google/wiki40b huggingface dataset:
Länsi-Ukraina

Galitsia

Nykyisistä Ukrainan hallinnollisista alueista, oblasteista, Lvivin ja Ivano-Frankivskin (vuoteen 1962 Stanislavin alue) sekä Ternopilin alue ovat kuuluneet ensin Galitsian ja Volynin ruhtinaskuntaan, sitten Puolaan ja Itä-Galitsiana Puolan ensimmäisen jaon jälkeen Itävaltaan (vuodesta 1867 Itävalta-Unkari). Länsi-Galitsiaan kuului nykyään Puolalle kuuluvia alueita Lublinin seudulta Krakovan seudulle saakka ja se on sekä Itävallan 1772–1918 että myöhemmin myös saksalaisten 1942–1944 muodostama koko Galitsia.
Saksan ja Itävalta-Unkarin ollessa häviämässä ensimmäistä maailmansotaa 1918 kuului Galitsia Lvivissä 1. marraskuuta 1918 Itävalta-Unkarista itsenäiseksi julistettuun Länsi-Ukrainan kansantasavaltaan, joka liittyi 22. tammikuuta 1919 Ukrainan kansantasavaltaan. Puolan–Ukrainan sodassa puolalaiset tulivat Länsi-Ukrainaan keskikesällä 1919 ja neuvostovenäläiset vuotta myöhemmin. Neuvosto-Venäjän ja Puolan välisellä Riian rauhansopimuksella se liitettiin vuodesta 1921 Puolaan, mihin se oli jo kuulunutkin ennen Puolan ensimmäistä jakoa 1772.
Saksan Puolaan-hyökkäyksen 1. syyskuuta 1939 ja Neuvostoliiton Itä-Puolan-intervention 17. syyskuuta jälkeen kuului Galitsia syyskuusta 1939 kesäkuuhun 1941 Ukrainan sosialistiseen neuvostotasavaltaan ja lokakuuhun 1944 saakka Saksan Ukrainan valtakunnankomissariaattiin ja jälleen sen jälkeen Ukrainan sosialistiseen neuvostotasavaltaan.

Volynia

Volyniaan kuuluvat Galitsian pohjoispuolella olevat Volynian ja Rivnen alueet. Ne ovat kuuluneet Kiovan suuriruhtinaskuntaa seuranneeseen Galitsian ja Volynin ruhtinaskuntaan, mitkä joutuivat Puola-Liettuan haltuun sekä kolmannessa Puolan jaossa 1795 Preussin ja Venäjän keskenään jakamiksi.

Pohjois-Bukovina

Bukovina kuuluu puoliksi Romanialle ja se sijaitsee Galitšian eteläpuolella. Siihen liittyy Pohjois-Bukovinana Ukrainan Tšernivtsin alue. Alueen valtasivat venäläiset Osmanien valtakunnalta 1768–1774 kestäneessä Venäjän ja Osmanien valtakunnan välisessä sodassa, mutta se päätyi lopulta Itävallalle ja Itävalta-Unkarin purkauduttua alueen valtasi Etelä-Bukovinaakin hallussaan pitävä Romania 8.–11. marraskuuta 1918. Vuonna 1914 puolueettomaksi julistautunut Romania oli liittynyt 1916 ensimmäiseen maailmansotaan ympärysvaltojen puolelle Itävalta-Unkaria ja Saksaa vastaan. 
Ranskan antauduttua Saksalle toukokuussa 1940 alkoi Neuvostoliitto Saksan kanssa 23. elokuuta 1939 solmimansa sopimuksen salaisen lisäpöytäkirjan perusteella vaatia Romanialta itselleen Venäjän väliaikaisen hallituksen alkuaikoina Romaniaan liittyneen Bessarabian (nykyisin Moldova) lisäksi myös Pohjois-Bukovinaa samoin kuin myös Hertzan aluetta, mistä Romanian oli luovuttava kesällä 1940 Neuvostoliitolle samoin kuin myös Transsilvaniasta Unkarille.
Saadakseen alueensa Neuvostoliitolta takaisin Romania liittyi operaatio Barbarossaan, Saksan hyökkäykseen Neuvostoliittoa vastaan, ottaen Pohjois-Bukovinan haltuunsa heinäkuusta 1941 syyskuuhun 1944 saakka, jolloin Neuvostoliitto sai alueen takaisin.
HMS Coquette (J350)

Palvelus

Alus aloitti heinäkuussa 1944 valmistajan koeajot, joiden päätyttyä 13. heinäkuuta se luovutettiin laivastolle vastaanottotesteihin. Saman aikaisesti alus sai määräyksen liittyä palvelukseenotettaessa 8. miinanraivaajalaivueeseen. Testien ja varustamisen päätyttyä alus siirtyi elokuussa Britteinsaarille koulutukseen ennen operatiivisten tehtävien aloittamista. Syyskuussa alus oli koulutettavana Forthin alueella Port Edgarissa. Koulutuksen jälkeen alus siirtyi lokakuussa Gibraltarille laivueeseensa raivaamaan läntiselle Välimerelle.
Marraskuussa alus siirtyi laivueen mukana Maltalle. Laivue sai joulukuussa määräyksen siirtyä Tarantoon, jonne alus siirtyi laivueen mukana. Alus aloitti raivauksen vielä ennen vuoden vaihdetta. Tammikuussa 1945 alus vapautettiin tehtävästä ja se siirtyi Maltalle huoltoon ja korjattavaksi. Alus määrättiin 12. tammikuuta laivueen johtoalukseksi edellisen johtaluksen HMS Reguluksen upottua Korfun edustan raivauksessa. Alus oli 16. tammikuuta laivueen mukana Korfulla, jossa raivaus jatkui 2. helmikuuta saakka.
Korfun raivausten päätyttyä Coquette liitettiin väliaikaisesti 12. miinanraivaajalaivueeseen Bariin, jonne alus siirtyi yhdessä HMS Rowenan kanssa. Alus palasi laivueeseensa 12. maaliskuuta Tarantossa aloittaen alueen raivaukset. Tehtävän valmistuttua alus lähti laivueineen Maltalle.
Laivue määrättiin huhtikuussa raivaamaan Italian länsirannikolle yhdessä 8. laivueen kanssa. Alus lähti 20. huhtikuuta Maltalta ja se saapui 22. huhtikuuta Livornoon käytyään Napolissa. Genovan sataman raivausten päätyttyä alus palasi 12. toukokuuta laivueineen Maltalle lepoon ja täydennettäväksi, minkä päätyttyä laivue palasi Livornoon vielä toukokuussa.
Miinanraivaus Italian länsirannikolla jatkui, kunnes alus lähti operaation päätyttyä laivueensa mukana takaisin Maltalle 26. kesäkuuta. Heinäkuun alus oli Maltalla raivaten alueen miinoituksia. Elokuussa alus sai laivueineen määräyksen siirtyä Kaukoitään Hong Kongiin. Alus lähti laivueineen Maltalta 25. elokuuta kohti Hong Kongia.
Alus oli laivueineen Brittiläisen Tyynenmeren laivaston lokakuusta 1945 alkaen raivaten Hong Kongin ja Singaporen rannikoilla aina alkuvuoteen 1946 saakka. Alus siirrettiin laivueineen Välimerelle, jossa se Bizertaa tukikohtana pitäen raivasi maaliskuusta alkaen Pohjois-Afrikan rannikolla, kunnes se määrättiin palaamaan Britteinsaarille elokuussa. Britteinsaarilla laivue lakkautettiin, jolloin Coquette poistettiin palveluksesta ja se siirrettiin reserviin.
Alus makasi ankkurissa Harwichissa, kunnes se palautettiin palvelukseen huhtikuussa 1951 kalastuksenvalvontalaivueeseen. Marraskuussa 1956 alus poistettiin jälleen palveluksesta ja se siirrettiin reserviin. Alus sijoitettiin poistolistalle vuonna 1958. Alus myytiin vielä samana vuonna Metal Industriesille romutettavaksi. Alus saapui hinattuna 26. toukokuuta 1958 Rosythiin romutettavaksi.
NRP Santo Antão (P593)

Palvelus

Alus on poistettu palveluksesta.
Frans Hiivanainen

Frans Teofil Hiivanainen (15. elokuuta 1884 Vaasa – 10. helmikuuta 1944) oli suomalainen kuvataiteilija. Hiivanainen oli ensimmäisiä suomenkielisen Etelä-Pohjanmaan maalaustaiteen edustajia. Hän oli vaasalaisen työmiehen poika, jonka vanhemmat olivat lähtöisin Ilmajoelta ja Isostakyröstä. Ensimmäisen näyttelynsä hän järjesti Helsingissä, vaikka työskentelikin suurimman osan ajastaan Vaasassa. Hiivanaisen varhaistuotannon teokset ovat lämpimiä sävyltään mutta niissä on tumma väriasteikko. Piirustuksen ja sommittelun varmuus olivat hänen vahvoja puoliaan. Hiivanaisen varhaistuotanto onkin yhteydessä 1800-luvun naturalismiin.
Hiivanainen opiskeli 1900-luvun alkuvuosina Taideteollisuuskoulussa ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Sen jälkeen hän kuvitti pilalehti Tuulispäätä ja toimitti myöhemmin vaasalaista pilalehti Kulkuria. Pariisin matkallaan 1912 hän sai vaikutteita impressionismista, jolloin hänen otteensa vapautui ja väriasteikko muuttui vaaleaksi ja jopa hehkuvaksi.     
Hiivanaisen merkittävimpiä töitä ovat muun muassa Vaasan tyttökoulun satuaiheiset kuvat sekä Nurmon kirkon raamatulliset maalaukset. Hän toimi väliaikasena piirustuksen opettajana Vaasan lyseossa sekä sen lisäksi Vaasan Taideyhdistyksen opettajana.
Covox Speech Thing

Covox Speech Thing (eli Covox plug) oli PC-tietokoneiden kirjoitinporttiin (LPT) kytkettävä yksinkertainen D/A-muunnin, joka mahdollisti digitoidun äänen tuottamisen. Covox Inc. myi laitetta vuonna 1986 noin 70 Yhdysvaltain dollarin hintaan.
Pian kuitenkin havaittiin, että laite on äärimmäisen yksinkertainen rakentaa kotioloissakin: Laitteen rakentamiseen tarvitaan vain kirjoitinportin liitin, RCA-plugi, 8 20Ω vastusta, 8 10Ω vastusta, sekä 20 kΩ ja 10 kΩ vastukset ja sopivia johtimia. Laite oli siis äärimmäisen halpa verrattuna sen aikaisiin PC-äänikortteihin. Sopivan hyvälaatuisista komponenteista rakennettuna adapteri tuotti varsin hyvää ääntä, joskaan se ei kirjoitinportin hitauden takia yltänyt aivan CD-levyjen tasolle, ja näytetarkkuus oli rajoitettu 8 bittiin. Haittapuolina äänikortteihin verrattuna oli mm. läpiviennin puute, eli kirjoitinta käytettäessä laite piti irrottaa (alkuperäisessä Covoxissa oli läpivienti, mutta vahvistin piti kuitenkin tulostettaessa kytkeä pois tuotettujen häiriöäänien takia), ja myös A/D-muuntimen puute, eli laitteella ei pysty digitoimaan ääntä. Siinä missä äänikortit soittavat äänidataa omatoimisesti muistista DMA:lla, Covoxin tapauksessa soittaminen oli tietokoneen suorittimen vastuulla (tyypillisesti kellokeskeytyksessä), mikä kulutti huomattavasti enemmän suoritinaikaa.
Adapteri säilyi erityisesti demoskenen suosiossa pitkälle 1990-luvulle. Monissa trackereissa, kuten esimerkiksi Scream Trackerissa, on tuki Covoxille.
Halavasepikkä

Kulttuurissa

Halavasepikkä oli myös vuoden 2018 IHME-nykytaidefestivaalin keskiössä, sillä vuoden 2018 tilausteoksen aihe, Henrik Håkanssonin elokuva THE BEETLE käsittelee lajia. Teos käsittelee kuoriaisen kautta ympäristökysymyksiä sekä ihmisen ja muiden lajien suhdetta.
Halavasepikkä on Vantaalla Mätäojan läheisyydessä vuosittain järjestettävän Louhela Jam -musiikkitapahtuman maskotti. Vuoden 2018 tapahtumaa varten perustivat paikalliset toimijat lastenmusiikkiin suuntautuneen yhtyeen Zepikät.
Horuksen silmä

Horuksen silmä on muinaisegyptiläinen suojeluksen, kuninkaallisen vallan ja terveyden symboli. Sen egyptinkielinen nimi on Wedjat, ja symbolin henkilöitymä on Wadjet-jumalatar. Symboli tunnetaan myös Ran silmänä.
Wedjat kuvaa joko ihmisen tai haukan silmää. Silmän alapuolella on haukan poskea jäljittelevä muoto ja sen vieressä "kyynelkanava", joka muistuttaa gepardin kasvokuviointia. Egyptiläisessä mytologiassa myös gepardi liitettiin taivaaseen, koska sen turkin kuvioinnin nähtiin muistuttavan tähtiä.
Wedjatia käytettiin Egyptissä yleisesti amulettina. Sitä kannettiin kaulassa, se kuvattiin vainajien arkuissa ja merimiehet maalasivat sen laivan keulaan suojelemaan vaaroilta.
Horus oli taivaan haukkapäinen jumala, ja taivaankappaleet aurinko ja kuu miellettiin tämän silmiksi, niin että aurinko oli oikea ja kuu vasen silmä. Oikea silmä yhdistyi näin myös auringonjumala Rahan ja vasen yhdistettiin toisinaan kuunjumaliin Thotiin tai Khonsuun.
Legendan mukaan Horuksen silmä vaurioitui tämän kamppaillessa setäänsä Sethiä vastaan. Horus sai kuitenkin silmänsä takaisin, ja nimen wedjat arvellaan tarkoittavan "Kokonaista" tai "Korjattua".
HMS Inflexible (1907)

Palvelus

Palvelukseen oton jälkeen HMS Inflexible liitettiin osaksi Noreen sijoitettuja Kotilaivaston yksiköitä. HMS Inflexible teki matkan Kanadaan ja takaisin ennätysajassa 1909 mukanaan silloinen Walesin prinssi (myöhemmin kuningas Yrjö V). Alus osallistui myös laivastonäyttelyyn Spitheadissä 1910. Aluksen keula vaurioitui törmäyksessä taistelulaiva HMS Bellerophonin kanssa 26. toukokuuta 1911. Korjausten vuoksi alus oli telakalla marraskuuhun saakka. Telakalla ollessa aluksen savupiippua korotettiin kuudella tuumalla.

Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäisen maailmansodan syttyessä HMS Inflexible palveli Välimeren laivaston lippulaivana ja osallistui saksalaisten risteilijöiden SMS Goebenin ja SMS Breslaun ahdisteluun 4.-10. elokuuta 1914. Aluksen käskettiin palata Englantiin 19. elokuuta.
HMS Inflexible osallistui Shetlannin vesialueilla partiointiin 1.-10. lokakuuta suojaten joukkojenkuljetuksia. Alus siirrettiin Etelä-Atlantille 4. marraskuuta brittilaivaston kärsittyä tappion Coronelin taistelussa. HMS Inflexible saapui Falklandille 7. joulukuuta ja osallistui seuraavana päivänä Falklandsaarten taisteluun, jossa se avusti amiraali Graf Maximilian von Speen komentaman Saksan Itä-Aasian laivaston tuhoamisessa. HMS Inflexible ei kärsinyt vaurioita taistelussa.
HMS Inflexibleä ei tarvittu kauempaa Etelä-Atlantilla, joten sen käskettiin palata Välimerelle 19. joulukuuta. Matkalla Välimerelle alus pysähtyi Gibraltarilla huollossa ja jatkoi sitten matkaansa. Saavuttuaan Välimeren laivastoon alus 24. tammikuuta 1915 otti vastaan lippulaivan tehtävät Dardanellien operaatioissa. Laivaston yrittäessä läpimurtoa Dardanellien salmessa alukseen asui kaksi turkkilaisen linnakkeen ampumaa kranaattia 18. maaliskuuta, jolloin yhdeksän miehistön jäsentä kuoli. Myöhemmin samana päivänä alus ajoi miinaan, minkä jälkeen aluksen oli vetäydyttävä taistelusta saatuaan vuodon.
HMS Inflexible korjattiin Maltalla ja Gibraltarilla, minkä jälkeen alus palasi Englantiin. Alus liitettiin paluunsa jälkeen Suuren laivaston 3. Taisteluristeilijäviirikköön 19. kesäkuuta.  HMS Inflexible oli mukana Skagerrakin taistelussa 3. Taisteluristeilijäviirikön mukana 31. toukokuuta 1916. Alus ei saanut taistelussa vaurioita. Alus oli mukana laivasto-osastossa, joka yritti saada taistelukosketuksen Saksan avomerilaivastoon elokuussa, mutta ilman tulosta.
HMS Inflexible vaurioitui lievästi törmättyään sukellusvene K22:n kanssa 1. helmikuuta 1918. Alus oli vastaanottamassa Scapa Flowssa antautuvaa Saksan avomerilaivastoa 21. marraskuuta.

Sodan jälkeen

HMS Inflexible asetettiin reserviin tammikuussa 1919 ja poistettiin palveluskäytöstä 31. maaliskuuta 1920. Chile esitti 1920 halunsa ostaa aluksen, mutta kauppa ei koskaan toteutunut. Alus myytiin romutettavaksi joulukuussa 1922 Washingtonin laivastosopimuksen mukaisesti ja romutettiin 1923 Saksassa.
Hayanami

Palvelus

Hayanami osallistui kesällä 1944 32. hävittäjäviirikön mukana Mariaanien taisteluihin.
Yhdysvaltain laivaston sukellusvene USS Harder upotti torpedoimalla 7. kesäkuuta 1944 Hayanamin lähellä Tawitawia, 65 kilometriä Borneosta itään. Laiva räjähti ja upposi nopeasti, jolloin 208 miehistön jäsentä kuoli. Urakaze pelasti 45 henkiinjäänyttä.
Raatihuoneentori (Viipuri)

Raatihuoneentori (ven. Соборная площадь, Sobornaja ploštšad eli "Katedraalinaukio") on Viipurin keskustassa sijaitseva aukio. Sen keskeisin rakennus on Viipurin ortodoksisen hiippakunnan entinen pääkirkko Kristuksen kirkastumisen katedraali, joka tunnetaan myös Preobrašenskin katedraalin nimellä.

Historia

Nykyisin Raatihuoneentorina tunnettu aukio syntyi 1580-luvun lopulla, kun keskiaikaisen kaupunginmuurin itäpuolelle rakennettiin Sarvilinnoituksen nimellä tunnettu muuri. Niiden väliin jäävälle alueelle muodostui uusi Vallin kaupunginosa, jonka keskelle oli asemakaavassa merkitty suuri aukio. Sitä kutsuttiin aluksi Suurtoriksi ja myöhemmin kaupungin siirryttyä Venäjän haltuun oli nimenä jonkin aikaa Katariinantori keisarinna Katariina II:n mukaan. Hänen kuolemansa jälkeen 1800-luvun alussa nimeksi vakiintui Katedraalintori tai Raatihuoneentori. Käytössä on ollut myös nimitys Uusi raatihuoneentori erotuksena lännenpänä sijaitsevasta Vanhan raatihuoneen torista eli nykyisestä Torkkeli Knuutinpojan torista.

Torin ja ympäristön rakennuksia

Keskellä Raatihuoneentoria sijaitsee Kristuksen kirkastumisen katedraali, joka rakennettiin Katariina II:n käskystä hänen vuonna 1783 tekemänsä vierailun jälkeen ja se valmistui 1789. Torin itälaidalla katedraalin takana on vuonna 1885 arkkitehti N. A. Courvoisierin piirustusten mukaan valmistunut entinen Venäläisen siviililukion rakennus, johon Suomen itsenäistymisen jälkeen muutti Viipurin suomalainen lyseo. Tiloissa toimii edelleen koulu. Raatihuoneentorin etelälaidalla kulkee Vahtitorninkatu (ven. Ulitsa Storoževoj Bashni), jonka varrella ovat arvokas 1770-luvun lopulla valmistunut Viipurin hovioikeuden talo sekä hovioikeuden presidentin virka-asunnoksi valmistunut Ernst Lohrmannin suunnittelema rakennus vuodelta 1847. Hovioikeuden talo on nykyään koulurakennuksena ja virka-asunto puolestaan lastentarhana.
Torin länsilaidalla on nykyään enää yksi takennus, jossa vuodesta 1962 lähtien on toiminut elokuvateatteri. Se saneerattiin talvisodan pommituksissa pahoin tuhoutuneen Viipurin kaupungintalon tiloihin. Vieressä oli vuonna 1834 valmistunut Seurahuone, jonka oli suunnitellut arkkitehti Anders Fredrik Granstedt. Rakennus kuitenkin tuhoutui talvisodan aikana. Torin pohjoispuolta rajaa entinen Linnankatu (nyk. Krepostnaja ulitsa), jonka takana sijaitsee Suomessa paremmin Torkkelinpuistona tunnettu Lenininpuisto.
Håvard Klemetsen

Arvokilpailut

Klemetsen oli Norjan joukkueessa voittamassa joukkuekilpailun maailmanmestaruutta Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2005. Samoissa MM-kilpailuissa hän sijoittui normaalikilpailussa 20:nneksi. Sapporon MM-kilpailuissa 2007 Klemetsen saavutti uransa toisen arvokisamitalin, kun Norja sijoittui pronssille joukkuekilpailussa. Henkilökohtaisissa kilpailuissa Klemetsen oli normaalikilpailussa kuudestoista ja sprintissä yhdeksästoista. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän oli suurmäen kilpailussa neljäs, normaalimäen kilpailussa kymmenes ja oli mukana pronssia voittaneessa Norjan normaalimäen sekä suurmäen joukkueessa. Val di Fiemmen MM-kisoissa 2013 hän oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa viides ja suurmäessä yhdeksäs. Normaalimäen joukkuekilpailusta Klemetsen voitti hopeaa Norjan joukkueen kanssa. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sai joukkuekilpailussa hopeaa, parisprintissä pronssia parinaan Magnus Moan sekä sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa viidenneksi ja suurmäen vastaavassa kilpailussa 11:nneksi.
Torinon talviolympialaisissa 2006 Klemetsen sijoittui normaalikilpailussa 20:nneksi ja sprintissä 40:nneksi. Sotšissa vuonna 2014 hän oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa kymmenes, suurmäessä yhdeksäs ja voitti joukkuekilpailussa kultaa.

Maailmancup

Klemetsen voitti maailmancupin normaalimäen Gundersen-kilpailun Lillehammerissa joulukuussa 2011. Aiemmin hän oli maailmancupissa sijoittunut parhaimmillaan kaksi kertaa neljänneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kaudella 2011–2012 kymmenes. Hän sijoittui toiseksi sakkokierroskilpailussa Lillehammerissa marraskuussa 2012. Joulukuussa 2013 Klemetsen sijoittui toiseksi sekä Ramsaun että Schonachin kilpailussa. Tammikuussa 2014 hän oli toinen Seefeldin kolmannessa kilpailussa. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa viidenneksi kaudella 2013–2014. Tammikuussa 2015 hän oli toinen Seefeldissä ja kolmas Sapporossa. Kauden 2014–2015 kokonaiskilpailussa hän oli kuudes.
Klemetsen ilmoitti kauden 2017 jälkeen uransa olevan päätepisteessään.
Andre Ward

Amatööriura

Oaklandista kotoisin oleva urheilullisesti lahjakas Ward aloitti nyrkkeilyuransa nyrkkeilijäisänä innoittamana. Amatöörinä Ward voitti käymistään otteluista 115 ja hävisi vain viisi. Viimeisen tappionsa hän kärsi vuonna 1996. Amatöörinä hän voitti Yhdysvaltain mestaruuden keskisarjassa vuonna 2001 ja raskaassa keskisarjassa 2003. Amatööriura kulminoitui olympiakultaan 2004 Ateenassa, missä hänestä tuli Yhdysvaltain ensimmäinen nyrkkeilyn kultamitalisti sitten vuoden 1996.

Ammattilaisura

Olympiavoittonsa jälkeen Ward ryhtyi ammattilaiseksi. Ensimmäisessä ammattilaisottelussaan joulukuussa 2004 hän voitti Chris Molinan teknisellä tyrmäyksellä.
Voitettuaan 16 ensimmäistä otteluaan paidattomana Ward pääsi 20. kesäkuuta 2008 iskemään WBO-liiton Pohjois-Amerikan NABO-tittelistä Jerson Raveloa vastaan ja voitti ottelun kahdeksannen erän teknisellä tyrmäyksellä. Hän puolusti titteliään 26. helmikuuta Henry Buchanania vastaan ottelussa, jossa panoksena oli myös Yhdysvaltain mestaruus ja voitti ottelun kaikin tuomariäänin. Saman vuoden toukokuussa Ward puolusti titteliään Edison Mirandaa vastaan niin ikään voitolla kaikin tuomariäänin.
Ward pääsi mukaan kuuden huipputason ylemmän keskisarjan nyrkkeilijän Super Six -turnaukseen. Ensimmäisessä ottelussaan hän voitti tanskalaisen Mikkel Kesslerin ja vei samalla Kesslerin WBA-liiton ylemmän keskisarjan mestaruusvyön.
Ylemmässä keskisarjassa käydyn Super Six -turnauksen jälkeen Ward on noussut painoluokkaa ylemmäs raskaaseen keskisarjaan.
19. marraskuuta 2016 Ward kohtasi raskaan keskisarjan IBF ja WBO liittojen mestari Sergey Kovalevin. Käydyssä ottelussa Ward voitti Kovalevin 12 eräisen ottelun päätteeksi.
Arthur puilla paljailla

Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen kirjoitti naurua olevan tarjolla vain parin kolmen vitsin ja Dudleyn sympaattisen persoonan verran. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä
Matias Saxberg

Matias Saxberg (s. 1787- k. 1. lokakuuta 1861, Keuruu) oli suomalainen lukkari ja murhamies Keuruun pitäjästä.

Elämä

Saxberg toimi Keuruun pääseurakunnan lukkarina vuosina 1816-1861. Hänen veljenpoikansa oli kansan-pelimanni Herman Saxberg.
Saxbergin sanotaan olleen virkaansa sopimaton. Hän harjoitti laajaa rahanlainaustoimintaa, ja kerrotaan, että hänellä olisi ollut parikymmentä aviotonta lasta eri puolilla pitäjää .

Murha

Lukkarina toimiessaan hän murhasi paljain käsin pahoinpitelemällä nuoren paimentytön 23.8.1839. Murha tapahtui hänen viran puolesta saamallaan pellolla lähellä hänen omaa Könttärin tilaansa. Paimentyttö oli 21-vuotias Eeva Maria Matintytär ja hänen paimentamansa karja oli päässyt lukkarin pellolle syömään. Eeva Marian ruumiinavauksen suoritti sen aikainen piirilääkäri Wolmar Schildt.
Oikeudessa Saxberg tuomittiin aluksi kuolemaan, samoin Vaasan hovioikeudessa, mutta senaatin oikeusosaston käsittelyn jälkeen tuomio muutettiin 144 hopearuplan sakkorangaistukseksi ja yhden päivän kirkkorangaistukseen (ts. häpeärangaistukseksi kirkon häpeäpenkissä).

Tuomion jälkeinen elämä

Kuolemantuomion muututtua sakkorangaistukseksi Saxberg jatkoi Keuruun pääseurakunnan lukkarina. Vuonna 1861 Saxberg avopuolisoineen joutui kaksoismurhan uhriksi. Murhat teki kolme Antti Könttärin palkkaamaa työmiestä. Syynä murhiin pidettiin kiistaa syytingistä.

Murhasta kirjoitettu

Murhasta ja sen vaikutuksista on kirjoitettu varmuudella ainakin kaksi arkkiveisua. Professori Matti Peltonen on löytänyt arkistoista yhden. Toisen arkkiveisun löysi bibliofiili Pekka Moisio vuonna 2009 eräästä 1840-luvulla käsinkirjoitetusta laulukirjasta .
Murhasta kerrotaan Lydia Hällforsin muistelmissa, joka on ensimmäinen suomenkielisen naisen kirjoittama omaelämäkerta .
Frohnleiten

Frohnleiten on kaupunki Steiermarkin osavaltiossa Itävallassa. Siellä oli vuonna 2005 6 344 asukasta.
Frohnleiten on yksi Graz-Umgebungin piirin asutuskeskuksista. Se sijaitsee Mur-joella 25 kilometriä pohjoiseen osavaltion pääkaupungista Grazista. Kaupungin pinta-ala on 127,6 neliökilometriä ja korkeus merenpinnasta 438 metriä.
Frohnleiten perustettiin 1200-luvun loppupuolella nimellä "Freyleiten". Vuonna 1519 kaupunki nimettiin Frohnleiteniksi.
Kaupunkia palvelee rautatieasema, josta on säännölliset yhteydet Graziin sekä Bruck an der Muriin.
Pierre Rémond de Montmort

Pierre Rémond, myöhemmin Pierre Rémond de Montmort, (27. lokakuuta 1678 Pariisi, Ranska – 7. lokakuuta 1719 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen matemaatikko, joka tutki erityisesti todennäköisyyttä sekä sovelsi sitä uhkapeleihin. De Montmort oli myös ensimmäinen, joka yhdisti Blaise Pascalin nimen Pascalin kolmioon.

Elämäkerta

De Montmort syntyi Pariisissa vuonna 1678. Hänen vanhempansa olivat François Montmort ja Marguerite Rallu. De Montmortin isä tahtoi poikansa opiskelevan lakia. Pierre kuitenkin kapinoitsi isäänsä vastaan eikä suostunut tottelemaan isänsä tahtoa. De Montmortin ja hänen isänsä välit katkesivat ja de Montmort lähti kotoaan 18-vuotiaana ja päätti matkustaa ulkomaille. Hän matkusti Britanniaan kierrellen maata jonkin aikaa ennen kuin muutti Alankomaiden seudulle, josta hän jatkoi edelleen Saksaan tavaten siellä serkkunsa. Saksassa de Montmort luki Nicolas Malebranchen La Recherche de la Vérité -teosta. Kirja vaikutti häneen merkittävistä ja sen pohjalta hän halusi tehdä sovinnon isänsä kanssa. 21-vuotiaana de Montmort palasi Ranskaan, missä hän aloitti opinnot Malebranchen oppilaana. Malebranche opetti hänelle filosofiaa, descartesilaista fysiikkaa sekä uudenlaista algebraa ja geometriaa.
De Montmortin isä kuoli poikansa ollessa 22-vuotias, minkä seurauksena de Montmort sai aatelissukuiselta isältään suuren perinnön. De Montmort asui suurimman osan elämästään tilallaan Château de Montmortissa, kutsuen luoksensa sen ajan matematiikan kärkinimiä. Esimerkiksi Nicolaus I Bernoulli asui hänen luonaan kolme kuukautta.
De Montmort sai mainetta julkaisemallaan teoksella Essay d'analyse sur les jeux de hazard (1708). Teos käsittelee todennäköisyyslaskentaa ja sisältää useita kombinatorisia ongelmia.
De Montmort valittiin vuonna 1715 Royal Societyn jäseneksi ja seuraavana vuonna Académie des Sciences’n jäseneksi.