google/wiki40b huggingface dataset:
Leonid Dobytšin

Leonid Dobytšin () (17. kesäkuuta (J: 5. kesäkuuta) 1894 Ludza, Vitebskin kuvernementti — 28. maaliskuuta 1936) oli venäläinen kirjailija.

Varhainen elämä

Dobytšin oli syntynyt Ludzan kaupunkiin paikallisen lääkärin perheeseen, ja hän vietti varhaisen elämänsä Daugavpilsin kaupungissa. Vuonna 1911 hän aloitti opintonsa Petrogradin polyteknisessä yliopistossa, ja hän valmistui sieltä vuonna 1916. Vuonna 1918 hän muutti Brjanskin kaupunkiin, jossa hän työskenteli opettajana sekä tilastotieteilijänä. Myöhemmin Dobytšin muutti Leningradiin, jossa hän aloitti kirjallisen uransa.

Teokset

Dobytšin aloitti kirjallisen uransa kirjoittamalla tarinoita leningradilaiseen aikakauslehteen Sovremennikiin. Tämän jälkeen Dobytšin kirjoitti vuonna 1927 ensimmäisen tarinakokoelmansa Встречи с Лиз ja tämän jälkeen vuonna 1931 kokoelman Портрет. Dobytšinin varhaistuotanto pyrki kuvailemaan uuden vallankumouksellisen maailman ja vanhan vallan kohtaamista. Dobytšin kirjallisen uran pääteokseksi muotoutui vuonna 1935 julkaistu Город Эн. Teoksessa Dobytšin kuvaa venäläisen periferian elämää lapsen elämän kautta.

Myöhempi elämä ja kuolema

Vuonna 1936, esitettyään teoksensa Город Эн Leningradin kirjailijoiden liitolle, Dobytšin joutui ankaran kritiikin kohteeksi teoksensa sisällöstä. Sen vuoksi Dobytšin nähtiin liiton silmissä  venäläisen formalismin pääedustajana, jota vastaan Pravda oli samana vuonna aloittanut hyökkäyksen kaikilla taiteen aloilla. Dobytšinia syytettiin liiton toimesta luokkaviholliseksi teoksensa takia. Tämän jälkeen Dobytšin katosi niin julkisesta kuten myös kirjallisesta elämästä. Tämän jälkeen on oletettu, että Dobytšin teki itsemurhan samana vuonna.
Huhtsaari (Padasjoki)

Maantietoa

Saari on 550 metriä pitkä, 430 metriä leveä ja sen pinta-ala on 9,2 hehtaaria . Se sijaitsee Virmailanselän länsiosassa Virmailansaaren edustalla ja Kelventeen pohjoispuolella. Siitä on matkaa mantereelle Virmailan Höysniemeen yli 200 metriä. Saaren viereisiä saaria ovat Hietasaari ja Papinsaari. Se on matala saari, jolla on luoteispäässä kallioinen mäki, jonka huippu yltää noin 95 metrin korkeuteen merenpinnasta. Se kohoaa silloin 17 metrin korkeuteen Päijänteestä. Saari on autio.

Luontoarvoja

Koko saari muodostaa yhtenäisen luonnonsuojelualueen, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon yhdessä joidenkin naapurisaarten kanssa. Kansallispuiston alueet muodostavat yhden Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003). Saarella ei ole osoitettu retkeilijöille nuotiopaikkaa, mutta viereisten kansallispuistoon kuuluvien saarten Hietasaaren ja Kelvennen rannassa sekä Höysniemen rannassa on nuotiopaikat.
Anime buie

Juoni

Kun Za la Mort vapautuu vankilasta, häntä odottaa kaksi naista: tyttöystävä Zerlina eli Za la Vie ja tanssijatar Casque d’Or. Naisten välisessä puukkotappussa jälkimmäinen tappaa edellisen. Vuosien kuluttua Casque d’Or on kuuluisa sirkustaitelija Hesperia, jota amerikkalaiset miljardöörit piirittävät. Hän tapaa rikollisella urallaan pankkiiri Gil Negroksi edenneen Za la Mortin, mutta ei edes tunnista entistä rakastettuaan. Poliisi pidättää Za la Mortin, joka pakenee vankilasta ja pelastaa Casque d’Orin palavasta sirkuksesta. Pariskunta vetäytyy viettämään idyllistä elämää Villissä lännessä.

Tuotanto ja vastaanotto

Roomalaisen Tiber Filmin tuottama elokuva kuuluu Emilio Ghionen luoman herrasmiesvaras Za la Mortin seikkailuista kertovaan sarjaan. Sen päätähti on kuitenkin italialaisen mykkäelokuvan diivoihin kuulunut Hesperia. Samankaltainen rikos- ja diivalelokuvan sekoitus oli Ghionen Francesca Bertinin kanssa tekemä Nelly la gigolette vuodelta 1915. Juoniaineksia on lainattu ranskalaisesta Zigomar-elokuvasta Zigomar, la peau d’aiguille (1913).
Anime Buie mainitaan yhtenä suosituimmista Za la Mort -elokuvista. Aikalaiskriitikko kiitti sen näyttelijätyöskentelyä, lavastusta ja kuvausta, mutta kiinnitti huomiota liian nopeasti etenevän juonen järjenvastaisuuteen. Nykykatsojalle elokuva on lähinnä harvinainen tilaisuus tutustua Hesperian diivahahmoon.
Elokuvasta on säilynyt espanjankielisillä väliteksteillä varustettu huonokuntoinen mustavalkokopio, joka on nähtävissä Italian kansallisen elokuvamuseon Vimeo-sivustolla. Alkuperäisestä 1455 metrin pituudesta on jäljellä 1142 metriä.
Viuluhartsi

Viuluhartsi on kovetettua pihkaa. Se tunnetaan myös nimillä kolofoni tai jousihartsi. Sitä hangataan viulujen, alttoviulujen, sellojen ja kontrabassojen jousiin kitkan lisäämiseksi, jolloin ääni syttyy helpommin. Hartsin kovuus riippuu soittimesta, jonka jouselle se on tarkoitettu.
Viuluhartsia tehdään kuumentamalla tuoretta pihkaa niin, että sen nestemäiset terpeenit haihtuvat. Se on läpikuultavaa ja vaihtelee väriltään keltaisesta mustaan. Hartsi on huoneenlämmössä kiinteää, mutta sulaa muutaman sadan asteen lämpötilassa. Hartsi koostuu pääasiassa erilaisista hartsihapoista.
Roquefort

Roquefort (oksitaaniksi ròcafòrt) on ranskalainen lampaan raakamaidosta valmistettu sinihomejuusto. Juusto on lieriön muotoinen, noin 10 cm paksu ja halkaisijaltaan 18–20 cm, ja se painaa 2,5–3,0 kg. Juustomassa on valkoista tai norsunluunväristä, murenevaa ja hieman kosteaa. Sen sisällä on vihreänharmaita homeen muodostamia juovia. Juustolla ei ole lainkaan kuorta, joten se pakataan yleensä metallifolioon. Roquefort on voimakkaan makuista ja tuoksuista.

Valmistus

Roquefortiin käytettävä maito on peräisin Aveyronin departementista ja sen lähiympäristöstä eteläisestä Ranskasta. Sen on oltava Lacaune-rotuisten lampaiden käsittelemätöntä täysmaitoa. Maito juoksetetaan viimeistään 48 tunnin kuluttua lypsämisestä. Siihen istutetaan Penicillium roqueforti -homeen itiöitä, jotka ovat peräisin Roquefort-sur-Soulzonin alueen luolista. Juustomassa sekoitetaan, rikotaan ja valutetaan ennen sen laittamista muottiin. Juusto kuivasuolataan, ja lopuksi se siirretään kypsymään luolaan. Juustoa kypsytetään vähintään 90 päivää. Lopullinen kypsyminen tapahtuu Combalou-vuoren luolissa Roquefort-sur-Soulzonin alueella. Luolat pysyvät tasaisen viileinä ja kosteina kalkkikivikalliossa olevien halkeamien aiheuttaman ilmavirran johdosta. Juustoa kypsytetään ensin vähintään kaksi viikkoa ilman pakkausta, jotta Penicillium roqueforti pääsee kasvamaan siinä riittävästi. Sen jälkeen juustot pakataan kääreisiin, ja kypsyminen jatkuu anaerobisesti. Juustojen varastointi, leikkaaminen ja pakkaaminen saa tapahtua vain Roquefort-sur-Soulzonin alueella.

Suojattu alkuperänimitys

Roquefortilla on EU:n alkuperäsuoja, joten vain rajatulla alueella ja tietyllä tavalla valmistettua juustoa saa myydä sen nimisenä. Roquefort sai tämän suojan ranskalaisista juustoista ensimmäisenä, vuonna 1925.
Fairfieldin piirikunta (Connecticut)

Fairfieldin ”kultarannikko”

Fairfieldin piirikunta rajoittuu etelässä Long Island Sound -lahteen. Sarja rannikolle ja Metro-North-rautatieyhtiön New Haven Linen varteen sijoittuvia pikkukaupunkeja tunnetaan nimellä ”kultarannikko” vauraan asujaimistonsa takia. Näitä taajamia ovat Easton, Fairfield, Darien, Greenwich, New Canaan, Norwalk, Ridgefield, Stamford, Weston, Westport ja Wilton.
1960–1980-luvuilla monet suuryritykset siirsivät pääkonttoreitaan New Yorkista Fairfieldin ”kultarannikolle”, mutta trendi alkoi hidastua 1990-luvulle tultaessa.

Osavaltion arvostetuimpia asuinalueita

Vuonna 2014 Movoto-kiinteistönvälitysyhtiö valitsi Connecticutin osavaltion kymmeneksi parhaaksi asuinalueeksi monia Fairfieldin piirikunnassa sijaitsevia kohteita: ykköseksi Stamfordin, toiseksi parhaaksi Bethelin ja kolmanneksi parhaaksi Danburyn. Seitsemäntenä listalla oli Darien, yhdeksäntenä Westport ja kymmenentenä Newtown, vaikka se oli pari vuotta aiemmin saanut kielteistä julkisuutta Sandy Hookin kouluammuskelutapauksen takia. Vuonna 2016 sama yhtiö arvioi Connecticutin parhaita asuinpaikkoja lapsiperheille, ja kärkitilan sai Fairfieldin piirikunnan Trumbull. Kymmenen parhaan joukkoon arvioitiin myös Stamford, Danbury ja Wilton.

Piirikunnan korkeakouluja

Piirikunnan Fairfieldin kaupungissa toimivat yksityinen tutkimusyliopisto Fairfield University sekä Sacred Heart University. Bridgeportissa toimii University of Bridgeport ja Danburyssa Western Connecticut State University. Norwalkissa ja Housatonicissa on community colleget.
Marmori

Marmori (kreik. marmaros, loistava kivi) on nimitys kaikille karbonaattipitoisille kivilajeille, joilla on sellainen kovuus ja kiillotettavuus, että niitä voidaan käyttää rakentamiseen ja veistoksiin. Marmori on kalkkikivestä muuttunut eli metamorfinen kivilaji. Marmoria on pitkään käytetty rakennuskivenä. Enimmäkseen sitä käytetään sisustamisessa, pöytätasoina sekä seinä- ja lattialaatoissa.
Alvar Aalto suunnitteli Helsinkiin marmoripintaisia rakennuksia, kuten Finlandia-talon ja nykyisen Stora Enson pääkonttorin. Niiden julkisivumateriaalina käytettiin kuuluisaa Carraran marmoria.
Vaikkakin Suomessa marmoripintaisia rakennuksia on toteutettu, niin pääsääntöisesti marmoria ei suositella käytettäväksi Suomessa ulkotiloissa. Tämä johtuu siitä, että vain muutama marmorilajike kestää Suomen rajusti vaihtelevia sääolosuhteita.
Suomessa on louhittu marmoria esimerkikisi Särkisalossa ja Ruskealassa. Ruskealan marmoria on käytetty muun muassa Pietarin Iisakin kirkossa ja Talvipalatsissa sekä Helsingissä Yleisradion ja Säästöpankin rakennuksissa.
Juutalaiskielet

Juutalaiskielet on eri puolilla maailmaa elävien juutalaisyhteisöjen käyttämien, paikallisten kielten pohjalta muototuneiden kielimuotojen yhteisnimitys. Kielitieteellisesti juutalaiskielet ovat eri kieliryhmiin kuuluvia kieliä tai niiden murteita. Sosiolingvistiikan näkökulmasta ne voidaan yhdistää ryhmäksi, jolla on tiettyjä yhteisiä ominaisuuksia.
Juutalaiskieliä yhdistäviä piirteitä ovat juutalaisen uskonnon kielistä muinaishepreasta ja arameasta omaksutut rakenteelliset ilmiöt ja lainasanat sekä heprealaisen kirjaimiston käyttö. Valtaväestöltä omaksutut kielet ovat juutalaisyhteisöjen keskuudessa usein kehittyneet erillisiksi kieliksi tai murteiksi, joille on ominaista uskontoon ja kulttuuriin liittyvä terminologia sekä usein myös aikaisemmin puhutusta kielestä periytynyt substraattivaikutus.

Heprea ja aramea

Juutalaisten puhekieli Palestiinassa Raamatun syntyaikoina oli muinaisheprea, ja Raamatun vanhimmat kirjat on kirjoitettu hepreaksi. Hepreaa kirjoitettiin aluksi länsiseemiläisen aakkoskirjoituksen muinaisheprealaisella muodolla, mutta ensimmäisen vuosituhannen lopulla juutalaiset siirtyivät aramealaisten kehittämiin neliökirjaimiin. Aiemmin hallinto- ja yleiskielenä käytetty aramean kieli alkoi syrjäyttää hepreaa Israelin juutalaisten yleiskielenä Babylonian pakkosiirtolaisuuden jälkeen 500-luvulla eaa. Samalla hepreaan tuli vaikutteita arameasta, mikä näkyy myöhäisten Raamatun kirjojen kielessä. Palestiinan juutalaiset puhuivat hellenistisenä aikana myös laajalti kreikan kieltä. Raamatun heprea kuoli puhuttuna kielenä noin 200 eaa. jolloin sen oli korvannut aramean kieli tai niin sanottu Mišnan heprea, jossa oli eurooppalaisten kielten vaikutteita. Heprea kuoli kokonaan puhuttuna kielenä noin 200 jaa. kun juutalaiset joutuivat siirtymään Juudeasta muualle Palestiinaan.
Heprea säilyi juutalaisten kirjallisena pyhänä kielenä ja juutalaiset käyttivät sitä kirjallisessa ilmaisussa 1800-luvulle asti. Silloin Eliezer Ben-Jehudan aloitteesta heprea elvytettiin nopeasti myös puhekielenä, ja se otettiin käyttöön Palestiinaan muuttaneiden juutalaisten yhteiseksi yleiskieleksi. Nykyheprea on kuitenkin monessa suhteessa hyvin erilainen kieli kuin muinaisheprea.
Lomonosov

Kaupungin historiaa

Pietari I lahjoitti seudun 1700-luvun alussa ruhtinas Aleksandr Menšikoville, jonka aikana ryhdyttiin rakentamaan Oranienbaumin palatsi- ja puistoaluetta. Vuonna 1727 Oranienbaum siirtyi valtiolle. Vuosina 1780–1796 ja 1802–1848 se oli Pietarin läänin samannimisen kihlakunnan keskus. 1800-luvulla seudulle syntyi pietarilaisten huvila-asutusta. Ensimmäisen maailmansodan aikana kaupungissa oli suuri varuskunta, jonka kapina ratkaisi Venäjän helmikuun vallankumouksen lopputuloksen. Vuonna 1918 Oranienbaumin palatsit muutettiin museoksi. Toisessa maailmansodan aikana saksalaiset etenivät Suomenlahdelle kaupungin itä- ja länsipuolitse, mutta neuvostojoukot pitivät hallussaan Oranienbaumin sillanpääaseman.

Nykyinen kaupunki

Lomonosoviin kuuluvia historiallisia kaupunginosia ovat Krasnaja eli Troitskaja sloboda, Kronstadtin kalanisto (ven. Кронштадская колония, Kronštadtskaja kolonija), Mordvinovka, Olgin Kanal ja Tyrö, jossa sijaitsee 1990-luvulla korjattu Tyrön luterilaisen seurakunnan kirkko. 1960-luvulta lähtien kaupungin eteläosaan on rakennettu laajoja asuinalueita.
Kaupungin läpi kulkee Pietarin ja Sosnovyi Borin välinen maantie sekä Pietari–Veimar-rata, jolla on Tyrön, Oranienbaumin (I ja II), Kronstadtin kalaniston ja Bronkan asemat. Pietarin kehätie kulkee Lomonosovin eteläpuolelta Bronkaan, josta se jatkuu edelleen Pietarin suojapatoa pitkin Kronstadtiin. Suunnitteilla on Lomonosovin merisataman laajentaminen.
Kaupungissa on rautatievaunujen laitteita valmistava yritys, kumitehdas, elintarvike- ja sotateollisuutta. Suuri osa asukkaista käy työssä Pietarissa.
Lomonosovin suomalainen ystävyyskaupunki on Maarianhamina.
Yhdistynyt kansallinen tasavaltalaispuolue

Yhdistynyt kansallinen tasavaltalaispuolue (esp. Asociación Nacional Republicana, Partido Colorado) (ANR-PC) on vuonna 1887 perustettu konservatiivipuolue, joka hallitsi Paraguayta yhtämittaisesti tammikuuhun 1947 saakka ja oli vuosina 1947–1962 ainut sallittu. Colorado-puolue oli myös Alfredo Stroessnerin vuosien 1954–1989 diktatuurin toinen tukipilari, toisen ollessa asevoimat.
Puolueen perusti 11. syyskuuta 1887 kenraali Bernardino Caballero nimellä Partido Nacional Republicano. Puolueen yhtämittaisen valtakauden keskeytti presidentti Higinio Morínigon maastapako sisällissodan vuoksi.
27. huhtikuuta 2003 vaaleissa Colorado-puolue sai 35,3 % äänistä ja 37 paikkaa 80 paikkaiseen parlamenttiin ja 16 senaatin 45 paikasta. Sen ehdokas Nicanor Duarte Frutos voitti presidentinvaalit ja valittiin maan presidentiksi.
Resolute

Historia

Kylän nykyiselle paikalle perustettiin vuonna 1947 Resoluten sääasema ja sen läheisyyteen rakennettiin kiitotie. Asema nimettiin arktisten alueiden kartoittamiseen käytetyn HMS Resolute -laivan mukaan.
Kylmän sodan aikana Kanadan hallitus koki tärkeäksi asuttaa pohjoisen arktiset alueet ja pakotti useita inuiittiperheitä muuttamaan Resoluten ja Grise Fiordin kyliin. Ensimmäinen ryhmä pakkomuutettiin vuonna 1953 Inukjuakin kylästä, pohjoisessa Quebecissa ja Pond Inletin kylästä Nunavutissa.
Ita Ever

Ita Ever (s. 1931) on virolainen näyttelijä. Hän on näytellyt sekä teatterissa että elokuvassa. Hän aloitti uransa 1950-luvun  alussa Eesti draamateatterissa ja näytellyt virolaisissa ja venäläisissä elokuvissa.
Velkavipu

Velkavipu (gearing, leverage) tarkoittaa vieraan pääoman eli velan käyttöä yrityksen tai sijoituksen rahoittamiseen. Velkavivulla yritetään nostaa oman pääoman tuottoa.
Velkavivun hyödyntämisen idea on, että velkaraha käytetään niin tuottavasti, että se tuottaa enemmän kuin velan kustannukset ovat. Silloin velan ottaminen on järkevää. Jos tuottoa ei saadakaan tarpeeksi, vipu toimii väärin päin. Silloin velan käyttö heikentää tuottoa.
Velkavipuun liittyy rahoitusriski. Mitä enemmän velkavipua otetaan, sitä huonommaksi vakavaraisuus käy. Kun velkavipu on suuri, yritys on alttiimpi epäsuotuisille tapahtumille. Mitä korkeammalle tuottotavoite asetetaan ja mitä suurempi velkavipu otetaan, sitä suuremmaksi rahoitusriski kasvaa. Rahoitusriskin hallitseminen merkitsee, ettei tuottotavoite ohita tärkeysjärjestyksessä järkevää riskinhallintaa.

Esimerkki

Kun esimerkiksi pääomasijoitusyhtiö tekee yritykseen 100 000 euron sijoituksen, josta lainarahaa on 50 000 (50 %), on oma pääoma 50 000 euroa (50 %). Jos irtautumisvaiheessa sijoituksen arvo on noussut vaikkapa 200 000 euroon, tuotto yhteensä on 100 000 euroa (+100 %). Oman pääoman (50 000 euroa) tuotto on sama 100 000 euroa, +200 % miinus korot 50 000 euron velalle sijoitusaikana. Velkavivun käyttö nosti siten oman pääoman tuottoa huomattavasti verrattuna siihen, että olisi sijoitettu 100 000 euroa omaa rahaa. Selvyyden vuoksi esimerkin prosenttiluvuissa ei ole huomioitu lainatun rahan koron vaikutusta tuottoon.
Velkavipu kasvattaa myös riskiä. Voimme heti edellisestä esimerkistä huomata, että sijoitusajan piteneminen kasvattaa lainatulle rahalle maksettavien korkojen määrää ja siten pienentää tuottoa. Samoin käy jos lainan korko nousee. Jos sijoituksen arvo ei nousekaan alkuperäisestä 100 000 eurosta, muodostuu sijoittajan tuotto tappioksi, sillä hänen täytyy kuitenkin maksaa korot ottamalleen lainalle.
Mongolien Jin-dynastian valloitus

Tausta

Tšingis-kaani yhdisti mongoliheimot oman valtansa alle vuoteen 1206 mennessä ja aloitti levittämään valtaansa Kiinaan jo muutaman vuoden päästä tästä. Tangutien Xi-dynastia ja Xia-dynastia liittoutuivat mongolien kanssa vuonna 1209, mikä mahdollisti Jin-dynastiaa vastaan tehtävän hyökkäyksen valmistelut. Džurtšenien perustama Jin-dynastia oli samaan aikaan heikentynyt eteläistä Song-dynastiaa vastaan käydyssä sodassa vuosina 1207-1208. Lisäksi valtakunnan alaisuudessa olevien han-kiinalaisten ja kitaanien keskuudessa oli herännyt närää džurtšeni-hallinnon alla. Monet näiden kansojen ylimystöstä loikkasivatkin mongolien puolelle ja Tšingis-kaani saattoi näin luottaa Jin-dynastian alueen tunteviin neuvonantajiin.

Hyökkäys

Mongoliarmeija aloitti hyökkäyksensä vuonna 1211 edeten kolmena osana Jin-dynastian alueille pohjoisesta. Tšingis-kaani johti keskimmäistä ryhmää henkilökohtaisesti. Mongolit hävittivät Jin-dynastian maita useiden vuosien ajan ja keskittivät lopulta vuonna 1214 hyökkäyksensä Jin-dynastian pääkaupunki nykyisen Pekingin alueella sijainnutta Zhongdua vastaan. Kaupungin linnoitukset osoittautuivat kuitenkin hankalasti voitettaviksi ja mongolit solmivat rauhan ja vetäytyivät. Vähän rauhan solmimisen jälkeen Jin-dynastian keisari siirsi pääkaupunkinsa Bianjingiin eli nykyiseen Kaifengiin. Tšingis-kaanin mielestä tämä rikkoi solmittua rauhaa ja mongolit hyökkäsivät jälleen Jin-dynastian alueelle valloittaen tällä kertaa Zhongdun kaupungin vuonna 1215. Piiritystaisteluissa kokemattomat mongolit hyötyivät todennäköisesti Jin-dynastian loikkareista, jotka tunsivat piirityssodankäynnin ja piirityslaitteiston mongoleja paremmin.
Vuoden 1215 jälkeen Jin-dynastiasta oli jäljellä enää pieni puskurivaltio mongolien ja Song-dynastian välillä. Maan lopullinen tuho lykkääntyi mongolien käydessä sotaa Xi- ja Xia-dynastioiden kanssa vuosina 1226-1227 ja Tšingis-kaanin kuollessa vuonna 1227. Mongolien Jin-dynastian valloitus jatkui vuonna 1230 ja tällä kertaa he olivat liittoutuneet Song-dynastian kanssa, joka tavoitteli takaisin džurtšenien heiltä aikanaan valtaamia alueita. Mongolit piirittivät Bianjingin vuonna 1232 ja seuraavana vuonna Jin-keisari Aizong pakeni piiritetystä kaupungista juuri ennen sen kukistumista. Aizong asettui tämän jälkeen Henanin alueella sijaitsevaan Cain prefektuuriin, mutta teki itsemurhan epätoivoisen tilanteen johdosta vuonna 1234 lopettaen näin jin-dynastian vastarinnan mongoleja vastaan.

Seuraukset

Valloitettuaan Jin-dynastian mongolien hallitseman Pohjois-Kiinan ja Song-dynastian väliseksi rajaksi muodostui Huaijoki. Mongolien eteneminen Kiinaan ei kuitenkaan pysähtynyt Jin-dynastian valloitukseen, vaan Tšingisin perilliset Möngke-kaani ja tämän veli Kublai-kaani johtivat joukkonsa Song-dynastiaa vastaan vuonna 1250 valloittaen sen alueet vuoteen 1279 mennessä.
HMS Khartoum

Palvelus

HMS Khartoum liitettiin palvelukseen otettaessa Kotilaivaston 5. Hävittäjälaivueeseen. Alus palveli lähinnä saattueiden suojana sekä sukellusveneidentorjuntatehtävissä vuoden 1939 loppuun.
HMS Khartoum palveli tammikuusta 1940 laivaston suojana. Alus suojasi helmikuussa Rosythistä Norjaan matkanneita saattueita. Se kärsi rakenteellisia vaurioita ajettuaan myrskyssä liian suurella nopeudella. Alus siirrettiin Falmouthiin korjattavaksi.
HMS Khartoum palasi palvelukseen toukokuussa, jolloin se liitettiin Doverin alaisuuteen evakuoimaan joukkoja Belgiasta ja Hollannista. Aluksen ollessa matkalla sen voimansiirrossa havaittiin vika, joka pakotti sen siirtämisen telakalle Portsmouthiin.
HMS Khartoum määrättiin 8. toukokuuta Välimeren laivaston 14. Hävittäjälaivueeseen. Alus aloitti 16. toukokuuta matkan Välimerelle yhdessä HMS Kandaharin kanssa. Se liittyi 23. toukokuuta Aleksandriassa laivueeseensa, joka suojasi laivastoa sekä teki partiomatkoja itäisellä Välimerellä. Alus siirrettiin vielä samana päivänä yhdessä HMS Kandaharin, HMS Kimberleyn ja HMS Kingstonin kanssa selvittämään Italian laivaston toimia Massawassa.
HMS Khartoum palveli Punaisellamerellä yhdessä Itä-Intian laivueen sluuppien sekä alueella siirrettyjen sisaralustensa kanssa. Alus valmistautui suojaamaan alueen meriliikennettä. Italian liityttyä 10. kesäkuuta sotaan alueella olleet alukset aloittivat meriliikenteen suojaamiseen Adenista.
HMS Khartoum hyökkäsi 21. kesäkuuta Italian laivaston sukellusveneen Torricellia vastaan ilman tulosta. Alus etsi 23. kesäkuuta Perim Islandin lähistöllä sisaralustensa sekä sluuppi HMS Shorehamin kanssa Torricellia. Sukellusveneen löydyttyä se osallistui pinnalla käytyyn taisteluun, minkä seurauksena sukellusvene upotettiin.
HMS Khartoumin taaempiin torpedoputkiin osui sukellusveneen ampuma kranaatti. Torpedojen laukaisujärjestelmän tuhoutuessa syttyi aluksella hallitsematon tulipalo, mikä esti ammusvarastojen täyttämisen vedellä. Ammusvaraston räjähtäessä sai surmansa yksi ja haavoittui kolme miehistönjäsentä sekä aluksen perä konehuoneisiin saakka täyttyi vedellä. HMS Kandahar pelasti aluksen miehistön kujettaen heidät Adeniin. Tuhoon tuomitulta alukselta siirrettiin kaikki käyttökelpoinen sekä salainen materiaali pois ennen sen hylkäämistä.
FS Cosmao (1889)

Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta vuonna 1922.
Fujiwo Ishimoto

Fujiwo Ishimoto (s. 10. maaliskuuta 1941 Ehime, Japani) on japanilaissyntyinen tekstiili- ja keramiikkataiteilija, joka on asunut Suomessa vuodesta 1970. Graafikon koulutuksen saanut Ishimoto näki Maija Isolan Marimekko-kuoseja Tokiossa 1960-luvulla ja päätti matkustaa Suomeen tutustuakseen Marimekkoon ja suomalaiseen suunnitteluun.
Ishimoto oli Décembren suunnittelijana 1970–1974 ja Marimekon suunnittelijana 1974–2006. Hän on suunnitellut keramiikkaa Arabialle vuodesta 1989 ja tehnyt puvustuksia ja lavastuksia. Hän on pitänyt näyttelyjä Suomessa ja Japanissa.
Punamonninen

Koko ja ulkonäkö

Punamonninen on muuten vaaleanpunainen ja siinä on mustia pilkkuja, mutta pää on musta. Se kasvaa noin 6 cm pitkäksi.

Alkuperä

Punamonninen on kotoisin Guyanan Essequibojoesta ja Venezuelasta.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Punamonninen on parvikala, ja se liikkuu paljon. Kalat eivät lisäänny kovin helposti.

Vesiolot ja ravinto

Punamonniselle sopiva pH on 6-7 ja veden kovuus alle kymmenen, sekä lämpötila 22-25 astetta. Kala on kaikkiruokainen.
Matala Kotajärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 8,3 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Patajärven valuma-alueeseen (14.284) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 122,4 metriä mpy.
Hyeenat

Kuvaus

Hyeenoille tyypillistä on vankka ruumiinrakenne, voimakaspiirteinen pää ja suuret korvat. Heimon erityispiirteitä ovat muita nisäkkäitä vahvemmat leuat, joilla ne voivat murskata kovaakin luuta, ja hyvin tehokas ruoansulatus. Sulamattoman ravinnon hyeenat oksentavat, ja ne ulostavat lähinnä kalkkia. Vain sarvet ja sorkat ne jättävät rauhaan. Hyeenat juoksevat siirtäen saman puolen etu- ja takaraajaa samanaikaisesti. Hyeenojen haju- ja kuuloaisti ovat erittäin tarkat mutta näköaisti on heikko.
Hyeenat metsästävät isoja saaliseläimiä laumoissa, mutta pienempiä yksikseen. Monet hyeenalajit syövät raatojakin.