google/wiki40b huggingface dataset:
Vikersund

Vikersund on noin 2 500 asukkaan taajama Modumin kunnassa Norjan eteläosassa. Vikersund sijaitsee Norjan viidenneksi suurimman järven, Tyrifjorden, etelärannalla.
Vikersund on tunnettu lentomäestään, jossa on järjestetty maailmanmestaruuskilpailut vuosina 1977, 1990, 2000 ja viimeksi 2012, sekä mäkihypyn maailmancupin osakilpailuja.
Ylikiimingin kirkko

Historia

Kirkon varsinaisista rakentamisvaiheista on erittäin niukkoja ja vaillinaisia tietoja. Työ toteutettiin nähtävästi kappeliseurakuntalaisten omin voimin, ja valtaosa kustannuksista maksettiin paikkakunnalta kerätyistä varoista. Tukholman yli-intendentinviraston laatima ja kuninkaan vahvistama sekä sen jälkeen maaherran välityksellä keväällä 1785 noudatettavaksi lähetetty piirustus tai sen konsepti ei ole säilynyt. Lääninrovasti C. H. Ståhle tarkasti kirkon vuonna 1788, ja tarkastuksessa todettiin että kirkko voitaisiin vihkiä käyttöön seuraavana kesänä. Vasta vuonna 1800 päivätyistä asiakirjoista on löydettävissä rakennusmestarina toimineen Jacob Rijfin nimi. Kirkon vieressä on hautausmaa ja sen laidalla ilmeisesti 1700-luvun puolivälissä rakennetun kellotapulin pohjakerros, jota on käytetty ruumishuoneena. Sankarihautausmaan muistomerkin, joka paljastettiin vuonna 1967, suunnitteli Oskari Jauhiainen. Kirkon lähettyvillä on myös kahden Suomen sisällissodassa huhtikuussa 1918 kaatuneen ja yhden kadonneen henkilön muistokivi.

Alttaritaulut

Kirkon ristiinnaulittua Kristusta kuvaavan alttaritaulun on maalannut Gustav Holmqvist vuonna 1839. Sen oikealla puolella on Jeesus-lasta pitelevää Neitsyt Mariaa esittävä kuva, ja vasemmalla puolella Kristuksen taivaaseenastumista esittävä kuva. Kaksi viimeksi mainittua peitettiin kirkon korjaustöiden yhteydessä vuonna 1897. Vuonna 1986 kirkon 200-vuotisjuhlissa paljastettiin samanaiheiset, opettaja Reijo Nissilän maalaamat alttaritaulut.

Urut

Kirkon ensimmäiset urut olivat kaksiääniset urut, jotka hankittiin Oulun lukkarinkoulusta vuonna 1890. Vuonna 1944 kirkkoon hankittiin 21-äänikertaiset urut jotka rakensi Kangasalan Urkutehdas. Urut uusittiin seuraavan kerran vuonna 1986, ja myös 21-äänikertaiset urut ovat Urkurakentamo Tuomen valmistamat.
Mäntyturilas

Tuntomerkit

Lajin naarailla tuntosarvien nuija on lyhytliuskainen.

Levinneisyys

Lajia ei tavata Suomessa. Muutamia yksilöitä on tavattu Etelä-Ruotsista, josta lähimmät havainnot Suomeen nähden on tehty.

Elintavat

Aikuisilla kovakuoriaisilla on tapana nakerrella männynneulasia. Turilaan toukat elävät hietamaassa kasvien juurilla.
Viirusarvikirvari

Koko ja ulkonäkö

Viirusarvikirvari muistuttaa paljolti kaarisarvikirvaria (Chrysotoxum festivum), mutta viirusarvikirvarin tuntosarvien tyvestä laskien kolmas jaoke on aina lyhyempi kuin ensimmäinen ja toinen jaoke yhteensä. Ruumiin yleisväritys on musta, mutta takaruumiin jaokkeissa on keskeltä katkeavat keltaiset poikkijuovat ja toisen jaokkeen poikkijuova kaartuu taaksepäin. Ainakin neljännessä, mutta usein myös kolmannessa jaokkeessa jaokkeen etureunan mustan alueen katkaisee jaokkeen reunan tuntumassa oranssi pitkittäisjuova. Ruumiin pituus 10–13 mm.

Levinneisyys

Lajin levinneisyys ulottuu Länsi- ja Etelä-Euroopasta Keski-Aasiaan. Suomessa viirusarvikirvari on tavattu vain kolme kertaa. Kerran Etelä-Karjalan Uukuniemestä ja kahdesti Varsinais-Suomen Koski Tl:n Eriksbergistä.

Elinympäristö ja elintavat

Viirusarvikirvari suosii lämpimiä ympäristöjä ja viihtyy aukkoisissa lehtimetsissä, sopivan avoimilla mutta pensaikkoisilla niityillä sekä rantojen hiekkapohjaisissa männiköissä. Koiraat lentelevät muutamien metrien korkeudella maanpinnasta, naaraat matalammalla kasvillisuuden yläpuolella ja kärpäset käyvät aterioimassa kukilla. Ruotsissa laji on lennossa touko-kesäkuussa sekä syyskuussa. Toukkaa tai sen elintapoja ei tunneta, mutta se saattaa olla jollakin tapaa sidoksissa muurahaisiin.
Suomessa laji on luokiteltu hävinneeksi, Ruotsissa se on erittäin uhanalainen.
Tullamore

Elinkeinoelämä

Tullamoreen on tullut useiden kansainvälisten yritysten tehtaita, joista monet tosin eivät ole pysyneet paikkakunnalla pitkään. Esimerkiksi Flextronics tarjosi aikanaan 600 työpaikkaa, mutta sulki tehtaansa. Tullamore on eräs Irlannin nopeimmiten kasvavia kaupunkeja. Kaupungissa on useita ostoskeskuksia ja rakennustoiminta on vilkasta.
Milleretta

Koko ja ulkonäkö

Milleretta oli pieni, liskoa muistuttanut eläin, joka oli noin 60 senttiä pitkä.  Se oli todennäköisesti hyönteissyöjä. Millerettan silmien takana oli ohimoaukot, vaikka sitä on perinteisesti pidetty anapsidina.
Nigerin lippu

Nigerin lippu on Nigerin symboli yhdessä kansallislaulun (La Nigérienne), vaakunan ja moton (Fraternité, Travail, Progrès (Veljeys, työ, edistys) kanssa. Lippu on vahvistettu maan tunnukseksi 23. marraskuuta 1959. Lippu on vaakaraitanen trikolori, jonka värit ovat oranssi, valkoinen ja vihreä. Valkoisessa kentässä on keskellä myös oranssi pallo. Yleisen selityksen mukaan oranssi raita symboloi Saharan autiomaata maan pohjoisosassa tai savannien ruohikkoja, valkoinen puhtautta (joidenkin mukaan Niger-jokea), vihreä sekä toivoa että maan eteläosan metsiä ja oranssi pallo joko aurinkoa tai itsenäisyyttä.
Joey Barton

Pelaajaura

Joey Barton aloitti pääsarjauransa Englannin Valioliigassa Manchester Cityn joukkueessa Boltonia vastaan vuonna 2003. Bartonilla oli sopimus Cityn kanssa vuoteen 2010 asti, mutta hän joutui vaikeuksiin pahoinpideltyään seurakaverinsa ja saatuaan vankeustuomion, minkä myötä hänet myytiin kesällä 2007 Newcastle Unitediin 5,8 miljoonan punnan siirtokorvauksella. Kahden kauden aikana Barton pääsi pelaamaan 32 ottelussa tehden niissä kaksi maalia. Kun Newcastle United putosi keväällä 2009 Valioliigasta, Barton jatkoi uraansa seurassa pelaten Englannin mestaruussarjassa 15 ottelussa tehden yhden maalin. Kausi 2009–2010 päättyi Mestaruussarjan mestaruuteen.
Barton siirtyi Queens Park Rangersiin elokuussa 2011. Barton pelasi kaudella 2011-2012 Queens Park Rangersissa yhteensä 31 liigaottelua, mutta otti kauden viimeisessä pelissä punaisen kortin, ja sai 12 ottelun pelikiellon. Pitkästä Valioliigaa koskevasta pelikiellosta johtuen Barton etsi aktiivisesti uutta seuraa Euroopan muista sarjoista ja siirtyi lainasopimuksella kaudeksi 2012–2013 Marseille'hin. Hän pelasi Marseillessa lopulta 33 ottelua, joissa syntyi 1 maali. Lainapestinsä jälkeen Barton pelasi seuraavalla kaudella Mestaruussarjaan pudonneessa Queens Park Rangersissa 39 ottelua ja teki niissä kolme maalia. QPR nousi kauden jälkeen takaisin Valioliigaan. Barton pelasi vielä yhden kauden Queens Park Rangersissa ja siirtyi kaudeksi 2015–2016 Mestaruussarjassa pelanneeseen Burnleyhyn. 
Kaudelle 2016–2017 Barton siirtyi jälleen uuteen seuraan, tällä kertaa Skotlannin Valioliigan Rangersiin kaksivuotisella sopimuksella. Syyskuussa 2016 Barton hyllytettiin kolmeksi viikoksi hänen tapeltuaan joukkueen harjoituksissa keskikenttäpelaaja Andy Hallidayn kanssa. Marraskuussa 2016 Barton purki yhteisymmärryksessä sopimuksena Rangersin kanssa.
Tammikuussa 2017 Barton palasi Englannin Valioliigan Burnleyhyn. Hän ehti pelata toisen Burnley-sopimuksensa aikana kaikkiaan 18 ottelua, kunnes hänen sopimuksensa purettiin vedonlyöntirikkeen takia. Barton sai 26. huhtikuuta 18 kuukauden pelikiellon Englannin jalkapalloliitolta. Barton myönsi, että vuosina 2006–2016 hän loi vetoa peräti 1 260 ottelusta, joista usea oli samoista sarjoista joissa hän itse pelasi tuona aikana. Hän sai rikkeestään vajaan 39 000 euron sakon. 
Barton on pelannut myös yhden ottelun Englannin maajoukkueessa.

Yksityiselämä

Barton on ollut paljon julkisuudessa väkivaltaisen käytöksensä vuoksi. Hän on ollut useita otteluita pelikielloissa, mutta myös pidätettynä tappeluidensa vuoksi. Vuonna 2004 hän tappeli seuransa harjoituksissa ja heinäkuussa 2005 tappeli alaikäisen Everton-fanin kanssa Thaimaassa joutuen kotiin Manchester Cityn harjoitusleiriltä. Toukokuussa 2007 Barton pahoinpiteli joukkuetoverinsa Ousmane Dabon tapeltuaan tämän kanssa harjoituksissa. Tästä hän sai puolen vuoden vankeustuomion, mutta vapautui 77 päivän jälkeen. Vankeustuomio päätti myös Bartonin uran Manchester Cityssä.
Bartonin veli on tuomittu kirvesmurhasta.
Vankeustuomionsa jälkeen Barton on myöntänyt ongelmiensa johtuvan alkoholismista ja hän on pyrkinyt raittiuteen.
Anna Maria Jopek

Anna Maria Jopek (s. 14. joulukuuta 1970 Varsova, Puola) on puolalainen jazz- ja poplaulaja. Vuonna 1997 hän edusti Puolaa Eurovision laulukilpailussa laululla Ale jestem (Mutta olen). Hän on esiintynyt monien tunnettujen jazz-muusikoiden kanssa, kuten Chris Botti, Pat Metheny, Branford Marsalis, Richard Bona, Mino Cinelu, Tord Gustavsen, Tomasz Stanko.
Movement for Democratic Change

Movement for Democratic Change (MDC) on zimbabwelainen puolue. 
Puolue perustettiin 1999 oppositiopuolueeksi maata hallitsevalle ZANU-PF -puolueelle. Sen perustava kongressi järjestettiin 26. tammikuuta 2000. Morgan Tsvangirai valittiin puolueen johtoon.
Kesän 2000 vaaleissa puolue sai parlamenttiin 57 paikkaa vastaan ZANU:n 63.
Vuoden 2005 vaaleissa puolue sai 41 parlamentin 120 paikasta.
Puolue hajosi 2005, kun Welshman Ncube kannattajineen jätti sen. Vuoden 2008 vaaleissa tämän MDC-N tai MDC-M faktion johtajana oli Arthur Mutambara.
Alkuperäistä puoluetta on jossain yhteyksissä nimitetty MDC-T:ksi johtajan nimen mukaan.
Vuoden 2008 vaaleissa puolue sai ensimmäisen kerran enemmistön parlamenttiin. MDC sai 99 paikkaa parlamentin 210 paikasta, kun Robert Mugaben Zanu-PF sai 97.
Zanu PF sai pidettyä presidentin viran tarvittaessa vaalivilppiä tai väkivaltaa käyttäen.
11. tammikuuta 2009 Tsvangiraista tuli maan pääministeri.
Tendai Biti oli MDC:n puoluesihteerina ja toimi maan valtionvarainministerinä 2009–2013. Hänet erotettiin MDC:stä ja parlamentista 2014. Biti perusti kannattajieen MDC-Renewal-puolueen, myöhemmin People's Democratic Party. Tämä yhdistyi myöhemmin  Ncuben johtaman puolueen kanssa United Movement for Democratic Change -puolueeksi.
Naamiokäpinkäinen

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 32–34 cm ja se painaa keskimäärin 112 g. Yleisväritykseltään se on harmaa, vatsa on vaalea, pyrstö ja siipisulat sekä naama ja kurkku ovat mustat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu muistuttaa aikuista mutta mustaa on vain naamarissa silmien tienoilla.
Sen lento on aaltomaista. Se liikkuu yleensä verkkaisesti ja tähystelee lepinkäismäisesti oksalla. Nokan kärjessä on väkänen kuten lepinkäisillä. Saalistaessaan se on vikkelä. Äänet kuulostavat metallisilta.

Esiintyminen

Laji pesii Australiassa, Uudessa-Guineassa ja Salomonsaarilla. Laji on yleinen eikä se ole uhanalainen. Osa eteläisistä populaatioista muuttaa talveksi Australian pohjoisempiin osiin ja Uuteen-Guineaan. Pesimäajan ulkopuolella naamiokäpinkäiset liikkuvat parvissa, joissa voi olla 100 yksilöä.

Elinympäristö

Tavataan kaikenlaisissa metsissä, lukuun ottamatta sademetsiä, ja myös asutuksen piirissä esikaupungeissa ja puistoissa.

Lisääntyminen

Pesii vuosittain elo-helmikuussa. Pesä on puun oksistossa ja se on linnun kokoon nähden pieni. Molemmat puolisot rakentavat pesää ja hautovat munia. Poikaset jättävät pesän 3-viikkoisina.

Ravinto

Syö hyönteisiä ja muita selkärangattomia, vähässä määrin myös hedelmiä ja siemeniä.
Porta Esquilina

Porta Esquilina (nykyinen Arco di Gallieno) oli antiikin Rooman aikainen portti Serviuksen muurin itäpuolella. Rooman keisari Augustus (27 eaa. – 14 jaa.) korjautti sen ja vuonna 262 roomalainen ritari Marcus Aurelius Victor muutti portin riemukaareksi ja omisti sen keisari Gallienukselle ja hänen vaimolleen Cornelia Saloninalle.
Tuttu Jänis

Tuttu Arvo Rafael Jänis (26. lokakuuta 1905 Pietari – 18. helmikuuta 1980 Kuopio) oli suomalainen Kuopiossa vaikuttanut valokuvaaja.
Tuttu Jäniksen isä Juho Jänis (1877-1923) oli maanmittausinsinööri ja valokuvaaja. Jäniksen perhe muutti 1905 Pietarista Yhdysvaltoihin Michiganiin. Tuttu Jänis ja hänen äitinsä Siviä Jänis palasivat kuitenkin jo vuonna 1906 Suomeen jossa he asettuivat asumaan Siviä Jäniksen isän Säiniöstä] ostamalle maatilalle. Isä Juho Jänis palasi Suomeen 1907 ja toimi sitten pari vuotta valokuvaajana Viipurin maalaiskunnan Säiniöllä ennen kuin tuli Joroisiin 1911.
Jäniksen vanhemmat perustivat Atelier Savo-nimisen valokuvaamon Joroisiin ja myöhemmin myös toisen valokuvaamon Varkauteen. Tuttu Jänis oli mukana avustamassa liikkeiden hoidossa jo 9-vuotiaasta saakka. Vuonna 1923 hän lähti Helsinkiin ja opiskeli valokuvausta ja kuvan valmistusta valokuvaaja Tyyne Savian oppilaana. Hän kävi myös muita valokuvausalan kursseja ja vuonna 1926 hän osti E. Kannon omistaman Aug. Schuffertin valokuvaamon Kuopiosta. Valokuvaamon uudeksi nimeksi tuli Valokuvaamo Jänis ja se toimi ensin Haapaniemenkatu 26:ssa ja sitten Saastamoisen talossa Kauppakatu 41:ssä.
Tuttu Jänis toimi myös vuosina 1926-1941 ilmestyneen Pohjois-Savo-lehden pääkuvaajana. Hän toimi lisäksi tilaus- ja mainosvalokuvaajana kuvaten erilaisia tapahtumia, kilpailuita, messuja, rakennuksia ym. Hän suoritti valokuvamestarin tutkinnon 1948.
Talvisodan aikana Jänis oli mukana tiedustelulennoilla ja toimi ilmavalokuvien kehittäjänä. Jatkosodan aikana hän palveli ilmavoimien valokuvausosastossa eri paikoissa muun muassa Äänislinnassa. Hän oli myös linja-autoon rakennetun ilmavoimien valokuvauslaboratorion päällikkönä Onttolassa.
Tuttu Jänis perusti vielä 1967 toisen Foto-Jänis Kuopio nimisen valokuvaamon Kuopioon. Hän myi liikkeensä maaliskuussa 1975 ja siirtyi eläkkeelle. Jänis sai valtion taiteilijaeläkkeen vähän ennen kuolemaansa. Kuopion kulttuurihistoriallisen museon kokoelmiin kuuluu yli 300 000 Jäniksen ja hänen valokuvaamonsa kuvaajien 1920-1960-luvuilla ottamaa valokuvanegatiivia. Tämän kokoelman Jänis lahjoitti museolle 1977.
Tuttu Jänis oli naimisissa vuodesta 1929 Elin Nurmen (s. 1903) kanssa. Elin "Elli" Jänis toimi myös valokuvaajana ja hän hoiti perheen liikettä sotavuosina yksin.
René Crevel

René Crevel (10. elokuuta 1900 – 18. kesäkuuta 1935) oli ranskalainen surrealistinen kirjailija ja runoilija.

Elämä

Crevel syntyi pariisilaiseen porvarisperheeseen Hänen isänsä oli kirjapainon johtaja Eugène Crevel, joka hirttäytyi kun René oli 14-vuotias. Äiti Louise-Marguerite Plet jäi yksin leskenä huolehtimaan neljästä lapsestaan. 
Crevel suoritti lukion arvostetun Lycée Janson de Saullyn klassisella osastolla. Ja hän ylioppilaaksitulonsa jälkeen kirjoittautui Sorbonnen lakitieteen sekä filosofian tiedekuntiin. Ja kirjoittautumista seuranneena vuonna hänen vuotta vanhempi veljensä Georges kuoli keuhkotautiin. 
Lokakuussa vuonna 1920 Crevel astuu suorittamaan asepalvelustaan, mutta vain aamuisin hän joutuu suorittamaan asepalvelustaan ja iltapäivät ja illat ovat varatut yliopisto-opiskelulle. Suorittaessaan palvelua Latour-Maubourgin kasarmilla, Crevel ystävystyy läheisesti Marcel Arland, Henri Cliquennois, François Baron, Georges Limbour, Max Morise ja Roger Vitracin kanssa. Tämä nuorten miesten ryhmä on kiinnostunut eurooppalaisen kirjallisuuden ympärillä liikkuvista avant-gardisista liikkeistä kuten futurismista ja dadaismista. Vuonna 1921 ryhmä julkaiseen lehtensä Aventure ensimmäisen numeron.

Kirjailija

Hän tutustui  surrealistisen suuntauksen keskeiseen hahmoon André Bretoniin vuonna 1921 ja liittyi heidän joukkoonsa. Hänet kuitenkin suljettiin ryhmän ulkopuolella vuonna 1925. Kirjallisuudessaan hän käsitteli itselleen läheisiä teemoja kuten isänsä itsemurhaa ja siihen liittyvää äitinsä häpäisevästä käyttäytymistä johtuvaa vihaa tätä kohtaan. Usein todetaan juuri Crevelin varhaisten teosten Mon Corps et moi (1925) ja La Mort Difficile (1926) edustavan uskollisesti ajan nuorison tuntemaa mal du siècle –tunnetta.
René Crevel loi seuraavissaromaaneissaan Babylone ja Etes-vous fous? käsitteelisyyden, jota voidaan nimittää experi-mantaliaksi. Näin hän siis onnistui todella yhdistämään romaanin ja surrealismin. Toisaalta hänen työnsä sai vaikutuksia niistä pitkistä ja yksinäisistä viikoista ja kuukausista, joina hänen tuberkuloosiaan yritettiin hoitaa. 
Kun Crevel oli saanut tietää sairastavansa munuaistuberkuloosia 16. kesäkuuta 1935, niin seuraavana yönä eli kesäkuun 17. ja 18. päivien välisenä aikana hän teki itsemurhan kodissaan kaasun  avulla.
AIK

Historia

Ajatus AIK:n perustamisesta alkoi, kun veljekset Isidor ja Paul Behrens olivat kävelyllä Hantverkargatanissa, Tukholman keskustassa. He kävelivät nopeasti ja huomasivat, että heidän takanaan oli kaksi muuta nuorta. Vieraat yrittivät kävellä Behrensien ohi, joten he alkoivat kävellä nopeampaa vieraitten tehdessä samoin. Pian he alkoivat juosta. Kun Behrensit olivat päässeet kauas vieraista, Isidor sanoi, että heidän pitäisi perustaa uusi urheiluseura ja alkaa kilpailemaan muiden kanssa.
Veljekset alkoivat keräämään ystäviään, joilla oli kiinnostusta urheilua kohtaan ja pitivät kokouksen 15. helmikuuta 1891. Isidor esitteli ideansa kaikille ja muut pitivät siitä. He kaikki päättivät yhdessä seuran nimeksi Allmänna Indrottsklubben, joka on suomeksi "Yleinen urheiluseura". Nimen valinnalla pyrittiin siihen, että seura olisi avoin kaikille urheilua harrastaville.
Seurassa harrastettiin monia urheilulajeja, joista jalkapallo tuli mukaan 1896 ja neljä vuotta myöhemmin AIK voitti ensimmäisen Ruotsin mestaruuden. Jääpallossa seura alkoi kilpailla 1905. Kuten jalkapallossakin seura voitti neljä vuotta myöhemmin Ruotsin mestaruuden. Keilailu tuli mukaan 1910 ja jääkiekko 1921. Jääkiekossa AIK voitti ensimmäisen Ruotsin mestaruuden 1934. AIK-voitti Ruotsin mestaruuksia 1940-60 -luvuilla käsipallossa, luistelussa, keilailussa, sulkapallossa ja tenniksessä. Naisjoukkueita perustettiin 1970-luvulla jalkapallossa, jääpallossa ja keilailussa. Viimeisimpänä suurena lajina on tullut mukaan salibandy, jonka jaosto perustettiin 1996.
Seuran lempinimi "Gnaget" (suom. jyrsijä) syntyi 1920-luvulla, kun mustat pelipaidat pesujen jälkeen olivat muuttuneet harmaiksi, joka yhdistettiin rotan väritykseen. Nykyisen AIK-merkin loi Fritz Carling 1898. Merkki voitti "Maailman kauneimman merkin" tittelin kilpailussa Lontoossa.
Riku Lätti (suomalainen muusikko)

Riku Lätti (s. 15. elokuuta 1966 Rauma)  on suomalainen iskelmälaulaja, joka saavutti Seinäjoen tangomarkkinoilla vuonna 2001 toisen sijan ja tangoprinssin tittelin. Lätin esikoisalbumi Sydäntensärkijä ilmestyi vuonna 2003.
Punasavikka

Ulkonäkö ja koko

Punasavikka kasvaa 5–70 senttimetriä korkeaksi. Varsi on kellertävä, pysty tai koheneva ja tavallisesti tyviosasta kohenevahaarainen. Lehdet ovat varressa kierteisesti ja ne vaihtelevat väriltään vihreästä punaiseen. Lehtilapa on paksuhko, 2–8 senttiä pitkä ja vaihtelee muodoltaan kolmiomaisesta puikeasta neliömäisen puikeaan. Lapa on epäsäännöllisesti liuskamaisen isohampainen etenkin tyviosasta, hampaat ovat tavallisesti teräviä. Kukinto on pitkälti lehdekäs ja tavallisesti tähkämäinen. Kukinnon sykeröt ovat tiheitä. Sykerön kärkikukka on kaksineuvoinen. Sen kehä on 4–5-lehtinen, ja heteitä on 3–5 kappaletta. Muut kukat ovat enimmäkseen emikukkia, joiden kehä on kolmilehtinen ja heteitä on korkeintaan yksi. Suomessa punasavikka kukkii heinä-syyskuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Siemen on pystyasennossa lukuun ottamatta kärkikukkia, joissa se on vaaka-asennossa. Väriltään se on punaruskea, 0,6–1 millimetriä pitkä, ympärykseltään pyöreähkö ja tylppäreunainen.

Levinneisyys

Punasavikan päälevinneisyysalue ulottuu Euroopassa Ranskasta ja Englannista läpi Keski-Euroopan Keski-Venäjälle. Etelässä levinneisyysalue ulottuu Etelä-Ranskaan, Pohjois-Italiaan, Pohjois-Balkanille ja Etelä-Ukrainaan. Pohjoisessa laji on puolestaan levinnyt Keski-Ruotsiin, Etelä-Suomeen ja Viroon saakka. Satunnaisemmin lajia tavataan Euroopassa muun muassa Pyreneiden niemimaalla, Irlannissa, Norjassa, Keski-Suomessa sekä Pohjois-Venäjällä ja Kaukasuksen alueella. Aasian puolella lajin levinneisyysalue jatkuu yhtenäisenä Keski-Aasiaan ja Etelä-Siperiaan. Punasavikkaa tavataan harvinaisena myös Pohjois-Afrikassa ja eteläisessä Afrikassa. Pohjois-Amerikassa se on levinnyt laajalle mantereen pohjoisosissa. Lisäksi lajia tavataan myös Meksikossa ja Etelä-Amerikassa.
Suomessa punasavikka on maan eteläisimmissä osissa muinaistulokas ja pohjoisempana uustulokas, joka paikoitellen on myös vakiintunut lajistoon. Lajia kasvaa monin paikoin linjan Pori–Tampere–Lappeenranta eteläpuolella. Pohjoisempana sitä kasvaa lähinnä Pohjanlahden rannikolla Tornion korkeudelle saakka.

Elinympäristö

Punasavikka on kulttuurin seuralainen ja kasvaa vanhastaan rehevillä paikoilla puutarhoissa, lähellä navettoja ja sokerijuurikaspelloilla, sekä kaupunkialueilla ratapihoilla, satamissa, kaatopaikoilla ja uudisnurmikoilla ja -istutuksilla. Sen uusia kantoja on levinnyt typekkäiden puhdistamolietteiden mukana. Laji on kuitenkin harvinaistunut viime vuosikymmeninä muun muassa Suomessa ja Ruotsissa.

Käyttö

Useiden muiden savikkakasvien tapaan myös punasavikka kelpaa ihmisravinnoksi.
Tampereen Ooppera

Tampereen Ooppera on vuonna 1946 perustettu ooppera, joka toimii vierailijavoimin. Sen orkesterina on ollut Tampere Filharmonia. Oopperan vuosittainen oopperaproduktio esitetään nykyisin keväällä Tampere-talossa ja se kerää noin 10 000 katsojaa. Tampereen ooppera teki ensimmäisen ulkomaanvierailunsa vuonna 2005, jolloin se esitti Joonas Kokkosen Viimeiset kiusaukset -teoksen  Prahan Kansallisteatterissa. 
Tampereen Oopperan solisteja ovat olleet muun muassa Karita Mattila, Soile Isokoski, Camilla Nylund, Juha Uusitalo, Jaakko Ryhänen, Matti Salminen ja Jorma Hynninen. Tampereen Oopperan kuoroon kuuluu 80 laulajaa ja se toimii Heikki Liimolan johdolla.
Yuri Landman

Yuri Landman (s. 1. helmikuuta 1973 Zwolle, Etelä-Hollanti) on alankomaalainen muusikko, soitinrakentaja, pedagogi ja  sarjakuvataiteilija. Hän tuli tunnetuksi kitaristina Zoppo-yhtyeessä, jota hän oli perustamassa vuonna 1998. 2000-luvulla alkaneella soolourallaan hän on kehittänyt improvisaatioon, itse rakentamiinsa kitaraefekteihin ja muokattuihin kitaroihin perustuvaa soittotekniikkaa. Hän on tehnyt yhteistyötä muun muassa Lee Ranaldon ja Thurston Mooren (Sonic Youth), Rhys Chathamin Bart Hopkinin ja Jad Fairin kanssa.

Elämäkerta

Hollantilaista Yuri Landmania on tituleerattu keksijä-muusikoksi. Vuonna 2001 hän rakensi ensimmäisen oman soittimensa palvelemaan kokeellista musiikkia, ja pian tämän jälkeen hän sai mainetta kokeellisen musiikin kentällä. Viimeisen seitsemän vuoden aikana Landman on pitänyt yli 100 Tee se itse -soitinrakennustyöpajaa Euroopassa ja Amerikassa. Työpajoja hän on pitänyt musiikkifestivaaleilla, musiikkiin ja taiteeseen keskittyneissä akatemioissa, konserttipaikoilla ja taidetapahtumissa. Hänen töistään ovat kirjoittanneet muun muassa The Guardian, Pitchfork, CNN, Premier Guitar, El País, ja hän on tehnyt yhteistyötä mm. Sonic Youth-, dEUS- ja Melt-Banana-yhtyeiden kanssa.
Josip Šimunić

Josip ”Joe” Šimunić (s. 18. helmikuuta 1978 Canberra) on australialaissyntyinen jalkapalloilija, joka maajoukkuetasolla on edustanut Kroatiaa vuodesta 2001. Hänen vanhempansa muuttivat Australiaan Jugoslaviasta. 
Topparina pelaava Šimunić aloitti uransa Australiassa Melbourne Knightsissa vuonna 1995 ja voitti liigamestaruuden kaudella 1995/1996. Vuonna 1998 hän siirtyi Bundesliigan Hamburger SV:hen. Vuodesta 2000 Šimunić on pelannut Hertha BSC Berlinissä.
Šimunić pelasi ensimmäisen maaottelunsa 10. marraskuuta 2001 Koreaa vastaan ja on sittemmin edustanut Kroatiaa vuoden 2002 MM-kisoissa, 2004 EM-kisoissa ja 2006 MM-kisoissa. Hän on pelannut 45 ottelua, joissa on tehnyt kolme maalia (tilanne 22. kesäkuuta 2006). 
Šimunić sai vuoden 2006 MM-kisoissa ottelussa Australiaa vastaan punaisen kortin. Šimunić oli saanut ottelussa keltaisen kortin 61. peliminuutilla ja tuomari Graham Poll näytti hänelle toista keltaista korttia taklauksen jälkeen 90. minuutilla, mutta ei lähettänyt häntä ulos kentältä. Lopulta kolme minuuttia myöhemmin Poll antoi Šimunićille suunsoitosta kolmannen keltaisen kortin ja tällä kertaa sen jälkeen punaisen. FIFA mainitsi alun perin kaikki kolme varoitusta otteluraportissa , mutta poisti toisen (90. minuutin varoituksen) keltaisen kortin myöhemmin .