google/wiki40b huggingface dataset:
Viulukonsertto (Hatšaturjan)

Aram Hatšaturjanin viulukonsertto d-molli valmistui vuonna 1940. Teos on omistettu David Oistrahille, joka kantaesitti sen Moskovassa 16. marraskuuta 1940. Oistrah paitsi opasti Hatšaturjania soolo-osuuden säveltämisessä myös kirjoitti oman kadenssinsa, joka eroaa merkittävästi säveltäjän alkuperäisestä. Konsertto sai suopean vastaanoton ja sille myönnettiin Leninin palkinto vuonna 1941. Teoksen suosio on säilynyt nykyaikaan asti.
Jean-Pierre Rampal sovitti konserton vuonna 1968 huilulle ja orkesterille säveltäjän itsensä rohkaisemana. Rampal kirjoitti ensimmäiseen osaan uuden kadenssin mutta muutti alkuperäistä sävellystä muuten mahdollisimman vähän.
Viulukonsertto oli toinen kolmesta konsertosta, jotka Hatšaturjan sävelsi vuosina 1941–1963 toimineen tunnetun neuvostoliittolaisen pianotrion jäsenille. Muut konsertot olivat Lev Oborinille sävelletty pianokonsertto (1936) ja Svjatoslav Knuševitskille sävelletty sellokonsertto (1946).

Kokoonpano

Sooloviulun lisäksi orkesterin kokoonpanoon kuuluvat piccolo, kaksi huilua, kaksi oboeta, englannintorvi, kaksi klarinettia, kaksi fagottia, neljä käyrätorvea, kolme trumpettia, kolme pasuunaa, tuuba, patarummut, tamburiini, pikkurumpu, symbaalit, bassorumpu, harppu ja jouset.
Suzi Quatro

Ura

Quatro aloitti musiikkiuransa 14-vuotiaana sisartensa kanssa perustamassaan Suzi Soul & Pleasure Seekers -yhtyeessä. Vuonna 1971 hän muutti Lontooseen, jonne hänet oli houkutellut muun muassa The Animalsin kanssa työskennellyt levytuottaja Mickie Most. Pian hän sai taustavoimikseen myös parivaljakon Nicky Chinnin ja Mike Chapmanin, jotka kirjoittivat hittejä myös muiden muassa Sweetille ja Smokielle.
Vuonna 1977 Suzi päätti kokeilla myös näyttelemistä, ja esitti yhdeksässä Onnen päivät -televisiosarjan jaksossa eräänlaista naispuolista Fonzieta, Leather Tuscaderoa.
1980-luvulla Suzi näytteli pakkomielteen saanutta ihailijaa sarjassa Taistelupari.
Vuonna 1989 Suzilla oli suuri Neuvostoliiton kiertue, jolla hänet näki yli 500 000 ihmistä.
Quatro on myös näytellyt musikaaleissa, vuonna 1986 Annie Get Your Gun -musikaalissa Annien pääroolin ja 1991 Tallulah Who -musikaalissa pääroolin Tallulah Bankheadina.
Vuonna 2006 Quatrolta ilmestyi albumi Back to the Drive, joka on saanut hyvän vastaanoton: Saksassa sitä on myyty yli 25 000 kappaletta.
Elokuussa 2007 ilmestyi Suzi Quatron elämäkertakirja UNZIPPED.
Syyskuussa 2007 Quatro lähti kuukauden Australian kiertueelle, joka oli hänen 23. kiertueensa Australiassa.
Quatro on toiminut radiojuontajana BBC Radio 2:lla. Hänen ensimmäinen ohjelmansa oli vuonna 1999 alkanut Rockin' with Suzi Q.  
Maaliskuussa 2012 Suzi Quatro esiintyi Kiovassa, Ukrainassa ja seuraavana päivänä noustessaan lentokoneeseen hän kompastui murtaen ranteensa ja loukaten polvensa. Tämän vuoksi loppuvuoden kiertueohjelma meni uusiksi ja esimerkiksi Äänekosken Keitele-Jazziin elokuulle buukattu keikka peruuntui kokonaan.
Suzi Quatro esiintyi marraskuussa 2012 Lontoon Hippodrome Casinolla. Esitys perustui hänen Unzipped-kirjaansa ja omaelämäkertaansa. Kaikki esitykset olivat loppuunmyytyjä. Faneja oli saapunut seuraamaan esitystä muun muassa Suomesta, Venäjältä, Puolasta ja Hollannista.
Huhtikuussa 2013 Suzi Quatro palkittiin elämäntyöstään synnyinkaupungissaan Detroitissa 1000 hengen yleisön edessä.
Syyskuussa 2013 Quatron Unzipped-show jatkuu Lontoossa. 
Quatrolta on valmistunut runokirja ja joulukorttipakkaus, joille hän etsii kustantajaa saadakseen ne julkaistua vuoden 2013 aikana.
Suzi Quatro esiintyi kesällä 2015 Joensuun Ilovaarirockin pääesiintyjänä. Seuraava esiintyminen Suomessa oli Haminan Yöt tapahtumassa 10. kesäkuuta 2017, jossa Suzin lisäksi esiintyivät Slade, Nazareth, Popeda sekä Remu & Hurriganes.
Anglia Ruskin yliopisto Cambridgessä Isossa Britanniassa nimesi Suzi Quatron taiteiden kunniatohtoriksi lokakuussa 2016.

Yksityiselämä

Suzi Quatron sisar Arlene on näyttelijätär Sherilyn Fennin äiti.
Ritva Valtakoski

Ura

Ritva Valtakosken vanhemmat olivat Antero ja Senja Aaltonen. Valtakosken pitkä kiinnitys Turun kaupunginteatteriin alkoi 1955. Hän näytteli muun muassa naispääosan, Elizan, musikaalissa My Fair Lady vastanäyttelijänään Esko Vettenranta. Musikaalia esitettiin lähes 90 kertaa ja se sai yli 50 000 katsojaa. Operetissa Viktoria ja hänen husaarinsa Valtakoski näytteli Viktorian kamarineitsyttä, Riquettea. Molièren komediassa Saituri hän tulkitsi Mariannea. Valtakosken rooleja olivat niin ikään Kustaava Hella Wuolijoen draamassa Niskavuoren nuori emäntä, Liisi Robert Kiljanderin komediassa Sanny Kortmanin koulu ja Kauniin myllärinvaimon nimiosa.
Valtakosken sivurooleista mainittakoon Hämeen tyttö Kalle Holmbergin ohjaamassa Seitsemässä veljeksessä, joka oli eräs 1970-luvun suomalaisen näyttämötaiteen helmiä.
Phạm Duy

Phạm Duy Cẩn (15. lokakuuta 1921 – 27. tammikuuta 2013) oli vietnamilainen laulaja-laulunkirjoittaja.
John Erik Roos

John Erik Roos (25. toukokuuta 1893 Viipuri – 18. huhtikuuta 1972 Helsinki) oli arkistoneuvos ja historioitsija, joka sai professorin arvonimen.

Henkilöhistoria

John Erik Roosin vanhemmat olivat opettaja Paul Henrik Roos ja Bertha Maria Hjelt ja puoliso vuodesta 1922 voimistelunopettaja Elsa Maria Ehnholm. Roos tuli ylioppilaaksi 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1915 ja lisensiaatiksi 1933, jolloin hän myös väitteli filosofian tohtoriksi. Valtionarkiston amanuenssina Roos toimi vuodesta 1917, arkistonhoitajana vuodesta 1927 ja arkistoneuvoksena sekä tutkimusosaston päällikkönä 1952–1961. Hän oli myös latinankielen opettaja Nya svenska läroverketissä 1921–1953 ja opetti sekä Helsingin yliopistossa 1919–1943 että Teknillisessä korkeakoulussa vuodesta 1948. Roosilla, joka harrasti myös sukututkimusta, oli useita jäsenyyksiä ja luottamustehtäviä eri yhdistyksissä ja seuroissa. Hän sai professorin arvonimen vuonna 1960.
Tom Paxal

Tom Paxal (s. 1947) on suomenruotsalainen kirjailija. Hän sai kunniapalkinnon filmistä "Vårt Fagerby" Kettupäivillä 1995. "Violinisten" sai toisen palkinnon valtakunnallisessa novellikilpailussa 1996.
Stuorra-Jovnna Jomppanen

Stuorra-Jovnna Jomppanen (1794 – 1874) oli saamelainen Utsjoella asunut peuranpyytäjä, kalastaja ja suullisen kertomaperinteen taitaja. Stuorra-Jovnan tarinat ovat säilyneet Tenojokilaakson suullisessa kansanperinteessä sekä Suomen että Norjan puolella, ja hyvää tarinoiden kertojaa voidaan nykyisinkin verrata Stuorra-Jovnaan tai arvella hänen olevan Stuorra-Jovnalle sukua.
Stuorra-Jovnna -kertomuksiin kuuluu usein mukaan liioittelu, jopa valehtelukin, ja niissä on mukana huumoria.
Norjan puolella Goallsennjunni-tunturin rinteessä sijaitsee vanha suurikokoinen Stuorra-Jovnnan mänty, jonka oksista kerrotaan Stuorra-Jovnan tehneen venelautoja.
Sammakkolampi (Kouvola, Kuusankoski)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 0,5 hehtaaria, se on 100 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 300 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kymijoen alaosan alueella (14.11), jonka Keltin voimalaitoksen alueeseen (14.114) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 77,5 metriä mpy.
Gwydion

Gwydion on walesilaisessa Mabinogion-tarusikermässä jumalatar Dônin poika, velho, taikuuden ja runouden mestari sekä varsin arveluttava hahmo.  Gwydion auttoi veljeään Gilfaethwyä raiskaamaan heidän enonsa kuningas Mathin palvelustytön. Rangaistuksena tästä Gwydion joutui elämään vuoroin uroshirvenä, emakkona ja sutena. Myöhemmin hän toimi sisarenpoikansa Lleu Llaw Gyffesin ovelana kasvatti-isänä ja suojelijana. Lleu oli Gwydionin sisaren Arianrhodin ei-toivottu lapsi, joka oli syntynyt, kun hänen neitsyyttään testattiin.
Punakylkilurikki

Koko ja ulkonäkö

Punakylkilurikin pituus on noin 17 cm ja paino 38–48 g. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, vatsapuolelta kellanvihreä. Poski, pyrstön alapeitinhöyhenet ja rinnan sivulla oleva laikku ovat punaiset, pitkähkön pyrstön sulkien kärjet keltaiset ja siipien alapinnalla on keltainen raita. Korvan peitinhöyhenet ovat säihkyvän siniset. Nokka on punainen, iiris oranssi ja koivet punaiset. Naaraalla punaiset osat ovat vihreitä ja korvan peitinhöyhenet ovat säihkyvän kellanvihreät. Nuori yksilö muistuttaa puvultaan enemmän naarasta ja sen iiris on keltainen tai ruskea. Lento on nopeaa ja suoraviivaista.

Esiintyminen

Punakylkilurikki elää Papua-Uudessa-Guineassa, lukuun ottamatta saaren keskiosan vuoristoa, sekä ympäröivillä saarilla. Lajin elinympäristön ala on 50 000–100 000 neliökilometriä. Populaation koko on arviolta yli 500 000 yksilöä. Lajista tunnetaan viisi alalajia. Punakylkilurikki on lemmikkinä harvinainen.

Elinympäristö

Punakylkilurikit esiintyvät alavien maiden metsissä ja savanneilla sekä puutarhoissa ja kookospalmuistutuksilla. Yleensä ne liikkuvat puiden latvustoissa pareittain tai pieninä noin kymmenen yksilön parvina.

Lisääntyminen

Pesinnästä tunnetaan havaintoja lähinnä vain vankeudessa elävistä linnuista. Pesä voi olla puunkolossa, vanhassa variksenpesässä tai pari voi kovertaa kolon vanhaan termiittikekoon. Munia on yleensä kaksi, kooltaan 19×17,3 mm. Haudonta kestää noin 23 päivää ja pesäpoikasaika on noin seitsemän viikkoa.

Ravinto

Punakylkilurikit syövät siitepölyä, kukkia, mettä, pehmeitä hedelmiä ja siemeniä. Persoja ne ovat erään korallipuun (Erythtina indica) kukinnoille.
Käpylehmä

Käpylehmät ovat lasten perinteisiä itse tehtyjä leikkikaluja. Ne ovat kävyistä tehtyjä lehmiä. Käpyyn voidaan helposti kiinnittää erilaisia tikkuja, kuten esimerkiksi koivun oksien päitä. Näistä tikuista voidaan muodostaa käpylehmälle jalat, mahdollisesti myös häntä ja korvat. Lisäksi tikuista voidaan rakentaa lehmille erilaisia aitauksia. Näillä lehmillä ja aitauksilla lapset voivat sitten leikkiä.
Pihlainen

Pihlainen oli kylä Kivennavan pitäjässä. Kylä sijaitsi kirkonkylästä 15 kilometriä luoteeseen, Muolaan ja Valkjärven pitäjien rajalla. Pihlaista lähinnä olivat Muolaan Jaarila ja Karhula. Kivennavan puolella lähimpiin kyliin Rantakylään ja Ahjärvelle oli matkaa, Ahjärvi oli kirkonkylään kuljettaessa matkan varrella, mutta aivan loppumatkassa. Pihlainen oli iso kylä, ennen talvisodan alkamista kylässä oli 73 taloa. 
Pihlaisissa ei ole näkyvissä jälkiä suomalaisasutuksesta. Talojen kivijalatkin on siirretty muuhun käyttöön paria poikkeusta lukuun ottamatta. Niitä käytettiin rakennusmateriaalina Punainen lokakuu -nimiseen kolhoosiin. Kolhoosin asukkaat tulivat Kirovin alueelta Ukrainasta. Kolhoosi käytti Pihlaisten maita viljelyksiin.
Kolhoosin tilalle rakennettiin 1950-luvulla ohjustukikohta. Malinovkaan sijoitettiin puolentoistasataa ilmatorjuntaohjusta suojaamaan Leningradia. Varsinainen ohjustukikohta sijoittui entisen Pihlaisten kylän itäpuolelle, osa varuskuntarakennuksista rakennettiin vanhan suomalaiskylän eteläosiin. Ohjussiilot on sijoitettu laajalle alueelle betonitien varteen. Ohjustukikohtaan rakennettiin myös iso kerrostaloalue.
1990-luvulla ohjustukikohta tyhjennettiin, koska kiinteiden ilmatorjuntaohjusten aika oli ohi. Kerrostaloalueella asutaan kuitenkin edelleen monessa talossa. Ilmatorjuntavaruskunnasta jäi muistoksi Laatokan rannalta Pihlaisiin eli Malinovkaan rakennettu betonitie. Tätä tietä pääsee edelleen ajamaan alueelle. GoogleMapsin satelliittikuvissa erottuvat ohjustukikohdan rakenteet selvästi.
Metallin lämpökäsittely

Metallin lämpökäsittelyllä tarkoitetaan prosessia, jossa metallikappaleen lämpötilaa korotetaan ja metallin mikrorakenteessa ja mekaanisissa ominaisuuksissa tapahtuu haluttuja muutoksia. Metallikappale ei sula lämpökäsittelyissä. Lämpökäsittelyillä voidaan vaikuttaa kappaleen kovuuteen, lujuuteen, sitkeyteen ja kulutuskestävyyteen. Lämpökäsittelyn vaikutus voi ulottua koko kappaleeseen tai rajoittua vain sen pintaan tai rajattuun osaan. Esimerkkejä lämpökäsitellyistä esineistä ovat hammaspyörät, puukon terät ja vaativat akselit.

Karkaisu

Karkaisussa kappale kuumennetaan ja kuumennuksen jälkeen jäähdytetään hyvin nopeasti.

Päästöhehkutus

Teräskappaleen karkaisun jälkeen tehdään päästöhehkutuksia, joiden ansiosta kappaleen kovuus laskee ja myötöraja ja venymä nousevat. Päästöhehkutus on olennainen osa karkaisuprosessia ja päästöhehkutuksen lämpötilalla ja ajalla on merkittävä vaikutus teräskappaleen ominaisuuksiin.

Pehmeäksihehkutus

Hehkuttamalla useat materiaalit kuten kupari pehmenevät.

Liuoshehkutus

Metallia hehkutetaan solvus-lämpötilan yläpuolella, kunnes aiemmissa käsittelyissä erkautuneet faasit ovat liuenneet ja rakenne on muuttunut homogeeniseksi jähmeäksi liuokseksi.
Esimerkiksi teräkselle ennen karkaisua tehtävä austenointihehkus on liuoshehkutus.

Rekristallisaatiohehkutus

Kylmämuokatun kappaleen rakeet litistyvät muokkaussuunnassa ja kappale muokkauslujittuu. Rekristallisaatiohehkutuksessa kiderakenne järjestyy uudelleen. Kappaleen kovuus ja venymä palaavat kylmämuokkausta edeltäviin arvoihinsa.

Erkautuskarkaisu

Erkautuskarkenevat metalliseokset saavuttavat lopullisen kovuutensa keinovanhennushehkutuksessa. Liuoksessa olevat seosaineet ydintyvät ja muodostavat yhdisteitä, dispersioita tai erkaumia, perusmetallin rakenteeseen. Erkaumat vastustavat tehokkaasti dislokaatioiden liikettä.
Erkautuskarkaistavia metalliseoksia ovat esimerkiksi duralumiini ja kromikupari.

Jännityksenpoistohehkutus

Metallirakenteisiin saattaa tulla haitallisia jännityksiä esimerkiksi hitsauksen yhteydessä. Jännityksenpoistohehkutus tehdään metallin päästölämpötilan alapuolella.

Kaasunpoistohehkutus

Mikäli metallikappale on ollut ympäristössä, missä kaasujen osapaineet ovat olleet korkeita, on usein olemassa riski, että kaasut (etenkin vety) rikastuvat metallirakenteen raerajoille ja aiheuttavat haurautta. Tyypillinen lämpötila kaasunpoistohehkutuksessa on 200 °C. Kaasunpoistohehkutus on ehdottoman välttämätön esimerkiksi kovakromauksen jälkeen.

Sintraushehkutus

Sintraushehkutuksessa metallijauheesta puristettu ns. vihreä kappale saavuttaa kiinteän, tiheän rakenteen. Prosessissa metallijauhepartikkelit sulautuvat toisiinsa diffuusion vaikutuksesta. Partikkelit tai niiden osat eivät sula prosessissa.
FK Okean Nahodka

Historia

Okean perustettiin ammattilaisseuraksi vuonna 1979, ja menestyttyään aluesarjoissa osallistui se vuonna 1986 ensi kertaa valtakunnallisiin kilpailuihin. Tosin vuoteen 1985 saakka seura tunnettiin nimellä Rybak (ven. "kalastaja"). Viimeisenä kautena ennen Neuvostoliiton romahatamista, vuonna 1991, Okean voitti kakkosliigan mestaruuden, ja pääsi vastakäynnistyneeseen Venäjän pääsarjaan (nyk. valioliiga), missä se säilyi kahden kauden ajan ennen putoamistaan kauden 1993 päätteeksi. Putoamisliike sai jatkoa vuonna 1996, kun joukkue putosi nykyiselle sarjatasolle kakkosdivisioonaan.
Rieskalähteen koulu

Rieskalähteen koulu sijaitsee Turun kaupungissa Vätin kaupunginosassa Satakunnantien ja Tampereentien välissä. Rieskalähteen koulussa toimii oppilaskunnan hallitus ja tukioppilastoiminta. Koulussa toimii peruskoulun 7.–9. vuosiluokat. Koulussa on noin 460 oppilasta ja reilut 40 opettajaa. Turun painotetun matematiikan oppilaat opiskelevat Rieskalähteen matematiikkaluokalla .

Rakennus

Olli Vahteran suunnittelema, vuonna 1963 valmistunut rakennus oli alun perin Läntinen kansalaiskoulu. Rakennukseen on tehty muutoksia ainakin vuonna 1973. Monimuotoisen rakennuksen julkisivut ovat harjattua terästä ja betonia, profiloitua kuparilevyä ja laattaterässäleikköä.
Mega Man 7

Pelaaminen

Peli muistuttaa tietyssä mielessä enemmän sarjan Game Boy-pelejä kuin edeltäjiään NES-konsolilla. Mega Manin sprite on kuvaruudun kokoon nähden entistä suurempi, ja kuten Game Boy -peleissä, pelaaja voi kohdata vain neljä robottimestaria kerralla. Myös Mega Man V -Game Boy -pelistä tuttu esineiden rakentaminen on palautettu. Select-napin painaminen tasovalikossa vie pelaajan Auto-robotin työpajaan jossa pelissä ansaittuja ruuveja (bolt) voi käyttä esineiden rakentamiseen.
Pelin karkkimainen grafiikka saattoi olla Capcomin tapa erottaa kyseinen peli paljon synkemmästä Mega Man X -sarjasta. Tästä huolimatta monet erehtyivät aikoinaan luulemaan peliä Mega Man X 2:en jatko-osaksi, sillä se ilmestyi samana vuonna kuin Mega Man X 3.

Tarina

Peli jatkuu Mega Man 6:n lopusta. Tri Wily pakenee vankilasta piilottamiensa robottien avustuksella. Mega Man yrittää pysäyttää hänet jo heti alussa, mutta päätyy kohtaamaan ennestään tuntemattoman robotin nimeltä Bass, joka yllättäen vaikuttaakin olevan suorittamassa samaa tehtävää kuin Mega Man.
Mars-kenttä (Pietari)

Mars-kenttä (ven. Ма́рсово по́ле, Marsovo pole) on viheristutuksin somistettu aukio Pietarin keskustassa Venäjällä. Se rajoittuu Joutsenkanavan ja Moikan rantakatuihin, Millionnaja-katuun ja Suvorovin aukioon.
Kesäpuiston vieressä sijaitseva aukio syntyi 1700-luvun alussa kuivatun suon paikalle. Sen aikaisempia nimiä ovat Potešnoje pole (”Huvikenttä”) ja Tsaritsyn lug (”Keisarinnan niitty”). Nykyisen nimensä kenttä on saanut siellä järjestetyistä sotilasparaateista roomalaisen sodan jumalan Marsin mukaan. Vuosina 1918–1940 sen virallisena nimenä oli ploštšad Žertv Revoljutsii (”Vallankumouksen uhrien aukio”).
Pohjoisessa Mars-kenttää reunustavat 1700-luvun lopulla rakennetut Marmoripalatsi sekä Saltykovin ja Betskoin talot. Vuosina 1797–1800 rakennettiin kentän kaakkoispuolella sijaitseva Mikaelinlinna. Vuonna 1801 pystytettiin Aleksandr Suvorovin muistomerkki, joka myöhemmin siirrettiin Suvorovin aukiolle. Länsipuolelle rakennettiin vuosina 1817–1821 Vasili Stasovin suunnittelemat Paavalin rykmentin kasarmit (nykyinen Lenenergon toimitalo), joiden vieressä on Adaminin talo (1823–1827).
Mars-kentän myöhempi historia liittyy Venäjän vallankumouksen tapahtumiin. 5. huhtikuuta 1917 siellä järjestettiin helmikuun vallankumouksen aikana kuolleiden 184 sotilaan ja työläisen juhlalliset hautajaiset, joihin osallistui noin 800 000 henkeä. Saman vuoden vappuna V.I. Lenin esiintyi aukiolla pidetyssä joukkokokouksessa. Heinäkuun 1. päivänä järjestetyssä mielenosoituksessa oli noin puoli miljoonaa osanottajaa. Vuonna 1918 kentälle haudattiin vastavallankumouksellisten murhaamat V. Volodarski ja Moisei Uritski sekä Jaroslavlin kapinan uhreja, vuonna 1919 Judenitšin joukkojen hyökkäyksessä kaatuneita sotilaita ja vuonna 1920 seitsemän ns. Kuusisen klubin murhissa kuollutta suomalaista kommunistia. Vuoden 1918 keväällä Paavalin rykmentin kasarmeihin majoitettiin kaupunkiin saapuneita suomalaisia punapakolaisia.
Vuosina 1917–1919 Mars-kentälle pystytettiin Vallankumoustaistelijoiden muistomerkki, jonka rakentamiseen käytettiin aikaisemmin purettujen satamavarastojen graniittipaasia. Sen ovat suunnitelleet arkkitehti Lev Rudnev, taiteilijat V.A. Konaševitš ja Vladimir Lebedev, muistomerkin tekstit on laatinut valistusasiain kansankomissaari Anatoli Lunatšarski. Vappuna 1920 järjestetyissä Pietarin ensimmäisissä lauantaitalkoissa ryhdyttiin istuttamaan arkkitehti Ivan Fominin ja puutarhuri R.F. Kattserin suunnittelemaa puistoaukiota. Vuosina 1922–1933 kentälle haudattiin Pietarin (Leningradin) bolševikkijohtajia. Vuonna 1957 muistomerkin keskelle sytytettiin Neuvostoliiton ensimmäinen ikuinen tuli.
CFA-frangi

CFA-frangi eli CFA (ransk. franc CFA, "céfa") on 14 Länsi- ja Keski-Afrikan maan käyttämä valuutta, jonka arvo on sidottu euroon Ranskan takaamana.  
Molemmat CFA-frangit ovat kiinteällä valuuttakurssilla sidottu euron arvoon. 1 euro = 655,957 CFA frangia.  
Vaikka teoreettisesti  CFA- frangit ovat eri kaksi eri valuuttaa ne  ovat vaihdettavissa toistensa kanssa.

Historia

CFA-frangi perustettiin 26.12.1945 yhdessä CFP- frangin kanssa. Syy valuutan luomiseen oli Ranskan frangin heikkous heti toisen maailmansodan jälkeen. Kun Ranska ratifioi Bretton Woodsin sopimuksen joulukuussa 1945, Ranskan frangi devalvoitiin jotta se voitiin kiinnittää Yhdysvaltain dollarin kurssiin. Ranskan siirtomaissa luotiin uusia valuuttoja joilla pyrittiin vapauttamaan ne voimakaista devalvaatioista, mikä helpotti Ranskan vientiä.

Valuuttana

CFA: n frangi luotiin kiinteällä valuuttakurssilla suhteessa Ranskan frangiin. Tätä vaihtokurssia muutettiin vain kaksi kertaa: vuonna 1948 ja vuonna 1994.
Vuosien 1960 ja 1999 tapahtumat olivat pelkästään Ranskassa käytössä olevien valuuttojen  muutoksia: CFA- frangin suhteessa Ranskan frangiin /euroon muuttui vasta vuosina 1948 ja 1994.
CFA-frangin arvoa on kritisoitu laajalti liian korkeaksi, mistä monet taloustieteilijät uskovat Afrikan maiden kaupunkieliittiä suosiviksi, koska he voivat ostaa maahan tuotuja tavaroita edullisesti sellaisten maanviljelijöiden kustannuksella, jotka eivät voi helposti viedä maataloustuotteita  ulkomaille. Vuoden 1994 devalvointi oli yritys pyrkii vähentämään epätasapainoa.
Eytan Fox

Eytan Fox (s. 21. elokuuta 1964) on israelilainen elokuvaohjaaja.

Biografia

Fox syntyi New York Cityssä ja muutti perheineen Israeliin ollessaan kaksivuotias. Hänen isänsä Seymour Fox oli konservatiivinen rabbi ja juutalaisen opetuksen johtava professori Jerusalemin Hebrew Universityssä. Hänen äitinsä, Sara Kaminker-Fox, oli Jerusalemin kaupunginvaltuuston puheenjohtaja. Foxilla on kaksi veljeä, David ja Danny. Hän kasvoi Jerusalemissa, palveli armeijassa ja opiskeli Tel Aviv University's School of Film and Television:ssa. Hän on avoimesti  homoseksuaali.
Hän ja hänen kumppaninsa, Gla Uchovsky, ovat olleet yhdessä yli 18 vuotta. He ovat myös työtovereita: Uchovsky, joka on kirjoittaja ja toimittaja, on osallistunut moniin Foxin elokuvien käsikirjoituksiin.

Palkinnot

Vuonna 2006 Fox oli Decade-palkinnon ensimmäinen saaja. Palkinto jaettiin elokuvantekijälle, jonka työ oli jättänyt lähtemättömättömän vaikutuksen juutalaisiin elokuviin alle kymmenen vuoden aikana. Fox sai palkintonsa juutalaisten elokuvafestivaaleilla Washington D.C.:ssä.
Kuuden miljoonan dollarin papukaija

Kuuden miljoonan dollarin papukaija on Sanoma Magazines Finlandin julkaiseman Ankalliskirjasto-sarjan vuonna 2009 ilmestynyt kymmenes ja viimeinen osa. Albumin kansialanimike on Carl Barksin ennätyksellisimmät tarinat.
Boys Like Girls

Historia

Bändi perustettiin Andoverissa, Massachusettsissa vuonna 2005, kun laulaja Martin Johnson kirjoitti muutaman laulun, jotka hän halusi äänittää. Hän värväsi basistin Bryan Donahuen ja rumpali John Keefen. Keefe toi mukanaan pääkitaristi Paul DiGiovannin, jonka kanssa hän oli äänittänyt lyhyen demon. Joitakin kuukausia myöhemmin he saivat tietää olevansa kaukaisia serkkuja. Myöhemmin yhtye muutti nimensä Boys Like Girlsiksi.
Muinaisen Egyptin lääketiede

Muinaisen Egyptin lääketiede oli alkeellista ja puutteellista, mutta omaan aikaansa nähden kehittynyttä.
Sairaudet olivat lääkäreiden mielestä pahojen henkien aiheuttamia. Potilasta hoidettiin usein taikuudella, jonka uskottiin pystyvän karkottamaan paha henki potilaan ruumiista.
Muinaisessa Egyptissä osattiin käyttää luontoa hyväksi. Esimerkiksi kasveista osattiin valmistaa erilaisia lääkkeitä eri sairauksiin.
Egyptiläiset tunsivat myös aika hyvin ihmisen rakenteen ja sisäelinten tehtävät. Anatomiaan he ovat voineet tutustua esimerkiksi palsamoinnin kautta. He kuitenkin luulivat, että ihmisen ajattelu ja tunteet tapahtuivat sydämessä.
Muinaisen Egyptin lääkärit olivat taitavia kirurgiassa ja murtumien parantamisessa. He ovat myös voineet valmistaa alkeellisia proteeseja.
Muinaisessa Egyptissä lääketiedettä opiskeltiin ja harjoitettiin elämän taloissa. Elämän talot olivat viisauden keskuksia Egyptissä, joissa myös opiskeltiin muita tieteenaloja.
Muinaisen Egyptin lääketieteen yksi suurimmista kehittäjistä oli lääkäri Imhotep. Häntä pidetään muinaisen Egyptin lääketieteen perustajana. Lääketieteen isäksi kutsuttu Hippokrates opiskeli Imhotepin temppelissä.