google/wiki40b huggingface dataset:
Kuntalaisaloite

Kunnan asukkailla on oikeus tehdä kunnalle aloitteita sen toimintaa koskevissa asioissa. Näitä aloitteta kutsutaan kuntalaisaloitteiksi. Muita kansalaisille tarjolla olevia aloitemahdollisuuksia ovat kansalaisaloite ja eurooppalainen kansalaisaloite.

Lainsäädäntö

Kunnallisaloite perustuu kuntalain 23. pykälään:
»23 § Aloiteoikeus

Kunnan asukkaalla sekä kunnassa toimivalla yhteisöllä ja säätiöllä on oikeus tehdä aloitteita kunnan toimintaa koskevissa asioissa. Aloitteen tekijälle on ilmoitettava aloitteen johdosta suoritetut toimenpiteet.

Jos 1 momentissa tarkoitetun aloitteen tekijöinä on vähintään kaksi prosenttia kunnan asukkaista, asia on otettava käsiteltäväksi kuuden kuukauden kuluessa asian vireille tulosta.

Lisäksi palvelun käyttäjällä on oikeus tehdä aloitteita kyseistä kunnan palvelua koskevassa asiassa.

Valtuuston tietoon on saatettava vähintään kerran vuodessa sen toimivaltaan kuuluvissa asioissa tehdyt aloitteet ja niiden johdosta suoritetut toimenpiteet.»
Hallituksen esityksen perusteluissa kyseisen pykälän sisältöä tarkennetaan seuraavasti:
»28 §. Aloiteoikeus. Aloitteen tekemistä koskevaan oikeuteen ja siihen liittyviin periaatteisiin ei esitetä muutoksia. Voimassa olevan lain mukainen oikeus tehdä kunnan hallintoa koskevia aloitteita muutettaisiin oikeudeksi tehdä kunnalle aloitteita sen toimintaa koskevissa asioissa. Aloiteoikeuden on katsottu aiemminkin käsittävän myös muun muassa kunnan palvelut ja yhteistoiminnan. Kysymys on näin ollen sanamuodon selventämisestä. Aloiteoikeus ei myöskään riippuisi siitä, miten kunta on organisoinut tehtäviensä hoidon. Aloite voisi koskea esimerkiksi asiaa, jonka kunta on antanut perustamansa osakeyhtiön hoidettavaksi.

Aloitteen käsittelystä lakiin otettaisiin täsmällisemmät ja velvoittavammat säännökset. Ensinnäkin aloitteen tekijälle olisi ilmoitettava toimenpiteistä, joihin aloitteen johdosta on ryhdytty. Ilmoitus olisi tehtävä kohtuullisessa ajassa aloitteen tekemisestä, vaikka laissa ei määräajasta säädettäisikään. Ilmoituksen tekeminen ei myöskään edellyttäisi, että aloite on jo loppuun käsitelty, vaan tarkoitus olisi nimenomaisesti ilmoittaa niistä toimenpiteistä, joihin aloitteen johdosta on ryhdytty. Hyvään hallintoon kuuluisi myös ilmoittaa aloitteen arvioitu käsittelyaika. Toiseksi valtuuston tietoon olisi saatettava vähintään kerran vuodessa valtuuston toimivaltaan kuuluvissa asioissa tehdyt aloitteet ja niiden johdosta suoritetut toimenpiteet. Tämä vastaisi pitkälti nykyistä sääntelyä.

Laissa säädettäisiin myös valtuuston toimivaltaan kuuluvan aloitteen käsittelystä, kun aloitteen tekijöinä olisi kaksi prosenttia kunnan äänioikeutetuista asukkaista. Tällaisen aloitteen johdosta asia olisi otettava valtuustossa käsiteltäväksi viimeistään kuuden kuukauden kuluessa asian vireilletulosta.

Tarkemmat määräykset aloiteoikeuden käyttöön liittyvistä menettelytavoista voitaisiin ottaa hallintosääntöön. Siinä voitaisiin myös täsmentää pykälän 1 momentin mukaisen ilmoituksen sisältöä ja tekemistä.»
Willy Stöwer

Willy Stöwer (22. toukokuuta 1864 – 31. toukokuuta 1931) oli Saksan keisarikunnan aikainen saksalainen taiteilija, kuvittaja  ja kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten merimaalauksista sekä litografioista. Monet hänen taideteoksistaan kuvaavat historiallisia tapahtumia, kuten matkustajalaiva RMS Titanicin uppoamista vuonna 1912.

Elämä

Willy Stöwer syntyi Wolgastissa, Saksassa baltianmeren rannalla. Hän kouluttautui alun perin metallityömieheksi ja työskenteli teknikkona useiden saksalaisten varustamoiden insinööritoimistoissa. Hän sai nopeasti töitä piirtäjänä, kuvittajana ja taidemaalarina. Hänen taitonsa huomattiin aikaisin ja hänen piirtämistekniikkansa oli itseopittua. Vuonna 1892 hän meni naimisiin Henrietta Dettmannin kanssa. Tämä oli varakkaasta perheestä, minkä seurauksena Stöwer pystyi keskittymään taiteilijanuraan.
Keisari Wilhelm II:sta muodostui taiteilijan innokas kannattaja ja Stöwerin sanotaankin olleen keisari mielyisin merimaalaaja. Vuosina 1905-1912 Stöwer oli usein keisarin mukana tämän matkoilla. Hän oli Saksan laivastoliiton (saks. Deutscher Flottenverein) johtokunnan jäsen. Hänelle myönnettiin kunniaprofessuuri vuonna 1907. Hänen myöhempään uraansa vaikutti hänen mesenaattinsa ja Saksan keisarillisen laivaston kohtalo.  Hänen suurimman luovuuden aika tuli päätökseen Saksan keisarikunnan hajoamisen myötä, ja hänen myöhempi uransa perustui joihinkin höyrylaivayhtiöiden tekemiin tilaustöihin. Hän kuoli jonkinasteisessa tuntemattomuudessa Berlin-Tegelin huvilallaan 31. toukokuuta 1931.
Ljudmila Zykina

Ljudmila Georgijevna Zykina (ven. Людмила Георгиевна Зыкина, 10. kesäkuuta 1929 Moskova, Neuvostoliitto – 1. heinäkuuta 2009) oli venäläinen kansanlaulaja.
Zykina syntyi työläisperheeseen, isä oli leipomotyöntekijä, äiti työskenteli sairaalassa sanitäärina. Vuodesta 1942 eli kaksitoistavuotiaasta Zykina kuului vapaaehtoisena toisen maailmansodan sanitäärijoukkoihin.
Zykina aloitti laulu-uransa Pjatnitskovon kansankuorossa 1947. Hän oli menestynyt yleisvenäläisessä nuorten kykyjen etsintäkilpailussa tätä ennen. Zykinan laulut ovat aiheeltaan kansallisia ja isänmaallisia. Osa kertoo sodan vaiheista, osa rauhanajasta, mutta kaikissa heijastuu sodanjälkeisen maailman toivo ja positiivisuus.
Zykina levytti paljon ja konsertoi myös ulkomailla; kuulijoina on ollut muun muassa Intian ja Ranskan huippujohtajia, Egyptin presidentti Nasser, Saksan liittokansleri Kohl sekä Suomen presidentti Kekkonen. Muusikoista häneen tutustuivat muun muassa Charles Chaplin, Frank Sinatra, Charles Aznavour, Marcel Marceau, Mireille Mathieu, Jean-Paul Belmondo sekä muutamat The Beatles- ja Boney M. -yhtyeiden jäsenet.
Võrumaa

Maantiede

Võrumaa on pinnanmuodoiltaan vaihtelevaa. Eteläosassa on Viron korkein osa, Haanjan mäkimaa, jossa Iso Munamäki kohoaa 318 metrin korkeuteen.

Historiaa

Aikaisemmin kuului Võrun maakuntaan myös nykyinen Põlvamaa ja osia Tartumaasta ja Valgamaasta. Võrun maakuntaan kuuluu osa historiallisesta Setumaasta, josta suurin osa siirrettiin Venäjän neuvostotasavallalle vuonna 1945.

Väestö

Vuonna 2011 silloisella Võrumaalla oli 33 452 asukasta, joista 31 893 (95,3 %) oli virolaisia, 1 141 (3,4 %) venäläisiä ja 400 (1,2 %) muita kansallisuuksia.
Vuoden 1907 herrasmiessopimus

Vuoden 1907 herrasmiessopimus oli Yhdysvaltojen ja Japanin välinen epävirallinen sopimus, jonka mukaan Yhdysvallat ei tulisi asettamaan rajoituksia japanilaisten maahanmuutolle, eikä Japani tulisi sallimaan Yhdysvaltoihin suuntautunutta maahanmuuttoa. Sopimuksen tavoitteena oli lieventää maiden välisiä jännitteitä. Herrasmiessopimus päättyi, kun Yhdysvalloissa tuli vuonna 1924 voimaan maahanmuuttolaki, joka kielsi kaikkien aasialaisten maahanmuuton Yhdysvaltoihin.
Japanin voitettua Venäjän–Japanin sodan, Japani vaati tasavertaista kohtelua, mikä johti kuuteen noottiin Yhdysvaltojen ja Japanin välillä vuoden 1907 lopulta vuoden 1908 alkuun.
Sopimusta edelsi Kaliforniassa syntynyt japanilaisvastaisuus. Vuonna 1906 San Franciscon koululautakunta oli asettanut säännöksen, jonka mukaan japanilaista alkuperää olevien lasten tuli käydä koulua omissa oppilaitoksissaan. Tuohon aikaan japanilaista alkuperää olevat henkilöt muodostivat noin yhden prosentin Kalifornian väestöstä. Useat heistä olivat saapuneet vuonna 1894 solmitun sopimuksen, joka takasi vapaan maahanmuuton Japanista, seurauksena.
Vuoden 1907 sopimuksessa Japani sitoutui olemaan myöntämättä passeja Yhdysvaltoihin pyrkiville henkilöille. Vastavuoroisesti Yhdysvallat lupautui hyväksymään jo maassa oleskelevat japanilaiset ja sallimaan heidän sukulaistensa maahanmuuton. Yhdysvallat myös lupautui lopettamaan japanilaisten lasten syrjinnän kalifornialaisissa kouluissa.
Japanin hallitus halusi säilyttää japanilaisten maineen maailman silmissä. Japani ei halunnut Yhdysvaltojen hyväksyvän japanilaisia syrjivää lainsäädäntöä, kuten oli tapahtunut vuonna 1882 hyväksytyllä kiinalaisten maahanmuuton kieltäneen lain kohdalla. Yhdysvaltain presidentti Theodore Roosevelt, joka suhtautui suopeasti Japaniin, hyväksyi sopimuksen vaihtoehtona jäykemmälle lainsäädännölle.
Japanin hallitus jatkoi passien myöntämistä Havaijin territorioon, josta siirtolaiset saattoivat helposti siirtyä Yhdysvaltain mantereelle.
Martti Airila

Kaarlo Martti Airila (vuoteen 1906 Nyholm; 7. maaliskuuta 1878 Ilmajoki – 22. toukokuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen kielentutkija ja Helsingin yliopiston suomen kielen apulaisprofessori.

Ura

Airilan vanhemmat olivat kirkkoherra Abel Nyholm ja Elisabeth Forsman. Hänen veljensä oli farmakologian professori Yrjö Airila. Filosofian kandidaatiksi Airila valmistui  1900 ja lisensiaatiksi 1912.
Airila (Nyholm) toimitti yhdessä E. N. Setälän kanssa Kristoffer kuninkaan maanlain. Hän oli vuosina 1901–1903 Virittäjän päätoimittaja. Hän toimi vuosina 1906–1924 Jyväskylän opettajaseminaarin suomen kielen lehtorina ja teki vuonna 1912 julkaistua väitöskirjaansa Tornion ja Länsipohjan murteiden äännehistoriasta. Hänet nimitettiin Helsingin yliopiston suomen kielen dosentiksi 1925 ja hänet valittiin suomalaisen filologian apulaisen virkaan 1934. Airila hoiti apulaisen kaudellaan virkaatekevenä niin itämerensuomalaisten kielten kuin viron ja lähisukukielten virkaakin. Professorin arvonimen hän sai vuonna 1942 ja hoiti apulaisen virkaa vielä vuoteen 1945 asti, jolloin jäi eläkkeelle.  Hän toimi Nykysuomen sanakirjan ensimmäisenä päätoimittajana vuosina 1929–1938. Airila julkaisi kielitieteellisiä tutkimuksia, kielioppeja ja oikeakielisyysoppaita. Hänen päätyönään pidetään teosta Johdatusta kielen teoriaan, joka on kolmiosainen johdatus yleiseen kielitieteeseen.
Airila oli useiden koulukomiteoiden jäsen ja toimi niiden puheenjohtajana, samoin kuin Jyväskylän yliopistoyhdistyksen valtuuskunnan puheenjohtajana 1918-1925. Hän myös teki Jyväskylän tieteellisen kirjaston perusjärjestelyn.
Airilan ensimmäinen puoliso vuodesta 1907 oli Maria Sofia Emilia Siljo (1878–1929) ja toinen vuodesta 1934 keuhkosairauksien erikoislääkäri Suoma Helena Loimaranta (1881–1954), joka oli lääketieteen lisensiaatti Ernst Gustaf Wilhelm af Hällströmin leski.
Lappi-kirjallisuuspalkinto

Lappi-kirjallisuuspalkinto on lappilaisten kirjastojen vuonna 2016 perustama kirjallisuuspalkinto. Ehdokaskirjat ovat alun perin suomenkielisiä tai saamen kielestä käännettyjä aikuisten kaunokirjallisia teoksia, jotka ovat lappilaislähtöisen kirjailijan kirjoittamia tai muuten liittyvät Lappiin.
Palkinto jaetaan joka toinen vuosi. Se myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 2017, jolloin ehdokaskirjat oli julkaistu vuosina 2015–2016.
Harkun kartano

Harkun kartano (viroksi Harku mõis, saks. Hark) on kartano Harkun kunnassa, Keilan kihlakunnassa Harjumaalla Virossa. Kartanon nykyinen barokkityylinen päärakennus on rakennettu 1700-luvun alussa.

Historia

Ensimmäinen mainita kartanosta on vuodelta 1372. Kartano oli Liivinmaan ritarikunnan hallussa. Vanhan-Liivinmaan hajottua uskonpuhdistuksissa Viron kartanot siirtyivat aatelissukujen yksityisomistukseen. Vuodesta 1679 kartano oli Uexküllin suvun hallussa. Vuonna 1710, suuren Pohjan sodan aikana, kartanossa solmittiin aseleposopimus venäläisten ja ruotsalaisten joukkojen ja Vironmaan aatelin kesken. Sopimus takasi Vironmaan ritarihuoneille autonomisen aseman Viron feodaaliherroina. Vuonna 1830 kartanon osti kapteeniluutnantti paroni Peter Ludwig Constantin von Ungern-Sternberg. Vuonna 1919 Viron saksalaisten feodaaliomaisuus takavarikoitiin. Kartanossa aloitti toimintansa alaikäisten rikollisten siirtola. Toisen maailmansodan aikana Viron saksalaimiehityksen ajan kartanon entisillä mailla toimi Harkun keskitysleiri, jonne oli vangittuina suurin osa Tallinnan juutalaisista. Vuodesta 1957 kartanossa on toiminut Viron maatalousyliopiston kokeellisen biologian instituutti.
D.O. Manzanilla-Sanlúcar de Barrameda

D.O. Manzanilla - Sanlúcar de Barrameda on viinialue ja laatumerkintä Andalusiassa, Espanjassa. Alue käsittää vain Sanlúcar de Barramedan kunnan, ja se on erotettu D.O. Jerez-Xérès-Sherrystä omaksi alueekseen vuonna 1964.

Valmistusmenetelmät

Manzanilla-viinin tuotantomenetelmät ovat samat kuin fino-tyyppisen sherryn. Itse asiassa eri D.O.:sta huolimatta manzanilla on fino-tyyppistä sherrya, joka on valmistettu Sanlúcar de Barramedassa. Manzanillan hieman finosta poikkeavan luonteen selitetään johtuvan kaupungin hieman erilaisesta, kosteammasta paikallisilmastosta.
Appelsiinimehu

Appelsiinimehu on tuoreista appelsiineista puristamalla tehty mehu, jota nautitaan eri puolilla maailmaa. Länsimaissa mehu kuuluu tyypillisesti aamiaiseen. Suomessa myytävä appelsiinimehu on usein valmistettu pakastetusta mehutiivisteestä, johon on lisätty alkuperäistä mehua vastaava määrä vettä. Maailman suurimmat appelsiinimehun tuottajat ovat Yhdysvallat ja Brasilia.
100 g eli noin 1 dl appelsiinimehua sisältää 10 g hiilihydraatteja ja 187 kJ (45 kCal) energiaa. C-vitamiinia on 36 mg. Eräät valmistajat lisäävät C-vitamiinia niin, että sitä on yhteensä 60 mg per 100g. C-vitamiini suojaa tuotetta hapettumiselta.
Appelsiinimehulla on yhteisvaikutuksia eräiden lääkeaineiden kanssa, sillä se voi vähentää merkittävästi feksofenadiinin ja seliprololin vaikutusta estämällä suoliston kuljetusproteiinien (OATP, organic anion-transporting polypeptide) toimintaa. Appelsiinimehu vähentää merkittävästi myös korkean verenpaineen hoidossa käytettävän aliskireenin pitoisuuksia veriplasmassa.
Tadasuke Makino

Tadasuke Makino (jap. 牧野 任祐, Makino Tadasuke, s. 28. kesäkuuta 1997 Osaka) on japanilainen rata-autoilija. Hän ajoi kaudella 2018 Formula 2 -sarjassa Russian Time -tallissa.

Ura

Vuonna 2015 Makino ajoi Japanin Formula 4 -sarjassa keräten 192 pistettä ollen sarjan toinen. Kaudella 2016 hän ajoi Super GT -sarjassa kolme osakilpailua sijoittuen parhaimmillaan toiseksi Buriramin kilpailussa. Kaudeksi 2017 Makino siirtyi ajamaan Euroopan Formula 3 -sarjaan Hitech Racing -talliin. Hänen kauden paras sijoituksensa oli Red Bull Ringillä ajetun osakilpailun kolmas sija. Makino sijoittui kauden päätteeksi sarjan 15:nneksi 57 pisteellään.
Kaudeksi 2018 Makino siirtyi Formula 2 -sarjaan Russian Timelle. Hän ajoi voittoon kauden 19:nnessä osakilpailussa Italian pitkässä kilpailussa.
Paavo Pekkonen

Paavo Pekkonen on tamperelainen kitaristi. Pekkosen on soittanut muiden muassa Bloodpit-, Jupiter- ja Egokills-yhtyeissä sekä toiminut keikkakitaristina useille yhtyeille. Nykyään hän soittaa punkyhtye Huorassa.
Pekkonen on muusikko Eero Pekkosen poika.
Death Roll

Juoni

Pankkiryöstön jälkeen neljä rikollista yrittävät paeta Santo Criston kylään Acapulcoon, mutta kaappaavatkin lentokoneen, kun lentäjä alkaa myrskyn vuoksi kääntyä takaisin päin, ja estävät lentäjää jatkamasta lentämistä. Varalentäjän kamppaillessa yhden kaappaajan kanssa, koneen kojelauta tuhoutuu. Suurin osa matkustajista ja yksi kaappaajista kuolevat maahantörmäyksessä.
Rikolliset keräävät yhteen jäljelle jääneet matkustajat, tappavat ne, jotka ovat loukkaantuneet heille käyttökelvottomiksi, ja pakottavat loput raahaamaan heidän ryöstösaaliinsa suon läpi kaupunkiin, joka heidän täytyy saavuttaa päättääkseen pakomatkansa. Kerätessään saaliinsa, krokotiili hyökkää äkkiä vedestä ja syö lentäjän. Rikolliset tappavat krokotiilin ja sitä tehdessään käyttävät kolmen aseensa ammukset.
Matkustaessaan suon läpi he törmäävät kuolleen krokotiilin kolmenkymmenen jalan korkuiseen raivostuneeseen emoon.
Kotalampi (Jyväskylä)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,1 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Kotalamminmäen juurella pienessä painaumassa. Mäki kohoaa lähes 80 metrin korkeuteen lammesta. Siinä ei ole kartan mukaan saaria ja sen rantaviivan pituus on 550 metriä. Sen rannat ovat metsämaata ja järven lähiympäristöön kuuluu Keltinmäen ja Mäyrämäen asuinalueiden taloja. Kotalammen liikuntapuisto on Jyväskylän suurin liikuntapuisto. Lammen ympäri kulkee kuntopolku. Järvi on matala ja siinä viihtyvät kelluvalehtiset vesikasvit.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Köhniönjärven valuma-alueeseen (14.232) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 168,0 metriä mpy. Siihen ei tule ojia eikä sillä ole laskuojaa. Köhniönjärven laskuoja Köyhänoja virtaa ohi puolen kilometrin päässä alempana laaksossa.
Myoomageeli

Myoomageeli on ihmiskasvaimesta peräisin oleva soluväliaineen kaltainen aine, jota käytetään pääosin in vitro - syöpätutkimukseen. Toisin kuin yleisesti tutkimuksissa käytettu Matrigel, joka on peräisin hiiren sarkoomakasvaimesta, myoomageeli on ihmisperäinen ja tuotettu leiomyoomasta. Myoomageeli  kehitettiin professori Tuula Salon tutkimusryhmän toimesta Oulun Yliopistossa.
Brunello di Montalcino

Brunello di Montalcino on italialainen punaviini, jota valmistetaan Toscanassa Montalcinon alueella noin 100 kilometriä Firenzestä kaakkoon. Se on yksi kuuluisimmista ja kalleimmista italialaisista viineistä.

Historia

Jo 1600-luvulla Englannin kuningas Kaarle II oli ylistänyt ”Mont Alchinin” viiniä. Brunello di Montalcino -viinin loi Clemente Santi sukunsa kanssa maatilalla Il Greppossa; suvun nykyinen nimi on Biondi-Santi.
Viiniä on tehty 1800-luvun lopusta lähtien, mutta suosioon se nousi vasta 1970-luvulta lähtien. Tilanne muuttui, kun Brunello-viini sai vuonna 1966 DOC-alkuperämerkinnän ja vuonna 1980 yhtenä ensimmäisistä viineistä DOCG-luokituksen.

Valmistus

Viini valmistetaan Sangiovese-rypälelajikkeesta, josta Montalcinon seudulla käytetään nimeä Brunello. Brunello di Montalcino -viinissä käytetään ainoastaan tätä lajiketta. Valmistustapa on hyvin yksinkertainen: Brunello-rypäleiden annetaan kypsyä myöhään, ja ne poimitaan vasta lokakuun puolivälissä vanhoista, vähän satoa tuottavista köynnöksistä. Viinin annetaan käydä pitkään ja hitaasti, ja viinirypäleiden kuoret pidetään mukana mahdollisimman pitkään antamassa makua ja väriä. Näin viinistä tulee tumman väristä ja erittäin voimakkaan makuista. Viinin annetaan kypsyä vähintään neljä vuotta suurissa toscanalaistynnyreissä.
Brunello di Montalcino -viiniä valmistetaan 19 neliökilometrin alueella vuosittain noin kuusi miljoonaa litraa (vuonna 2014).
Ilkka Kylävaara

Ilkka Uolevi Kylävaara (s. 25. joulukuuta 1946 Helsinki) on suomalainen toimittaja, ohjaaja ja kirjailija.  
Kylävaara kävi Helsingin saksalaista koulua ja pääsi ylioppilaaksi 1965. Hän opiskeli dramaturgiksi ja ohjaajaksi Suomen teatterikoulun korkeakoululinjalla valmistuen teatteritaiteen maisteriksi ja työskenteli ohjaajana Ryhmäteatterissa vuoteen 1974 saakka. Tämän jälkeen Kylävaara on ollut vapaana kirjailijana, ohjaajana, juontajana, käsikirjoittajana ja toimittajana. 1980-luvun lopussa hän juonsi televisio-ohjelmaa Ilettääkö ja Seppo Ahdin kanssa ohjelmaa Enkelten keittiö. Vuosina 1977–1990 Kylävaara näytteli kuunnelmasarjassa Yhtä köyttä -yhdistys ja oli myös yksi sen käsikirjoittajista.
1980-luvun lopulla Kylävaara toimi myös kiinteistösijoittajana ja joutui taloudellisiin vaikeuksiin. Maksamatta jääneet velat hänen brysseliläisistä kiinteistösijoituksistaan olivat vuoteen 2007 mennessä kasvaneet lähes 17 miljoonaan euroon.
Kylävaara on sanoittanut myös laulutekstejä. Vuonna 1996 Pyramid julkaisi Kylävaaran teksteistä ja Kaj Chydeniuksen sävellyksistä koostuvan albumin Unet palaavat Helsinkiin.
Kylävaara julkaisi vuonna 2004 Taistolaisuuden mustan kirjan, johon hän kokosi omia ja muiden kokemuksia 1970-luvun taistolaisesta liikkeestä.
Vuonna 2015 Kylävaaralle myönnettiin taiteilijaeläke.
Ilkka Kylävaara on Helsingin Sanomien entisen päätoimittajan Keijo Kylävaaran poika.
Anna Mangström

Elämä ja ura

Mangström kävi Suomen Kansallisteatterin oppilaskoulun ja liittyi Kansallisteatteriin 1919. Mangströmin merkittävimpiä saavutuksia olivat nimiosa Minna Canthin näytelmässä Anna Liisa ja Elinan rooli Elinan surmassa. Jälkimmäistä roolia hän tulkitsi varhaiseen kuolemaansa asti. Vuonna 1930 julkaistun näyttelijämatrikkelin mukaan Mangström ei taiteilijana ehtinyt "ratkaisevasti" ilmentää lahjojaan ja taipumuksiaan.
Lokakuussa 1921 ensi-iltansa Kansallisteatterissa saanut Danton oli kauden suuri tapaus. Mangströmillä oli kappaleessa roolitehtävä. Rafael Koskimies luonnehti Mangströmiä sen yhteydessä "kokeneeksi ja hyväksi voimaksi".
Aikoinaan pahennusta ja laaja-alaista keskustelua herättäneessä näytelmässä Tohvelisankarin rouva Mangström näytteli paimenpoika Matin roolin.
Troy Loney

Ura

Loney oli kaksi kertaa mukana voittamassa Stanley Cupia vuosina 1991 ja 1992 Pittsburgh Penguinsin paidassa. Hän siirtyi kaudeksi 1993–1994 Anaheim Ducksiin, jossa hänet nimettiin heti joukkueen kapteeniksi. Hän jäi seuraavan työsulun vuoksi lyhyen seuraavan kauden jälkeen eläkkeelle pelattuaan molemmissa New Yorkin joukkueiden Rangersin ja Islandersin paidassa. Yhteensä hän pelasi uransa aikana NHL:ssä 624 ottelua, joissa teki 87 maalia ja yhteensä 197 pistettä. Hän istui jäähyllä 1091 rangaistusminuutin verran.
Tietokoneroolipeli

Tietokoneroolipeli ovat videopelien lajityyppi, jossa esiintyy useita eri ominaisuuksia roolipeleistä. Lajityypin sisällä on huomattavasti vaihtelua eri alalajien välillä.
Lajityypistä käytetään usein lyhennettä RPG (engl. role-playing game) tai CRPG (engl. computer role-playing game).

Historia

Varhaisten tietokoneilla pelattavien roolipelin sanotaan saanen inspiraationsa seikkailupeleistä kuten Colossal Cave Adventure.
Tietokoneilla pelattavien roolipelien alkuun sijoitetaan usein kaksi peliä: Rogue ja Akalabeth: World of Doom.
Kaksi varhaista ja vaikutusvaltaista pelisarjaa alkuaikoina olivat Ultima ja Wizardry -sarjat.
Tietokoneroolipelien kulta-aikana julkaistiin pelejä kuten The Faery Tale Adventure, joka oli edeltäjä isometristä projektiota käyttäville peleille kuten Diablo ja Baldur’s Gate -pelisarjoille.
Platina-aikana julkaistiin pelejä kuten Diablo, Baldur’s Gate, Planescape: Torment ja Fallout.
Modernina aikana on julkaistu pelejä kuten Neverwinter Nights ja Star Wars: Knights of the Old Republic.

Lajityypit

Taktinen roolipeli yhdistää strategiapelien ominaisuuksia roolipelaamiseen. Näistä esimerkkeinä Final Fantasy Tactics ja Disgaea -pelisarjat.
Toimintaroolipeli yhdistävää toimintapelien ja roolipelien ominaisuuksia. Näistä esimerkkeinä Diablo ja Ys -pelisarjat.
Luolastoroolipeli (engl. dungeon crawler) kuten Dungeon Master ja Legend of Grimrock. Lajityyppiin kuuluu monimutkaiset sokkeloiset luolastot joita pelaajat toisinaan seuraavat kynällä ja paperilla pelatessaan.
MUD-pelit kuten BatMUD, MUME ja Threshold RPG.
Roguelike-pelit kuten NetHack ja Ancient Domains of Mystery.
MMORPG-pelit kuten Everquest, RuneScape, Lineage, Lord of the Rings Online, Ultima Online ja World of Warcraft.
Amos Whitney

Amos Whitney (8. lokakuuta 1832 – 5. elokuuta 1920) oli yhdysvaltalainen mekaanikko ja tehtailija, jonka nimi on tullut tunnetuksi Pratt & Whitneyn toisena perustajana. Hän syntyi Biddefordissa Mainessa ja kävi kansakoulua Biddefordissa ja Saccarappassa sekä New Hampshiren Exeterissä. Kolmetoistavuotiaana hän pääsi oppipojaksi Massachusettsin Lawrencessa sijainneeseen Essex Machine Companyyn, joka valmisti vetureita ja työkaluja. Oppipoika- ja kisällivuosien jälkeen Whitney pääsi töihin Samuel Coltin asetehtaaseen Hartfordiin, Connecticutiin. Whitney ystävystyi asetehtaassa työskennelleen Francis Prattin kanssa ja molemmat miehet hakeutuivat Phoenix Iron Worksin palvelukseen.
Vuonna 1860 Whitney ja Pratt alkoivat rakentaa koneita vapaa-ajallaan. Vuonna 1864 he saattoivat jättää työnsä vieraan palveluksessa ja keskittyä uuteen Pratt & Whitney -yritykseen. Yritys menestyi loistavasti ja Whitney toimi yrityksen koneenrakennuksesta vastaavana johtajana. Yrityksen kasvaessa hänestä tuli varatoimitusjohtaja ja vuonna 1898 toimitusjohtaja. Vuoden 1902 yritysjärjestelyn jälkeen Whitney jäi eläkkeelle, mutta hän jatkoi vielä vuosikaudet hallituksen jäsenenä. Whitney kuoli Portlandissa, Mainessa.