google/wiki40b huggingface dataset:
Mustakottarainen

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 21–23 senttimetriä, siipien kärkiväli 38–42 senttimetriä ja paino 80–100 grammaa. Koiras on hieman suurempi. Juhlapukuisen mustakottaraisen höyhenpuku on täysin musta, naaraan selvästi himmeämpi kuin koiraan. Naaralla ja nuorella linnulla on lisäksi alaperässä vähäistä vaaleaa kirjailua ja talvipuvussa enemmänkin vaaleaa pilkutusta. Ääni on samanlainen kuin kottaraisella mutta laulu on huomattavasti äänekkäämpää.

Esiintyminen

Mustakottarainen esiintyy Välimeren länsiosassa Sisiliassa, Sardiniassa, Korsikalla, Iberian niemimaalla sekä paikoin Marokossa, Algeriassa ja Tunisiassa. Se korvaa täällä kottaraisen, joka ei pesi samalla alueella. Euroopassa arvioidaan elävän 4,2–6,2 miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Sitä ei ole tavattu Suomessa. Laji on paikkalintu, vaikka vähäistä vaeltelua voidaan havaita.

Elinympäristö

Elää samanlaisessa ympäristössä kuin kottarainen, eli maaseudulla varsinkin karjalaidunten tuntumassa sekä taajamissa ja kaupungeissa.

Lisääntyminen

Pesintä on huhti-kesäkuussa. Pesä on kolossa, esimerkiksi rakennuksessa, puunkolossa, pöntössä tai kallionkolossa. Käyttää usein myös muiden lintujen vanhoja pesiä. Naaras munii tavallisesti 4 tai 5 munaa. Muna painaa noin 7,7 grammaa. Haudonnan kesto vaihtelee 10–15 päivän rajoissa, keskimäärin se on 11–12 päivää. Naaras hautoo enimmän ajan, koiraan osuus vaihtelee. Poikasia hoitavat molemmat emot, naaras aktiivisemmin. Poikaset lähtevät pesästä lentokykyisinä 21–22 päivän ikäisinä ja emot ruokkivat niitä vielä muutaman päivän ajan.

Ravinto

Keväästä kesään mustakottaraiset syövät maasta löytämiään selkärangattomia, muun osan vuotta pääasiassa marjoja, hedelmiä ja siemeniä.
Helsingin Vihreät

Historiaa

Helsingin Vihreät perustettiin alun perin Helsinki-liikkeen nimellä vuonna 1976. Liikkeen perustamiseen osallistunut myöhempi kansanedustaja ja Vihreiden puheenjohtaja Kalle Könkkölä on muistellut, että liikkeen synnyn taustalla oli tuskastuminen autoliikenteen ylivaltaan, vanhojen rakennusten hävittämiseen ja ylipäätään kaupunkisuunnittelun vaihtoehdottomuuteen. Vuoden 1976 kunnallisvaaleissa liikkeen asettama kunnallisvaaliehdokaslista sai 1,7 prosenttia helsinkiläisten äänistä eikä ketään valittu kaupunginvaltuustoon. Vuonna 1979 Helsinki-liikkeelle antoi uutta pontta Koijärvi-liike ja Lepakon valtaus. Vuoden 1980 kunnallisvaaleissa valtuustoon valittiin ensimmäisenä vihreänä Ville Komsi.
Serotoniinin ja noradrenaliinin takaisinoton estäjät

Serotoniinin ja noradrenaliinin takaisinoton estäjät (engl. Serotonin–norepinephrine reuptake inhibitor eli SNRI) ovat masennuslääkkeitä, joita käytetään masennuksen ja muiden mielialahäiriöiden hoitoon. Muita indikaatioita ovat muun muassa ahdistuneisuushäiriöt, pakko-oireinen häiriö (OCD), ADHD, krooninen neuropaattinen kipu fibromyalgia,
ja .
SNRI-lääkkeet nostavat serotoniinin ja noradrenaliinin pitoisuuksia veressä. Näiden hermoston välittäjäaineiden tiedetään vaikuttavan merkittävästi mielialaan. SNRI-lääkkeet muistuttavat paljon yleisemmin käytössä olevia SSRI-lääkkeitä, jotka vaikuttavat vain serotoniinin määrään.
Ihmisen serotoniini- (SERT) noradrenaliinivälittäjä (NET) ovat kalvoproteiineja, jotka vastaavat näiden takaisinotosta verenkierrossa. Säädetty monoaminiinien takaisinoton kaksoisestästäminen voi mahdollisesti tarjota etuja muihin masennuslääkkeisin nähden hoitaen monia oireita. Serotoniinin ja noradrenaliinin sekä fosfodiesteraasin takaisinoton estäminen monikohdennettuna takaisinoton estämisellä mahdollisina vaikuttajina masennukseen.
SNRI-lääkkeet SSRI-lääkkeiden kanssa ja noradrenaliinin takaisinoton estäjänä (NRI):t ovat 2. sukupolven antidepressantteja. Kahden viimeisen vuosikymmenen aikana toisen polven masennuslääkkeet ovat asteittain korvanneet ensimmäisen polven masennuslääkkeitä, kuten trisykliset masennuslääkkeet (TCA) ja monoamiinioksidaasiestäjät (MAOI) ensisijaisena masennuksen hoitamisessa. Tämä johtuu suurimmalta osalta SSRI- ja SNRI- lääkkeiden paremmasta siedettävyydestä ja turvallisuudessa ensimmäisen polven lääkkeisiin verrattuna.
Ilona Koivisto

Ilona Vappu Marjatta Koivisto-Ollikkala (7. elokuuta 1925 Helsinki – 31. elokuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.
Koivisto opiskeli Helmi Liukkosen, Manlio Marcantonin, Elbe Nissisen, Lea Piltin, Olavi Nybergin, Aulikki Rautawaaran sekä Clemens Glettenbergin johdolla. Ensikonserttinsa hän antoi 1949 Taneli Kuusiston säestyksellä ja jatkoi konserttilaulajattarena useilla omilla konserteilla. 
Ilona Koivisto debytoi Suomalaisessa Oopperassa La Bohèmen Miminä 1949. Tätä seurasi vierailu Toscana 1953, jonka jälkeen hän sai kiinnityksen Suomen Kansallisoopperan solistikuntaan ja oli yksi sen käytetyimpiä voimia koko kiinnityksensä ajan 1953–1975. Hänen keskeisiä roolejaan olivat muun muassa Desdemona (Otello), Violetta (La Traviata), Madame Butterfly, Manon, Tatjana (Jevgeni Onegin), Lisa (Patarouva), Melisande (Pelléas ja Mélisande), Venus (Tannhäuser), Kreivitär (Figaron häät), Donna Elvira (Don Giovanni), Fiordiligi (Così fan tutte) sekä diivapääosat opereteissa Viktorian husaari, Mustalaisruhtinatar, Kerjäläisylioppilas ja Hymyn maa.
Ilona Koivisto vieraili Tukholman, Oslon, Bergenin, Berliinin ja Budapestin oopperoissa ja konsertoi lisäksi Roomassa, Münchenissä ja Wienissä. 
Ilona Koivistolle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1967.
Verina

Aelia Verina (kuoli 484) oli Itä-Rooman keisari Leo I:n vaimo ja keisari Zenonin anoppi.
Verina ja Leo I saivat yhden tyttären Ariadnen joka meni naimisiin Leon tärkeimmän kenraalin Zenonin kanssa. Aluksi Verina suosi Zenonia. Kun Leo I kuoli ja Aradnen ja Zenonin pojasta Leo II:n tuli keisari. Koska poika oli vielä nuori tehtiin Verinan ja Ariadnen suostumuksella Zenonista Leon kanssahallitsija.
Mutta pian tämän jälkeen Verina oli mukana salajuonessa Zenonia vastaan veljensä Basiliscuksen, rakastajansa Patriciuksen ja kenraali Illuksen kanssa. Zenon joutui pakenemaan Konstantinopolista vuonna 475, mutta sai vallattua kaupungin takaisin jo seuraavana vuonna ja Verina siirtyi taas vävynsä puolelle.
Pian tämän jälkeen Verina yritti juonitella Illusta vastaan, joka oli antautunut Zenonille. Illus vangitsi Verinan Zenonin suostumuksella. Tämä johti uuteen kapinaan jota johti Verinan poika Marcianus, joka kuitenkin kukistettiin ja lähetettiin maanpakoon.
Vuonna 483 Illus oli riitaantunut Zenonin kanssa ja alkoi yhdessä Verinan kanssa kapinaan häntä vastaan. He julistivat yhdessä erään kenraali Leontiuksen keisariksi. Mutta Zenon kukisti kapinan. Verina pakeni Isauriaan jossa hän kuoli vuonna 484.
Jim Leavins

Ura

Leavins aloitti WHL-joukkue Regina Patsissa kaudella 1978–1979, mutta hän jätti CHL:n päästäkseen pelaamaan Yhdysvaltain yliopistosarjoihin ja Leavins pelasi junioriuransa näin ollen loppuun SJHL-joukkue Swift Current Broncosissa. Vuodet 1980–1984 hän kävi Denverin yliopistoa. Leavins oli jokaisella yliopistokaudellaan joukkueensa tehokkain puolustaja. Viimeisen yliopistokautensa 1983–1984 päätteeksi hänet valittiin WCHA:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Leavinsia ei koskaan varattu NHL:ään. Hän aloitti ammattilaisuransa kaudella 1984–1985 IHL-joukkue Fort Wayne Kometsissa, jossa tulokaskausi toi 76 runkosarjaottelussa tehot 5+50=55, joilla Leavins sijoittui IHL:n puolustajien pistepörssissä yhdeksänneksi. Kauden 1985–1986 hän aloitti AHL-joukkue Adirondack Red Wingsissa. Marraskuussa 1985 Leavins teki NHL-sopimuksen Detroit Red Wingsin kanssa. Hän pelasi kauden aikana kaikkiaan 37 NHL-ottelua tehopistein 2+11=13.
Heinäkuussa 1986 Red Wings kauppasi Leavinsin, Kelly Kision, Lane Lambertin ja vuoden 1988 viidennen kierroksen varausvuoron New York Rangersiin vaihdossa Glen Hanloniin sekä vuosien 1987 ja 1988 kolmannen kierroksen varausvuoroihin. Kauden 1986–1987 hän pelasi suurimmaksi osaksi AHL-joukkue New Haven Nighthawksissa ja sai kauden aikana tililleen neljä NHL-ottelua Rangersissa. Kauden 1987–1988 Leavins pelasi kokonaan farmisarjoissa, suurimmaksi osaksi IHL-liigan Salt Lake Golden Eaglesissa, jonka tehokkain puolustaja hän oli tehoilla 12+45=57. Leavins sijoittui IHL:n puolustajien pistepörssissä viidenneksi. Hän voitti kauden päätteeksi Turner Cupin ja valittiin liigan toiseen tähdistökentälliseen.
Kaudeksi 1988–1989 Leavins siirtyi Eurooppaan ja SM-liigajoukkue KooKoon riveihin. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 12+11=23, kuten myös kaudella 1989–1990 tehoilla 7+24=31, joilla Leavins sijoittui SM-liigan puolustajien pistepörssissä neljänneksi. Hän voitti myös KooKoon sisäisen tehotilaston lukemalla +6, joka oli myös joukkueen vakiokokoonpanon ainoa plussalla. Leavins voitti kevään 1990 liigakarsintojen syöttöpörssin ja oli pistepörssin toinen Jokereiden Teemu Selänteen jälkeen tehoilla 2+5=7. Hänen tehokkuudestaan huolimatta KooKoo putosi kauden päätteeksi I-divisioonaan. Hän vahvisti molempien KooKoo-kausiensa päätteeksi myös IHL:n Salt Lake Golden Eaglesia. Keväällä 1990 Leavins edusti vielä Kanadaa Izvestija Cupissa.
Kauden 1990–1991 Leavins vietti Ruotsissa Elitserien-joukkue Färjestads BK:n joukkueessa. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 9+8=17 ja voitti kauden päätteeksi Elitserien-hopeaa. Kauden 1992–1993 Leavins vietti italialaisseura HC Varesessa pelaten Italian pääsarja Serie A:ta sekä kansainvälistä Alpenligaa. Kaudella 1994–1995 hän esiintyi vielä Pohjois-Amerikassa PSHL-joukkue Los Angeles Banditsin paidassa.
Kari Rosti

Kari Veikko Rosti (15. maaliskuuta 1944 Viipuri – 15. maaliskuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen muusikko. Hän aloitti uransa basistina 1960-luvulla ja soitti The Careless -nimisessä yhtyeessä, joka teki vuonna 1965 singlen A Dream of love/Desolate time. Yhtyeen muut jäsenet olivat Martin Eklund (kitara ja laulu), Kauko Vilen (kitara) ja Vesa Sassi (rummut). 1970-luvun alussa Kari Rosti toimi vielä The Islandersin basistina, kunnes siirtyi Lemonin laulajaksi (Lemon hajosi 1974). Kari Rosti toimi viimeisinä vuosinaan kultaseppänä omassa liikkeessään Helsingin Kalliossa. Kari Rosti on Vicky Rostin setä.
Kantakieli

Kantakieli on historiallis-vertailevassa kielitieteessä sellainen nykykieliä edeltävä historiallinen kielimuoto, joka on päätelty eli rekonstruoitu historiallis-vertailevan metodin avulla eli tietyn toistensa sukukielinä pidettyjen kielten joukon systemaattisia yhtäläisyyksiä vertailemalla. Suomen kielen historiassa lähin kantakieli on myöhäiskantasuomi.
Samaan kantakieleen palautuvat kielet (tytärkielet) muodostavat joko kielikunnan tai kielikunnan sisäisen ryhmän. Kantakieli on pelkkä olettamus, jos tytärkielistä ei ole vanhoja kielimuistomerkkejä.

Rekonstruoituja kantakieliä

Useimmista maailman kantakielistä ei ole säilynyt kirjallisia muistomerkkejä. Tiedot niistä pohjautuvat historiallis-vertailevan kielitieteen metodien avulla tehtyihin rekonstruktioihin.
Kantakielen rekonstruktio koskee lähinnä kielen sanastoa ja morfologiaa. Sen sijaan kantakielten rakenteiden ja muun muassa syntaksin rekonstruoiminen on osoittautunut vaikeaksi. Rekonstruktiot ovat yleensä sitä yksityiskohtaisempia, mitä suurempi määrä kieliä kantakieleen voidaan palauttaa ja mitä lähempänä historiassa kantakieltä on puhuttu.
Esimerkiksi suomen kielen lähin kantakieli on kantasuomi ja kaukaisin rekonstruoitavissa oleva suomen kielen kantakieli on kantaurali. Kantasuomeen voidaan kielellisen rekonstruktion avulla palauttaa noin kaksituhatta sanavartaloa, minkä lisäksi kantasuomen taivutusjärjestelmä ja johto-oppi voidaan yksityiskohtaisesti rekonstruoida. Kantauraliin taas voidaan palauttaa vain noin kaksisataa sanaa. Sen muoto-oppia koskeva tieto on fragmentaarista.

Attestoituja kantakieliä

Eräät kantakielet tunnetaan hyvin, koska niitä on käytetty kirjakielinä. Tällaisten kantakielten jakaantumista nykykieliksi on mahdollista seurata historiallisten lähteiden avulla. Esimerkiksi latina on jakaantunut romaanisiksi kieliksi viimeisen kahden vuosituhannen aikana, ja tätä prosessia voidaan seurata kielimuistomerkkien avulla. Muinaiskirkkoslaavi taas on melko lähellä rekonstruoitua kantaslaavia. Pohjoisgermaanisten kielten kantakieli, norräna tungan, tunnetaan riimukivistä.
Useimmat historiallisista lähteistä tunnetut kantakielet ovat indoeurooppalaisen kielikunnan niin sanottuja välikantakieliä. Uralilaisesta kielikunnasta tunnetaan ainoastaan muutamia suhteellisen nuoria kantakielivaiheita muistuttavia attestoituja kielimuotoja, merkittävimpinä muinaispermin kieli ja muinaisunkarin kieli.
Rising in the East

Rising in the East on Judas Priestin Tokion Budokanilla toukokuussa 2005 taltioitu konsertti-DVD.
Keith Kinkaid

Ura

Kinkaid liittyi New Jersey Devilsiin tulokassopimuksella huhtikuussa 2011.
NHL-debyyttinsä Kinkaid teki 5. maaliskuuta 2013 Tampa Bay Lightningia vastaan.
Räjähdysvaara

Taustatietoa

Levyn selvästi suurin hitti oli kappale "Me ollaan nuoriso", jonka kertosäe "Me ollaan nuoriso, me ollaan tulevaisuus..." nousi maankuuluksi. Hiteiksi nousivat myös "Shala-la-la" ja "Romeo ja Julia". Kahdesta albumin kappaleesta ("Me ollaan nuoriso" ja "Shala-la-la") kuvattiin myös musiikkivideo. Levystä tehtiin myöhemmin erikoispainos Räjähdysvaara XXL, joka sisälsi alkuperäisen albumin kappaleiden lisäksi pari uutta kappaletta sekä erikoismateriaalia.
Leroy Sané

Seurajoukkueura

Sanén kasvattajaseura on FC Schalke 04. Hän debytoi seuran ykkösjoukkueen paidassa Bundesliigassa huhtikuussa 2014 VfB Stuttgartia vastaan. Se oli hänen kauden ainoa esiintymisensä seuran ykkösjoukkueen paidassa. Ensimmäisen maalinsa Bundesliigassa Sané iski joulukuussa 2014 1. FC Kölnin verkkoon. Sané debytoi Mestareiden liigassa maaliskuussa 2015 Real Madridia vastaan Santiago Bernabéulla tullen vaihdosta kentälle 29. minuutilla loukkaantuneen Eric Maxim Choupo-Motingin tilalle. Hän onnistui ottelussa maalinteossa ja syötti myös Klaas-Jan Huntelaarin tekemän 3-4 -voittomaalin. Real Madrid meni kuitenkin jatkoon yhteismaalien perusteella. Kaudella 2014–2015 Sané teki 13 pelaamassaan bundesliigaottelussa kolme maalia. Seuraavalla kaudella hän pelasi Bundesliigassa 33 ottelua, joissa teki kahdeksan maalia.
Sané siirtyi kesällä 2016 Englannin Valioliigan Manchester Cityyn 50 miljoonan euron siirtosummalla. Debyyttikaudellaan hän pelasi Cityssä 26 Valioliigaottelua, joissa teki viisi maalia. Seuraavalla kaudella hän voitti Valioliigan ja Liigacupin mestaruudet. Hän pelasi kauden aikana 32 pääsarjaottelua, joissa teki kymmenen ja syötti 15 maalia. Kaudella 2018−2019 hän voitti Valioliigan, FA-cupin ja Liigacupin mestaruudet sekä Community Shieldin. Valioliigassa hän teki 31 ottelussa kymmenen maalia ja syötti 11. Hän sai Valioliigassa yli 550 minuuttia vähemmän peliaikaa kuin edelliskaudella.

Maajoukkueura

Sané debytoi syyskuussa 2014 Saksan alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän pelasi siinä vuosina 2014–2015 11 ottelua tehden neljä maalia. Alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 hän pelasi Saksan kaikki kolme ottelua. Syyskuussa 2015 hän debytoi Saksan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa. Saksan jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi marraskuussa 2015 ystävyysottelussa Ranskaa vastaan tullen vaihdosta kentälle. Hän teki arvokilpailudebyyttinsä EM-kilpailujen 2016 tappiollisessa välieräottelussa Ranskaa vastaan tultuaan 79. minuutilla vaihdosta kentälle. Häntä ei valittu MM-kilpailuihin 2018. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki ystävyysottelussa Venäjää vastaan marraskuussa 2018.

Muuta

Sanén äiti on rytmisen voimistelun olympiapronssimitalisti Regina Weber ja isä Senegalin jalkapallomaajoukkueessa ja Bundesliigassa pelannut Souleyman Sané.
Stalinin linja

Stalinin linja (ven. Линия Сталина) oli Neuvostoliiton strateginen puolustusasema ennen toista maailmansotaa ja sen alkuvaiheessa. Stalinin linja alkoi Suomenlahdelta ja jatkui Peipsijärven ja Velikajajoen kautta Väinäjoen latvoille, sieltä edelleen Pripetin soiden itäpuolitse Dneprille ja Kiovan länsipuolitse lounaaseen Dnestrille, seurasi sen itärantaa Odessan länsipuolella ja päätyi Mustaanmereen. Stalinin linjan linnoittaminen oli aloitettu jo 1920-luvulla ja saatu valmiiksi ennen sodan puhkeamista. Se ei muodostanut yhtenäistä linnoitettua asemaa, vaan linnoitteet oli sijoitettu painopisteittäin tärkeimmille suunnille. Osittain rakenteet olivat jo vanhentuneita. Stalinin linjan itäpuolista tieverkostoa oli pyritty kehittämään suurten joukkojen ja materiaalimäärien siirtoihin soveltuvaksi. Vuonna 1941 Stalinin linjan piti muodostaa neuvostojoukkojen vetäytymisen takaraja, mutta saksalaiset pystyivät yllätyksellään läpäisemään sen jo elokuussa.
Linja oli nimetty Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteerin Josif Stalinin mukaan.
Condorcet’n menetelmä

Condorcet’n menetelmä eli Condorcet’n vaalitapa on vaalitapa, joka on nimetty 1700-luvulla eläneen ranskalaisen markiisi Nicolas de Condorcet’n mukaan. Condorcet-voittaja on jonkin äänestyksen ehdokas, joka on jokaista muuta ehdokasta suositumpi, jos ehdokkaita verrataan kaksittain. Condorcet-kriteerin täyttäviä vaalitapoja on useita, ei ainoastaan yksi. Joskus nimeä käytetäänkin koko tällaisten vaalitapojen ryhmästä.
Condorcet’n paradoksista johtuen yksiselitteistä voittajaa ei ole kaikissa Condorcet-vaalitavalla toteutetuissa äänestyksissä.

Menetelmä

Jokainen äänestäjä lajittelee ehdokkaat haluamaansa suosituimmuusjärjestykseen omalle äänestyslipulleen. Jokaisella ehdokasparilla vertaillaan, kumpaa ehdokkaista useampi äänestäjä on äänestänyt toisen edelle (ehdokkaat, joiden kohdalle äänestäjä ei ole merkinnyt sijalukua, tulkitaan yleensä äänestettyjä ehdokkaita epäsuositummiksi ja keskenään yhtä suosituiksi). Jos yksi ehdokkaista voittaa pareittain kaikki muut ehdokkaat, hänet valitaan.
Pikku Lulu

Pikku Lulu (engl. Little Lulu) on sarjakuvahahmo, jonka loi Marjorie Henderson Buell tekijänimellä "Marge".

Historiaa

Lulu ilmestyi ensimmäisen kerran Carl Thomas Andersonin Henrin tilalla Saturday Evening Postissa 23. helmikuuta 1935 yhden ruudun strippinä (Ville Vallattoman tapaan), jota julkaistiin vuoteen 1948 saakka. 
Marge lopetti Lulun piirtämisen 1947, mutta hän hyväksyi julkaistavat sarjat ja säilytti oikeudet sarjaansa, kunnes myi ne 1971. Lulun hahmoa käyttivät mainoskampanjoissa Pepsi ja Kleenex.
5. kesäkuuta 1950 alettiin julkaista päivittäistä syndikoitua Little Lulu -sanomalehtistrippiä toukokuulle 1969. Piirtäjinä olivat muun muassa Roger Armstrong, Randy Henderson and Woody Kimbrell.
Gabriella Pallotta

Gabriella Pallotta (s. 6. lokakuuta 1938) on italialainen näyttelijä.
Pallotta oli vuonna 1963 ehdolla parhaan naissivuosan Golden Globen saajaksi roolistaan Melville Shavelsonin elokuvassa Vakoilijat Roomassa (1962).  Muita elokuvia, joissa Pallotta on esiintynyt, on muiden muassa Vittorio De Sican Katto (1956).
Olavi Laaksonen

Kaarlo Olavi Laaksonen (26. heinäkuuta 1921 Turku – 27. lokakuuta 2004 Turku) oli Suomen jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja vuosina 1962–1974. Laaksonen oli pelaajaurallaan maalivahti Turun Tovereissa (TuTo) vuoteen 1956 saakka ja toimi samalla joukkueen valmentajana. Hän pelasi 21 A-maaottelussa ja edusti Suomea Helsingin olympialaisissa 1952.
Vuonna 1962 Laaksonen valittiin Suomen jalkapallomaajoukkueen valmentajaksi. Maajoukkue pelasi Laaksosen aikana hyvin ja saavutti Pohjoismaiden-mestaruuden vuosina 1964 ja 1966. Laaksosen aikakaudella saavutettiin myös toistaiseksi viimeinen jalkapallon todellisesta suurmaasta saatu voitto, kun Espanja kaatui kotikentällä 1969. Laaksosen valmennuskaudella maajoukkue pelasi 88 maaottelua, joista se voitti 15 ja pelasi 21 kertaa tasan.
Maajoukkueuransa jälkeen Laaksonen toimi vielä TPS:n valmentajana vuosina 1975–1977. Tuolloin turkulaiset saavuttivat toistaiseksi viimeisimmän Suomen mestaruutensa vuonna 1975, ja vuoden 1977 päätteeksi joukkue sai SM-pronssia.
Laaksonen pelasi myös jääkiekkoa ja valmensi muun muassa TuTo:n jääkiekon edustusjoukkuetta kaudella 1959–1960. Käsipallossa hän voitti TUL:n mestaruuksia.
Michael Nudelman

Michael Nudelman (hepreaksi ‏מיכאל נודלמן‎‎, 30. kesäkuuta 1938 Kiova, Ukraina – 14. helmikuuta 2019 Kirjat Shmona, Israel) oli israelilainen Kadima-puoluetta edustava poliitikko. Hänet valittiin knessetiin ensimmäisen kerran 1996, Israel BaAliya -puolueen edustajana. Hänet valittiin uudelleen 2006 vaaleissa Kadiman listoilta.
Gertrude Weaver

Gertrude Weaver (o.s. Gaines) (4. heinäkuuta 1898 – 6. huhtikuuta 2015) oli maailman vanhin elossa ollut ihminen. Hän syntyi Arkansasissa lähellä Texasin rajaa. Hänestä tuli Yhdysvaltain vanhin elävä henkilö Dina Manfredinin kuoltua 17. joulukuuta 2012 ja maailman vanhin japanilaisen Misao Ōkawan kuoltua 1. huhtikuuta 2015. Hän kuuluu myös maailman kymmenen vanhimmaksi eläneen henkilön joukkoon. Hän oli viimeinen elossa oleva vahvistetusti vuonna 1898 syntynyt henkilö. Weaver asui  Silver Oaks Health and Rehabilitation -nimisessä vanhainkodissa Arkansasin Camdenissa.
Weaverin kuoltua maailman vanhimmaksi eläväksi tuli yhdysvaltalainen Jeralean Talley.
Connor Hellebuyck

Seurajoukkuetasolla

Hellebuyck on Winnipeg Jetsin viidennen kierroksen 130. varaus vuoden 2012 varaustilaisuudesta. Huhtikuussa 2014 hän teki kaksisuuntaisen sopimuksen Jetsin kanssa. Hän pelasi koko kauden 2014-2015 Jetsin farmijoukkueessa, St. John’s IceCapsissa, AHL:ssä. Otteluita kertyi 58.
Maximilian von Lingg

Maximilian von Lingg (8. maaliskuuta 1842 – 31. toukokuuta 1930) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Augsburgin hiippakuntaan vuonna 1865 ja valittiin sen piispaksi 1902. Hänet konsekroi piispaksi Franz Joseph von Stein. Von Lingg toimi piispana kuolemaansa saakka.
Ballad of Hollis Brown

Ballad of Hollis Brown on Bob Dylanin vuonna 1964 julkaisema blues-kappale. Kappale kertoo etelädakotalaisesta maanviljelijästä, joka kärsii köyhyyden takia vakavasta masennuksesta ja lopulta ampuu vaimonsa, lapsensa ja itsensä.
”Ballad of Hollis Brown” äänitettiin 7. elokuuta 1963. Sen tuottajana toimi Tom Wilson. Kappale julkaistiin alun perin Bob Dylanin 13. tammikuuta 1964 ilmestyneellä albumilla The Times They Are a-Changin'. ”Ballad of Hollis Brown” on ollut suosittu cover-kappale ja muun muassa brittiläiset rock-yhtyeet Nazareth ja The Pretty Things sekä yhdysvaltalainen punk-yhtye Rise Against ovat äänittäneet kappaleesta oman sovituksensa.
Amo Houghton

Amory ”Amo” Houghton Jr. (s. 7. elokuuta 1926) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko.
Houghton syntyi Corningissa, New Yorkin osavaltiossa. Hän opiskeli St. Paul's Schoolissa New Hampshiressa, palveli toisessa maailmansodassa Yhdysvaltain merijalkaväessä, valmistui vuonna 1950 Harvardin yliopistosta ja vuonna 1952 Harvard Business Schoolista.
Houghton toimi vuosina 1964–1983 Corning Incorporated -yhtiön johdossa.
Houghton tuli valituksi Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen vuonna 1986. Hän aloitti ensimmäisen kautensa Stan Lundinen seuraajana vuonna 1987 ja istui kongressissa yhtämittaisesti vuoden 2005 alkuun saakka, jolloin hänen seuraajakseen tuli Randy Kuhl.