google/wiki40b huggingface dataset:
Koeampumalaitos

Koeampumalaitos (lyhenne KoeAL) on Suomen maavoimiin kuuluva laitos ja puolustusvoimien ainoa raskaiden aseiden koeammuntoja varten varustettu yksikkö. Sen käytössä on ampumakenttä Pohjankankaan ampuma-alueella Niinisalon varuskunnassa Kankaanpäässä sekä koeammunta-asema.
Koeampumalaitos aloitti toimintansa Utissa vuonna 1921 nimellä Tykistön Koeampumakenttä ja perustettiin itsenäisenä lokakuussa 1939, jolloin se aloitti Niinisalossa Koeasema-nimellä. Kaasusuojelukoulu siirtyi Niinisaloon Santahaminasta 1944.
Koeampumalaitos on ollut osa Puolustusvoimien materiaalilaitosta vuodesta 1993 lukien ja osa Maavoimien materiaalilaitosta vuoden 2008 alusta. Laitoksella on henkilöstöä reilut 60 henkeä.
Koeampumalaitoksen päätehtävänä ovat muun muassa koeammunnat, ampumatarvikkeiden ja aseiden testaus eri olosuhteissa sekä koeräjäytysten tekeminen. Laitoksen asiakkaina ovat myös kotimaiset yksityisen sektorin teollisuusyritykset. Esimerkiksi kaikki Suomeen maahantuodut aseet, ampumatarvikkeet ja asejärjestelmät kokeillaan Niinisalossa ennen käyttöönottoa.

Katajaluodon Koeasema

Laitoksella on myös kiinteä koeampuma-asema Katajaluodon koeasema (KoeAs) Helsingin Katajaluodossa. Se suorittaa myös liikkuvaa testaus- ja dokumentointitoimintaa muun muassa Rovajärven ampuma-alueella. Asema tunnettiin aikaisemmin vielä 60-luvulla nimellä Keskuskoeampuma-asema (KKoeAs/KoeAL).
Koeampumalaitoksen toiminta vanhalla nimellä loppui vuoden 2012 lopussa, jolloin laitoksesta tuli perustetun puolustusvoimien Räjähdekeskuksen Ähtärin hallintoyksikön alayksikkö.

Vuoden 2006 tulipalo

Koeampumalaitoksella syttyi vakava tulipalo 7. syyskuuta 2006, jossa Pohjankankaan ampuma-alueella tuhoutui rakennus mittalaitteineen. Henkilövahingoilta vältyttiin, mutta aineelliset vahingot olivat silloisen laitoksen johtajan, everstiluutnantti Tero Luukkosen mukaan "melkoiset".

Historia

Laitoksen historian voidaan katsoa alkaneen Helsingin Santahaminaan vuonna 1919 perustetusta Suomen Armeijan Koeasemasta. Koeampumalaitoksen vuosipäivä on 19. marraskuuta ja kunniamarssi on Ratsuväen 30-vuotisen sodan marssi (sanat S. Topelius). Laitos tunnettiin vuoteen 1966 saakka nimellä Koeampuma-asema (KoeAs, joskus RtKoeAs) ja 50-luvulla nimellä Kenttätykistön Koeampuma-asema, tätä ennen Tykistön Koeampuma-asema.
Legitimistit

Legitimistit olivat Ranskassa vuoden 1830 heinäkuun vallankumouksen jälkeen käytetty nimitys niistä rojalisteista, joiden mielestä ainoastaan Bourbon-suvulla ja sen vanhemmalla haaralla oli laillinen oikeus Ranskan valtaistuimeen. He olivat yksi rojalistien kolmesta pääsuuntauksesta 1800-luvun Ranskassa; muut olivat Orléans-sukuhaaraa kannattaneet orleanistit sekä Napoleonin perintöä vaalineet bonapartistit. Legitimistit eivät tunnustaneet 1830 valtaan nousseen Ludvig Filipin eivätkä yhdenkään häntä seuranneen Ranskan hallitsijan laillisuutta. He edustivat reaktionääristä oikeistoa.
Toisen keisarikunnan romahtamisen jälkeen 1870-luvun alussa näytti olevan mahdollisuus Bourbonien valtaanpaluuseen, mutta kruununtavoittelija Chambordin kreivin jyrkkä vanhoillisuus vei häneltä muiden rojalistien tuen. Hänen kuoltuaan vuonna 1883 ilman perillisiä useimmat legitimistit siirtyivät tukemaan Orléans-suvun päämiestä, Pariisin kreivi Philippe d’Orléansia. Osa katsoi laillisen oikeuden Ranskan kruunuun siirtyneen kuitenkin Bourbon-suvun espanjalaiselle haaralle, vaikka sen kantaisä Filip V olikin luopunut omista ja jälkeläistensä oikeuksista Ranskan kruunuun Utrechtin rauhan yhteydessä vuonna 1713.
Isabelle Huppert

Ura

Hän aloitti elokuvauransa 1970-luvun alussa. Hän on näytellyt muun muassa ranskalaisissa, unkarilaisissa, amerikkalaisissa, australialaisissa ja italialaisissa elokuvissa. Hän on voittanut urallaan muun muassa BAFTAn (1977), Berliinin hopeisen karhun, kaksi Cannesin elokuvajuhlien parhaan naisnäyttelijän palkintoa (1978 ja 2001), Césarin (joka on ranskalainen vastine Oscarille) ja kaksi European Film Awardsia. Vuonna 2005 hän sai Venetsian elokuvajuhlilla erikoisleijonan. Vuonna 2012 Huppert näytteli elokuvassa Rakkaus.
Vuonna 2016 Huppert näytteli elokuvassa Elle, josta hänet palkittiin parhaan naispääosan Golden Globella.

Yksityiselämä

Hän on ollut naimisissa Ronald Chammahin kanssa vuodesta 1982 lähtien, pariskunnalla on kolme lasta.
Saksan Kamerun

Perustaminen

Kamerun viittasi alun perin pelkästään doualoiden asuttamaan rannikkoon. Britit olivat toimineet alueella lähetyssaarnaajina ja kauppiaina 1840–luvulta alkaen, saksalaiset tulivat alueelle vasta vuonna 1869, mutta aloittivat ankaran kilpailun brittien kanssa. Doualahallitsijat olivat anoneet brittejä liittämään heidän alueensa brittien siirtomaihin, mutta Kamerunia pidettiin taloudellisesti liian merkityksettömänä ja sen ilmasto epäterveellisenä. Sen sijaan saksalaiset iskivät silmänsä alueeseen.
Otto von Bismarck lähetti vuonna 1884 Gustave Nachtigalin salassa suoritettavalle tehtävälle Kamerunin liittämiseksi Saksaan. Briteille kerrottiin hänen matkustavan Afrikkaan suojelemaan saksalaisten kauppiaiden etuja. Ensimmäisenä solmittiin sopimus doualoiden kanssa 12. kesäkuuta 1884, jolla he luovuttivat vallan alueillaan saksalaisille. Vuosien 1884 ja 1916 välillä solmittiin vielä 95 muuta sopimusta muiden etnisten ryhmien kanssa siirtomaan levittäytyessä rannikolta.

Siirtomaahallinto

Vaikka paikalliset kuninkaat luovuttivat ylivallan saksalaisille, he saattoivat silti jatkaa omaa hallintoaan pitkälti samaan tapaan, kunhan he pysyivät uskollisina saksalaisille. Siirtomaan hallinnoimiseksi Kamerun jaettiin virkamiesten hallinnoimiin hallintoalueisiin. Kamerunissa toimi kaksi eri oikeusjärjestelmää, yksi mustille ja yksi eurooppalaisille. Vuonna 1895 perustettiin paikalliset siirtomaajoukot. Uudet siirtomaaisännät joutuivat myös taistelemaan paikallisia vastaan. Vastarintaa aiheutti muun muassa haluttomuus maksaa veroja, maan anastus ja rautateiden aiheuttama joidenkin etnisten ryhmien kauppamonopolin menetys. Tunnetuinta vastarintaa johti doualoiden kuningas Rudolf Duala Manga Bell vuodesta 1910 vuoteen 1913.
Vastarinnasta huolimatta siirtomaan hallinto ja talous kehittyi. Saksalaiset yhtiöt perustivat Kameruniin plantaaseja ja niillä tuotettujen tuotteiden kuljettamiseksi rakennettiin teitä ja rautateitä. Alueella toimi myös useita saksalaisia lähetyssaarnaajia. Lähetyssaarnaajat perustivat saarnauksen ohessa kouluja ja terveysasemia. Lähetyssaarnaajien koulujen lisäksi siirtomaassa oli myös valtion koulujärjestelmä, jonka koulutuskielenä toimi saksa ja rajoitetusti douala, mutta eivät muut paikalliset kielet. Virkamiestehtäviin koulutettiin myös paikallisia lähettämällä heidät Saksaan parempiin opintoihin.

Siirtomaan loppu

Ensimmäinen maailmansota saapui Kameruniin elokuussa 1914. Taistelu Kamerunista kesti vähän yli vuoden. Brittiläis–ranskalainen sotajoukko kenraalimajuri Charles Dobellin johtamana ja belgialais–ranskalainen joukko kenraali Joseph Aymerichin johdolla hyökkäsivät siirtomaahan. Saksalaiset voitettiin ja maa jaettiin huhtikuussa 1916 ranskalaisten hallitsemaan neljään viidesosaan brittien ottaessa yhden viidesosan.
Kimmo Mörö

Ura

Mörö aloitti uransa hyökkääjänä Jämsän Pallossa. Hän siirtyi kaudeksi 1984 Tampereen Pallo-Veikkoihin, jossa pelasi kauteen 1987 asti. Vuonna 1989 hän pelasi III divisioonan Jämsänkosken Ilveksessä.
Vuodet 1990–1991 Mörö pelasi Veikkausliigan Tampereen Ilveksessä. Otteluita kertyi 36 ja maaleja yksi. Vuonna 1990 Mörö voitti Ilveksen kanssa Suomen Cupin. Cup-voiton ansiosta hän pelasi seuraavana vuonna Cup-voittajien cupissa yhden ottelun.
Vuodet 1993–1994 Mörö pelasi jälleen Kolmosessa JIlveksessä. Vuosina 1996–2005 hän edusti Kakkosen Kaskö IK:ta, jonka paidassa hän lopetti uransa 42-vuotiaana vuonna 2005.
Magnum (televisiosarja)

Tuotanto

Sarjaa oli alun perin tarkoitus tehdä ABC:n kanavalle, koska Glen Larsonin sarjat The Hardy Boys/Nancy Drew Mysteries ja Taisteluplaneetta Galactica olivat jo osa heidän ohjelmistoa. ABC kuitenkin päätti lopettaa kyseiset sarjat, jonka jälkeen tammikuussa 1979 Larson vei uuden rikossarjansa CBS:n kanavalle.

Palkinnot

Magnum on ollut ehdolla 13 kertaa ja voittanut kaksi Golden Globe–palkintoa. Sarja on saanut kaksi Primetime Emmy -palkintoa, sekä yhden American Cinema Editors, Edgar, Young Artist ja TV Land palkinnon.

Uudelleenkäynnistys

Vuonna 2018 CBS ilmoitti tilanneensa uuden version Magnum sarjasta. Sen esittäminen alkoi syyskuussa 2018 CBS:n kanavalla.
Kesäyön marssi

Marssitapahtuman synty

Kesäyön marssin ideoijana ja toimeenpanijana oli Suomen Sotilasurheiluliiton puheenjohtaja eversti Kalervo Sipi tarkoituksenaan edistää varusmiesten, kantahenkilökunnan, reserviläisten ja siviilien kuntoa. Marssitapahtuman esikuvana oli Alankomaissa järjestettävä maailmankuulu vuosittainen siviili- ja sotilasmarssitapahtuma Nijmegenin marssi. Järjestyksessä ensimmäinen Kesäyön marssi järjestettiin Tuusulassa 5.–6. kesäkuuta 1998. 
Marssitapahtuma tehtiin kaksipäiväiseksi, ensimmäisen marssipäivän lähtö oli perjantai-iltana ja toisen päivän lähtö lauantai aamupäivällä. Tapahtumassa oli neljä sarjaa: siviilijoukkueet, sotilasjoukkueet, henkilökohtainen sarja ja sauvakävelijöiden sarja. Siviilit saattoivat valita yhden tai kahden päivän kävelysuorituksen. Sotilasjoukkueilla oli vaatimuksena kävellä molempina päivinä 30 kilometriä ja mukana tuli olla 10 kiloa painava kantamus. Marssijoukkueilla oli myös marssilaulukilpailu.
Kesäyön marssiin osallistunut saa itselleen mitalin sekä diplomin. Marssipaikalla/alueella on neste- ja ravintotäydennys. Tarjolla on lisäksi aamu- ja iltapalaa. Marssijoiden huollosta on pidetty huolta järjestämällä peseytymismahdollisuus, ensiapu sekä vakuutus vahingon varalle. Halutessaan on marssialueelle voinut telttamajoittua 2011 vuoteen saakka. 
Tapahtuman järjestäjät olivat Puolustusvoimat, Suomen Latu, Suomen Sotilasurheiluliitto ja Reserviläisurheiluliitto ja kumppaneina olivat Vantaan kaupunki sekä Järvenpään kaupunki.
Grenade (Haute-Garonne)

Nähtävyyksiä

Kunta on keskiaikainen bastide, eli linnoitettu kaupunki. Kunnan nähtävyyksiä on goottilainen kirkko Notre-Dame de l'Assomption. Sen kahdeksankulmainen torni on 47 metriä korkea. Grenade on sijaintinsa takia ollut aina vilkas kauttakulku- ja kauppapaikka. Kaupungin keskustassa on lähes 1800 neliömetrin kokoinen katettu kauppahalli. Kauppahalliin käytetyt rakennuspuut on kaadettu 1200-luvulla, ja sen kellotorni on tehty 1600-luvulla.
F-Musiikki

F-Musiikki (osa entisestä Fazer Musiikista) on suomalainen musiikkilaitteiden, soittimien ja nuottien maahantuoja ja vähittäiskauppaketju. F-Musiikin valikoimassa on yli kaksikymmentätuhatta tuotetta ja yli satatuhatta nuottia. F-Musiikin myymälä Antaksentiellä Vantaanportissa Vantaalla on Pohjoismaiden suurin musiikkialan tavaratalo.
F-musiikin edeltäjä oli Fazerin musiikkikauppa.
Matti Haapaniemi

Matti Haapaniemi (s. 27. toukokuuta 1939 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1956–1970 ja voitti kaksi Suomen-mestaruutta. Hän edusti Suomen maajoukkuetta kaksissa MM-kilpailuissa.
Haapaniemi edusti SM-sarjaurallaan Tampereen Tapparaa vuosina 1956–1959 ja 1960–1962, Turun Palloseuraa kaudella 1959–1960 sekä Tampereen Hilparaa kaudella 1969–1970. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 107 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 12 + 16 = 28 ja jäähymääränsä 48 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1959 ja 1961 sekä saavutti yhden SM-hopean ja kaksi SM-pronssia.
Haapaniemi edusti Suomen maajoukkuetta 27 maaottelussa, joissa hän sai yhden syöttöpisteen. Hän pelasi Prahan MM-kilpailuissa 1959 sekä Geneven ja Lausannen MM-kilpailuissa 1961.
Pit (Kid Icarus)

Kid Icarus -sarja

Pit esiintyi ensimmäisen kerran NES:in Kid Icarus -pelissä, jossa hän on pieni alamaailmaan ansaan jäänyt enkeli. Hän on saanut vangitulta Palutenalta tehtävän kukistaa pimeyden jumalatar Medusa. Käyttäen kolmea pyhää aarretta (Pegasoksen siipiä, peilikilpeä ja valonuolia), Medusa johtaa kauhean voiman omaavaa armeijaa, joka uhkaa Taivaassa sijaitsevaa Enkelimaata ja Palutenan palatsia. Aseenaan taikavoimia omaava jousi, Pit lähtee hakemaan kolmea pyhää aarretta takaisin ja palauttamaan rauhan.
Game Boyn Kid Icarus: Of Myths and Monsters -pelissä Pit on määrätty puolustamaan Enkelimaata pahan Orcosin johtamia demoneita vastaan, jotka aikovat tunkeutua maahan. Palutena antaa Pitille tehtäväksi hankkia kolme pyhää aarretta ja saada niiden avulla oikeat voimat, voidakseen voittaa Orcosin tämän hyökätessä.

Super Smash Bros Brawl

Pitkän odotuksen jälkeen Pitin ilmoitettiin olevan mukana vuonna 2008 ilmestyvässä Super Smash Bros. Brawl -pelissä pelattavana hahmona. Pit on saanut uudelleensuunnitellun, "realistisemman" ulkomuodon ja hän käyttää aseinaan ensimmäisestä Kid Icarus -pelistä tuttuja pegasoksen siipiä, peilikilpeä sekä valonuolia. Pelissä hänen Final Smash -liikkeensä on Palutenan armeija. Kun hän saa Final Smash -pallon, hän kutsuu Palutenan, joka ohjaa hänen armeijansa hyökkäämään vastustajia kohti kaikkialta.

Kapteeni N - Pelimestari

Pit on yksi Kapteeni N -animaation ja -sarjakuvan päähahmoista. Hän on sarjassa yksi pääasiassa videopelihahmoista koostuvan N-ryhmän jäsenistä. He puolustavat Videomaata sitä havittelevilta mahtavilta vihollisilta, kuten Äitiaivolta ja Munakoisovelholta. Kuten Kid Icarus -pelisarjassa, Pitillä on aseenaan taikajousi sekä viini, jossa hän säilyttää nuoliaan. Nuolet ovat erilaisia ja ne aiheuttavat ainutlaatuisia vaikutuksia osuessaan kohteeseensa. Pitillä on myös kyky olla lennossa kaiken aikaa, vaikka peleissä hänellä täytyy olla Pegasoksen siivet hallussaan.
Eräs kiinnostava seikka on, että sarjassa Pitiä ei kutsuta Pitiksi, vaan "Kid Icarukseksi". Hänen puhetapaansa kuuluu usein lisätä tärkeiden sanojen loppuun pääte "-cus" tai jokin muu loppuliite.
Paavo Lyytikäinen

Paavo Lyytikäinen (s. 14. huhtikuuta 1930) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Välihyökkääjänä pelannut Lyytikäinen edusti urallaan 1954–1957 Helsingin Jalkapalloklubia, jonne hän siirtyi Helsingin Jyryn junioreista, ja Kiffeniä 1958–1965. Hän voitti HJK:ssa SM-hopeaa 1956 ja Kiffenissä pronssia 1960 sekä hopeaa 1961. Kaikkiaan Lyytikäinen pelasi kahdeksan kauden aikana 124 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 28 maalia. 
Lyytikäinen pelasi maajoukkueessa vuosina 1954–1962 kaksi A- ja kaksi B-maaottelua.
Chicago Stags

Historia

Seura perustettiin vuonna 1946. Joukkueen ensimmäiseksi päävalmentajaksi palkattiin yliopistovalmentaja Harold Olsen. Sarjan ensimmäisellä kaudella Stags sijoittui konferenssinsa ensimmäiseksi St. Louis Bombersin kanssa. Tämän takia pelattiin ylimääräinen ottelu, jonka Chicago voitti. Koska tuolloin konferenssien voittajat kohtasivat toisensa heti pudotuspeleissä, ei voitosta ollut joukkueella hyötyä. Ensimmäisellä pudotuspelikierroksella Chicago voitti Red Auerbachin valmentaman Washington Capitolsin voitoin 4–2 ja eteni loppuotteluihin. Joukkue hävisi kolme ensimmäistä ottelua Philadelphia Warriorsille ja lopulta koko ottelusarjan voitoin 4–1. Kauden jälkeen Chicago hankki tähdistöjoukkueeseen valitun Stan Miasekin. Kausi 1947–1948 sujui joukkueelta edelliskautta huonommin ja lopputuloksena oli 28 voittoa ja 20 tappiota. Koska sarja oli tasainen, olivat myös Baltimore Bullets ja Boston Celtics samoissa pistelukemissa. Tämän takia Chicago pelasi molempia joukkueita vastaan yhden pelin. Stags voitti Washingtonin, mutta hävisi Baltimorelle, jolloin seura sai pudotuspeleissä vastaansa Boston Celticsin. Chicago eteni välieriin voitettuaan Celticsin otteluvoitoin 2–1, mutta välierissä joukkue hävisi Baltimorelle suoraan voitoin 2–0.
Ennen seuraavaa kautta Stags kutsui afroamerikkalaisia pelaajia try-outille ja lopulta kuusi pelaajaa palkattiin joukkueeseen. Stags olikin ensimmäisiä joukkueita, johon palkattiin värillisiä pelaajia. Seuran kahtena viimeisenä kautena joukkue eteni aina pudotuspeleihin, mutta putosi divisioonan välierissä pois. Kauden 1949–1950 jälkeen seuran toiminta lopetettiin, koska kaupungissa joukkueeseen ei osoitettu tarpeeksi kiinnostusta. Stagsilla oli vielä muun muassa Bob Cousyn pelioikeudet, jotka luovutettiin lopulta Boston Celticsille.
Perjantai 13. päivä, osa 2

Juoni

Koska Jasonin äiti epäonnistui tekemään likaisen työn, Jason päättää ottaa ohjat omiin käsiinsä ja hoitaa homman loppuun. Alice, joka selvisi hengissä Camp Crystal Laken teurastuksesta ja surmasi tappajan; Pamela Voorheesin, joutuu Jason Voorheesin tappamaksi ja Jason huomaa rakastavansa tappamista. Selittämättömästi useita vuosikymmeniä kuolleena ollut 11-vuotias Jason on herännyt henkiin, aikuisena ja on aloittanut tappamisen. Samalla ryhmä tietämättömiä nuoria kokoontuu leirille uudelle Crystal Lakelle, jossa Jason alkaa teurastaa leirillä asujia. Elokuva loppuu samantyyliseen kohtaukseen, johon loppui ensimmäinen osa. Juuri kun kaikki luulevat asioiden olevan hyvin, Jason tulee ja kaappaa yhden eloonjääneistä.
Kirmukarmu

Kirmukarmu (tai Kirmu) on myyttinen hämäläinen sotapäällikkö. Hänen oletetaan eläneen mahdollisesti 1200-luvun alussa. Kirmukarmuun liittyy myös Vesilahdella sijaitseva Kirmukarmun mäki, joka on tunnettu merkittävistä merovingiaikaisista hautalöydöistään. Germund eli Girmund on mahdollisesti muinaisgermaaninen nimi, joka Kustaa Vilkunan mukaan tarkoittaa suomeksi keihäsvartijaa (ger, gir ’keihäs’, mundr ’vartija, suojelija’). Nimi sopii hyvin Kirmukarmuun liittyvään arkeologiseen ja perimätiedolliseen aineistoon.
Tarinoissa Kirmukarmun kerrotaan lapsena herättäneen poikkeuksellisilla kyvyillään ihailua muissa. Hänen kerrotaan kasvaneen ankarassa kodissa rohkeaksi ja taitavaksi soturiksi. Hänen joukkojensa sotaretket kohdistuivat tarinoiden mukaan pääasiassa Novgorodiin. Rautakauden loppu oli Itämeren alueella väkivaltaista aikaa alueen heimojen tehdessä ryöstöretkiä aktiivisesti toistensa maille. Vastaavasti Novgorodista tehtiin historiallisten lähteiden mukaan vuodesta 1042 lähtien useita sotaretkiä Suomeen. 
Pakanallisen Kirmukarmun sanotaan vainonneen kristittyjä. Kansantarinat kertovat rauhanomaisen kristinuskon levittäjän, Hunnun Herran, ja Kirmukarmun kohtaamisista. Kirmukarmu sidotutti Hunnun Herran puuhun ja jätti tämän kuolemaan nälkään. Hunnun herra ei kuitenkaan Kirmukarmun ihmetykseksi kuollut. Lopulta Hunnun herra pakeni, mutta jäi kiinni, jolloin Kirmukarmu repi häneltä kädet irti. Paikalliset kuitenkin pelastivat Hunnun herran ja sitoivat tämän käsien tyngät. 
Kirmukarmun kerrotaan haavoittuneen ja joutuneen joukkoineen Venäjälle vangiksi. Mahdollisesti kyseisen Novgorodiin suuntautuneen epäonnistuneen sotaretken seurauksena Kirmukarmun sanotaan pettyneen pakanallisiin jumaliinsa ja vaikuttuneen Hunnun herran uhrimielestä, jonka vuoksi hän lopulta kääntyi kristinuskoon.
Kirmukarmun tovereihin kerrotaan kuuluneen muiden muassa Kaakilan linnankallion lähettyvillä elänyt Uljas-Urtti, Jaanun lappalainen setämies, venäjän kieltä osannut Osmo Karjalainen sekä Tarkan Mielikkitytär.
Arovarpushaukka

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 30–36 cm, siipien kärkiväli 60–70 cm ja paino 113–266 g. Naaras on hieman kookkaampi kuin koiras. Laji muistuttaa höyhenpuvultaan sekä varpushaukkaa että sirovarpushaukkaa, josta sen erottaa lähietäisyydeltä tarkasteltuna kurkun mustasta pitkittäisraidasta, joka esiintyy kaikissa puvuissa. Sukupuolet ovat lähes samanvärisiä, nuori lintu on selkäpuolelta tumma ja alapuolelta voimakkaan ruskeatäpläinen.

Esiintyminen

Arovarpushaukan esiintymisalue on hyvin laaja ja lajista tunnetaan kuusi alalajia. Se elää Saharan eteläpuolisessa Afrikassa Kongon allasta lukuun ottamatta sekä Intian niemimaalla, Pakistanissa ja Kaakkois-Aasiassa. Näillä alueilla se on pääosin paikkalintu. Iranista Kazakstaniin ulottuvalla alueella elävä alalaji cenchroides on muuttolintu, joka talvehtii lähinnä Luoteis-Intiassa. Laji on pesinyt Azerbaidžanissa. Sen elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on 1–10 miljoonaa yksilöä.

Elinympäristö

Arovarpushaukka suosii kuivia, pienialaisia metsiköitä savanneilla, puoliautiomailla, jokilaaksoissa ja viljelysmailla. Se pesii usein keitaissa, hautausmailla tai puutarhoissa alle 1 000 metrin korkeudella.

Lisääntyminen

Naaraan rakentama hutera risupesä sijaitsee puun oksalla 7–13 metrin korkeudella. Naaras munii kolme tai neljä munaa, joita se hautoo 33–35 päivää. Poikaset oppivat lentämään yli kuukauden ikäisinä. Sukukypsä yksivuotiaana.

Ravinto

Arovarpushaukan pääravintoa ovat erilaiset liskot ja isot hyönteiset sekä linnut. Se saalistaa väijymällä puussa tai tiheikössä, tehden nopeita syöksyjä saaliin kimppuun. Ottaa saaliin yleensä maasta, harvoin lennosta. Afrikassa sen on havaittu lentävän sisälle rakennuksiin ottamaan seinillä kiipeileviä liskoja.
Viuhkapyrstötyranni

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan viuhkapyrstötyranni on noin 12 cm. Pesimäaikaan koiraan pituus pyrstö mukaan luettuna voi olla 18 cm. Koirasviuhkapyrstötyrannin selvin tuntomerkki on sen pitkä, musta ja viuhkanmallinen pyrstö, jota se pitää kohotettuna. Päälaeltaan, selästään ja siivistään koiras on musta ja siivissä on valkoisia juovia. Naama, rinta ja vatsa ovat valkoiset ja rinnan sivuilla on mustat laikut. Viuhkapyrstötyranninaaraan pyrstö on lyhyt. Kuvioinneiltaan naaras muistuttaa koirasta, mutta on mustan sijaan ruskea.

Levinneisyys ja elinympäristö

Viuhkapyrstötyrannin esiintymisalue on varsin laikuittainen ja sitä tavataan Bolivian pohjois- ja itäosista, Paraguayn itäosista ja Pohjois-Argentiinasta sekä Brasilian eteläosista. Lajin elinympäristöä ovat korkeat heinikot. Viuhkapyrstötyrannin elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 1 100 metrin korkeudella merenpinnasta. Paikoitellen laji on muuttolintu.
Viuhkapyrstötyranni on harvinaistunut sopivien elinympäristöjen vähenemisen vuoksi. Elinympäristöjä uhkaavat erityisesti karjan laiduntaminen, maastopalot sekä kaivostoiminta. Lajin kannan kooksi arvioidaan 10 000 yksilöä.

Elintavat

Viuhkapyrstötyrannit syövät hyönteisiä, joita ne pyydystävät ilmasta, mutta naaraiden on havaittu ruokkivan poikasiaan myös hedelmillä. Lajin pesimäkausi ajoittuu sadekauden alkuun syys-lokakuulle. Viuhkapyrstötyrannin pesä on kuppimainen ja naaras rakentaa sen kuivista heinistä ruohoturppaiden juurelle. Naaras munii kolme valkoista munaa ja hautoo munat ja ruokkii kuoriutuneet poikaset yksin.