google/wiki40b huggingface dataset:
Taaperniemi

Kyläkuva

Taaperniemi sijaitsi Suomelle kuuluessaan Muolaan kunnan länsiosassa Muolaanjärven rannalla noin 12 kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta länteen. Taaperniemen naapurikyliä olivat etelässä Perkjärvi ja Keskikylään kuuluva Norkkola, idässä Muolaanjärven toisella puolella Oinala ja Vihola sekä lännessä valtion omistama Pällilän kruununpuisto. Taaperniemeen kuului myös erillinen metsäpalsta varsinaisen kylän itäpuolella, joiden välissä oli Viholan ja Keskikylään kuuluvien Pyykkölän, Orolan ja Jääskelän kylien metsäpalstat.
Varsinaisen kylän itäpuolella oli Metsäkyläksi kutsuttu kulmakunta ja Metsäkylän itäpuolella vielä Suurniemen taloryhmä, joka virallisesti kuului Viholan kylään. Taaperniemen pinta-ala oli vuonna 1936 yhteensä 12,58 neliökilometriä, josta oli peltoa 253 hehtaaria, niittyä 11 hehtaaria ja metsää 989 hehtaaria. Taaperniemestä johti kylätie etelään Keskikylään ja pikkutie pohjoiseen Metsäkylän ja Suurniemen kulmakuntien kautta Ylä-Hotokan kylään. Kylän pellot olivat keskittyneet Muolaanjärven rannalle.
Taaperniemen koulupiiri perustettiin vuonna 1913 ja se aloitti toimintansa samana vuonna vuokratiloissa. Vuodesta 1926 koulu toimi supistettuna kansakouluna. Oma koulurakennus valmistui vuonna 1923 ja se tuhoutui talvisodassa.

Sota-aika

Taaperniemen alueen väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäivät taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen, jossa Taaperniemen asukkaat asutettiin Humppilaan.
Eläinoikeusliike

Eläinoikeusliike on kansanliike, joka ajaa eläinten oikeuksia. Liikkeen tavoitteena on poistaa moraalinen ja laillinen erottelu ihmisten ja muiden eläinten välillä sekä lopettaa eläinten hyväksikäyttö tieteessä, viihteessä, ruoantuotannossa ja vaateteollisuudessa.

Historia

Eläinoikeusliikkeen synty ajoitetaan usein Peter Singerin Oikeutta eläimille -kirjan julkaisuun 1975 ja siitä syntyseen keskusteluun. Singerin käyttämä lajisorto-termi eli spesismi oli otettu käyttöön jo 1970-luvun alussa.
Ennen Singerin kirjan julkaisua Isossa-Britanniassa oli jo syntynyt 1960-luvulla Hunters Saboteurs Association -niminen liike yläluokan harrastaman urheilumetsästyksen vastustamiseksi, ja myöhemmin vuonna 1972 sitä radikaalimpi Band of Mercy. Band of Mercyn aktivistit perustivat vuonna 1976 Animal Liberation Frontin, joka teki jo samana vuonna useita iskuja eläinkoelaboratoreihin. ALF:n nimissä alettiin tehdä iskuja ympäri maailmaa, ensin Yhdysvalloissa, Ranskassa ja Hollannissa 1979. Ruotsiin iskut levisivät 1985, Suomessa ensimmäiset iskut tekivät ”kettutytöt” vuonna 1995. Maailman suurin eläinoikeusjärjestö, People for the Ethical Treatment of Animals eli PETA, perustettiin Yhdysvalloissa 1980.

Toiminnan muodot

Nykyinen eläinaktivismi keskittyy ennen kaikkea eläimiä hyödyntäviä tehomaatalouden muotoja vastaan. Lisäksi tärkeinä kohteina ovat turkistarhaus ja eläinkokeet. Aktivismi voi olla esimerkiksi tiedottamista, poliittisten päättäjien lobbausta tai medianäkyvyyden hakemista erilaisilla kampanjoilla ja tapahtumilla. Tähän voi sisältyä myös kansalaistottelemattomuutta. Paljon huomiota ovat herättäneet suoran aktivismin muodot, joissa käytetään laittomia keinoja. Mielipiteet tällaisen toiminnan suhteen jakavat eläinaktivistien kenttää. Useimmat eläinsuojelujärjestöt ovat sitä mieltä, että laittomien keinojen käyttö ei ole hyväksyttävää, minkä lisäksi se vaikeuttaa heidän mukaansa pitkäjännitteistä eläinsuojelutoimintaa.

Suora toiminta

Eläinaktivismin äärimmäiset muodot ovat iskut turkistarhoille ja koe-eläinlaboratorioihin tai turkisten sotkeminen spray-maalilla. Tyypillisellä turkistarhaiskulla eläinaktivistit yrittävät päästää mahdollisimman monta turkiseläintä, tavallisesti minkkiä, ulos häkeistään. Joskus kettujen turkit värjätään esimerkiksi hennalla. Usein myös tuhotaan sukutauluja, jolloin eläinten jalostaminen vaikeutuu. Eläinten vapauttaminen häkeistä tuhoaa myös jalostustiedot, sillä tarhaaja ei enää tiedä, mikä eläin oli missäkin häkissä.
Kahden tutkimuksen mukaan asenteet eläinoikeusjärjestöjen toimintatapoihin, kuten suoraan toimintaan vaihtelevat paljon eläinoikeusyhteisön sisällä. Kahdessa tutkimuksessa 50 % ja 39 % aktivisteista ei kannattanut suoraa toimintaa.
Iiristunnistus

Iiristunnistus on silmän iiriksen tunnistamiseen perustuva biometrinen tunnistamisen tapa. Iiristunnistusta pidetään luotettavana tunnistautumistapana, sillä se on tarkka, ja iiris kehittyy jo raskausvaiheessa ja sen pigmentointi ensimmäisten elinvuosien aikana. Tosin joidenkin tutkimusten mukaan iiris muuttuu ihmisen ikääntyessä, ja tunnistus saattaa siitä syystä epäonnistua. Eri tutkimukset ovat kuitenkin antaneet erilaisia tuloksia aiheesta. Iiristunnistusta käytetään tunnistautumistapana joillakin valtionrajoilla. Se yleistyi älypuhelimissa 2010-luvun puolivälissä. Ensimmäisellä käyttökerralla iiristunnistukseen vaadittavan infrapunakamerakuvan ottaminen vie vajaan minuutin, mutta myöhemmin iiristunnistus kestää muutaman sekunnin.
Philippe Muller

Philippe Muller (s. 1946 Alsace) on ranskalainen sellisti.
Muller kasvoi Alsacessa sekä ranskalaisten että saksalaisten musiikkitraditioiden piirissä. Hän perusti vuonna 1970 pianotrion Jacques Rouvierin ja Jean-Jacques Kantorowin kanssa. Seitsemän vuoden ajan hän työskenteli Pierre Boulezin perustaman Ensemble Intercontemporainin kanssa. Vuonna 1979 hän seurasi omaa opettajaansa André Navarraa Pariisin konservatorion sellonsoiton opettajana. Hänen muita opettajiaan olivat aikoinaan Paul Tortelier ja Mstislav Rostropovitš. Toimittuaan 35 vuoden ajan Pariisin konservatorion henkilökunnassa Muller siirtyi professorina Manhattan School of Musiciin. Mestarikursseja hän on pitänyt muun muassa Kiotossa. Hän on esiintynyt enimmäkseen Euroopassa, mutta myös Kanadassa, Yhdysvalloissa, Latinalaisessa Amerikassa, Japanissa ja Koreassa. 
Mullerin ohjelmistoon ovat kuuluneet Johann Sebastian Bachin kaikki sellosarjat sekä musiikkia sellaisilta säveltäjiltä kuin Antonio Vivaldi, Ludwig van Beethoven, Johannes Brahms, Gabriel Fauré, Maurice Ravel, Bohuslav Martinů, Ivo Malec ja Michel Merlet. Mullerin soittama instrumentti on vuoden 1756 Gennaro Gagliano -sello.
Sani Kaita

Seurajoukkueura

Kaita siirtyi kaudeksi 2005–2006 alankomaalaiseen Sparta Rotterdamiin. Syyskuussa 2008 hän teki sopimuksen ranskalaisseura Monacon kanssa, mutta siirtyi lainasopimuksella 13. tammikuuta 2009 venäläiseen Kuban Krasnodariin. 25. elokuuta 2009 hän teki uuden lainasopimuksen Lokomotiv Moskovan kanssa ja pelasi siellä joulukuun 2009 loppuun asti. 25. helmikuuta 2010 hän siirtyi jälleen lainalle tällä kertaa Alania Vladikavkaziin.

Maajoukkueura

Kaita valittiin Nigerian maajoukkueeseen vuoden 2010 MM-kilpailuihin. Hänestä tuli ensimmäinen nigerialaispelaaja, joka on ajettu punaisella kortilla ulos kentältä MM-kilpailuissa, kun hän yritti potkaista vastustajan pelaaja Vassilis Torosidisia turnauksen toisella ottelukierroksella.
Emilia Appelgren

Emilia Appelgren (9. toukokuuta 1840 Pudasjärvi – 9. kesäkuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen maisemamaalari. Maisemamaalarina Appelgren oli poikkeus ajan maalaustaiteessa, sillä tuolloin naistaiteilijoiden aiheita olivat lähinnä henkilökuvat, joita tunnetaan muutamia myös hänen tuotannossaan. Hän aloitti uransa 1850-1860 -lukujen vaihteessa.
Naga (Sudan)

Naga (myös Naqa) on temppelialue muinaisen Meroen eteläpuolella nykyisessä Sudanissa. Sen tärkeimpiä rakennuttajia olivat ajanlaskun alun molemmin puolin hallinneet Meroen (Kušin) kuningas Natakamani ja kuningatar Amanitare. Rakennuksista merkittävin on kušilaiselle soturijumalalle Apedemakille omistettu leijonatemppeli. Amonin temppelissä on sekä egyptiläisiä että roomalaisia piirteitä. Monet rakennuksista ovat säilyneet meidän päiviimme saakka.
Houda Miled

Ura

Miled aloitti judon harrastamisen noin 12-vuotiaana ja osallistui myöhemmin vuonna 2002 järjestettyyn alle 17-vuotiaiden Portugalin avoimeen, jossa tuloksena oli kultaa.

2008

Miled aloitti vuoden 2008 kisaamalla helmikuussa Super maailmancupissa Pariisissa ja Hampurissa alle 78-kiloisten sarjassa. Pariisin kisoissa hän sijoittui seitsemänneksi. Saksassa Miled sijoittui lopulta viidenneksi hävittyään pronssiottelun Sae Nakazawalle. Maaliskuussa Miled osallistui Tunisian mestaruuskisoihin, jossa hän voitti kultaa alle 78-kiloisten sarjassa voitettuaan loppuottelussa Chedlya Ghlissin. Miled kilpaili seuraavan kerran toukokuussa Afrikan-mestaruuskilpailuissa, Adagirissa, Marokossa. Hän saavutti kisoissa kultaa alle 78-kiloisten sarjassa voitettuaan loppuottelussa Vivian Yusufin. Miledin vuoden viimeinen turnaus oli vuoden 2008 Pekingin olympialaiset, jotka olivat samalla hänen ensimmäiset Olympialaiset. Miled kilpaili alle 78-kiloisten sarjassa, jossa hän eteni suoraan neljännesvälieriin. Miled hävisi ottelussa Ranskan Stéphanie Possamaïlle.

2012

Miledin ensimmäinen turnaus oli vuoden 2012 Maailmancup Bulgariassa. Hän kilpaili alle 70-kiloisten sarjassa, jossa Miled saavutti kultaa voitettuaan loppuottelussa Naranjargal Tsend-Ayush. Hän voitti kisojen aikana muun muassa maailmanmestari Karen Nuniran ja marokkolaisen Asma Niangin ipponilla. Noin viikkoa myöhemmin Miled osallistui Pariisissa käytyyn IJF Grand Slam turnaukseen. Hän sijoittui viidenneksi hävittyään pronssiottelussa Lucie Décosselle. Miled osallistui vuoden toiseen Maailmancupiin 11. helmikuuta Bulgariassa, jossa hän jäi tällä kertaa viidenneksi. Miled hävisi pronssiottelussa Yuri Alvearille. Miled osallistui vielä kolmannen kerran maailmancupiin 26. helmikuuta, mutta hävisi ensimmäisessä ottelussaan Kyong Soille, joka lopulta voitti turnauksessa kultaa. Huhtikuussa Miled osallistui Afrikan-mestaruuskisoihin hallitsevana Afrikan-mestarina. Kisat toimivat samalla karsintoina tuleviin Lontoon olympialaisiin. Miled eteni aina loppuotteluun saakka, jossa hän voitti Antónia Moreiran. Olympialaisissa Miled kohtasi ainoassa ottelussaan Fei Chenin, jolle hän hävisi ipponilla.
Kari Kulmala

Poliittinen ura

Kulmala valittiin Rääkkylän kunnanvaltuustoon vuoden 2008 kunnallisvaaleissa 109 äänellä ja uudelleen 165 äänellä vuoden 2012 vaaleissa. Kuntavaaleissa 2017 Kulmala valittiin kolmannelle valtuustokaudelle 141 äänellä.
Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Kulmala sai 2 761 ääntä Pohjois-Karjalan vaalipiiristä jääden varasijalle. Vaaleissa 2015 hän oli ehdolla uudesta Savo-Karjalan vaalipiiristä ja tuli valituksi eduskuntaan 5 188 äänellä.
13. kesäkuuta 2017 Kulmala ilmoitti eroavansa perussuomalaisista puolueen puheenjohtajavaihdoksen takia. Hän kuului Sininen tulevaisuus -eduskuntaryhmään.
Kulmala oli ehdolla vuoden 2019 eduskuntavaaleissa mutta jäi valitsematta. Hän kertoi aikovansa palata poliisiksi.
Kulmala valittiin Sinisen tulevaisuuden uudeksi puheenjohtajaksi puoluekokouksessa 8. kesäkuuta 2019.
Tšarodan piiri

Tšarodan piiri (ven. Чародинский район, Tšarodinski raion, avaariksi ЧIарада район, Tšarada raion) on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1156,8 neliökilometriä. Asukkaita on 11 300 henkeä (vuonna 2010).
Tšarodan piiri sijaitsee Dagestanin länsiosan vuoristoseudulla. Se rajoittuu pohjoisessa Šamilin ja Gunibin, idässä Lakin, etelässä Rutulin ja lännessä Tljaratan piireihin. Seudulta saa alkunsa Karakoisujoki.
Piiriin kuuluu 12 maalaiskuntaa: Artšib, Dusrah, Gilib, Gotšada, Gotšob, Irib, Magar, Muguruh, Šalib, Sumeta, Tšaroda ja Tsurib. Hallinnollinen keskus on Tsuribin kylä, josta on 187 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Mahatškalaan. Asutuskeskuksia on yhteensä 53. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 98,4 % on avaareja ja 1,4 % lakeja. Avaareiksi on luettu myös artšit, joita lienee noin tuhat henkeä. Kaupunkiväestöä ei ole.
Seudun pääelinkeino on karjanhoito, joka tuottaa lihaa, maitoa ja villaa. Karjan talvilaitumet sijaitsevat Dagestanin tasankoseudulla. Teollisuutta edustavat pienet leipomot. Piiristä on maantieyhteys Gunibin ja Levašin kautta Buinakskiin.
Piirissä toimii 11 lastentarhaa ja 47 koulua, joiden yhteydessä on 7 asuntolaa. Kulttuurilaitoksia ovat lasten taidekoulu, 28 kerhotaloa, 24 kirjastoa, museo ja kansanteatteri. Nähtävyyksiin kuuluvat Tsuldan ja Gotšobin historialliset rakennukset sekä Tširhaljun vesiputous.
Paikallislehtenä ilmestyy avaarinkielinen Tšarada.
Fojavuoret

Fojavuoret (indonesiaksi Pegunungan Foja) on vuorijono Uuden Guinean saaren pohjoisrannikolla, Mamberamo-joen pohjoispuolella.
Fojavuoret ovat täysin koskematonta aluetta. Maasto on läheisten Van Rees -vuorten tapaan erittäin vaikeakulkuista mikä on estänyt tehokkaasti metsähakkuiden lisäksi myös ihmisten liikkumisen alueella. Alue on tiheää metsää, jonka valtapuulajeja ovat Araucaria cunninghamii, Podocarpus neriifolius, Agathis labillardieri, Calophyllum sekä Palaquium.
Vuonna 2005 alueelle suunnattu amerikkalainen tutkimusretkikunta löysi Fojavuorilta useita aikaisemmin tuntemattomia eläin- ja kasvilajeja. Näihin kuuluu: uusi mesikkolaji, 20 sammakkolajia, neljä perhoslajia, viisi palmulajia sekä alppiruusu, jolla on 15cm läpimittaiset kukat.
Vuonna 2007 retkikunta löysi mm. entuudestaan tuntemattoman kääpiöpussiunikeon sekä 1,4 kg:n painoisen jättiläisrotan ja kuvasi useita lintulajeja, joista ei ollut koskaan ennen saatu valokuvaa.
Tulon derivoimissääntö

Esimerkki 1

Derivoidaan ƒ(x) = x² sin(x). Koska x²:n derivaatta on 2x ja sin(x):n derivaatta on cos(x), niin tulon derivoimissääntöä käyttämällä saadaan ƒ '(x) = 2x sin(x) + x²cos(x).

Useamman kuin kahden funktion tulo

Tulon derivoimissääntöä voidaan käyttää myös useamman kuin kahden funktion yhtälöille. Esimerkiksi kolmen funktion tulon derivaatta on
(u\cdot v\cdot w)'=u'\cdot v\cdot w+u\cdot v'\cdot w+u\cdot v\cdot w'
Neljännen sukupolven pelikonsolit

Pelikonsoleiden neljäs sukupolvi oli markkinoilla noin vuodesta 1988 vuoteen 1995. Sukupolvea sanotaan myös 16-bittisten konsoleiden sukupolveksi.
Sukupolven ensimmäinen konsoli oli NEC-yhtiön julkaisema PC Engine (julkaistu nimellä TurboGrafx-16 pohjois-amerikassa).
Sukupolven toinen merkittävä konsolijulkaisu Sega Mega Drive julkaistiin pohjois-amerikassa nimellä Sega Genesis.
Japanissa Super Famicom nimellä tunnettu Super Nintendo Entertainment System (SNES) oli sukupolven merkittävimpiä konsoleita.
Neljäs merkittävä konsolijulkaisu oli SNK:n Neo-Geo, joka oli aiemmin julkaistu pelihalleissa käytettävänä kolikkopelialustana.
Neljännen sukupolven konsoleissa oli tyypillisesti 16-bittinen suoritin ja pelit olivat moduuleilla. Sukupolven konsoleihin sai CD-ROM lisälaitteita.
Teijon kartano

Teijon kartano on vuonna 1770 valmistunut ruukinkartano Salon kaupungin Perniössä Varsinais-Suomessa.
Kartanon tärkeimmät rakennukset on piirtänyt Christian Friedrich Schröder, joka suunnitteli myös Fagervikin kartanon. Kartanomiljöö on hyvin säännöllinen pitkine käytävineen ja ranskalaisine puutarhoineen. Rokokoo-tyyliä edustavan päärakennuksen tunnusomainen piirre on kahteen kertaan katkaistu mansardikatto.
Teijon ruukinkartanon ympärille syntyi kokonainen yhdyskunta, Teijon kylä. Vuonna 1830 sinne rakennettiin erikoinen pagodityylinen Teijon kirkko.
Puupapu

Lajikuvaus

Puupapu kasvaa luonnonvaraisena kookkaaksi, noin 40 metriä pitkäksi puuksi. Viljeltynä se ei kasva yhtä kookkaaksi, ja huonekasvina katto ja ruukun koko rajoittavat puupavun mittaa. Lehdet ovat tummanvihreät ja hiukan aaltoilevat. Lehtien koko vaihtelee kasvin iän mukaan. Luontaiset kasvupaikat ovat ravinteikkaat maat ja yleensä joentörmät.
Puun kukat ovat perhosmaiset – hernekasville tyypilliset. Kukkien väritys on puna-keltainen ja ne kasvavat monen kukan ryhmissä eli kukinnoissa. Kukinnot ovat usein piilossa puun lehvästössä. Puupavun hedelmä on noin 20 cm:n mittainen palko, jonka väritys on tummanruskeasta mustaan. Palko sisältää useimmiten 2-5 (palon koosta riippuen) kookasta siementä. Siemenen kuori on ruskea, mutta itse siemen on tummanvihreä. Huonekasvina puupapu ei kuki, eikä siksi tee koskaan siemeniä.

Käyttö

Tärkkelyspitoiset siemenet ovat myrkylliset ja aiheuttavat muun muassa oksentelua ja ripulia. Syömäkelpoisia niistä saadaan paahtamalla, viipaloimalla, ja pitämällä juoksevassa vedessä useiden päivien ajan. Tämä huuhtoo myrkylliset ainesosat pois. Huuhdotut siemenviipaleet kuivataan ja jauhetaan, ja jauhosta valmistetaan nuotioleipää. Puupapua on käytetty ravintona tähän tapaan ainakin 2500 vuotta.

Koristekasvina

Puupapua käytetään koristekasvina sen luontaista kasvualuetta muistuttavassa ilmastossa.
Huonekasvina puupapu on kohtalaisen helppohoitoinen. Jos sille antaa tilaa ja sitä hoitaa hyvin, saa siitä komean pikkupuun. Se tarvitsee paljon valoa (ei kuitenkaan suoraa paahdetta), ja tasainen kastelu on sille hyväksi.

Nimien etymologia

Puupavun suvun tieteellinen nimi Castanospermum tarkoittaa suomeksi "kastanjansiemenen kaltainen"

ja lajinimi australe, on latinaa ja tarkoittaa "eteläistä", tässä tapauksessa sillä viitataan suoraan kasvin alun peräiseen kasvupaikkaan Australiaan.
Tieteellisessä ja englanninkielisessä nimessä (Moreton Bay Chestnut), viitataan kastanjaan, vaikka kasvitieteellisesti puupapu kuuluu hernekasveihin. Muut nimensä (Black bean, englanniksi) kasvi on saanut suuristaan palon sisältämistä siemenistä, jotka muistuttavat suuria papuja. Tästä kasvi on saanut suomenkielisen nimen "puupapu", eli puu joka kasvattaa papuja. Kasvista on suomessa käytetty myös nimitystä huonekastanja. Puupapu on kasvitieteellisen sukunsa ainut edustaja.
Kaarle Mänty

Kaarle Oskari Mänty (aik. Mäkilä) (2. joulukuuta 1865 Loimaa – 3. syyskuuta 1937 Vaasa) oli yksi Suomen ensimmäisistä kansanedustajista. Eduskunnassa hän oli useaan otteeseen vuosien 1907–1917 välillä. Puolue kannaltaan Mänty oli sosiaalidemokraatti. Eduskunnassa toimiessaan hän oli pankkivaliokunnan, suuren valiokunnan ja toimitusvaliokunnan jäsen.
Männyn koulutus jäi vähäiseksi. Hän kävi pienten lasten koulua 18 viikkoa. Työuransa hän aloitti 1882 renkinä Loimaalla. Hämeenlinnan tarkk'ampujapataljoonan vanhempi aliupseeri hän oli 1887–1895.
Jyväskylässä hän asui 1903–1918. Vuonna 1918 hänet tuomittiin poliittisista syistä vankilaan yhteensä viideksi vuodeksi. Vapauduttuaan hän muutti Vaasaan.
Mänty nai Etna Seliina Malmbergin 1893.
Magda Szabó

Magda Szabó (5. lokakuuta 1917, Debrecen – 19. marraskuuta 2007, Kerepes) oli unkarilainen kirjailija. Hän valmistui Debrecenin yliopistosta latinan- ja unkarinopettajaksi. 
Szabó aloitti uransa runoilijana. Hän voitti vuonna 1949 Baumgarten-palkinnon, joka kuitenkin otettiin pois poliittisista syistä; vuosina 1949–1958 hänen teostensa julkaisu oli kommunistisessa Unkarissa kiellettyä. Hänen ensimmäinen romaaninsa Fresko (1958) oli välitön menestys lukijoiden keskuudessa. 
Szabó voitti lukuisia palkintoja kotimaassaan. Lisäksi hänelle myönnettiin vuonna 2003 Ranskan Prix Femina parhaasta ulkomaalaisesta romaanista. Hänen teoksensa Abigél (1970) valittiin Big Read -äänestysohjelman unkarilaisessa versiossa kuudenneksi parhaaksi romaaniksi. Hän voitti vuoden 1978 Kossuth-palkinnon.
Szabón teoksiin kuuluvat Metsäkauris (1962), Paulan tähden (1967), Régimódi történet (1977) ja Für Elise (2002). Kirjailija eli 90-vuotiaaksi.
Hadleyn solu

Hadleyn solu eli Hadleyn kiertoliike on ilmakehän kiertoliikkeen tropiikissa vaikuttava osa. Sen muodostavat laskeva ilmavirtaus hepoasteilla eli sillä leveysasteella johon sijoittuvat mm. Sahara ja Kalahari, hepoasteilta kohti päiväntasaajaa puhaltavat pasaatituulet, nousuliike pasaatituulten kohtaamisvyöhykkeellä ITCZ ja ylätroposfäärissä oleva paluuvirtaus (antipasaati) takaisin kohti hepoasteita.
FS Richelieu (1939)

Valmistus

Aluksen köli laskettiin Arsenal de Brestin Le Saloun No 4 telakalla 22. lokakuuta 1935 eli alle kolme viikkoa siitä kuin sen edeltäjän Dunkerquen keskeneräinen runko oli laskettu vesille. Alus piti valmistaa kolmessa osassa, joten ainoastaan sen 197-metrinen keskiosa valmistettiin telakalla. Keulan 43-metrinen ja perän 8-metrinen osa valmistettiin muualla. Tarvittavat laipiot varmennettiin alusta vesille laskettaessa, jottei vesi pääsisi alukseen. Keskiosa hinattiin Laninonin No 4 telakalle, jossa keula ja peräosat kiinnitettiin 17. tammikuuta 1939.
Toisen maailmansodan syttyessä 3. syyskuuta aluksen runko oli valmis ja aluksen ensimmäinen päällikkö Marzin vastaanotti tehtävänsä. Alus varustettiin Quai d'Armementissa. Ranskan tarkastaessa laivanrakennusohjelmiaan annettiin määräys saattaa Richelieu ja Jean Bart mahdollisimman nopeasti palvelukseen. Aluksen viimeinen tykkitorni asennettiin 21. tammikuuta 1940 ja jo 14. tammikuuta olivat hinaajat siirtäneet merelle Rade-Abriin ensimmäisiin moottoritesteihin, mistä se palasi Laninoniin telakalle No 8.
Aluksen koeajot jatkuivat 31. maaliskuuta - 7. huhtikuuta, jolloin koneisto tuotti jo 100 000 hevosvoimaa. 11. huhtikuuta alukselle asennettiin ensimmäiset kolme 100 millimetrin ilmatorjuntatykkiä ja katapultti asennettiin 13. huhtikuuta. Aluksen vastaanottotestit aloitettiin 14. huhtikuuta, jolloin tehtiin kolme 18,5 solmun ja kolme 22,5 solmun Brestin eteläpuolella olevan Douarnenezinlahden kierrosta. Sukellusveneiden aiheuttaman vaaran vuoksi alusta saattoivat hävittäjät Albatros ja Vautour. Testien lopulla kokeiltiin ilmatorjunta-aseistusta sekä nostettiin nopeus 30 solmuun, jolloin koneisto tuotti 123 000 hevosvoimaa.

Palvelus

Saksalaisten edettyä Ranskaan alus lähti 18. kesäkuuta 1940 Dakariin hävittäjien Fougueux’n ja Frondeurin saattamina . Alukset saapuivat määränpäähänsä 23. kesäkuuta. Alus puolusti Dakaria 24. syyskuuta liittoutuneiden valtausyritykseltä (operaatio Menace). Se vaurioitui lievästi, ja tilapäiskorjausten jälkeen se oli jälleen merikelpoinen.
1942 Vichyn Ranskan Pohjois-Afrikassa olleiden joukkojen liityttyä liittoutuneisiin (operaatio Soihtu) alus purjehti New Yorkiin telakakalle, mistä se palasi palvelukseen 10. lokakuuta 1943.
Se palveli Britannian Kotilaivaston mukana maaliskuuhun 1944, jolloin se siirrettiin Brittien Itäiseen laivastoon. Alus osallistui Sabangin ja Surabayan taisteluihin ennen paluutaan Eurooppaan vuoden 1944 lopulla. Alus palasi Tyynelle valtamerelle vuoden 1945 alussa, missä se vietti sodan lopun.

Maailmansodan jälkeen

Japanin antauduttua Richelieu osallistui Ranskan joukkojen siirtoihin Indokiinaan erityisesti Nha Trangiin. Alus lähti paluumatkalle Ranskaan 29. joulukuuta ja se saapui Touloniin 11. helmikuuta 1946. Aluksen rauhan ajan palvelukseen kuuluivat sotaharjoitukset ja laivastovierailut.
Alus siirrettiin koululaivaksi Touloniin 1952. Se siirrettiin Brestiin vuonna 1956, jossa siitä tehtiin majoitusalus 25. toukokuuta. Alus siirrettiin reserviin 1958. Alus poistettiin alusluettelosta 16. tammikuuta 1968 ja se nimettiin Q432:ksi. Alus romutettiin syyskuussa Genovassa.
Erkki Mikkola

Erkki Mikael Mikkola (18. heinäkuuta 1904 Ikaalinen – 13. helmikuuta 1940) oli suomalainen maantieteilijä, valokuvaaja ja geologi.
Mikkolan vanhemmat olivat seminaarinjohtaja Juho Mikael Mikkola ja Fanny Maria Sirén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1922 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1926 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1932.
Mikkola oli geologisessa toimikunnassa vt. nuorempana apulaisgeologina 1929–1933, vakinaisena nuorempana apulaisgeologina 1933–1936, vt. vanhempana apulaisgeologina 1935–1936 sekä vakinaisena vanhempana apulaisgeologin1 1936–1940. Hän oli Suomenmaa-teoksen toimitussihteerinä 1929–1931 ja Suomen geologisen seuran sihteerinä vuodesta 1928.
Mikkola oli myös valokuvaaja joka julkaisi kuvateokset Inari-Lappi ja Petsamo (1932) ja Kainuu kuvissa (1938). Teoksien maisemakuvat oli otettu panoraamakameralla. Mikkola kaatui talvisodan aikana Taipaleessa helmikuussa 1940. 
Erkki Mikkola oli naimisissa vuodesta 1935 filosofian maisteri Toini Aurora Teittisen kanssa.