google/wiki40b huggingface dataset:
Jaakko Merenoja

Jaakko Jaakonpoika Merenoja (6. toukokuuta 1825 Kalajoki – 6. kesäkuuta 1912 Kalajoki) oli suomalainen Kalajoella asunut maanviljelijä, valtiopäivämies ja messinkivaluri.
Merenojan vanhemmat olivat renki Jaakko Joonaanpoika Merenoja (sukunimi alun perin Torvi) ja Anna Ollintytär Ventelä, o.s.Ojala. Merenoja oli oppipoikana kalajokisen Olli Helanderin messinkivalimossa ja meni naimisiin tämän tyttären Lusiinan kanssa.
Merenoja viljeli Kalajoen suurimpiin kuuluvaa taloa ja otti ensimmäisenä pitäjässä käyttöön niitto- ja haravakoneen sekä rullaäkeen. Hän toimi myös laivanvarustajana ja omisti 1860-luvulla yhdessä toisen kalajokisen talonpojan Juho Pahikaisen kanssa Liukas-nimisen purjelaivan, jolla kuljetettiin viljaa, tervaa, potaskaa ym. Ruotsiin ja Venäjälle. Myöhemmin Merenoja oli vielä osakkaana 1885 uponneessa Kalaja-laivassa. Merenoja toimi lisäksi messinginvalajana ja valmisti kynttilänjalkoja, kattokruunuja ja aisakelloja.
Merenoja oli mukana säätyvaltiopäivillä 1872 talonpoikaissäädyn edustajana. Hän teki valtiopäivillä aloitteita muun muassa rautatien rakentamiseksi Ouluun, oluen valmistuksen ja myynnin saattamiseksi kunnan luvasta riippuvaksi sekä mustalaisten ja laukkuryssien kiertelyn estämiseksi. Vuonna 1881 Merenoja teki aloitteen kauppalan perustamisesta Kalajoen suulle. Merenojan kirjoittamia maanviljelysaiheisia lehtiartikkeleita ilmestyi myös muun muassa oululaisessa Kaiku-lehdessä.
Mati Alaver

Mati Alaver (s. 21. helmikuuta 1954 Võru) on virolainen maastohiihtovalmentaja. Hän toimi Viron maajoukkueen päävalmentajana vuosina 1997–2011. Menestyneimpiä hänen valmennettaviaan ovat Andrus Veerpalu, Kristina Šmigun ja Jaak Mae.
Alaver on valittu viidesti Viron vuoden valmentajaksi (1999, 2001–2003, 2009).
Mustapäälivertäjä

Levinneisyys

Mustapäälivertäjä tavataan Bangladeshissa, Bhutanissa, Intiassa, Myanmarissa, Nepalissa ja Sri Lankassa. Lajin kannankehitys on vakaa, eikä sen uskota olevan vaarassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
LightScribe

LightScribe on Hewlett-Packardin (HP) kehittämä tekniikka, joka mahdollistaa tekstin ja grafiikan kirjoittamisen CD- ja DVD-levyjen päälle samalla laserilla, jolla data poltetaan levyn pintaan. Tämän vuoksi levy laitetaan asemaan ylösalaisin, kun levypintaa kuvitetaan LightScribe-tekniikalla. Tekniikka vaatii toimiakseen LightScribea tukevia aihioita ja DVD-polttimen. Tekniikalla ei toistaiseksi voi kirjoittaa kuin mustavalko- ja harmaasävygrafiikkaa. Alun perin LightScribe-levyjä oli vain seepian värisenä, mutta nykyään niitä saa myös viidellä muulla värillä. Lisäksi LightScribe-tekniikka on tarkentunut huomattavasti.

Historiaa

LightScriben kehitti Hewlett-Packardille työskentelevä Daryl Anderson vuonna 2004. Se oli ensimmäinen grafiikan suoraan levylle laserilla kirjoittava tekniikka, jolla saa poltettua kuvia levyn etikettipuolelle. DiscT@2 oli samankaltainen vuonna 2002 markkinoille tullut tekniikka. Toisin kun LightScribe, DiscT@2 polttaa kuvat levyn datapuolelle sen käyttämättömälle alueelle.
LightScribe.com-verkkosivut, joilla HP aiemmin mainosti LightScribe-tekniikaa ja jakeli tekniikkaan liittyviä ohjelmia, on suljettu 2014.
Intian parlamentti

Intian parlamentti on kaksikamarinen. Sen ylähuone on Rajya Sabha, osavaltioiden neuvosto, jossa on korkeintaan 250 jäsentä, joista presidentti nimittää 12. Muut jäsenet ovat osavaltioiden ja territorioiden nimittämiä niiden asukaslukujen suhteessa. Edustajien kausi on kuusi vuotta, ja kolmannes nimitetään uudelleen kahden vuoden välein. Rajya Sabha on jatkuvasti koolla, eikä sitä voi hajottaa. Varapresidentti on Rajya Sabhan puhemies. Alahuoneen edustajat valitsevat ylähuoneeseen pääsevät edustajat epäsuorilla vaaleilla käyttäen suhteellista vaalitapaa.
Alahuoneen eli Lok Sabhan (kansan neuvosto) jäsenet valitaan suoralla kansanvaalilla. Lok Sabhan suurin jäsenmäärä on 552, joista 530 edustaa osavaltioita ja 20 territorioita niiden väkilukujen suhteessa, ja presidentti nimittää kaksi edustamaan englantilaisperäisiä kansalaisia, jos he eivät muuten saa riittävää edustusta. Osa paikoista on varattu eri kasteille ja heimoille. Lok Sabha valitaan viiden vuoden välein. Se kokoontuu kolme kertaa vuodessa budjetti-istuntoon helmikuusta toukokuuhun, monsuuni-istuntoon heinäkuusta syyskuuhun ja talvi-istuntoon marraskuusta joulukuuhun.

Vaalit

Intian parlamenttivaalit ovat maailman suurimmat vaalit. Ne kestävät viisi viikkoa. Vuonna 2014 äänioikeutettuja on  815 miljoonaa. Vuonna 2019 äänioikeutettuja oli jo lähes 900 miljoonaa.
Ailakkavaara

Ailakkavaara on tunturi Suomen käsivarren Lapissa, Kilpisjärven alueella Enontekiön kunnassa. Sen korkeus on 910 metriä. Alue on tunturivaelluksen harrastajien suosiossa; läheisellä Ailakkajärvellä on autiotupa. Muotonsa vuoksi Ailakkavaara on herkkä lumivyöryille, ja ainakin talvella 2002 siellä on sellainen tapahtunutkin.
Lehtijalkaiset

Suomen lehtijalkaiset

Suomesta tunnetaan kaksi lehtijalkaislajia, Polyartemia forcipata ja Branchinecta paludosa. Molempia on meillä tavattu vain Lapin perukoilta. Skandinavian vuoristossa niiden levinneisyys ulottuu etelämmäksi.
Satra lbaeng

Satra lbaeng on eeppisten runoelmien, kokonaisten ruonomuotoisten romaanien tyyppi. Niitä kirjoitettiin Kambodžassa 1700-luvulla. Nimi tarkoittaa "teoksia huvin vuoksi", millä ne erottuvat samaan aikaan tehdyistä opettavaisista chbap-runoista. Monet satra lbaeng-runoelmat tallettavat vanhaa jataka-tarinoiden perinnettä. Jataka-tarinat kertovat Buddhan aikasemmista elämistä, ja munkit käyttivät niitä myös opettaessaan pojille lukemista, kirjoitusta ja uskontoa. Osa Satra lbaeng-tarinoista pohjautui kansansatuihin tai jopa värittyneisiin tositapahtumiin, kuten suosittu tarina Tumin ja Teavin onnettomasta rakkaudesta.
Kaaliperhonen

Koko ja ulkonäkö

Kaaliperhosen siipien yläpinnan pääväri on valkoinen. Koiraalla etusiiven yläpinnan yläreuna ja siiven kärjet ovat mustat. Kärkitäplä ulottuu siiven ulkoreunan puolivälin yli. Takasiiven etureunassa on molemmilla sukupuolilla musta täplä. Naaraalla on lisäksi etusiiven yläpinnalla kaksi täplää ja alareunassa musta juova. Siipien kärkiväli on 49–65 millimetriä. Toukka on väriltään keltaisenvihertävä ja siinä on mustia pisteitä.

Levinneisyys ja lentoaika

Levinneisyysalue käsittää Euroopan, Pohjois-Afrikan ja Länsi-Aasian Himalajalle saakka. Esiintymisalue vaihtelee vaellusten myötä, pohjoisosissa sitä tavataan vain satunnaisena vaeltajana. Suomessa kaaliperhosella ei ole vakituista kantaa, ainoastaan lauhoina talvina sen on todettu pystyneen talvehtimaan. Vaeltavia yksilöitä tavataan vuosittain Etelä-Suomessa, Keski-Suomessa harvemmin ja Pohjois-Suomessa vain voimakkaimpien vaellusten yhteydessä.
Kaaliperhosella on kaksi sukupolvea. Ensimmäisen sukupolven lentoaika on huhtikuusta heinäkuuhun ja toisen heinäkuusta syyskuuhun. Ensimmäiset vaeltavat yksilöt on tavattu Suomessa yleensä toukokuun jälkipuoliskolla, satunnaisesti aikaisemminkin. Suomessa kehittyneiden yksilöiden lentoaika on yleensä heinäkuun lopulta syyskuun puoliväliin. Suomessa on havaittu myös takaisin etelään vaeltamista.

Elinympäristö ja elintavat

Kaaliperhosen elinympäristöä ovat niityt, peltoaukeat ja puutarhat, myös merenrannikot. Kaaliperhonen talvehtii kotelona.

Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat monet ristikukkaiskasvit, varsinkin kaalit (Brassicae) sekä morsingot (Isatis tinctoria) ja harmiot (Berteroa incana).
Simpsonin sääntö

Johtaminen

Simpsonin sääntö voidaan johtaa useammalla eri tavalla, joilla kaikilla saadaan luonnollisesti sama tulos. Tässä artikkelissa paneudutaan kuitenkin vain yhteen tapaan. Muista tavoista kiinnostunut lukija voi katsoa lisätietoa viitteistä.
SMS Tb 89F

Palvelus

Alus myytiin 1920 Portugalille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä NRP Sado.
Alus poistettiin alusluettelosta 1940.
Johnny Boychuk

Junioriura

Boychuk pelasi kaudella 1999–2000 yhden ottelun WHL:ssä, Calgary Hitmenin joukkueessa, mutta tulokaskaudellaan 2000–2001 hän pelasi siellä 66 runkosarjaottelua tehoin 4+8=12. 
Kausi 2001–2002 oli Boychukille läpimurto WHL:ssä ja hän teki 70 runkosarjaottelussa tehot 8+32=40. Colorado Avalanche varasi Boychukin toisella kierroksella 61. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2002. Kaudella 2002–2003 hänen WHL-seuransa vaihtui Hitmenistä Moose Jaw Warriorsiin. Boychuk teki tehoilla 13+35=48 WHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä. Kaudella 2003–2004 hän oli Warriorsin tehokkain puolustaja tehoilla 13+20=33. Boychuk voitti tehoilla 1+9=10 koko joukkueen sisäisen pistepörssin kevään 2004 pudotuspeleissä.

Ammattilaisura

Boychuk teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Colorado Avalanchen kanssa jo maaliskuussa 2003, mutta hän siirtyi sen organisaatioon kaudeksi 2004–2005, jonka Boychuk pelasi AHL-joukkue Hershey Bearsin riveissä. Kauden 2005–2006 hän pelasi samaa liigaa Lowell Lock Monstersissa, jonka tehokkain puolustaja Boychuk oli tehoilla 6+26=32. Kolmannen AHL-kautensa hän pelasi Albany River Ratsissa. Boychuk oli kymmenellä osumallaan joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja. Hän teki kesäkuussa 2007 vuoden mittaisen jatkosopimuksen Avalanchen kanssa.
Kausi 2007–2008 oli Boychukille jo neljäs Avalanchen organisaatiossa ja Lake Erie Monsters neljäs seura siellä. Hän teki kauden aikana NHL-debyyttinsä ja pelasi Avalanchessa neljä ottelua ilman tehopisteitä. Boychuk teki NHL-debyyttinsä 5. tammikuuta 2008 ottelussa New York Islandersia vastaan. Hän pelasi debyytissään vierasta pelipaikkaa oikeana laitahyökkääjänä ja sai jääaikaa 7.16 minuuttia. AHL:n puolella Boychuk oli kahdeksalla osumallaan Monstersin eniten maaleja tehnyt puolustaja.
Kesäkuussa 2008 Boychuk kaupattiin Boston Bruinsiin vaihdossa Matt Hendricksiin. Hän pelasi lähes koko kauden 2008–2009 farmijoukkue Providence Bruinsissa ja valittiin jo AHL:n runkosarjan avausviikon pelaajaksi. Boychuk teki todellisen läpimurtonsa AHL:ssä ja teki 78 runkosarjaottelussa tehot 20+45=65, joilla hän oli lligan tehokkain puolustaja sekä Providence Bruinsin toiseksi paras pistemies Martin St. Pierren jälkeen. AHL:n tähdistöottelussakin pelannut Boychuk valittiin kauden päätteeksi AHL:n parhaaksi puolustajaksi palkiten Eddie Shore Awardilla ja hänet valittiin myös liigan ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Kauden aikana Boychuk pelasi ainoastaan yhden NHL-ottelun 1. joulukuuta 2008 Tampa Bay Lightningia vastaan.
Heinäkuussa 2009 Boychuk teki yksivuotisen ja yksisuuntaisen 500 000 dollarin arvoisen jatkosopimuksen Bruinsin kanssa. Kausi 2009–2010 oli hänelle tulokaskausi NHL:ssä. Boychuk teki 51 runkosarjaottelussa tehot 5+10=15 ja 16 playoff-ottelussa tehot 3+5=8. AHL:n puolella hän pelasi kaksi ottelua tehden yhden maalin. Boychuk teki kesäkuussa 2010 kaksivuotisen jatkosopimuksen Bruinsin kanssa ja hän tienasi kaudella 2010–2011 1,875 miljoonaa dollaria. Boychuk voitti kyseisen kauden päätteeksi Stanley Cupin.

Maajoukkue

Boychuk pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2002.
Energia Australiassa

Energia Australissa käsittelee  energiantuotantoa ja energiankulutusta Australiassa.  
Australian ominaispiirteitä ovat vahva fossiilisen energian riippuvuus, poikkeavat kuljetustarpeet, energiavaltainen vientisektori, 90 % hiiliriippuvuus, 28 % maailman uraanivaroista, Britannian ydinkoehistoria Australiassa ja merkittävät ilmastonmuutoksen riskit.

Politiikka

Australia on ratifioinut Kioton sopimuksen.
Australiassa oli oikeistolainen pääministeri John Howardin hallitus marraskuuhun 2007. Sen jälkeen vaaleissa valta siirtyi Australian työväenpuolueelle. 
Howardin hallitus nimitti Rio Tinton teknologiapäällikön tohtori Robin Batterham Australian hallituksen neuvoa-antavaksi tutkijaksi. Howardin hallituksen energiaministeri Warwick Parer (1996 alkaen) oli ennen politiikkaan siirtymistään johtavassa asemassa Ulan Miningissa, joka on Australian suurimpia hiilentuottajia. Hän jatkoi Queensland Coal Mine Management -johtokunnan tehtävissä ministeri nimitykseen asti. Hänellä oli 2 miljoonan dollarin sijoitus Queenslandin hiilikaivokseen.
Työväenpuolue ei kannata ydinvoimaa ja voitti vaalit vuonna 2007 ydinvoimaa kannattaneita konservatiiveja vastaan.

Ydinvoima

Australia ei käytä ydinvoimaa. Australiassa on tehty ydinkokeita. 
Greenpeacen mukaan maailman uraanituotanto on 2,3 miljoonaa tonnia ja Australian uraanintuotanto 131 800 tonnia vuodessa (5,8 %).

Uusiutuva energia

Tim Flanneryn mukaan Australialla on maailman parhaita geotermisen energian varantoja ja runsas tuulivoima- ja aurinkovoimapotentiaali.
Greenpeacen mukaan Uusi Etelä-Wales voi murtaa vahvan hiiliriippuvuuden ja tuottaa 40 % sähköstään uusiutuvilla energialähteillä vuoteen 2020 mennessä.

Ilmastonmuutos

Australian johtavan ilmastotutkijat tekivät 70 vuoden ilmastotutkimuksen vuonna 2004. Ennusteen mukaan lämpötila nousee 6 °C vuoteen 2070 ja myrskyt ja kuivuus lisääntyvät. Australian vesivarat voivat niukentua. Koralliriutat ovat vaarassa. Ennusteen mukaan trooppiset taudit, kuten denguekuume ja Queenslandissä esiintyvä virustauti Ross River kuume, lisääntyvät. Australian kasvihuonekaasupäästöt henkeä kohti ovat suurimpien joukossa. Aluksi Australia ei ratifioinut Kioton sopimusta, koska se koki sen merkityksettömäksi niin kauan kuin Yhdysvallat jää sopimuksen ulkopuolelle. Ilmastonmuutoksen haitat Australialle ovat mittavat. Australia ratifioi Kioton pöytäkirjan 3. joulukuuta 2007.
Australian Climate Council mukaan vuonna 2017 Australiassa oli lämpimin tilastoitu talvi. Maksmilämpötila oli lähes 2 °C keskiarvoa korkeampi. Myös kuivuus saavutti ennätyksiä.
Takemoto Gidayū

Takemoto Gidayū (jap. 竹本 義太夫, 1651 – 18. lokakuuta 1714) oli japanilainen jōruri-laulaja ja japanilaisen bunraku-nukketeatterin perustaja. Hän teki läheistä yhteistyötä näytelmäkirjailija Chikamatsu Monzaemonin kanssa ja johti osakalaista Takemoto-za-teatteria.
Takemoto Gidayū syntyi vuonna 1651, ja hän oli Osakan lähellä eläneen maanviljelijän poika. Hän esiintyi aluksi Uji Kaganojōn teatterissa Kiotossa mutta perusti 1684 oman Takemoto-za-teatterin Osakaan. Takemoto oli tavannut kirjailija Chikamatsu Monzaemon todennäköisesti Kiotossa ja houkutteli tämän pian uuteen teatteriinsa Uji Kaganojōn teatterista.
Takemoto ja Chikamatsu kehittivät yhdessä ningyo joruri -nimisen nukketeatterin, jota alettiin myöhemmin kutsua nimellä bunraku. Takemoton ja Chikamatsun kehittämä tyyli ohitti pian suosiossaan kabukin. Bunraku nousi suosituksi vuonna 1703 ensiesitetyn Chikamatsun kirjoittaman Sonezaki shinjū -näytelmän (”Sonezakin rakkausitsemurhat”) jälkeen. Suosion jälkeen Takemoto halusi jättää teatterinjohtajan tehtävät, sillä kaksoisrooli teatterin laulajan ja johtajana oli hänelle raskas. Takeda Izumon otettua johtajan paikan Takemoto pystyi keskittymään vain laulamiseen. Takemoto tunnettiin voimakkaasta lauluäänestään. Hän kirjoitti lisäksi useita lyhyitä kirjoitelmia bunraku-laulamisesta.
Markku Lehmuskallio

Markku Lehmuskallio (s. 31. joulukuuta 1938 Rauma) on yksi tunnetuimmista suomalaisista dokumentintekijöistä, joka on saanut tunnustusta myös ulkomailla.
Lehmuskallion vanhemmat olivat merenkulkuneuvos Osmo Lehmuskallio ja Kerttu Johanna Penttilä.
Lehmuskallio on kuvannut monissa elokuvissaan Siperian, Pohjois-Kanadan sekä Skandinavian alkuperäiskansojen elämää ja perinteitä, ja hänen tuotantonsa käsittää yhteensä 18 pitkää elokuvaa sekä sarjan lyhytelokuvia. Dokumenttien ohella Lehmuskallio on ohjannut myös fiktiivisiä elokuvia, kuten ensimmäisen nenetsikielisen näytelmäelokuvan Seitsemän laulua tundralta (2000), joka palkittiin muun muassa Suomessa vuoden elokuvan Jussi-patsaalla ja Pariisin elokuvajuhlilla lehdistön palkinnolla. Yhdessä nenetsikansaan kuuluvan Anastasia Lapsuin kanssa Lehmuskallio on tehnyt jo 11 elokuvaa.

Uran alku

Lehmuskallio toimi nuoruudessaan metsäteknikkona, ja alkusysäyksenä elokuva-alalle toimi oman asunnon ja irtaimiston tuhoutuminen tulipalossa. Lehmuskallio osti vakuutusrahoilla 16 millimetrin elokuvakameran ja alkoi opetella harrastuksekseen elokuvanteon eri vaiheita. Hän pysyi metsähallituksen palkkalistoilla, mutta teki päätyönsä ohella metsäaiheisia opetuselokuvia Yhdyspankille ja dokumenttielokuvia Yle TV2 -kanavalle. Vuonna 1969 hän sai paikan mainoselokuvaajana Filmitalo Oy:ssä ja siirtyi sieltä Aimo Jäderholmin yritykseen ja edelleen Filmisyndikaatti-nimiseen tuotantoyhtiöön, kunnes vuonna 1973 jättäytyi vapaaksi elokuvantekijäksi. 1970-luvulla hän toimi omien elokuvahankkeidensa ohella kuvaajana kolmessa pitkässä elokuvassa: Asko Tolosen Kesän maussa, Heikki Partasen ym. Antti Puuhaarassa ja Mikko Niskasen Pulakapinassa.
Grundtvigin kirkko

Grundtvigin kirkko sijaitsee Bispebjergin kaupunginosassa Kööpenhaminassa Tanskassa. Erikoisen ulkonäkönsä ansiosta kirkko on yksi kaupungin kuuluisimmista.

Historia

Vuonna 1913 kirkon suunnittelijaksi valittiin kilpailussa arkkitehti Peder Klint. Ajatus kirkon rakentamisesta N. F. S. Grundtvig’n muistoksi oli saatu jo vuonna 1912. Ensimmäisen maailmansodan päättymisen jälkeen vuonna 1918 kaupunki valitsi rakennuspaikan Bispebjergistä, mutta kirkon peruskivi muurattiin vasta 8. syyskuuta 1921 Grundtvig’n 138-vuotissyntymäpäivänä. Pääosa kirkosta rakennettiin vuosina 1921–1925, mutta sisätilojen ja ympäröivien rakennusten viimeistely jatkui vuoteen 1940 saakka, eikä Klint itse pystynyt viemään rakennushanketta päätökseen, vaan sen teki hänen poikansa Kaare Klint. Kirkko vihittiin käyttöön 8. syyskuuta 1940 kuningas Kristian X:n läsnä ollessa.

Arkkitehtuuri

Peder Klintin suunnittelema kirkko yhdistelee useita arkkitehtonisia tyylejä. Rakennuksen suunnitteluvaiheessa Klint oli tutustunut useisiin tanskalaiskylien kirkkoihin ja niiden rakennustekniikka, materiaalit ja koristelu innoittivat häntä. Klint yhdisti suunnitteluun myös modernin tiiliskiviekspressionismin geometrisia muotoja sekä klassisen goottilaisen arkkitehtuurin pystysuoria piirteitä. Pitkä puiden reunustama tie johtaa läpi Bispebjergin hautausmaan kohti kirkkoa ja sen ympärille geometrisesti sijoitettuja rakennuksia, mikä luo barokkimaisen vaikutelman. 
Kirkon huomiota herättävin piirre on sen läntinen julkisivu, joka muistuttaa kirkon urkuja. Julkisivuun kuuluu myös 49 metriä korkea kellotorni. Kirkon torni yltää 49 metrin korkeuteen ja se on 35 metriä leveä sekä 76 metriä pitkä. Kirkossa on 1863 istumapaikkaa.
Professional Darts Corporation

Professional Darts Corporation (PDC) on darts-ammattilaisten tarpeisiin perustettu järjestö. Se järjestää kilpailuja, neuvottelee sponsori- ja televisiointisopimuksia ja ylläpitää omaa rankinglistaa, PDC Order of Merit'iä.

Historia

PDC syntyi nimellä World Darts Council 1992, joukon huippuheittäjiä erottua British Darts Organisationista oltuaan tyytymättömiä BDO:n suorittamaan markkinointiin ja lajin medianäkyvyyteen, sekä sitä myötä tuloihinsa. Ryhmässä oli mukana myös managereja ja muita darts-alan ammattilaisia. 2001 Alkuperäisten aktiivien joukko väistyi PDC:n johdosta antaakseen tilaa erikoistuneemmalle henkilöstölle.

Organisaatio

PDC on läheisesti kytköksissä pelaajien etuja valvovaan Professional Darts Players Associationiin (PDPA). Sääntöjä ja niiden noudattamista PDC:n kilpailuissa valvoo elin nimeltä Darts Regulation Authority (DRA). Vuonna 2010 PDC:n pääjohtajana toimi Barry Hearn ja toimitusjohtajana Matthew Porter.

Kilpailuja

Tärkeitä PDC:n kilpailuja ovat muun muassa PDC:n maailmanmestaruuskilpailut (Ladbrokes.com World Championship), World Matchplay, World Grand Prix ja yksilökilpailuna pelattava Valioliiga (Premier League). Dublinissa heitettävää Grand Prix'tä lukuun ottamatta nämä kaikki järjestetään Isossa-Britanniassa.
Lauri Littow

Lauri Littow (1902–1980) oli suomalainen pitäjäneuvos, jolla oli keskeinen osuus Temmeksen museoalueen synnyssä. Hän oli Temmeksen kotiseutuyhdistyksen pitkäaikainen puheenjohtaja johti vuonna 1967 aloitettua museoalueen rakentamista ja kehittämistä. Littow muistetaan myös Temmeksen sähköistämisen uranuurtajana. Lisäksi hän entisöi vuonna 1947 Temmeksen kirkon vaivaisukon. Littow toimi myös paikallisen postiauton kuljettajana.
Kiljusen herrasväki (elokuva)

Juoni

Kiljuset voittavat lehtikilpailussa palkintomatkan Helsinkiin ja Mökö ja Luru saavat alati uusia ideaoita tehdä kepposia uudessa  kaupunkisympäristössä. Poikien tempaukset aiheuttavat päänvaivaa niin isä Kiljuselle kuin Helsingin poliisille,  eikä kauan kestä kun koko perhe seikkailee Helsinki-päivänä Linnanmäen huvipuistossa, Korkeasaaressa, raitiovaunuss,Suomenlinnassa, TV:n ruoka-ohjelmassa ja ylipormestarin kutsuilla Katajanokan kasinolla sekä Hanasaaren voimalan hiilikasalla ja lopuksi Kansallisteatterissa.
Iso-Ympyriäinen

Maantiede

Ovaalin muotoisen järven pinta-ala on 4,3 hehtaaria ja sen halkaisija on 220 metriä. Järven luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkuunsa 400 metriä pitkä laskuoja Kailojärveen. Järvien välillä on lähes kolme metriä korkeuseroa. Kailojärvi laskee Kailojärvenojaa ja Karhunojaa myöten Mouhijärveen. Tulo-ojina ovat ympäröivän suon ojat, jotka yhdistävät järven Pikku-Ympyriäiseen. Näiden järvien korkeusero on vain 30 senttimetriä.
Järven rantaviiva on 0,81 kilometriä pitkä ja ranta on kokonaan metsäistä ojitettua soita, joita kutsutaan Ympyriäisnevoiksi. Rannalle ei ole rakennettu asuntoja eikä sinne johda teitä.

Historiaa

Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Ympyriäinen".
Pispalan vanha kirkko

Pispalan vanha kirkko, alkujaan Pispalan rukoushuone oli Tampereen Pispalassa sijainnut alun perin kansallisromanttista tyyliä edustanut puukirkko, jonka suunnitteli arkkitehti Wivi Lönn vuonna 1908. Se rakennettiin alun perin yksityisen rukousyhdistyksen toimesta rukoushuoneeksi, ja kirkoksi se muutettiin vasta myöhemmin.

Rukoushuoneena

Pispalan rukoushuoneyhdistyksen kokouksessa helmikuussa 1906 esitettiin ajatus rukoushuoneen rakentamisesta. Opettaja Salomon Liljalle annettiin tehtäväksi selvittää rakennuksen tarkoituksenmukainen koko ja Fanny Thunebergille ottaa yhteyttä arkkitehti Wivi Lönniin, joka otti vastaan tehtävän rukoushuoneen suunnittelusta.
Rukoushuoneyhdistyksen johtokunta hyväksyi toukokuussa 1907 Lönnin suunnitelmat. Taloudellisesti 456-paikkaisen rukoushuoneen rakentaminen oli pienelle yhdistykselle iso ponnistus. Työt alkoivat syksyllä 1907, ja piispa Herman Råbergh vihki sen joulukuussa 1908 käyttöön.
Rukoushuonetta uudistettiin vuonna 1930. Lönn johti uudistustöitä. Hän piirsi kuoren uudestaan, ja sisätilojen värit suunnitteli koristetaitelija Antti Salmenlinna. Uudistetun rukoushuoneen avajaisjuhla pidettiin toukokuussa 1930.

Kirkoksi

Harjun seurakunta perustettiin vuonna 1937, kun läntiset esikaupunkialueet oli liitetty Tampereeseen. Rukoushuone vuokrattiin seurakunnalle kirkoksi. Rukoushuoneyhdistys lahjoitti kirkon tontteineen Tampereen seurakunnille vuonna 1950.
Kirkossa tehtiin 1951–1952 muutostyöt, jotka suunnitteli arkkitehti Bertel Strömmer. Uusitun kirkon vihki 21. syyskuuta 1952 piispa Eelis Gulin. Kirkon vanha tapuliosa purettiin pois ja sen paikalle tehtiin 31 metriä korkea kellotapuli, mikä muutti selvästi Lönnin suunnitteleman rakennuksen ilmettä. Tapuliin sijoitettiin kaksi Lokomon valamaa kirkonkelloa. Kirkosta poistettiin koristeaiheita ja uusittiin lämmitys ja sähköistys. Kirkkosalissa oli muutosten jälkeen 400 istumapaikkaa, ja lisäksi rakennuksessa oli 50 istumapaikan seurakuntasali, tarjoiluhuone ja keittiö.

Tuhoutuminen tulipalossa

Kirkko tuhoutui tulipalossa vuonna 1968. Samaan aikaan kirkon alapuolelle rakennettiin Pispalan uittotunnelia, ja tulipalon arveltiin saaneen alkunsa rakennuksen sähköistä tunnelin rakennustöiden vahingoitettua kirkon perustuksia. Tätä ei kuitenkaan voitu varmasti osoittaa. Vanhan kirkon tuhouduttua päätettiin laajentaa Pispalan seurakuntataloa, josta tuli vuonna 1971 Pispalan uusi kirkko.
Vuonna 2014 Pispalan uittotunnelin kattoon maalattiin risti siihen kohtaan, jonka yläpuolella Pispalan vanha kirkko oli sijainnut. Kirkon entisellä sijaintipaikalla on nykyisin Pispalan vanhan kirkon puisto.
Piotta

Piotta on kylä Etelä-Sveitsin italiankielisessä Ticinon kantonissa Quinton kunnassa. Kylä sijaitsee noin tuhannen metrin korkeudessa Ticinojoen varrella Leventinan laaksossa (ital. Valle Leventina).
Piotta on tunnettu jääkiekkojoukkueestaan HC Ambri-Piottasta. Ambri on toinen Quinton päätaajamista. 
Piottassa on rautatieyhtiö-SBB:n Ritomin 44 megawatin vesivoimalaitos. Piottasta johtaa patojärvelle (saks. Ritomsee, ital. Lago Ritóm) kiskoköysirata.