google/wiki40b huggingface dataset:
Grilli

Grilli on paahdin, jossa korkea lämpö nopeasti kypsentää ruoan, tavallisesti ilman rasvaa. Grillissä ruoka kypsennetään paistoritilällä, jossa liika rasva tippuu pois. Paahdettaessa käytetään säteilylämpöä, mutta pariloitaessa ruoka kypsytetään parilan kuumalla pinnalla.

Puugrilli

Puugrillissä käytetään polttoaineena pääasiallisesti teollisesti puusta valmistettuja puuhiiliä. Valmiiksi pakatut grillihiilet ovat sellaisenaan käyttövalmiita ja tuottavat nopeasti tasalaatuisen ja korkealämpöisen hiilloksen.
Puugrilli on tavallisesti ohuesta metallilevystä valmistettu avonainen tulisija ilman varsinaista arinaa. Palamistapahtumaa ohjataan grillin pohjassa olevalla ilmakanavalla. Polttoaineena puuhiilien lisäksi on hätätilanteessa mahdollista käyttää myös muuta kuivaa puupolttoainetta kuten puupellettejä.
Käytettäessä tavallista nuotiopaikkaa, arinalla tai ilman, grillaamiseen polttoaineeksi kelpaavat tavalliset puuhalot siinä missä grillihiiletkin. Haittapuolena käytettäessä puuhalkoja verrattuna puugrilliin on hiilloksen hitaampi valmistuminen grillausta varten.
Haluttaessa nopeuttaa hiilloksen syntymistä on mahdollista käyttää sytytysnestettä hiilten tai puun sytyttämisessä.
Avonaisen metallista valmistetun grillin kehittyneempi versio on pallogrilli, jossa grillin paistoritilän yläpuolella on metallinen paistokansi. Tämä suojaa grilliä niin tuulelta kuin myös sateelta ja nopeuttaa itse grillaustapahtumaa säilyttäen lämmön grillin sisällä.

Kaasugrilli

Kaasugrillin polttoaineena on tavallisimmin nestekaasu. Kaasuverkon piirissä olevat ravintoloiden kaasugrillit voivat käyttää myös maakaasua.
Kaasugrillissä nestekaasuliekki kuumentaa grillattavaa kappaletta koko grillaustapahtuman ajan. Toimintaperiaatteensa vuoksi kaasugrilli on heti valmis grillaukseen. Käytettäessä laavakiviä tai paistoparilaa on odotettava niiden kuumenemista ennen paistamisen aloittamista.
Kaasugrilli on suhteellisen kevyt myös kuljetettavaksi. Se mahdollistaa ruoan valmistuksen sielläkin missä tulen teko tai sähkön saanti ei ole mahdollista kuten sähköistämättömissä mökeissä.

Sähkögrilli

Sähkögrillissä ei tapahdu palamista vaan grillauksen yhteydessä tarvittava lämpö muodostetaan sähkövastuksilla. Sähkögrilli muodostaa grillauksessa tarvittavan kuumuuden punaisina hehkuvien sähkövastusten avulla. Sähkögrilli muistuttaakin sähköhellassa käytettyjä grillausvastusten toimintaperiaatetta, mutta muistuttaa ulkoisesti kaasugrilliä.
Sähkögrilli on saanut suosion niiden grillaajien keskuudessa, jotka eivät voi käyttää grillissään palavia materiaaleja tai mukavuussyistä pitäytyvät varsin huolettomassa ja helppokäyttöisessä sähkögrillissä. Sähkögrillin heikkoina puolina voidaan pitää heikompaa grillaustehoa ja sen vaatimaa sähköverkon läheistä saatavuutta.

Grillattavat elintarvikkeet

Grilliin sopivia grillattavia elintarvikkeita ovat makkarat (erityisesti grillimakkarat), grillipihvit, broileri, liha, kala, kasvikset sekä hedelmät (erityisesti ananas).
Tukiansassilta

Tukiansassilta, myös ponsiansassilta on ansassiltatyyppi. Tukiansas on sidepalkki, joka on vahvistettu palkin alapuolisilla vinotuilla. Tukiansassiltoja on ollut niin kauan kuin siltarakenteista on säilynyt ylipäänsä mitään kirjallista tietoa. Tyyppi oli yleisin Suomessa 1800-luvulla rakennettu puusiltatyyppi. Kun tarvittiin pitempiä jännevälejä, tukiansaat voitiin tehdä moninkertaisina. Tukiansassiltoja ovat muun muassa Suomen vanhin liikenteellä oleva puusilta, vuonna 1837 valmistunut museosiltana oleva Etelänkylän isosilta ja vuonna 1966 valmistunut Nurmijärven Myllysilta, joka oli vielä 2010-luvun alussa Suomen nuorin museosilta. Se on sittemmin poistettu museosiltaluettelosta.
Maksim Kazakov

Ura

Kazakov debytoi KHL:ssä kaudella 2013-14 Avangard Omskin paidassa. Hän teki debyyttikaudellaan 6 tehopistettä. Seuraavalla kaudella Kazakov edusti Omskia, muttei pelannut yhtäkään ottelua KHL:ssä.
Kaudella 2015-16 Kazakov toimi Metallurg Novokuznetskin varakepteenina. Hän siirtyi kesken kauden takaisin Omskin riveihin ja seuraavaksi kaudeksi Admiral Vladivostokiin. Kaudella 2018-19 Kazakov edusti Sibir Novosibirskia. Hän jatkaa seurassa myös kaudella 2019-20.
Dark Fortress

Dark Fortress on Landshutissa  vuonna 1994 perustettu saksalainen black metal -yhtye.
Dark Fortressin perusti kitaristi Asvargr. Vuonna 1996 julkaistiin demo Rebirth of the Dark Age ja vuonna 1997 Barad Dûrin kanssa jaettu albumi Towards Immortalitiy. Ensimmäinen täysimittainen levyjulkaisu oli Tales from Eternal Dusk, joka julkaistiin Red Stream -yhtiön kautta 2001.
Yhtyeen laulaja Azatoth jätti bändin toukokuussa 2007 henkilökohtaisista syistä. Uusi laulaja löytyi kolmen kuukauden kuluttua. Morean on freelance-säveltäjä ja progressiivisen death/thrash -bändi Noneuclidin kitaristi.
Lou Angotti

Ura

Angotti pelasi opiskeluaikanaan Michiganin teknisen yliopiston joukkueessa vuosina 1958–1962. Tänä aikana hänet valittiin kahdesti liigan tähdistökentällisiin. Angotti pelasi ensimmäisen NHL-pelinsä 26-vuotiaana vuonna 1964. Vuonna 1969 hänet omisti viiden päivän aikana neljä eri seuraa. Kaudella 1967–68 Angotti valittiin Philadelphian seurahistorian ensimmäiseksi kapteeniksi. Angotti pelasi parhaat vuotensa 70-luvun alussa Chicagossa, joka eteni kahdesti Stanley Cupin finaaleihin asti.
Pelaajauran jälkeen Angotti siirtyi valmentajaksi ja valmensi NHL:ssä kausina 1973–75 St. Louisia, josta hänet erotettiin. Erottamisen jälkeen hän palasi pelaajaksi loppukauden ajaksi ja pelasi WHA:n Chicago Cougarsissa. Myöhemmin hän valmensi AHL:ssä ja uudestaan NHL:ssä Pittsburghia kaudella 1983–84, mutta hänet erotettiin tästäkin tehtävästä.
Anthony Sowell

Anthony Edward Sowell (s. 19. elokuuta 1959) on yhdysvaltalainen sarjamurhaaja. Hänet tuomittiin vuonna 1989 raiskauksen yrityksestä 15 vuoden vankeuteen. Hän vapautui vuonna 2005. Hänet pidätettiin lokakuussa 2009 epäiltynä yhdentoista naisen murhasta, joiden ruumiit löydettiin Clevelandista, Ohiosta. Sowellilla oli perässään yhteensä 85 syytettä murhasta, raiskauksesta ja ihmisryöstöstä; hän vetosi ensin mielenterveysongelmiinsa, mutta muutti myöhemmin kantaansa vain "syyttömäksi". 22. heinäkuuta 2011 Sowell tuomittiin kaikista muista paitsi kahdesta syytteestä, mukaan lukien yhdentoista naisen murhasta, joiden ruumiit löydettiin hänen talostaan vuonna 2009. 10. elokuuta 2011 Clevelandin valamiehistö suositteli Sowellille kuolemantuomiota. 12. elokuuta 2011 tuomari Dick Ambrose vahvisti valamiehistön suosituksen kuolemantuomiosta.
Ahvenlammi (Ruovesi, Joensuu)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Mutiojan valuma-alueeseen (35.413) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 135,9 metriä mpy.
Lydia Lopokova

Lidia Vasiljevna Lopokova, paronitar Keynes (ven. Лидия Васильевна Лопухова, Lidija Vasiljevna Lopuhova; 21. lokakuuta 1892 Pietari, Venäjä – 6. kesäkuuta 1981) oli venäläinen balettitanssija. Hänet tunnetaan myös Lady Keynesinä, ekonomisti John Maynard Keynesin vaimona.
Lopokovan isä työskenteli baletissa. Tämän kaikista neljästä lapsesta tuli balettitanssijoita, ja yksi heistä, Fjodor Lopokova, toimi Mariinski-teatterin pääkoreografina vuosina 1922-1935 ja 1951-1956. 
Lydia opiskeli Pietarin Keisarillisessa balettikoulussa. Hän muutti vuonna 1910 pois Venäjältä ja liittyi Djagilevin Ballets russes -balettiryhmään ensimmäistä kertaa. Hän pysyi baletissa vain lyhyen aikaa ja lähti kesäkiertueen jälkeen Yhdysvaltoihin, jossa hän viipyi kuusi vuotta. Hän liittyi Djagilevin balettiin uudelleen vuonna 1916.
Pentti Kettunen (professori)

Pentti Olavi Kettunen (s. 1932) on suomalainen professori ja tekniikan tutkija. Hän on ollut Teknillisen korkeakoulun sivukorkeakoulun metalliteknologian professoriksi vuodesta 1969. Virka muuttui materiaaliopin professuuriksi vuonna 1973. Hän on tutkinut metalli- ja materiaalioppia, esimerkiksi MHD-generaattorin elektrodi- ja eristemateriaaleja. Hän virasta jäi eläkkeelle vuonna 1996.
Annikeris

Annikeris (muinaiskreikaksi Ἀννίκερις, 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kyreneläiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hänen ajoituksestaan ei ole täyttä varmuutta, mutta koska hänen kerrotaan olleen Paraibateksen oppilas, vaikuttaa siltä, että hän oli jotakuinkin Aleksanteri Suuren aikalainen.
Annikeris oli Aristippoksen seuraaja. Hän kielsi, että nautinto olisi ihmiselämän yleinen päämäärä. Sen sijaan hän katsoi, että jokaisella teolla oli erityinen päämäärä, nimittäin siitä tosiasiallisesti seuraava nautinto. Toisekseen hän katsoi, että nautinto ei ole pelkästään kivun vastakohta, koska kuolema lopettaa kaikki kivut, mutta sitä ei silti voida pitää nautintona. On kuitenkin olemassa absoluuttinen nautinto, joka liittyy tiettyyn hyveisiin, kuten isänmaan, vanhempien ja ystävien rakastamiseen. Näissä suhteissa ihminen kokee nautintoa, vaikka se voi johtaa kivuliaisiin tai jopa kuolettaviin seurauksiin. Ystävyys ei ole pelkästään tarpeidemme tyydytyttämiseksi, vaan se on itsessään nautinnon lähde.
Annikeris katsoi myös, päinvastoin kuin suurin osa kyreneläisestä koulusta, että viisaus tai harkitsevaisuus eivät yksinään riitä virheiden välttämiseksi. Viisas on se, joka on saavuttanut viisaan toiminnan tavan; inhimillinen viisaus on altis hairahduksille hetkellä minä hyvänsä.
Diogenes Laertios kirjoitti, että Annikeris lunasti Platonin vapaaksi Dionysiokselta, Syrakusan tyrannilta, kahdenkymmenen minan hinnalla. Jos Annikeris kuitenkin ajoitetaan 300-luvun eaa. jälkimmäiselle puoliskolle, kyseessä on saattanut olla toinen Annikeris, joka Klaudios Ailianoksen mukaan oli menestynyt kilpavaunujen ajaja.
Chakib Benzoukane

Ura

Benzoukane aloitti ammattilaisuransa Marokon pääsarjassa Kawkab Marrakechin riveissä vuonna 2005. Hän pelasi seurassa kaksi kautta ennen siirtymistään Bulgarian pääsarjaan Levski Sofian riveihin vuonna 2007.

Maajoukkueura

Maajoukkuetasolla Benzoukane on edustanut Marokkoa vuodesta 2009 lähtien.
Viirupöyhijäorneero

Levinneisyys

Viirupöyhijäorneeroa tavataan Kolumbiassa, Trinidad ja Tobagossa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on runsastumassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Bette Davis

Ura

Davis aloitti uransa 1920-luvulla Broadway-tuotannoissa ja siirtyi 1930-luvun alussa Hollywoodiin. Hänen ensimmäiset elokuvansa Universal Studiosille eivät menestyneet, joten hän siirtyi Warner Bros.–tuotantoyhtiöön. Elokuva Naisen orja (Of Human Bondage, 1934) oli hänen läpimurtoroolinsa, josta tuli myös ensimmäinen hänen yhdestätoista Oscar-ehdokkuudestaan. Hän sai urallaan kaksi Oscar-palkintoa  elokuvista Erotetut sydämet (Dangerous, 1935) ja Jezebel (1938). 
Davis oli 1930- ja 1940-luvuilla Greta Garbon, Jean Harlowin, Joan Crawfordin ja Katharine Hepburnin ohella Hollywoodin kirkkain naistähti. Siltä ajalta ovat peräisin muun muassa elokuvat Synkkä voitto (Dark Victory, 1939), Nainen naista vastaan (The Old Maid, 1939) ja Uusien tähtien alla (Now, Voyager, 1942). Elokuvan Kaikki Eevasta (All About Eve, 1950) Margo Channing on kuitenkin hänen kuuluisin roolityönsä. Toinen kuuluisa elokuva on Mitä tapahtuikaan Baby Janelle? (What Ever Happened to Baby Jane?, 1962), jossa hänen vastanäyttelijänään oli hänen kilpakumppaninaan pidetty Joan Crawford. Elokuvasta alkoi Bette Davisin muutaman vuoden ura kauhuelokuvissa.
Davisille myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto vuonna 1977.

Yksityiselämä

Bette Davis oli naimisissa neljä kertaa. Hänellä on yksi biologinen tytär sekä kaksi adoptiolasta. Hänen elokuvauransa kesti aina vuoteen 1989 asti, jolloin hän kuoli rintasyöpään 81-vuotiaana. American Film Institute valitsi hänet vuonna 1999 vuosisadan toiseksi merkittävimmäksi naisnäyttelijäksi Katharine Hepburnin jälkeen.
Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Magda Schneider

Magda Schneider (17. toukokuuta 1909 Augsburg – 30. heinäkuuta 1996 Berchtesgaden) oli saksalainen näyttelijä.
Schneider oli Xaverius Schneiderin ja tämän puolison, näyttelijä Maria Schneiderin (o.s. Meier-Hörmann) tytär. Opiskeltuaan katolisessa tyttökoulussa ja kauppakoulussa Schneider työskenteli konekirjoittajana. Myöhemmin hän opiskeli laulua Augsburgin konservatoriossa ja balettia kaupungin kaupunginteatterissa. Ensimmäisen elokuvaroolinsa Schneider sai vuonna 1930 elokuvassa Boykott. 
Schneider meni naimisiin näyttelijä Wolf Albach-Rettyn kanssa vuonna 1937. Hän tutustui Albach-Rettyyn alun perin elokuvan Kind, ich freu mich auf dein Kommen (1933) kuvauksissa. He saivat kaksi lasta, Rosemarie "Romy" Schneiderin (1938–1982) ja Wolf-Dieter Schneiderin (s. 1941), ennen kuin erosivat vuonna 1945.
Avioeron jälkeen Schneider keskittyi Romyn näyttelijänuran rakentamiseen, ja tytär nousikin lapsitähdeksi. Schneider näytteli myös itse useassa Romyn varhaisessa elokuvassa; Sissi-elokuvissa hän esitti nuoren keisarinnan äitiä ruhtinatar Ludovikaa.
Itke en lemmen tähden

Itke en lemmen tähden (alk. Nur nicht aus Liebe weinen) on saksalainen laulu, jonka on säveltänyt Theo Mackeben ja sanoittanut Hanz Beckmann. Saksaksi ehkä kuuluisimman version on laulanut Zarah Leander. Suomalaiset sanat lauluun on tehnyt Kyllikki Solanterä. Laulua ovat laulaneet suomeksi muun muassa Johanna Rusanen-Kartano, Birgit Kronström ja Vera Telenius.
Mirabeau vanhempi

Victor de Riqueti, Mirabeaun markiisi eli vanhempi Mirabeau (5. lokakuuta 1715 Pertuis – 13. heinäkuuta 1789) oli ranskalainen fysiokraatti, liberaali taloustieteilijä ja Honoré Mirabeaun isä.
Mirabeau liittyi armeijaan vuonna 1728 ja kohosi lopulta kapteeniksi. Vuonna 1743 hän nai vauraan lesken. Hän tutustui Montesquieuhön, ja vetäydyttyään armeijasta hän kirjoitti ensimmäisen kirjansa Testament Politique (1747), seuraavana Montesquieulle omistettu 'Utilité des états provenciaux (1750).
Vuonna 1756 Mirabeau kirjoitti taloustieteellisen kirjan Ami des hommes au trait de la population. On väitetty, että siihen vaikutti ja ehkä kirjoittikin Quesnay, fysiokraattisen koulukunnan perustaja, mutta tuolloin Mirabeau ei ollut vielä tutustunut Quesnayhin, Madame de Pompadourin lääkäriin. 
Vuonna 1760 kirjassaan Théorie de l'impôt hän hyökkäsi samalla kiihkolla kuin myöhemmin hänen poikansa verojärjestelmää vastaan. Hän joutui vankilaan ja sitten pakolaiseksi maatilalleen, jossa hän perusti lopullisesti fysiokraattien koulukunnan ja osti sille lehden Journal de l'agriculture, du commerce, et des finances (1765). Hänet tunnustivat johtavaksi poliittiseksi ajattelijaksi Toscanan ruhtinas Leopold, myöhempi keisari, ja Ruotsin kuningas Kustaa III.
Hän erosi vaimostaan vuonna 1762 mutta tämä haastoi hänet kymmenen vuotta myöhemmin oikeuteen asiasta, hävisi ensin mutta voitti sitten. Oikeudenkäynti tuhosi markiisin terveyden ja omaisuuden. 
Mirabeausta käytettiin kutsumanimeä "ihmisen ystävä" teoksensa L'Ami des Hommes mukaan.
Elias Käkelä

Elias Käkelä (31. joulukuuta 1883 Lappee – 29. huhtikuuta 1918 Lappeenranta) oli kaakkoissuomalainen pienviljelijä ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Käkelän vanhemmat olivat talollinen Juhana Käkelä ja Anna Karhu. Hän kävi kansakoulun ja toimi pienviljelijänä Lappeella vuoteen 1918 saakka.
Käkelä oli SDP:n kansanedustajana 1914 Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä. Käkelä oli mukana kunnallispolitiikassa Lappeen kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja kunnan rahastonhoitajana. Hän oli myös Melkkolan työväenyhdistyksen puheenjohtaja.
Käkelä oli naimisissa Maria Partasen kanssa vuodesta 1903 alkaen. Hänen poikansa oli SDP:n kansanedustaja ja ministeri Valto Käkelä.
Suomen sisällissodan aikana Käkelä ei osallistunut punakaartin toimintaan, mutta siitä huolimatta valkoiset vangitsivat hänet 26. huhtikuuta 1918. Hotellinjohtaja Uno Serenius ampui Elias Käkelän Lappeenrannan vankileirillä 29. huhtikuuta 1918.
Francis Veber

Francis Veber (s. 28. heinäkuuta 1937) on ranskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja ja näytelmäkirjailija. Hänen elokuviaan ovat Hullujen häkki (1978), La chèvre (1981), Les compères (1983), Kolme karkuria (1989), Se parhaiten nauraa (1998), Kaappi (2000) ja Turpa kiinni! (2003).
Veberin näytelmistä on suomeksi esitetty L’Enlévement nimellä Naisenryöstäjät (Suomen Kansallisteatteri, 1970) sekä Le Dîner de cons nimillä Joka toiselle kuoppaa kaivaa (Suomen Kansallisteatteri, 2000) ja Se parhaiten nauraa...! (Tampereen Komediateatteri, 2003).
Neuilly-sur-Seinessä syntynyt Veber on osittain armenialaista sukujuurta. Hän on voittanut Césarin ja ollut lisäksi muutamia kertoja ehdokkaana. Hän sai Oscar-ehdokkuuden käsikirjoitustyöstään Hullujen häkissä. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa kriitikkoa valitsi Veberin omasta näytelmästään ohjaaman elokuvan Se parhaiten nauraa kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
M/S Hanna-Marjut

M/S Hanna-Marjut oli suomalainen sokerijuurikas-, peruna- ja porkkanalastissa ollut kuivalastialus, joka upposi Kihdin selällä lähellä Kökaria 17. lokakuuta 1985. Tapahtumahetkellä vallitsi kova merenkäynti, ja erään otaksuman mukaan alus olisi ollut ylilastissa ja kulkenut lastiruuman luukut avoinna. Tällöin aallot olisivat päässeet iskeytymään syvällä kulkevan laivan kannelle ja sieltä edelleen aluksen ruumaan aiheuttaen aluksen kallistuman ja nopean uppoamisen.
Paikalle saapuneet sukeltajat onnistuivat löytämään vain yhden onnettomuuden uhreista laivan keittiöstä. Aluksen omisti naantalilainen Reijo Marttila, joka hukkui myös onnettomuudessa.
Hanna-Marjut oli alun perin rakennettu Pöseldorf-nimisenä Länsi-Saksassa vuonna 1961. Aluksen pituus oli 61,8 metriä, leveys 9,6 metriä, vetoisuus 499 brt ja suurin nopeus 10,3 solmua.
Alun perin alus ostettiin Suomeen kuljettamaan sillisaalista Atlantilla toimineilta kalastusaluksilta, mutta tämän työn loputtua 1970-luvulla, kun Rymättylän Saukko-alukset eivät enää lähteneet valtamerille kalastamaan, Hanna-Marjut siirtyi juurikkaiden kuljetukseen Ahvenanmaalta, jota työtä se sitten tekikin loppuun asti.
Petit Le Mans 2005

Petit Le Mans 2005 oli moottoriurheilun kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 1. lokakuuta Road Atlantan moottoriradalla Yhdysvalloissa.
Kilpailun voittivat Audilla ajaneet Frank Biela ja Emanuele Pirro.
Juuso Vainio

Seuraura

Vainio on HPK:n kasvatti ja edustanut joukkuetta koko junioriuransa ajan. Hän voitti A-nuorten SM-pronssia vuonna 2012 sekä A-nuorten SM-kultaa keväällä 2013 ja oli joukkueen kantavia voimia molemmat kaudet. Hän on myös voittanut B-nuorten SM-hopeaa vuonna 2010.
Kaudella 2012–2013 Vainio teki SM-liigadebyyttinsä. Hän pelasi 16 minuuttia ja 58 sekuntia ensimmäisessä liigaottelussaan 6. lokakuuta 2012 kotona Kärppiä vastaan, ja hänet merkittiin kokoonpanossa HPK:n kakkospakkipariin kokeneen, SM-liigan vanhimman pelaajan Marko Tuulolan viereen.
Kaudeksi 2016–17 Vainio siirtyi kaksivuotisella sopimuksella JYPiin. Kaudeksi 2019–2020 hänet nimettiin joukkueen kapteeniksi.

Maajoukkueura

Vainio putosi viimeisenä puolustajana Suomen joukkueesta alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012. Yhteensä hän on pelannut 55 nuorten maaottelua.
lisäksi Vainiolla on pelattuna World Hockey Challange turnaus Kanadassa vuonna 2010 sekä nuorten olympialaiset vuonna 2011 Liberechissä Tšekissä. Vuodenvaihteessa 2012–2013 Vainio pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kisat Venäjän Ufassa (6ottelua. 0+2 )tehoin. Vuoden vaihteessa 2013–2014 Vainio pelasi toiset U-20 MM-kisansa Ruotsin Malmössa (7ottelua. 0+1) tehoin.
Suomen A-maajoukkueessa Vainio on pelannut 14 ottelua tehopistein 1+1=2. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Challengessa 5. huhtikuuta 2018 Turun Marli Areenalla Valko-Venäjää vastaan. Hänen MM-leirityksensä päättyi kuitenkin loukkaantumiseen kahden viikon jälkeen. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa Vainio teki Nordic Cupissa 19. huhtikuuta 2019 Kokkolassa Norjaa vastaan. Hän putosi lopulta viimeisten joukossa vuoden 2019 MM-kisajoukkueesta.

Muuta

Vainion isä Harri Vainio on menestynyt hyvin maahockeyssa, jossa hän edusti monen vuoden ajan Hämeenlinnalaista HT-85 -seuraa sekä useamman vuoden Suomen maajoukkuetta. Suomen mestaruuksia hänellä on lajista ennätykselliset 17, ja vuoden pelaajana hänet palkittiin vuonna 1997. Hänet tunnettiin kovista laukauksista ja aggressiivisesta pelitavasta. Myös Juuso Vainio edusti HT-85:tä ja pelasi nuorempana kansainvälisiä otteluita. Vainion veli Joona Vainio (s. 8 lokakuuta 1997 Hämeenlinna) on lupaava hyökkääjä joka edustaa Hämeenlinnan Pallokerho A-Nuorten joukkuetta.
Vilis Lācis

Vilis Lācis (12. toukokuuta 1904 nykyään Riikaan kuuluva Rīnūžin kylä – 6. helmikuuta 1966 Riika) oli latvialainen neuvostokirjailija ja poliitikko.
Vilis Lācis syntyi satamatyöläisen perheeseen. Vuosina 1917–1918 hän opiskeli Barnaulin opettajaseminaarissa. Myöhemmin hän työskenteli Latviassa satamatyöläisenä, kalastajana ja merimiehenä. Vuonna 1928 hän liittyi kommunistipuolueseen. Vuonna 1940 Lācisista tuli Latvian kansanhallituksen ja Latvian kommunistipuolueen keskuskomitean jäsen. Vuodesta 1940 lähtien hän toimi Latvian SNT:n kansankomissaarien neuvoston ja vuosina 1946–1959 ministerineuvoston puheenjohtajana. Lācis oli NKP:n keskuskomitean ehdokasjäsen ja Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kansanedustaja.
Lācisin romaanit Putni bez spārniem (”Siivettömät linnut”, 1931–1932) ja ”Kalastajan poika” (Zvejnieka dēls, 1933–1934) kuvaavat satamatyöläisten ja kalastajien elämää. Eeppinen romaani Vētra (”Myrsky”, 1946–1948) kertoo neuvostojärjestelmän pystyttämisestä Latviaan. Romaanin ”Uudelle rannalle” (Uz jauno krastu, 1951) aiheena on maatalouden kollektivisointi. Myöhempiä teoksia ovat ”Kylä meren rannalla” (Ciems pie jūras, 1954) ja Pēc negaisa (”Ukonilman jälkeen”, 1962).
Lācis sai Latvian SNT:n kansankirjailijan arvonimen vuonna 1947. Hänet on palkittu seitsemällä Leninin kunniamerkillä sekä Isänmaallisen sodan kunniamerkillä. Romaanit ”Myrsky” ja ”Uudelle rannalle” saivat Stalin-palkinnon vuosina 1949 ja 1952.
Risto Kautto

Risto Kautto (15. kesäkuuta 1931 Helsinki – 5. huhtikuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen kustannustoimittaja ja tutkija.
Kautto valmistui Helsingin yliopistosta 1958. Hän työskenteli WSOY:llä 1961-1974 kustannustoimittajana, toimituspäällikkönä ja tietosanakirjatoimittajana. Hän oli muun muassa yksi Tiedon portaat -tietosanakirjan toimittajista, osallistui Kansallisbiografian perussuunnitelman tekemiseen sekä kirjoitti Helsingin Sanomiin artikkeleita ja oli lehden kolumnisti. 1980-1990-luvulla hän työskenteli Suomen Elokuva-arkistossa.
Kautto käänsi muun muassa Thomas Mannin kertomuksia sisältävän teoksen Päiden vaihdos, Laki. Lisäksi hän julkaisi omia teoksia, Malminkartano: luutnantin puustelli, Pistoksia (muistelmat) ja Tyynelän tietämiin.
Sa’ar 4 -luokka

Alukset

Etelä-Afrikka tilasi vuoden 1974 lopulla laivastolleen kolme paranneltua Sa’ar 4 -luokan alusta. Ne valmistettiin Haifan telakalla Israelissa. Myöhemmin Etelä-Afrikan laivastolle valmistettiin vielä kolme samankaltaista alusta Sandock Austal Shipyardin telakalla Durbanissa, mihin Haifan telakka toimitti materiaalin. Myöhemmin Etelä-Afrikka tilasi vielä kuusi saman kaltaista alusta suoraan Durbanista, mistä tilauksesta kolme myöhemmin peruutettiin. Yhdistyneiden kansakuntien asettama asevientikielto vaikeutti tilauksen toteuttamista. Laivasto nimesi alukset Warrior-luokaksi, ja ne on varustettu Gabriel II - merimaaliohjuksien (tunnetaan Etelä-Afrikassa nimellä Scorpion) lisäksi kahdella Oto Melaran 76 millimetrin tykillä ilman 20 millimetrin CIWS-järjestelmää.
Vuonna 2000 kaksi luokan aluksista myytiin Sri Lankalle, joka nimesi luokan Nandimithraksi. Kreikan rannikkovartiostolla on kolme luokan alusta, joiden aseistuksena on ainoastaan 30 millimetrin pikatykit. Ohjuksille varattuun tilaan kreikkalaiset ovat asentaneet nosturit.
Lorentz Svensson Sparrgren

Lorentz Svensson Sparrgren (1763–1828) oli ruotsalainen miniatyyrimaalari. Hän oli Tukholman taideakatamian professori vuodesta 1805. Hänen miniatyyrejään on Sinebrychoffin galleriassa. Hän sai vuonna 1978 yhdessä Johan Erik Bolinderin kanssa alastonmallin piirtämisestä myönnetyn kolmannen luokan hopeamitalin.