google/wiki40b huggingface dataset:
Ilmari Helle

Ilmari Herbert Helle (alk. Henriksson, 16. tammikuuta 1900 Mäntsälä – 4. maaliskuuta 1940 Keihäsniemi, Viipurin maalaiskunta) oli suomalainen pikajuoksija. Hän edusti urallaan aluksi kotiseutunsa seuraa Mäntsälän Veli ja myöhemmin muun muassa Helsingin Kisa-Veikkoja ja Turun Urheiluliittoa.
Ilmari Helle oli 1920-luvun puolivälissä Suomen paras pikajuoksija. Hän saavutti kolme Suomen mestaruutta 100 metrillä vuosina 1925, 1926 ja 1927. Hän saavutti voiton vuonna 1925 Helsingissä ensimmäisessä Suomi–Ruotsi-maaottelussa 100 metrillä ja uusi voittonsa kaksi vuotta myöhemmin Tukholmassa.
Ammatiltaan Helle oli puuseppä ja toimi myös valokuvaajana kotiseudullaan Mäntsälässä.
Ilmari Helle kaatui Talvisodassa Kannaksella sodan loppuvaiheessa 4. maaliskuuta 1940.
Sheku Kanneh-Mason

Sheku Kanneh-Mason (s. 1999 Nottingham, Nottinghamshire, Englanti) on brittiläinen sellisti. Hän voitti Dmitri Šostakovitšin ensimmäisen sellokonserton esityksellään BBC Young Musician -kilpailun vuonna 2016 ensimmäisenä mustana muusikkona kilpailun 38-vuotisessa historiassa.
Kanneh-Mason syntyi kolmantena seitsemästä sisaruksesta, joista kukin osoittautui musiikillisesti lahjakkaaksi. Häntä innoitti alun perin hänen isosiskonsa, pianisti Isata. Hänen jalanjäljissään Kanneh-Mason aloitti soittamisen 6-vuotiaana, instrumenttinaan kuitenkin lyhyen viulukokeilun jälkeen sello. 9-vuotiaana hän pääsi stipendillä Royal Academy of Musiciin, samaan opinahjoon kuin siskonsa. Kanneh-Masonia on opettanut Hannah Roberts.
Kanneh-Mason liittyi Euroopan ensimmäiseen etnisiin vähemmistöihin kuuluville suunnattuun klassiseen orkesteriin, Chinekeen. Yhdessä Isata-siskonsa ja viulistiveljensä Braimahin kanssa hän perusti pianotrion, joka esiintyi vuonna 2015 Got Talent -ohjelman brittiversiossa.  BBC Young Musician -kilpailun voitettuaan hän sai osakseen vertailuja Jacqueline du Préen, ja hän sai levytyssopimuksen Deccalta. Hänen debyyttialbuminsa Inspiration (2018) pitää sisällään Šostakovitšin ensimmäisen sellokonserton, muuta klassista musiikkia sekä Kanneh-Masonin omia versioita Bob Marleyn ja Leonard Cohenin lauluista. Se saavutti Ison-Britannian poplistoilla sijan 18. Kyse oli ensimmäisestä listoille nousseesta BBC Young Musician -kilpailun voittaneen debyyttialbumista. Kanneh-Masonin coverversio Bob Marleyn "No Woman, No Cry" -kappaleesta nousi YouTube- ja Spotify-hitiksi.
Kanneh-Mason esiintyi orkesterin kanssa prinssi Harryn ja Meghan Marklen häävieraille. Kanneh-Mason on esiintynyt myös muun muassa Royal Albert Hallissa sekä Carnegie Hallissa ja saanut Liverpoolin kuninkaallisten filharmonikkojen residenssin. Keväällä 2019 hän esiintyi Japanin filharmonisen orkesterin kanssa Helsingin Musiikkitalolla.
Kanneh-Mason on ykköstyypin diabeetikko.
Holger Danske

Holger Danske on tanskalainen tarusankari ja Tanskan kansallishenkilöitymä, joka nukkuu vuoren sisässä ja palaa auttamaan Tanskaa sen joutuessa hätään. Tarinoiden mukaan hän nukkuu holvissa Kronborgin linnan alla, ja hänen partansa on vuosien saatossa kasvanut kiinni lattiaan.
Holger Danske on lisäksi tärkeä hahmo Ranskan keskiaikaisissa chanson de geste –runoelmissa. Niissä hänen nimensä on Ogier de Danemarche. Hänen tarinansa kerrotaan Geste de Doon de Mayence –syklissä, joka käsittelee Kaarle Suuren vasallien kapinoita feodaaliherraansa vastaan. Ogier de Danemarchen nimi on saattanut alun perin viitata Ardennien rajamaille eikä Tanskaan, vaikka häntä kutsutaankin runoissa Tanskan kuninkaan Gaufreyn pojaksi. Ogier esiintyy myös runoelmissa La Chevalerie Ogier de Danemarche ja Les Enfances Ogier. Hän saattaa myös olla sama hahmo kuin Rolandin laulun Ogier le Danois.
Bianchi

Polkupyörät

Edoardo Bianchi perusti vuonna 1886 polkupyöriä valmistavan yrityksen pieneen milanolaiseen kauppaan Via Nirone -kadulle. Sittemmin Bianchista on tullut yksi maailman arvostetuimmista polkupyörävalmistajista. F.I.V. Edoardo Bianchi S.p.A ja sen tytäryritykset (kuten Legnano, Gitane, Puch ja Chiorda) kuuluvat ruotsalaisen Grimaldi Industri AB:n omistamaan Cycleurope Groupiin. Bianchi on tuonut lajiin monia merkittäviä teknisiä uudistuksia, kuten samankokoisten ilmarenkaiden käyttö. Yritys valmistaa maantie-, maasto- sekä ratapyöriä. Parhaiten Bianchi tunnetaan kilpapyöristään, jotka suunnitellaan Reparto Corsen (kilpailuosaston) tehtaalla Trevigliossa, Bergamossa, Italiassa.
Bianchi USA on Bianchin Yhdysvalloissa toimiva tytäryhtiö. Yhtiö toimii Haywardista, Kaliforniasta käsin ja se suunnittelee polkupyöriä pelkästään Yhdysvaltojen markkinoille. Polkupyörät valmistetaan Taiwanissa ja Italiassa. 
Bianchin ajajat ovat olleet voitokkaita Ranskan ja Italian ympäriajoissa. Useat ajajat eri aikakausilta liitetään Bianchiin, muun muassa Fausto Coppi ja Felice Gimondi. Myös Danilo di Luca, Mario Cipollini, Marco Pantani, Moreno Argentin ja Jan Ullrich ovat kaikki ajaneet Bianchin valmistamilla pyörillä. Kauden 2006 loppuun Bianchi sponsoroi UCI ProTouriin osallistuvaa Liquigas-tallia.

Väri

Bianchin polkupyörät on perinteisesti maalattu turkoosilla Celeste-nimisellä maalilla, joka tunnetaan myös Bianchin vihreänä. Celeste-väri on Bianchin omistama tavaramerkki. Värin historiaan liittyy useita tarinoita: erään tarinan mukaan väri kuvastaa Milanon taivaan sävyä ja toisen mukaan kyseessä on Italian kuningattaren, jolle Bianchi valmisti polkupyörän, silmien väri. Kolmannen tarinan mukaan Bianchi sai toisen maailmansodan aikaan runsaasti ylijäämämaalia Italian armeijalta, jota sekoitettiin oikeaan sävyyn. Neljännen mukaan väri on silkka vahinko, jonka kilpatalli teki juuri ennen Italian ympäriajoa.
Nousukausi (elokuva)

Juoni

Elokuvassa Janne Saari (Petteri Summanen) ja Katri Saari (Tiina Lymi) päättävät lähteä ennen Jannen uuden työn alkua ennenkokemattomalle extreme-lomalle työttömiksi Jakomäkeen. Matkanjärjestäjä Ilpo Heino (Antti Virmavirta) osoittautuu kuitenkin huijariksi, joka vie Jannen ja Katrin koko omaisuuden. Koska rahat ovat aivan lopussa, Jannella ja Katrilla ei ole varaa kunnon asianajajaan, vaan pelkästään änkyttävään Oikkoseen. Jannen tuleva työnantaja, säälimätön Erik Sten ei ota Jannea firmaansa, kun kuulee huijauksesta. Jakomäessä naapurit ovat päinvastoin mukavia ihmisiä ja he – varsinkin Katriin ihastunut Kari – antavat Katrille ruokaa.

Tuotanto

Elokuvaa oli alun perin tarkoitus kuvata jo kesällä 2001, mutta koska Olli Soiniolla oli muita elokuvia rahoitettavana ja käsikirjoitus kaipasi vielä hiomista, tuotanto siirtyikin kesäksi 2002. Sillä aikaa käsikirjoittaja Mika Ripatti ehti hioa käsikirjoitusta ja lähiö ehti vaihtua Myllypurosta Jakomäeksi.
Sadamu Komachi

Sadamu Komachi (小町 定 Komachi Sadamu?, 18. huhtikuuta, 1920 – 15. heinäkuuta, 2012) oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien hävittäjälentäjä sekä hävittäjä-ässä. Hän oli arvoltaan sotilasmestari (Suomessa vastaava arvo oli lentomestari). Komachi oli syntyisin Ishikawan prefektuurista ja hän aloitti ilmailu-uransa kesäkuussa 1940, lentokoulusta valmistuttuaan.
Komachi oli kotimaassaan melko kuuluisa sota-aikana. Hänen saavutuksistaan kirjoitettiin usein, muiden muassa kotiprefektuurin sanomalehdissä. Lisäksi hän oli huomattavan pitkä ja varsinkin japanilaiseksi, yli 180 cm. Hän osallistui muiden muassa Korallimeren taisteluun, Salomosaarien taisteluihin Guadalcanalilla sekä taisteluun Mariaaneista missä ammuttiin alas. Saburo Sakain tavoin, hänkin taisteli Mitsubishi A6M Reisenillä sekä Kawanishi N1K-1 Shiden-Kai "George" -konetyypillä. Sotilasilmailu-uransa aikana suoritti Sadamu Komachi arviolta 2 500 lentotuntia sekä osallistui 180 "kurvatappeluun" (tark. kaartotaistelua, engl. dog-fight). Hän teki kaksi pakkolaskua ja hänet ammuttiin alas kerran. Komachin lentäjätoverit arvioivat hänen saaneen noin 40 pudotusta, mutta Komachin oman arvion mukaan, määrä olisi ollut vain puolet tästä.
Komachi selvisi, Sakain ja Akamatsun tavoin sodasta hengissä. Hän esiintyi myös USA:ssa, yhteisissä veteraanilentäjien tapaamisissa.
Espoo Bluesin SM-liigakausi 2014–2015

Edellinen kausi ja ennusteet

Edellinen kausi oli päättynyt Bluesin osalta pudotuspeleissä puolivälierässä tappioon Rauman Lukolle. Runkosarjassa Blues oli kuudes, saaden 93 pistettä.
Jääkiekkolehden toimittamassa ”Toimittajien liigaveikkauksessa” kiekkotoimittajat ennustivat liigakauden mestaria, runkosarjan sijoituksia ja pelaajakohtaisten tilastojen voittajia. Kukaan toimittajista ei ennakoinut Bluesille mitalisijaa. Paras runkosarjasijoitus oli kuudes sija, johon Bluesin ennakoi sijoittuvan sekä Helsingin Sanomien että Jatkoaika.comin toimittajat. Jatkoaika.comin ja Urheilusanomien toimittajat ennakoivat Siim Liivikin voittajan liigan jäähypörssin.
Jääkiekkolehti listasi ennen kauden alkua liigan 50 parasta pelaajaa. Bluesin parhaaksi arvioitiin hyökkääjä Kai Kantola, joka oli listalla sijalla 40. Muita Bluesin pelaajia ei listalle päässyt.

Pelaajavaihdokset

Blues menetti maalintekovoimastaan viime kauteen verrattuna 63,2 pronsettia eli lähteneet pelaajat tekivät yhteensä 86 maalia. Viime kauteen verrattuna mikään muu seura ei menettänyt niin paljon maalintekovoimaa kuin Blues. Lähteneistä pelaajista eniten maaleja oli tehnyt Tommi Huhtala.
Ennen kauden alkua Bluesista lähti 14 pelaajaa, joista yksi oli maalivahti, neljä puolustajia ja yhdeksän hyökkääjiä. KHL:ään siirtyi kaksi, NHL:ään yksi ja SHL:ään kolme. Bluesiin siirtyi ennen kauden alkua maalivahti, kaksi puolustajaa ja kuusi hyökkääjää. Saapuneista pelaajista viisi tuli muista SM-liigaseuroista.
Kim Peek

Kim Peek (11. marraskuuta 1951 Salt Lake City, Utah, Yhdysvallat – 19. joulukuuta 2009) oli yksi harvinaisen savant-kyvyn omaavista henkilöistä. Hän kykeni muistamaan lukemistaan kirjoista yli 12 000 ulkomuistista. Lukuun sisältyy niin tietokirjallisuutta, sanakirjoja kuin proosaakin. Lisäksi hänellä oli niin sanottu kalenterimuisti, ja aikuisiällä hän osoittautui taitavaksi pianistiksi. Peek kuoli sydänkohtaukseen 58-vuotiaana.
Kyvyistään huolimatta Peek ei selviytynyt arkisista askareistaan, kuten nappien napituksesta, ilman apua. Kävelemään hän oppi vasta nelivuotiaana, lukemaan puolestaan jo 1,5-vuotiaana.
Vuonna 1984 Peek tapasi käsikirjoittaja Barry Morrow’n, joka vaikuttui kohtaamisesta. Morrow käsikirjoitti Peekin inspiroimana vuonna 1988 ilmestyneen elokuvan Sademies, jossa savant-henkilöä näyttelee Dustin Hoffman ja hänen veljeään Tom Cruise. Elokuva palkittiin muun muassa parhaan käsikirjoituksen Oscarilla ja Hoffman parhaan miespääosan Oscarilla.
Erik Karlsson Gyllenstierna

Erik Karlsson Gyllenstierna eli Eerik Kaarlenpoika Gyllenstierna (1602–1657) oli ruotsalainen virkamies, arvoltaan vapaaherra. Hänestä tuli 1637 Viipurin läänin maaherra, 1642 Inkerinmaan ja Käkisalmen läänin kenraalikuvernööri, 1645 valtaneuvos ja 1654 Turun hovioikeuden presidentti. Hän kävi vuosina 1634 ja 1647 lähettiläänä Venäjällä ja oli maamarsalkka vuosien 1634 ja 1647 valtiopäivillä.
Yritä kerran minun vaimoni kanssa

Yritä kerran minun vaimoni kanssa (engl. Luv) on vuonna 1967 kuvattu slapstic-komediaelokuva, joka perustuu samannimiseen Broadway-teatterinäytelmään. Elokuvan pääosia esittävät Jack Lemmon, Peter Falk, Elaine May, Nina Wayne ja Eddie Mayehoff. Harrison Ford tekee elokuvassa pienen sivuosan vihaisena motoristina. Elokuvan on ohjannut Clive Donner.
Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 1965

Joukkueet

Etiopia
 Ghana
 Kongo-Kinshasa*
 Norsunluurannikko*
 Senegal*
 Tunisia, isäntamaa
* ensikertalaisia
Hesselman-moottori

Hesselman-moottori oli bensiini- ja dieselmoottorin välimuoto, jonka kehitti 1925 ruotsalainen insinööri Jonas Hesselman. Moottoria käytettiin 1920- ja 1930-luvuilla kuorma- ja linja-autoissa. Hesselman-moottorissa oli yhdistetty polttoaineen ruiskutus palotilaan magneetto- tai virranjakajatyyppiseen sytytysjärjestelmään sytytystulppineen.

Toimintatapa

Hesselman-moottori voi käyttää polttoaineena dieselöljyä tai petrolia. Polttoaine ruiskutetaan sylinteriin ruiskutuspumpun avulla. Sytytykseen käytetään sytytystulppia, koska moottorin puristussuhde on liian alhainen, jotta polttoaineseos voisi syttyä puristuksen seurauksena kuten dieselmoottorissa. Hesselman-moottorien käynnistyksessä käytettiin usein bensiiniä, ja ne siirtyivät käyttämään dieselöljyä tai petrolia vasta saavutettuaan oikean käyntilämpötilan. Bensiiniä käytettiin myös juuri ennen moottorin sammuttamista, jotta moottorista puhdistuisivat raskaamman polttoaineen jäämät.

Edut ja haitat

Hesselman-moottori saattoi käyttää halvempia ja huonompilaatuisia polttoaineita. Sen polttoaineenkulutus oli myös jonkin verran alhaisempi kuin vastaavantehoisella bensiinimoottorilla. Vielä 1930-luvulla dieselmoottorit olivat raskaita ja suurikokoisia, joten kevyemmällä ja pienemmällä Hesselman-moottorilla oli suuri etu niihin verrattuna.
Hesselman-moottorin haittapuolina olivat epätäydellisen palamisen aiheuttama sytytystulppien nopea likaantuminen sekä savuttavat pakokaasut.

Käyttö

Hesselman-moottoreita käytettiin ruotsalaisten Scania-Vabisin, Volvon ja Tidaholms Brukin valmistamissa raskaissa ajoneuvoissa. Myös Volvon valmistamissa T40-sarjan traktoreissa käytettiin 1940-luvulla Hesselman-moottoria. Scania-Vabis korvasi Hesselman-moottorit dieselmoottoreilla vuodesta 1936 alkaen ja Volvo vuodesta 1947 alkaen.
KDM Iver Huitfeldt

Palvelus

Alus on palveluksessa 2014.
Kjell Enhager

Kjell Enhager (s. 3.1.1958) on ruotsalainen henkisen valmennuksen asiantuntija. Häntä pidetään alalla guruna. Enhager on valmentanut urheilijoita ja urheiluvalmentajia, mutta lisäksi hän on valmentanut useiden vuosikymmenten ajan liike- ja kulttuurielämän väkeä sekä puolustusvoimien henkilöstöä.
Tattarisuon tapaus

Tattarisuon tapaus sai alkunsa, kun Malmilla Helsingin maalaiskunnassa sijainneesta Tattarisuon lähteestä löydettiin elokuussa 1931 ihmisten ruumiinosia. Tämä aiheutti valtavan kohun tiedotusvälineissä, ja useat eri tahot joutuivat epäilyksen alaisiksi. Noin vuoden kestäneiden hankalien tutkimusten jälkeen selvisi, että teon takana oli pieni mustaa magiaa harjoittanut ryhmä, joka oli hankkinut ruumiinosat Malmin hautausmaalta avoimeksi jätetyistä niin sanotuista linjahaudoista ja käytti niitä rituaaleihinsa Tattarisuon lähteellä ja sen välittömässä läheisyydessä.
Tutkinnan aikana muun muassa eräs pieni Sörnäisissä sijainnut sylttytehdas joutui epäillyksi ja Ajan Sana -lehti julkaisi siitä uutisen otsikolla ”Tattarisuon arvoitus selviää – jäljet johtavat sylttytehtaaseen”. Sylttytehtaalla ei tosiasiassa ollut mitään osuutta asiaan, ja lehti sai sakkoja uutisoinnistaan. Sanonta ”jäljet johtavat sylttytehtaaseen” jäi kuitenkin elämään.
Myös Suomen vapaamuurarit ja Ruusu-Risti-järjestö joutuivat epäillyiksi, koska heidän uskottiin käyttäneen ruumiinosia rituaaleissaan. Näitä syytöksiä esitti erityisesti everstiluutnantti ja suojeluskunta-aktivisti Paavo Susitaival. Vaikka molemmat tahot osoittautuivat lopulta syyttömiksi, asiasta syntynyt kohu johti siihen, että vapaamuurarit suljettiin Upseeriliiton ulkopuolelle.
Jutun päätekijät tuomittiin Helsingin pitäjän kihlakunnanoikeudessa syyskuussa 1932 vankeusrangaistuksiin ruumiinsilpomisista eivätkä tuomiot muuttuneet ylemmissä oikeusasteissa. Noita-Kallioksi kutsuttu työmies Wilhelm Kallio sai 2 vuoden 4 kuukauden pituisen vankeustuomion, työmies V. E. Saari 3 vuoden vankeustuomion ja nahkurin vaimo Ida Maria Widen 3 vuoden tuomion yllytyksestä ruumiinsilpomiseen ja väärästä ilmiannosta. 
Jännityskirjailija Aarne Haapakosken esikoisteos Mustalais-suon arvoitus (1931) ja Aki Ollikaisen romaani Musta satu (2015) perustuvat Tattarisuon tapaukseen.
Reijo Jalava

Reijo Jalava (18. helmikuuta 1932 Helsinki – 25. tammikuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija.
Jalava pelasi jalkapalloa Helsingin Jalkapalloklubissa, johon hän liittyi vuonna 1943. Edustusjoukkueessa hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1949 ja pelasi koko uransa HJK:ssa aina vuoteen 1969 asti. Jalava oli peliuransa alkuvaiheessa hyökkääjä ja tukimies, mutta siirtyi sittemmin oikeaksi laitapuolustajaksi. HJK:ssa hän voitti SM-sarjan mestaruuden vuonna 1964 ja seuran ensimmäisen Suomen Cupin vuonna 1966.
Uransa aikana Jalava pelasi 304 sarjaottelua ja teki niissä 8 maalia. Hän oli ensimmäinen 300 pelin rajan saavuttanut pelaaja SM-sarjassa. Jalava pelasi myös maajoukkueessa 21 A-maaottelua ja 13 B-maaottelua.
Pelaajauransa jälkeen Jalava ryhtyi HJK:n huoltajaksi, jona hän palveli seuraa lähes 30 vuotta. Jalava sai seurauskollisuudestaan ja urheilun parissa tehdystä työstä useita tunnustuksia. Hän on HJK:n kunniajäsen ja hänet valittiin seuran 90-vuotisjuhlien yhdeydessä HJK:n Hall of Fameen. Jalava sai myös 1999 Helsingin urheilutoimittajien kerhon tunnustuspalkinnon.
Paljaskuonovompatti

Koko ja ulkonäkö

Paljaskuonovompatti on noin 90–115 cm pitkä ja painaa 20–40 kg. Yksittäiset urokset voivat olla jopa 50 kilon painoisia. Koiraat ovat naaraita suurempia. Tasmaniassa elävät yksilöt ovat jonkin verran mantereella eläviä pienempiä, noin 80 cm pitkiä ja 20 kg painavia. Ruumis on vahva ja sopii hyvin kaivamiseen.
Paljaskuonovompatin turkki on karkea ja sen väri vaihtelee yksilöittäin kellertävästä ruskeasta harmaaseen ja jopa lähes mustaan. Korvat ovat pienet ja kolmion muotoiset.

Elinympäristö ja levinneisyys

Paljaskuonovompatti on laajimmalle levinnyt vompattilaji. Ne elävät Kaakkois- ja Itä-Australian rannikon ja Tasmanian metsissä, pensaikoissa ja myös vuoristoisemmilla alueilla. Se elää sukulaislajiaan karvakuonovompattia hieman viileämmillä ja kosteammilla alueilla.

Elintavat

Paljaskuonovompatti on kasvinsyöjä. Se syö pääosin tuoretta ruohoa ja heinäkasveja. Kuivan kauden aikana se saattaa syödä myös ruohokasvien juuria. Sillä on tehokas ruoansulatusjärjestelmä ja sen tarvitsee syödä kokoonsa nähden varsin vähän. Se on muiden vompattien tavoin yöeläin.
Paljaskuonovompatit kaivavat laajoja tunneliverkostoja, joissa ne viettävät suuren osan ajastaan.
Urosvompatti merkkaa reviiriään ulosteilla, jotka se yllättävän taitavasti jättää kivien ja kantojen päälle. Naarasvompatti ulostaa tiettyihin paikkoihin (kuin vessa ikään), läjässä voi olla monta sataa papanaa.
Vompatit ovat koirille vaarallisia, koska kokematon koira helposti seuraa vompattia luolaan. Muutaman kuukauden päästä vompatti siivoaa koiran luut luolastaan. Vompatti asustaa useampaa luolaa.
Itä-Suomen yliopiston kuoro Joy

Itä-Suomen yliopiston kuoro Joy ry  on pääosin Itä-Suomen yliopiston opiskelijoista koostuva joensuulainen kuoro, jossa on laulajia noin 70. 
Kuoro esiintyy säännöllisesti yliopiston juhlissa, Joensuun musiikkitilaisuuksissa sekä järjestää omia konsertteja. Esimerkiksi vuonna 2019 kuoro tulee osallistumaan Joensuun kaupunginorkesterin Carmina Burana -suurnäyttämökantaatin suurkuoroon yhdessä kamarikuoro Kaiskun kanssa. Kuoro on esiintynyt ulkomailla muun muassa 1994 Petroskoissa Venäjällä, 1998 Hofissa Saksassa, 2003 Missoulan kansainvälisillä kuorofestivaaleilla Montanassa Yhdysvalloissa, 2005 Pohjois-Italiassa ja keväällä 2007 Budapestissa Unkarissa.
Ohjelmistossa on koti- ja ulkomaisia teoksia: kansanlauluja, viihdemusiikkia, hengellistä musiikkia ja klassisempaa kuoromusiikkia.
Kuoro on perustettu vuonna 1969. Sen nimi säilyi Joensuun yliopiston kuorona vuoteen 2013, vaikka Joensuun yliopisto yhdistyi vuoden 2010 alussa Kuopion yliopiston kanssa Itä-Suomen yliopistoksi. Vuodesta 2014 lähtien Joy-kuoro on toiminut Itä-Suomen yliopiston virallisena edustuskuorona. Kuoro toimii yliopistosta irrallisena yhdistyksenä. Vuodesta 2017 kuoron johtajana on toiminut musiikin maisteri, musiikkipedagogi Mari-Annika Heikkilä. Vuosina 1984-2017 kuoroa johti musiikin lehtori, Director cantus Helena Hulmi.
Sickan Carlsson

Sickan Anna Greta Carlsson (12. elokuuta 1915 – 2. marraskuuta 2011) oli ruotsalainen näyttelijä ja laulaja.
Carlsson syntyi Tukholmassa. Hän tuli noin vuosina 1945–1955 tunnetuksi yhteistyöstään ohjaaja Schamyl Baumanin ja myöhemmin Hasse Ekmanin kanssa. Hän julkaisi vuonna 1977 omaelämäkertateoksen Sickan.
Carlsson oli kolmesti naimisissa. Kaksi ensimmäistä avioliittoa jäivät lyhyiksi, mutta kolmas avioliitto Sölve Adamssonin kanssa jatkui vuodesta 1958, kunnes mies kuoli vuonna 1987. Vuonna 2005 näyttelijä palkittiin kunnia-Guldbaggella.
Kouvolan lakritsi

Kouvolan lakritsi on suomalainen makeisvalmistaja, jonka tehdas sijaitsee Kouvolan Tornionmäessä. Lakritsin lisäksi yritys valmistaa marmeladeja. Yrityksen hankki vuonna 2008 omistukseensa lahtelainen tukkukauppa Makeisneuvos Oy. Vuonna 2011 yritys työllistää 17 henkeä. Sen liikevaihto on kahden miljoonan euron luokkaa. Kouvolan lakritsia viedään Skandinaviaan, erityisesti Tanskaan, jossa lakritsipiiput ovat suosittuja.
Yrityksen historia alkaa vuodesta 1906, jolloin Papulan Vesitehdas Oy aloitti toimintansa Viipurin maalaiskunnan Papulassa. Sodan takia yhtiö joutui vuonna 1944 lähtemään evakkoon Lappeenrantaan. Pian yritys kuitenkin muutti Kouvolaan ja aloitti vuonna 1948 toimintansa Tornionmäellä uudessa tuotantorakennuksessa. Vesitehdas laajensi 1940-luvun lopulla toimintaansa käynnistämällä leipomon, ja 1950-luvun alussa se avasi kahvilan.
Makeis- ja Mehu Oy aloitti tuotantonsa Viipurissa vuonna 1942, mutta senkin kohtalona oli joutua muuttamaan sodan takia pois. Tehdas siirtyi vuonna 1944 Uuteenkaupunkiin. Sieltä makeistuotanto siirrettiin vuonna 1960 Kouvolaan, ja yhtiön lakritsista tuli Kouvolan lakritsia. Papulan Vesitehdas lopetti vesien tuotannon 1970-luvun alussa. Tuotanto jatkui Makeis- ja Mehun nimellä, kunnes yhtiö joutui vuonna 1990 lopettamaan toimintansa. Lakritsin valmistusta jatkettiin Papulan Vesitehtaan nimissä aina vuoteen 1997, jolloin tämäkin yhtiö joutui lopettamaan toimintansa. Lakritsia tehdään vastedes Kouvolan Lakritsi Oy:n nimellä.
Vuonna 2008 Kouvolan Lakritsi siirtyi lahtelaisen tukkukaupan Makeisneuvos Oy:n omistukseen.
Sealydalenterrieri

Ulkomuoto

Sealydalenterrieri oli pitkälti sealyhaminterrierin näköinen, mutta toiset lähteet mainitsevat sen muistuttaneen karkeakarvaista jackrussellinterrieriä. Sen pääväri oli valkoinen, jossa oli joko ruskeita, mustia tai keltaisia merkkejä. Säkäkorkeus oli 31-33 cm.

Alkuperä

Kuten nimestäkin voidaan päätellä, rodun esi-isät olivat sealyhaminterrieri ja airedalenterrieri, joita risteytettiin keskenään 1930-1940-luvuilla. Afrikassa sen jalostus oli englantilaisten käsissä, pääasiassa rouva Bodmerin. Sitä käytettiin paitsi pyydystämään tuholaiseläimiä kuten rottia, myös vahti- ja seurakoirana.
Pervyi kanal

Historia

Televisiokanavan nimi oli ennen vuotta 2002 ORT (ven. Общественное Российское Телевидение, Obštšestvennoje Rossijskoje Televidenije). Venäjän valtio omisti 51 prosenttia kanavasta. Vielä tuolloin vähemmistöosuuden 49 prosenttia omisti Boris Berezovski. Sukellusvene Kurskin onnettomuuden aikana televisiokanava kritisoi Venäjän poliittisen johdon toimia ja presidentti Vladimir Putinia henkilökohtaisesti.
Vuodesta 2000 alkoi prosessi, jonka seurauksena Berezovski pakotettiin luopumaan televisiokanavan osakkeista vuonna 2001. Oligarkki Roman Abramovitš osti osakekannan Berezovskilta ja Badri Patarkatsišvililta 150 miljoonan US-dollarin hintaan ja maksoi heille lisäksi 14 miljoonaa kaupan menemiseksi läpi. Rekisteriin oli omistajaksi merkitty kaksi tuntematonta offshore-yhtiötä.
Uusi johto muutti vuonna 2002 kanavan nimeksi Pervyi kanal, suomeksi Ykköskanava. Samalla kanava lopetti Venäjän poliittisen johdon kritisoimisen.
Pervyi Kanal järjesti vuoden 2009 Eurovision laulukilpailun.
Samsung Galaxy A5 (2017)

Muotoilu

Samsung Galaxy A5 (2017) -älypuhelimessa on 5,2-tuumainen näyttö Full HD-resoluutiolla. Laite on vain 7,9 mm ohut.

Fyysiset osat

Laitteesta löytyy Samsungin oma Exynos 7 Octa 7880-prosessori. Laitteessa on 3 Gigatavua RAM-muistia ja 32 Gigatavua sisäistä muistia. Puhelimen muisti on laajennettavissa enintään 256 Gigatavun microSD-kortilla.

Kamerat ja multimedia

Laitteessa on 16 Megapikselin takakamera. Etukameran tarkkuus  on myös 16 Megapikseliä.
Videokuvaus voidaan tehdä 1080p (Full HD) -resoluutioilla 30fps.

Ohjelmisto

Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 6.0 (Marshmallow).
Myöhemmin laitteeseen on tullut päivitys Android 7.0 (Nougat) -versioon.
Sen jälkeen laitteeseen on tullut vielä päivitys Android 8.0 (Oreo) -versioon.

Lisäominaisuudet

Laite on veden- ja pölynkestävä, IP68-sertifioitu.