google/wiki40b huggingface dataset:
Tahini

Tahini (arab. طحينة‎, tahina) on murskatuista, raaoista seesaminsiemenistä tehtyä tahnaa, jota käytetään yleisesti Lähi-idän maissa. Se on maultaan mietoa, beigenväristä ja kermaa muistuttavaa ruoka-ainetta, jossa on runsaasti ruokaöljyä. Siitä voidaan tehdä joko suolainen tai makea muunnos. Tahinin yleisiä käyttökohteita ovat kastikkeet ja leivonnaiset, ja se käy myös vihannesten lisäkkeeksi.
Tahini on tärkeä raaka-aine hummuksessa, halvassa ja muissa Lähi-idän ruoissa. Tahinia on kahdentyyppistä: toinen valmistetaan kuorituista seesaminsiemenistä, toinen kuorimattomista. Kuorimattomista siemenistä valmistettu on rakenteeltaan rakeisempaa ja maultaan karvaampaa, ja siinä on enemmän ravintoaineita. Tahini myydään yleensä lasi- tai muovipurkeissa.
Seesaminsiementahnaa käytetään myös japanilaisessa keittiössä. Japaniksi sen nimi on neri-goma.
Super Power

Super Power oli vuosina 1993–2001 ilmestynyt videopeliaiheinen aikakauslehti. Lehti oli Nintendo-pelilehden seuraaja. Lehteä julkaistiin Suomen lisäksi Skandinavian maissa. Alkuaikoina lehti käsitteli Nintendon videopelejä, mutta myöhemmin siinä käsiteltiin muidenkin valmistajien pelejä.
Raimo Stenberg

Raimo E. O. Stenberg (s. 3. elokuuta 1938), on markkinointijohtaja ja kirjailija. Stenberg on julkaissut useita teoksia, jotka käsittelevät ihmisen olemassaoloon liittyviä kysymyksiä.
Stenberg on toiminut pitkään muun muassa rotaryjärjestössä. Vapaamuurarifilosofia on tärkeä Raimo Stenbergin työskentelyn kohde. Joidenkin Suomen Suurloosia edustavien vapaamuurarien kanssa hän on kohdannut voimakkaita eriäviä mielipiteitä.
Ali-Mylly

Maantietoa

Järven pinta-ala on 34 hehtaaria ja se on 1,3 kilometriä pitkä ja 650 metriä leveä. Se sijaitsee Räyskälän ympäristössä Pernunnummella, missä maaperä on muodostunut jääkauden loppuvaiheessa jäätikköjoen muodostumissa, joista alueella sanduri tai delta on vallitsevin maa-aineksen kasautumismuoto. Sandurikentän ympäröivät painaumat voivat olla suppia, jotka ovat muodostuneet paikalleen juuttuneen jäävuoren estäessä hiekan leviämisen kohdallensa ja joka on myöhemmin sulanut pois . Tämä selittäisi järven muotoa, jolla on kolme eri järviallasta, jotka ovat liittyneet toisiinsa salmien kautta. Sen etelärantaa seuraa matala harjujakso, joka katkeilee muutamassa kohdassa. Harjun aukosta pääsee etelään jäävälle Salmilamminlahdelle, joka on muodoltaan pyöreä. Järven rantaviivan pituus on 4,2 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järven pohjoispuolella kulkee rannanviertä seuraava yhdystie 13623, josta haarautuu järven koillispäässä yhdystieksi 13624. Teiden takana alkaa heti Räyskälän ilmailukeskus. Järven rannoille on rakennettu noin 30 vapaa-ajanasuntoa. Niille tulee tiet Räyskälästä tulevalta tieltä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Kaartjärven valuma-alue kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 117 metriä mpy. Järvi kuuluu Kaartjärveen laskevan valtaojan valuma-alueeseen. Ali-Mylly laskee 350 metriä pitkää Petojokea myöten Taipaleenjärveen ja jatkaa sitten Alimmaiseen ja laskee lopuksi Valtaojaa myöte Kaartjärveen. Ali-Myllyyn tulee laskuojia eri suunnilta. Salmilamminlahteen laskevat Tourijärven laskuoja ja Koskualta oja, jonka alajuoksulla sijaitsee Koskuanlammi. Järven länsipäähän laskee Yli-Mylly lyhyttä ojaa pitkin. Järven itäpäähän laskevan Pitkäsuon kuivatusojien johto-oja on toinen siihen laskeva metsäoja.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimeksi on kirjoitettu ”Wähä Myllyjärvi”. Siihen laskevissa Tourijärven ojassa ja Yli-Myllyn ojassa oli kartassa vesimyllyn kerttamerkkit. Vuoden 1958 peruskartassa oli järven pohjoispuolella metsämaata, mutta vuoden 1979 kartassa siihen oli jo merkitty lentokenttä ja Purjelento-opisto.
Kinnarin Pesis 2006

Historia

Pesäpallolla on Järvenpäässä pitkät perinteet. Kinnarin kentällä on harrastettu lajia jo 1920-luvulta lähtien. Aiemmin pesäpallo oli järjestäytynyt urheilun yleisseuran Järvenpään Palon yhdeksi jaostoksi. Kinnarin Pesis aloitti toimintansa Suomensarjasta, perittyään sarjapaikan Järvenpään Palolta.
Järvenpää nousi kaudeksi 2000 Ykköspesikseen jossa voitti runkosarjan. Superpesiksen karsintasarjassa joukkue hävisi pisteellä sarjapaikkansa säilyttäneelle Haminalle.
Seuraavalla kaudella Järvenpää sijoittui runkosarjassa toiseksi, mutta nousi kauden päätteeksi Superpesikseen.
Ensimmäisellä pääsarjakaudella Järvenpää sijoittui runkosarjassa seitsemänneksi ja hävisi puolivälierissä Pattijoen Urheilijoille otteluvoitoin 3–0.
Kaudella 2003 Järvenpää hävisi runkosarjan voiton vain pisteellä Sotkamon Jymylle. Puolivälierissä joukkue voitti Seinäjoen Maila-Jussit suoraan voitoin 4–0. Välierissä kaatui Koskenkorvan Urheilijat voitoin 4–2. Finaaleissa Sotkamon Jymy voitti ensin Järvenpäässä jaksoin 0–2 (2–3, 3–8) ja Sotkamossa kotiutuslyöntikilpailun jälkeen 2–1 (3–1, 1–2, 1–1, 3–1).
Seuraavalla kaudella Järvenpää sijoittui runkosarjassa viimeiseksi ja putosi kauden päätteeksi Ykköspesikseen.
Kaudella 2005 Järvenpää sijoittui Ykköspesiksessä toiseksi viimeiseksi ja luopui kauden päätteeksi sarjapaikastaan konkurssin takia.
Vuonna 2006 perustettiin uusi seura, joka sai nimekseen Kinnarin Pesis 2006. Joukkue aloitti alimmalta sarjatasolta, nousi Maakuntasarjaan kaudeksi 2007 ja Suomensarjaan kaudeksi 2008.
Ksylometatsoliini

Vaikutusmekanismi

Ksylometatsoliini supistaa nenän limakalvon pieniä verisuonia, jolloin niistä pääsee tihkumaan vähemmän nestettä ulos, nenän tukkoisuus vähenee ja hengittäminen nenän kautta helpottuu. Ksylometatsoliini muistuttaa molekyylirakenteeltaan adrenaliinia, ja sitoutuu sen kanssa samoihin reseptoreihin eli α-adrenergisiin reseptoreihin. Vaikutus alkaa 5–10 minuutin kuluttua lääkkeen otosta ja kestää noin 6-8 tuntia.

Käyttö

Ksylometatsoliinia käytetään nenän tukkoisuuden vähentämiseen. Flunssan oireiden hoidon lisäksi sitä voi käyttää myös aero-otiitin eli lentämisen yhteydessä ilmenevän korvakivun ehkäisyyn ja hoitoon. Ksylometatsoliinia voi ostaa apteekista ilman lääkärin määräystä.

Sivuvaikutukset

Ksylometatsoliini aiheuttaa vain harvoissa tapauksissa haittavaikutuksia, joita ovat esimerkiksi nenän limakalvon kirvely ja kuivuminen, päänsärky ja pahoinvointi. Lääkettä ei suositella kuitenkaan käytettäväksi itsehoidossa aikuisilla yli 10 päivää eikä alle 10-vuotiailla lapsilla yli 5 päivää. Liian pitkän käytön jälkeen saattaa esiintyä käänteinen vaikutus, eli limakalvojen verisuonet turpoavat ja liman eritys lisääntyy entisestään. Ahdaskulmaglaukoomaa sairastavien henkilöiden ei tulisi käyttää ksylometatsoliinia. Ksylometatsoliinin käytössä on myös makuongelma; se maistuu erittäin pahalta, joten varsinkin pienten lasten voi olla vaikea käyttää nenätippoja tai nenäsumutetta nenän ja suun välisen yhteyden vuoksi (aine kulkeutuu nenästä suuhun ja voi aiheuttaa jopa yökkäystä pahan makunsa vuoksi).
Rapsodia satanica

Juoni

Iäkäs kreivitär Alba d’Oltrevita (”toisen elämän sarastus”) asuu kartanossaan nuoruuttaan ja kauneuttaan ikävöiden. Paholainen ilmestyy kreivittärelle ja lupaa tehdä hänet nuoreksi sillä ehdolla, että hän ei enää koskaan rakastu. Kaksi veljestä, Tristan ja Sergio, rakastuvat nuoruutensa takaisin saaneeseen Albaan. Tämä ei voi vastustaa Tristania, jonka veli tekee itsemurhan. Paholainen palaa sopimuksen rikkoneen Alban luokse ja muuttaa hänet jälleen vanhaksi.

Tuotanto, tyyli ja vastaanotto

Faustin tarua mukaileva Rapsodia satanica perustuu Alberto Fassinin (Alfa) runoelmaan ja Pietro Mascagnin elokuvaa varten säveltämään musiikkiin. Se kuvattiin tammi-helmikuussa 1915 ja esitettiin kutsuvierasyleisölle saman vuoden maaliskuussa. Kunnianhimoisen ja tuotantokustannuksiltaan kalliin elokuvan lyhennetty versio julkaistiin tuntemattomasta syystä vasta kesällä 1917. Sen ohjaaja Nino Oxilia kaatui pian tämän jälkeen ensimmäisessä maailmansodassa.
Elokuva on aiheeltaan ja tyyliltään erinomainen esimerkki 1900-luvun alun symbolismista ja art nouveausta. Sen kuvastoon ovat vaikuttaneet Gustav Klimtin, Giulio Aristide Sartorion ja Adolfo De Carolisin maalaukset. Kaunokirjallisista vaikutteista voidaan mainita Fassinin ohella Giuseppe Lipparini, Tito Marrone, Carlo Chiaves sekä itsekin kirjailijana toiminut Oxilia. Ennen kaikkea Rapsodia satanica on kuitenkin voimakkaan fyysisen näyttelijänsuorituksen tekevän Lyda Borellin elokuva. Hänen roolityönsä esikuvia ovat Salomen henkilöhahmo sekä yhdysvaltalainen modernin tanssin uranuurtaja Loie Fuller. Borellin puvut ovat muotisuunnittelija Mariano Fortunyn käsialaa.
Rapsodia satanican vastaanotto jäi sen julkaisun venymisen takia vaisuksi. Alun perin uraauurtavaksi kehuttua teosta pidettiin jo parin vuoden kuluttua tyyliltään vanhentuneena. Aikalaiskriitikon mukaan elokuvan teksti ja musiikki dominoivat liikaa sen kuvailmaisua.

Restaurointi

Elokuva on restauroitu vuonna 1996 Sveitsin, Bolognan ja Milanossa toimivan Italian elokuva-arkiston yhteistyönä alkuperäisen käsin väritetyn kopion pohjalta. Alkuperäisestä 905 metrin pituudesta on säilynyt 850 metriä. Saksalainen ZDF ja ranskalais-saksalainen Arte ovat tuottaneet vuonna 2007 televisioversion, joka on varustettu Rheinland-Pfalzin valtionfilharmonian orkesterin esittämällä alkuperäissävellyksellä.
Thure Drufva

Thure Peter Gerhard Drufva (1767–1822) oli ruotsalainen sotilas. Hän otti osaa vuosina 1788-1790 käytyyn Kustaa III:n sotaan ja jäi vangiksi Ruotsinsalmen taistelussa 1789. Hän osallistui myös Suomen sotaan. Drufva erosi everstinä 1809 ja oli vuodesta 1816 Västeråsin läänin maaherra. J. L. Runeberg mainitsee hänet Vänrikki Stoolin tarinoissa runossa ”Wilhelm von Schwerin”.
SS Tahoe

SS Tahoe oli Tahoejärvellä Nevadassa Yhdysvalloissa vuosina 1896–1940 liikennöinyt höyrylaiva. Alus palveli Tahoejärvellä risteilyaluksena. Vuoteen 1934 saakka alus kuljetti myös postia. Alus upotettiin vuonna 1940, ja sen hylky lisättiin kansalliseen historiallisten paikkojen rekisteriin vuonna 2002.
Tahoejärven alue kehittyi vapaa-ajankeskukseksi 1800-luvun lopussa. Järven rannoilla sijaitsi muutamia pieniä kyliä ja hotelleja. Liikenneyhteydet järven asutuskeskusten ja hotellien välillä hoidettiin pienillä höyryaluksilla. Kun sahateollisuusmoguli Duane Leroy Bliss näki mahdollisuuden päästä hyötymään liikenteestä taloudellisesti, hän tilasi uuden höyrylaivan sanfranciscolaiselta Union Iron Worksin pajalta vuonna 1894. Alus rakennettiin San Franciscossa ja kuljetettiin osina rautateitse Carson Cityyn, josta osat vedettiin edelleen vankkureilla Glenbrookiin. Glenbrookissa laiva koottiin ja laskettiin juhlallisesti vesille 24. kesäkuuta 1896.
SS Tahoe oli 51,51 metrin pituinen ja samalla suurin järvellä liikennöivistä aluksista. Alus oli varustettu kahdella mäntähöyrykoneella, jotka kykenivät kehittämään yhteensä 1 200 hevosvoimaa ja jotka pyörittivät kahta kolmilapaista potkuria.
Aluksen matkustajakapasiteetti oli 200 henkeä, ja aluksen yleiset ja hyttitilat oli sisustettu yleellisesti. Istuimet olivat nahkapäällysteisiä, lattiat oli peitetty matoin, ja mukavuuslaitokset oli varustettu marmorialtain. Alus oli varustettu myös sähkövaloin ja -soittokelloin. Laivalla oli myös juokseva kylmä ja kuuma vesi sekä höyrylämmitys.
Vuodesta 1901 lähtien Tahoe liikennöi kesäkautena päivittäin Tahoe Cityn laiturista. Alus lähti reitilleen aamulla, kiersi järven rantakylät sekä hotellit ja palasi lähtöpaikkaansa takaisin illalla. Matkustajien lisäksi alus kuljetti myös rahtia ja postia.
Vuonna 1926 Tahoejärven kiertävä maantie valmistui, ja sitä seurasi postinkuljetussopimuksen menettäminen vuonna 1934. Koska matkustajamäärät vähenivät eikä rahti- tai postituloja ollut, muuttui toiminta tappiolliseksi. Vuonna 1940 Blissin poika William L. Bliss osti aluksen laivaliikennettä hoitaneelta yhtiöltä, tarkoituksenaan upottaa alus matalaan veteen Glenbrookin lähistölle muistoksi menneestä ajasta ja nähtävyydeksi, jota turistit voisivat katsella lasipohjaveneistä.
SS Tahoe upotettiin 29. syyskuuta 1940. Upotuspaikka oli kuitenkin valittu huonosti, sillä järven pohja oli jyrkkärinteinen. Alus vaipui pohjaan ja liukui rinnettä pitkin näkymättömiin. Lopulta alus pysähtyi perän upottua 140 metrin syvyyteen keulan jäädessä 117 metrin syvyyteen.
Vuonna 2002 renolainen New Millennium Dive Expeditions teki sekä Tahojärven sukellussyvyysennätyksen että korkean paikan sukellussyvyysennätyksen etsiessään Tahoen hylkyä.
Spyro: Year of the Dragon

Pelaaminen

Pelissä on havaittavissa kaikki samat elementit kuin edellisessä pelissä.Pelin tasoissa on lisäksi minipeliportaaleja, joista pääsee esim. Skeittipuistoon tai päävastuksien areenoille. Spyro-sarjan ensimmäisestä pelistä tutut varkaat (ts. Nyaah Nyaah -jengi) löytyvät myös pelistä.
Pelissä voi pelata myös neljällä muulla hahmolla: 
Sheila on voimakasjalkainen pieni kenguru, joka asuu vuoristossa vuohien kanssa. 
Kersantti James Byrd (sanaleikki joka viittaa sanaan bird ja samalla parodioi James Bondia.) on pingviini, jonka kolibrit ovat opettaneet lentämään. 
Bentley on valtaisaa jäänuijaa heilutteleva hyväsydäminen lumimies. Agentti 9 on koulutettu laboratorioapina, jolla on professorin antama laserpyssy.

Juoni

Pikkuisen lohikäärmeen seikkailun kolmannessa osassa on luvassa todellinen skandaali: lohikäärmeiden munat varastetaan! Lohikäärmeen vuoden juhlan aikana kaikki lohikäärmeet juhlittuaan vaipuvat sikeään uneen eivätkä huomaa, kun jäniksenhahmoinen noita Bianca ja sarvikuonoja muistuttavat rhyoncit nappaavat jokaisen munan. Viime hetkellä Hunter kokee shokeeraavan havahtumisen unestaan Biancan astuttua hänen häntänsä päälle ja onnistuu siinä samalla herättämään jokaisen lohikäärmeen. Keiju Zoe saapuu lopulta kertomaan ilkeän liskonoidaa, Sorceressin, suunnitelmista. Sorceress aikoo valmistaa kuoriutuvien lohikäärmeenpoikasten siivistä kuolemattomaksi tekevää eliksiiriä. Aikojen alussa lohikäärmeet olivat eläneet toisessa maailmassa, joka tunnetaan nykyään nimellä "Forgotten Realms" (Unohtuneet valtakunnat). Nykyään lohikäärmeiden entiset asuinseudut on tyystin unohdettu, kuten nimestä voi jo päätellä. Lohikäärmeiden munat on piilotettu jonnekin toiselle puolelle maapalloa, joten  Spyro, Sparx ja Hunter hyppäävät koloon joka vie heidät Unohdettuihin valtakuntiin etsimään munia ja tuhoamaan Sorceressia.
Brent Seabrook

Kansainväliset ottelut

Seabrook on edustanut Kanadan jääkiekkomaajoukkuetta kaksi kertaa junioreiden MM-kisoissa. Vuonna 2004 hän teki 3 pistettä Suomessa pidetyissä kisoissa, joissa he olivat hopealla häviten Yhdysvalloille 3–4. Vuonna 2005 Seabrook teki jälleen kolme pistettä ja hän auttoi joukkuettaan kaatamaan Venäjän finaalissa 6–1. Aikuisten kisoissa Seabrook teki debyyttinsä vuonna 2006 Latviassa pidetyissä maailmanmestaruuskilpailuissa. Seabrook oli mukana Kanadan jääkiekkomaajoukkueen olympiakultajoukkueessa Vancouverissa 2010.
Eppingin metroasema

Historia

Eppingin asema avattiin vuonna 1865, kun Eastern Counties Railwayn rakentamaa Stratfordin ja Loughtonin välistä rataosuutta jatkettiin Ongariin. Vuonna 1949 Eppingiin ulottuva osuus radasta sähköistettiin ja siitä tuli osa metron Central Linea. Ongarin suuntaan jatkaakseen matkustajien tuli vaihtaa junaa Eppingissä. Epping–Ongar-rataosa poistettiin käytöstä vuonna 1994.

Asema nykyään

Nykyisin asema on melko vilkas, sillä myös monien ympäröivien alueiden asukkaat käyttävät Eppingin asemaa pääasiallisena työmatkaliikenteen asemanaan. Etenkin pysäköintitilasta on aseman ympäristössä pulaa, vaikka aseman pysäköintialue on Lontoon metron suurin.
Legio X Gemina

Flaviusten dynastia

Noin vuonna 63 X Gemina siirrettiin Carnuntumiin, Pannoniaan ja vuonna 68 tai 69 legioona lähetettiin takaisin Hispaniaan. X Gemina siirrettiin kuitenkin jo vuonna 70 keisari Vespasianuksen käskystä Germania Inferiorin provinssiin taistelemaan kapinoivia bataaveja vastaan. Kapinan kukistumisen jälkeen legioona asettui Hunerbergiin, lähelle Noviomagusta. X Gemina pysyi alueella monta vuotta, jona aikana sen sotilaat osallistuivat useisiin rakennushankkeisiin sekä kaivostoimintaan.
Vuonna 89 Germania Superiorin maaherra, Lucius Antonius Saturninus kapinoi keisari Domitianusta vastaan. Legio X Gemina lähetettiin tällöin yhdessä I Minervian, VI Victrixin, ja XXI Primigenian kanssa Saturninuksen joukkoja vastaan kukistaen kapinan. Tämän johdosta legioonat saivat arvonimen Pia Fidelis Domitiana (suom. Domitianukselle uskollinen ja luotettava). Tittelistä pudotettiin kuitenkin Domitianuksen nimi pois keisarin murhan jälkeen.

100-luku

Vuonna 98 keisari Trajanus määräsi Reinin alueella olevien linnoitusten jälleenrakentamisen johon X Gemina todennäköisesti osallistui. Legioona siirrettiin Aquincumiin, Pannoniaan vuonna 103 ja noin vuonna 114 se siirrettiin Vindobonaan. Nämä joukkojen siirrot saattavat liittyä jotenkin Trajanuksen käymiin Daakian sotiin vuosina 101–102 ja 105–106, mutta asiasta ei ole varmuutta. Erään piirtokirjoituksen mukaan X Gemina oli osa Legio I Minervian ja VI Victrixin muodostamaa taisteluosastoa Reinin rajalla.
Hadrianuksen aikana legioonan joukko-osasto otti osaa toiseen juutalaissotaan vuosina 132-135. Seuraavina vuosina samanlaisia osastoja lähetettiin Mauretaniaan Antoninus Piuksen aikana sekä myöhemmin itään osallistumaan Lucius Veruksen Parthian sotaan. Marcus Aureliuksen aikana legioona taisteli kvadeja vastaan.
Vuoden 193 sisällissodassa X Gemina tuki Septimius Severusta ja ilmeisesti eräs legioonan joukko-osasto lähettiin Syyriaan Pescennius Nigerin joukkoja vastaan, mutta se saattoi osallistua myös sotaan parthialaisia vastaan. Severuksen aikana useita legioonan sotilaita liittyi pretoriaanikaartiin Roomassa.

200-luku ja myöhemmät vuodet

200-luvulla Legio X Gemina sai useita arvonimiä ajan keisareilta, mikä viittaa siihen että legioona tuki näitä. Caracalla tai Elagabalus kunnioittivat legioonaa arvonimellä Antoniniana. Maximinus Thraxin aikana legioona saattoi sotia Daakiassa ja Germaniassa ja legioona saattoi saada lisänimen Maximiana. Gordianus III ja Decius kunnioittivat myös X Geminaa omilla arvonimillään (Gordiana ja Deciana). 260-luvulla legioona tuki keisari Gallienusta sodassa Postumusta vastaan, mistä kertoo se että Gallienus antoi legioonalle arvonimen Pia VI Fidelis VI (suom. kuusi kertaa uskollinen ja kuusi kertaa luotettava). Keisari Carinus antoi myös legioonalle oman arvonimensä. (Cariniana). Myös lyhyen aikaa vuonna 276 hallinnut Florianus antoi ilmeisesti legioonalle myös Floriana -arvonimen, mutta ei tiedetä miksi kaukana Vähässä-Aasiassa ollut Florianus olisi antanut tämän arvonimen Tonavalla sijainneelle legioonalle.
400-luvun alussa X Gemina oli yhä Vindobonassa, jonka jälkeen se katoaa lähteistä.
Alien (Kyyrian albumi)

Muut mainittavat

Kappale "P.O.E." on myös julkaistu videona vuonna 2005 "Jyrki Lost Tapes Vol. 2" -kokoelmalla
Singlenä julkaistu kappale "Mind the Light" julkaistiin myös kokoelmalevyllä Metalliliitto 2.
Studiossa yhtye äänitti myös kappaleen Bat Meets the Purple, jonka levy-yhtiö Gun Records julkaisi vuonna 1996 kokoelmalla GUN - Great Unlimited Noises.
Akira Yamaoka

1990-luku

Akira Yamaoka alkoi työskennellä Konamilla 21. syyskuuta 1993 säveltäjänä ja äänisuunnittelijana. Pelitaloon liityttyään hän sävelsi musiikkia muun muassa peleihin Lighting Legend, Road Rage, Poy Poy ja Kansei: Sacred Fist sekä pelisarjaan Winning Eleven. Hän teki lisäksi kaksi rocksovitusta Castlevania: Symphony of the Night -soundtrackin kappaleista.
Vuoden 1999 kauhupeli Silent Hillin suunnitteluvaiheessa Yamaoka asettui säveltäjän lisäksi ehdolle yleiseksi ääniohjaajaksi. Hän loi peliin poikkeuksellisen industrial-, ambient-, noise- ja kokeellista musiikkia tavanomaisempaan pelimusiikkiin sekoittavan soundtrackin. Hän vastasi myös kaikista muista pelin äänistä, efektoinnista ja soundtrack-julkaisun tuottamisesta. Samoihin aikoihin hän julkaisi ensimmäisiä monista Bemani-pelisarjaan säveltämistään kappaleista.

2000-luku

Pian ensimmäisen Silent Hillin julkaisun jälkeen Yamaoka alkoi työstää sen jatko-osan, vuonna 2001 julkaistun Silent Hill 2:n musiikkia ja ääniä. Soundtrackistä tuli tyylillisesti monipuolisempi, melodisempi ja tunteikkaampi, ja se saavuttikin suurta suosiota. Myös Yamaoka itse on maininnut Silent Hill 2:n soundtrackin olevan yksi hänen omista suosikeistaan sarjassa. Hän toimi peliä kehitettäessä myös tuottajan roolissa.
Sävellettyään Contra: Shattered Soldierin kitarapainotteiset kappaleet, Yamaoka keskittyi toimimaan Silent Hill -sarjan seuraavien kahden osan, Silent Hill 3:n (2003) ja Silent Hill 4: The Roomin (2004) ohjaajana, säveltäjänä sekä yleisenä äänikehittäjänä. Näiden osien aikana Yamaoka toi pelisarjan tähän asti instrumentaaliseen musiikkiin mukaan lauluelementin. Hän valitsi Los Angelesissa pidetyssä valintatilaisuudessa Mary Elizabeth McGlynnin Silent Hill 3:n laulajaksi. McGlynn on toiminut laulajana myös kaikissa pelisarjan myöhemmissä osissa. Musiikillisen erikoisalansa lisäksi Yamaoka toimi myös pelisarjan kolmannessa ja neljännessä osassa yleisemmän ohjaajan roolissa, ja kehitti etenkin pelien interaktiivisuutta ja psykologisuutta.
Vuoden 2006 tammikuussa julkaistiin Akira Yamaokan ensimmäinen oma, mihinkään pelisarjaan kuulumaton albumi nimellä iFUTURELIST. Seuraavaa ”sooloalbumia” artisti on harkinnut säveltävänsä vuonna 2011. Sittemmin Yamaoka on työskennellyt muun muassa pelien Silent Hill Ørigins (2007), Silent Hill Homecoming (2008) ja Silent Hill: Shattered Memories (2009) parissa.
Silent Hill Shattered Memories jäi Yamaokan viimeiseksi työksi Konamissa hänen pitkäaikaisen työsuhteensa päätyttyä 2. joulukuuta 2009. Hän on kuitenkin kertonut harkitsevansa säveltämistä Konamin peleihin jatkossakin, mikäli häntä pyydetään siihen.

2010-luku

Kuultuaan Akira Yamaokan jättävän Konamin, Koichi Suda, japanilaisen Grasshopper Manufacturen johtaja ja Yamaokan tuttava pyysi säveltäjää yhtiöönsä. Yamaoka suostui, sillä oli aina pitänyt yhtiön peleistä.
Vetokone

Vetokone tai maantieveturi tarkoittaa omavoimaisesti liikkuvaa höyrykonetta, joita käytettiin raskaiden kuormien siirtämiseen maanteitse, peltojen kyntämiseen tai voiman tuottamiseen halutussa kohteessa. Vetokoneet olivat yleisimmin käytössä 1800-luvun lopulta polttomoottorin yleistymiseen saakka 1900-luvun taitteessa. 
Näiden koneiden englanninkielinen yleisnimitys on traction engine, josta juontuu edelleen sana tractor eli traktori. Useimmat vetokoneet olivatkin käytännössä höyrytraktoreita. Maantiekäytössä olleita laitteita kutsuttiin termillä road locomotive eli maantieveturi. Tällä pyrittiin erottamaan nämä laitteet rautatiekäytössä olleista junanvetureista (locomotive), varsinkin kun molempien käyttövoimana oli höyrykone. Pyörillä varustettua, mutta itsenäisesti liikkumaan kykenemätöntä höyrykonetta puolestaan kutsutaan lokomobiiliksi.
Maantiellä liikkuvaa vetokonetta kutsuttiin myös nimillä road tractor tai prime mover. Nämä nimitykset ovat yhä käytössä brittienglannissa ja tarkoittavat nykyään puoliperävaunun vetämiseen tarkoitettua ajoneuvoa eli rekkaveturia. Englannin kielen termi ballast tractor tarkoittaa raskaiden kuljetusten vetämiseen tai työntämiseen tarkoitettua ajoneuvoa, joka ei varsinaisesti kanna taakkaa. Saksan kielessä termi Zugmaschine tarkoittaa vastaavalla tavalla traktorimaista vetokonetta, raskaiden kuljetusten vetoautoa tai rekkaveturia.

Kyntökone

Raskaina ja kömpelöina laitteina vetokoneet soveltuivat varsin huonosti kyntökoneiksi eurooppalaisiin ja suomalaisiin olosuhteisiin, koska palstat olivat pieniä ja maaperä usein pehmeää. Yleisimmin koneet olivatkin kytkettynä liea'an päähän eli ne toimivat paikallisvoiman lähteinä, käyttäen ulkopuolisen vauhtipyöränsä ja hihnan avulla maatalouden koneita.
Toinen käyttötapa oli höyryauralaitos. Järjestelmässä käytettiin kahta vinssillä varustettua vetokonetta, jotka sijoitettiin pellon laidalle. Koneiden välissä oli ohjattava paluuaura, jota höyrytraktorit vetelivät edestakaisin vinsseillään. Työn edetessä traktorit siirtyivät eteenpäin, kunnes lohko oli kynnetty. 1-konejärjestelmässä käytettiin taittopyörällä varustettua ankkurivaunua ja yhtä höyrykonetta, eli systeemi toimi hiihtohissin tavoin. Menetelmiä kokeiltiin Amerikassakin, mutta niitä pidettiin kalliina ja monimutkaisina. Systeemi sai siellä kutsumanimen English Cable.
Pohjois-Amerikan kovapohjaiset tasankoalueet mahdollistivat täysin toisentyyppisten koneiden käytön ja siellä höyrytraktoreista kehittyi suurikoisia työkoneita, jollaisista kertoo esimerkiksi artikkeli Reeves & Co.