google/wiki40b huggingface dataset:
Philippe Nkiere Keana

Philippe Nkiere Keana CICM (s. 21. helmikuuta 1938) on kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 2. elokuuta 1965 ja nimitettiin Bondon koadjuuttoripiispaksi 15. huhtikuuta 1991. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1992. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Battista Re ja Giuseppe Uhac.
Nkiere Keanasta tuli 13. marraskuuta 1992 Bondon piispa. 27. heinäkuuta 2005 hän sai nimityksen Inongon piispaksi.
Teresa Dobija

Teresa Dobija (s. 9. lokakuuta 1982) on puolalainen pituushyppääjä.
Hän sijoittui 10:nneksi Berliinin MM-kilpailuissa 2009 tuloksella 658 cm. Daegun MM-kilpailuissa 2011 ja Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän karsiutui.
Hänen ennätyksensä on 678 cm, jonka hän hyppäsi Bialogardissa 3. elokuuta 2011. Sisäradoilla hän on hypännyt 650 cm Spalassa 19. helmikuuta 2011. Kolmiloikassa hänen ennätyksensä on Krakovassa 8. syyskuuta 2012 hypätty 13,15 m.
Törmäsjärvi (järvi Ylitorniolla)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 812 hehtaaria eli 8,1 neliökilometriä. Se sijaitsee Tengeliönjoen eteläpuolella metsämaaston matalassa painaumassa. Järven lounaispuolella virtaa pienempi Kallijoki, joten järven valuma-alue jää pieneksi. Se on 4,3 kilometriä pitkä ja 2,8 kilometriä leveä. Järven lähiympäristä on alavaa metsämaata. Järven länsirannoille ulottuvat Talasmaan ja Vajovaaran loivat rinteet. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 53 miljoonaa kuutiometriä eli 0,053 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 6,5 metriä ja suurin syvyys on 18,9 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven keskellä, missä on suppea yli 15 metriä syvä syvänne.
Järven rantaviivan pituus on 12 kilometriä ja vain sen etelä- ja lounaisrannassa on kiinteää asutusta, joka muodostaa Törmäsjärven kylän. Rannoille on rakennettu yli 40 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet seututieltä 930 ja yhdystieltä 18582. Kylässä sijaitsee leirikeskus. Monelle järven autiolle rannalle on merkitty hiekkarantaa.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Lohijärven alueella (67.92), jonka Törmäsjärven valuma-alueeseen (67.927) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 103,8 metriä mpy.
Koska se on valuma-alueensa latvajärviä, valuu siihen vesiä vain sen omalta valuma-alueelta. Järven lähialueita on ojitettu tiheästi ja esimerkiksi Törmäsvaaran rinteiltä on johdettu ojat järveen. Järven valuma-alueella ei ole olemassa muita järviä tai lampia.
Järven laskujoki on Harjusoja, joka lähtee pohjoisrannasta kohti pohjoista. Se laskee 2,5 kilometrin päässä Tengeliönjokeen Majamaalompolon länsipäähän Törmäsnivan niskan kohdalle. Tengeliönjoen reitti yhtyy Tornionjokeen, joka laskee Itämeren Pohjanlahteen.
Iso Huopalahti

Iso Huopalahti (ruots. Stora Hoplaxviken) on Laajalahdesta pohjoiseen työntyvä merenlahti Helsingin ja Espoon rajalla. Se on nykyisellään muodoltaan pyöreähkö, noin kilometrin pituinen ja levyinen. Sen erottaa Laajalahdesta Tarvon saari ja sen pohjoisreunaa sivuava Turunväylän maapenger, jonka ali johtaa nykyisin vain kapea vesiväylä. Turunväylän silta ja vieressä olevan kevyen liikenteen väylän sillat ovat niin matalia, että niiden ali ei voi kulkea veneellä. Isoon Huopalahteen laskevat Mätäjoki ja Monikonpuro.
Vielä 1900-luvun alussa Iso Huopalahti oli huomattavasti nykyistä laajempi ja ulottui melkein rantaradalle ja Turuntielle saakka. Sen pohjoisosa oli kuitenkin jo hyvää vauhtia mataloitumassa ja muuttumassa kosteikoksi. Se oli myös pääkaupunkiseudun parhaita lintukohteita. Kuitenkin 1960-luvun alussa lahden perukasta täytettiin 27 hehtaaria, ja alueelle perustettiin kaatopaikka, joka oli käytössä vuosina 1963-1980. Sinne kuljetetuista jätteistä ja niiden päälle kasatuista maa-aineksista alueelle muodostui korkea täyttömäki, Talinhuippu, jonka päälle on istutettu metsää. Täyttömäki sijaitsee Mätäjoen ja Monikonpuron välissä Helsingin ja Espoon rajalla.
Kaupunkiasutusta on Ison Huopalahden rannalla vain Talinrannassa. Muilta osin sen rannat ovat rakentamattomia, ja länsirannalla on vielä suotakin. Lahtea ympäröivillä laajoilla viheralueilla sijaitsevat Talin golfkenttä ja Vermon ravirata.
Paikannimen Huopalahti alkumuoto on ollut Haapalaksi. Suomen sana lahti oli aikaisemmin laksi, jolloin se taipui samoin kuin lukusanat yksi ja kaksi, siis lahden, lahdella jne. Kun seudun asutus kuitenkin vuosisatojen ajan oli etupäässä ruotsinkielistä, nimi vääntyi ruotsinkieliseen muotoon Hoplax, josta se sittemmin lainautui takaisin suomeen muodossa Huopalahti. Lähempänä Helsingin keskustaa on myös Pikku Huopalahti, ja niiden välinen alue on aikoinaan kuulunut Huopalahden kuntaan.
Elisabet (Ranskan prinsessa)

Elisabet (usein madame Elisabet, ransk. Élisabeth Philippine Marie Hélène; 3. toukokuuta 1764 Versailles – 10. toukokuuta 1794 Pariisi) oli Ranskan kuningasperheen jäsen, kuningas Ludvig XVI:n nuorempi sisar. Hänet teloitettiin Ranskan vallankumouksen terrorin aikana.
Elisabetin vanhemmat olivat Ranskan kruununprinssi Ludvig ja Saksin prinsessa Maria Josepha. Hän menetti isänsä yksivuotiaana ja äitinsä kolmivuotiaana, minkä jälkeen hänen kasvattajinaan toimivat Marie Louise de Marsan, Marie de Mackau ja isä Montégut. Elisabet asui nuoruutensa Montreuilin kartanossa Versailles’n palatsin lähellä ja pysyi naimattomana. Hän osoitti kiinnostusta hyväntekeväisyyteen ja tieteelliseen tutkimukseen. Vallankumouksen puhjettua vuonna 1789 Ludvig XVI:n kaksi veljeä lähtivät maanpakoon, mutta prinsessa Elisabet jäi omasta tahdostaan Ranskaan. Hän osallistui kuningasparin kanssa epäonnistuneeseen Varennesin pakoretkeen kesäkuussa 1791. Monarkian kumonneen elokuun 1792 kansannousun jälkeen hänet vangittiin Templen vankilaan Pariisissa. Ludvig XVI:n ja Maria Antoinetten teloitusten jälkeen hän hoiti näiden lapsia vankilassa. Toukokuussa 1794 Elisabet tuotiin viimein vallankumoustuomioistuimen eteen syytettynä muun muassa emigranttirojalistien rahoittamisesta. Hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin giljotiinilla.
Prinsessa Elisabetin rohkeus ja järkkymättömyys vallankumouksen keskellä tekivät hänestä Ranskan rojalistien sankarina kunnioittaman marttyyrin. Hänen mainettaan pidettiin yllä myös katolisen kirkon piirissä. Alkuperältään epäluotettavat Elisabetin muistelmat julkaistiin Ranskassa vuonna 1858 ja kirjeenvaihto vuonna 1868. Elisabetin kaksi muuta veljeä toimivat myöhemmin vuorollaan Ranskan kuninkaina nimillä Ludvig XVIII ja Kaarle X. Hänen vanhempi sisarensa Maria Clotilde oli Sardinian kuningatar.
EMD F-sarja

EMD:n F-sarja käsittää kahdeksan erityyppistä General Motors Electro-Motive Divisionin (EMD) valmistamaa dieselsähköistä veturia. Sarjaa valmistettiin vuosina 1939-1960 kaikkiaan 7 638 kappaletta. F-sarjan ideana on, että useampia vetureita kytketään yhteen suuremman tehon saavuttamiseksi. Niinpä rakennettiin erikseen ohjaamollisia (A-yksikkö) ja ohjaamottomia (B-yksikkö) vetureita. Rautatieyhtiö saattoi kytkeä vetureita erilaiksi kokoonpanoiksi, kuten ABBA, ABA tai ABB. Kaikki F-sarjan veturit oli rakennettu niin sanotulla cab unit -rakenteella, eli niiden kori oli itsekantava. Ne olivat EMD:n viimeiset tällä rakenteella tehdyt veturit: 1950-luvulta alkaen "road switcher" -rakenne tuli vallitsevaksi. Kaikissa F-sarjan vetureissa FL9-veturia lukuun ottamatta oli kaksi 2-akselista teliä, eli niiden akselijärjestys oli B'B'. Kaikissa vetureissa oli moottorina 2-tahtinen, 16-sylinterinen EMD 567 -dieselmoottori, ja voimansiirto oli sähköinen. F-sarja oli menestyksekkäin ensimmäisen sukupolven dieselveturisarja Pohjois-Amerikassa.
Useat F-sarjan veturit palvelivat käytössä vuosikymmeniä, sillä niiden todettiin olevan olevan taloudellisia käyttää ja ylläpitää. Ne eivät kuitenkaan saavuttaneet ratapihatyöntekijöiden ja kuljettajien suosiota, sillä niihin kapuaminen ja niistä laskeutuminen oli hankalaa, ja kuljettajan oli mahdotonta nähdä käsiopasteita kurkottamatta ikkunasta ulos. Tämän takia vetureita alettiin "road switcher" -tyyppisten vetureiden yleistyttyä käyttää sellaisissa tavarajunissa, joilla ei ollut tarvetta vaihtotyöhön väliasemilla.
F-sarjan veturit oli suunniteltu tavaraliikenteeseen, mutta silti niitä käytettiin melko paljon myös matkustajaliikenteessä. Tämän johdosta vetureita varustettiin höyrygenerattoreilla matkustajavaunujen lämmitystä varten. Lisäksi erityisesti matkustajaliikenteeseen muokatut FP7-, FP9- ja FL9-veturit oli varustettu suuremmilla vesisäiliöillä. Vetureita saattoi tilata joko matkustaja- tai tavaraliikennekäyttöön tarkoitetulla esteenraivaajalla. Matkustajajunakäyttöön tarkoitettu esteenraivaaja jatkui pehmeästi suorana nokan alapuolelle, ja kytkin oli sisäänvedettävä. Tavaraliikennekäyttöön tarkoitettu esteenraivaaja kaartui välittömästi nokan alareunasta alkaen ensin hieman taaksepäin, ja vasta sen jälkeen normaalisti etuviistoon. Näin saatiin kytkimelle enemmän pelivaraa. Samanaikaisesti F-sarjan kanssa EMD rakensi pelkästään matkustajaliikenteeseen tarkoitettuja E-sarjan dieselvetureita. Niin sanottu Bulldog-nokka oli kummankin veturisarjan tunnistettavimpia piirteitä.
Salaojituskone

Salaojituskone (salaojakone) on teloilla tai kumipyörillä kulkevaan runkoon rakennettu laite, jolla tehdään noin 15-30 cm leveää, Suomessa keskimäärin metrin syvyistä salaojaa. Salaojan pohjalle asennetaan ojan tekemisen yhteydessä salaojaputki. Salaojaputket ovat nykyisin lähes yksinomaan muovista valmistettuja. Aikaisemmin salaojituksessa käytettiin tiilestä valmistettua putkea. Tiiliputken käyttö hiipui 1970-luvulla ja korvautui kokonaan muoviputkella 1990-luvulle tultaessa.  
Salaojakoneita käytetään peltosalaojituksen tekoon, rakennussalaojitus tehdään useimmiten kaivinkoneilla. Useimmiten salaojasuunnitelman tekee salaojitussuunnittelija ja varsinaisen työn salaojitusurakoitsija.

Koneellisen salaojakaivun historia

Ensimmäiset putkelliset salaojat on Suomessa tehty 1800-luvun puolenvälin tienoilla tiiliputkien valmistuksen myötä. Tätä ennen peltojen pinnanalaisessa kuivatuksessa on erityisesti Itä-Suomessa käytetty paikoin mm. risu- ja kivisalaojia, joiden käytöstä on merkkejä jo 1600-luvulta lähtien.
Ensimmäiset salaojat kaivettiin käsin lapiolla. Ensimmäiset salaojakoneet tulivat Suomeen 1920-luvulla, muuta niiden käyttö jäi vähäiseksi. Toisen maailmansodan jälkeen koneellinen kaivu vauhdittui mm. amerikkalaisten armeijakäyttöön suunniteltujen puolitela-autojen perään rakennetuilla salaojankaivuyksiköillä. 1960-luvulta alkaen salaojakoneita valmistettiin Suomessa teollisessa mittakaavassa. Suomalaisvalmisteiset salaojakoneet olivat yleensä traktorirunkoon rakennettuja. 
Suomalainen salaojakonevalmistus loppui 1990-luvun alussa. Suomessa on yhä käytössä useita kotimaisia kaivavia salaojakoneita, mutta nykyisin salaojakoneet ovat enenevässä määrin Alankomaalaista tai Iso-Britannialaista alkuperää. Nämä koneet ovat tela-alustaisia ja alusta alkaen salaojituskäyttöön suunniteltuja ja valmistettuja.
Darija Jurak

Ura

Vuoden 2017 Meksikon avoimen tennisturnauksen nelinpelissä hän saavutti turnausvoiton australialaisen Anastasija Rodionovan kanssa.
Ernst Loof

Ernst Loof (4. heinäkuuta 1907 – 3. maaliskuuta 1956) oli saksalainen F1-kuljettaja ja insinööri. Hän osallistui yhteen Formula 1 -osakilpailuun kaudella 1953, Saksan GP:hen. Hän keskeytti kilpailussa, eikä saavuttanut pisteitä.
Loof oli myös tunnettu moottoripyöräilijä ja suunnittelija. Hänestä tuli myöhemmin Veritasin osaomistaja ja pääsuunnittelija. Hän kuoli aivokasvaimeen vuonna 1956.
Dorothy Fields

Elämä ja ura

Fields syntyi vuonna 1905 Allenhurstissa, New Jerseyn osavaltiossa ja varttui New Yorkissa. Hänen isänsä Lew Fields oli puolanjuutalainen vaudeville-näyttelijä, josta tuli myöhemmin vaikutusvaltainen tuottaja teatterimaailmassa. Dorothy oli nuorena kiinnostunut näyttelemisestä, mutta isä ei hyväksynyt tyttären kiinnostusta teatteriin ja teki kaikkensa, jotta tämä ei pääsisi suuntautumaan teatterialalle.
Fields kirjoitti high schoolin jälkeen runoja ja opetti näyttämötaidetta ennen ryhtymistään sanoittajaksi. Hän kirjoitti ensimmäiset menestyskappaleensa säveltäjä Jimmy McHugh’n kanssa. Seitsemän vuoden yhteistyön aikana syntyivät muun muassa kappaleet ”I Can’t Give You Anything But Love” (1928), ”On the Sunny Side of the Street” (1930), ”Exactly Like You” (1930), ”Don’t Blame Me” (1933) sekä ”I’m in the Mood for Love” (1935).
Myöhemmin Fields sanoitti Jerome Kernin elokuvasävellyksiä. Kern ja Fields tekivät yhdessä muun muassa kappaleet ”I Won’t Dance”, ”A Fine Romance” sekä ”The Way You Look Tonight”, joista jälkimmäinen voitti vuonna 1937 parhaan laulun Oscar-palkinnon. Fields sanoitti elokuvamusiikkia myös Cole Porterin kanssa.
Fields kirjoitti myös käsikirjoituksia Broadway-näytelmiin veljensä Herbert Fieldsin kanssa. He käsikirjoittivat muun muassa Sigmund Rombergin näytelmän Up in Central Park (1945),  Irving Berlinin Annie Get Your Gun (1946), Harold Arlenin A Tree Grows in Brooklyn (1951) sekä Arthur Schwartzin Excuse My Dust ja Texas Carnival . 
Albert Haguen säveltämä ja Fieldsin sanoittama ja käsikirjoittama musikaali Redhead (1959) voitti kuusi Tony-palkintoa, mukaan lukien parhaan musikaalin ja parhaan käsikirjoituksen palkinnot.
Fields kirjoitti 1960-luvulla musiikkia säveltäjä Cy Colemanin kanssa. Vuonna 1971 hänet valittiin ensimmäisenä naisena Songwriters Hall of Fameen. Fields kuoli New Yorkissa 28. toukokuuta 1974.
Petr Koukal (sulkapalloilija)

Petr Koukal (s. 14. joulukuuta 1985 Hořovice) on tšekkiläinen sulkapalloilija. Hän edustaa seuratasolla BK 93 Hořovicea.
Koukal on osallistunut olympialaisiin kaksi kertaa, Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012. Pekingissä hän hävisi tuolloin kaksinpelissä jo ensimmäisellä kierroksella. Koukal pelasi vuonna 2010 sekä EM- että MM-kilpailuissa kaksinpelissä, mutta ei päässyt kummassakaan turnauksessa ensimmäiseltä kierrokselta jatkoon. Hän saavutti samana vuonna toistaiseksi parhaan sijoituksensa BWF:n ranking-listalla oltuaan 38. tilalla kaksi viikkoa.
Koukal avioitui ampumahiihdon olympiamitalistin Gabriela Soukalován kanssa 13. toukokuuta 2016.
Lauri Honko

Lauri Olavi Honko (6. maaliskuuta 1932 Hanko – 15. heinäkuuta 2002 Turku) oli suomalainen folkloristi ja uskontotieteen professori. Hän oli myös Skandinavian empiirisen kulttuuritutkimuksen uranuurtaja.
Honko väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1959 aiheesta Krankheitsprojektile: Untersuchung über eine urtümliche Krankheitserklärung. Vuodesta 1961 vuoteen 1963 hän toimi folkloristiikan ja uskontotieteen ylimääräisenä professorina Turun yliopistossa ja myöhemmin vuodesta 1971 lähtien vakinaisena professorina. Vuonna 1997 hänestä tuli emeritusprofessori. Vuonna 1998 hän perusti Kalevala-instituutin Turun yliopistoon.
Hän oli vuodesta 1972 Nordic Institute of Folkloren johtaja ja vuodesta 1974 vuoteen 1989 ISFNR:in presidentti. Sen lisäksi hän oli Folklore Fellows’ Communicationsin päätoimittaja, kuten myös Temenosin, NIF Newslettersin ja Studia Fennican.
Artturi Aalto

Arthur (Artturi) August Aalto (ent. Silfver; 2. toukokuuta 1876 Karjalohja – 25. huhtikuuta 1937 Tuusula) oli suomalainen toimittaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Nuoruudessaan Aalto työskenteli ajurina ja renkinä Karjalohjalla sekä myöhemmin kaakelinmuovailijana ja uuniseppänä. Tehdästyöstä Aalto siirtyi toimittajaksi ja hän teki mittavan työuran työväenlehtien parissa toimien muun muassa Sorretun Voiman toimittaja Jyväskylässä, Työmiehen toimittaja Helsingissä sekä Suomen Sosialidemokraatin toimittaja. Lisäksi Aalto oli aktiivinen toimija ammattiyhdistysliikkeessä. Hän toimi Suomen Kaakeli-, Fajanssi- ja Uunityöntekijäin Liiton sihteerinä, Suomen Tehdas- ja Sekatyöväen Liiton luottamusmiehenä sekä Sosialidemokraattisen sanomalehtimiesliiton taloudenhoitajana.     
Aalto oli SDP:n kansanedustajana 1919–1933 Uudenmaan läänin vaalipiiristä. Eduskunnassa hän toimi muun muassa Suuren valiokunnan ja Kulkulaitosvaliokunnan jäsenenä. Lisäksi hän oli usean vuoden ajan Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen. 
Aalto oli naimisissa vuodesta 1900 lähtien Anna Sofia Jääskeläisen kanssa ja ensimmäisen puolison kuoltua vuodesta 1934 lähtien Hilda Vainikaisen kanssa.
Ruojärvi (Parkano)

Maantietoa

Järven pituus on 2,2 kilometriä, leveys 850 metriä ja sen pinta-ala on 113 hehtaaria. Se sijaitsee Leppäsjärven ja Vahojärven puolivälissä. Ympäristö on paikoin yli 20 metriä korkemapaa kuin Ruojärven vedenpinta ja siksi jotkut rannat nousevat vedestä korkeina rinteinä. Järven selkä muodostaa suuren osan järvestä. Pohjoisessa järvestä työntyy erilleen Ruonanlahti pitkän Kuoppasalmen päässä ja sen vieressä sijaitsee kapeasuinen Paulaanlahti. Etelässä erottuu hieman syvempi Majalahti. Järvessä on kolme saarta ja ne kuuluvat Ikaalisiin. Suurin saari on Takalansaari, joka on 120 metriä pitkä kalliosaari. Samalla alueella on myös kaksi pientä luotoa. Ainoa Parkanolle kuuluva saari sijaitsee Melajoen suussa.
Järveä ympäröivissä metsissä on runsaasti ojitettuja soita, joiden vedet on johdettu Ruojärveen kymmenkunta ojaa myöten. Ainoa lampi, joka laskee suoraan järveen, sijaitsee luusuan vieressä. Lampi on noin 100 metriä pitkä ja nimetön. Näiden ojien merkitys järven vedenlaadulle jää marginaaliseksi, koska Ruojärveen laskee kaksi suurempaa jokea. Pohjoisesta laskee Ruonanlahteen Lehtijärvestä laskeva vuolle ja Lehtikoski, joka tuo järveen Samatinjoen valuma-alueen vedet. Kaakosta Tiililahteen laskee Melajoki, joka laskee Hankajärvestä ja tuo loput Aurejärven valuma-alueen vesistä. Ruojärven luusua sijaitsee järven lounaispäässä, josta alkava lyhyt Kalliokoski laskee noin kuusi metriä alempana Muuraslampeen ja sen jälkeen 1,6 kilometrin jälkeen ja 14 metriä alempana Leppäsjärveen.
Rantaviivan pituus on 9,1 kilometriä. Karkeasti arvioiden noin neljäsosa rannasta on peltomaata ja loput metsää. Suota vaikuttaisi olevan vain luusuassa. Kallio pilkistää siellä täällä näkyviin mäkien rinteillä ja Karjohiedalla vaikuttaisi olevan hiekkaranta. Rantojen läheisyydessä sijaitsee kymmen maatilaa ja rannoille on rakennettu kolmisenkymmentä vapaa-ajan asuntoa. Järven voi kiertää yhdysteitä 13275 ja 13289 pitkin poikkeamalla välillä eri kyläteille.

Vedenlaatu

Järvi on runsashumuksinen ja lievästi rehevöitynyt järvi, jonka vesi on hapanta. Järveä on tutkittu viimeksi vuosina 2000, 2014 ja 2015, joiden tuloksia tässä referoidaan. Mittauspiste sijaitsee selän keskellä olevan syvänteen kohdalla. Päällysvedessä liuenneen hapen määrä vaihtelee 9,5–10,6 mg/l (milligramma litrassa) ja hapen kylläisyysaste on noin 80%–90%. Humuksen suuri määrä aiheuttaa alusvedessä happikatoa, kun järvi on loppukesästä lämpötilakerrostunut. Hapettomuus liuottaa pohjasta ravinteita, jolloin esimerkiksi kokonaistypen pitoisuus nousee lähelle 800 μg/l (mikrogrammaa litrassa) ja kokonaisfosforin jopa 50–70 μg/l. Pintaveden kokonaistyppi pysyttelee aina välillä 400–700 μg/l ja kokonaisfosfori 15–25 μg/l. Veden happamuustaso eli pH on pintavedessä 5,5–6,3 ja alusvedessä 5,2–6,0. Pinnalla veden näkösyvyys on 0,8–1,6 metriä. Sameusluku päällysvedessä on 1,0–1,8 FNU ja alusvedessä 1,6–19 FNU.

Melontareitti

Järvi kuuluu osana opastettua melontareittiä Aurejärvi–Petäjäjärvi–Vahojärvi–Ruojärvi–Leppäsjärvi–Kyrösjärvi.
Gallia Cisalpina

Gallia Cisalpina (suom. Alppien tämänpuoleinen Gallia) oli maantieteellinen alue ja myöhemmin Rooman provinssi. Se vastasi osapuilleen nykypäivän Pohjois-Italiaa, eli se oli Gallian Alppien Rooman puoleinen osa. Alue jaettiin edelleen kolmeen osaan; Alpes Maritimae, Alpes Cottiae ja Alpes Graie et Peninae. Alue sijaitsi Alppien ja Rubicon-joen välissä. Alueesta käytettiin myös nimiä Gallia Citerior (tännempänä oleva Gallia) ja Gallia Togata (toogaan pukeutuva Gallia). Alueesta tuli Rooman provinssi vuonna 81 eaa. Vuonna 59 eaa. provinssin maaherraksi nimitettiin Julius Caesar, joka sen jälkeen valloitti myös Alppien toisella puolella sijainneen Gallia Transalpinan eli suunnilleen nykyisen Ranskan.
Octavianus liitti Gallia Cisalpinan varsinaiseen Italiaan vuonna 42 eaa. Tunnetuin Gallia Cisalpinasta kotoisin ollut henkilö lienee Vergilius.
John James (näyttelijä)

John James (oik. John James Anderson, s. 18. huhtikuuta 1956 Minneapolis, Minnesota) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Jeff Colbyn roolista, jota hän esitti vuosina 1981–1989 televisiosarjoissa Dynastia ja Colbyt. James näytteli samaa hahmoa myös minisarjassa Dynastia – viimeinen luku (1991).
James on sittemmin esiintynyt muun muassa sarjoissa As the World Turns ja All My Children.

Yksityiselämä

James meni naimisiin malli Denise Ellen Cowardin kanssa vuonna 1989. Heidän tyttärensä Laura James voitti Huippumalli haussa -kilpailun vuonna 2012.
Myllylampi (Savitaipale, Mustapää)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,4 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Taudinjoen valuma-alueeseen (14.196) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 83,6 metriä mpy.
RPC

Toteutukset

Sun Microsystemsin Open Network Computing (ONC) -ryhmän tekemän toteutuksen lisäksi on muun muassa Open Software Foundationin Distributed Computing Environment (DCE) toteutus. Linuxissa ja glibc-kirjastossa on käytössä Sunilta lähtöisin oleva toteutus.
Tsinniat

Kasvatus Kansainvälisellä avaruusasemalla

Tammikuussa 2016 ISS:n Vegetable Production System (Veggie) -alustalla saatiin oranssi tsinnia kukkimaan ensimmäistä kertaa.
Marja Tyrnin Joulushow

Viittaukset Putoukseen

Ohjelmassa tehdään useita viittauksia Putous-ohjelman hahmoihin. Ensimmäisessä jaksossa vierailee "Tyrnin kuumalinja" -osiossa Putouksessa tutuksi tullut sketsihahmo Raisa Reikänaama (Krista Kosonen), viimeisessä jaksossa Jättipipariluukun vieraana on Vuoden sketsihahmo -kilpailussa toiseksi selviytynyt Kete Rahkonen (Riku Nieminen). Lisäksi Raisa Reikänaama ja Kete Rahkonen mainitaan ohjelmassa useaan kertaan; muista Putouksen hahmoista mainitaan Birger Borg ja "moppitukka" eli ohjelman juontaja Jaakko Saariluoma.