmaan muuttonsa jälkeenkin ja oli läpi elämänsä ylpeä suomenruotsalaisista juuristaan. Granit palasi aina kesäisin kesäpaikkaansa Korppoon Vikminneen, jota hän piti toisena kotinaan. Hakuteoksiin hän merkitsi asuinpaikakseen ”Stockholm och Korpo”.
Granitin vaimo oli vapaaherratar Marguerite ”Daisy” Bruun (1902–1991). Heillä oli yksi poika Michael (1930–2019), arkkitehti, Ruotsin Kuninkaallisen teknillisen korkeakoulun arkkitehtuurin professori. — Ragnar ja Marguerite Granit on haudattu sukuhautaan Korppoon kirkon hautausmaahan.