google/wiki40b huggingface dataset:
Emolevy

Emolevy on tietokoneen keskeinen piirilevy, johon tietokoneen muut osat kiinnitetään, ja jonka avulla muut osat kommunikoivat.
 Emolevyä aiempi ja yksinkertaisempi ratkaisu oli backplane kuten Altair 8800 tietokoneessa, jossa useimmat komponentit sijaitsivat erillisillä piirilevyillä. Backplane on vielä nykyisin käytössä esimerkiksi reitittimissä. 
Osa näistä osista on juotettu emolevyyn kiinni, kun taas  
esimerkiksi virtajohdot, laajennuskortit, keskusmuistit ja suorittimet voidaan kiinnittää helposti niille varattuihin paikkoihin lukitusmekanismin tai ruuvikiinnityksen avulla. Yleensä myös kotelon sisällä olevat kiintolevyt, optiset levyasemat sekä prosessorin ja kotelon tuulettimet kytketään emolevyllä oleviin liittimiin. 
Emolevy saa tarvitsemansa käyttövirran virtalähteestä.

Piirisarja

ATX-emolevyt (ja sitä uudemmat) sisältävät useita laajennuskortteja, jotka on kiinteästi asennettu emolevylle. Näitä integrointeja hoitaa tavallisesti emolevyn piirisarjaksi kutsutun ohjainryppään eteläsilta. Suorittimen, muistin, näytönohjaimen ja emolevyn välisestä kommunikoinnista huolehtii emolevyn piirisarjan pohjoissilta, eteläosa hoitaa hitaammat datavirrat: kiintolevyohjaimen, sarja- ja rinnakkaisportin sekä PCI-väylän. 
Erillisestä pohjoissillasta on usein luovuttu integroimalla muistiohjain itse suorittimeen. Integraatio voi vähentää valmistuskustannuksia, yksinkertaistaa valmistusta ja parantaa suorituskykyä tapauksesta ja ratkaisusta riippuen. Järjestelmäpiirit eivät tarvitse ulkoisia siltapiirejä lainkaan.
Nykyään emolevylle on usein integroitu myös verkko-ohjain sekä äänikortti. Aiemmin integroitu näytönohjain löytyi vain halvimmista emolevyistä ja ne olivat laadultaan vaatimattomia. Nykyisin integroitu näytönohjain sisältyy moniin sellaisiinkin emolevyihin, jotka on tarkoitettu tehokkaisiin kokoonpanoihin. Integroitujen näytönohjaimien kuvanlaatu on nykyisin useimmiten hyvä, mutta niiden suorituskyky on silti liian vaatimaton esimerkiksi pelikäyttöön. Suorituskykyä vaativa käyttäjä joutuu siis yhä hankkimaan erillisen näytönohjaimen, mutta joissakin kokoonpanoissa integroidun näytönohjaimen laskentatehoa voidaan hyödyntää erillisen näytönohjaimen rinnalla.

Suorittimen jäähdytys

Suorittimille on saatavilla useita erilaisia jäähdytysratkaisuja nykyisissä henkilökohtaisissa tietokoneissa: perusmenetelmä on ilmajäähdytys ja vaihtoehtoina ovat nestejäähdytys sekä Peltier-elementti käyttötarpeen mukaan.
Emolevyllä on prosessorituulettimen vaatimat virtaliittimet, joiden kautta prosessorituulettimen pyörimisnopeutta voidaan säädellä suorittimen käyntilämpötilan mukaan.

Näytönohjaimen virrankäytöstä

Emolevyjen AGP- ja PCI Express -väylä (näytönohjainväylä) toimivat perinteisesti 3,3 tai 1,5 voltin jännitteellä. Nykyiset näytönohjaimet voivat käyttää huomattavan virtamäärän (esimerkiksi 150 wattia), joten näytönohjaimissa on näissä tapauksissa oma virtapistoke, johon voidaan kiinnittää virtalähteestä tuleva Molex tai PCI-E -tyyppinen lisävirtajohto.
Tykkivene

Tykkivene on laivastojen alustyyppi, joka on suunniteltu kuljettamaan yhtä tai useampaa tykkiä rannikkokohteiden tuhoamiseksi eikä varsinaisiin laivastojen välisiin taisteluihin tai joukkojensiirtoihin.

Historia

Purjelaivojen aikakaudella tykkivene oli tyypillisesti pienehkö, yhdellä keulaan asennetulla tai parilla kolmella tykillä varustettu alus. Alukset olivat yleensä yksi- tai kaksimastoisia tai jopa vain airoin varustettuja. Alustyypin etuna oli pääsy mataliin vaikeakulkuisiin paikkoihin, ja toisaalta ne oli varustettu jopa 32 naulan tehokkaalla tykillä. Alukset olivat myös nopeita ja helppoja valmistaa.
Hyper Police

Hyper Police (はいぱーぽりす) on manga- ja animesarja. Sen luoja on Minoru Tachikawa, joka piirtää sarjaa salanimellä MEE. Sarja on suunnattu shounen-kohdeyleisölle ja se sisältää toimintaa, huumoria ja fanipalvelua. Manga koostuu kahdeksasta tankoubonista.
Mangan eteneminen oli kesken vuonna 1997, kun Studio Pierrotin tuottama 25-osainen TV-animeversio tehtiin. Tämän vuoksi käsikirjoittajat joutuivat keksimään omia, sarjan aiemmasta tyylistä aika lailla poikkeavia juonenkäänteitään, joita MEE myöhemmin joutui mangassaan seuraamaan. Mangan edettyä animen tapahtumien ohi palasi se aiempaan tyyliinsä.
Hyper Policen on englanniksi julkaissut Tokyopop kymmenosaisena mangapokkarisarjana. Animen on julkaissut Image Entertainment.

Juoni

Tarina sijoittuu vuoteen 22 HC (Holy Century). Ihmiset ovat kuolleet melkein kokonaan sukupuuttoon, ja maailmaa hallitsevat ihmisten ja eläinten välimuodot. Natsuki Sasahara, 17-vuotias puolinekomimi, liittyy erään yksityispoliisiaseman palkkionmetsästäjiin. Hänen ryhmäänsä kuuluvat 30-vuotias ihmissusi Batanen Fujioka ja hänen sukulaisensa, 17-vuotias Tomy Fujioka. Ryhmään liittyy myös 191-vuotias (kettujen iässä 19-vuotias) kitsunemimi Sakura Bokuseiinmonzeninari, jolla on melkein 9 häntää. Sakura uskoo, että lyhyeksi jäänyt yhdeksäs häntä kasvaa täyteen mittaansa, jos hän syö Natsukin ja saa hänen voimansa. Yhdessä tämä joukko taistelee erilaisia rikollisjoukkoja vastaan.
Ulla Koivisto

Ulla Koivisto (s. 11. elokuuta 1950) on suomalainen tanssija, koreografi ja tanssipedagogi.
Suomalaisen nykytanssin edelläkävijöihin lukeutuva Ulla Koivisto aloitti opintonsa Riitta Vainion modernin tanssin studiossa Helsingissä 1972 ja opiskeli sitten Tukholman balettiakatemiassa sekä New Yorkissa tanssia muun muassa Merce Cunninghamin johdolla ja musiikkia John Cagen johdolla 1974–1978. Vuonna 2010 hän järjesti Kiasmassa seminaarin edellisenä vuonna kuolleen Cunninghamin muistoksi.
Ulla Koivisto on tehnyt yhteistyötä monien nykysäveltäjien ja muusikoiden kanssa ja suosii elävän musiikin käyttöä tanssiteoksissaan. Vuonna 1986 hän teki koreografian Magnus Lindbergin sävellykseen Kraft. Vuonna 1993 sai Kanadan Vancouverissa kantaesityksensä Ulla Koiviston Olli Koskelinin musiikkiin tekemä tanssiteos To whom it may concern. Muita Koiviston säveltäjäkumppaneita ovat olleet Toni Edelmann, Karólína Eiríksdóttir, Ippe Kätkä, Mikko-Ville Luolajan-Mikkola ja Päivi Takala.
Koivisto on toiminut opettajana Teatterikorkeakoulussa näyttelijäntyön laitoksella sekä koreografian professorina tanssitaiteen laitoksella. Hän on opettanut myös Sibelius-Akatemiassa ja Taideteollisessa korkeakoulussa sekä pitänyt kursseja muun muassa Kajaanissa, Kööpenhaminassa ja Amsterdamissa. Koivisto on toiminut Suomen tanssitaiteilijain liiton puheenjohtajana.
Vuodesta 2004 Seinäjoelta kotoisin oleva Koivisto on toiminut sikäläisen Tanssiteatteri Wimman taiteellisena johtajana ja ollut keskeisesti mukana Seinäjoella järjestettävässä Helmifestivaali-tanssitapahtumassa.
Ulla Koivistolle myönnettiin tanssitaiteen valtionpalkinto 2002 ja viisivuotinen taiteilija-apuraha 2007.
Carl von Otter

Ura

Carl von Otter aloitti sotilasuransa vapaaehtoisena Skaraborgin rykmentissä 5. syyskuuta 1767. Hänet korotettiin majoitusmestariksi 15. heinäkuuta 1777, kersantiksi 15. elokuuta 1778 ja toiseksi adjutantiksi aliluutnantin palkalla 16. joulukuuta 1779.
Carl von Otter osti vänrikin viran 23. elokuuta 1783 Hämeenlinnan rykmentistä. Hänestä tuli luutnantti 20. joulukuuta 1784 Pohjanmaan rykmentin Pyhäjoen komppaniaan ja hänen virkatalonaan oli Marttila Pohjankylässä Kalajoella. Hänet siirrettiin Närpiön komppanian 20. huhtikuuta 1785 luutnantiksi virkatalonaan Öist Lapväärtissä.
Carl von Otter ylennettiin alikapteeniksi (eli esikuntakapteeniksi) Henkikomppaniaan 23. lokakuuta 1789. Samalla hänen virkatalokseen määrättiin Rökiö Kullaksen kylästä Vöyristä. Hän palveli Henkikomppanian päällikkönä Kustaa III:n sodan aikana ja otti komppanioineen osaa Verelän, Högforsin ja Ahvenkosken taisteluihin. Henkikomppaniassa von Otter palveli, kunnes 26. marraskuuta 1794 saakka siirtyi Hämeen rykmentin värvättyyn jalkaväkipataljoonaan.
Carl von Otter palasi Pohjanmaan rykmenttiin majuriksi 15. marraskuuta 1799 virkatalonaan Ikola Isossakyrössä. Tässä virassa hän palveli 19. syyskuuta 1809 saakka, jolloin hän siirtyi Älvsborgin rykmenttiin. Hänet ylennettiin armeijan everstiksi ja kuninkaan yliadjutantiksi 29. kesäkuuta 1809.
Suomen sodassa von Otter johti Ruotsin joukkoja venäläisiä vastaan esimerkiksi Samelinlakson, tappiolliseen Parjakannevan ja Nummijärven taisteluissa. 
Von Otter kuoli 20. lokakuuta 1813 virka-asunnossaan Länsi-Götanmaalla.
Isonokkamanikki

Levinneisyys

Isonokkamanikkia tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kapakala

Kapakala on ilmakuivattua vähärasvaista kalaa. Useimmiten se valmistetaan turskasta, toisinaan muista turskakaloista. Kalat ripustetaan pyytämisen ja perkaamisen jälkeen erityisiin telineisiin, jossa ne saavat kuivua kolmen kuukauden ajan. Kapakala on suosittu ruoka-aine useissa Välimeren maissa, esimerkiksi Italiassa, Portugalissa ja Espanjassa, ja sitä on harrastettu aiemmin yleisesti myös Suomessa. Kapakalakeitto on Vehmersalmen perinneruoka.
Hjorten

Hjorten on historiallinen jugend-tyylinen asuinrakennus Turussa II kaupunginosassa, Vartiovuorenmäen kupeessa. Se on valmistunut vuonna 1904, ja sen suunnittelusta vastasi arkkitehti Frithiof Strandell. Hjortenin esikuvia olivat Turun linna ja Ruissalossa sijaitsevat huvilarakennukset. Rakennusta laajennettiin pian osalla, joka sai nimekseen Kalven (vasa).
Geoffrey Gurrumul Yunupingu

Geoffrey Gurrumul Yunupingu (22. tammikuuta 1971 Elcho Island, Australian Pohjoisterritorio – 25. heinäkuuta 2017 Darwin) oli australialainen alkuperäisväestöön kuulunut folkmuusikko. Hän julkaisi soolouransa aikana kolme albumia, jotka tekivät hänestä kansainvälisesti tunnetun.

Elämä ja ura

Yunupingu syntyi Elcho Islandilla Australian Pohjoisterritorion rannikolla. Hän kuului Gumatj-klaaniin. Yunupingu oli sokea syntymästään asti. Hän lauloi lapsena metodistikuorossa ja opetteli itsekseen soittamaan kitaraa. Hän oli kolmen vuoden ajan Yothu Yindi -nimisen aboriginaalirockyhtyeen jäsen. Yunupingu soitti yhtyeessä kitaraa, kosketinsoittimia ja rumpuja sekä lauloi taustalaulua. Hänen sukulaisensa päättivät kuitenkin yhtyeen elämäntyylin olevan hänelle pahaksi, joten hän palasi kotisaarelleen neljäksi vuodeksi. Sen jälkeen hän perusti sukulaistensa kanssa reggae-vaikutteisen aboriginaaliyhtyeen nimeltä Saltwater Band, joka julkaisi muutaman melko hyvin menestyneen albumin.
Yunupingu julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Gurrumul vuonna 2008. Albumi teki Yunupingusta kansainvälisesti tunnetun, se nousi Euroopan maailmanmusiikkilistan ykköseksi ensimmäisenä Australian alkuperäisasukkaan albumina ja voitti useita musiikkipalkintoja. Albumin julkaisua seuranneina vuosina Yunupingu konsertoi Australiassa, Lontoossa ja New Yorkissa. Hän teki yhteistyötä esimerkiksi Elton Johnin ja Stingin kanssa. 
Soolouransa aikana Yunupingu julkaisi myös albumit Rrakala (2011) ja The Gospel Album (2015).
Yunupingu kuoli 46 vuoden iässä. Hän oli kärsinyt pitkään maksa- ja munuaisongelmista. Hänellä oli yksi tytär. Hän ei koskaan antanut haastatteluja.

Musiikki

Yunupingun ääntä on kuvattu enkelimäiseksi. Hän yhdisteli yolngun- ja englanninkielisiä laululyriikoita, jotka kuvailivat hänen omaa elämäänsä sekä hänen yhteisönsä historiaa ja kansantarinoita. Hänen mutkattomat melodiansa yhdistelivät folkia, soulia ja gospelia sekä reggaeta. Yunupingun omia suosikkeja olivat etenkin Stevie Wonder, Dire Straits ja Cliff Richard. Hänen albumejaan oli myyty hänen kuollessaan puoli miljoonaa.
Pohjois-Amerikka-sumu

Yleistä

Pohjois-Amerikka-sumu on laaja, ja sen näennäinen läpimitta on noin kuusi astetta, huomattavasti suurempi kuin täydenkuun, mutta sen kirkkaus on niin vähäinen, ettei sitä yleensä voi nähdä paljain silmin. Taivaan ollessa tarpeeksi pimeä se näkyy hyvin kiikarilla tai kaukoputkella, jossa on tarpeeksi laaja näkökulma (noin 3°), ja tällöin se näkyy sumuisena taustaansa valoisampana alueena. UHC-suodattimen avulla, joka suodattaa pois tiettyjä näkyvän valon aallonpituuksia, sen voi nähdä ilman kaukoputkeakin. Sumun ominainen muutos ja varsinkin sen vedyn Hα-emissioviivan aiheuttama punertava väri ovat havaittavissa vain sitä esittävissä valokuvissa.
Pohjois-Amerikka-sumu ja sitä lähellä sijaitseva Pelikaanisumu (IC 5070) ovat osia samasta ionisoituneen vedyn muodostamasta tähtienvälisestä pilvestä. Sumun ja Maan välissä on tähtienvälisen pölyn peittämä alue, joka absorboi sen takana sijaitsevien tähtien ja tähtisumujen valon ja saa tällä tavoin aikaan, että sumu näkyy sen muotoisena kuin se näkyy. Tähtisumun etäisyyttä ei tarkoin tunneta eikä myöskään, mikä tähti saa vedyn ionisoitumaan niin, että se lähettää valoa. On arveltu, että tämän saisi aikaan Deneb. Jos tämä pitää paikkansa, sumu on noin 1800 valovuoden päässä ja sen todellinen läpimitta on noin 100 valovuotta.
Pohjois-Amerikka-sumun löysi William Herschel Englannin Sloughissa 24. lokakuuta 1786.
Steganografia

Steganografialla tarkoitetaan tiedon piilottamista. Termin alkuperä juontaa juurensa muinaiskreikan adjektiivista στεγανός [stegan'os] 'katettu, peitetty'. Piilotettava tieto voidaan kätkeä muun tiedon joukkoon, tai mihin tahansa, mistä sen huomaaminen on vaikeaa. Yleisimpiä steganografian toteutustapoja ovat esimerkiksi tiedon piilottaminen kuva-, musiikki-, video- tai tekstitiedostoon. Digitaaliseen kuvaan tietoa voidaan kätkeä esimerkiksi muuttamalla jokaisen kuvan pikselin väriarvoa vain vähän (siten että yksi piilotettavan viestin merkki jakaantuu useammalle pikselille). Tällä tavalla kuva näyttää vielä ihan normaalilta ihmiselle, mutta toisaalta kuvan sisältämä viesti voidaan purkaa vertaamalla kuvaa alkuperäiseen kuvaan. Toinen steganografian sovellus voisi olla esimerkiksi normaalissa tekstissä, missä oikea viesti on piilotettu jokaisen sanan ensimmäiseen alkukirjaimeen. Turvallisuuden parantamiseksi viesti voidaan salata ennen kätkemistä. Vanhempia muotoja ovat näkymätön muste ja viestin kirjoittaminen raakaan kananmunaan, joka keitetään. Kiinassa oli tapana että viesti kirjoitetaan hienolle silkille, joka rutistetaan palloksi, joka peitetään vahalla. Viestinviejä nielaisee vahapallon.
Aarrearkku

Aarrearkku on Fazerin valmistama ja sen brändeihin kuuluva makeiskokoelma. Aarrearkku-karkkien kokoelmaan kuuluu hedelmäjalokiviä, avaimia, kolikoita, oransseja kuorrutelakuja, hedelmäeläimiä ja salmiakkivinoneliöitä. Ennen jalokivet olivat ötököiden muotoisia, avaimet ja kolikot olivat autoja. Aarrearkku-pusseista on valmistettu muidenkin Fazer-makeispussien tavoin kahta pussikokoa, 180 gramman ja 400 gramman Jumbopussia.
Aarrearkku sisältää epäilyttäväksi lisäaineeksi luokiteltua indigokarmiinia.
Risuke Ōtake

Risuke Ōtake (jap. 大竹利典, Ōtake Risuke) (s. 10. maaliskuuta 1926) on japanilainen taistelutaitojen opettaja. Hän on Tenshin shōden Katori shintō-ryū bujutsu koulukunnan shihan eli pääopettaja.
Risuke Ōtake otettiin vuonna 1942 Tenshin shōden Katori shintō-ryūn edellisen pääopettajan Hayashi Yazaemonin (1892–1964) oppilaaksi. 1967 Ōtakelle myönnettiin gokui kaiden, perinteen korkein oppiarvo ja samalla hänestä tuli koulukunnan pääopettaja. 
Ōtake asuu ja opettaa maaseudulla, Chiban prefektuurissa. Hän on kirjoittanut laajan teoksen The Deity and the Sword Tenshin shōden Katori shintō-ryūsta, joka on julkaistu japanin lisäksi myös englannin ja ranskan kielellä.
Guadeloupenrastas

Levinneisyys

Guadeloupenrastasta tavataan kotoperäisenä Pienillä Antilleilla. Lajin kannaksi arvioidaan 1 500–7 000 yksilöä. Se on luokiteltu vaarantuneeksi ja sitä uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen, pesäloisiva hohtoturpiaali, kilpaileva afrikanrillirastas ja nisäkäsvieraslajit sekä laiton metsästys.
Scream 4

Juoni

Monien vuosien varrella Sidney Prescott (Neve Campbell) on päässyt jaloilleen ja palaa takaisin Woodsboroon myymään kirjaansa. Kohta kuitenkin kaksi nuorta tyttöä, Marnie Cooper (Britt Robertson) ja Jenny Randall (Aimee Teegarden) murhataan. Apuun ryntäävät Sidneyn vanhat tuttavat, sheriffi Dwight Riley (David Arquette) ja Gale Weathers (Courteney Cox). Dewey haluaa kuitenkin selvittää Ghostfacen ainoastaan työkaverinsa Judy Hicksin (Marley Shelton) kanssa, joten Gale on todella kateellinen Judylle. Kohta Ghostface soittaa Sidneyn serkulle Jill Robertsille (Emma Roberts) ja tämän ystäville Kirbylle (Hayden Panettiere) sekä Olivialle (Marielle Jaffe). Seuraavana iltana Olivia murhataan raa'asti ja Sidney ryntää paikalle liian myöhään. Uusi innokas toimittaja, Rebecca Walters (Alison Brie) yrittää tehdä kaikkensa saadakseen lisää tietoa murhista, mutta tämäkin kuolee kohta. Galen kimppuun myös hyökätään, ja tämä saa kovan iskun veitsestä olkapäähän. Screamiin perustuva elokuva "Stab" on nuorison suosiossa. Ghostface murhaa kaksi poliisia ja hyökkää Sidneyn, Jillin ja Kirbyn kimppuun. Sidney ohjaa Jillin sängyn alle. Sidney pakenee Ghostfacea ikkunan kautta. Hän menee takaisin kellariin jossa on Kirby. Ylhäältä kuuluu ääntä ja Sidney menee katsomaan ja käskee pysyä täällä. Charlie (Rory Culkin) ilmestyy oven taakse ja Ghostface hakkaa hänet. Ghostface sytyttää valot ja Charlie anoo, että Kirby tulisi vapauttamaan hänet. Kirby suostuu ja vapauttaa hänet, mutta ei huomaa Charlien kädessä olevaa puukkoa. Charlie puukottaa Kirbyn. Samaan aikaan Sidney etsii Jilliä, mutta ei löydä häntä. Hän menee alakertaan, jossa on Jill ja Charlie. Jill selittää olevansa murhaaja. Jill puukottaa Sidneyta ja luulee Sidneyn kuolleen. Jill murjoo itsensä niin, että kun poliisit tulee häntä ei luulla murhaajaksi. Sairaalassa Jill alkaa hakkaamaan Sidneyta. Dwight ja Judy tulevat ja Jill tarttuu aseesen. Myös Gale tulee huoneeseen ja hän ja Judy piiloutuvat sängyn taakse. Jill käskee Judyn nousemaan ja samalla Jill ampuu Judyn. Sitten hän käskee Galen seisomaan, mutta Sidney tainnuttaa hänet defibrillaattorilla. Sankarit luulevat Jillin kuolleen, mutta Jill tarttuu jättimäiseen lasinsiruun ja lähestyy Sidneytä takaapäin. Sidney kuulee Jillin ja ampuu hänet. Lopuksi Judy nousee ja muut ihmettelevät, että eikö hänen pitänyt kuolla ja Judy kertoo, että hänellä on aina luotiliivit.
MikroRNA

MikroRNA, Mikro-RNA, miRNA on lyhyt, parin kymmenen nukleotidin pituinen, yksijuosteinen RNA-molekyyli, joka estää tietyn lähetti-RNA:n toiminnan kiinnittymällä siihen eli se hiljentää geenin. Monet mikro-RNA:ista ovat proteiinia koodaamattomilta DNA-alueilta.
Tembo the Badass Elephant

Pelaaminen

Pelissä ohjataan hahmoa, jonka nimi on Tembo. Puoliksi kommando, kokonaan elefantti, sillä on monia erilaisia kykyjä/tapoja rynniä seinien ja muiden esteiden läpi.
Peli on sivulta kuvattu tasohyppely, jossa pelaaja ohjaa kommando-elefanttia Temboa tämän yrittäessään pysäyttää pahan sotilasjärjestö Phantomin valloituksen. Itse pelin visuaallinen toteutus on tehty sarjakuvamaiseksi ja julkaisun yhteydessä tarjoaa 18 erilaista tasoa elefantille rymisteltäväksi läpi.
Kuopion museo

Häkä-mammutti

Kuopion museon kestovetonaula on viimeisen kymmenen vuoden ajan ollut ennallistettu Häkä-mammutti. Installaatio valmistui luonnontieteellisen museon perusnäyttelyiden uusimisen yhteydessä vuonna 1999. Avajaisia vietettiin 3. kesäkuuta 1999. Avaajana toimi aiemmin Kuopion kaupunginjohtajana toiminut, silloinen sisäministeri Kari Häkämies, jolta mammutti sai myös nimensä. Villamammuttien kerrotaan eläneen aikoinaan myös Kuopion seudulla. Häkä-mammutin tarkkana esikuvana on ollut Lenajoen laaksosta paikallisen metsästäjän ja norsunluunkerääjän O. Šumahovin 1799 löytämän hyväkuntoisen jäätyneen mammutin ruho. Sen arveltiin olevan noin 30-vuotias ja painaneen 5 000–5 500 kiloa. Säkäkorkeus oli yli kolme metriä. Mammutin toteutti konservaattori ja taiteilija Eirik Granqvist.
Alkuruoka

Alkuruoka eli alkupalat on aterian ensimmäinen, ennen pääruokaa tarjottava ruokalaji. Se on kevyt ja tavallisesti kylmä, mutta voi olla joskus myös lämmin ruoka. Tyypillinen alkuruoka on esimerkiksi kalaa, täytetyt kananmunat, katkaravut, leikkeleet, mätiä, salaatit tai  vihannekset. Keitto on usein päivällisen alkuruokana. Alkuruokaa tarjotaan yleensä pieni annos, jolla herätellään ruokahalua valmistauduttaessa lämpimän pääruokalajin nauttimiseen.
Sädekehä

Sädekehä (engl. halo) on uskonnossa pyhyyden ja jumalallisuuden tunnusmerkki . Kirkollisessa taiteessa sellainen on usein kuvattuna pyhimysten pään ympärille: tällaista kutsutaan pyhimyskehäksi. Kirkkotaiteessa sädekehä on yleensä henkilön päätä joka suunnalta ympäröivä sädehtivä kiekko.
Nykyajan populaarikulttuurissa pyhimyksille ja enkeleille on usein kuvattu toisenlainen sädekehä, pään yläpuolella leijuva kultainen rengas.
Seula

Seula on työkalu tai kone, jolla kiinteää ainetta olevat rakeet lajitellaan niiden koon perusteella tai erotetaan rakeet nesteestä. Seulova pinta on joko metallilangasta tai muusta aineesta kudottu verkko tai rei'itetty metallilevy. Välppäseulassa seulonnan suorittaa samansuuntaisten metallitankojen muodostama säleikkö. Tasaisesti rei'itetyn seulapinnan reikien koko määrää seulan läpi menevän ja seulapintaan jäävän aineksen raekoon.
Seulan koko ilmoitetaan tavallisesti neliönmuotoisen aukon sivun mittana. Aiemmin käytettiin mesh-järjestelmää, jossa ilmoitettiin seulan aukkojen lukumäärä tuuman matkalla, tai DIN-järjestelmää, jossa ilmoitettiin aukkojen lukumäärä neliösenttimetrin pinta-alalla.
Seulonta suoritetaan tavallisesti seulovaa pintaa käsin tai koneellisesti liikuttamalla. Koneellinen liike aikaansaadaan joko epäkeskon avulla tai seulaa mekaanisesti tai magneettisesti täryttämällä (täryseula). Kiinteissä seuloissa seulottavaa ainetta liikuttaa painovoima (aines kaadetaan vinossa olevalle seulalle, jota pitkin aines vierii), nestevirta tai ilmavirta. Rumpuseulassa sylinterimäinen seulapinta pyörii akselinsa ympäri. Hyvin pienten rakeiden (alle 0,1 mm) seulontaan käytetään ilmasuihkuseulontaa, linkoa tai liettämistä. Seulasarja on joukko tarkoin määriteltyjä seuloja, joita käytetään kiviaineksen raekoostumuksen määrittelyssä.
Seuloja käytetään rakennustekniikassa kiviaineksen lajitteluun esimerkiksi betonin raaka-aineeksi tai tien eri kerroksiin, myllyteollisuudessa jauhojen seulontaan, monilla kemiallisen teollisuuden aloilla ja mineraalien rikastuksessa.
Punatukka

Arviot

Aikalaisarviossaan Markku Tuuli (Katso) vertasi elokuvaa Miljoonaliigaan mutta totesi samalla, että se on kunnianhimoisempi elokuva ja edustaa kurkvaaralaista rehellisyyttä ja pelkistyneisyyttä parhaimmillaan. Yleensäkin ensi-ilta-arvioissa elokuva sai arvostusta. Sen sijaan 1980-luvun arviossaan Mikael Fränti (Helsingin Sanomat) katsoi, että aika on kuluttanut elokuvaa, ja hän lyttäsi sen kaikilta osin. Kun aiemmin oli juuri näyttelijätyötä kiitetty, piti Antti Lindqvist (Kansan Uutiset) replikointia puisevana.
Helsingin Sanomissa vuonna 2011 Arto Pajukallio piti elokuvaa mukaansatempaavana aikalaiskuvauksena, jonka kerronta on kuvallisesti eloisaa. Henkilöhahmot ovat luontevia, joskin eräät kohtaukset tyhjinä ja kankeina heikentävät kokonaisuutta. Eräässä toisessa ajan kritiikissä todetaan, että elokuva on onnistunut työ.

Palkinnot

Elokuva sai valtionpalkinnon ja Tarja Markus henkilökohtaisen valtion elokuvataiteilijapalkinnon, jonka perustelussa oli myös näyttelijäsuoritus elokuvassa Kesyttömät veljekset.
SLO

Historiaa

SLO on perustettu vuonna 1945. Sotien jälkeen Suomessa oli pulaa myös sähkötarvikkeista, jolloin joukko sähköasennusliikkeitä perusti oman sähkötarvikkeiden keskushankintapisteen, Sähköliikkeiden Oy:n. Näin yhtiön pääomistajiksi tulivat sähköurakoitsijat. Sähköliikkeiden Oy:n nimilyhenteeksi virallistettiin SLO vuonna 1971 ja yhtiön viralliseksi nimenä se on ollut vuodesta 1990.
Toiminnan alussa yhtiöllä oli vaikeuksia saada muun muassa säännöstelytalouden vaatimia tuontilisenssejä, joten yhtiö solmi jo varhain kiinteät edustussopimukset ulkomaisten yritysten kanssa. SLO harjoitti pienimuotoista teollisuutta 1950-luvulta lähtien, mutta luopui kaapelitehtaasta, valaisin- ja sähkötarviketehtaasta, elektroniikkatehtaasta sekä valaisimien muoviosia ja asennusputkia valmistavista yrityksistä 1980-luvulla. 
Omistajat myivät SLO:n vuonna 1986 Nokia Oyj:lle. Hollantilaiselle, Euroopan suurimpiin sähkötukkuliikkeisiin kuuluvalle Otra N.V.:lle SLO siirtyi vuonna 1993 ja Soneparin omistukseen vuonna 1999.